Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag icke gerna vill lemna mina motståndare vapen i händerna och då jag tror, alt det finnes flere, som dela mina tänkesätt, så anhåller jag om propos. på afslag å Ulsk:s betänk.
Hr Lind af Hageby, Carl Aug.:
Då jag anmälte mig, var det min mening alt begära upläsning af Frih.
Rehbinders reservation, men sedan Frih:n sjelf yttrat sig och dervid äfven vidrört hvad han i sin reservation framställt, så afstår jag helt och hållet derifrån, förenande mig med Frih. Rehbinder.
Det är en grundsats, som städse bör göra sig gällande i all lagstiftning, att om lagarne skola bibehållas i aktning och gällande kraft, så skall man aldrig ändra dem utan alt inträffande förändringar i samhället gör det absolut nödvändigt.
LagUtsk. har väl, såsom motiv för den af Utsk. tillstyrkta förändringen förklarat alt åtskilliga olägenheter vore förenade med nu gällande lag ang:de bördsrätt i städerna; men hvilka dessa olägenheter äro säger icke Utsk.
Jag anser lika med den talare, som börjat denna diskussion, ändamålet med förändringen icke vara något annat än det alt börja med bördsrättens afskaffande i städerna för att kunna fortsätta det i afseende pä landet.
Hvilka de öfverklagade olägenheterna äro får man icke af LagfJtsk. veta.
Jag känner dem icke heller, ehuru jag har temligen länge varit innevånare i hufvudstaden och här haft tillfälle att på mycket nära håll betrakta köp och försäljningar af fastigheter.
Den värde motionären, som inom delta rum föreslagit den ifrågavande förändringen och vet nogsamt hurti det skall gå till att så småningom skaffa bort institutioner, som icke öfverensstämma med de läror, hvilka han i sina liberala fantasier upsläller.
Jag tillstyrker afslag pä Utsk:s utlåt.
Jag är af motsatt åsigt emot dé föregående lalarne.
Om jag anser en institution för samhället nyttig, så vårdar jag mig nogsamt om att bibehålla den, men alt bibehålla den på det sättet, att den må finnas verkligen välgörande och att icke några olägenheter deraf må kännas, genom hvilka samma institution skulle blifva förhatlig.
Detta är den rätta åsig» 174 Den 8 Augusti. ten af konservatisten.
Bibehåller jag jemte och i sammanhang med en institution, som för samhället verkar välgörande, en annan, som icke är välgörande, så kommer en gång den timma att stunda, då hatet emot den sednare störtar densamma, hvilken då drager med sig den förra i fallet.
Det är detta jag befarar, kommer alt inträffa, om man icke antager den förändring, hvilken jag förordar, hvilken jag ifrigt försvarar.
Nu vill man bibehålla bördsrälten i stad, hvilken icke har samma grunder som bördsrälten pä landel?
Mina Hrr! hvad är grunden för bördsrälten på landel?
Kärleken för mina fäders jord, omtankan att bibehålla inom familjen den jord, som förfädren trampat, som de med svett och möda odlat.
Det är den kärlek, som jag äger till jorden, hvilken gifver denna institution en moralisk styrka.
Detta år grunden och derföre vill jag bibehålla institutionen; men finnes denna grund för bibehållande af bördsrälten i stad?
Kan man såga ali någon har en sådan kärlek för ett hus i staden, för dess bibehållande i sin familj, som man har för bibehållande af ett jordagods inom familjen?
Kan man säga, att denna bördsrätt i stad bidrager till alt gifva folket någon moralisk styrka?
Gifves det då några andra skäl för bibehållande af bördsrätt i stad?
— Jag vill utom hvad jag redan anfört nämna ett skäl för bibehållande af denna rätt på landet.
Jag har sjelf praktiserat mycket såsom domare på landet.
I vissa orter, der tillgången på penningar icke är så särdeles stor, inträffar ofta att en bondes hemman säljes för en obetydlig penning, endast derföre alt ban icke varit i tillfälle alt anskaffa, hvad han behöft för alt betala en skuld.
Då är bördsrälten välgörande, derföre att hans barn äga utväg alt, genom anskaffande af en summa hvartill de hafva anstånd under natt och år ifrån första uppbudet, återvinna jorden och sålunda rädda familjen från undergång.
Delta inträffar i stad.
Tillgången på penningar der är icke sä knapp, och då, såsom jag redan nämnt, delta skäl lika litet som de öfriga skäleo, hvilka jag anfört för bördsrälten på landet, gälla för bördsrälten i stad, så kan jag för min del icke finna något skäl för bibehållandet af denna institution, som en dast ger anledning lill trakasserier.
Jag skulle nemi. tro att det ganska sällan inträffar att bördandet af ett hus i staden stödjer sig på någon kärlek lill detta hus, ulan vanligtvis derpå att den, som bördar vill preja köparen, att till honom erlägga en löse skilling såsom ersättning derför, alt han afstår sin bördsrätt.
Ju mera sådana prejerier ske, och man måste erkänna att tillfället dertill är större i stad än på landet, ju mera chance är det för att bördsrälten i stad, om den sättes i sammanhang med bördsrätten på landet, kommer att draga denna sednare med sig i fallet.
Jag tror alldeles icke ali på sätt reservanten yttrat, uphäfvande af bördsrälten i staden vid denna riksdag skulle kunna medföra uphäfvandet af bördsrälten på landet vid en kommande riksdag, ty om Ulsk:s förslag nu antages, har lagstiftaren en gång tillkännagifvit alt dessa bördsrätter kunna skiljas och att de icke med hvarandra sammanhänga.
Om lagstiftaren åter icke nu ta - Den 8 Augusti. 175 ger sig lill vara oell skiljer dem ål, så skola de, sora ifra för upliäfvandet af bägge söka alt sammanbinda dem och sopa bort dem båda.
Det är ett annat skäl, hvarföre denna institution icke är lämplig i stad.
Lagstiftaren har här måst sammanföra aflinge oell arfvejord.
Lagstiflaren tillåter nemi. börd af hus, jord och tomt, så väl arf som aflinge i staden.
Det finnes icke den ringaste grund till bibehållande af bördsrätt till aflingejord, hus eller tomt i stad hvilken alldeles icke kan sammanhänga med arfvejords-systemel och bördsrälten på landel, och af delta skäl, tillstyrker jag att R. o. Ad. ville bifalla betänk, och det jusi af den omsorg alt bördsrälten på landet, hvilken jag förmodar, alt R. o. Ad. i allmänhet anser nyttig, måtte kunna bibehållas.
Jag hemlar ett stöd för denna min opinion deraf att BondeSt., som nu bifallit Ulsk:s betänk, i fråga om bördsrälten i stad, enhälligt motsatt sig motionen om bördsrättens nphörande på landet.
Jag liar således allt hopp om alt denna institution bibehålies och anser såsom eli medel alt bibehålla den, att den rentvättas från alla sådana främmande tillsatser, sora skulle kunna bereda dess fall.
Jag måste likväl erkänna att uti redaktm insmugit sig ett tryckfel.
Der står nemi. att sista punkten af 2:dra § i 3:dje kapitlet J.B. eller ”orden om skifte i staden vare lag samma” böra utgå.
Der borde äfven stå att 3:dje punkten i lista § af samma kapitel, hvilken lyder sålunda: ”Skifter man lius, tomt eller gård i staden, emot hus, tomt eller gård i samma stad, eller annor; håfve ej heller bördeman rätt att ther å klandra, utan bchålle ther emot bördemännen å begge sidor, hvarthera sin rätt till thel tillskifte”.— — — — -— — — — — bör utgå.
Med iakttagande af denna ändring vågar jag tillstyrka R. o. Ad. alt bifalla betänk.
Den siste värde talaren har ibland annat yttrat, att hatet emot bördsrätlen i staden skulle komma att draga bördsrälten pä landet med sig.
.lag tror icke det.
Skulle hatet emot bördsrätlen i staden verkligen finnas, hvilket jag för min del belviflar, och som jag påstår aldrig kommer att äga rum, så kunde man vidtaga den åtgärden, som Gr.
Sparre nu föreslagit, nemi. alt nu först skilja dessa bördsrätter åt och lemna bort bördsrälten i staden, men bibehålla den på landet.
Men det är tids nog då att göra det; nu erfordras del alldeles icke i min tanka.
Sparre har vidare yttrat att fädernas jord är kär för arfvingarne ali bibehålla inom familjen; men jag kan icke inse, alt icke fastighet i staden äfven kan vara kär för arfvingar att bibehålla.
Det finnes hus, sora till och med äro Fidei-Commisser.
Jag kan icke inse hvarföre man skulle hindra dem i stad, som hafva sin fädernejord kär, alt behålla den.
Ytterligare har den siste värde talaren sagt att det ofta på landet inträffar att hemman säljas för snart sagdt intet, särdeles Bondhemman, derföre att arfvingarne icke äro i tillfälle att skaf - 176 Den 8 Augusti, fa sig nödiga medel för alt lösa dera.
Jag tror alt delta är alldeles eli misstag.
Jag har också praktiserat som domare på landet.
Jag har gjort det i 15 år och altid funnit att Bondhemman betalas mer än andra.
Bonden kan betala mera än någon annan derföre, alt han brukar sin jord sjelf och är således i tillfälle alt draga mera afkastning af densamma än någon annan.
Gr:n har äfven aumärkt att samtlige ledamöter i LagUtsk. af BondeSt. voro med om att bibehålla bördsrälten på landet, men att kasta bort den i staden.
Afven jag erkänner detta men tror att det var en kortsynthet af dem.
Hvad som sker i staden bry sig bönderna icke om.
Derom kan man ingenting såga, men vi böra se längre än de och böra således bibehålla äfven bördsrälten i staden.
Slutligen ber jag alt få anmärka ett par tryckfel i min reservation, som insmugit sig i densamma, ehuru den för öfrigt är ganska kort.
Der står nemi.: ”fladie milli, eras libi” lyckligtvis är tryckfelet så påtagligt att hvar och en kan se del.
På grund af dessa skäl, anhåller jag vördsamt om afslag på Utsk:s betänk, i denna del.
Den siste värde talaren har sagt det vara alldeles samma skäl för bibehållande af bördsrälten på landet sorn i staden.
Jag har redan sagt, all jag tror det hufvudsakligasle skälet, hvarföre samhället kan och bör bibehålla bördsrälten i stad, vara den kärlek en person har för den jord, som hans förfäder odlat.
Man brukar icke odla den jord som tillhör hus i städerne.
Jag har sagt att det ger åt samhället en moralisk styrka alt egendomar bli qvar i slägterna och att de icke förskingras.
Detta kan icke sägas om egendomarne i staden.
Stadsegendomen är till följe af sin natur närmare hänförlig till lösören än till arfvejord.
Del är på grund deraf, som t. ex.
Maka har giftorätt lill fastighet i stad, ehuru makan icke har giftorätt i fast egendom på landet.
Lagstiftaren har aldrig i fråga om faslighet i stad haft den omvårdnad, att den ej mätte gå ur slägten, sora blifvit egnad åt fastighet på landet.
Det är således en inkonsequens, alt man har bibehållit bördsrälten i stad och jag har knappt kunnat göra mig reda för skälet lill detta bibehållande, hvilket förefaller desto mera inkonsequent, som den befinnes vara utsträckt äfven till aflingejord.
Man säger att upphäfvande af bördsrälten i stad, skulle kunna medföra upphäfvande af bördsrälten på landet.
Jag tror det icke, enär i mångfalldiga afseenden principen i fråga om fastigheter å landet skiljer sig från principen rörande fastigheter i stad, och icke har man hittills hört, att den ena af dessa principer antagits såsom skäl för uphäfvande af den andra.
Hela principen om arfvejords-systemel afser jord på landet, och likväl har erfarenheten visat att den väl motstått de anfall, som derpå blifvit gjorde.
Jag fruktar deremot att om lagstiftaren sammanblandat hela Den S Augusti. 177 hela fastighets-systemet, sä hade raan gjort arfvejordssystemet pä landet mindre starkt än det nu är.
Dessa grunder äro för mig tillräckliga för den öfvertygelse, jag hyser, att det beslut R. o. Ad. skulle komma att fatta om uphäfvande af bördsrälten i stad, långt ifrån att bidraga till uphäfvande af bördsrätten på landet, skulle bidraga till att bibehålla den, emedan hela bördsrätts-instilutionen derigenom befrias ifrån sådana biskott, sådana utskott, att jag så må säga, sådana vattenskott, som icke höra till principen af densamma, och hvarigenom institutionen göres svag.
Jag ber om ursäkt, att jag ännu en stund kommer att nptaga R. o. Ad:s lid, men jag vill blott anföra några exempel på den taktik, som begagnas af sådana personer, som äro för alla reformer.
Vi få snart in eli betänk, från LngUlsk. ang:de testamentsrätten.
Hvar och en vet, alt förhållandet dermed på landet och i staden är olika.
När det var före i LagUtsk. en motion alt utsträcka teslaments-rätlen i staden lika med hvad den är på landet i afseende på förvärfvad egendom, så var just det största skälet, som mina motståndare begagnade, isynnerhet de mest liberala, del, att testamentsrätten på landet var vidsträcktare än den i stad.
Det är troligen bekant för R. o. Ad., att det der redan förut hatvard en taktik, som varat i många Herrans år.
Delta tilldrog sig i Gr.
Sparres närvaro och det lyckades dem icke den gången, men det var hufvudskälet, som androgs att testamentsrätten i staden och på landet borde vara lika, och om den nu ifrågasatta förändringen med bördsrätten i stad skulle ske, så vore det att sätta vapen i händerna på dem, som önska bördsrättens uphäfvande äfven pä landet.
Del är en besynnerlighet, som städse bör bemärkas att när Gr.
Sparre förordar ett förslag, så framhåller han alltid de vådor för samhället, som skola upkomma, i händelse förslaget ej bifalles, antager man icke förslaget med godo, så skall man, säger han alltid, omsider på våldets väg blifva tvingad dertill; och derföre heter det nu af honom, att om man icke afskaffar bördsrälten i staden, så skall man snart tvingas att uphäfva både denna och bördsrätten på landet.
Detta är en taktik, som jag för min del icke kan gilla.
Jag känner visserligen att inom Sverige olyckligtvis varit många Statsvälfningar, men jag känner också, att dessa lyckligtvis ännu aldrig hafva en hårsmån rubbat privaträtten i samhället.
Hvälfningen må hafva varit huru stark som helst, så hafva likväl våra urgamla lagar fått orubbade qvarstå.
Jag är också derföre ganska säker, alt ingen bortsopning skall ega rum, hvarken af lagen om börd eller af hvilken lag som helst.
Hvad nu sjelfva saken beträffar, så förekommer det mig högst besynnerligt, att saken blifvit så ensidigt skådad af Utsk., att dess ordförande upträder och försvarar betänk, blott på den grund, att bördsrätten inom staden icke har samma egentliga skäl för sig som bördsrätten på landet, nemi. kärleken till den, från fadren ärfda jorden.
Jag medgifver Gr:n, att så icke är förhållandet, men hade det då ej varit möjligt för Gnn alt upsöka sjelfva rättsgrunden för denna 9 H. 12 Den 8 Augusti. lagstiftning inom städerne.
Utan svårighet igenfinnes den likväl, om man egnar några ögonblicks upmärksamhet åt hvad lagen innehåller ang:de börds- och lösningsrätt at hus och tomt i staden.
Denna sednare eller lösningsrätten har nemi. lagstiftaren funnit både nödigt och nyttigt att tilläga naboer och viderboende, hvilka kunna vara alldeles oskylda personer.
Detta skulle emedlertid vara en fördel på slägtens bekostnad, om icke dess ledamöter vid tillfällen af försäljning lemnades företräde att till sig lösa den fastighet, som deras anförvandt föryttrat.
En sådan fördel hade varit hvarken billig eller rättvis; och deri finnér man således den verkliga grunden för den bördsrätt, som lagstiftaren infört inom städerne, att nu borttaga den, under det att lösningsrätten för naboer och viderboende qvarstår, skulle vara, att gifva den oskylda en fördel framför säljarens egna slägtingar, hvilket äter för sig icke har en skymt af rättsgrund.
Det förhåller sig med bördsrälten i städer ungefär som med optionsrätten till arrenden å landet.
Man har i det ena fallet lika väl som i det andra velat gifva slägtingarne företräde framför oskylda, och man har dervid följt en känsla, som är både ädel och riktig.
LagUtsk. har likväl ensamt tänkt på jemförelscn emellan bördsrätten på landet och i staden ehuru dessa bördsrätter hemta sin grund från alldeles olika förhållanden.
Sparre i sammanhang med sitt förord för bifall till Uisk:s förslag, tillstyrkt borttagande af den lösningsrätt, som nabo och viderboende äro tillagde, så hade ändå någon konseqvens funnits i hans yttrande, men alt vilja beröfva säljares anhöriga deras bördsrätt, under det man låter lösningsrätten för oskylda qvarstå, det kan ej annat än förundra mig, då sådant strider emot både rättvisans och rättskänslans fordringar.
Jag vidblifver mitt påstående, att LagUtsk:s betänk., icke blott är grundadt på ensidighet utan äfven felaktigt deruti, att det innefattar en jemförelse emellan tvenne bördsrätter, som icke hafva den minsta likhet roed hvarandra.
Man påbördar mig, att åberopa Slatsvälfningar.
Jag har icke nämnt ett enda ord om Slatsvälfningar icke ens syftat derhän; men jag vill erinra den siste värde talaren, att vi midt under det djupaste lugnet hafva vidtagit ganska väsendtliga ändringar i lagstiftningen såsom t. ex. all införa den lika arfsrätten, hvilket gick för sig utan någon revolution.
Månne man icke likaväl kan förändra bördsrälten till jord på landet, som denna förändring af arfsrätten skedde, så framt man icke nu vill ifrån denna bördsrätt afskära sådana vattenskott, som göra hela institutionen förhatlig.
Detta har varit motivet för milt tillstyrkande, och jag har för min del icke varit i ständ att tipläcka den rättsgrund till bördsrälten i stad, som den siste värde talaren anfört.
Jag har icke förmått alt så intränga i saken, att jag kunde inse att bördsrälten och den lösningsrätt, som tillkommer nabo och viderboende hafva med hvarandra någon gemenskap.
Enl. de författare, som skrifvit härom och hvilka jag läst, så äro de alldeles olika.
Viderboendes och nabos lösningsrätt har till grund att konsolidera egendomar i allmänhet och förekomma de tvister som npkomma derigenom att en person Den 8 Augusti. 179 har byggt på annans grund eller hans tomt lider mehn och intrång af den andra.
Äfvenledes är det till egendomarnes konsoliderande som det är medgifvet för egare af frälseränta, att lösa frälse-skaltejord; men att jemföra denna lösningsrätt, som icke heller är fremmande för andra lagstiftningar och som har afseende på konsoliderande af dominium med bördsrätten, som har sin grund i slägtförhållanden, det är en sats, som jag icke hört någon jurist framställa, och jag är Hr Printzensköld tacksam för denna upläckt.
Då jag således i min tanke redan tillfyllest redogjort för de åsigter, som ledt mig och såsom jag tror äfven Utsk. i dess åtgörande härvid, så förmodar jag att Utsk. icke skall hafva gjort sig förtjent af de tillrättavisningar för grundlöshet, som den siste värde talaren behagat gifva oss.
Det är för öfrigt en åsigt, som jag aldrig nog ofta kan uprepa, alt om man vill bibehålla och vårda hvad man eger, så bör man tillse, att det, -såvidt möjligt är, står i öfverensstämmelse med principer, och icke är förenadt med omständigheter, som kunna komma hela institutionen att vackla.
Jag (ror att de lagstiftningsprinciper som följas i de länder, der man mest af alla är konservativ, nemi. i England, äro härvid öfverensstämmande.
Det fägnar mig, att Gr.
Sparre roedgifvit, det några så beskaffade rörelser inom detta land, hvarigenom en lagförändring om bördsrätten på landet skulle kunna med tvång lillvägaliringas, icke äro alt befara.
Hans ord föllo emedlertid i en sådan syftning, enär Hr Gr:n omtalat huruledes motståndet mot borttagandet af den ena bördsrätten skulle hafva till följd, alt både den och den andra omsider skulle blifva bortsopade, och då jag icke kan föreställa mig möjligheten af en sådan bortsopning annorlunda än genom dylika rörelser, som dem jag omförmält, så tror jag ingalunda, det min förklaring af Hr Gr:ns ord varit oriktig.
Jag eger för öfrigt ingen rätt, att beklaga mig öfver, det Gr:n icke kan dela mina åsigter.
Emedlertid tillåter jag mig hemställa till Gr:ns begrundande, om deruti icke ligger någon rättsgrund, alt, om en viderboende eller en nabo, aldrig så gerna vill åtkomma sin grannes hus och om han har aldrig sä goda skäl dertill, sådant likväl för honom blir omöjligt, så länge huset förblir inom slägten, huru många köp derom som inom densamma än må slutas eller huru många bördst vister som der om huset må upkomma?
Visar ej detta på det tydligaste, alt lagstiftaren ansett släktförhållandet böra, i fråga om lösning eller börd af hus och tomt i staden, ega företräde framför hvarje annan omständighet, som till en sådan lösningsrätt bör föranleda?
Och huru kan man då påstå, att ett stadgande som sprungit up ur sjelfva naturens lag, enl. hvilken den fördel man sjelf eger alltid anses böra heldre öfvergå på någon anförvandt än på den, som är alldeles oskyld, för sig saknar rättsgrund?
— I rak strid häremot och ehuru nu gällande lagstiftning icke tillerkänner den oskylde någon rätt förr än den, som slägtingar hafva sig tillagd, af dem lemnats obegagnad, vill nu Hr Gr:n taga bort denna rättighet för slägtingarne, men låta den som eges af nabo och viderboende stå 12* 180 Den 8 Augusti. qvar, samt dymedelst tillägga desse sednare en förmån framför säljarens egna anförvandler: — Jag är icke nog skarpsinnig för att kunna fatta konseqvensen eiler rättvisan uti en sådan lagstiftning.
Deremot inser jag klart både det ena och andra uti den lag som nu gäller; likasom jag tror, att en hvar, som gör sig mödan att närmare skärskåda saken, skall finna, alt rättsgrunden för denna lag, om den också icke är uttryckt i ord, likväl är sådan, som den af mig nu blifvit framställd.
Jag fortfar således i min åsigt, alt lagförslaget icke bör antagas; och då Hr Gr.
Sparre dessutom nu erkänt, alt oriktigheter insmugit sig i detsamma, sä ligger deruti ett ytterligare skäl för mig lill den anhållan, att förslaget mätte af R. o. Ad. förkastas.
Gp. Sparre:
Jag skall försöka att följa den siste värde talarens tankegång, ehuru jag medgifver att ordrikheten gjorde del för mig ganska svårt.
Ilan sade att LagUtsk. har uraktlåtit att upgifva rättsgrunden för bördsråtten i stad, och att rättgrunden är den, alt lagstiftaren icke har velat tillerkänna viderboende och nabo lösningsrätt till hus i stad, förr än slägtingarne icke vilja begagna sin bördsrätt.
Nu vill jag hemställa, är väl detta en rättsgrund ?
Talaren har sagt, att jag velat fråntaga bördemän och tillägga viderboende och nabo en rättighet.
Ja, här är just fråga om att fråntaga bördemännen denna rättighet, sä att det måtte väl icke kunna ådraga mig någon tillvitelse.
Men månne det finnes någon rätts- eller politisk grund för att bibehålla denna institution?
Finnes det icke någon förnuftig grund att bibehålla densamma, så bör den i min tanke uphäfvas, men deremot bördsråtten å landet bibehållas, efter densamma eger gillig grund.
Det är derföre jag förordar förslaget.
Det sista anförandet af Gr.
Sparre synes ådagalägga det Gr:n icke vill erkänna en af de grunder, som stå främst för samhällets bestånd, nemi. arfslagarna oell släglförhållanden.
Fordna lagstiftare hafva likväl erkänt dem och de hafva uttalat det i bördsråtten så väl inom staden som på landet, i hvilken sednare jag dock för min del icke anser ligga någon politik, helst man aldrig omtalat någonting dylikt, utan grunden är endast den kärlek till fädernes jord, som man i allmänhet anser finnas inom släglerne.
Och når lagstiftaren sålunda ansett slägtförhållanden böra gifvas den helgd alt slägtingars rätt skall ega företräde framför oskyldes vid fastigheters försäljning utom hörd så i stad som på landet, så frågar jag om icke deruti ligger en rättsgrund som är både tydlig och klar, nemi. arfsrätligheten?
Jag skulle tro att så är förhållandet och hvar och en som vill oväldigt begrunda detsamma, skall troligen erkänna att så är.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad framställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, att Gr.
Sparre yrkat bifall till Utsk:s ifrågavar. förslag om uphörande af bördsråtten i stad, men med den rättelse, att jemväl det i 3:dje punkten af 1 § 3 kap.
Jordabalken förekommande stadgande: ”skiftar man hus, tomt eller gård i staden emot lius, tomt eller gård i samma stad eller annor; håfve ej eller bördeman rätt therå klandra, utan behålle ther emot bördemännen å Den 8 Augusti. 181 begge sidor sin rätt till thet tillskifta”, förklaras böra ut gå, samt alt för öfrigt flere ledamöter yrkat afslag ä Utsk:s förslag; hvadan H. Ex. nu först finge hemställa om R. o. Ad. bifölle
Utskzs förslag rörande bördsrällen i stad, med den af Gr.
Sparre begärda rättelse.
Denna propos. besvarades med starka nej blandade med ja, hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade afslå Utskrs förevarzde förslag samt, dä härvid ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Uplästes till justering och godkändes följande v«ter:s-propos.
Den, som anser LagUtskzs förslag, om uphörande af bördsrälten i stad, böra bifallas, med den rättelse all jemväl 3:dje punkten i l:sta § 3 kap.