Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I det jag har äran föreslå, att en Författning i följd häraf måtte vidtagas till vidmakthållande af ett säkert Sädespris anhåller jag, att antingen under påföljande Plenum få utveckla de skäl, hvarpå jag grundar detta mitt Förslag, eller också med dem directe inkomma till Allmänna Besvärs- och OeconomieTJtskottet, dit jag anhåller att detta Memorial måtte varda remitteradt.
Grefve Spensj Carl Gustafa anförde skriftligen: Det har i sex Veckor blifvit taladtså mycket om Disconter, och de olika åtgärder, som, i afseende på dem, nu höra tagas, att det må tillåtas mig, att äfven tillägga något.
Jag har trott mig linna, att man, vid betraktande af detta ämne, merendels begått åtskilliga förblandningar, hvarpå jag utber mig att få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam.
Jag räknar lill dessa misstag, först omta - Den 5 Januarii. 387 landet af alla Disconter, såsom under en Class Och påkallande samma åtgärd.
Då frågan är, huruvida Slaten bör låta Disconträtt finnas hos enskilta Individuer eller Bolag, då höra alla Disconter under en Glass; då fråga är att upphjelpa Sedlars förlorade Credit; så höra de Sedlar skiljas från de öfriga, sorn nästan alldeles icke förlorat Credit.
Discont från de öfriga tydligen skilld derigenom, altdess, nära Oclroyens slut, mera inskränkta SkuldSumma af
Directeurerne ensamme kunnat lösas, och att de förklarat sig inom en nu snart tilländalupen tid vilja göra det.
Så länge dessa Direcleurer hafva så stor enskild Credit, sorn de nu på goda grunder äga, äro åtgärder till upphjelpande af Götheborgs Discont öfverflödiga.
Dess Sedlar hafva ock egentligen aldrig varit ur Rörelsen.
Om Götha Canals och Malmö Disconter är således nu egentligen ensamt frågan.
Att emellan dessa är en stor skillnad, hoppas jag snart få tillfälle att visa.
Jag vill förut anmäla en annan väsendtlig förblandning, som ofta gjorts, och, då den göres, förvillar begreppet om alla de åtgärder, som nu böra vidtagas.
Detta är förblandningen af Garantie och Octroy.
Mången Canalens Försvarare har, på Riksdag och i enskilt samtal, påstått att Sländerne garanterat Götha Canals serskille Sedlar, dels derigenom att de tillåtit dem att i Landet löpa såsom Mynt, dels derigenom att i8i5årsConslitutions- och Statsutskott, så väl (som samteliga Plena, lemnat oåklagadt, att Kongl. Maj:t, 383 Den 5 Januarii. genom tillåtande af nämnde Sedlars emottagning i KronoUppbörd, ökat deras gångbarhet.
Det förra är en följd af sjelfva DiscontBolagets tillåtande, och det sednare kan icke vara Kongl. Maj:t, mer än någon annan Chef för ett Uppbördsverk, förbjudit, så länge han för DiscontSedlarne har samma förtroende, som för Banco.
Maj:t är, i afseende på StatsVerkets uppbörd och förvaltning, i samma ställning till Ständerne, som hvar och en annan Uppbördsman och Förvaltare till sina Princi Ealer.
Det Uppbördsmannen anser för contant etalning, svarar han ju efter Lag sjelf för, och kan lätt göra det, så länge samma inbetalte
Medel kunna användas att bestrida utgifterne:
Annat hade varit, om före i8i5 något RiksdagsBeslut förbjudit emottagande af andra Sedlar än Bankens och RiksgäldsGontoirets i KronoUppbörd; då hade ConstitutionsUtskottet kunnat år 1815 åtala StatsRådets tillstyrkande af den omtalta Förordningen.
Nu fanns deri intet lagstridigt.
Att åter StatsUtskottet, af farhåga för en möjligen framdeles blifvande förlust, hade kunnat af Ständerne begära Instructioii i detta afseende för Uppbördsverket, är visserligen sant — men när någonsin har ett underlåtit steg blifvit ansedt äga positiv kraft?
Då ett StatsUtskott, äfven genom direct åtgärd, ej hade kunnat åtaga Riksens Ständer en Garanti för ett Mynt, skulle då ett indirect steg, ett underlåtande, kunna äga denna kraft?
I Plena blef frågan, mig vetterligen, aldrig väckt; det fanns ej der någon serskilt anledning, som ådrog saken uppmärksamhet, sådan som för Deri 5 Januarii. 389 ConstilutionsUtskottet granskningen af StatsRådets Protokoll, och för StatsUtskottet, den af StatsVerkets Räkningar.
I alla fall gäller äfven för Plena den allmänna Regeln, att ett underlåtande aldrig kan äga någon positiv bindande kraft.
Huru mycket mer öfverdrifvet då, att sätta i fråga en, bindande kraft utöfver första Kungörelsens ordalydelse.
Ty denna innehöll egentligen endast, att Sedlarne tills vidare skulle få emottagas, och nu drar man deraf den slutsatsen, att de äro garanteradt Mynt, och således i evärdeliga tilder skola få emottagas.
Jag har sökt visa, att ingen egentlig Garanti för DiscontSedlarne existerar; jag har dervid ej ens åberopat det som Herr Baron Stael anmärkt, att RiksgäldsContoirets
Fullmägtige alltid nekat att emottaga DiscontSedlar; om ock detta ej kunnat komma i fråga, om ock intet RiksgäldsContoir i Sverige funnits, hade ändå ej i den omtalte Kungörelsen legat någon Garanti.
Men en annan villkorlig ligger i Octroyen, och det är denna som här bör åberopas.
En af Lagstiftande Magten i ett Land åt ett Bolag lemnad Octroy på vissa år, kan, lika så väl som ett åt en enskildt man lemnadt Privilegium Exclusivum, utom i Perioder af laglöshet och våld, ej ens af Lagstiftande Magten upphäfvas.
Blir Bolaget banqueroutte, så hafva Fordringsägarne rätt att begagna 390 Den 5 Januarii.
Oclroycn, lills don af Domstol dömmes förverkad eller tiden tilländalöper.
Om dessa Axiomer medgifvas, hafva Riksens Ständer garanterat Disconternas Fordringsägare utbekommandet af deras Fordringar så långt, som de genom begagnande af Octroyens inflytande medel kunna förslå till.
Kunna således
Disconts affairer utredas under den af Octroyen återstående tiden, så kan det aldrig nekas Borgenärerne, att för sin räkning drifva Discontrörelsen.
På samma sätt, om Riksens Ständer ej kunna öfverbevisa CanalDirectionen, om, såsom jag förmodar, ingen kan öfverbevisa dem , att de förverkat 1810 oell i8i5 års Octroyer; om Directionen tillika kan, vid ett blifvande sammanträde af Borgenärer, öfvertyga dessa, att de endast genom fortsättande af CanalByggnaden, efter 1815 års plan och derpå, såsom ett vilkor, grundade insättning af Procenter å Actierne, Bankens biträden årligen lill nästa Riksdag efter 1820, och Disconträttighet eller någon eqvivalent förmån ända till i835, kunna få sina fordringar fullt utbetaldte; då är det deras ostridiga rätt, likasom det nu är Bolagets, att säga: efter den af Ständerne i8i5 gillade planen skall Arbetet fortfara.
I sammanhang härmed bör det 3:dje misstaget nämnas, som vid bedömmandet af ifrågavarande sak ej sällan blifvit begådt.
Man får aldrig i någon sak glömma hvem det är, som sluteliga afgÖrandet tillhör.
Ilar är detta ej Riksens Ständer, ej Regeringen, ej Bolagen, det är allt ifrån den stund, då Bolagen inställde Den 5 Januarii. 391 sina betalningar, ingen annan än Fordringsägare.
Ännu hafva väl de ej gjort sin rättighet gällande; men den är hvar och en af dem. när som helst obestridlig.
Ständer kunna, i afseende på Disconterne, nu ej spela mer än 2 roler.
Den ena är som Fordringsägare 1 och för Bankens och StatsVerkets fordringar.
I detta afseende kan här ej annat ventileras, än hvad Accord kan och bör Riksens Ständers Ombud ingå i vid ett blifvande Sammanträde af alla Borgenärerna?
Den andra rollen är den, som vid vissa Concourser spelas, då 3:dje man erbjuder Fordringsägarne, att på vissa vilkor betala eller cavera för den Gäldskyldige, som han af någon orsak vill se befriad från Concours-tillstånd.
För oss Riksens Ständer kunna blott tre sådana orsaker finnas: 1:0
Alt det visserligen vore bättre för oss, att få fullgöra våra i8o3, 1810 och 1815 oss åtagna skyldigheter emot ett Bolag af Actieägare, som af direct Interesse arbetade för Discontens ändamål, än emot ett Bolag af Fordringsägare, som blott indirect, för att ej förverka Öctroyen, deruti voro intresserade. 2:0
Alt till Landets RörelseCapital så nyligen hört hela massan af DisconlSedlar, att den, genom upphörande af alla dessas rörlighet, inträffade Stagnationen ej ens ännu kan till sina följder calculera. 3:o Att fattigare Personers lidande påkallar Statens hjelp. 392 Den 5 Januarii.
Hvad den sista orsaken angår, så fordrar deu för Götha Canals och Malmö Disconter alldel es lika åtgärder:
Den första existerar för Malmö Discont ej; det kan för Staten vara precist detsamma, om Malmö Disconts Ootroy-rättighet under de återstående åren begagnas af Actieägare eller Fordringsägare.
För Götha Canal Discont innefattar åter samma fråga hela massan af de skäl, som blifvit anförde för och emot denna CaiialByggnad.
Det är icke derom jag nu uppstiger för att lala.
Betraktandet af RörelseCapitalet är, efter min tanka, det, som nu mera än allt annat bör förmå Ständerna att understödja Disconterne.
Följande Frågor hitföra:
Behöfs ett så stort RörelseCapital?
Kan flet ej annorlunda med mera förmån erhållas, än genom förnyad gångbarhet af ile nu hvilande Sedlarne?
Ivan den redan inträffade följden af RörelseCapitälets tvära minskning ej annorlunda bättre afhjelpas, än att samma RörelseCapital, som förr, på samma ställen i Staten fördelas?
Svaret på dessa frågor synes naturligen följa af den allmänna grundsatsen:
Ju mera våldsam en skakning af Finance-byggnaden är, ju farligare.
Sedan det nyligen skedda skett, kan det ju ej totalt afhjelpas annorlunda, än om det göres oskedt.
Häraf uppstår således en önskan för Ständerne, att Fordringsägarne alla må få fullt ut med det snaraste; en orsak för oss att med egen uppoffring bidraga härtill.
Deremot talar åter ett annat skäl; hvar Fnskilts pligt emot sin Gassa, att i det Den 5 Januarii. 393 längsta undvika egna uppoffringar.
Då raan rätt väger dessa skäl emot hvarannan, tror jag för min del Resultatet blifva: alt Staten ej bör skänka Fordringsägarne det deficit, som. vid Massornas utredning kan uppstå; men både dera, som med mig dela, och dem, som icke dela denna tanka, ber jag betänka, att frågan beror på vägandet af motsatta skäl, icke på nekandet af endera.
Bägge äro obestridliga, både att Riksens Ständer böra spara sina Committenters Cassör, och att det vore af stor nytta för Landet, om RörelseCapitalet kunde göras jemt så stort det nyligen varit, och, genom ett alldeles lika fördelande, som förr, all verkan af den närvarande Rörelse-suspensionen upphöra.
Men hvad angår åtgärder, hvarigenom, ulan egentlig egen uppoffring, genom förskjutanden, som ersättas den nu varande ställningen, så vidt som ske kan, afhjelpas; dertill synas endast talande skäl finnas, men inga vederläggande.
Så vigtig måtte väl hufvudgrunden för alla Oeconomiska mått och steg, Rörelsens och Productions-kraftens bibehållande anses vara, att man derföre kan göra ett Förskott mot säkerhet.
Så stor del af hvarje Dis. conlSedel, som den minsta påräkneliga tjtdelningsProcenten, synes alltså böra förskjutas Fordringsägarne.
Mig tyckes, att detta bäst kan ske af RiksgäldsGontoiret, en annan torde föreslå Banken; det bör mycket noga betänkas, hvilket - 394 Den 5 Januarii. dera som är bäst.
Men att Förskottet bör ske i hittills vanliga Sedlar, ej i ett nytt PappersMynt, är en följd af den gamla grundsatsen, att man ej vetande bör inveckla något Statsförhållande.
Det Project, som så många värde Talare uppgifvit, att omedelbart inlösa alla DiscontAssignationerne på Banken till deras fulla värde, får jag härmed protestera emot.
Detta Beslut skulle tagas, säger man, för att förebygga fattigt Folks lidande, det skulle således vara elt barmhertighets-beslut; jag skall ändra min tanka om denna sak, så snart någon öfvertygar mig, att Bepresentanter kunna och böra vara barmhertige.
Det förskjutande jag föreslagit är i synnerhet för Malmö
Discont en nödvändighet.
Ett Octrojeradt Verk, som, af hvilken orsak som helst, ej kan genom Octrojens begagnande förbättra sina affairer, är lika skyldigt som 'en enskilt B a n q u e r o u 11 e-s p clare, att begära proclama, och taga sina Borgenärers ordres om affairernes vidare styrelse.
Malmö DiscontRevisorer gjorde i våras rätt i att ej begära Concours, emedan förbättring af affairerne ännu var möjlig.
Samma steg är nu orätt, sedan, genom Verkets yppade ställning, all sådan förbättring är omöjlig.
Steget att, oaktadt Proclama ej begärdes, neka qvittandet af gäld mot gäld, är hvarken rätt eller orätt; det synes höra till Lagen om det politiskt anständiga, att ett publikt Verk ej anbefaller olaglighetcr; attén sådan befallning cj har kraft af Lag för den, soni ej blir deraf bedragen, hjelper icke saken. jDen 5 Januarii: 395
Pa det att, genom den rättighet, som livar Fordringsägare i Malmö Discont äger, att med executiv Magts biträde tvinga DiscontDirecteurer11a att utlemna hans Sedlar emot Discontens, tillgången för de sist sig anmälande, kan hända fattigaste, Borgenärerna ej må försvinna, får jag härmedelst föreslå, att Riksens Ständer, genom sitt BancoUtskott, må uppmana Malmö
DiscontDirection att genast vid laglig Domstol begära Proclama, och suspenderandet derigenom, icke mera blott af godtycke, af all honorering af DiscontSedlar; men att tillika, så fort ske kan, RiksgäldsContoiret eller Banken må anbefallas, att åt Malmö Disconts Boive ' O närer af alla slag förskjuta så stor del, som den minsta påräkneliga Utdelningen.
Enligt de tryckta Ilandlingarne i Undersökningsmålet om Malmö DiscontVerk, synes mig förskottet minst kunna blifva fldelar af hvar Fordran.
Det är klart att Riksens Ständer, det oaktadt, lia sig öppet, i fall af hjelpandet af Ortens förlägenhet anses vigtigare än sparandet af våra Commit. tenlers Cassör, att skänka Fordringsägarne återstoden.
I alla fall skulle de alltid få DepositionsBevis, som vid, efter ConcoursDomens afkunnande, skeende li<fvid kunde gälla'för hvad. utöfver det gjorda Förskottet utdeltes.
Götha CanalsDiscont är till sitt väsende skild från Malmös derigenom, att ingen anledning till blifvande deficit visat sig, och fordrar derföre också belt' olika åtgärder.
Om någon enskilt eller några hade kunnat göra Götha CanalBolag den tjensten, som Commerce - 396 Den 5 Januarii.
Rådet Björnberg och hans MedDirecteurer gjort Götheborgs Discont; så hade CanalBolagets Affairer nu ej ådragit sig vår uppmärksamhet; ty upphäfvandet af Octroyen med dess Bihang af RiksdagsBeslut, äga vi ej magt till, innan en Domare dömt dem vara förverkade.
CanalDiscontens
Directéurer kunna således ej anklagas för att hafva underlåtit begära Proclama; de kunde ännu utreda sina Affairer till Borgenärernes fulla förnöjande.
Befallningen, att egna Sedlar vid egna Liqvider ej annat än sorn Hypothek skulle få emottagas, var för Götha CanalDiscont till och med nästan öfverflödig.
CanalDisconten är för det närvarande, om man sätter tro till de allmänt gjorda uppgifterna om dess ställning, icke banqueroutte, men väl råkad på obestånd; det är arten af dess Skulder, icke mängden, som trycker den.
I afseende på olika Borgenärer, äro dess Skulder af 3 slag: till Enskilta, till StntsVerket och till Banken.
Den sista uppgår, som hvar och en vet, till i,5oo,ooo Riksdaler Banco, skulden till alla StatsVerkets Cassör uppgår, sammanlagdt, enligt en värd Talares uppgift, sorn sjelf varit Revisor, till nära r,000,000 R:dr.
De flesta hittills gjorda förslag innehålla att omedelbart betala alla Assiguationerna på Banken 'med 700,000 Riksdaler Banco; låtom oss antaga, alt, efter denna Inlösning, de sert skildta StatsVerksCassorna ännu voro Borgenärer för 750,000 Riksdaler Banco, i tre Procents-fordringar.
Så framt man ej vill bibehålla dessa Cassör i samma belägenhet, som Den 5 Januarii. 397 Disconterna nu äro, att ej kunna bestrida sina utgifter, måste dessa 75o,ooo Riksdaler på något vis göras rörliga; alltså skulle det Allmänna förskjuta 700,000 Riksdaler för att afhjelpa Assignations-ägares betryck, och dessutom, med eller emot sin egen vilja, 750,000 Riksdaler, för att afhjelpa sitt eget; Summa i,45o,ooo Riksdaler Banco, utan att ändå Götha CanalDiscout blir i stånd att ens sannolikt kunna hära sig.
Jag vågar påstå detta sednare, i och för den halfva gångbarhet, som samma Förslag föreslår att gifva de nuvarande tre ProcentsFordringarne, att nemligen, mot löftet om 5 Procents Ränta årligen, öfvertala Borgenärerna att ge anstånd, men tillika till bibehållande af Crediten, äfven före den aecorderade förfallotiden, emottaga Sedlarne i in-och afbetalningar.
Denna halfva gångbarhet innehåller, likaväl som alla halfmesurer, inom sig frön till sitt förintande; då man öppnar för en Obligation ett tillfälle att realiseras, och med detsamma tillstänger alla de andra, då begagnas den ensamma utvägen mer, än alla tillsammans begagnats, om alla varit öppna.
Detta FinanceAxiome har alla tiders erfarenhet besannat.
Följden skall således blifva, icke blott att innom 2 år bela tre Procents-skulden till Enskilta med 2,000,000 Riksdaler •ingirige i Disconten genom Liqvider, utan ock att ingen ting annat inginge, och således alla de Calculer, sorn nu uppgöras på InbetalningsTerminer för Bankens fordran, skulle felslå, äfvensom på StatsVerksCassornas ingen betalning kunde ske, förrän brist på DiscontSedlar tvungit Gäldenä - 398 Den 5 Januarii. reine att in- och afbetala med BancoMynt.
Jag har i hilagda Tabell sökt visa utgången af det tryckta Förslag, som blifvit åt DiscontBolagets Actieägare samt RiksStånden senast utdcladt, och dervid provisionelt antagit, att af den årligen inflytande Låne-betalningen 100,000 Riksdaler skulle fås i Bancomynt; min egentliga tanka är, att intet Bancomynt skulle inkomma, förrän alla tre ProcentSedlarne, och de med dem, i afseende på Credit, alldeles lika öde delande fem ProcentsSedlarne hunnit ingå.
Om Canal-Discontens Affairer skola upplijelpas, skall den sättas i stånd att ej behöfva frukta qvittandet af Gäld emot Gäld.
Så läfi— ge en betydlig del af tillgångarne har en så lång Realiseringstid, som de 1,100,000 Riksdaler Banco, dem ArbetsCassan är Disconten skyldig, och först närmare till Arbetets slut kan betala; så länge kan ett obestånd alltid lika lätt uppkomma, som nu.
Jag får derföre föreslå, såsom efter min tanka det enda tillräckeliga, att i RiksgäldsContoiret för Disconten öppna ett Lånetillfälle, lika stort med ArbetsCassans omtalta Skuld, 1,100,000 Riksdaler Banco; dermed först betala alla de serskildta StatsVerksCassornas Fordringar, och sedan låta återstoden bli en AssignationsFond för
Disconten, att dermed hålla sina samteliga Sedlar i Credit, så att de, icke blott i Liqvid med Disconterne, utan i Enskiltas Transactioner, och kanske till och med vid Kronans Uppbörd, kunde som Mynt anses.
Jag tror den öfvertygelsen redan vara tämligen allmän, att i början Den 5 Januarii. 399 af sistl.
October ett icke särdeles betydligt
Lån hade kunnat sätta Götha GanalDiscont i stånd att slippa inställa sina betalningar.
Dermed må nu vara huru som helst, blifva endast för framtiden jlere utvägar att använda CanalSedlarne, då kan man hoppas att deras Credit bibehålies; men om utvägen af qvittning emot Discontskuld ensam hålles öppen, då strömma alla i hop åt det hållet.
Om det kunde blifva
Disconten tillåtet, i nödfall att belåna i BancoDisconten sina för hastigt influtna tre ProcentsSedlar till ett belopp af högst 200,000 Riksdaler Banco; så blefve Verket ännu säkrare.
Det omtalta tryckta och till oss utdelta Förslaget innehåller detta samma; men om det öfriga deri går igenom, blifva 200,000
R:dr mycket för litet; så länge en Massa är i det tillstånd, att hon med skäl fruktar afqvittering med Gäld emot Gäld till för stort belopp; så länge all dess Skuld är mobile, men en stor del af dess tillgångar mycket sent kunna realiseras; så länge är det blott en slump, om denna massan ej åter kommer på obestånd.
Att det Förslag jag nu ingifvit, innefattar sättet att med minsta medel göra mest, tror jag dess nogare betraktande skola utvisa.
Jag har nyss visat, att det andra Förslaget rätteligen innefattar ej blott ett Förskott af 700,000 Riksdaler, utan ett annat dessutom af 750,000:
Om ock detta sednare ej i RiksdagsBeslutet omtalas, är ändå Förskottet redan gjordt, och det hjelper ej att man har doldt det för sig sjelf. 400
Hvad säkerheten angår för det Lån af 1,100,000 Riksdaler Banco, jag föreslagit, beror den på undersökning om utsigterne till fullbordande af CanalByggnaden utan rubbning i 1815 års Plan, ännu samteligen äro gynnande.
Jag tror mig i det föregående hafva visat, att genom rubbning i i8i5 Ars plan, så vida den ingredierar i nu gällande Octroyer, lemnar Staten en sig åliggande skyldighet emot Fordringsägarne ouppfylld; den inträder just derigenom i Garanti-skyldighet för Fordringarnes fulla belopp.
Discontförmånen mot ett eqvivalent kan utbytas, blef i i8i5 års RiksdagsBeslut precaveradt; att det nu bör ske, tror också jag, men det hör till en hel annan fråga.
Dess afgörande huru som helst modifierar, men hindrar ej ofvan uppgifne Plan att vara verkställbar.
Visar det sig vid blifvande undersökning, att utsigterne sedan 1815 så förändrats, att full inbetalning af ArbetsCassans skuld ej är att calculera; då är CanalDisconten visserligen i samma ställning som Malmö Discont; men att så är, måste först beviljas; och att så är bevises ej derigenom att det så blir, om Riksens
Ständer nu egenmägtigt upphäfva det hela eller en del af en ännu ej förverkad Octroy.
Hvilken massa kan icke bli Banqueroutte då man fråntar den sin egendom.
Angående den mindre säkerheten för det föreslagna
Lånet af i,100,000 Riksdaler utber iag Den 5 Januarii.
401 jag mig att sluteligen få tillägga, att äfven de i det andra Förslaget omnämnde 700,000 Riksdaler Banco, hvarmed Banquen skulle inlösa Assignationerne, aldrig kunna få samma Prioritet, som det förra Creditivet, utan enligt alla billighetslagar skulle betraktas såsom varande af samma natur, som de inlöste Assignationerne.
Beslutes motsatsen, så är det ett stort fel af de öfrige Fordrings-ägarne, om de ej, innan detta beslut binner tagas, lagligen förvara sin rätt.
Hvad StalsVerkets fordran angår, så äro derföre visserligen Hypolheker affordrade, och den kan således anses äga Prioritet näst efter det gamla BancoCreditivet; men mycket skäl är att frukta, att, om vi nu lemna ett frö qvar till obestånd bos den Massa, som vi påstå oss hafva hjelpt, blir i alla fall en gång för Regering och Ständer ingen annan Ressource, än att låta StatsVerksCassorna, för hvilkas nuvarande behof man dock nu måste utse en annan utväg, emedan Penningar i -CanalDisconten ej kunna finnas, då, som nu, vänta, och slutligen hänvisa dem tili ArbetsCassans Inbetalningar, så framt ej samma Stagnation i allmänna Rörelsen, som nu inträffat, skall, så vidt den på Götha CanalSedlar beror, uppkomma.
Att dessa mina Anmärkningar och Förslag, jemte åtföljande Tabeller, må till Bancooch StatsUtskotten remitteras, får jag ödmjukast begära.
ProU II. B. 51, 52, 403 Den 5 Januarii.
Grefve von LantingshausenAlbrechtuppläste följande :
Det lärer icke behöfva bevis , att Lagar och Författningar, hvilkas verkställighet icke handhafves, utan tvärtom uppenbart och opåtalt öfverträdas, hafva den skadeliga verkan att bereda förakt för Regeringens
Bud och Befallningar, hvilket förr eller senare leder till vådliga följder för Staten.
I anledning häraf, tager jag mig friheten fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en Författning, som till åtlydnad länge sedan tyckes förlorat ali kraft och verkan.
Vid 1800 åi’s Riksdag ansågs nödigt, till befrämjande af den utaf Riksens Höglofl.
Ständer för RiksgäldsSedlarne fastställde RealisationsPlan, att igenom en Kongl.
Förordning förbjuda allt nyttjande af arbetadt Silfver utöfver 10 Lods vigt, och det vid Vite samt förlust af SilfverPiecen, Angifvarens egen sak.
Men innan några få år voro förflutna , såg man åter det arbetade
Silfret framträda i ljuset och nyttjas allmänt, utan att, mig vetterligen, någon rönt verkan af Förbudets öfverträdelse:
Orsaken härtill härleder sig förmodeligen från den välgrundade öfvertygelsen, att hvar och en tillhörer den rättigheten, att ostraffad få nyttja sin välfångna Egendom, när bruket deraf icke skadar hvarken det Allmänna eller någon Enskilt.
Då nu mera ändamålet med detta Silfverförbud, efter min tanka, icke vidare fordrar dess tillvarelse, och myckenheten af arbetadt Den 5 Januarii. 403 Silfver icke lärer kunna anses som någon skadlig
Luxe, får jag till Höglofl.
Ridclerskapet och Adeln vördsammast hemställa, om icke till Konungen den underdåniga önskan kunde framföras, att Förordningen, som utsätter ett visst Lodtal för nyttjande af arbetadt Silfver, blefve återkallad.
Jag anhåller det Höglofl.