Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:s sista skäl, eller ”den rättvisa fördelningen emellan Rikets landskap af den lyckan att någon längre tid njuta Konungens närvaro och åsyn,” är visserligen af vigt; men månne en sådan billig fördelning icke skulle kunna ske, utan alt grundlagen förändras, då nemi, Konungen enligt 43 § Reg.F. äger rätt att, äfven emellan riksdagarna, uppehålla sig på hvilken inrikes ort som helst?
Af dessa skäl anser jag den föreslagna förändringen både onödig och onyttig, ja, t. o. 111. skadlig, hvarföre jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till R. o. Ad., att Ståndet må förklara såsom sin gemensamma tanka, , att förslaget förkastas, Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Äfven jag instäm* mer med den siste talaren i ogillande af Utskrs förslag, och utbed jer mig att närmare få genomgå detsamma.
Utsk. börjar med att förklara den nlivar, tillåtelsen att bålla riksdag annorstädes, då det vöre omöjligt att göra det i hufvudstaden, för öfverflödig, helst någon förbindelse till det omöjliga ”ej äger rum.”
Men jag anhåller att få erinra, alt lagstiftaren synes hafva ansett nödvändigt i första rummet, att riksdagarna skulle återkomma på bestämda tider, samt i det andra, att de skulle hållas i Rikets hufvudstad.
Den 12 Junna r i.
Oin derföre detta sednare visade sig omöjligt, har lagstiftaren, hellre än alt uppoffra sjelfva riksdagen, medgifvit, att den finge hällas i landsorten.
Betydelsen af det stränga vilkoret för ett sådant medgifvande tyckes Utsk. icke hafva riktigt fattat.
I afseende på det andra vilkoret för riksdagars hållande annorstädes än i' hufvudstaden, nemi. att det skulle vara ”för R, St:s frihet och säkerhet vådligt,” påminner Utsk., att ”det gifves flera vådor än sådana, som ”det öfverhängande ögonblicket uppenbarar.”
Detta medgifves; men man torde likvisst har icke böra låta skråma sig af andra, än de verkligen närvarande vådorna.
Utsk. förespeglar ”ett befaradt, måhända blott fördröjdt fredsbrott.”
När skulle väl icke ett sådant kunna befaras?
Det beror på den andra Statsinagten att när sorn helst kunna göra en sådan fara gällande.
Vidare talas om ”en börjande, om än icke utbredd farsot.”
Det skulle verkligen vara interessant att veta, huru man kan känna, att en farsot är börjad, innan sjukdomsfallen hunnit blifva så talrika, att hon kan sägas vara utbredd.
Såsom ytterligare skäl anför Utsk.: ”en af Rikets hender väckt och underhållen orolig sinnesstämning.
” Jag skulle deremot tro, att fiendernas bemödanden böra snarare misslyckas just i hufvudstaden.
Slutligen anför Utsk.: ”en mer än vanligt ömtålig beskaffenhet af det ”ärende, som emellan Statsmngterna skall afhandlas.”
Detta är ett besynnerligt skäl.
Ju ömtåligare ämnet är, desto angelägnare, att det grundligt behandlas; och detta kan icke ske utan i hufvudstaden, hvarest åsigternas mångfald kunna bilda en upplyst opinion.
Härefter kommer Utsk. till betraktande af frågan från nyttans synpunkt.
Oaktadt jag icke erkänner denna synpunkt såsom allmänt riktig, och ofta skulle vilja varna mot nyttans beräkningar, emedan de så lätt kunna förvilla samt t. o. m. urarta till egennytta, skall jag dock följa Utsk. i framställningen äfven af denna sida.
Utsk. fäster sig då först vid fördelarna af ”minskning i tid och kostnad.”
Det är verkligen bedröfligt att höra, huru noga man beräknar kostnaden för våra representativa sammankomster.
Man borde besinna, att i andra fria länder, hvarest riksdagar hvarje år äga rum, vara dessa likväl flera månader i sender, oaktadt göromålen äro mindre mångfaldiga än här; och om man fördelar riksdagarnas längd på hvarje år, skall man finna, huru obetydlig den årliga afgiften för detta ändamål är, jemnförd med hvad man onyttigt använder på öfverflödiga företag.
Jag tror knappt, att kostnaden, beräknad för år, skall uppgå till 3 ä 4 rtdr för hvarje contribuent.
Jag upprepar, att det verkligen är ledsamt att höra dylika rop, och jag skulle vilja anse dem såsom ännu fortfarande genljud från de rop, hvilka utgingo från Styrelsen den tid, då hon ansåg det för sig angeläget att sönderbryta den bestående ordningen.
Vidare yttrar sig Utsk., att Dc n ia Januari.
53 den föreslagna förändringen lomme att medföra: "större "lugn, enhet och sammanhang i ärendcrnas behandling.”
Detta låter ganska vackert; men jag befarar, att sammanhanget blefve så compact, att
Ständerna aldrig mer förmådde lösa de knutar, som då kunde komma att åtdragas.
Erfarenheten af åtskilliga beslut, sorn blifvit fattade på våra Iandsortsriksdagar, bör icke ingifva folket någon längtan efter dylika.
Eller manne man väl skulle anse det lyckligt att återföra en sådan enighet och sammanhang, som t. ex. ägde ruin vid riksdagen i Gefle, då ett RiksSt. bolls under bevakning såväl i ett slags casein sonf under vandringar till och från rådplägningsrummet.
Ytterligare anför Utsk.:
"under arbetet, ostörd af främmande hänförelser "och sträfvande att fullborda sina värf, skall folkrepresentanten der uteslutande fästa sig vid riksdagsgöromålen.”
Det torde vara orättvist att klaga öfver brist på arbetsamhet vid våra riksdagar äfven i hufvudstaden.
För min del tror jag, att ingen Representation ådagalagt större flit än här.
Vidare säges:
"att såväl personerna som begreppen "komma i tätafe och närmare inbördes beröring.”
Måhända hade Utsk. rättare uttryckt sig, om det sagt, att begreppen blifva trångare i samma mån personerna hopträngas; och jag vet icke, huruvida lagstiftningen dermed borde vara belåten.
Det heter ytterligare: ”skiljda, underordnade interessen skola sainmanjemnkas.”
Det är just lättheten af dessa sammanjemnkningar, som jag fruktar.
I hufvudstaden falla de sig svårare, och det är ganska väl.
Slutligen yttrar
Utsk. sig jemväl vilja fästa afseende å "en rättvis fördelning "emellan Rikets landskap af den lyckan att någon längre "tid njuta Konungens närvaro och åsyn.”
Men så vida plenum plenorum icke inträffade oftare ä;n här under denna riksdags fruktar jag, att den afsedda hugnaden icke blifver särdeles stor.
Jag instämmer derföre med den siste värde talaren i anhållan, att R. o. Ad. måtte förklara det vipa sin gemensamma tanka att ogilla betänk.
Jag får slutligen tillägga, att Constit.Utsk. tyckes hafva haft en besynnerlig känning af choleran; ty allt sedan dess utbrott, d. 19 sisth Augusti, hafva de grundlagsförslag, Utsk. afgifvit, haft nog likhet med dem, hvilka utgingo från d. 19 Augusti för 6a år sedan.
Man har icke utan skäl tillagt lagstiftningen det fel, att i dess bemödanden, ajt bevara Statsmagterna frän obehöriga inflytanden, den för mycket glömt att bevara Representationen från ett lika skadligt inflytande från det håll, som utgör motsatsen af Regeringens.
För min del bekänner jag, att jag befarar detta sednare mindre än det förra.
Det har nemi. den bestämda säkerhet för sig, att Regeringen behöfver respectera Nationens välvilja, och att hennes öfvertygelse om sitt behof i denna del 54 Dc ii 12 J a n u a r i. förorsakar, att hon icke vill handla utan Nationens bifall.
Regeringens inflytande är således alltid åtföljd t af någon säkerhet, då deremot inflytandet från det andra hållet icke leranar någon säkerhet, på samma gång det icke känner några gränsor.
Jag vill icke fästa mig vid det inflytande, som en förderflig publicitet utöfvar, utan jag vill blott upprepa den sanning, jag ofta framställt, att nemi. hufvudstadens opinion vid flera oell vigtiga tillfällen icke motsvarat folkets.
Ett exempel ägde vi i frågan om spärrningarna.
Landsorten beklagade sig då högljudt deröfver, att hufvudstadens opinion föranledde åtgärder, hvilka inneburo ett väld emot den öfriga Nationen.
Ytterligare exemplet är hufvudstadens ifver för brännvinsförbud.
I landsorten ville man kalla sådant våld.
Detta såsom bevis, huru hufvudstadens opinion kan vara en annan än provinsernas.
Bör man då icke tillåta provinserna tillfälle att understundom få med sin opinion bidraga till besluten vid våra riksdagar.
Men med åsidosättande af det obehöriga inflytandet återstå likväl tvenne andra skäl.
Jag får nemi. erinra, att Utsk:s förslag icke går ut på att fråntaga liufvudstaden riksdagarna; tvärtom föreslås det såsom regel, att riksdagarna skola hållas uti liufvudstaden.
Det är blott såsom undantag de borde förläggas i landsorten.
Härefter skall jag utveckla de omnämnda båda skälen.
Det första är, att erfarenheten betyder mycket.
Vi hafva då haft fem riksdagar i liufvudstaden, då under samma tidrymd två hållits i landsorten.
De förra hafva alla varat öfver ett år, de sednare endast fyra månader hyar.
Man har varnat för exemplet af lygaocli 1800 arens riksdagar, Man hade bort erinra sig, att dessa ägde rum linder ett annat statsskick.
Man liar talat om 1812 års riksdag.
Jag gillar icke, hvad då skedde; men vi veta, att det var en utomordentlig omständighet, som föranledde det, härledande sig nemi. från den magt i vestern, för hvilka hela verlden då lag på knä.
Säkert hade detsamma inträffat, om riksdagen hållits i liufvudstaden.
Om altså erfarenheten visat, att riksdagarna, på andra ställen hållna, kunnat slutas på fyra månader, men här utdragits öfver år; om man derjemte icke förgäter, att folket klagar öfver riksdagarnas längd, så tror iag^att jetta skäl är något värdi, om jag än är ense med Hr Cederschjöld deruti, att kostnaden icke bör tagas i beräkning, Men mitt andra skäl, hvartill jag nu kommer, £r jemväl starkt.
Svenska folket begär nemi, reformer.
Det är blott örn sättet, som opinionerna äro delade, Hittills har jag, och flera med mig, varit tvungna att tala emot, emedan de hittills begärda hafva syftat derhän att vända upp och ned på allt, sorn finnes, borttaga alla garantier, utan att lemna några nya i stället; och jag fruktår i sanning, att en sådan anda fortfarande skall yisa sig i Stockholm, Genom öfyprdrifterna i fordringar uppkallas jemväl öfverdrift i motstånd, och så får jeni - Den 12 Januari. 55 yuI det nyttiga stå tillbaka; men om man är billig i fordringar, medgifvas de säkert gerna, då de finnas stå tillsammans med allmänt väl.
Jag vill derföre, att man skall börja med att reformera Riksd.Ordn., innan man sönderbryter sjelfva Representationen.
Deraf leder jag mig till den slutsats, att för att komma till en önskad* ulen sansad reform, böra riksdagarna kiinna hållas i landsorterna, på det den lugnare opinionen der må omgifva de beslutande, Jag anhåller altså om bifall tili betänk.
Det val' med särdeles tillfredsställelse jag hörde Frih.
Roye medgifva, att bans motstånd mot reformerna endast varit låtsadt.
Jag önskar blott, att
Hr Frih:s medgifvande i denna del ej må visa sig så vacklande, som han ådagalagt sig vara uti sina åsigter i så många andra fall.
Men emedlertid, att döma om Hr Frih:s början med sitt forsvar för reformerna, lara de verkligen icke blifva af det slaget, som äro särdeles fördelaktiga för fosterlandet.
Jag anser nemi. den af Utsk. föreslagna förändringen vara för landet högst skadlig.
Hr Cederschjöld har så noga utvecklat inotbevisningen af Utsk:s raisonnement, att jag dervid icke vidare vill uppehålla mig.
Jag skall blott besvara några yttranden af Frih.
Böye. ilan har åberopat, att skiljaktigheter skola förefunnilS emellan hufvudstadens och landsortens opinion i afseende å spärrningsfrågäh samt frågan om brännvinsbränningsförbud.
Om sådana skiljaktigheter verkligen funnits, och hvarom jag nit Suspenderar mitt omdöme, öro likväl de anförda exemplen icke tillämpliga, då det är fråga om opinioner i riksdagsärender, ty
Uti såväl den ena sorn den andra af de omförmäkla frågorna har Regeringen ensam beslutanderätt; och det måtte väl icke vala Frih, BoyeS mening, att konungafesidenset jemväl bör flyttas omkring i landsorten.
Dessutom hyser jag den öfvertygelse, att, i händelse opinionen i landsorten är förvillad, det då är ganska väl, att den icke kommer att göra sig gällande.
Men, som sagdt är., i de cecönomiska frågorna ager Regeringen ensam beslutanderätt, och de Utgöra altså icke något väsendtligt föremål för Ständernas sammankomst.
Bland de vigligaste conslitutionella rättigheterna är tryckfriheten, och den olikhet i opinioner derom, som gjort sig gällande vid en riksdag i landsorten, emot den, som i lnlfvudstaden var rådande, är väsendtlig; och blotta exemplet 1 denna del är tillräckligt för att uppväga alla andra.
En Representation, som icke hejdat sig vid att på ett våldsamt sätt fråntaga Nationen densamma, bade jag önskat aldrig måtte kommit att åberopas såsom ett fördelaktigt exempel.
En annan vigtig fråga är den om beskattningen.
Jag är öfvertygad, att hvarje försök till inkräktning på denna rättighet skulle mötas af de mest bestämda motstånd, måhända ännu mer af opinionen, än af 5G Den 12 Januari. sjelfva Ständerna; men detta också endast i liufvudstaden, hvarest opinionen är nog stark, fcir att kunna uttala sig sjelfständigt.
I en småstad är opinionen i sig sjelf svag oell blir det ännu mer under polisuppsigt af Styrelsen.
Jag förenar mig i tillstyrkandet att såsom gemensam tanka afslå det framställda förslaget.
Dalman har i sitt sista yttrande gifvit ett nytt prof derpå, att han icke kan hålla sig till sak, utan älskar att utfara i invectiver och otidigheter.
Jag vill icke besvara honom.
Hr Dalman lefver i trygghet derför, att jag icke emot honom lärer komma att använda det enda vapen, som kunde vara verksamt; han känner min ålder.
Men jag anser mig skyldig att rätta ett misstag, sorn han begått i uppgift.
Då jag talat om, på hvad sätt jag önskade reform, har jag sagt, att jag ville skilja emellan form och sak.
Jag har då velat börja med Riksd.Ordn.
Om, sedan nödiga rättelser deri vunnits, ytterligare reformer visa sig påkallade af sanning och rätt, pröfva mig då, om jag icke gerna går dit!
Men förr, än en fullkomlig öfvertygelse om nyttan och behofvet vunnits, låter jag icke förtrycka min åsigt af några opinionstyranner, utan föraktar de skräcksköldar, de framhålla.
På mig skola de aldrig verka.
'Hr Dalman:
Jag hemställer till R. o. Ad. att göra en jemnförelse emellan Frih.
Boyes och mina s. k. invectiver; jag är öfvertygad, att den skulle utfalla till min fördel.
För öfrigt hyser jag visst intet hopp att reformera Frih. Boyes öfvertygelse; men jag anser bans opinion så obetydlig, att det verkligen icke lönar mödan att deröfver göra sig hvarken till tyrann eller annat.
Åtskilliga af de ledamöter, hvilka så nitiskt talat för reformer, bestrida likväl den nu ifrågavar.
På den tiden, de önskade reformer, upptogo de vanligtvis illa, när jag bestridde dem; nu måtte de väl tillåta, att jag inträder i samma position, som de förut innehaft.
Man har sagt, alt den föreslagna reformen skulle gifva Regeringen ett alltför stort och för friheten vådligt inflytande på Representationen.
Jag torde deremot få påminna, att de betydligare förändringar, som i vår statsförfattning blifvit gjorda till frihetens inskränkning, hafva skett vid riksdagar i liufvudstaden.
Om man tager erfarenheten till föresyn och icke blott egna hugskott, så finner man, att med saken förhåller sig tvärtemot/hvad vissa värda ledamöter här påstått.
Det är väl sanpt, att tryckfrihetens inskränkning skedde i Örebro; men då man under denna riksdag i hnfvudstaden föreslagit att återställa tryckfriheten i samma skick, som den var före riksdagen i småstaden Örebro, så har man satt sig deremot. R. o. Ad. torde ock
Den 13 Januari. 5? ock påminna sig, att vår representation varit under denna riksdag i hufvudstaden utsatt för lika stor fara, som någon annan del af grundlagen varit i Örebro.
Man har sagt, att ett befaradt fredsbrott icke kan så noga kännas.
Just derföre att Ilegeringen endast kan veta, huru sakerna i detta afseende stå, och emedan hon icke bör sådant kungöra, är det, som Ilegeringen, utan att vara bunden af lika stränga föreskrifter som nu, må kunna utsätta riksdag i landsorten.
Man bar talat om Constit.Utsk:s öfverdrifna räddhåga för farsoter. II. o. Ad. torde dock komma ihåg, att fruktan för den sista farsoten icke yppades inom Constit.- TJtsk. eller något annat Utsk., utan hos RiksStm sjelfva, hvarest fråga väcktes om riksdagens upplösning.
I fall Ständernas sammanträde inträffade på en lid, då en farsot härjade i hufvudstaden, så hemställer jag, om det af någon skulle gillas, alt de likväl samlades här?
Vi hafva alltför nära exempel på önskningarna i detta afseende, för att kunna påstå motsatsen.
Man har sagt, att kostnaderna skulle blifva lika stora.
Jag vill icke fasta mig vid besparad kostnad såsom något hufvudskål; inen ofelbart är, att riksdagarna blefve kortare i landsorten, hvarest så många extra biträden åt riksdagsmännen icke funnes, och af hvilkas hjelpsamhet den enda säkra följden är tidsutdrägt.
Om man nu tager i betraktande, att åtminstone två bland de Ständ, som aflöna sina riksdagsman, äro i afseende till kostnaderna högst besvärade af riksdagarnas längd; och då riksdagsmän sjelfva klaga öfver liepresentationens dyrhet, så är det mig oväntadt, alt man nu gör så litet afseende på kostnaden, hvilken i alla andra frågor plägar som hufvudsak framstallas.
Man har här äfven hört beklagas, att Landtadeln icke kan vara tillstädes vid riksdagarna, emedan de äro så långvariga och kostsamma.
Genom riksdagens förläggande till landsorten kunde denna olägenhet afhjelpas.
Bland mindre hinder har man omtalat svårigheten vid archivernas förflyttning till riksdagsorten.
Jag medgifver, att denna är något besvärlig; men besväret drabbar Regeringen och hennes underordnade.
Denna omständighet ari alla fall så obetydlig, att den icke bör komma i beräkning.
Man har befarat, att tidningarna icke skulle i småstad få tillfälle att så nära deltaga i riksdagsförhandlingarna.
Huruvida dessa deraf komme att lida, lemnar jag derhän; men säkert är, att riksdag icke kan förläggas i någon så liten stad, att der ju icke finnes boktryckeri.
Då nu privilegium på dess bedrifvande meddelas utan bestämmande af det antal pressar, som få begagnas, så är det lätt för den ena konstförvandten alt tjena den andra med flera dylika, ja, äfven med snällpressar, om så skulle behöfvas.
Äro der, likasom här, vissa riksdagsmän tillika lidningsskrifvare, så lärer tidningarnas nära deltagande i riksdagsförhandlingarna icke heller der komma att 18 II. 8 58 Den 12 Januari. saknas.
Jag tillstyrker altså, lika med Frih. Boye, antagande af förslaget, att hvila till grundlagsenlig behandling.
Ofta har man vid denna riksdag hört den klagan framställas, att det Utsk., som har sig ålagdt att granska och i vissa fall tolka grundlagarna, icke sällan uraktlåter att ställa sig densamma lill efterrättelse.
Förevar, betänk, utgör ett ytterligare bevis för detta påstående.
Det är nemi., enligt grundlagarna, Constit.Utsk:s pligt att föreslå sådana förändringar deruti, som äro högst nödiga, nyttiga och möjliga att verkställa.
Den nu föreslagna grundlagsförändringen torde dock icke kunna hänföras till någon af nämnde kategorier.
Jag instämmer derföre med Hr Cederschjöld i de anrnärk:r, han deremot gjort.
Den lockmat, som reformernas ifrigaste motståndare nu sökt framställa för framskridandets vänner, har åtminstone icke på mig haft den åsyftade verkan, och jag kommer alltid att noga betänka mig, innan jag uppträder för att understödja en reform, som härleder sig fran detta håll.
— Man vill tillskrifva liufvudstaden, såsom riksdagsort, orsaken till riksdagarnas öfverklagade längd.
Jag har förr yttrat min tanka om olycksaligheten för landet af denna uttröttande långvarighet, hvartill våra riksdagar utdragas; men jag tillskrifver den ingalunda riksdagsorten, utan Representationens närvarande sammansättning, olämpligheten af de former, hvaruti den rör sig, samt obenägenheten hos Styrelsen att underlätta dess arbeten.
Då man besinnar, huru ofta Representationen är i behof att, för behandlingen af riksdagsärenderna, hemta upplysningar utur embetsverken i liufvudstaden, finner man lätt, att riksdagarnas hållande i landsorten i sjelfva verket skulle förorsaka än större tidsutdrägt med dessa ärenders afslutande.
Den erfarenhet, vi dessutom äga från de riksdagar, som blifvit hållna i landsorterna, lärer för öfrigt, enligt hvad jag förmodar, verka derhän, att det nu ifrågaställda grundlagsändringsförslaget åtminstone vid nästa riksdag förkastas.
Ilen talare, som, till ådagaläggande af det ringa afseende i liufvudstaden fästes å landets interessen, åberopat R.
St:s beslut uti tvenne ceconomiska frågor, hvilka icke tillhöra Representationens afgörande, har uraktlåtit omtala exemplet af 1812 års riksdag i Örebro och de dervid fattade, nästan riksförderfliga beslut, hvarigenom vår statscredit i grund förstördes, vår tryckfrihet kränktes och hela provinsers lagliga rättigheter förnärmades m. m.
Sådana resultater hade säkerligen aldrig kunnat genomdrifvas vid en i hufvudstaden hållen riksdag.
Man har sagt, att den föreslagna förändringen är nödig för den händelse, att krig skulle inträffa.
Denna händelse är dock redan i nuvar. grundlagsstadgande föresedd.
Hvad beträffar tidningarnas inblandning i rikdagsförhandlingarna och onödiga personers biträdande dervid, hvilket man hoppas till en del kunna Den 12 Januari. 59 undanrödja genom förslaget, så förmår jag icke inse omöjligligheten för hufvudstadens tidningsutgifvare att för tillfället kunna flytta sig till riksdagsorten, och de s. k. onödigt biträdande personerna komma troligen att göra detsamma.
För min del kan jag icke upptäcka den ringaste nytta, som förslaget skulle medföra, hvaremot den ovilkorliga följden deraf måste blifva mångfaldiga olägenheter, hvilkas vidare upprepande jag dock anser för närvar, öfverflödigt, enär de synas ligga klara för den mest flygtiga granskning af ifrågavar. ämne.
Jag hemställer altså, att R. o. Ad. måtte förklara Utsk:s förslag för onyttigt och onödigt.
Jag hade i sanning icke väntat, att flera talare här skolat uppstå till försvar för XJtskrs förslag:
Att en ledamot gjorde det, ansåg jag mera såsom ett bevis på en sjelfständighet i åsigt, hvarför han här alltid utmärkt sig, än såsom någon plan att göra sin tanka gällande.
Men det har verkligen förvånat mig, att höra en ledamot af Regeringen biträda den förstbemälde talaren.
Jag hade trott, att han, i händelse han ansett förslaget så förträffligt, bort söka derom utverka en K. propos.
Men då jag altså måste antaga, att hans förmodligen icke uraktlåtna försök i denna del misslyckats, och jag icke hört någon annan af Konungens rådgifvare nu yttra sig i sådan anda som Hr v.
Hartmansdorff, hoppas jag, att han inom Regeringspersonalen är ensam om sin mening.
Då han likväl velat gifva sitt yttrande vändningen af att utgå från någon slags vänskap för reformer, så hemställer jag, om Hr v. Hartmansdorff, under kännedom af de tänkesätt, som nu i allmänhet äro rådande, under den jäsning, som obestridligen äger rum, om han tror, att en reform efter folkets fordran kunde åstadkommas i en småstad, utan revolution; och jag tror, att om vi icke skulle få någon annan reform än en sådan, som utgått från opinionen i en småstad, skulle det verkligen blifva en uppoch nedvänd.
Deremot och med den upplysning, den mera utbildade opinion, hufvudstaden äger, tror jag, att ett sådant resultat skulle kunna vinnas, som de önska, hvilka på samma gång, som de inse bristerna uti det närvar., vilja bereda en så beskaffad ändring deri, som kan äga bestånd fölen längre framtid.
Det upprepade skälet, att riksdagarna komme att blifva kortare, om de hölles i landsorten, tror jag icke på.
Erfarenheten synes väl visa det; men man skall besinna, att de riksdagar, som varit i landsorten sedan vårt nya statsskick, ägde rum under en tid, då den inre politiska bildningen hade en vida lägre grad än nu, och detta tror jag var skälet dertill, att de åberopade riksdagarna så hastigt afslötos.
Med min erfarenhet om utskisarbetena tror jag, att dessa komma att blifva ännu mera oformliga och ofullständiga än nu, såvida man ensamt inom
Riksförsamlingen skulle söka nödiga upplysningar, dem man nu har till - 6o Den 12 Januari. fälle utom densamma erhålla.
Anspråken på publiciteten äro jemväl här mera utbildade, och jag tror, att hufvudstadens periodiska press t. o. m. är otillräcklig för hvad den borde vara.
Att denna press kunde vara mindre ensidig, är säkert; men det är qck säkert, att ensidigheten komme att visa sig till än större grad i en småstad, och det är ovisst från hvilken sida den der kunde komma att utgå.
Jag hoppas altså ogillande af ett förslag, hvarmed Utsk. grundlagsenlig^ icke bort framkomma, enär det endast är högst nödiga och nyttiga förbättringar, som Utsk. bör föreslå.