Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Möjligen har jag icke iakttagit nog tydlighet i min framställning, men den har åtminstone blifvit af Hr Gr. o. Landtm, rigtigt fattad, då han till R. o. Ad. hemställde, huruvida R. o. Ad. ville bifalla mitt förslag, att 2:ne extra Suppleanter skola utses för det serskildta Utsk. i st. f. att endast en sådan blifvit vald.
Jag hemställer om icke R. o. Ad:s beslut var så affattadt.
Jag tror, att Ståndet aldrig bar tillsatt Suppleanter med afseende på en viss person eller 100 Den 11 Januari. ledamot i Utsk. utan Suppleanten måste i Utsk. inträda, när behof deraf npstår, den förhindrade ledamoten må nu vara Grefve, Friherre eller Adelsman.
Raabs framställning synes mig desto rigtigare, som det redan visat sig, att 2:ne Suppleanter äro behöflige och detta kan ytterligare inträffa, samt nödigt är, att Utsk: icke saknar erforderligt antal ledamöter, helst i dessa dagar eller sednast i nästa vecka liufvudfrågorna förekomma till afgörande inom Utsk.
Liljencrants^ yttrande tycktes antyda, att R. o. Ad. sednast fattade beslut skulle innefatta ett uprifvande af Ståndets förut vidtagna beslut; men att ett sådant förmenande syntes sakna anledn., enär R. o. Ad. genom dess förut fattade beslut att tillsätta en Suppleant i det Serskildta Utsk., ej kunde anses hafva betagit sig rättigheten att, då behofvet så påkallade, tillsätta en ytterligare Suppleant i samma Utsk., hvarom propos. nu blifvit framställd och bifallen.
I egenskap af Elektor har jag önskat, att känna motivet för Ståndets beslut, dervid jag tagit mig friheten erinra, att R. o. Ad. redan beslutat om tillsättande af endast en Suppleant.
Hr von Hartmansdorffs yttrande, att det Serskildta Utsk. kommit i behof af mera än en suppleant, så visar erfarenheten sådant dagligen icke blott inom detta Utsk. utan äfven inom (lere andra, och denna omständighet synes mig således icke vara något skäl, ty man kan möjligen komma i behof af 5 eller 6 Suppleanter inom detta Utsk.
Hr Gr, o. Landtm., som härefter, i anledn. af Frih.
Fleetwoods afsägelse, anmodade Ilrr Elektorer att utse en ledamot i RankoUlsk. samt tillkännagaf att val af en Bänkman inom 9:de Bänkm:s-Afdeln.n komme att förrättas i nästa Plenum, anmodade Hrr Elektorer derjemte, att jemlikt R. o. Ad:s nu fattade beslut utse 2:ne Suppleanter i det serskildta Utsk. för behandlingen af frågor ronde Bränvins tillverkning och försäljning.
De Geer är utsedd till Suppleant i det s. k.
BränvinsUtsk. och derföre att Frih:n nu mäst inträda såsom ledamot i Utsk. under den tid Frih.
Kraemer åtnjuter ledighet, bar väl Frih. De Geer icke uphört att vara Suppleant i detta Utsk.
Den ene af de Suppleanter, som nu skola väljas, kommer alltså att utses endast för den tid Frih.
De Geer är ledamot i Utsk.
Hr Gr. o. L andtm. yttrade att, såvidt han bade sig bekant, R. o. Ad. icke fattat något beslut, som i fråga om giltigheten af den tolkning Gr.
Lagerbjelke nu framställt, kunde anses afgörande.
Hr Gr. o. Landtm, bade föreställt sig att då en Suppleant valdes att i st f. permitterad ledamot inträda i Utskott, hans förra befattning uphört, men att denna fråga berodde pä Ståndets afgörande samt Hr Gr. o. Landtm, nu finge hemställa om R. o. Ad. behagade besluta, att den ena af de Suppleanter i Serskildta Utskottet, som nu skola väljas, borde utses endast för Den 11 Januari. 101 den tiel Frih. De Geer komme att tjenstgöra i st. f.
Frih. von Kraemer.
Härvid anmälde sig och anförde Gr.
Liljecrakts:
Innan det Högh Ståndet fattar sitt beslut i anledn. af flr Gr. o. Landtnäs framställning, anhåller jag att få fästa H:nes upmärksamhcl på den ställning, hvari Elektorerne genom bifall till samma framställning försättas.
Skola Elektorerne förfara på det sätt, att när ledighet inom Utsk. yppas, och utsedde Suppleanterne ingått som ledamöter, men förhinder för desse eller Utsk:s öfrige ledamöter upsla, Elektorerne vid hvarje sådant tillfälligt förhinder skola utse ytterligare Suppleanter, så skulle följden blifva, att ingen ledamot af detta Stånd åtager sig att vara Suppleant eller, såsom en af dessa
Hrr sjelf kallar sig, springsuppleant.
Det synes mig således oeftergiflig!, att, då förhinder för en ledamot under en längre tid inträffar, Elektorerne invälja Suppleanten i st. f. den frånvande ledamoten, men jag kan icke föreställa mig, att derföre, att en Suppleant inträdt såsom ledamot i Utsk. efter en förhindrad ordinarie ledamot, egenskapen af Suppleant skall hafva uphört, när den frånvarde ledamoten återinträder i Utsk.
Jag tror alltså lika med Gr.
Lagerbjelke, att egenskapen af Suppleant icke uphör, då frånvande ledamot återtager sm befattning inom Utskottet.
Ländt m. yttrade, att om han rätt upfattat den sista talarens anförande, detsamma endast innefattat ett instämmande i Gr.
Lagerbjelkes åsigt, hvilken nyss blifvit framställd till R. o. Ad:s bifall, nemi. att 11. o. Ad. måtte förklara, att då Suppleant inväljas att i st. f. permitterad ledamot inträda i Utskott, lian icke derigenom uphör att vara Suppleant, utan att i sådant fall en annan Suppleant bör utses för den lid han tjenstgör såsom ledamot af Utsk., och att följaktligen den Suppleant, som nu skall utses i st. f. Frih. De Geer, väljes endast för den tid, Frih.
De Geer fungerar såsom Utskotts-ledamot under Frih. von Kraemer beviljad ledighet; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade godkänna denna åsigt.
Uplästes till justering och godkändes Exped:sUtsk:s under N:o 4 afgifna Förslag till R.
Skrifvelse till K. M., ang:de Riksdags-kostnadernes bestridande genom Riksg:sKont.
St:r, ang:de åtskilliga förändringar uti Tull-taxan.
Hermelin, Garl: Jag hade önskat, att någon annan begärt ordet, men då så icke skett anhåller jag att få göra en erinran vid en i den K.
Propos:n nptagen artikel nemi.
Sparrar.
Kan skogarnes bättre vård vinnas dermed, att sparrar förbjudas till utförsel eller beläggas med en utförseltull, som gör ex port af dem omöjlig, så gillar jag detta förslag; men jag betvif - 102 Den 11 Januari lar att något sådant ändamål vinnes.
Jag hemställer om ieke en utförseltull af 32 sk. biko på hvarje sparre är nära nog detsamma som ett förbud mot utförsel.
Sannt är visserligen, att de unga träden böra vårdas, men föreställer man sig en trakthuggningsindelning, så linnas der likväl mänga träd, som äro användbare endast lill spärrar, såvida de icke skola sönderhuggas till gärdsel, kol eller ved o. s. v. Utskeppning af sådane till sparrar huggna träd skulle alltså medföra en betydlig inkomst.
Den nu föreslagne tullsatseu är 32 sk. för de mindre och 16 sk. för de större dimensionerne, då den förut varit 8 sk.
Genom så hög tullsats skall, enl. mitt omdöme, industrien förstöras.
Jag föreställer mig ali med eir tull af 16 sk. sparrvirket skall kunna utföras om det ieke är allt för väl kanthugget.
En annan olägenhet af föreskriften i den K.
Proposin består deri, att, om plankor sågas till 3| å 4 tums tjocklek, de skola tullbehandlas såsom sparrar d. v. s. draga en lull af 32 sk.
Ar det åter fråga om 4 tums läckter, blir tullen ä hvarje sådan 4 sk. och å 3 tums 2 sk. 3 rist.
Jag kan icke inse, att detta medför någon fördel för den enskilde eller det allmänna.
Sedan 20 ä 30 år hafva bräder varit befriade från exporttull och bestämmes den nu till 8, 16 eller 24 sk. pr tolft, sä får utlänningen betala densamma, men det torde åter icke gillas af Hrr sågverksegare.
Det förefaller mig som den af K.
M. lemnade föreskrift vöre beräknad helt och hållet till sågverksegarnes fördel.
Derjemte torde jag få hemställa om icke tullen på salt kunde förhöjas från 18 till 24 sk. T:n.
Skilnaden eller 6 sk. kan icke vara serdeles tryckande för de behöfvande och medför en tillökning af endast några runstin på hvarje kappe, som för konsumenterne gör en högst ringa tillökning, men deremot en högst betydlig sådan för Statskassan.
Att närvande höga saltpris icke härleder sig från importtullen utan af andra orsaker, dem jag icke vill uprepa, torde för hvar och en vara bekant.
Ehuru jag begärt ordet egentligen för att endast yttra mig i en detaljfråga, utbeder jag mig likväl att få förutskicka några ord i afseende på sjelfva principen.
Jag anser mig destomera upmanad härtill, som jag vid 3ine föregide Riksdagar varit ledamot af BevillmsUtsk. och i denna min egenskap haft till pligt att tänka mig in i dessa frågor.
Jag anhåller vördsamt att få förklara, det jag allt mera och mera blifvit befästad i den öfvertygelse, att frihet i handel likasom i alta andra näringar är det mål man bör eftersträfva.
Härmed vill jag dock icke blifva så förstådd, som vore jag en handelsfrihelshjelte, såsom man säger, ty villigt erkänner jag tullens stora betydelse såsom en inkomstkälla för Staten, och såsom ett skydd för vära näringar.
Jag erkänner äfven, att stadga i näringsförfattningarna är för näringarne af högsta vigt.
Om jag således icke vill tillåta mig att skarpt klandra det grunddrag af varsamhet, som röjer sig i den K.
Proposin, kan jag likväl icke förneka, att jag i den önskat finna mera öfverensstämmelse Ben II Januari.
103 nied de åsigter, hvilka uttalades i K. M:s Propos., ang:de förändringar i Tulltaxan vid 1847 års Riksdag, och att K.
M. skulle vid denna Riksdag föreslå R.
St:r nedsättning i tullen å åtskilliga artiklar, hvilka, såsom vi känna, nu införas till landet emot lurendrejeri-praemier, de der icke komma Statskassan till godo.
Jag hade föreställt mig, alt tiden nu vore inne, alt lossa på förhuden mot införsel af varor, men hvilka, oaktadt dessa förbud, likväl hållas dagligen till salu i våra handelsbodar.
Men jag vili icke uppehålla mig vid detta.
Min tid har icke tillåtit mig att genomgå alla dessa serskilda artiklar, för att vid hvardera af dem göra mina anmärkmr.
Ofvertygad, som jag är, att sådana nog blifva framställda af andra representanter, vill jag endast hålla mig vid den artikel, som utgjorde föremål för den siste talarens framställning; jag vill yttra mina åsigter om det utförselsförbud, som förekommer i den K. Proposm.
Jag anser nemi. såsom ett förbud mot utförsel bestämmande af en tull utaf 32 sk. å en vara, som vid stranden å utförsel-orten vanligen kostar från 16 till högst 24 sk. b:ko.
Jag värderar visserligen den välmenande afsigten att värna våra skogar mot den sköfling de f. n. äro underkastade.
Jag vet att dc äro i behof af värn och skulle vara både döf och blind, om jag icke förmärkt att de i allmänhet anlitas hårdare, än tillvexten medgifver, men detta steg till skogarnes vård anser jag vara del sista man bordt föreslå.
Det torde tillåtas mig att i detta hänseende få yttra mig något vidlyftigare och med handlingar bestyrka mina upgifter.
Ur Hofjägmästaren af Ström har i sin bekanta skrift om skogshushållningen upgifvit tunlandtalet af den skog, Sverige f. n. eger till nära 26,000,000.
Ilan har beräknat, att med skogarnes nuvande klena återvext i följd deraf, att de icke vårdas, afkastningen icke upgår lill mera än 22 famnar på T:l:det, men han säger derjemte, att, om skogarne bättre vårdades, hvarje Tdand skulle kunna upbringas till en afkastning af 50 famnar.
Genom skogarnes bättre vård skulle de, enl.
Hr af Ströms åsigt, vinna den förkofran, att vi årligen skulle kunna exportera circa 5,000,000 famnar ved, då vår export deraf f. n. är inskränkt till endast 170,000 famnar.
Hr af Ström har begagnat beräkningen i famnar ved, för att dermed uttrycka de flere virkessorternas kubikinnehåll.
Att skydda skogarne kan och bör ske på flera sätt, hvilka bestå dels deruti att befrämja deras återvext, dels deruti, att spara på deras anlitande.
I förra afseendet nemi. befrämjandet af återvexten, är ofantligt myckel alt göra, såsom förbud eller inskränkning i svedjande, ungskogens skyddande för betning, befordrande af frösådd och plantering, bättre skydd mok åverkan o. s. v. I det sednare, eller fråga om skogsbesparing, ber jag att få erinra om de föremål, hvartill den största skogsförbrukniugen eger rum.
Ofvan åberopade författare har beräknat, att 1,400,000 famnar ved årligen erfordras till byggnader och stängsel, och enl. min åsigt medtaga gärdesgårdarne minst hälften af detta belopp eller 700,000 famnar.
Till stöd för denna beräkning får jag åberopa en upgift, som förekommer 104 Den 11 Januari. i Öfver-Direkt:s-Emb:s vid K. General-Landtmät.-Kont. år 1852 till K.
M. afgifne berättelse, att medeltalet af hemman, som under loppet af 5 år skiftats, utgjort 1,407, hvilka baft den oerhörda summan af 34,709,000 alnar vägar och delningslinier, d. v. s. linier, i hvilka gärdesgårdar bordt upföras.
Om man nu från detta belopp afräknar vägar, och tager dem till 6,700,000 alnar, som är högt räknadt, enär antalet af dylika vägar är ojemförligt mycket mindre än afdelningslinierna, sä har man 28,000,000 alnar gärdesgård, hvilka, fördelade på 1,407 hemman, utgöra en sträcka af omkring 20,000 alnar på hvarje hemman endast i ytterriugen.
Lägges nu härtill den stängsel, som erfordras inom egorna, så tror jag visserligen icke att beräkningen af 30,000 alnar gärdesgård vid hvarje hemman är för hög.
Om man så antager att circa 6,000 hemman pä slättlandet dels icke hafva stängsel, dels upföra sådan af sten, återstå dock i riket 60,000 hemman, som hvardera har 30,000 alnar gärdesgård, hvilket utvisar att i hela riket skulle finnas icke mindre än 1,800 millaalnar gärdesgårdar.
Till denna hägnad kan beräknas åtgå 1,800 milla- stakar och stänger och meden varaktighet af 18 år skulle för underhåll af denna stängsel erfordras 100,000,000 stakar och stänger årligen.
Enl. min åsigt skulle Regeringen och R.
Stamed ett enda penndrag kunna förminska denna skogsåtgång, åtminstone till hälften, om man beslutade, hvad äfven jag tagit mig friheten föreslå, nemi. att, såsom i andra Europeiska Stater, öfvergå till den grundsatsen, att hvar och en ålades sjelf vårda sina djur, så lig besparing mot den nu föreslagna!
I fråga om vedbränsle, så är detta beräknadt af Hr Ström till 3,000,000 famnar årligen, och således hundrafaldigt mera än den lilla besparing, som genom den förevar:de tullbestämmelsen skulle kunna vinnas.
1 detta hänseende är oändligen mycket att göra.
Vi erinra oss, att i allmogens spislar förstöres 10-faldigt mera ved än som egentligen behöfves.
En båtsman i min ort t. ex. har för sitt behof 15 å 16 famnar ved årligen.
Jag vill icke påstå, att Regeringen i detta hänseende kan omedelbart träda emellan, men lion kan det medelbart, kan befrämja uplysning och insigt vid bostäders och eldstäders inrättande o. s. v. Min öfvertygelse är följaktligen, att man på andra vägar kan uträtta vida mera än genom den i den K.
Proposm föreslagne höga tullbestämmelse.
Emellertid anhåller jag att fä uppehålla mig något mera vid densamma.
Uti Skiftesstadgan är bland annat föreskrifvet, att all skog, som icke kan utbytas, skall vara borthuggen inom tio år.
Skall man väl tvinga en sådan skogsegare att sönderhugga till ved eller låta ruttna de skogseffekter som han måste afverka.
En annan omständighet finnes äfven, som talar emot denna tullbestämmelse, nemi. att en köpman icke kan säkert försälja sin last med mindre än alt den är väl sorterad.
Timmerhandlaren i utlandet behöfver icke blott gröfre utan äfven mindre virke, ty del förhåller sig verkligen sä, att utlänningen likasom vi lägger tak på sitt hus och dertill erfordras mindre'träd eller s. k. sparrar.
Den 11 Januari. 105
På ruin ort skulle allmogen linna sig förtryckt, om elen icke finge sälja något af dess ymniga förråd på sparrvirke.
Såsom jag redan nämnt vore det en stor misshushållning att till ved sönderhugga träd, tjenlige till sparrar, och i min öfvertygelse är åtgången dertill af skog en obetydlighet, jemförd med ali annan skogsförbrukning, dä vår export af sparrar icke upgått lill mera än I94,13ö träd.
Denna export är en underordnad sak i jemförelse äfven med det skogsödande, som åstadkommes endast genom underhållet af s. k. liag, der man icke ens klyfver trädet utan lägger stora, länga träd det ena öfver det andra för att dermed stänga.
Det förundrar mig i sanning att, då skog nu förstöres på så många sätt, och så många utvägar erbjuda sig att dermed åstadkomma besparing, man med åsidosättande af alla andra utvägar dertill, nu föreslagit ett medel, som skall förtrycka en mängd skogsegare och komma dem alla att anse sig inskränkta i deras egande rätt.
Jag- anhåller, att dessa anmärknrr måtte få åtfölja remissen till Bevilin.-sUtsk.
De för Rikets näringar skyddande grundsatser, som uttalas i K. M:s Nådiga Propos., hafva ingifvit mig stor tillfredsställelse.
Det ogillande denna Propos. fått röna från frihandelns förfäktare öfvertygar mig än mera om hennes riktighet i det hela.
Jag beklagar likväl, att hon i vissa omständigheter medgifvit undantag af den liberala och efter min tanke skadliga beskaffenhet, att jag mäste vid dem göra anmärkn:r, ehuru ogerna det sker.
Den föreslagna tullnedsättningen på salt och ved anser jag oriktig af skäl, dem jag förut i samma ämne anfört, hvarföre jag anhåller, att mitt förra yttrande derom på delta rum, måtte få åtfölja remissen till Bevilln:sUtsk.
Derefter torde jag få fästa Ståndets upmärksamhet på följande artiklar i den ordning cle förekomma uti Kommerce-Colhii berättelser ang:de Sveriges införsel från utrikes orter, ehuru samma ordning icke är följd i den K.
För att ej gå för långt tillbaka, synes det vara skäl att börja jemförelsen mellan tullafgifter och införselsbelopp från 1840, dä väsendtlig ändring i det förra inträffade.
Jag utgår alltså från förhållandet enl. 1835 års Tulltaxa, som gällde då förändringarne vidtogs.
Den Kongl. Propos. vill tillåta införsel af blekt, ofärgadt, otvinnädt, machin-spunnet Linnegarn mot 12 sk. fä. I 1835 års Tulltaxa var 1 fä linnegarn belagdt med 8 sk. b:ko.
Detta fortfor intill år 1841, då tullen förhöjdes till 12 sk. på fä.
Detta belopp qvarstod intill 1845 års Riksdag, då det höjdes lill 24 sk., hvarvid det sedermera förblifvit; nu föreslås en nedsättning till 12 sk.
Ar 1839 infördes 1,200 fä, hvilken införsel sedermera upgått 1845 lill 7,900 fä, samt 1847 till och med 8,300 fä.
Sedermera har den nedgått så att år 1851 utgjordes den endast af 1,600 fä.
Det är, Mine Hrr! allmänt bekant, att man icke länge känt konsten att spinna linnegarn på maschin, att stora pratmier blifvit utsatta för vinnande af kunskap häri och att man 1UG Den 11 Januari. slutligen lyckats dermed på det sätt, att tågorna gå genom ljumt vatten.’
Förmedelst en sådan maschinspånad, hvilken hunnit stor utveckling i Belgien och England, kan linnegarn säljas till vida billigare pris än dä det spinnes för hand.
Detta är naturligtvis en fördel för maschinegaroe och förbrukarne i allmänhet, men måste hafva ett menligt inflytande på husslöjden i Norrland, der man under den långa vintren, då allmogen icke har någon annan lönande sysselsättning, använder sin tid till spånad och dermed försörjer sig.
Att maschinspånaden omsider skall förstöra denna husslöjd, är väl oundvikligt; men sålänge Regeringen och R.
St:r kunna från de norra länens allmoge afhålla detta förderf så böra de göra det, och icke påskynda det genom tullens nedsättande på linnegarn, hvilken jag alltså bestrider.
Nästa artikel är Hudar.
Dessa tillhöra ladugårdens alster.
Men innan jag talar om detta ämne serskildt, anhåller jag att få göra en allmän anmärkn. ronde iakttagande af landtmannens fördel, under närvaride omständigheter.
När man vill inskränka bränvinsbränningen, hvari man, såsom jag hoppas, skall lyckas; så kommer man, om än mot sin vilja, otvifvelaktigt att nedtrycka priset å säd och potates.
Att då samtidigt föreslå sådana tullnedsättningar, hvarigenom priset på ladugårdsalster kommer att förringas, och såmedelst förminska inkomsten för landtmannen, är en motsägelse i handlingssätt, hvilken jag anser för obillig och skadlig, samt derföre bestrider.
Vill man åt landtmannen bereda ersättning för det låga pris å spanmål och potates, hvilket genom bränvinsbränningens inskränkning upkommer, så bör det väl ske derigenom, att man förskaffar honom högre pris å ladugårdens alster.
Betager man landtmannen utsigt att i högre pris å dem vinna ersättning för hvad han å andra sidan förlorar, så motverkar man det mål, man eftersträfvar, nemi. inskränkning i bränvinsbränningen, och undanrödjandet af landtmannens motstånd i detta hänseende.
Min farhåga är att bränvinsbränningens inskränkning icke kommer att kraftigare motarbetas af drinkarne än af landtbrukarne i allmänhet, emedan desse frukta för ett betydligt fall i priset å säd och potates.
För att kunna öfvervinna detta motstånd, och för att gynna ladugårdsskötseln, bestrider jag de föreslagne nedsättningarne i tullafgifterne å landtmannavaror i allmänhet oell å välsaltade hudar serskildt.
På denna vara var enl. 1835 års Tulltaxa tullen bestämd till 6 rist.
Denne tull fortfor till år 1845, då han förhöjdes till 1 sk., som sedermera bibehållits.
Nu föreslås en nedsättning till 8 rist.
Förhållandet med denna varas införsel har varit, att den 1839 utgjorde 217,800 ft, derefter införseln steg ända till och med 973,000 år 1843, men föll åter så att hon när tullförhöjningen skedde år 1845, nedgått till 509,000.
Tullens förhöjning till dubbelt minskade ej införseln, utan hon steg 1846 till 723,000 och 1848 till sitt högsta belopp 1,526,00 £é, sedermera har hon nedgått till 1,116,000 som hon utgjorde år 1851.
När det sålunda är ådagalagdt, att bebofvet af hudar är stort, och man följaktligen kan bereda landtmannen en vidsträckt utväg att för - Den 11 Januari.
107 sälja hudar i händelse han kan updrifva sin boskapsskötsel, så synes mig icke skäl, att nedsätta tullen härå, utan lärer han böra förblifva vid hvad han hittills varit.
På saltadt kött var tullen, enl. 1835 års taxa, 6 R:dr 32 sk. för Tinan.
Detta afgiftsbelopp fortfor till år 1848, då det nedsattes till 4 Ridr.
Införseln af kött, som år 1839 upgick till 3,600 T:r, steg 1841 till 4,200.
Derefter nedgick hon så betydligt att 1845 infördes endast 248 T:r, men år 1848 hade hon stigit till 1,400 T:r, vid hvilket belopp hon bibehöll sig, åren 1849 och 1850, hvaremot hon 1851 nedgick till 1,300.
När man således ser, att införseln af kött icke varit i stigande, oaktadt timade nedsättningar i tullen, hvarföre skall man då ytterligare minska tullsatsen och i följd deraf utsigten för landtmannen att äfven i detta afseende vinna afsättning å sina ladugärdsalster.
Tullen har nu icke, såsom tillförene, blifvit föreslagen efter T:a, utan efter LU.
En landtman har sagt mig, att en T:a beräknas öfverhufvud innehålla 15 eller 16 LU.
Med en tull af 4 Ridr på hvarje T:a skulle således tullen å 1 IM kött vara 12 sk.; nu är tullen föreslagen lill 8 sk. eller | af förra tullsatsen.
Ohäckladt lin var enl. 1835 års Tulltaxa belagdt med en tull af 1 Ridr 8 sk. för hvarje LU, sorn sedermera oafbrutet bibehållits.
Införseln häraf har varit mycket olika, 1839 utgjorde hon 1,600 LU, 1845 blott 31 LU.
Derefter har införseln stigit, så att 1850 infördes 4,000 LU och 1851 5,400 LU.
Denna vext odlas nästan allmänt i hela riket,' hvarföre låter man då icke odlingen häraf fortgå och utvecklas såvidt möjligt är, utan i stället förminska utsigterne härtill genom den betydliga tullnedsättningen från 1 Ridr 8 sk. till 8 sk., eller till ] af den nuvande tullsatsen.
O A
Ost funnos i 1835 års Tulltaxa 3 serskilda tullsatser nemi. för parmessan 24 sk. U, för sötmjölksost 2 Ridr 24 sk. och för surmjölksost 1 Ridr 32 sk. LU.
Parmessan kan icke tillverkas här i landet.
Det är således för våra landtman likgiltigt, hvilken tullsats derå bestämmes, såvida icke under namn af denne slags ost, annan skulle införas, men sådant behöfver man icke befara, då tnllsatsen är så hög.
Beträffande deremot sötmjölksost, så infördes detta bättre slag under benämning af surmjölksost.
Denna försnillning ville man förekomma, och bestämde 1841 tullen å all slags ost till 2 Ridr LU.
Följden häraf blef, att, då införseln år 1841 upgått till 15,400 LU, sjönk hon år 1842, då den nya tulltaxan trädde i verkställighet, till 4,200 LU.
Den höga tullen fick icke länge qvarstå, ty år 1848 nedsattes han till hälften eller 1 Ridr.
Verkan häraf blef, att, då införseln år 1848 utgjorde 3,900 LU eller ungefär samma belopp som 1842, så steg hon år 1849 till 16,900 LU, eller mera än hon utgjorde 1841, är 1850 till 16,010 LU, år 1851 hade hon ytterligare ökats till 20,300 LU.
Vid sistnämnde års
Riksdag förhöjdes tullen till hvad hon nu är eller 1 Ridr 12 sk.