Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag skall icke bry mig om att söka motverka livad som här är föreslaget; det må blifva så många förslösade skrifkostnader som helst af den sorten. R. o. Ad. beslöt, att Const.Utskts under litt.
A. afgifna förslag borde oförändradt livila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Förslaget Litt. A. Hr von Hartmansdorff:
Den föreslagna redactio nen är följande: ”Den närvar, ledamot, som icke till prot. anfört särskild afstyrkande mening, vare för beslutet ansvarig” etc.
Mig synes det vara vida bättre, örn man icke talade hvarken örn af- eller tillstyrkande, ty både i ett afnell i e 11 tillstyrkande kunna linnas modifica tioner, efter hvilka ledamoten kan anses mer eller mindre felande.
Det vore efter min förmening vida bättre att säga: ”Den som icke till protocollet anfört afvikande mening.”
Den rättelse eller förändring, som Const.Utsk. bär föreslagit, är i min tanke af stor vigt och angelägenhet.
Det kan nemi. hända, att
Konungens rådgifvare betraktat saken på en sida, och alt Konungen sett saken på en helt annan och fattar, i enlighet med sitt raisonnement, beslut, då man i Statsrådets prot. vanligen finner en allmän tystnad iakttagen.
Det tyckes nästan, som hade rådgifvarne tröstat sig dermed, att de yttrat en särskild mening, fastän denna mening icke innefattat något afstyrkande af Konungens beslut, utan, 0111 jag så får säga, rådgifvarne yttrat sig åt öster och Konungen beslutat åt söder.
Derföre synes det vara nödvändigt att stadga, att deras råd skola innefatta ett afstyrkande till Konungens beslut, såvida de af prot. vilja vänta skydd för deras rådslag, och således kan jag icke annat, än i denna del tillstyrka bifall till Const.Utsk:s förslag till förändring i nuvar. stadgande.
Jag instämmer helt och hållet i den siste talarens mening om riktigheten af ordet ”afstyrkande,” och det egentligen på den grund, att när man här i försatsen omtalat Konungens beslut, som kunde vara stridande emot lag eller Rikets sannskyldiga nytta, så bör väl motsatsen innefatta' något annat än blott en mening, som är afvikande.
Hvar och en vet hvad det ordet vill säga, och i stället för detsamma nyttjas i dagligt tal hos den mera bildade classen det Fransyska ordet ”evasivt.”
Är det nu den värde talarens mening, som önskat begagnande af ordet ’’afvikande, ” att Statsrådets ledamöter skola yttra sig evasivt, så är detta en besynnerlig mening, men likväl, då han sjelf varit Konungens rådgifvare, vet han bäst huru nyttigt det kunde vara om ett sådant ord kunde få inflyta i grundla - Den 26 September. 63g gen.
Jag deremot som tror, att ordet ”afvikande” är det sämsta, som kunde antagas i stället för "afstvrkande,” får afstyrka en sådan förändring; men vill man; taga bort afstyrkande och nyttja ett annat ord, så kunde man begagna uttrycket: motsatt mening.
Då likväl, såsom jag tror, afstyrkandet är det bufvudsakliga, så anser jag bäst alt bibehålla det, men hvad som är säkert är, att ordet ”afvikande” ej bör begagnas.
Jag vill uppriktigt be känna, att jag skulle önska att från Const.Utsk. ingått ett förslag till ändring i nuvar. stadgande uti 9 §:n Reg.
F;n, som mera slått tillsammans med de begrepp, jag åtminstone gör mig om en verklig och riktig depai temenlal-styrelses utveckling här i landet.
Deremot finner jag bär vid denna §:s behandling samma hyllning af de gamla grundsatserna, som den, på hvilken den gamla nuvar. grundlagen och gamla styrelseformen blifvit grundad.
Jag finner nemi. här uttalad den tanke, att
Stalsråds-ledamöterne skola eller böra till prot. uttrycka en mening, stridande emot den, som Konungen afgifver, och sorn blir den rådande lör beslutet, hvarpå ett reger:s-ärende sig stödjer.
Min öfvertygelse är, att ett sådant förhållande i intet fall kan vara nyttigt för Riket, att sådana Stats: åds-prot. förekomma lill granskning, hvaruti man finner i ord alltför kraftiga föreställningar, men som varit fullkomligen kraftlösa i resultaten, då sålunda reger:s-åtgärder kunna vara vidtagna tvertemot de tillstyrkanden, som hela Statsrådet afgifvit.
Ett sådant förhållande, om det skulleifortfara eller skulle uppkomma, anser jag för utvecklingen af vårt constitutionella samhällslif ytterst skadligt och förderfligt.
Jag anser det äfven vara i yttersta måtto förlamande för Riks-styreisen, om alla Statsrådets ledamöter skola vara solidariskt, en för alla och alla för en, ansvarige att icke någon öfverträdelse af Käkets allmänna lagar skall äga rum.
Ett sådant stadgande innebär bestämdt, alt Statsrådets samtlige ledamöter skola vara ansvarige, t. ex. i händelse en föredragande för ecclesiastik-urendcn skulle af oaktsamhet eller föresats söka och lyckas att genomdrifva ett beslut, som kunde vara stridande emot en § i kyrkolagen.
Likaledes skulle samtlige Statsråds-ledamöterne vara ansvarige, i händelse en krigsminister, med flit eller af oaktsamhet, utverkade ett beslut eller utfärdandet af en författning, som i något fall rubbade den gällande ordningen för roteringsverket.
På sådant sätt anser jag, att samtlige ininistrarnes egentliga befattning ej kunde blifva annan, än att förskansa sig emot alla tänkbara öfverträdelse:' af författningar, som röra ett eller annat departement, och alt de sålunda skulle sakna både tid och förmåga att inom sina respectiva departementer offra all den förmåga och all den tid, som verkligen efter min öfvertygelse tarfvas för hvar 64o Den 26 S c p t e m ber. och en af Conseljens ledamöter enskildt, för att verka till Rikets sannskyldiga nytta.
Jag medger att då man vill i en lag-§ stadga den ministeriella ansvarigheten, så är det visserligen riktigt, alt Const.Utsk. i första rummet fästat sig dervid, att samtlige Conseljens ledamöter höra vara ansvarige om de afstyrka något, som vore för Rikets sannskyldiga nytta gagnelig!, eller tillstyrka eller underlåta att afstyrka något sorn vore skadligt för Riket; men en sådan moraliskt och politiskt riktig ansvarighet är något helt annat, än att de skola vara juridiskt ansvarige för den minsta lagöfverträdelse, som någon föredragande kunde vara saker till.
Jag hade således önskat, att detta förslag skulle mera specielt påfört den föredragande ansvarigheten i alla de facil, sorn tillhöra lians departement, samt från en sådan juridisk ansvarighet befriat alla de öfriga ledamöterna i Statsrådet, men deremot så mycket mera skärpt den moraliska och politiska ansvarigheten.
Pä grund af denna öfvertygelse är det naturligt, att jag ej kan gilla det tillstyrkande, som Coust.
Utsk. uti litt.
B af detta betänk, afgifvit, och jag bekänner upprigtig!, att, derest Const.Utsk. vid denna riksdag icke lyckas alt mera utarbeta en ministeriel ansvarighet och en lag för departemental-styrelsens förhandlingar i det hela, tror jag verkligen, att vi icke hunnit långt på den bana, som jag trodde oss riktigt beträda vid början af denna riksdag, samt anar jag, att det vigtiga steg, som Representationen tog att införa departernental-styrelsen, kommer att bära alltför sorgliga frukter.
En talare har trott mig med ordet afvikande mena hvad man på ett annat språk kallar evasivt.
Jag har deremot menat hvad man på ett annat språk kallar dissensus.
Evasivt skulle jag tro böra öfversätlas med undvikande.
— Hvad sjelfva saken beträffar, så har jag, sedan Hr Cederschjöld derom yttrat sig, fått reda på hvad Coust.Utsk:s förslag åsyftar, eller att det egentligen innebär en instruclion för prot.secreterarne.
I händelse detta grundlagsförslag af R.
St. blir antaget, så böra Statsråden och prot.secreterarne egna en särdeles uppmärksamhet ät uppställningen af protocollet.
Nu plägar det tillgå så, att huru än discurserne fallit inom Statsrådet, och huru mänga gånger man må hafva yttrat sig före eller efter Konungen, så införas först de meningar, hvaruti hvarje Statsrådsledamot stannat och slutligen Konungens votum.
För att nu vara säker om att Statsråden ej må falla i den snara, den nya redactionen innehåller, så borde prot.secreteraren upptaga vid slutet: ”hvilket beslut de och deSlalsrådsledamöterne i und. afstyrkte.”
Dermed vore allan rättfärdighet uppfylld, såvida nemi. vigt lägges på ett i prot. bestämdt uttryckt afstyrkande.
När meningen är sådan, så må Den a6 September. må §:n gerna stå sådan sora Utsk. här föreslagit, ty då betyder förändringen ingenting annat än en formalitet.
Hvad återigen Gr.
Horns yttrande beträlfar, så tror jag, att, så lange icke 1720 års Reg.F. är åter införd, så kan ej heller fråga blifva om någon sådan ansvarighet, sora han önskat.
Skulle den solidariska ansvarigheten bestå deruti, att ansvaret för beslutet i alla fall skulle åligga den föredragande, såsom Gr.
Horns mening tycktes vara; så frågas huru det skulle tillgå, i händelse samtlige
Statsrådets ledamöter varit af annan mening om kyrkolagen, än föredraganden för ecclesiastik-ärenden, hvilken måhända studerat den mest och förstod den bäst?
Om då de öfrige misstagit sig, så borde väl icke han dragas inför Riksrätt, eftersom hans yttrade mening varit den rätta.
Detta torde tydligt bevisa att en solidarisk ansvarighet, der olika meningar kunna och måste uppstå, icke kan inför Riksrätt göras gällande.
Jag låter min anmärkn. gerna förfalla.
Om jag än skulle i princip instämma med Gr.
Horn, finner jag mig dock för närvar., och på de skäl Hr von Hartmansdorff framställt, icke kunna yrka tillämpning deraf: hvarvid jag dock icke åbe ropar 1720 års Reg.F., utan finner ett hinder deruti, att ännu är oafgjordt och icke genom någon ändring af ifrråga var. § lärer kunna blifva afgjordt, huruvida ordalagen i 4 §:n Reg.Ftn, att Konungen äger allena styra Riket, skola förklaras eller icke förklaras annorlunda, än nu vanligen sker.
Då jag således anser mig förhindrad att nu ingå i något detaljerad! yttrande 0111 Gr.
Horns förslag, och anser mig blott böra hålla mig inom de gränser, som nu af grundlagen äro föreskrifna, nemi. inom den del deraf, som Const.- Utsk. framställt i sitt förslag; så kan jag ej annat än tillstyrka att delta förslag må blifva hvilande till nästa riksdag, helst det innefattar, så långt det går, åtminstone en väsendtlig förbättring; och då nu Hr von Hartmansdorff afstått från att yrka motsatsen, synes intet hinder möta forén propos. af Hr Landtm., att förslaget må hvila till nästa riksdag.
En värd ledamot har verkligen gjort ett stort misstag, då han trott att jag skulle vilja yrka en ju ridiskt, solidarisk ansvarighet för samtliga Statsrådets ledamöter.
Det var just motsatsen jag afsåg; men jag säde, att en solidarisk ansvarighet i moraliskt afseende är hvad jag yrkar och önskar att Statsrådets ledamöter måtte underkasta sig.
Deremot framställde jag, att Const.Utsk:s förslag bort innehålla ett afskiljande af den juridiska ansvarigheten, hvilken, såvidt den rörer Rikets civil- kyrko- eller militärlagar, endast och allenast bör tillämpas på den föredragande, så att samtlige de öfrige Statsråds-ledamölcrne befrias i3 H. 81 Den 26 September. från denna juridiska ansvarighet.
Men della milt yttrande innefattade Mott ett motiv, hvarföre jag önskar få i prot. den reservation nedskrifven, att jag ej kunnat godkänna det grundlagsförändrings-förslag, som i detta afseende blifvit af Const.Utsk. afgifvet. R. o. Ad. fann Consl.Ulskts förslag litt.
IS böra oförändrndt hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Föredrogs ånyo .StatsUtskts den 19 och 23 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 3ig, i anledn. af åtskilliga, ännu icke återställda förbindelser rörtde Svenska Statens fordna utländska skuld.
Hr af Wingård, Job., uppläste följande:
Af StatsUtskrs utlåt.
N:o 317 inhemtas, att Riksg.cont. blifvit genom de för Jiqviden af dess utländska skuld vidtagna åtgärder fullkomligen tryggadt emot ytterligare anspråk från fordringsägarnes sida.
Det ligger emedlertid i sakens natur, att af flera tusen utfärdade partial-obligationer några kunna under en längre tidrymd hafva af en eller annan orsak gått förlorade, och att således pr»scription slutligen måste på dem tillämpas.
Af de i5,ooo stycken partial-obligationer, som för lånen i [lolland voro utfärdade, saknas ännu 2S4 stycken, oell då de, oaktadt derom år 1816 utfärdade kungörelser, icke alltsedan blifvit företedda, är det sannolikt, att de icke mera finnas.
De kunna följaktligen icke förevisas till afskrifning å hufvud-obligationerna, hvilka alltså komma att qvarblifva i notarii publici vård till den 3o-åriga prsescriptionstidens förlopp.
Vid detta förhållande synes det vara utan ändamål, att nu vidtaga den med kostnad och något äfventyr förenade åtgärden, att till Holland utsända och der låta å hufvud-obligationerna afskrifva de till Riksg.cont. aflerunade partial-obligationer, för hvilka sådant icke redan ägt rum.
Ty så länge en enda partial-obligation icke är afskriven, återställas ej htifvud-documenterna, och om de vid proescriptionstidens förlopp utan vidare omväg återfås, så är det ju likgilltigt, om (lera eller färre partial-obligationer äro å dem afskrifna.
Hvad Brabantska länet beträffar, så äro af utfärdade 92Öo obligationer 73 stycken ännu icke till Riksg.cont återlemnade, deribland inbegripna 9 stycken, som Riksg.cont. före år i8i5 betalt, men icke återbekommit.
Största delen af dessa 73 obligationer är utan tvifvel äfven förlorad och praescription bör å dem tillämpas.
Vid den föreslagna anhållan hos K.
M. om vidtagande af ändamålsenliga åtgärder för de ännu saknade lånehandlingarnes återställande eller fullkomliga dödande, är intet att vinna; men då Riksg.cont:s betalningsskyldighet för de än - Den 36 September. na i räkenskaperna bnlancerade skuldposter upphört, synas de kunna dei ifrån slutligen afföras.
Om an dessa anmärkmr icke skulle anses föranleda till återremiss af betänk. i\r:o 317, är mitt ändamål med dem likväl till hufvudsaklig del vunnet genom de ytterligare upplysningar de åt ämnet kunnat gifva.
Jag har åtskilliga anmärkmr att göra emot StatsUlsk:s förevar, betänk., dels i sak, dels i form.
I sak kan jag icke annat än för det första anmärka, att då, på sätt bekant är, R.
St. vid i8i5 års riksdag till H. M. nuvar.
Konungen öfverlemnat, att inlösa Rikets utländska gäld till den återstående delen, som var blott |:del af hvad den befanns utgöra år 1812, emedan |:delar afskrefvos, och K.
M. emottagit detta uppdrag af R.
St., under villkor att ”till Riksg.cont. aflemna alla de Rikets således inlösta skuldförbindelser, sorn då voro i utländsk mans ägo;” så förefaller det mig något eget alt, vid den convention, som afslöts år i8i5, icke hafva funnit att alla fordringsägare ingått denna convention, ulan blott, såsom orden lyda, "ett ganska betydligt antal.”
Då hvar och en nu lärer finna, att ett ganska betydligt antal ägare till partial-obligationer icke är detsamma som alla, så inträffar således en möjlighet, att med en del, om också ett ganska obetydligt antal, icke någon convention är gjord, och att det åtminstone är tvifvelaktigt, huruvida villkoret i detta fall är uppfyldt eller icke.
Väl har K.
M. genom en skrifvelse af den 23 Dec. 1817 gifvit R.
St:s StatsUtsk. tillkänna, huru med inlösningen af Rikets skuld-obligationer sig förhöll; men huruvida sedan den tiden, d. v. s. under sedermera förflutna 23 år, någon upplysning från R.
St. ingått, derom har StatsUtsk. icke sig utlåtit.
Skulle tili så vara, alt någon nådig skrifvelse i ämnet sedermera kommit till StatsUlsk , så anser jag, att Utsk. i sin recit derom bort underrätta Ständerna.
Är det åter så, att icke någon sådan skrifvelse från K.
M. ankommit, så anser jag visserligen denna omständighet fordra en upplysning, dock icke en sådan, som StatsUtsk. nu föreslagit Ständerna alt genom und. skrifvelse söka bereda; utan jag tror att StatsUtsk. hade ålegat, att direele till K. M., antingen sjelft eller genom Riksg.cont., framställa begäran om en upplysning, huruvida ingenting vidare vore att för Ständerna anmäla i denna fråga, innan StatsUtsk. framställde saken för Ständerna.
Då Utsk. funnit sig kunna förklara, "att Utsk. visserligen anser Svenska statsverket vara hufvudsakligen betryggadt emot sådana ytterligare fordringsanspråk, som nu eller framdeles möjligtvis skulle kunna grundas på ofvan uppgifna, till Riksg.cont. icke återställda skuldförbindelser;” så får jag fästa linsets uppmärksamhet pä hvad skäl Utsk. kunnat hafva till ett sådant calhegoriskt förklarande, då icke någon visshet finnes 644 Den a6 September. i afseende pä alla de fordringsägare, som icke inställt sig genom ombud vid den s. k. conventionen.
Detta anser jag vara af StatsUtsk. alldeles för litet inoliveradt.
Äger StalsUtsk. några gilltiga grunder för denna dess mening, så bör Utsk. uppgifva dem; ty på de nu framställda kan jag icke instämma deruti, a!l Svenska statsverket är betryggadt emot sådana blifvande möjliga anspråk.
I afseende på formen, ocb då K.
M. icke i detta fall bör betraktas såsom statsmakt, utan personligen, såsom den der med Svenska statsverket ingått i aftal, anser jag det vara alldeles olämpligt, att K.
St. fortfara att med några und. skrifvelser till K.
M. såsom statsmakt göra en slags anmaningar eller påminnelser, hvilka i fle tfa I Id ig t afseende måste anses vara obehöriga.
Det är nog af att Svenska statsverket bar med nu regerande Konungen Carl Johan afslutat ett aftal år 1815.
Det är nu fråga om dess uppfyllande.
Deröfver bör Riksg.cont. vaka, då det enl. 66 §:n Reg.F:n åligger detta conior att tillse det Rikets credit varder vårdad.
Har nu StatsUtsk. funnit att Riksg.cont. sådant underlåtit, så borde StatsUtsk. i Riksg.conCs blifvande instruetion framställa hvad för Riksg.cont. återstår att dervid göra, och bland sådana återstående åtgärder skulle jag för min del anse det icke vara tillräckligt, att endast genom en und. skrifvelse till K.
M. erinra om uppfyllande af de ingångna villkoren, utan att äfven, till beskyddande af ej mindre Svenska statsverkets framtida ansvarighet, än ock Rikets nuvar. credit, genom en artikel i någon utländsk tidning, t. ex. Hamburger Correspondenten, Riksg.cont. borde tillkännagifva, alt i händelse några obligationer skulle emot förmodan ännu vara utelöpande, så har Svenska statsverket redan längesedan och alltsedan år i8i5 ställt medel till K.
M:s disposition för att afbörda denna skuld.
Då har statsverket genom sin rätta organ, Riksg.cont., vidtagit de åtgärder, som i ena eller andra afseendet böra äga rum, utan att man inledt R.
St. lill någon ny efter min tanke alldeles obehörig skrifvelse till K M. i detta ämne.
Jag anhåller, att R. o. Ad. ville tillåta att dessa mina anmärkntr må få afgå till StatsUtsk., dit betänk, torde återremitteras.
Jag får bölja med att tillkännagifva, del jag ej varit närvar, vid fattandet af StatsUtskts ifrågavar. beslut, emedan jag då var borta på permission, och skulle således ej ansett mig äga skyldighet att besvara anmärkntna, om någon af de StatsUtsk:s ledamöter, som öfvervarit målet, här varit tillslädes.
Men jag ber dock att nu få meddela några upplysningar, ulan alt derföre vilja motsätta mig den återremiss, som bär från 2:ne olika sidor blifvit önskad.
Den siste värde talaren har anfört, att StatsUlsk. icke upplyst, huruvida någon skrifvelse i ämnet frän K. ål. ankommit sedan år 1817.
Det lärer vara temmeligen Den 2G September. 645 gifvet, att hade en sådan skrifvelse ankommit, så kunde icke StatsUtsk. hafva gjort sig skyldigt lill den försummelsen att, då det relatera! förhållandet så godt Utsk. förmått, efter att hafva från liiksg.cont. sökt förskaffa sig upplysningar derom, icke omnämna eller undansticka en sådan skrifvelse, desto mindre som StatsUtsk. hemställt, att en förn vad påminnelse måtte göras.
Man har afven fästat sig dervid, att Utsk. upplyst, att ett betydligt antal af obligationernes innehafvare ingått på den s. k. couveutioneu, men att deruti icke ligger någon visshet alt de alla gjort det.
Detta är ganska riktigt; någon sådan visshet ligger icke deruti, men det har ej heller StatsUtsk. anfört.
Utsk. har sagt, att i det nuvar. förhållandet ligger fullkomlig säkerhet för statsverket, och det är nära gränsande till säkerhet, att en del af obligationerna förkommil samt de öfriga äro inlösta.
Då della blott ur ett par upplysningar, som jag velat lemna, så inskränker jag mig dertill; och vill jag icke framställa något yrkande om bifall till betänkandet.
Jag har icke kunnat finna del några anmärkntr blifvit gjorda emot del förevar. betänkandet.
Här är blott fråga om formaliteter.
St. vilja vända sig till K. M. i denna fråga, så finnes icke annat än en form, som är den vanliga för und. skrifvelse!'.
Vilja deremot R St. icke i saken yttra något till K. M., så föi faller också all fråga derom.
Men att, i detta fall, vilja föreskrifva särskilda och olika former emot dem, som i andra mål brukas, skulle jag anse olämpligt.
När således i sak, såvidt jag förnummit, icke varit något att anmärka, så synes mig del enklaste vara att bifalla Utsk:s betänkande. Gr. Frölich:
Jag tror mig hafva tillräckligen i mitt förra yttrande gifvit tillkanna, att jag gjort anmärkn:r isak; men 0111 också icke så varit, så då jag begärt en så väsendtlig upplysning, som den huruvida någon communicatiou om förhållandet ägt rum sedan år 1817, och Gr. von Platen upplyst, att icke någon sådan ägt rum; så tror jag att deruti ligger en tillräcklig anledn. till återremiss, på det man må vinna upplysning 0111 förhållandet, innan inan kanske vidare har lust att yttra sig i saken.
Det är dessutom en annan sak, som ibland ej plägar vara så oväsendtlig, nemi. den rör:de formen, och då jag gjort anmärkn. dervid, så torde äfven i detta afseende en fråga förekomma, som icke bör så alldeles saklöst lemnäs å sido, utan i alla fall erfordrar ett svar Hvad för resten angår del som Hr Statsrådet af Wingård upplyst och omordat, så må det vara ganska sannt, att en stor del obligationer äro förkomna och borttappade samt icke kunna komma alt företes, hvilket är hufvudsaken; men då detta gäller ej mindre Statens framtida ansvarighet, hvarom frågan ej lärer kunna fullkomligen afgöras ännu på 646
Den a6 September. 6 år, än äfven dess närvar, credit, så tror jag att den af mig föreslagna åtgärd örn en kungörelses utfärdande genom Riksg.cont. uti utländska tidningar vore ej allenast i högsta grad nyttig utan äfven nödvändig.
Detta måtte vara en anmärkn. i sak, och om den också icke är det, utan endast en anmärkn. i formen, så hoppas jag att R. o. Ad. icke vä grar återremiss.
Mig synes som den åtgärd, hvilken den siste talaren föreslår, kan anses innesluten i den, som StatsUtsk. föreslagit, och då så förhåller sig, ser jag icke att den önskan, den värde talaren yttrat, kan leda till något uppehåll af ärendet; ty i händelse StatsUtskrs förslag bifalles af Representationen, och den åtgärd, som den siste talaren äskat, skulle helinnas vara den lämpliga; så lärer den utan allt tvifvel komma alt vidtagas, och således alla vidare bestämmelser i denna sak vara öfverflödiga; hvarföre jag för min del tillstyrker R. o. Ad. att bifalla StatsUtskis betänkande.
Jag hade verkligen ej väntat mig, att Hr Lagerhjelm kunnat förbise skilnaden emellan att hos K.
M , som i detta fall ej är annat än en contrahent med Staten, anhålla att, såsom orden lyda: ”alla erforderliga och ändamålsenliga åtgärder varda vidtagna, på det att, så snart härvid förekommande omständigheter och förhållanden möjligen medgifva, antingen de för fordna statslånen i Holland utgifna hufvudförbindelser jemte dertill hörande handlingar, äfvensom de hitintills icke återställda partial-obligationerna för enahanda lån i Brabant må återbekommas, eller åtminstone vederbörliga bevis om dessa hufvud- och partial-förbindelsers fullkomliga dödande erhållas;” och alt, på sätt jag föreslagit, låta Riksg.cont. utfärda kungörelse i ämnet.
Jag stödjer mig hufvudsakligen derpå, att 23 år förbigått, och icke någon åtgärd, om den också finnes vidtagen, blifvit af K.
M. meddelad R.
Att således ytterligare yrka hos Konungen, alt Han måtte vidtaga någon åtgärd, anser jag hvarken ändamålsenligt för sakens vinnande, eller skickligt, efter Han, ehuru blott contrahent med Slaten, dock är Sveriges Konung.
Således är det alldeles icke samma syftemål jag har, som det Hr Lagerhjelm anser vara vunnet, utan ett alldeles motsatt; och under sådana förhållanden kan jag icke afstå från att begära återremiss.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Gr.
Den sorn bifaller StatsUtsk:s utlåt.
N:o 307, voterar ia; den det ej vill, voterar "ej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda utlåt, gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande.