Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då lagstiftaren för lagstiftningens sammanträden stadgade ett mellanrum af 5 år, synes det tydligt huru han vacklat emellan vissheten om
Statsbyggnadens behof af representationens tätare sammanträden, och fruktan för de oeconomiske olägenheterne som visade sig genom vår närvarande Stånds-sammansättning i vårt Land, derigenom kunna uppkomma.
Justitia^ Ombudsmans-Embetet synes varit den utväg man uttänkt, att fylla luckan af representationens femåriga overksamhet; JustitiaeOmbudsmans Instruction visar tydligen, att lagstiftan— ren med Embetet åsyftat, att under mellantiderne af representations sammanträden bilda en stadigvarande organ af representationen.
JustitiasOmbudsmans
Instructionen lemnar åt
Embetet de vidsträcktaste rättigheter, att vaka öfver lagarnes helgd, författningars och instructioners efterlefnad : att anmärka sådane af Embetsman begångne fel, som kunna bereda en allmän osäkerhet för medborgares rättigheter: att vid RiksRätt låta tilltala den, eller de, af Högsta Domstolens Ledamöter, sorn skulle 478 Den 18 Februarii. så orätt dömt, att derigenom någon mietat, eller kunnat mista lif, personlig frihet eller egendom: att öfvervara alla Domstolars Collegiers, och af Regeringen med oeconomiska mål befattning ägande Verks öfverläggningar och beslut: att hos Kongl. Maj:t till granskning anmäla, hvilket Collegii eller EmbetsVerks åtgärder sorn helst: att genom resor i landsorterne förskalfä sig upplysningar om lagskipningens tillstånd: att hos Riksens Ständer vid hvarje Riksdag anmärka bristerne uti lagar , föifattningar och allmänna hushållningen samt uppgifva förslag till förbättring: att hos Riksens Ständer yrka en, till enhet och sammanhang i hgskipningen verkande förklaring af all otydlig lag: att inhämta fullständig kunskap om anledningartie till åklagade personers häktande, och om tiden af deras hållande i fängsligt förvar: att hos Kongl.
Maj t underdånig anmälan göra, då han i ärender rörande ailmänna hushållningen, eller eljest af allmän beskaffenhet förmärker någon anstallt nödigt, till befrämjande af Konungens och Rikets bästa och vältrefnad, att till upphäivande anmäla och och föreslå sådana lagar och författningar hvilka han finner ej stå i förening med nu antagne regeringslagar: att med synnerlig uppmärksamhet och nitiagttaga hvad Riksens Ständer till skyddande af Tryckfriheten stadgat.
Alla iöreinalen för Riksens Ständers hela verksamhet äro med ett ord, till justitieombudsmannens omvårdnad öfvcrlemnade, under niellantide-n af representationens sammanträden.
Den 18 Februarii. 475 Lagstiftaren synes, genom en i grundlagen tillskapad väcktare öfver uppfyllandet af dsn constitutionella samhällsordningens fordringar Velat omsorgsfullt för Styrelsen undanrödja det obehagliga intrycket af den enskilte påminnelsen eller motsägelsen, derigenom att sjelfva Grundförfattningen antyder dem:
Lagstiftaren synes visligen insedt, att den constitutionella ordningen påkallar en opposition, eller m?d andra ord, en motsägelse till allt hvad som strider emot denna ordnings besvurna lagar, eiler till sådane åtgärder, som motarbeta samhällets trefnad:
Lagstiftaren har för oss tillkännagifva den vackra tankan, af en redan i lagen, till den constitutionella ordningens underhållande och stadga bildad opposition; Lagstiftaren sorn insåg, att en sådan nödvändigt mäste utgöra en beståndsdel uti, och ett vilkor för den fria Statsförfattningens utbildande, har velat i allt undanröjda och förekomma vådan af den partiyra, som understundom uppkommit ifrån behofvet att försvara rättigheter, emot begäret att kränka dem; Lagstiftaren har hos oss, ledd af en varnande erfarenhet, velat undanrödja sådane anledningar till delning uti sinnena, och det var troligen endast utur denna synpunct, som han. uti JustitireOmbudsmansEmbe. tet tillskapade en, under representationens fernåriga overksamhet alltid lefvande och städse till varande laglig organ för den i sjelfva Statsförfattningen grundade opposition, och till hvars vägledning under Riksdagarne Lagstiftaren troligen afsett Riksens Ständers Justitise-Ombudsmans berättelse öfver Embetsför - 430 Dm 18 Februarii. vältning.'
Lagstiftaren trodde säkerligen gifva en större kraft åt patriotens bemödande, att ifra emot lag-öfverträdelser och missbruk; äfvensom emot de falske eller underlåtne styrelseåtgärder som under tiden kunnat menligt verka uppå landets trefnad, då Lagstiftaren uti JustitiaeOmbudsmannens instruction nästan förutsätter, att ali anledning till anmärkning borde kunna hämtas utur Justitise— Ombudsmans-berättelsen och den medborgerlige uppmärksamheten såmedelst befrias ifrån lytet af den enskilte småaktigheten och ifrån tydningen af det ensidige hämdbegäret, som så lätt fästes vid hvarje anmärkning uti sådan väg, och hvarigenom dess goda verkningar ofta till intet göras, ehvad omdömet för motiverne va-j rit grundade eller ej.
Det är ifrån dessa åsigter jag bedömt utöfningen af Riksens Ständers Justitiae Ombudsmans Embetet, och jag nödgas öppet bekänna, att jag utur de årliga berättelserne aldrig hämtat den tillfredsställelse jag, som följd af dem, för det allmännas bästa hade önskat.
Jag hade som exempel trott, att uti dessa berättelser aldrig borde saknas väckelse, till uppmärksamhet å öfverträdelser af Statsförfattningens hufvudgrunder, ifall någon sådan syntes falla uti kraft: att som exempel, i händelse Styrelsen icke vore så sammansatt som 6, §.
Regeringsformen bjuder, så skulle en så vigtig omständighet säkerligen påkalla ett rum uti Riksens Ständers Justitiae Ombudsmans berättelse: jag hade trott, att orsakcrne hvarföre LagComitéens arbeten åldrig nå ett slut, hade Den ig Fehruarii.
481 hade ostridigt emellan Riksdagarne bordt utgöra ett föremål för Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans forskningar, för att i dess Riksdagsberättelser kunna intaga det rum, hvartill denna för Samhället så vigtiga angelägenhet synes framför allt annat vara berättigad.
Om sådane lagar eller författningar, hvilka ej äro i öfverensstämmelse med nu gällande Grundlagar, icke ännu af Riksens Ständers Justitia^ Ombudsman till afskaffande blifvit anmäldte, så ligger sådant till mycken last vid pröfningen af Embetets utöfning: om sådane förklaringar eller tillämpningar af Tryckfrihetslagen utaf administrationen i oafhängighet med Riksens Ständer gjordes så, att hvad Riksens
Ständer stadgat till skyddande för publiciteten i någon mån derigenom kunde eluderas, så borde sådant ovilkorligen intaga ett rum ut2 JustitiasOmbudsmans berättelsen.
Friheten, denna dyrbara Guds gåfva, lik4 åldrig med menniskan, och oskiljaktig från det upplysta samhällets trefnad och bestånd, börvara föremålet för hvarje individs och således fördét helas uppmärksamhet.
Publiciteten är ett af dess förnämsta värn; och lagstiftaren har hos oss utsedt Riksens Ständers Justitieombudsman, till vårdare af dess rättigheters oförkränkta helgd, lika så väl, som han utaf HofCanslersEmbetet bildat en väcktare emot dess öfverträdelser och missbruk-
Man hade i anledning häraf i min tanka ägt anledning, att|uti Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans berätteli Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. I Band. 31 482 Den 18 Februarii, se, fordra en fullkomlig redovisning för publicitetens händelser och öden sedan sista Riksdag, och då under denna tid mycket uti sådan väg har tilldragit sig, som fästat det allmännas uppmärksamhet, som gifvit anledning till allmänhetens gissningar, sorn ej sällanjVerkat oblida omdömen i brist af någon tillfredsställande väganledning för slutsattserne, så synes JustitiaeOmbudsmannensovillkorliga pligt varit att för allt detta inför Riksens Ständer redogöra.
Det synes varit enligt med Riksens Ständers JustitiasOmbudsmans åligganden att inför Riksens Ständer upplysa hvad han kan hafva sig bekant af det arbete, som till följd af Ständernes begäran blifvit förartstaltadt till utrönande af möjligheten att genom en bättre beräknad inrättning för Statsmachlnens gång åtminstone i framtiden kunna göra någon indragning af Em* bets- och Tjenstemän, till vinnande af den så högstnödige besparingen uti de redan öfverdrifne utgifterne.
Man hade trott, att Riksens Ständers Justitise-Ombudsman genom resor uti larn det icke skulle undgått att finna någon eller någre hufvudofsaker till den förlägenhet och vanmagt hvaröfver man så allmänt klagar, och man hade ägt rättighet, att utaf Riksens Ständers JustitiasOmbudsman fordra förslag till af~ hjelpande af åtminstone något ondt. jag tror att vid justitiaeOmbudsmans berättelserne vore ganska mycket att anmärka i Synnerhet i egenskap af saknad utaf det, sorn i min tanka där borde finnas; men då motionairen i dessa delar nödvändigt måste kryssst
Den 18 Februarii. 4«3 sig förbi 90 §. äfventyrliga klippa, under vå« da att alltid emot den Iida ett skeppsbrott, hvarifrån säkerligen intet utaf lasten skulle räddas undan ett ministerielt
Dykeri, med mindre den innehöll så likgiltigt gods , sorn det anförda; så bär jag af farhåga för det ringaste öfverträdande af lagen; inskränkt dessa anmärkningar vida inom den gräns jag tror varit den rätta, men det har skedt under hoppet att någon skickligare än jag, måtte till de constitutionella inrättningarnes befästande och utbildning, kunna till hela sin vidd begagna de medel lagen erbjuder, utan att dervid öfverskrida den gräns som är utstakad.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislans:
Det är från förra tiders händelser, sorn jag bamtät anledning till yttrandet af de tankar* hvilka hos mig väcktes, då j<?g hördeden be. rättelse för Ridderskapet och Adeln Uppläsas, sorn af Herr Justitieombudsmannen blifvit ihiemnad.
ConstitutionsUtskottef, hvars åliggande det är, art till plena afgifva fötslag å de ändringar och förbättringar i Rikets Grundlagar, som synas det samma af tiderna påkallade, afgaf vid 1815 års Riksdag ett förslag, ägande afseende på granskiiingeti af den allmänna redogörelse för förvaltningen af sitt embete, sorn det åligger Riksens Ständers JustitiasOmbudsman, enligt 14 af deri för honom ut - 484 Den 18 Februarii, färdade instruction, att vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer afgifva, ConstitutionsUtskottet hade ofelbart be-; märkt att nationens representanter icke fästade nog uppmärksamhet vid dessa Embets-berättelser, och, ofelbart i afsigt att uppehålla begreppet om Embetets vigt och värdighet, före3 slog det sådane ändringar i Regeringsformens 53 och 96, samt i RiksdagsOrdningens 29 och 63 §• §•> i följe hvaraf det skulle bli ConstitutionsUtskottet9 pligt att granska Ombudsmannens diarier och registratur, hvarjemte det föreslogs att nytt val icke skulle få företagas, förrän ConstituuonsUtskottetä yttrande öfver den afgåendes Embets-förvaltning inkommit.
Jag var ibland dem, hvilka vid 1818 års Riksdag afstyrkte Ridderskapet och Adeln att antaga detta ConstitutionsUtskottets anbud, att i egenskap af Ständernas ombud, granska Ombudsmannens redogörelse för förvaltningen af sitt Embete; och på det Rikets Ständer icke med fog, om ej af samtiden, dock säkerligen af efterverlden , måtte anklagas för att illa hafva motsvarat 18*5 års ConstitutionsIJtskotts visade omvårdnad, om nationalcaracterens utbildning, har jag ansett mig förpligtad att på denna redogörelse fästa Ridderskapets och A, delns uppmärksamhet.
Med fem Riksdagars
Ständer delar jag agtningen för den person, hvilken allt ifrån Constitutionens införande beklädt detta höga Den 18 Februarii. 485 och vigtiga Embete, det är öfver Embetsmannens åsigt af Embetets idée och ändamål, som jag ämnar yttra mig.
Enligt berättelsen har ingen ofördelaktig förändring i lagskipningen, sedan sista Riksdag ägt rum.
Orsaken till detta lyckliga resultat uppgifves ligga i domaremaktens nu ägande organisation; den anda hvaraf en corps talrika medlemmar böra känna sig lifvade, enligt författarens tanka, uppehälles alltid och sikrast derigenom, att andans organer få handla och verka gemensamt.
En hvar som känner samhällsorganismen måste värdera kraften af en ädel esprit de corps.
Men det är honom icke obekant, att till dess uppehållande fordras omsorg, möda, och framför allt förmåga, att försaka; det är honom icke obekant, att, enär så olyckligt inträffar, att den enskilta cerpsandan, icke förmår emotstå inflytelsen af tidens, så blir vådan för det allmänna i samma mån stor, som corpsen är talrik, och som dess medlemmar finna sig i tillfälle att gemensamt handla och verka.
Justitia - Ombudsmanna Embetes-bestämmelse, hade jag trott egenteligen deri bestå, att, genom uppmärksamhetens oafbrutna fästande på lagarnes och på folkets ömsesidiga inverkan till gemensam förädling, detta embete skulle, ock kraftigare än enskilta förmå, tverka till utbildande af den allmänna andan. *|S Den 18 Februarii. hvilken sa viii corpser som enskifta äga att godvilligt eller tvungit hylla.
Jag hade trott att då lagen ålägger [uStitiaeOmbudsmannen att uti sina berättelser inför Rikets Ständer och Nationen, utreda lagfkipniugms tillstånd, den anmälan icke kan ann sts göra tillfyllest, att Herr Justitieombudsmannen, under den tidsrymd af fern år, 60m framgått sedan sista Riksdag, inom de delar af det offentliga lifvet sorn blifvit stälde under dess inspection, icke varse blifvit sådane eller så många afsteg från den utstakade banan, att förändringen i det hela skulle kunna kallas ojördelak/ig. jag hade trott det åligga embetet att anmäla, i hvilken män, inom lagskipningen i allmänhet, och inom hvilka delar i synnerhet, en Jördelagtig förändring ägt rum.
Enligt allas erfarenhet som forskat i häfderna och sorn reflecterat öfver förflutna tiders händelser, enligt de begrepp religionen ger om menniskonaturens upphof och, människors bestämmelse, finnes intet stillastående på bildningens bana, hvarken för nationer, för individery eller tor slägtet; man antingen växer till, man antingen närmar sig målet, eller ock sktider man tillbaka, ett stillastående eller en itfke ofördelaktig förändring, plär kunna anses såsom fört bud till en inträffande ofördelaktig förändring.
JustitiasQmbudsmanna-Embetet äger att Den 18 Februarii, 4^ jned synnerlig uppmärksamhet och nit iagttaga hvad Riksens Ständer till skydd af Tryckfriheten stadgat.
Se Instructionens 22 §.
Delta lagbud synes mig, åtminstone, s| länge som det finnes inskränkningar för yttranderätten, böra ovilkorligen i hvarje Riks-* dagsberättelse föranleda till. en uppgift på verk* r.ingarne af den, HofCanzlersEmbetet uppdragna inspectionsrätt öfver dagblad och periodiska skrifter; om nemligen förändring mot förr ägt rum; om den synes embetet fördelagtig eller ofördelaktig för yttranderättens utöfning; om förhållandet synes embetet sådant att inskränkningens upphäfvande nu med fog bör kunna, sökas.
Mångå hade trott i denna Riksdags-be* rättelse få läsa att, på förekommen anle<lninga och i kraft af Instructionens 19 § , underdånig anmälan blifvit gjord hos Kongl. Maj:t ombehofvet för ett folk, som har Grundlagar, att vid Rikets första läroverk offentliga föreläsningar öfver dem må hållas.
Då vår Constitution uppställer såsom en grundsats: fullkomlig likhet i åtnjutandet af allmänna rättigheter
Och fördelar, har det oroat mången att i den nya skolordningens J:sta Section 5 Cap. 4 §., finna ett stadgande, sorn står i strid med ofvannämnde grundsats.
Enligt detta stadgande nemligen blir den för4 $ta frågan som förelägges den blifvande med-? 488 Den i 8 Februarii, borgaren, vid sitt första steg på det offentliga lifvets bana, vid sitt inträde i den offentliga skolan som på folkets bekostnad underhåller denna, ’’om han kan styrka att han gerom egna tillgångar, eller andras bekostnad kan sig vid läroverket uppehålla” och skulle han svara, att han det icke kan, utan att han, såsom andra före honom gjort, bygger sitt hopp på Guds försyn och fromma menniskors kärlek så får läroverkets Rector honom icke inta-ga,” om än han i den fattige gossens blick skulle ana en Lindjkjöld en von Linné en Folhem.
Jag förmodar att hvad jag anfört gör tillfyllest till reservation af folkets rätt, och till bevittnande att jag fullgjort min Riksdagsmannapligt, och torde föröfrigt mitt memorial få åtfölja remissen af JustitiaeOmbudsmannens berättelse.
Herr Reutersvärd, Pehr Adam'.
Med anledning af Herr Grefve De Ia Gardies i plenum den io sistledne gjorde propo, sition, angående utdelande af sista RiksdagsProtocoller, och Herr Cederschjöld» deremot väckte hemställan om deras utqifvande af tryciet, och försäljning, får jag vördsammeligen upplysa och anmäla, det Bokhandlaren Magister Wiborg försäkrat, att högst några få ex; Den 18 Februarii.
489 emplar kunna påräknas blifva afyttrade uti Bokhandeln, i händelse desse Protocoller till försäljning utlemnas och annonceras, hvilket torde föranleda till antagande af bemälte Herr Grefves proposition i detta afseende.
N:o 7. Herr Berghman Ambrosius Magnus; Vid den af Herr Grefve von Platen väckte motion om Talemäns Tafflarnes återinförande torde mig tillåtas få anmärka: att jag icke anser Riksens Högloflige
Ständer möjeligen kunna vara sig så olika, att de, vid en sednare Riksdag förändra, hvad de vid en föregående beslutat, då samma skäl till det fattade beslutet icke allenast ännu äro förhanden, utan ock nya förbindande anledningar under tiden tillkommit.
Det var till minskande af de högst betydlige Riksdagskostnaderne, som detta beslut fattades vid sista Riksdag, om berörde Tafflars indragning.
Redan då fordrade Statsverket denna lindring; men Rikets närvarande ställning och den i alla orter öfverklagade förlägenheten, påkalla ännu mera ali den hushållning med allmänna medlen, som är möjelig, och äro desse taffiar ej allenast icke nödige utan till och med öfveflödige.
Högst anmärkningsvärdt är det, att kost; naderne vid hvarje af de 6ednaste Riksdagar, uppgått till nästan lika sumraa? som hela Sveri - Den 18 Februarii, ge med då tillhörande Finland erlade i bevilL ning, allt till år 1789, eller 12 tunnor Guld, Lägger man härtill hvad under en Riksdag, Ridderskapet och Adeln påkostar sig och det de öfrige 3:ne Ståndens Ledamöter af deras committenter uppbära i arfvode, så blifver för allmänheten en högst betydlig tillökning i utgifter.
Huruvida det af Herr Grefve von Platen omförmäldte meddelande, beröring och förening kunna, igenom Tafflarne vinnas, eller om dervid för den goda saken något blir uträttadt, öfverlemnar jag till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upplysta omdöme.
Jag tror att Stånds*) klubbar 6Vara emot detta ändamål.
Om, såsom jag fått anledning att tro, Statsutskottet vid sista Riksdag, i sitt betänkande i detta ämne föreslagit: att någon betalning skulle anordnas Herrar Taleman, för den kostnad de kunna använda vid deras såkallade representation j så hemställer jag vördsammast, i händelse Riksens Ständer skulle bifalla en sådan kostnad, om den icke nu genast, vid Riksdagens början, bör till belopp bestämmas, Likväl tror jag icke att Ständerne, af berörde betänkande, äro härtill förbundne, utan ödmjukeligen föreslås, att icke allenast Tafflarne, Utan äfven berörde representationskostnad, må ifrån Riksdagskostnaderne uteslutas.
Den ] 8 Februarii, '191 N:0 8, Friherre Ankarsvärd, Carl Hindric; Emot Herr Grefve von Plåtens väckte motion yörande återupplilvandet af TalmänsTaffiarne, anser jag mig böra yttra , att jag tror det dermed åsyftade Represemanternes förtroligare umgänge, alldeles icke kunna befrämjas.
större måltider blifva i min tanka hädanefter såsom hitintills af ganska likgiltigt införande på affairernes gång och snarare tidspillande, än någon annan nytta medförande i och jag anser dessutom redan genom klubbinrättningarne åstadkommit, allt hvad man kunnat önska för umgänges-tillfället emellan Stånden: men hufvudsakligast anser jag den hushålls- och besparingsanda, sorn vid detta Riksmöte måste stämpla Riksens Ständers åtgärder, och vittna om deras tankar på hemmavarandes belägenhet fordra, att Riksens Ständer uti intet fall slösa på sig sjelfve, hvarföre jag afstyrker Herr Grefve von Plåtens motion om återupplifvande af TalmänsTaffiarne.
Sf:o 9, Herr Rothliebt Axel-.
De flere Fiskaliska åtgärder» som tillkommit och blifvit en följd derutaf, att många ägare, i synnerhet af mindre bränvinspannor* vid skattskrifningarne endast uppgifvit, egent; 492 Den 18 Februarii. liga hela kannnrymdenj men af okunnighet vid uppgiften, uteslutit det bredvid stämplade kannetalet beflnteliga bråket af |:dels, § eller |:dels kanna; föranleda mig att vördsammast hemställa: om det ej till förekommande af sådana oredor, det vore lämpligt vid bestämmandet af bevillning å bränvinspannor, att endast afgift beräknades efter fulla kannetalet sedan kokrummet blifvit afdragit, och de mindre delar af en kanna, som å bränvinspaanor finnas stämplade, och hvilka hittills vållat oreda, måtte uteslutas från all sort beräkning.
Jag anhåller ödmjukast att detta må få åtfölja Herrar Gripensvärds och von Qvantens memoria ler rörande bränvinspannor, som jag förmodar, till Bevillningsutskottet.
Ehuru motbjudande det ock är, att inskränka någon frihet, måste dock hvarje på Fäderneslandets väl tänkande man önska, att bränvinsbränningen i Städerna måtte upphöra och tndast blifva hvad den naturligen bör vara, en landtmannanäring.
Den är mindre passande för Städerne, redan genom blotta faran som den medförer för så tätt bebyggda ställen som Städer äro, och den kostnad som nedlägges på transporten af dertill nödig ved Den 21 Februarii.
493 och spannemål till Städerne, är dessutom all^ deles förlorad, Bilagor till PleniProtocollet för d. 21 Februarii.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning:
Vid de 2;ne sista Riksmöten, harjagjem^ te andra Representanter, förgäfves deröfver fört klagan, att i följd af förändrade bevillningsgrunder för jordbruket, vid 1809 års Riksdag, jemte andre ifrån den tiden hemmanen ålagde förbindelser, ägare af hemman och qvarnar blifvit i bevillningsväg högre beskattade, än ett förut förflutit århundrade, och i jemförelse till andre medborgare-classer, samt att rättvisan och den allmänna nyttan, deri påkallade en rättvis ändring.
Nu torde åtminstone förnyade anspråk till rättelse deri icke förbises, utan till pröfning upptagas vid erindran deraf, ait hemmansbrukare ytterligare blifvit lidandande derigenom att, då en bestämd bevillningssumma var föreskrifven, att utgå af hvar-; je province, i följd af bestämde hemmansvärden, men, jemte landtmannaproducters nedfall* 494 Den 21 Februarii, ne värde, egendomars värden minst till §:det blifvit nedsatte, har hemmansägaren nu i fyra år masi erlägga den förut dryga bevillningen, till ett högre, icke påräknadt belopp.
Det har varit högst orättvist att beräknå z R:dr Bevillning för hvarje tusende af det uppskattade egendomsvärdet af landtegendom, lika med värdet af all annan egendom, som tog sin början 1809, då i öfvervägande kommér, att af all annan egendom Utgöras inga andra särskilta förbindelser till Staten, sorn deremot utgå af jordbruket,genom rotering, väghållning, skjuts» ning, passevolance, saltpettersgärd m. m. tili det högre sammanlägde värde och belopp, att stundom, efter gjorde beräkningar, föga eller ingen behållning af hemmanen återstår, utan fördelen af bostad egentligen kommer i beräkning.
Med afsende derå, har också aldrig tillförene någon sådan förmögenhetsbevillnidg i likhet med annan egendom blifvit hemmanen ålagd, utan blott en sådan som kunde vara 6käiig
Och lämpelig, med hänsigt till jordbrukets partielle beskattningstyngder, hvari andré medborgare icke deltaga, hvaremot man nu i jemförelse med andras beskattning, icke saknar anledning till iiiissnöje deröfver, att hemmanens, i debetsedlar och genom andre föreskrifter ökade utgifter, öfverskjuta tillökningen för dem som af andre medborgare sedan i8oy utgöras-