Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Räuteförsäkringsanstalterna gifva tillika ämne lill ett särskildt intresse, nemi. dea hemliga önskan, eller åtminstone en driffjäder till en sådan önskan, att sällskapskamraterna af classen måtte snart lägga sina ögon tillsamman, på det att classens antal måtte förminskas och fördelen för de efterlefvande derigenom blifva allt större.
Ju flere af Statens medborgare som dö, desto bättre uppfyller inrättningen sitt ändamål att lemna åt efterlefvande en större inkomst; och det är en sådan anstalt man vill att statsmakterna skola befordra!
Man säger, att Staten skulle bereda sina medlemmar stora förmåner, om en sådan anstalt sattes i gång; men man kan icke för vissas om dessa förmåner, utan de äro blott en förespegling, som troligen, åtminstone i min tanka har de följder jag nämnt.
I lyckligaste fallet skulle man bereda en sorgfri ålderdom för den fattige, som kunde taga sig fram till dess han blef gammal.
De rika åter skulle hafva stora fördelar deraf.
Att nu statsmakterna skulle göra uppoffringar till förmån för de förmögnare och rikare classerna, hvilka sjelfva genom någon omtanka kunna bereda sig samma fördelar, anser jag icke vara något skäl uti.
Den moraliska syftningen af dessa inrättningar synes mig derföre ingalunda vara god, emedan de icke kunna bygga sin fortkomst på allas väl och framgång.
På dessa skäl grundas min tanka derom, att R.
M. ingå med ifrågavar. skrifvelse, ulan att R. o.
Ad. fattar det visaste beslutet, om R. o.
Ad. bifaller Ekon.Utsk:s betänk.
N.o 89, och afslår det nu föredragna, hvilket jag således får vördsamligen tillstyrka.
Cronhjelm, Polycarpus Erik: Emot Ekon.Utsk:s tillstyrkande, att R.
St. måtte i und. anhålla, att K.
M. täckte genom sakkunnige män låta utarbeta ett, efter Svenska förhållanden lämpadt förslag till ränteförsäkrings-, lifränte- och lifförsäkringsanstalter, har man inväudt, att sådant skulle ådraga statscassan onödiga utgifter.
Jag hemställer huru sådant kan kallas för onödigt, som bidrager till befrämjande af den sparsamhet, hvilken tyvärr på sednare tid med mycket skäl anses hafva lemnat detta 7 H. 47 370 Ken 22 Februari. land.
Det synes mig tydligt, att sparsamhelen genom dessa inrättningar särdeles befrämjas, derigenom att så väl föräldrar, hvilka önska att för sina barn bereda en lugnare framtid, som äfven de personer sjelfva, som önska sådant, nödgas försaka en del onödiga njutningar, för att samla de capitaler och insättningar, som för begagnande af dessa anstalter äro nödvändiga.
Ora man kunde antaga, att hågen för capitalers samlande alltid vore lika stor, utan några yttre impulser, och alt dessa capitaler alltid komme att användas på ett productivt sätt, och icke egnades åt njutningar, hvilka icke medföra någon statsekonomisk nytta, sä skulle måhända en del af de invändningar, man anfört emot detta Ekon.- Utsk:s betänk., vara grundade.
Nu är likväl icke i menskliga naturen nedlagd hågen alt spara mera, än i den mån man finnér sig kunna af besparingarna draga större fördel.
Afsigten med ifrågavar. inrättningar är, att så väl föräldrar af omsorg för barnens väl, som äfven andra personer för sin egen del, skulle kunna uppmuntras till besparingars vidtagande och förekommande af deras förskingrande på onyttiga ändamål.
— Man har beslridt dessa inrättningars samband med sparbankerna; men jag anser, att den värde talare baft ganska rätt, som påstått, att sparbankers inrättande utgjorde det första steget i denna kedja.
Då de fattiga classerna icke gerna kunna förmodas vara i tillfälle att samla så stora besparingar, som insatserna uti lifränteanstalterna påkalla, så synes det tydligt, alt genom den utväg sparbankerna lemna att småningom af dagens besparingar samla nödiga insatser, den fattiga kommer i tillfälle att mer än eljest begagna sig af de ifrågavar. nya anstalterna.
Jag torde få fästa uppmärksamheten äfven derå, att då, såsom hvar man vet, sparbankerna rönt stor uppmuntran äfven ifrån enskilde personers sida, men undersökningarne i och för deras inrättande, sådant oaktadt varit förenade med kostnader för det allmänna, hvilka kostnader icke ansetts vara ändamålslösa, så torde icke eller den sista länken af kedjan, eller användande af det capital, som genom dessa sparbanker samlas till insättande uti lifränteanstalter, böra blifva alldeles lottlös; och då jag anser mig, genom hvad jag nu audragit, hafva på grundade skäl bevisat, att dessa anstalter verkligen åsyfta att befrämja sparsamhet, så hade jag trott, att det minst vore R. o.
Ad., som skulle vägra alla dessa inrättningar en nödig uppmuntran.
Man har invändt, att en sådan undersökning, som Etsk. föreslår, icke borde göras af Jet allmänna, utan företagas på enskild väg.
Deremot företer sig likväl den invändningen, ali i ett land, som är så glest bebodt sorn vårt, det icke är att förmodada, att en sådan mängd personer kunna vara på ett ställe samlade, som utan särdeles uppoffringar kunna egna sig åt en sådan undersökning, lika litet som man torde kunna bestrida, att en eller annan enskild person icke är detta arbete vuxen, emedan följderna af sådana arbeten skulle blifva allt för ensidiga.
Detta arbete förutsätter flera sakkunniga personers sammanträde på ett ställe; och att dessa sakkunniga personer icke alltid äro de förmögnare, torde man också få antaga.
Mig veterligen finnes således ingen annan utväg, än att
Den 22 Februari. 371 Stalén ersätter de personers utgifter, sora utan egen förmögenhet nödgas från flera orter sammankomma för en sådan undersökning, eller med andra ord, alt undersökning genom Staten bör främjas.
— Man har emot ränteförsäkrings- och lifränteanstalterna invändt, att erfarenheten inom Tyskland i afseende på dem icke varit tillfredsställande.
Manne man icke får antaga, att orsaken ligger deruti, att man af dem begärt för mycket.
Man har här uppräknat en mängd aflägsnare fördelar, som utlofvats af dessa anstalter, men som likväl icke kunnat realiseras.
Jag vill icke bestrida, alt fördelarne äfven för mig synts tillskurna i vexten; men derföre att en eller annan enthusiast lofvar sig af ett lyckligt företag större vinst, än det rimligen kan gifva, hör man väl icke försaka hela företaget, enär det icke lärer kunna bestridas, alt detsamma medför väsendtliga och stora fördelar, om också icke så stora, som man i början deraf lofvade sig.
— Man har äfven invändt, alt inrättningen skulle medföra betydliga statsutgifter; att en motion om anslag af 10,000 r:dr för en dylik anstalts tillvägabringande inom ett län redan blifvit väckt; alt sådant synes anspegla pä ytterligare utgifter, och att man derföre förut bör hafva utredt nyttan af sjelfva anstalterna.
Jag tror, alt detta är just samma resultat, hvartill man kommer, om man bifaller Utsk:s betänk., nemi. att man först innan anstalten inrättas utreder nyttan deraf.
Om K. M. täckes gå R.
St:s önskan uti den föreslagna uud. skrifvelsen till mötes, så följer deraf tydligen, alt sedan den undersökning, som Ulsk. begärt, blifvit gjord, K. M. äfven skall lill R.
St. meddela resultatet af undersökningen, hvarvid man naturligtvis icke kan förbise, att om vid undersökningens anställande del skulle hafva visat sig, alt saken icke vore så nyttig, sorn man förmodade, eller också rent af alls icke nyttig, K.
M. då icke kan annat än afstyrka densamma.
Jag anser det lättaste sättet alt utreda ämnet vara att bifalla Utsk-.s betänk.
— Man har sagt, alt lifränleanslalter äro skadliga, emedan de förskingra capitaler, i st. f. att samla dem.
Jag vill icke bestrida, att genom dessa anstalter samlade capitaler förtäras, men deremot bestrider jag den satsen, att dessa anstalter icke bidraga till capitalers samlande.
1 början af mitt yttrande hade jag äran anföra hvad jag nn åter får äran upprepa, nemi. alt jag är fullkomligen öfvertvgad derom , att just genom dessa anstalter och inrättningar komma capitaler alt samlas; likasom jag är öfvertygad derom, alt många capitaler, sorn derigenom skola komma att samlas, alldeles icke blifvit samlade, om dessa anstalter icke funnits till.
Jag tror mig derigenom hafva ådagalagt, alt om dessa anstalter, hvilket jag icke nekar, bidraga att förtära capitaler, så bidraga de äfven alt samla sådana.
— Man har vidare invändt, att lifförsäkrings- och ränteförsäkringsanstallerna draga capitaler ur näringarna, och till bevis derför anfört det skäl, att en person, som egnar sig åt productiva näringar, kan bättre använda sina capitaler genom att utvidga sin rörelse.
Man förbiser dervid, att om en sådan person icke sjelf i sin rörelse använder dessa capitaler, så komma de naturligtvis att i ullåoingsväg göras fruktbara af försäkringsanstalterna, och 372 Den 22 Februari. da blifva låntagarne troligen sådane personer, som behöfva använda dem uti sin rörelse; och om de icke komma att användas i första hand för näringsyrken, så blifva de på samma sätt använda i andra hand, och det kan vara Staten likgiltigt.
— Man har yttrat den önskan, att dessa anstalter icke måtte blifva några slatsanslalter.
Jag tror, att det är för tidigt alt yttra sig öfver denna sak nu.
Ulsk. har icke tillstyrkt, att anstallerne skola blifva slatsanslalter, ulan endast tillstyrkt, att det allmänna skall komma emellan, för att i ämnet göra en undersökning, som öfverstiger enskildes förmåga.
Sedermera må det bero af blifvande Ständers beslut, huruvida statsanslag bör eller icke bör göras.
Nu åtminstone synes icke fråga derom kunna uppstå.
Emedlertid tyckas just de olika åsigter, som velat göra sig gällande i detta ämne, bäst bevisa, alt en undersökning deraf tarfvas, och det är för vinnande af detta ändamål, som jag tillstyrker R. o. Ad. att bifalla Utsk:s betänk.
Jag medgifver, attUtsk:s betänk, kunnat vara mera rikladt på en undersökning om dessa anstalters syftesenlighet, än på sältet att dem tillvägabringa';'' samt att det förra hade bort i främsta rummet afhandlas.
Utsk. synes deremot hafva tagit dessa anstalters riktighet i och för sig sjelf för afgjord, samt blott begärt, att utredning om verkställigheten skulle äga runn Men då Utsk. slutar med tillstyrkan, att R.
St. måtte anhålla, det K.
M. ville ”nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga”; så kan det ju inträffa, att utredningen bevisar, det blott en af dessa anstalter, och icke de, öfriga, bör inrättas, i hvilket fall Regeringens åtgärder icke böra till dem utsträckas.
Jag tror derföre bättre vara, alt R. o. Ad. godkänner Ulsk:s betänk., sådant det för närvar, är, än att Ståndet skulle genom ett afvikande beslut skilja sig ifrån de öfriga Ståndens mening.
Jag tror, att just genom den enighet, som kommer att äga rum, i fall R. o. Ad., lika med de öfriga Stånden, bifaller Utsk:s förslag, skola äfven de betänkligheter uudanrödjas, som Frih.
De misstag, som ägt rum i Tyskland, härleda sig utan tvifvel deraf, att någon sträng undersökning på förhand der icke ägt rum.
Här är redan så god början gjord, att man bör hoppas fortfarandet af samma vetenskapliga stränghet, och att man, när hithörande statistiska uppgifter tillika begagnas, icke skall blifva utsatt för samma misstag, som vid de utländska inrättningarne af samma slag redan blifvit begångna.
Några stora utgifter kunna, på sätt andra talare redan anmärkt, icke äfventyras.
Kostnaden kan icke blifva så betydlig, att den icke bör offras på detta försök.
— Hvad som här blifvit anmärkt mot lifränteanstalten, att t. ex. alla de efterlefvande i classen vinna på de afgångnes död, gäller äfven mot alla andra pensionsanstalter.
Ville man fullfölja anmärkn., så borde man anse för bäst att inga sådana inrättningar funnes, hvilket naturligtvis icke kan vara meningen.
— Då man om denna sak redan yttrat sig så omständligt, och den siste talaren genom - Den 22 Februari. 373 gatt de särskilda anroärkn:r, som Frih. Palmstjerna gjort, så vill jag icke längre uppehålla Ståndet med detta mål, utan önskar blott att 11. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s sednaste betänk.
Som hittills blott en enda ledamot yttrat sig häremot, och från många olika sidor hans sednaste anförande blifvit upptaget till vederläggning, kan jag inskränka hvad jag har att säga till några få ord.
Jag ber dä först att få yttra i afseende på den förmodan om osäkerheten af att ränteförsäkringsanstalter äro införda i Norrige, att jag anser mig skyldig upplysa om anledn. dertill, att jag yttrat mig så.
Jag har redan för ett år sedan af allmänna tidningarna sett, att i Norrige blifvit en förening ingången om införande af en sådan anstalt derstädes.
Nu har jag för tre eller fyra dagar sedan läst i Norrska tidningar en uppmaning till inskrifning för detta år.
Detta tyckes vara en tillräcklig anledn. för mig att supponera, att en sådan inrättning verkligen är etablerad.
— Vid den genomgång af de särskilda ränteförsäkrings-, lifränte- och lifassurance-inrättningar, som Frih.
Palmstjerna gjort, så har han, hvad beträffar de sednare, framställt åsigter, hvilka jag mycket nära delar.
Jag hyser precist den öfvertygelse, som Hr von Hartmansdorff yttrat, att en bättre uppställning hade varit förmånlig, d. v. s. att betänk. hade bort innehålla en anhållan, att en undersökning måtte ske, men detta faller af sig Sjelf. — Hvad beträffar lifförsäkringsanstalterna, så äro de just motsatsen af lifränteanstalter, nemi. att bilda capitaler genom att anskaffa en ränta.
För att anskaffa den räntan eller årliga afgiften, måste individen inskränka sig.
Detta lemnade honom icke i oisivete', utan han måste arbeta för att skaffa ett capital efter sin död.
Detta är således icke något skadligt i statsekonomiskt afseende, såsom man kunde säga om lifränteanstalterna, hvilka förstöra capitaler och endast äro gagneliga i de länder, der capitalerna blifva allt för stora, och der det följaktligen inträffar, såsom det periodiskt sker i England, alt räntan blir allt för lågt nedtryckt.
Detta är icke ställningen hos oss, och jag tror äfven, att lifränteanstalten kan hos oss gerna umbäras.
— I afseende på lifförsäkringsanstalterna åter veta vi, att man här betalar till sådana anstalter utom landet, och då måtte det väl vara bättre om de finnas inom landet.
— Hvad beträffar ränteförsäkringsinrättningen, som jag ansåg vara hufvudsakligast och som jag endast uppehöll mig vid, och jag ber Frih:n komma ihåg hvad han säkerligen såsom Landshöfding fått erfara (ty detta lärer väl icke kunna vara olika i det ena länet emot det andra), eller de undantag, som föräldrar göra på landel för att skydda sig emot ålderdomen, då obehagliga tvister icke sällan inträffa med barnen i anledn. af dessa undantag.
Träder denna anstalt emellan, så göres deraf icke mera behof.
Detta är ett skäl till att önska den åldriges fortfarande i sitt lif.
Han blir icke mera en börda för familjen, utan kan blifva nyttig för densamma äfven på sin ålderdorn.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. ulan förenar mig med dem, som yrkat bifall till Utsk:s sednare betänk. 374 Den 22 Februari. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum tomine att fortsättas kl. fl e. m., derest icke mot förmodan de mål, som funnos upptagne å föredragningslistan, kunde hinna föredragas under förmiddagens plenum.
En värd talare på andra sidan har, genom uppläsande af utdrag ur en med äkta
Tysk svulstighet författad skrift sökt att, just genom det öfverdrifna uti de förhoppningar, som i denna skrift förespeglas, visa R. o. Ad. olämpligheten af dessa anstalter.
Jag får med anledning deraf nämna, att Ekon.- Utsk. vid frågans afgörande visserligen icke uti en så skimrande dager betraktat ifrågavar. inrättningar; men Ekon.Utsk., som åt det vigtiga ämnet egnat all den uppmärksamhet det verkligen förtjenat, har det oaktadt icke kunnat för sig dölja den verkliga nytta, som införandet hos oss af dessa anstalter skulle medföra.
Man har här yttrat tvifvel, att ifrågavarande anstalter någonsin här skulle kunna komma till stånd.
Afven om de icke skulle kunna göra det, så måtte i alla fall den utgift, sora vore en följd af antagandet utaf Ekon.Utsk:s nu föredragna betänk., icke vara så betydlig att man derföre borde afstå från bifall till förslaget.
Skulle man äfven vid frågans utredning fiona, att dessa anstalter icke voro lämpliga för Sverige, så är förlusten ringa och man har åtminstone kommit lill ett säkert resultat i detta hänseende.
Här har äfven blifvit anfördt såsom grund för afslag till betänk., att vid början af denna riksdag motion väcktes om anslag af 10,000 r:dr för inrättande af en dylik anstalt inom ett af Rikets län.
Jag får i anledn. deraf anmärka, att derest man vill partielt inrätta dessa ränteförsäkringsanstaller, så är det mycket möjligt att statsbidrag skulle dertill erfordras; men just lill undvikande af dessa statsbidrag har Ekon.Utsk. ansett det vara af vigt, att dessa inrättningar icke måtte partielt införas, utan i ett sammanhang öfver hela landet.
Vi hafva sett med hvilken ifver och verklig nytta för fäderneslandet föreningarne för försäkring af lösören hafva lyckats tillvinna sig allmänhetens förtroende.
Jag hemställer huruvida dessa anstalter kunnat komma till stånd, i händelse man velat inrätta dem för hvarje län särskildt, och i sådant fall hade de visserligen behöft statsbidrag, hvaraf de nu ingalunda varit i behof.
Man har påstått, att lifränteanstalterna vore skadliga, derföre att capitaler genom dem förtäras.
I detta hänseende får jag, under åberopande af hvad Gr.
Cronhjelm yttrat, jemväl anföra, att om äfven något capital skulle genom dessa inrättningar förtäras, så samlas deremot andra capitaler vid ränteförsäkringsoch äfven vid lifränte-anstalterna.
Derjemte får jag anmärka, att om ock på detta sätt capitaler förtäras för vissa individer, så äro de icke derföre för fäderneslandet förlorade.
För öfrigt tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att det yttrande Frih.
Palmstjerna afgifvit, stöder sig, i min tanka, helt och hållet på falska premisser.
Frih. har nemi. tagit för afgjordt, att de af Ekon.Utsk. ifrågasatta inrättningar skulle grunda sig på den ide, som inom Tyskland gjorde sig gällande, då dessa anstalter der Den 22 Februari. 375 först uppstodo, och att således satrilandet af cassör eller fonder skulle utgöra ett föremål för desamma.
Denna ide" är nu helt och hållet förkastad inom Tyskland.
Man har kommit till det resultat, att fonder ingalunda skola samlas, utan insatserna skola tvertom, efter den grund, hvartill de arilhmeliska uträkningarne gifva ledning, successivt utdelas.
Cassör måste visserligen hållas, men några stora fonder komma icke att samlas.
Dessutom torde jag ytterligare få fästa uppmärksamheten på den särdeles nytta i slatsekonomiskt hänseende, som skulle uppkomma, derigenom att de summor, som nu i detta hänseende utgå icke blott till England ulan äfven till Tyskland, skulle då inom landet qvarblifva.
Att dessa inrättningar skulle befordra en naturlig önskan hos sina delägare, att årskamraterna skulle gå bort, är visserligen en möjlighet, men Hr von Hartmansdorff har redan anfört, att detsamma är förhållandet inom alla pensionsanstalter.
Jag hemställer för öfrigt, om icke dessa inrättningar skulle blifva af högsta vigt, icke blott genom den sparsamhetsanda, som deraf blefve en följd, utan också derigenom, att de små sparpenningar, som nu användas till inköp af öfverflödiga Iuxartiklar, då säkert skulle på ett vida ändamälsenligare och nyttigare sätt användas.
Om också icke förslaget skulle gå igenom, så är, pä sätt jag nyss log mig friheten nämna, förlusten icke stor, men då detta äi för de fattiga arbetsclasserna af så särdeles mycken vigt, så skulle jag för min del anse, att R. o.
Ad. minst ibland alla borde afslä detta betänk.
Jag skulle visserligen genom uppläsande ur Hr Flygares förslag, hvilket jag har här i handen, kunna i ganska väsendtlig mån vederlägga alla de invändningar, som Fiih.
Palmstjerna gjort emot dessa inrättningar, men jag skulle för min del icke anse lämpligt att, då alla öfriga talare yttrat sig i samma syftning som jag, upptaga R. o. Ad:s lid med uppläsande af utdrag ur denna brochure, utan tager mig endast vördsamt friheten anhålla om R. o. Ad:s bifall till betänk.
Sedan jag hade äran anmäla mig, hafva så mångatalare yttrat sig, att jag vill afstå och blott yrka bifall på betänk.
Af discussionen märker jag, att detta ämne hör lill dem, som äro omgifna af en viss dimma, och vid hvilka man just derföre fäster så mycket mer förtroende.
Jag förväntar mig icke att hafva någon framgång uti det yrkande, som jag gjort; men i afseende på några anmärkmr, som blifvit gjorda emot mitt yttrande, torde jag få ingå i en ganska kort vederläggning.
Här är sagdt, i anledn. af mitt yttrande, att ju flera af Statens medborgare, som under året dö, ju bättre uppfyller inrättningen sitt ändamål, alt detta jemväl inträffar med alla pensionsanstalter.
Detta är af en talare sagdt och af andra åberopadt; men jag ber om ursäkt, att liknelsen alldeles icke är riktig.
Pensionsanstalterna, i vårt land åtminstone, äro alldeles icke byggda på sådana grunder, att delägarnes snabba afgång genom döden befordrar de efterlefvandes fördel; ty pensionernas belopp äro på förhand bestämda för så väl arméen som civila tjenstemän.
Inrättningarnes tillgån - 376
Den 22 Februari. gar uppkomma genom årliga bidrag och genom statsanslag.
Ingendera af dessa tillgångar kommer att bidraga till pensionering af dem, som qvarlefva i en class af ränteförsäkringsanstalterna; åtminstone på de grunder, som hittills äro kända och antagna.
Om Utsk. hade föreslagit en anhållan till K.
M. med begäran om utredning af det förhållande inom Sverige, som skulle kunna gifva anledn. till en förväntad nytta af ränteförsäkrings-, lifförsäkrings- och lifränte-anstalter och anhållan om ett förslags uppgörande i detta afseende, så skule jag icke haft något särdeles att invända deremot; men nu innehåller Utsk:s utlåt, alldeles icke delta, utan Utsk. tillstyrker R.
St. att hos K. M. i und. anhålla, att sedan sakkunnige män hafva uppgjort ett förslag, K.
M. måtte i nåder vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga, d. v. s. att öfverlemna till K.
M. att vidtaga allt hvad som kan befordra dessa anstalter, till följd hvaraf, om K.
M. finner för godt, något uppskof med verkställigheten icke ens torde få äga rum, utan det som blir föreslaget, skulle komma att genast befordras genom de åtgärder, sora K.
M. funnit vara mest ändamålsenliga.
I min tanka skulle K.
M. härigenom kunna sägas blifva berättigad att på statsverket anordna hvad summa som helst för att befordra dessa inrättningar.
Jag tror visserligen ioke, att K.
M. skulle gå så tillväga, men R.
St:s skrifvelse har sådana ordalag, att mångfaldiga exempel skulle kunna citeras, då K.
M. på dylika eller ännu mindre bindande ordalag anbefallt anslag af statsmedlen till icke obetydliga belopp.
Således är Regeringen, genom en sådan skrifvelse, som den Utsk. föreslagit, fullt auctoriserad att vidtaga hvad åtgärder sora helst.
Jag är visserligen öfvertygad att saken då är i ganska goda händer, men anser det icke vara riktigt af R.
St. att så förfara och att på förhand antaga dessa inrättningar vara nyttiga och på vårt land tillämpliga under nuvarande förhållanden.
Utsk. har icke kostat mänga rader på utredningen af ifrågavar. anstalters nytta, utan det förnämsta skälet till det förslag Utsk. afgifvit, är det, att efter PresteSt. och BorgareSt. redan beslutit, att en und. skrifvelse i ämnet bör till K. M. aflåtas, och derjemte anmärkn:r ifrån de öfriga Stånden skett, utgående åt samma syftemål, så må det gå.
Skälen äro således i min tanka temmeligen knapphändiga, och de under discussionen här anförda skäl hafva icke eller kunnat hos mig öfvervinna de betänkligheter, som jag tagit mig friheten yttra.
Hr von Hartmansdorff har visserligen ansett, att alla betänkligheter skulle undanrödjas genom utredning af ämnet.
Denna utredning anser jag hafva bort föregå innan auctoriteterna vidtogo några åtgärder, och är för öfrigt öfvertygad, att densamma kommer att bekräfta, men icke att undanrödja betänkligh^terne.
De bolag, som här äro i fråga, hafva med vanliga försäkringsbolag, som äro allmänt kända, åtminstone den likhet, att för vissheten derom, att de skola erhålla de uppgifter, utan hvilka man skulle räkna orätt, så måst man tillse - Den 22 Februari. 377 se, alt calculen kommer att hvila pä uppgifter, hvilka tagas från en erfarenhet, som icke är så lätt gifven.
Det tyckes mig äfven vara ett statsinteresse att detta blir utredt, likasom alt assurancecompagnier i allmänhet finnas.