Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan icke bestridas, alt om denna jemkning kunde vinnas, så kunde derigenom undvikas (hvilkeMcke kan sakna sin vigt) ett ämne till brytning i sinnena, eli ämne till retning deri, som alltid måste vara obehagligt, synnerligen vid slutet af en riksdag, hvilken eljest, hvad som synnerligen under nuvarande tidsförhållanden bör utgöra anledningen till en stor tillfredsställelse, lemnat ett så vackert efterdöme af enighet och lugn åt andra konstitutionella länder.
Jag återkommer nu till den slutsats
Hr von Hartmansdorff gjorde i afseende på omöjligheten af den tydning jag framställt af 73 § Riksd.ordo. Jag erkänner, att uti det ögonblick, då voteringen försiggick i StatsUtsk., så erinrade jag mig icke slutet af 73 § Riksd.ordn., hvilket innehåller: ”Skulle detta försök till jemkning fruktlöst aflöpa, utväljer R.
St. i sina serskilda plena, genom allmän omröstning, till en nämnd, alt förstärka det Utsk., till hvars handläggning målet hört, så att ledamöterne blifva 30 af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste såsom 53 § föreskrifver, öfver den tvistiga frågan, och äge att densamma med R.
Sl:s rätt afgöra”.
Men detta oaktadt, bestrider jag att hvarken dessa slutord eller någon Svensk lags bokstaf innebära något bestämdt förbud att, när tankarne äro delade emellan RiksStm artg:de grundlagsenliga behandlingen af en fråga, i afseende pä hvilken skiljaktighet, man mäste komma till något slut, detta icke. kan ske pä sätt sednast anförda slutord i 73 § Riksd.ordn. föreskrifva.
Såsom jag nyss haft äran nämna, sä erinrade jag mig väl icke dessa slutord i det ögonblick då voteringen skedde, men äfven om jag gjort det, hade det icke kunnat verka på mitt bifall, då ingenstädes i grundlagen det står ali detta icke får ske i sådane fall, som del närvarande.
Detta är nemligen icke någon förklaring af grundlagen, ty pä samma sätt som grundlagen i andra fall har stadgadt om tillfällen af olika meningar om grundlagens rälta förstånd, dä det skiljes emellan Stånden och Talmännen genom Coust.Utsk., så är icke eller derigenom någon grundlagsförklaring lemnad, ty detta Const.UlsIcs skiljedom, om jag så får kalla det, är blott ett tillfälligt förhållande, hvilket icke hindrar någon blifvande Talman och Stånd alt pä anuat sätt anse grundlagens bud böra tolkas, likasom icke eller ett annat Const.Utsk. att döma annorlunda; men då jag anser att denna tydning af grundlagen icke bestämdt, icke efter grundlagens bokstaf, är grundlagsvidrig, så får jag likväl öppet förklara, att med den närmare forskning jag anställt i öfverläggningarne rörande grundlagens tillkomst, jag anser troligt, att om grundlagssliftarne hade tänkt sig detta läll då 73 § Riksd.- ordn. redigerades, sa hade de stadgat ett annat sätt för afgörande 550 Den 3 Oktober. af dylika skiljaktigheter emellan Stånden.
Jag har här i handom det yttrande, som föranledde nuvarande redaktion af 73 §, då det första förslaget afgafs vid 1809 års riksdag af Const.Utsk., uti hvilket endast stod, alt det Ulsk., som hade beredt förslaget, skulle med förslag till jemkning till RiksSt:n inkomma.
Då det sedermera gjordes anmärkning, alt utväg måste beredas alt komma till ett definitivt beslut, så yttrade advokalfiskalen Falkman i BorgareSt.: ”Då R.
St. utan tvifvel någon gång komma att stanna i olika meningar, utan att dessa kunna jemkas hvarken efter denna eller någon annan §, så torde mig tillåtas föreslå det allmänna stadgande, att när Stånden slädnät två Stånd emot två och frågan är af den beskaffenhet alt den anses icke kunna förfalla, RiksStm då böra uppdraga decissionsrätten åt deputerade, hvilka etc.”
Det är således sannolikt att man då icke förutsåg det fall, som nu inträffat, nemi. alt RiksStm skulle stadna i olika meningar om huruvida en fråga kunde förfalla eller icke, och att detta icke var förulsedt af grundlagsstiftarne, i hvilket fall jag förmodar att de hade antagit de stadgandtm till grundlag, sorn Const.Utsk. nyligen föreslagit, och som, ehuru emot detsamma möjligen anmärkningar icke utan anledning kunnat göras, likväl med sina brister dock torde vara det sätt att vid ett sådant tillfälle slita tvisten, hvilket är förenadt roed minsta olägenheterne.
För närvande äro endast voter:s-proprosme N:ris 2 och 9 under öfverläggning, och jag skall derföre försöka att inskränka mitt yttrande till hvad som angår dessa propos:r. StatsUtsk. och de med StatsUtsk. i denna del af frågans behandling lika tänkande, hafva ansett att, dä 69 § Reg.F. innehåller: ”uppstå, antingen hos R.
St:s plena gemensamt, eller uti något af Riks-Slm, betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande” etc., samt 83 § af samma grundlag innehåller att grundlagarne skola efter deras ordalydelse tolkas, så böra frågor af ifrågavar:de beskaffenhet behandlas efter 69 § Reg.F., och således, då två Ständ vid deras afgörande stadna mot två, frågan afgöras genom votering i förstärkt StatsUtsk.
Man har deremot anmärkt, att efter ett sådant tolkningssätt, så skulle de flesta frågor, såsom t. ex. den om kriminallagen, kunna dragas inför förstärkt StatsUtsk.; men man bar dervid förbisett att dessa frågor icke i och genom sig sjelfva kunna ingå uti statsreglering, utan erfordra ett ytterligare beslut på grund af förslag från StatsUtsk. för att inverka på Statens reglerande.
De, dels StatsUtsk:s, dels RiksStms ledamöter, som gilla StatsUlsIcs åtgärd i formelt afseende i denna fråga, hade nu ansett, att den fråga, som ligger under R. o. Adts handläggning, i och genom sig sjelf rörer Statens reglerande, samt att den sålunda bör afgöras efter 69 § Reg.F. Dessa frågor må föröfrigt erfordra K.
M:s sanktion eller icke, så är det dock grundlagens stadgande att dessa frågor skola afgöras efter sistnämnde §.
De motsatt tänkande hafva nu sagt, att de ordinarie räntorna icke Den 3 Oktober. 351 höra till Slatsregleringen, eller såsom det i PresteSt:s prot.utdr. bland annat heter, dessa frågor, komma icke till förstärkt Utsk. derföre att de utgöra en Statsekonomisk lagstiftningsfråga.
PresteSt. har likväl försummat att bevisa efter hvilken § dessa ekonomiska lagstiftningsfrågor skola afgöras.
Ståndet har icke kunnat påslå att de skola afgöras såsom civil-, criminal-eller kyrkolag, ty de tillhöra icke någotdera af dessa slagen, och kunna således icke komma under den 87 § Reg.F., som derom handlar.
Den 89 § Reg.F. har man visserligen citerat, men den innehåller blott stadganden för sådana frågor hvilka H. M. ensam afgör, och i hvilka R.
St:r endast hafva rådgifvande lagstiftning, och kan således icke tillämpas på dessa frågor.
Man har slutligen anfört 75 §:n Riksd.ordn., men man har dervid förbisett att denna 75 § just gör undantag för de frågor, som förekomma uti 69 § Reg.F. och således har man med citationer af 75 § ingenting bevisat förr än man också bevisat alt frågan icke hör under 69 § Reg.F. Nu hafva desse värda ledamöter, hvilka ansett frågan icke böra behandlas i förstärkt StatsUtsk. ingalunda bevisat, att icke frågan hör under 69 § Reg.F., hvilket dock i första hand skulle bevisas; hvaremot StatsUtsk. och de som tänka lika med StatsUtsk. ådagalagt, att stadganderna om Statsregleringsfrågorna just kunna inpassas på dessa frågor, som nu äro för handen, och att således undantaget i 75 § bör gälla dervid.
Det är således enligt mitt förmenande grundlagens tydliga ordalydelse att dessa frågor skola afgöras i förstärkt StatsUtsk. likasom grundlagen endast genom detta tolkningssäll är tydlig.
Man kan visserligen anföra att R. o. Ad. vid vissa föregående tillfällen på annat sätt tolkat grundlagen, men ora man gör något afseende på prejudikater, så kunna prejudikater äfven anföras derför att R. o. Ad. sä tolkat 69 § som StatsUtsk. gjort.
Uti StatsUtstcs memorial N:o 302 vid 1840 och 1841 årens riksdag yttras, ”att Utsk:s hemställan, alt lagmans- och häradshöfdinge-räntan mätte upphöra, har blifvit afslagen af R. o. Ad., men bifallen af de öfriga 3:ne Stånden, hvarvid likväl Presteoch BorgareShn fästat det vilkor, att äfven Sterbhnsafgiften skall försvinna.
Hvad angår denna sednare afgift, hvars upphörande Utsk. jemväl tillstyrkt så är detta på nyssnämnde sätt bifallet af Presteoch BorgareSt:n, men deremot icke af R. o. Ad. samt BondeSt.
Dä i anledn. af förberörde vilkor, frågan om förut omförmälde 2:ne utskylders upphörande måste i ett sammanhang behandlas, har Utsk. ansett sig böra inbjuda BondeSt., som redan bifallit lagmansoch häradshöfdinge-räntans upphörande, att förena sig med Presteoch BorgareSt:ns beslut och medgifva, det jemväl sterbhnsafgiften må försvinna i hvilket fall båda frågorne äro genom 3:ne Stånds beslut afgjorda.
— Antages icke denna inbjudning föreslås att följande votering får företagas:
Den, som vill, att, på sätt StatsUtsk. hemslällt, laguns- och häradshöfdinge-räntan, utan afseende å det beslut, som serskilt kommer alt fattas om sterbhusafgiften, skall upphöra, med iakttagande af hvad StatsUtsk. i sådant afseende föreslagit uti utlåt.
N:o 64, Litt.
H. samt att R.
St. derom hos K.
M. göra und. anmälan, med 552 Den 3 Oktober. anhållan örn Nådig sanktion och beslutets kungörande till kännedom och vederbörandes efterrättelse, voterar i»; den det ej vill voterar nejs viner nej, kommer så väl lagmans- och häradshöfdinge-räntan som den till Justitim-Statens allönande anslagne s. k. sterbhns-afgiften, hvilken för närvarande till Statsverket ingär, att med innevarande år upphöra, med iagttagande, hvad förstnämnde ränta angar, af hvad StalsUtsk. uti utlät.
N.-o 64, Litt.
H. i sådant afseende föreslagit, samt derom hos K.
M. göras enahanda anmälan som här ofvan omnämnes.
Besvarades propus, med öfvervägande ja, företages, i fråga om sterbhusafgiften, följande votering:
Den, som, med bifall till StatsUtsk:s hemställan, vill, att den lill Juslitiée-Statens allönande anslagne s. k. sterbhus-afgiften, som för närvarande till Statsverket ingär, må med innevande års slut upphöra samt beslutet derom hos K. M. i und. anmälas, med anhållan om Dess Nåd. sanktion, voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, kommer berörde afgift att fortfara.
Öfrige punkter uti ifrågavar:de ntlåt:n med tillhörande bilagor äro, dels af alla, dels af 3:ne RiksStänd, afgjorde.”
I afseende på dessa framställda voteringspropos:r fattade R. o. Ad. den 19 September f. m. följande beslut: ”Ånyo föredrogs StalsUtsk. memorial
N:o 302 med förslag till sammanjemkning och voter:s-prop:r, i anledn. af RiksStms olika beslut, i fråga örn beräkningen af Statsverkets inkomster: l:sta punkten 3:dje punkten.
De föreslagna voter:s-propos:na godkändes.”
Det är således gifvet, att om man gör afseende på prejudikat och om dessa anföras för afslag å voter:s-propos:ne, så kunna också prejudikater anföras för anställande af votering, då tvä Ständ stadnat emot 2 i fråga om upphörande af en Statens ordinarie inkomst; men säger man, om nu framställda förslag till voter;s-propos:r skulle godkännas, så skulle derigenom hända att beslut i förstärkt StatsUtsk. fattades, som förut icke varit fattade af något enda RiksStånd, eller som icke öfverensstämde med något RiksSlånds beslut.
Ja väl! — men det kommer deraf att sjelfva frågan innefattar tvänne delar, för besluts fattande, i hvilka delar erfordras endast tre Stånds beslut för den ena, men för den andra alla fyra RiksStms sammanstämmande beslut.
Om man nu föreställer sig att tre Ständ nemi. R. o.
Ad. samt Borgare- och BondeStm bifallit t. ex. tredje punkten af Ulsk:s förslag, men PresteSt. afslagit densamma, så uppkommer derigenom samma förhållande, nemi. att hela punkten är bifallen genom tre Stånds beslut, men att dessa trenne Stånds beslut likväl icke får verka på den del af punkten, som angår PresteSt:s privilegier, i hvilken fråga PresteSt. har veto.
Det är således gifvet att pä samma sätt som Den 3 Oktober. 553 PresleSt:s rätt till bibehållande och åtnjutande af sina privilegier icke får förnärmas derigenom alt de tre öfriga Stånden fatta beslut i den frågan, så får icke eller dessas rätt att få sitt beslut i öfriga delar verkstäldt, förnärmas af PresteSt:s privilegier, och detta Stånds veto får naturligtvis icke sträcka sig längre än till de delar af punkten, som omfatta PresteShs privilegier.
Följden af detta förhållande skulle naturligtvis hafva blifvit, alt i sådant fall StatsUtsk. fått ingå till de tre Stånden med en hemställan, att som dessa tre Stånd bifallit frågan i sin helhet, men en del af frågan är beroende af tre Stånds beslut, dessa Stånd ville anse sitt beslut gällande såsom R.
St:s, endast för de delar af frågan, som icke laederade PresteSt:s prejudikat, hvilka delar då voro genom R.
St:s beslut afgjorda.
På samma sätt har StatsUtsk. äfven nu gjordt.
Stånd icke kunnat förena sig har grundlagen nemi. framställt det experiment, att anställa votering uti förstärkt StatsUtsk.
Nu är det gifvet att till det förstärkta StatsUtsk. eller till denna nämnds afgörande icke kan komma mera och ej heller får komma färre ämnen än de som kunna afgöras genom 3 Stånds beslut.
På samma sätt som StatsUtsk. här skulle hafva gjort, ifall trenne Stånd varit i sina beslut ense; har Utsk. nu, och det rätteligen då två Stånd eller Borgare och BondeSt:n bifallit frågan i sin helhet, hemställt att detta bifall icke må anses gälla frågans slutliga afgörande i förstärkt
Utsk. för större del än som kan afgöras genom tre Stånds beslut, hvarigenom detta expedient för frågans afgörande sättes i samma ställning och förhållande, som om trenne Stånd fattat sammanstämmande beslut, hvaremot på grund af R. o. Ad:s samt PresteSt:s afslag Utsk. från votering uti förstärkt Utsk. undantagit de delar af frågan som innefattas under privilegier.
Men, säger man ytterligare, detta är godt och väl, men det är försent; StatsUtsk. skulle hafva vidtagit denna åtgärd redan första gången Utsk. inkom med voter:s-propos:r.
Jag medgifver detta till en viss grad, så mycket mera som jag första gången då denna fråga förekom just yrkade återremiss på denna grund, ehuru återremissen icke af R. o. Ad. beviljades; men sedan StatsUtsk. nu en gång begått delta misstag, måtte man betrakta frågan i den ställning, hvaruti frågan kommit, sedan misstaget blifvit begånget.
Då befinnes att StatsUtsk. afgifvit propos. till frågans slutliga lösande i förstärkt StatsUtsk.
Detta sätt för frågans lösning har också blifvit godkänd af Borgare- och BondeStm.
Dervid har man begått del felet att utsträcka denna lösning i förstärkt StatsUtsk. äfven lill privilegii-frågan, hvarom votens-propos. blifvit af Landtm, ogillad genom vägran af propos. pä bifall dertill och af PresleSt.
expressis verbis genom åberopande af sina privilegier.
Sålunda gjordt uppmärksamt på, att det handladt orätt då det ingått till RiksStm med vidsträcktare propos:r än som icke angick privilegii frågor, måtte det väl vara StatsUtsk. tillåtet att rätta detta fel; så att den del af frågan, som här går till förstärkt Utsk. får gå dit, hvaremot den andra delen, som icke hör till förstärkt Utsk. blir derifrån undantagen.
Man har vid föregående tillfällen sagt att då grundlagen är tydlig, så måste den tillämpas, den må innehålla hvilket bud som helst.
Detta erkändes af alla, men vid detta till - 554 Den 3 Oktober. fälle vore grundlagen icke tydlig.
Det kunde således komma an på tolkning, och man hade derföre rättighet efterse, hvad som vore lämpligast, hvarvid man skulle finna att det vore förenadt med åtskilliga olägenheter att tolka 69 § allt för vidsträckt.
Derigenom kunde nemi. allt för mångå frågor blifva dragna till votering i förstärkt Utsk.
Ja väl, jag medgifver det — detta är en olägenhet, men har man väl besinnat, hvad följden skall blifva om man tolkar 69 § allt för inskränkt?
Man sätter då två Stånd i tillfälle att göra Statsregleringen omöjlig, att göra beslut omöjliga, att göra all regering omöjlig.
Månne icke denna olägenhet är vida större än den förra.
Den fråga, som nu är för handen är af stor betydelse i formelt afseende, ty på densamma beror tolkningen af Reg.F:s 69 § eller formen för representationens så högst vigtiga function, att reglera Staten.
Denna formfråga är måhända ännu vigtigare derföre att om RiksSt:n deruti stadna två emot två, så finnes det icke någon skiljedomare för den slutliga slitningen af tvisten dem emellan.
Man anför visserligen den 70 §:s stadgande, att då två Stånd stadna mot två, skall frågan förfalla.
Det är godt och väl, delta lagbud har sin ganska goda tillämpning, dä det är fråga om huruvida en sak är lämplig och nyttig; men här är icke fråga om hvad som är lämpligt och nyttigt, utan hvad som är rått och grundlagsenligt, och att frågan derom skulle kunna förfalla öfverensstämmer icke rätt med sjelfva principen af ett lagbundet samhälle.
Må man således besinna, att olägenheterna utaf att någon gång en votering förmycket äger rum, äro vida mindre, än de som kunde uppstå af ett motsatt förhållande, hvarvid det möjligen blir grundlagen sorn sitter emellan, grundlagen som blir söndersliten.
Jag får derföre för min del anhålla om bifall till StatsTJtskis hemställan.
Hr Pr intzensköld, Carl:
Den talare som sist yttrade sig har, såsom mig synes, allt för litet uppehållit sig vid den sak, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, och han har i sjelfva verket icke framställt andra skäl än dem han anförde för sitt tillstyrkande af bifall till StalsUtsk:s förslag, då hufvudfrågan förevar.
Jag vill derföre nu icke ingå uti granskning af hans yttrande i denna del, utan endast hålla mig vid sjelfva formfrågan och upptager derföre några af de anmärkmr, som Hr Rosenblad i afseende på densamma framställt.
Hr Rosenblad har börjat med att försvara StatsUtsk:s förfarande, och ansett detsamma icke vara, såsom en talare före honom yttrat, otillbörligt.
Jag anser återigen förfarandet vara på en gäng både otillbörligt och stridande emot grundlagarnes stadgande.
Man må läsa dessa lagar huru man vill, så skall man förgäfves söka något stöd för den åtgärd StatsUtsk. vidtagit. 73 § Riksd.Ordn. omtalar uteslutande blott sjelfva den sak, som skall utgöra föremål för förstärkta Utskrs handläggning.
När den saken är afgjord på det och det sättet, så har lagstiftaren ansett den och den följden uppkomma.
Nu är det således fråga om huruvida den följden, som lagstiftaren förutsatt, uppkommit eller icke och det är den saken som Den 3 Oktober. 555 härstädes bör afgöras.
När man således ser, huruledes lagstiftaren uttryckligen förklarat alt i de fall, då frågor, som varit föremål för R.
St:s handläggning, och i hvilka tre Ständ jemte K.
Majit äga beslutanderätt, icke blott kunna utan jemväl böra förfalla, i händelse två Ständ stadna emot tvä, så finner man deraf alldeles uppenbart, att så bör ske med förevarande fråga, eftersom just den är af förenämnde beskaffenhet.
Hr Rosenblad har jemväl erkänt sanningen häraf då han i fortsättning af sitt yttrande högtidligen förklarat att sjelfva den sak, som innefattades i Slatsregleringsbetänkidet vore definilift afgjord, hvarmed han troligen menar det betänkande, hvarifrån vår nu varande formfråga ursprungit.
Hr Rosenblad har vidare förklarat att genom ett offentligt tillkännagifvande af ledamöter inom Utsk. huruledes talmännen inom tvänne RiksSlånd skulle hafva vägrat framställa propos. lill bifall pä åtskilliga voteringspropositioner, man blifvit underrättad, att detta härrört derifrån, att i dessa proposir.
Presterskapets privilegier skulle vara vidrörda; men Hr Rosenblad har dervid förbisett en vigtig omständighet, som han hade bordt såsom ledamot i StatsUtsk. omförmäla, nemi. att åtminstone inom detta RiksStånd ett lika officiellt omdöme är öfver en af votens-proposine uttaladt, som det, talmannen yttrat, då Ståndet här voterade om återremiss af proposin, hvilken återremiss blef afslagen.
Uti denna omständighet ligger således ett bevis, att Utsk. saknat all befogenhet att stödja sig blott på den upplysning som Utsk. genom några ledamöter inom detsamma erhållit om anledningen till talmännens vägran, utan att Utsk. i stället hade bordt fästa afseende på det förhållande, att ett RiksStånd afslagit återremiss, hvilket utgjorde det säkraste bevis derpå, att
Ståndet ansåg propsin vara olaglig, icke blott derföre att den omfattade ett RiksStånds privilegier, utan äfven derföre, alt den innefattade sådana ämnen, hvilka icke borde utgöra föremål för votering i förstärkt StatsUtsk.
Hr Rosenblad har erkänt att ett förbiseende egt rum vid uppställning af StatsUtskis ifrågavaride betänk., men han har icke dessmindre sökt att öfverskyla detta fel derigenom att det skulle hafva tillkommit vid en alltför hastig behandling af frågan och bett att man icke skulle fästa sig dervid.
Jag måste beklaga att det finnes ett R.
St:s Utskott, som så brådskande går till väga vid ärendernes handläggande, att det glömmer en så väsendtlig omständighet som den, att inbjuda tvänne RiksStånd att förändra redan fattade beslut, då likväl, såsom det synes, meningen verkligen har varit sådan.
Detta är ett så hufvudsakligt förbiseende att jag icke ens kan ursägta detsamma, och det vittnar om på hvad sätt frågorna inom Utsk. vid detta tillfälle blifvit behandlade.
Hr Rosenblad har lika med Gr.
Lagerbjelke vidrördt den brytning, som skulle komma alt äga rum emellan RiksStin i händelse man icke antog de nu föreslagna votens-proposine.
Jag kan icke nog ofta upprepa huruledes det förundrar mig, alt man vill anspela på en sak af sådan beskaffenhet.
Hvarje RiksStånd äger ju sin rätt förvarad, att fatta sådana beslut som det finner instämma med grundlagens föreskrifter, och huru kan man väl tillåta sig förutsätta, att 556
Den 3 Oktober. begagnandet af en sådan rättighet skulle medföra några vare sig obehagliga eller vådliga följder.
Man låter förstå att en vägran af Statsregleringens fullbordande skulle af en så beskaffad brytning kunna föranledas.
Om så sker, hvilket jag betviflar, hvem är då skulden dertill?
Det kan åtminstone icke vara de RiksStånd, som handla i enlighet med grundlagarna, dä dessa lagar stadga, att när två Stånd stadna mot två uti en fråga som icke har det ringaste inflytande pä Statsreglerin gen, så måste denna fråga förfalla.
Mig synes att de Hrr, som hysa en sådan fruktan gjort bäst om de behålla dem inom sig sjelfva, då den utmärker sådana känslor, hvilka, jag är öfvertygad derom, icke inom R. o. Ad. skola göra sig gällande.
Jag ogillar förslaget såsom rent af stridande mot grundlagarne, och anhåller om Hr Gr. o.
Landtuns propos derpå.
Ehuru jag på längre tid icke deltagit i R. o. Ad:s öfverläggning;»' har jag likväl med skyldig uppmärksamhet följt det ämne, som nu är föremål för dess beslut och öfverläggning.
Denna vigliga fråga har jag med förkärlek omfattat och jag gör det ännu.
Det är också på denna grund, som jag på det högsta är bedröfvad öfver att denna fråga under närvar, tidpunkt blifvit af StatsUtsk. upptagen och så behandlad som den blifvit.
Jag anser nemi. genom Utsk:s sätt att bearbeta saken, hela denna störa och vigtiga fråga vara för närvarande alldeles förfallen och böra förfalla.
Likväl får jag erkänna att såsom StalsUlsk. upptagit frågan och framställt den till R.
St:r, så är det min öfvertygelse att StatsUtsk. velat och lyckats förknippa den med Satsregleringen.
Det är pä grund deraf, som jag äfven pä de skäl, som i ett föregående plenum af Gr.
Lagerbjelke blifvit framställda, vid det tillfället voterade för älerremiss på det att StatsUtsk. mätte komma till besinning af en mera grundlagsenlig och mera statsenlig behandling af frågan.
Jag trodde nemi. att genom en sådan form, om den af R. o. Ad. beviljades de grundade skäl, som här anfördes emot StatsUlsk:s behandling af saken skulle föranleda Ulsk. att frångå hela denna inblandning af frågan om Statsregleringen, och att således hela hufvudfrågan för närvarande hade kommit att lagenligen förfalla.
Jag beklagar att denna utväg icke blef vidtagen, men om R. o. Ad. med en annan öfvertygelse om det lagenliga i frågans behandling har med sitt ogillande förkastat denna utväg, så anser jag att StatsUtsk. ännu oegentligare förfarit, då Utsk. kommit till RiksStånden med den inbjudning, som nu är i fråga.