Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma verkan måste uppstå i afseende på sedelfonden, om andra räntebärande papper inlösas, hvarföre det synes mig att denna princip bör utsträckas och att icke allenast de summor böra göras räntebärande, som influtit ifrån Riksg.conl., utan äfven alla andia som till banken ingå; och i det skick, hvaruti frågan sig nu befinner, nemi. att man disputerar huruvida bankens tillgångar utgöra 172,000 eller 1,355,000 r:dr, synes det mig vara skäl att återremittera betänk., på det att åtminstone orsaken till denna olikhet i uppgifter måtte utredas; hvarföre jag förenar mig med dem, som begärt propos. på ålerremiss.
Jag anhåller om tillgift för det att jag ännu en gång begärt ordet.
Jag skall vara kort och söka uppfylla den pligt, som hvarje talare borde iakttaga, den att hälla mig strängt vid ämnet.
Jag förbigår då de smärre anmärk 11:1', som blifvit gjorda och hvilka skulle föranleda till återremiss, men som efter min tanke äro af den beskaffenhet, alt de ej sammanlagda och än mindre hvar för sig dertill kunna gifva anledn.
Jag skall endast upptaga den hnfvudsakligaste, som är den, att vår bank handlar fördelaktigt och gifver än mera säkerhet åt realisationen, derigenom att den uppköper utländska räntebärande papper.
Denna anmärkn. förtjena!* sannerligen mycken uppmärksamhet, men vid detta, likasom vid alla andra förslag, är man skyldig alt eftersinna verkställigheten.
Nåväl! huru går det då lill att uppköpa utländska räntebärande papper?
Jo, utvä gen kan ej vara någon annan än alternativ: antingen att betala dessa papper med silfver, som skall utgå ifrån banken, eller också med vexlar, hvilkas användande till detta ändamål skall verka till enahanda påföljd för banken, nemi. silfrets utgående ur landet.
Äfven jag tror, när realisationen Den G April f. m. en gång kommer till all den st vi ka den kan ernå, när industrien framskridit till det mål, hvartill vi sträcka våra förhoppningar, att denna utväg då kan begagnas.
Intilldess och medan realisationen ännu är i sin början, skulle det förefalla mig oförsigtigt att ingå i sådana afhandlingar, ty hvilket angelägnare åliggande hafva väl våra bancofullmäktige, än att vidmakthålla realisationens bestånd, d. v. s. att bibehålla det fastställda förhållandet emellan den metalliska valutan och sedelstocken, och kan man väl blunda för omöjligheten att, utan uppoffring af detta vigliga ändamål, kunna uppköpa utländska räntebärande papper, som ej kunna fås med mindre än att den för bankens bestånd, hoc est realisationens, nedlagda grundval skall ramla.
Hvad gör jag väl, mine herrar!
Stärker eller förminskar jag förmågan att vidmakthålla realisationen, då jag, utan behof, utan tvång, skickar silfret ur landet för att på utrikes ort köpa in räntebärande papper?
Efter min öfvertygelse tvista vi nu om en tillåtelse, som omöjligen kan komma till verkställighet på ännu ett eller annat decennium.
Välan! är det då på grund af abstracta ide'er, som vi böra bygga våra beslut?
Böra vi ej afvakta den tid, då hvad nu yrkas kan låta sig göra, utan att skaka realisationen i sina grundvalar?
Jag kan ej tro, att en återremiss skulle blifva till något båtande, hvarföre jag förnyar min anhållan om propos. till bifall på betänkandet.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum ko ulme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Jag skall också vara kort och inskränka mig till att, under åberopande af hvad så väl jag sjelf som andie med mig liktänkande värde talare redan anfört, endast förnya min anhållan om propos. till bifall å betänk., öfvertygad som jag är, att någon vidsträcktare rätt för fullmäktige, än hvad detta betänk, innehåller, för det närvar, icke är behöflig, och att, då ovisst är, om ej man på denna återremiss skulle förlora mera än vinna, det är bättre, som ordspråket säger, att hafva en fogel i hand än tio i skogen.
Hr von Qvanten:
Jag ifrar så mycket som någon annan för realisationens bestånd, men kan ej dela deras åsigter, som tro att banken, genom en utvidgad lånerörelse, skulle äfventyra något.
Vi skola komma ihåg, att R.
St:5 bank icke är en cassa, som rörer sig med bestämda capitaler, utan en sådan, som kan rätta sin rörelse efter omständigheterna, endast med iakttagande af den utaf R.
St. fastställda proportionen mellan metalliska fonden och sedelstocken af 2 till 5.
Jag tror det vara angeläget för realisationens bestånd att bankens lånerörelse ej inskränkes utan tvertom utvidgas allt hvad ske kan, för att genom den dymedelst uppkomna vinsten kunna göra tete emot starkare påkännin - Den 6 April f. m. gar.
Jag vet att underbalance kan äga rum, vid tillfällen då missvextår inträffa, men jag tror ej att det är en banks bestämmelse att vara en mäklare eller controllant öfver sådana förhållanden.
Banken måste rätta sig efter säkerheter och har ej att göra med handelsförhållanden, vare sig att de äro gynnande eller icke.
Det är således en sammanblandning af ide'er, då man säger sig ifra för realisationen men vill hindra banken att förskaffa sig räntebärande utländska papper.
Jag önskar återremiss på delta betänk, såsom följd af hvad jag i min reservation anfört.
Den i5 December e. m. 3oi manna-näringens bästa, vågar jag likaledes föreslå, att det måtte tillhöra Kongl. KrigsCollegium omedelbart att bestämma det rations-pris, enligt lägsta anbud vid skeende auction på stället inför Konungens Befallningshafvande, hvilket för utfodring af Artilleri- och Cavalleri-hästar beviljas, äfvensom att det måtte blifva vederbörande RegementsBcfäl vid ansvar förbjudet, att låta verkställa utfodringen på annat sätt, än efter de föreskrifter, hvilka före auctionen på det nogaste uppgifvas och bestämmas.
Friherre Wrangelj Henning:
Ingen kan neka nyttan af de inrättade Snöplogslagen; men den lättnad, landtmannen härigenom borde äga, försvinner helt och hållet genom det förmynderskap under Kronobetjeningen, hvaruti lian råkat, i afseende på detta likasom andra onera, genom det förhållande, som leder till många missbruk, att accorden om snö-plogningen få uppgöras af Kronobetjeningen.
Närmaste följden häraf har, åtminstone efter min erfarenhet, varit den, att dessa accord blifvit mycket drygare,- än om det varit de plog-skyldige tillåtet att sjelfva uppgöra dem.
Ingen ting torde äfven finnas naturligare och billigare, än att den som skall betala, äfven får betinga sig vilkoren för denna betalning så billiga han förmår dem uppgöra.
I anled - 3oa Den i5 December e. nr. ning häraf tager jag mig friheten föreslå, att det må stå de plog-skyldige öppet, att sjelfve uppgöra contracterne onj snö-plogning, att dessa contracter, försedde med borgen för uppfyllandet, sedermera må stadfästas af vederbörande Auctoriteter, och att ett vidimeradt exemplar derefter tillställes Kronobetjeningen till dennes efterrättelse, så att den eller de, som öfvertagit detta onus, må, kunna af Kronobetjeningen tillhållas alt fullgöra sina skyldigheter.
Herr Akrell_, Carlj uppläste följande:
Under Riksdagen år 1810 behagade Kongl. Maj:t i Nåder till Rikets Ständers afgörande öfverlemna, huru förhållas borde med ett Kronan tillhörigt hemman, kalladt Tofta, beläget i Adelsö Socken af Stockholms Län.
Rikets Ständers, i anledning deraf fattade heslut innehåller:
Att emedan Tofta är ett skattlagdt Krono-hemman , med faststäld räntakan denna lägenhet icke behandlas på samma sätt som Kungsgårdar, utan börj såsom varande utan åbopå auction til Skatte försäljasj med bibehållande af dess nuvarande ränta, att dels till Kronan j dels lill Jndelnings-haf varén utgå.
Den i5 December e. m. 3o3 Detta Rikets Ständers beslut, hvartill Konungen gifvit Nådigt bifall, har icke, efter Dess med Rikets allmänna lag enliga föreskrift, gått i verkställighet; ty vid försäljningen har blifvit undantagen den skog med ett derå belägit torp, som af ålder tillhört hemmanet och i dess skattläggning äro intagne, och den nya hemmans-ägaren har, utan att komma i besittning af liela den skattlagde ägorymden, likafullt blifvit ålagdt att, till fullo och i alla tider, utgöra och ansvara för hemmanets ränta och öfriga onera.
Häraf har händt, att Kongl.
Majit tid efter annan blifvit besvärad med hemmansägarens underdåniga ansökningar att, i anseende till skogens oumbärlighet för hemmanet, få den till detsamma återställd, antingen mot skattelösen eller ny ränta, eller ock rnot arrende.
Men dessa underdåniga ansökningar hafva blifvit afslagne, på grund af vederbörandes underdåniga anmälan, att skogen blifvit afrösad till Kronopark för Kungsgårdarna Drottningholm och Svartsjö.
Denna afrösning, om den ock blifvit på vederbörlig befallning verkställd, hvilket icke är förhållandet, har dock icke kunnat eller bordt äga bestånd längre, än hemmanet förblef i Kronans ägo och under dess disposition, -men ej sedan det blifvit, 30:{
Den låDecernber e. m. till följd af ett faststäldt Riksdagsbeslut, till Skatte försåldt, med bibehållande af sin ränta och skatt.
Att det oaktadt en sådan åtgärd kunnat förändra ett Rikets Ständers, af Konungen gilladt och till verkställighet anbefaldt beslut, förvandla en skattlaggd hemmansskog till Kronopark, och, tvärt emot tydlig
Lag, skilja den från ett skattlagdt hemman, är ett exempel af Ernbetsmanna-myndighet, som lyckligtvis i vårt Land måste vara det enda i sitt slag.
Lagen är lika bindande för förvaltaren af Kronans egendom, som för den enskilde jordägaren, och denna Lag bjuder i 4 Cap. af JordaBalken, att then som å skattskyldig jord sitter, ej må, genom köp, skifte eller å annat sätt, något söndra eller minska af thet som thertill med rätta hörer: gjör thet någor; vare ogillt.
Att ifrågavarande afsöndrade skog är, och af ålder varit en hemmanets tillhörighet, och att den under hemmanets år 1696 skedde sednaste skattläggning är inbegripen, är genom lagliga handlingar och Chartor bevisadt och i laglig väg erkändt; äfvensom det är medgifvet, att dess förlust medför lidande och hinder i hemmanets bruk och skötsel.
Dertill kommer, att denna skog, långt ifrån att, efter hvad man föregifvit, vara för Drottningholm och Svartsjö omistlig, är för dessa Kungsgårdar af nästan ingen nytta, så väl genom sitt ytterst vanvårdade skick, som De n 15 December e. m. 3o5 som genom sin till afhemtning af skogseffccter otjenliga belägenhet; ett förhållande, som blifvit formligen er kändt, till följd af en förledne sommar omsider anbefalld och verkstäld laga besigtning.
Då således den med Tofta hemman vid dess försäljning, föret,igne styckning strider mot Rikets Ständers beslut och Konungens, till följd deraf, utfärdade Nådiga befallning, samt är olaglig och ändåmålslös, får jag härmedelst föreslå en underdånig anmälan till Konungen om rättelse härutinnan, hvarigenom Rikets Ständers vid iSioårs Riksdag fattade, af Konungen gillade beslut, tillfullo, och i enlighet med allmänna lagens bud, sättes i verkställighet, och att således den under Tofta hemman skattlagde, fordom dit hörande, men vid skatteköpet afskiljde skog, med derå varande torp, måtte till hemmanet återställas, antingen emot ny skattelösen, som efter räntan bestämmes i förhållande till den för det öfriga af hemmanet redan erlagde skattelösen, eller ock mot högsta anbud på öppen auction.
De handlingar och chartor, som upplysa detta ämne, bifogas; och anhåller jag, att denna min Motion må till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitteras och de öfriga RiksStånden communiceras.
Hvarjemte Herr Akrell till Protocollet aflemnade följande handlingar: 5 H. 20 3o6 Den i5 December e. m. N:o i.
Tofta Hemmans SkattläggningsInstrument af år 1690, hvari hemmanets liela område, jämfördt med Chartan, beskrifves och vid ränteberäkningen upptages till 44 Dal. 19 Öre, hvaraf för muhlbete och skog uppföres i4 Dal. 5 Öre. N:o 2.
Charta öfver Tofta hemman, författad på 1690-talet af Härling, der hemmanets mark är affattad och beskrifven, samt Tofta skog och Eric Jöransons torp finnas tecknade å de ägor, som i sednare tider blifvit kallade Adelsö Kronopark, samt Skogvaktarens boställe, med anförande i Chartebeskrifningen, att till
Byen är nödtorftig skog till gärdsle, stör, vedbrand och timmer.
Charta öfver Tofta hemman, med derunder lydande 3:ne torp, affattad af Landtmätaren Svanholm 1708, hvilken Charta till alla delar instämmer med den af år 1690.
N:o 4- Bevis att icke flera än förenämnde 2:ne Chartor öfver Tofta hemmans ägor finnas i Kongl.
LandtmäteriContoret, samt att båda dessa Chartor upptaga inom hemmanets område den skogsmark, jemte det torp, som år 1794» under namn af Adelsö Kronopark och Skogvaktare-boställe, blifvit afrösade.
Underdånigt Memorial af Ståthållaren Grefve Munck, dat. den 9 Augusti 1790, med förslag, att Tofta hemman> i Den l5 December e. ni. anseende till skogen, icke mätte till skatte försäljas> men deremot anslås till Länsmansboställe, oell med tillägg: skulle Eders Muj:t i Nåder härtill lämna bifall, kunde skogen beqvämligen från hemmanet afrösas samt Länsmannen förpligtas att öfver dess fredande hålla vård.
Maj:ts Nådiga skrifvelse till Ståthållaren Baron Rålamb, dat.
Calmar den it Julii 1793, med Nådig förklaring: att hvad vidkommer det uppgifna förslaget om Tofta hemmans användande till Länsmans-hoställe, eller huru med samma hemmans besittning vidare må förhållas, vill Kongl. Maj:t deröfver, vid hemmanets ledighet, sig i Nåder utlåta.
N:o 7. Utdrag ur Rikets Ständers Underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 3o April 1810, med förklaring, att Tofta hemman, hvilket ej på samma sätt söm Kungsgårdar kan behandlas, bör på auction till Skatte försäljas, med bibehållande af sin ränta, N:o 8.
Maj:ts Nådiga bref af den 21 Maji 1810 till KammarCollegium, med Nådig befallning att verkställa ofvannämnde Rikets Ständers beslut.
Utdrag af Färentuna IläradsRätts Utslag den a3 Februarii 1802, som styrker, att den afrösade skogen finnes å 3o8 Don 15 December e. m. 1690-års Charta upptagen och beskrifven, såsom Tofta enskilt» skog, samt att den i sednare tider skedda afrösningen af Tofta skog till Kronopark icke kunnat leda till ändring eller förfång för afgärda hemmanet Stenkulla, att med Tofta såsom Bolby njuta dess afgärde-rätt till ifrågavarande skog.
N:o io.
Bevis att Tofta, allt ifrån skatte-köpet år 1810 till närvarande tid, utlagt full ränta, samt öfrige ständiga onera och Bevillning för all dess skattlagd» jord.
N:o ii. Utdrag af LagfartsProtocollet, hållet å Lagtima Vintertinget med Färentuna Härad den i5 Februarii 1811, med anförande af KammarCollegii aflåtne Skatte-bref, hvaraf inhemtas, att Tofta hemman blifvit försåld t för en köpeskilling af 9,100 R:dr B:eo, samt att köparen ålades att ansvara för alla af hemmanet utgående räntor och utskylder, ehuru den under hemmanet skatllagde skog, med derå belägit torp, från skatte-köpet undantogs.
N.‘o 12.
KammarCollegii underdåniga utlåtande den 11 Augustii 1812, i anledning af Tofta hemmans-ägares underdåniga begäran att mot lösen erhålla ägande rätt till den undantagne skogs-traktcn, deri Collegium medgifver, att hemälde skog är en del af Tofta hemmans fordna skog, och att Kongl.
Maj:t icke befallt skogens undantagande, men anmärker att detta un - Den >5 December e. m. dantag förut skett, och att Collegium icke funnit sig tillständigt skilja skogen från Kronans disposition, öfverlemnande till Kongl. Kajrts Nådiga pröfning, huruvida skogen hurde anses iklädd Kungsgårds natur.
Collegium föreslår tillika, att om skogen ej anses nödig för Kungsgårdarna, den må upplåtas till Skatte åt den, som derföre erbjuder högsta räntan, eller ock alt den förut skattlägges, och sedan på auction försal jes; tilläggande slutligen, alt Tofta köpeskilling är ganska hög, och att ägaren, utan dispositions-rätt till den angränsande skogsparken, måste vidkännas lidande å hemmanets ägor, samt hinder i dess rätta skötsel, samt underställer åter Kongl. Maj:ts:
, Nådiga pröfning, om derå må göra det afseende, att ägaren ulom auction må få lösa samma skogs-trakt till Skatte, sedan den ånyo blifvit skattlagd.
Besigtnings-berättelse i anledning af SlåthållareEmbetets å Drottningholm förordnande, afgifven den 21 Julii 1828, hvari anföres, att denna i hög grad vanvårdade och för Kungsgårdarne nästan onyttiga skog icke som sig hör kan bevakas; att hygge derå måste verkställas med legda arbetare, hvilket är nog kostsamt; att på det ställe, der skogen gränsar intill sjön, iuga landnings- eller laslslällcn finnas, samt att erfarenheten tillräckligen styrkt, alt denna Kronopark är en egendom, som anlilcs af 3 io Den 15 December e, m. närmare och fjermare skoglösa grannar, och hvaraf rätta ägaren drager minsta nyttan, och att Kungsgårdarnes fördel bäst afses genom ett lämpligt utarrenderande af hela parken o. s. v, N:o 14.
Hofjägmästare!!
Ströms, den 7 Julii 1828 till SlåthållareEmbetet öfver Drottningholm afgifne berättelse om tillståndet med Adelsö Kronopark, deri dess areal uppgifves till 246 tunnland agkappland, och Skogvaktar-boslället till 27 tunnland 3i kappland och skogen anses vara så illa medfaren, att den blott gifver 24 famnar ved per tunnland, ehuru den under bättre behandling förmodas kunnat gifva tre gån' ger denna afkastning.
Men till erhållande af en sådan afkastning fordras en noga skötsel och tillsyn, hvartill likväl skogen anses för liten, äfvensom större kostnader, hvilka skattas till värdet af halfva afkastningen och hela bostället, hvarföre ock Jägmästaren Ström föreslår skogens öfverlåtande mot arrende i skogs-elfec sr, Lades på bordet.
Den Motion, sorn jag för några dagar sedan nämnde, att jag skulle hafva äran framställa, grundar sig på den erfarenhet jag, såsom Ledamot i Hufvudstadens Taxeringsoch PröfningsComiteer, inhemtat om sva - Den i5 December e. in. righeten ali i många fall tillämpa nu gällande Bevillningsförordning; men som denna Motion är vidlyftig, saint Högloft.
Ridderskapets och Adelns tid i dag är dyrbar, hemställer jag vördsammast, om ej mig må tillåtas att först nästa Plenum uppläsa nämnde Motion.
Jag får äfven äran anmäla en annan Motion, som egentligen grundar sig på det förhållande jag i min Motion om Bevillningsförordningens förändring uppgifvit, alt nemligen genom brist af en viss utsatt tid, inom hvilken alla Bevillnings-anmärkningsmål skola vara af KammarRätten och instansen deröfver granskade och afdömde, det i år handt alt till och med io års anmärkningsmedel blifvit påförde en fattig medborgareclass här i Staden.
Den summa frågan rörer, utgör, som jag tror, omkring 8000 R:dr; men om den utsökes, lära icke mera än emellan Ett- och Tvåtusen R:dr kunna ingå, och äfven derigenom beröfvas en stor del menniskor det nödvändigaste.
Genom ÖfverStåthållareEmbetets mensklighet har utsökningen någon lid varit instäld, men kan troligen icke länge fördröjas.
I anledning af hvad jag nu anfört, liar jag vågat föreslå, att Rikets Ständer af billighet och mensklighet ville dessa anmärkningsmedel efterskänka; helst de äro af den natur, att hvarken Taxerings- eller PröfningsGomiteerna trott sig, enligt Re - 3l2 Den i5 December e. m. villningsförordningen, kunna dessa afgifter påföra.
För öfrigt vill jag endast nu reservera min rätt, att vid Motionernes uppläsande närmare få utveckla mina åsigter, Lades på bordet, Grefve HamiltonJacobj hade inlemnat följande, sorn upplästes:
Den nu varande arbetstiden i våra HofRätter, Collegier och alla andra Embetsverk i Riket torde med skäl påkalla ändring.
Vid första påseendet tyckes denna fråga kanske vara mindre vigtig; men vid närmare öfvervägande torde man finna den af mera betydenhet.
Arbetstiden i våra Embetsverk är nu vanligen från klockan 10 förmiddagen till 3 eftermiddagen.
Dessa timmar anser jag mindre lämplige; ty förmiddagen, som onekligen är den bästa arbetstiden blir derigenom för kort.
För Embetsmannen är tiden nu på morgonen otillräcklig, för att bereda de ärender, sorn skola förekomma på embetsrurnmet om dagen; äfvensom han ej hinner att emottaga eller meddela de upplysningar, sora enskilde personer dels kunna äska, dels behöfva lämna.
Detta tror jag ej kan bestridas.
Förbigående för öfrigt alla andra talande skäl för ändring af arbetstiden uti Den i5 December e. m. 313 våra Embetsverk, föreslår jag vördsammast, alt denna lid hädanefter må blifva från Idockan 13 på dagen till 4 eftermiddagen.
Om remiss häraf till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet anhålles vördsamligen.
Herr Silfverhjelm, Carl Adam, hade inlemnat ett så lydande Memorial:
Då bevarandet af enskild mans rätt Utgör grundämnet för all samhälls-inrättning, och hvarje förbiseende deraf är ett våld, som icke står att förena med den säkerhet och det skydd individen hör kunna påräkna för sina rättigheters helgd, så önskar jag få fästa uppmärksamheten vid ett förhållande af alldeles egen beskaffenhet.
Under 1813 års fälttåg i Tyskland organiserades derstädes för Svensk räkning Regementet Royal Svedois, som året derefter åtföljde Svenska Armeen mot Norrige, under vilkor att framgent förunnas samma fördelar och rättigheter, som hvarje annan Svensk Corps.
Befälets constilutorialer utbyttes mot form-enliga fullmagter, och lönevilkoren determinerades i likhet med dem, som existerade vid Konungens Eget värfvade Regemente, hvarigenom individernes säkerhet för framtida bergning tycktes fullkomligen tryggad.
Då Regemcn - 3i4 Den i5 December e. m. tet sedermera år 1815 upplöstes, var första Majoren derstädes, ÖfversteLieutenant Carl de Mottoni, en bland antalet af de 4 Officerare dervid, som, afsägande sig alla medborgerliga rättigheter inom eget Fädernesland, qvarstadnade i Sverige, och bland dessa var lian derjemte den enda, som, utan ersättning eller eget förvållande, oförmodadt blef beröfvad den honom garanterade, och af honom redan tillträdda lönen.
Mot detta rättsvidriga förhållande sökte han år 1816 hos Kongl. Maj:t underdånig ändring; men då StatsContoret, till hvars förklaring saken hänsköts, upplyste, att ingen fond för detta ändamål var att tillgå, sedan Krigsfonden, hvaraf den förut utgått, hade upphört, så kunde Hans Maj:t icke på annat sätt åstadkomma rättelse, än genom meddelandet af ett expectance-arfvode af 200 R:dr Banco, Hilkommen på garantier, hvilkas helgd lian hvarken borde eller kunde misskänna, och under beräkning af hvilkas fortfarande han försakat de fördelar, som å annan ort stodo honom till huds, befinner han sig nu med famille i ett främmande land, i hvars leder han stridt och i hvars tjenst han ännu qvarstår, i saknad af bergning, utan all annan inkomst, än ett högst otillräckligt, på obestämd tid meddeladt arfvode.
Under sådana förhållanden, och då han, som främling, i Sverige saknar alla Den i5 December e. m. 315 relationer och det understöd, som derifrån kunde härflyta, anser jag både billighet och rättvisa gemensamt fordra, att Rikets Ständer åt honom anslå en ersättning för hvad han förlorat, att framgent honom tillfalla, och att honom dessutom blifver god tgjord differancen emellan det expectance-arfvode han uppburet, och den ordinarie lön, sorn sedan den i April i8i5 varit honom förhållen; och anhåller jag, att detta mitt Anförande måtte till StatsUtskottets utlåtande remitteras, förbehållande mig rättighet att der få förete de saken upplysande handlingar, Lades på bordet.
Herr Grönhagen> Gustaf j hade inlemna t följande, som uppläsles: Sorn inom de Collegiala och Administrativa Verken finnas Embets- och Tjenstemän, hvilka innehafva Sysslor vid särskildte Verk; men sådant obestridligen förorsakar långsamhet och hinder i tjenstutöfningen, jemte det att andre personer derigenom utestängas från tjenster, som dem eljest kunde tillkomma; så föreslår jag, att ingen Embets- eller Tjensteman, som på Kronans
Stat åtnjuter årlig lön eller arfvode till 1200 R:drs belopp, må tillåtas bekläda mer än en enda tjenst, och således icke på 2, 3 u 4 ställen uppbära löner 3i6 Den i5 December e. m. till flere tusende R:drs belopp.
Om Remiss anhålles ödmjukligen.
Herr Grönhagen Gustafhade inlemnat ett så lydande Memorial:
Sedan jag af JustitieOmbudsmannens till Rikets Ständer afgifne
Em betsberättelser för de senare fem åren inhemtat, att Justitieombudsmannen icke varit så overksam, som opinionen trott, bar jag likväl förväntat, att vida flere och kraftfullare åtgärder af denna Embetsman skulle på en så lång tid hafva blifvit vidtagne.
Embetsberättelserne visa väl, att åtskillige klagomål hafva bos Justitieombudsmannen varit anmälde och liscaliska åtal af honom förordnade; men hvarken innefatta Berättelserne hvarje bos Justitieombudsmannen förd klagan, och huru, samt uppå hvad sätt den blifvit afhulpen, icke eller huru hvarenda förordnad action blifvit slutad och hvad påföljden deraf varit.