Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos., angide förändring af åtskillige Kronan tillhörige byggnader och tomter i Götheborg, samt försäljningsmedlens användande till nya Arlilleriförräds byggnaders upförande derstädes; JM 139, i anledn. af erhållne återremisser af åtskilliga punkter af Betänk.
JM 21, ang:de R.
St:rs Revisorers Berättelse om verkstäld granskning af Statsverket, samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1849. Lag-Utskottet: JM 32, i anledn. af väckte motioner om antagande af ny kyrkolag; JM 33, i anledn. af väckte motioner, ang:de religionsfriheten ; JM 34, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande, förändring eller förklaring af- 1726 års konventikel-plakat; JM 35, i anledn. af väckte motioner om en förklaring af hvad 1 kap. 2 § Missgern:s-B:n innehåller, ang:de gäckeri med sakramenten, eller stiftande af lag emot ett olofligt utdelande deraf.
Justerades ett prot.-utdr. misser af Kongl. Propos:r.
Upläsles ett af Br Lagerstråle, Carl Erik, inlemnadt sålydande Mern.: 1 anseende till angelägna göromål nödgas jag härmedelst afsäga mig min nu innehafvande plats såsom Elektor och Suppleant i Const.Utsk.
Dun 11 Juni. 133 Efter härtill af R. o. Ad. letnnadl bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm., dels Hrr Elektorer alt utse en Suppleant i Const.Utsk. efter Hr Lagerstråle, dels Hrr Bänkman att sammanträda lill val af Elektorer efter så väl Hr Lagerstråle, som Hr Freidenfelt, Carl Fredr, och Hr Celsing, Lars Gustaf, hvilka förut bland R. o. Ad:s Elektorer hade afgått. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 2 e. m.
Onsdagen den 14 Juni 1854.
Justerades 5 prot.-utdr. för den 10 dennes samt pleni-prot. för den 20 sisth April.
Som Borgare och Bondesen beslutat, att till behandling i nästa plenum om Lördag företaga BankoUtsk:s Betänk.
N:o 34, och PresteSt. först i dag lärer för andra gången bordlägga detta Betänk., anhåller jag, att R. o. Ad. ville till pröfning företaga samma Betänk., nästk.
Lördag, och att det då måtte upföras främst på föredragn:s-listan.
Uppå Hr Gr. o. Landtm:s i anledn. häraf framställda Propos., beslöts att BankoUtsk:s Betänk.
N:o 34, med förslag till reglering af Bankens lane- och kreditiv-rörelse, icke skulle ånyo föredragas före nästk.
Lördag, men dä borde uptagas främst å föredragnalistan.
Med tillkännagifvande, att Frih. Manderström, Carl, som varit ledamot i BankoUtsk., ålerlemnat den pollet, han på grund af fullmakt innehaft, samt att Hr Ehrenborg, Henrik, såsom ledamot af BevillmsUtsk., och Hr Carleson, Edv. Henr., såsom ledamot i LagUtsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet, den förre från denna dag, och den sednare från den 19 dennes, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer, att utse en ledamot i BankoUtsk. efter Frih.
Manderström, samt en ledamot, alt inträda 134 Den 14 Juni. 1 BeviIln:sUtsk., och en ledamot att inträda i LagUlsk., under Hrr Ehrenborgs och Carlesons frånvaro.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s den 7 och 10 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 124, i anledn. af väckt motion om förändring i nu gällande sladganden i afseende å del åtskilliga af Kongl. KamroariUns tjenstemän tillkommande anmärknings- och aktoratsarfvode.
Cederström, lindolf: Ifrågavar:de Betänk, omfattar 2 punkter.
Den af mig afgifne reservation åsyftar icke någon skiljaktig mening frän Ulsk:s hemställan, i fråga om den första, utan anhåller jag om bifall å densamma.
I afseende åter på den andra punkten, åberopar jag hvad tillförene på delta rum af mig yttradt blifvit, då här lill öfverläggning förevar StatsUtsk:s hemställan, att frånkänna KammarRms Advokat-Fiskal honom tillkommande ersättning i ett mål, der indrifna beloppet var i fråga att efterskänkas. R. o. Ad. godkände icke då det af Utsk. afgifna Betänk.
Det skulle således vara en inconseqvens, hvartill detta Stånd icke lärer vilja göra sig skyldigt, om, R. o.
Ad. nu, när StatsUtsk. vidhållit sina äsigter i det hela, skulle frångå Ståndets förut deremot stridande, då frågan vid delta sednare tillfälle i sin allmänlighet betraktas.
Uttrycket, alt aktoratsarfvode icke skulle tillkomma aktor för andra medel, än som i Kronans eller andra allmänna kassor influtit, enl. del begrepp Utsk. derom gjort sig, utgör just den fråga, hvarom tvist ägt rum.
Jag vidhåller för min del den åsigten, att när en aktor genom sitt bemödande och sin nitiska medverkan fått medel all inflyta, eller, hvad som i mina ögon är enahanda, fått dem att blifva för Statsverket disponibla, hvilka eljest gått förlorade för Staten, har han rättighet att tillgodonjuta det arfvode
Staten för detta hans åtgörande honom tillförsäkrat, i detta hänseende kan emellan Slaten och dess tjenare icke finnas annat förhållande än emellan enskilda.
Om den ene medborgaren nilofvar den andre en ersättning för den möda, han till bevakande af den förstnämndes fördelar sig åtager, kan denne icke hederligen fritaga sig från upfyllande af sadan sin förbindelse, när den andra kontrahenten gjort allt hvad på honom ankommer för upfyllande af sin.
På grund af de nu anförda skäl anhåller jag, att R. o. Ad. ville afslå den sista punkten i Utsk:s förslag.
Såsom den siste talaren nyss yttrat, är det icke blott inconseqvent utan äfven orättvist, om R. o. Ad. skulle bifalla sednare delen af StalsUlsk:s Utlåt.
Det finnes två sätt att aflöna tjenstemän, hvilka innehafva åklagarebefattningar.
Det ena består deri, att Staten gifvet- dessa tjenstemän tillräckliga löner, hvarigenom
Staten blir i tillfälle att kunna besätta sådana platser med personer, hvilka genom sin sjelfständighet i tänkesätt åro höjde öfver tanken på oredlighet i tjenstens utöfning.
Det andra sättet består deruti, att man gifver dem mindre löner, men bereder dem förmånen, att erhålla sportler genom Den 14 Juni. 135 sjelfva tjenstens utöfning.
Hvad nu den ifrågavar:de befattningen angar, som är en sådan åklagare beställning, mäste Staten ställa så till, att densamma blir begärlig för personer, som hafva de egenskaper jag nu nämnt.
Ilar man nu en gång antagit denna grundsats, bör den i sin fulla conseqvens tillämpas, ty i annat fall förfuskas tjensten.
Nu har Statslltsk. icke underkänt den grundsats, efter hvilken aflöningen till ifrågavar:de tjensteman i Kammar-K:n utgått, utan det har endast ifrågasatt en förminskning i hans inkomster.
Del är tydligt, att dä åklagaren i Kammar-R:n finner någon försummelse hos redogörande myndigheter och tjenstemän, och han å embetets vägnar lagligen beifrar och söker tillvinna Staten hvad som är Statens rätt, Staten, sedan dessa penningar i dess kassor influtit äger att, derest ömmande omständigheter sig förete, efterskänka beloppet, men ingalunda tjénstemannens andel deri, med mindre än alt tjenstemannen, för det han fullgjort sitt åliggande undfår den honom härför utlofvade ersättning.
Ett sådant förfarande skulle ju påtagligen leda derhän, att ijenstemanneu aldrig kan beräkna sina inkomster, hvaraf åter den säkra följden är, att han blir försumlig i sin tjenst, och icke beifrar de lagöf verträdelser, som han möjligen kan upläcka.
Jag känner icke moliverna, som föranledt motionärens framställning; men jag tror mig icke träda grannlagenheten för nära, om jag påslår, alt mången, som röstat för den ifrågavar:de saken, endast tänkt på den nuvar:de Advokat-Fiskalens verksamhet och på de större inkomster, han genom sin skicklighet kunnat förvärfva.
Afundsamhet har i den offentliga pressen ofta framlagt de stora summor, denne tjensteman ärligen och lagligen förvärfvat sig, och detta har hos mången, som icke närmare betraktat frågan, stadgat den öfvertygelsen, att han har öfver höfvan stora inkomster; men man har icke dervid beräknat, att Kronan, i samma mån Advokat-Fiskalens i KammarRms inkomster förökats, jemväl fått mångfaldigt större inkomster, emedan Advokat-Fiskalen undfår endast viss proc. af hvad han indrifver.
Borttager man nu denna ersättning för Advokat-Fiskalen, finnes ingen annan sporre till mera nit i tjensten, än den som ligger i hans egen rättskänsla.
Jag betviflar ingalunda, att den Hovande Advokat-Fiskalen skall i sin rättskänsla finna en sådan tillräcklig sporre, men jag hemställer, om det är sannolikt, att, när han en gång skall efterträdas, någon vill söka en sådan tjenst, utan att de nuvande löneförmånerna dervid åtfölja.
Ty denna tjenst måste vara obehaglig, emedan dess innehafvare nödgas upträda som åklagare emot personer, på de högsta platser inom samhället.
Då är ju gifvet, att man ryggar tillbaka, för att söka en sådan tjenst, förenad med delta obehag, serdeles när man endast får en lön, som är alltför inskränkt.
Dessutom säger det sig sjelft, att orättvisan icke kan sträcka sig derhän, att man från nuvande innehafvaren kan borttaga de löneförmåner, som äro honom tillförsäkrade; och om än StatsUtsk. ansett sig kunna tillstyrka något sådant, lärer väl K.
M. aldrig kunna medgifva, att en sådan orättvisa vinner laga kraft.
På grund af dessa och de af Frih.
Cederström anförde skäl, 136 D e n '14 Juni. anhåller jag om bifall på förra och om afslag å sednare delen af Utsles förslag.
De sednaste båda talarnes an märkmr mot Utskts förslag i andra punkten föreställer jag mig vara lill en stor del grundade derpå, att de värde Hrr:ne något sammanblandat de tvänne förhållanden, som finnas i denna punkt.
Det ena består deruti, att man begär en förändring i KammarRms instruktion; och det andra att denna förändring skulle kunna tillämpas- äfven på nuvartde tjenstemän i verket.
Hvad nu lämpligheten af KammarRms instruktion beträffar, sä får jag bekänna, att jag delar StatsUtskis åsigt.
Hvad derefter angår de värde talarnes yttrande, att R. o.
Ari. skulle förfara inconseqvent genom att bifalla ifrågavande förslag, nödgas jag i motsatts till dessa Hrr påstå, att R. o.
Ad:s bifall till förslaget är fullkomligt conseqvent.
Vid föregtde tillfällen, då fråga upkommit om eftergift af Kronans rätt till iudrifna medel, har StatsUlsk. påstått, alt KammarRms instruktion varit tydlig deruti, ali Advokal-Fiskalens andel då jemväl borde efterskänkas, hvaremot R. o.
Ad. ansett, alt en otydlighet i instruktionen i detta hänseende förefunnits, på grund hvaraf R. o. Ad. återremitterat Utskts Betänkm.
Nu säger Utsk. emellertid uti detta Betänk., att, ehuru Utsk. ansett och anser instruktionen vara tydlig, men åtskilliga RiksSt. åter ansett otydlighet vara för handen, föreslår Utsk. ett förtydligande. R. o. Ad. har således, om jag så får uttrycka mig, fått sin vilja fram, då Utsk. erkänt, att en otydlighet i instruktionen förefinnes.
Återstår nu alt tillse, huru denna puukt pä bästa sätt må kunna rättas och förtydligas.
Erfarenheten liar visat, att då ett balansmål blifvit slutligen afdömdt, men af goda skäl, så väl K. M., som representationen ansett, att balansbeloppet borde efterskänkas, svårigheter deremot upslålt, just i följd af frågan om aktoratsarfvodet.
A ena sidan har man sagt, att Advokat-Fiskalen icke horde förlora sin andel eller proc. af balansbeloppet, och å andra sidan har man med icke mindre skäl anmärkt, alt, då goda skäl förefunnes, det vore olämpligt, att, då man efterskänkt t. ex. den fattiga enkan det fastställda beloppet, hon likväl skulle utbetala en så betydlig del deraf, som Ad vokat-Fiskalens anmärkn:s-proc., och om denna fattiga enka befriades från utbetalningen af Advokat-Fiskalens anmärkn:s-proc., skulle Staten i stället lemna honom ersättning genom ett serskildt anslag, hvilket också vore olämpligt.
Det torde då vara bättre att stadga att, hvad som från början också varit meningen, Advokat-Fiskalen icke undfår anmärkms-proc. af andra medel än de, hvilka verkligen kommit Kronan till godo; ty hennes afsigt har aldrig varit, alt meddela anslag för godtgörande af denna proc.
Under nuvartde förhållanden, och enär man sagt, att anmärkn:s-proc:n är lemnad Advokat-Fiskalen såsom en upmuntran till nit i tjensten måste om penningarne icke influtit i Kronans kassor, utan efterskänkts, Advokat-Fiskalens anmärkn.-s-proc. antingen derå afdragas eller också Kronan gifva ersättning genom serskildt anslag.
Man har vidare sagt, att om Advokat-Fiskalen icke hålles skadeslös i dessa efter - Den 11 Juni 137 gifter, han icke på förhand kan beräkna sina inkomster.
Denna anmärkn.
, om den vore vigtig, skulle uphäfva Advokatfiskalens aflöningssätl; ty icke är det honom möjligt att beräkna hvilka balanser kunna inträffa och hvilka han kan komma att indrifva, och icke heller de inkomsler, han af dessa balanser eller de belopp, sorn af Kronan efterskänkas, hvilka i allt fall utgöra den minsta delen.
Såvidt jag förstår, är det då särdeles lämpligt, att instruktionen ändras, på sätt Utsk. föreslagit, och något trassel kan då icke komma i fråga.
De belopp, som hitintills blifvit efterskänkte, hafva icjfe varit af den betydenhet, att advokatfiskalens inkomster i någon väsendtligare mån blifvit nedsatte; men örn än så varit, och Advokatfiskalen derigenom skulle få för ringa inkomster, är det väl vida bättre, att Kronan gifvet' honom en bestämd lön, än alt underkasta sig och honom allt det obehag, som upkommer, då fråga upstår huruvida han skall undfå aktoratsarfvode eller icke, då Kronan efterskänkt det fastställda balansbeloppet.
En sådan förhöjd penningelön är, enl. min åsigt, en förmån för Advokatfiskalen; ty då vet han hvad han har att påräkna.
En annan fråga är, om ett dylikt stadgande bör tillämpas på de nuvartde innehafvat ne af dessa tjenster.
I della afseende medgifver jag, att mine värde motståndares anmärkntr kunna hafva något skäl för sig.
Nuvartde tjenstemännen hafva emottagit sina befattningar mot de vilkor, som uti instruktionen uptagas.
Skulle nuvartde innehafvare icke vilja ingå på en sådan förändring, berodde det på honom, att bibehålla den nuvartde lönen, med thy åtföljande eventuella sportler.
På grund af alla dessa skäl, anhåller jag om bifall till den ulan anmärkn. lemnade första punkten, och återremiss å den sednare i Utskts förslag.
Jag har begärt ordet, mindre för att försvara ifrågavartde Betänk., emedan det är mig fullkomligt likgiltigt, huru R. o. Ad. behagar derom besluta, utan fastmer för att uttrycka min förvåning deröfver, att de tvänne första talarne icke behagat inom Utsk. yttra de åsigler, de här sökt göra gällande.
Med behandlingen af ifrågavartde ämne förhåller sig sålunda, att inom inkomst-afdelntn meningarne voro delade emellan ett beslut, hvarigenom StatsUtsk. skulle förklara, att enl. ordalagen i instrukttn, KammarRtns Advokat-fiskal och Revisorer icke egde någon rätt att upbära akloratsarfvoden för andra medel än dem, som i Kronans kassor infhilit, och att de således voro oberättigade att sig lill godo beräkna dylikt arfvode, då Konung och Ständer efterskänkte fastställda balansbelopp.
Denna åsigt hyllades af pluraliteten inom inkomst-afdtn.
Den andra meningen, som slutligen lyckades göra sig gällande, yrkade, att, då i alla frågor, rörande aktoratsarfvoden, när eftergifter ega rum, tankarne inom RiksSttn varit delade, man hos K.
M. borde begära ett förtydligande i instrukttn, hvarigenom stadgades, att, dä sådana eftergifter ega rum, aktoratsarfvode icke skulle fä beräknas.
Som sagdt är, denna åsigt segrade slutligen.
För min del tror jag, att et dylikt stadgande är af behofvet påkalladt.
Icke blott inom detta Stånd, ulan äfven inom representationens öfriga delar iiafva vi ftin - 138 Den 14 Juni. nit tänkesätten i detta afseende söndrade.
Jag har redan sagt och uprepar detsamma, att, enl. nuvar:de stadgande, jag anser Advokatfiskal hafva obestridlig rätt att utbekomma aktoraisarfvode äfven i de fall, då statsmagterne efterskänka balansbeloppen; men håller jag mig strängt^ till bokstafven i inslrukti:n, kommer jag till den slutsatis, att honom icke tillkommer en sådan rättighet, med mindre än att medlen i Kronans kassor influtit.
Vi hafva på detta rum hört en Konungens Rådgifvare förklara, alt vid vissa dylika frågors behandling inom StatsRådet aktoraisarfvode blifvit
Advokatfiskal tillerkändt, hvaremot han vid andra tillfällen förklurats oberättigad till en dylik förmån.
Vid sådant förhållande, torde en hvar finna behöfligheten af ett förtydligande i instruktiv, och jag kan icke finna, hvarföre icke R.
St. skola i delta, såsom i andra fall, ega fullkomlig rättighet att till K.
M. ingå med begäran om ett förtydligande i en instruktion, som varit föremål för så många olika tolkningar.
En annan fråga är, om i Utsk:s Betänk, erfordras något tillägg, utgående derpå, att nuvar:de innehafvare af tjensten icke må under sin tjenstetid beröfvas den rätt han anser sig ega, ehuru denna rättighet från åtskilliga håll blifvit honom bestridd.
Skulle R. o. Ad. anse ett sådant förtydligande behöfligt, tror jag det vara lämpligast att återremittera Betänk.
Sedan jag nu tagit mig friheten, att redogöra för det sätt, hvarpå frågan inom inkomstafdeln:n behandlats, får jag tillägga, att då frågan i Ulsk:s plenum förekom, höjdes ingen enda röst emot afdelmns förslag.
Hade de ledamöter, som nu gjort så många anmärkmr emot Betänk, behagat framställa dem inom Utsk., hade det möjligen kunnat lyckats dem att tillvägabringa ett annat resultat.
För min del tillstyrker jag bifall å Betänk.; men, i händelse R. o. Ad. finner lämpligt att återremittera detsamma, skall jag icke hafva något deremot.
Jag är särdeles tacksam för den siste talarens för modan, om den vigt mina ord inom Utsk. skulle ega; men jag ber att få erinra honom, att han kunnat bespara sig den förvåning öfver min tystnad inom Utsk., han här tillkännagifvit, om hans minne hade återfört honom till discussionen i Utsk. ronde aktoratsersältning till KammarRms Advokatfiskal i den Finérska balansen.
Hr von Troil torde erinra sig, att då jag i Utsk. kämpade för hvad jag ansåg rätt, i hvad som rörde den första af dessa frågor, stannade jag likväl i en ganska ringa minoritet, och då nu förevande fråga inom Utsk. behandlades, ansåg jag icke lämpligt, att fåfängt förspilla mina ord eller uptaga Utsk:s tid, då jag alltförväl visste, att den åsigt jag der hyste och ansåg vara den rätta, icke delades af mera än 7 eller 8 personer, och jag hoppas, att Hr von Troil skall erkänna riktigheten af mitt förfarande, äfvensom att Frih.
Cederström och jag följaktligen haft skäl för vår inom Utsk. iakttagne tystnad i en sådan fråga.
Det har icke varit min mening, att R.
St. icke hafva rättighet att till K.
M. inkomma med en sådan skrifvelse som den af Utsk. föreslagne; men jag har sagt, att en sådan skrifvelse skulle inne - Den 14 Juni. 133 falla icke blott en incoiiseqvens mot R. o.
Ad:s beslut i Finérska balansfrågan, utan äfven en orättvisa och ett förnärmande af den princip, sora en gång blifvit etablerad för aflöningen till tjenstemännen inom KamraarR:n. Gr. Lagerbjelke bar trott, att jag sammanblandat frågorna Jag befarar, att den ädle Gr:n sjelf gjort det.
Gr:n har sagt, att här endast vore fråga om ett förtydligande af den ifrågavarrde §. i KammarRms instruktion.
Här är likväl aldeles icke fråga om något förtydligande, utan Utsk. har deremot tillstyrkt, att K.
M. måtte meddela den förklaring af §, att den tjensteman, som indrifvit en sådan summa, sorn här är i fråga, men hvilken sedermera af de båda statsmaglerue efterskänkas, icke får derå beräkna aktoratsarfvode.
Ulsk. har alldeles icke fästat sig vid den tvetydighet, som ligga uti orden influtit, ty i sådant fall hade väl Utsk. bordt upställa den föreslagna skrifvelsen sålunda, alt K.
M. täcktes låta utreda denna fråga, så att för framtiden alla tvister i ämnet måtte uphöra.
Hade Utsk. så förfarit, medgifver jag, att man hade begärt ett förtydligande; men nu har man begärt någonting helt annat.
Man har här framställt, huru orimligt det vore, om en fattig enka, som, sedan hon blifvit dömd att godtgöra en skuld till Staten, den hennes man i lifstiden ådragit sig genom försnillning, fått af statsmagterna beloppet efterskänkt, icke destomindre skulle till Advokalliskalen utbetala anmärkn:s-proc:n derå.
Häremot får jag invända, att Staten visserligen må vara ädelmodig, men dock icke så att tredje mans rätt derigenom förnärmas.
Om balansbeloppet utgör 100 R:dr, må Slaten efterskänka 88
R:dr men icke 100 R:dr, som inbegripa anmärkn:sproc:n 12 R:dr.
Vill Staten efterskänka allt åt den fattiga enkan, må han göra det; men vill Slaten utöfva delta ädelmod på en tjenstemans bekostnad, kallar jag icke sådant för ädelmod.
Jag vill icke på detta rum gifva detta förfarande det namn, som det förtjenar.
Man har åter uptagit tvisten om rätta betydelsen af ordet inflyta.
Det förefaller mig, som om man ville tolka ordalagen i Kamm»rR:ns instruktion på samma sätt, som grundlagarne skola tolkas.
Jag föreställer mig likväl, att Staten aldrig kan bortskänka tjenstemännens inkomster.
Balansbeloppen kunna aldrig anses såsom Statens egendom förr, än de blifvit till återbetalning redogöraren ådömde, och då först inträder
Statens rätt att bortskänka hvad redogöraren ådömdl blifvit; men så länge tvisten pågår, hafva båda parterna lika rätt lill summan.
Först då, såsom jag nämnt, domen fallit, har Staten blifvit egare lill medlen, och då är det fullkomligt likgiltigt om medlen finnas i kassan A eller kassan B eller uti tredje mans hand.
Delta är i sak fullkomligt likgiltigt.
Den värde talaren har, till stöd för sina åsigter, åberopat hvad en Konungens Rådgifvare anfört, då fråga förevarit i StatsRädet om aktoratsarfvoden.
Jag får likväl härvid erinra, att denne Konungens Rådgifvare här icke uplräder i denna sin egenskap, nian såsom adelsman, och jag förstår icke, huru denne talare med sin takt i politisk discussion kunnat framkomma med eli dylikt argument.
Vi hafva dessutom hört denne Konungens Rådgifvare vara af olika tanke med sina Hrr kolleger, och i alla fall, örn man å ena sidan 140 Ren 14 Juni. har eli yttrande af en Konungens Rådgifvare atl åberopa, kan man å den andra sidan åberopa motsatts af andra Rådgifvare såsom t. ex. häromdagen vid behandlingen af tullbevilloingen.
Jag anser alt en dylik hänvisning lill ett StatsRäds yttrande på detta rum är fullkomligt orikligt; men då likväl nu så sketl, har jag icke ansett mig böra med tystnad förbigå densamma.
Här äro
Irenne föremål att betrakta: l:o hvad är lätta meningen med KammarR:ns instruktion?
2:o i hvad mån rör frågan Advokatflskals-embetets nuvande innehafvare?
och 3:o hvad är klokt att göra för framtiden?
Till en början får jag förklara, att jag anser denna fråga icke röra embetets nuvar:de innehafvare.
Derföre hoppas jag att R. o. Ad. icke må tro, det jag motsätter mig Utsk:s förslag, med afseende på personens utan endast för Statens bästa.
För att ådagalägga inslrukl:ns mening, vill jag upläsa hennes 23 §, der det beier: ”och vill K
M. förunna denne tjensteman 12 proc. af alla de medel, som efter hans handläggning i balans-mål uti Kronans eller andra allmänna kassor inflyta.”
Man har derjemte åberopat 46 §, der ordalagen äro något olika, emedan der står, att anmärkn:sproc. ”beräknas endast af sådana medel, som uti Kronans eller andra allmänna kassor verkligen influtit, och förutan anmärkn. aldrig ”skulle kommit dem lill godo.”
Det sista stycket jag upläst angår icke Advokatfiskalen, utan revisionskonloren, om hvilkas proc. dessa ord gälla.
Men 23 §, som jag först upläsle, angår Advokatfiskalen allena.
Antingen der står inflyta eller verkligen influtit, kan vara likgiltigt, emedan, sedan Advokatfiskalen vidtagit alla åtgärder för målens indrifvande, och slutlig dom i målet fallit, återstår intet annat än medlens uttagande.
Om Kronan då säger, att på vederböndes underd. anhållan tillåter jag, att ifrågavande medel ma i stället alt inbetalas, försäkras Staten genom qvarstad, såsom stundom händer, och äfven skett i den Finérska balansen, så är det Kronans eget fel, att medlen icke influtit, ty just genom sin eftergift har hon sjelf hindrat deras ingående.
Det är också gifvet, att som medlen uteblifvit endast genom Kronans eget förvållande, så är det hon och icke Advokatfiskalen, som skall vidkännas förlusten.
Medlen böra förden skuld anses, såsom hade de influtit.
Den 2:dra frågan är: i hvad mån rör denna sak embetets nuvande innehafvare?
Lagerbjelke, som önskat bifall till Utsk:s förslag i 2:dra punkten, eller åtminstone något beslut i samma syftning, har medgifvit, att han icke trodde, embetets nuvande innehafvare komma alt lida något af det beslut Konung och Ständer i detta hänseende fatta.
Jag tror äfven att deras beslut om ändring i KammarRms instruktion icke skall röra Hr Printzensköld.
Men StatsUtsk. har begått den oförsigtigheten att derom icke uttrycka sig nog,tydligt.
Jag hoppas likväl, atl om än R.