Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter denna, som jag tror, oi undvikeiiga åtgärd af Skattläggning, vore, efter min öfvertygelse, det rättaste och b’ 1 ligaste att angränsande Hemman lemnades' rättighet till Skattelösen, sorn må hända kunde sättas
Ben 7 Martn. något högre än den vanliga* efter icke något ÅbyggnadsOnus kommer att åtfölja denna Jord’ Och vore kan hända ett stadgande i denna omständighet just det enda* hvarmed Riksens Högloft.
Ständer vid detta tillfälle borde sig befatta, under enkelt bifall i allt det öfriga till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition dock med förbehåll, att om Kongl. Maj:t annorlunda, ärt genöm försäljning för Kronads räkning efter nyss* nämnde grunder, skulle önska använda någon del af dessa Lägenheter, Riksens Ständer må aga att vid näst instundande Riksdag om ett sådant användande vidare rådslå och besluta.
Innom den tiden medhinnes säkerligen icke alla de förberedande åtgärder, somännU återslå, och om äfven Kronans Inkomst på detta sätt skulle blifva något .mindre, än hvad genom allmän Auction skulle kunna vinnas, bör detta ej anses såsom en förlust, då icke någons lagliga rätt trädes för nara, hvilket vore nästart oundvikligt genom generela föreskrifter i ett så inveckladt ämne.
Sluteligen har Högloft.
StatsUtskottet föreslagit, att Landtmätaren i Länet, som skola i Charta affatta Jagbackarne, borde under tiden förbjudas, att med andra Embetsgörornål sig befatta.
En sådari föreskrift torde åtminstone tåla den inskränkning, att Stadgandet ej må kunna lända till uppehåll uti redan påbörjade Förrättningars afslutande eller till pre
Ting afgifva andra nödiga upplysningar i förefallande Ägotvister.
Af ofvanberörde Anledningar anhåller jag VÖrdsamt , att StatsUtskottets Betänkande i detta ämne må varda återremitteradt.
De vårdö Ledamöter, som talat i detta ämne, hafva förekommit mig, och redan gjort de Anmärkningar jag ansett nödiga vid StatsUtskottets nu upplästa Utlåtande:
Jag anhåller, det oaktadt, om Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högloflige Ridderskapets och Adelns tillåtelse att dervid få tillägga några ord.
Det är alldeles ej emot det utaf StatsUtskottet föreslagna sätt till användandet af ifrågavarande Kongl. Majus och Kronans Lägenheter , sorn jag tror mig äga skäl att göra Anmärkning, tvärtom tror jag Utskottet härutinnan hafva träffat det bästa Medel till beredande af Kongl. Maj ts och Kronans högsta möjliga förmån och de Enskildtas rättmätiga fordringar — och således uti dess svar gått Kongl. Maj:ts afsigter i det närmaste till mötes j ehuru jag väl icke kan gilla det skäl till afstyrkande af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, om den del af dossa Lägenheters användande till FjerdingsmansBoställen , sorn Utskottet hämtat af den större förmån, som genom en sådan anstalt skulle beredas Fjerdingsraännen uti Södermanland, framfot Ridd, o. Ad, Prof, IV- B. I.
Afd. 23, 24. 178 Dt v. i Martil. deras likar uti andra Provincer, der dylika Lägenheter till Boställen åt dem icke finnas att tillgå, hel 1st jag för min del icke inser, att om en god anstalt kan beredas på ett ställe, densamma skall förkastas endast derföre, att icke en sådan kan tillvägabringas på ett annat, och då Riksens Ständer sjelfva hemställt en allmän Reglering af Fjerdingsmans Löne-förmåner, hade jag trott det vara lämpligare, om Utskottet i denna del bifallit Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, och lemnat åt Konungen möjligheten att bereda åt denna TjenstemannaClass en förmån innom detta Län , som helt säkert skulle vilja, när tillfäll let och omständigheterna sådant medgifva, bereda äfven åt deras Likar i andra Län.
Men ännu en gång får jag den äran förklara, att, ehuru jag ej kunnat dölja den öfvertygelse, jag härom nu yttrat, är jag dock långt i från att i detta afseende begära Återremiss af Betänkandet.
Men det är uti utvecklingen och tillämpningen af de , utaf Utskottet antagna grunder, jag trott mig finna några felaktigheter, hvarpå jag anhåller att få fästa Hög. välborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upp-, märksamhet.
Bland ifrågavarande Jagbackar finnes en Glass, som ligger innom Rågångarne af Kongl. Majus och Kronans Egendomar omslutna alldeles af dessa : Denna Class har Utskottet tillstyrkt skulle lika med de öfrige försäljas, efter den af Utskottet uppgifna method5 der - Den 7 Martii. jyg vid får jag endast anmärka, att genom det så-; lunda tillstyrkta försäljandet, skulle sannolikt en del af dessa, om icke alla, inropas af Enskildte, hvilka således {ingo innom Kgl. Maj:ts och Kronans ägorymd, sådana Lägenheter till full ägo Hvad olägenheter sådant skulle medföra för framtiden, behöfver jag här icke upprepa ; ingen af Ridderskapet och Adeln kan. undgå att känna dem och jag vädjar till hvilken af Ridderskapet och Adeln som hellst, om han med nöje skulle se en annan få tilt full ägo en Lägenhet i hjertat utaf sin Egendom.
Samma och enahanda förhållande skulle här tillskyndas Kronans Egendomar, och om Ock man dervid svarar mig, att Arrendatorerne af Kongl. Maj ts och Kronans Lägenheter kunna inropa och med sina innehafvande Arrenden förena dem, så svarar jag, att, vid hvarje Arrendes utgång, uppkommer ändå alltid den af mig befarade olägenhet , ty då är den inköpta Lägenheten Arrendatorens Egendom, och kan aldrig af Kronan disponeras.
Jag trorvaf sådan anledning, att den af Utskottet föreslagne försäljning icke är för denna Classen Jagbackar lämplig, utan hemställer, om icke dessa kunna få, efter deom Kungsgårdar och Kronojord i allmänhet stadgade Grunder, bortarrenderas, i förening med de Lägenheter, innom hvilkas Rågångar de finnas belägna.
Iafseende återpå denClassJagbackar, till hvilka Enskildte yrkat nyttjandeeller ägande rätt,har Utskottet hemställt, att de, somsådane anspråk gjort, måtte förpliktas, att innom nästa Ting, Den 7 Martil. efter det Kongl.
Maj:t fastställt det af Riksens Ständer fastställande Beslut, genom Stämning i Laga ordning göra sådana anspråk gällande.
Utom det jag, för min del, tror, att Utskottet genom detta stadgande gått utom gränsen af dess bestämmelse, då det blandat sig uti Lagskipning ns åtgärder , förekommer här det serskilta törhållande, att Kongl.
Maj t redan stadga Ordningen för dessa anspråks utförande uti dess derom till Konungens Befallningshafvande aflåtne Skrifvelse, och det lärer lika litet vara Utskottets , som Ridderskap. ets och Adelns afsigt eller rättighet, att förändra den Ordning, Kongl.
Majd härom redan på förhand stadgat, derigenom att en annan föreslås , sorn, efter min tanka, alldeles är stridande emot all Lagprincipe och antagen Rättegångs ordning.
Jag förenar mig således till alla delar med Herr Lagman Silfversparre i afseende på hvad han härom redan yttrat, äfvensom jag lika med honom finner Stadgandet för Landtmätarnes åtgärder i och för dessa Jagbackars uppmätande icke vara förenligt med hvarje enskilt
Mans rätt att få begagna, emot Arfvode, någon Landtmätare innom Länet till sådana förrättningar , som möjebgen icke tåla uppskof; hvilket skulle alldeles förfelas genom det af Utskottet föreslagna förbud för Landtmätarne, att under den tid de med Jagbackarnes uppmätning voro sysselsatte, befatta sig med några andra förrättningar, af hvad namn de vara må.
Jag anhåller således att Den 7 Martil. detta förbud måtte försvinna och endast föreskriften sträckas till en del Landtmätare, på det en annan del matte till enskildta förrättningar kunna vara ledtge.
Dessa mine Anmärkningar anhåller jag måtte la, jern e Utlåtandet, till Utskottets pröfning ötverlemnas.
Herr Mannerstam, Johan; Den af StätsTJtskottet föreslagna utväg, att ifrågavarande lagbackar må under Skattemanna rätt upplåtas pä ofTentel ig
Auction tillden mästbjudande, är äfven, efter min tanka , den tjenligaste, sorn kan vidtagas med sådane af dessa Lägenheter, hvilka är o inblandade uti Ägor eller Hemman, hvartill Enskildte hafva ägande rätt; men i afseende på de uti andra Classen nämnde Jagbackar, eller sådana, som blifvit begagnade under Kongl. Maj ts och Kronans Egendomar och innom Rågångarne dertill äro inneslutne, är Friherre Ehrenborgs Anmärkning grundad, att det snarare skulle leda till förlust än nytta för Staten, om de serskildt försåldes, så framt de icke äro inbegripne under det Arrende, som erlägges för den Kronans Egendom, hvartill de hittills varit begagnade, kunde de upplåtas för serskildt afgift på lika lång tid, som en sådan Egendom är bortlemnad och sedan dermed sam» manslagne antingen säljas eller bortarrenderas.
Jag instämmer äfven uti den gjorde Anmärkningen emot Utskottets tillstyrkande, angående Rättegångssätttt för återvinnande af de 182 Den 7 Martil. uti tredje Classen nämnde Jagbackar, hvartill Enskildte yrka ägande eller dispositionsrätt.
— D*t kan icke lagligen åläggas dem som äro Innehafvare af dessa Lägenheter, att sjelfve söka att derifrån blifva skiljde, utan är det i detta , likasom i alla dylika fall, en skyldighet för dem , som vilja frånvinna dem dessa Lä« genheter, att i laglig ordning göra frågan derom anhängig.
Något annat serskildt
Stadgande härom är alldeles öfverflödigt, än att Statens anspråk pä dessa Lägenheter bör så fort ske kan göras gällande.
StatsUtskottets mening med det föreskrifue sättet för Jagbackarnes afmätande lärer icke vara, att alla Landtmätare i Länet skulle lemna sina vanliga förrättningar, för att endast uppmäta dessa Lägenheter, utan är den utan tvifvel , att om dessa göromål icke kunde af Länets Ordinarie Landtmätare medhinnas under innevarande år, serskildte Landtmätare skulle förrätta afmätningen, så att den innom året kunde medhinnas. t Grefve Mörner, Carl Stellan:
Sorn de Herrar Ledamöter, hvilka nyss yttrat sig', föjekommit mig uti de Anmärkningar, jag ämnade framställa , får jag endast till alla delar förena mig rped dem.
Serskilt torde jag dock få tillägga, att hvad Grefve Gyllenborg anfört, angående Options-rättighet till Skatteköp af ifrågavarande Jagbackar för angränsande Hemman , syi Den 7 Martil.
183 nes mig vara så mycket vigtigare, som utom denna anstalt, det af Kongl. Maj:t genom Jagbackarnes försäljande i oeconomiskt afseende åsyftade ändamål skulle förloras.
Herr Grefven och LandtMarslalhen hem-' ställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StattUtskottets Utlåtande gjorde Anmärk» ningar hindra detsammas antagande, samt på säd;.n grund behagade Utlåtandet , jemte
An* märkningarne, till Utskottet återremittera.
Vid förnyad föredragning bifölls Lagutskottets den 10 sistledne Februarii afgifne 6amt den 2 i denne Månad, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande , angående Ägares af BergsmansHemman åliggande att fullgöra de Hemmanen åtföljande skyldigheter.
Föredrogs å nyo LagUtskottets den 10 sistledne Februarii afgifne, samt den 2 dennes, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, angående föreslagen vidsträcktare rättighet för Odlare till Grannarnes biträde vid dikning, m. m.
Friherre lVrangel, Henning:
Då den idoge
Odlaren bör uppmuntras och ej för dess Företag läggas hinder i vägen, som kan mod^ fälla honom ända till overksamhet3 finnér jag 184 Den 7 Martil. ej något billigt skäl uti det af Lagutskottet fattade Beslut, rörande den af Borgmästaren Ekstrand gjorda Motion, om Grannars ovillkorliga skyldighet att dika undan för den eller de, som vilja leda vattnet från den tillämnad?!
Odlingen, De Förlager en Odlare får vidkännas , äro så stora i allmänhet, att då han ej äger desto större, förmåga, kommande
Generationer endast kunna äga hopp om en säker vinst, och den, som med mödor och besvär vill gagna sitt Fä* dernesland, endast belönas med förluster, desto kännbarare när han ej af Grannars beredvillighet möte*.
Den kostnad, som kan drabba Grannen genom etc större
Dikes anläggande, kan rikeligen blifva honom ersatt, genom den väckelse han får, att äfven tänka på förbättring af dess kanske obrukbara jord.
Vid de fall, som må hända kunna inträffa, att Grannen derigenom skulle tillskyndas allt för stor kostnad, kanske äfven skada, kan ju, till tidens vinnande, sådant afgöras genom gode Män, i likhet med hvad som sker vid andra Landtmäteri lärrättningar.
Med anledning af hvad jag tagit mig friheten härmedelst anmärka, anhåller jag, att LagUtskottets Betänkande, åtföljdt af dessa mina Anmärkningar , må blifva återremitteradt
Den 7 Martil.
185 och afseende göras uppå Herr Borgmästaren J. H. Ekstrands Motion, såsom högst billig.
Uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef LagUtskottets berörde Utlåtande, i anledning af Friherre Wrangels dervid gjorda Anmärkning, till Ut* skottet återremitteradt.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 10 sistlédne Februarii afgifne, samt den 2 den» nes, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, angående gjordt Förslag att Skogs-åverkan må anses och straffas lika med stöld.
Mig synes, att ej nog stränga Författningar kunna göras, hvilka befrämja nya Skogsplanteringar, och bevara den växande Skogen för åverkan.
Med den öfvertygelsen, att endast rättvisa, men stränga Lagar kunna uppfylla ett så vigtigt ändamål, skulle jag anse rättvist, det ÄgareH vid HäradsRätten föreslog det vite, som kunde anses nödigt, och borde af Domaren profvas och fastställas, så vida Ägarens påståenden om ersättning ej vore allt för öfverdrifna j i anledning hvaraf jag anhåller om Återremiss* Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande: Principen för Lagstiftningen, i afseende på betryggandet af Äganderätten, bör utan tvif - i86 Din i Martil. vel, såsom Lagutskottet äfven tyckes medgifva, vara den: att ju ofullkomligare en Egendom kan, till följe äf dess natur, vårdas och tevår as af Ägaren sjelf, desto sorgfålligare bör den skyddas af Lagen.
Men som , af all Egendom, knappt någon kan vara svårare att mot tjufvar förvara, än Skog, synes således Lagen böra, om jag så får säga, hägna Skogarne, derigenom att drn belägger Skogsåverkan med vederbörligt straff.
Utskottet tyckes mena, att det buller, som Trädets fällning m. m. förorsakar, lättar för Ägaren möjligheten att försvara sin Egendom, till den grad, att en slik åverkan ej bör tom stöld anses.
Men detta skäl synes mig allt för svagt; hellst ett Träds fällning medelst Sdgning, ej en gång lär, åtminstone i Stormväder, kunna åstadkomma något särdeles buller.
Hvad dst andra skälet beträffar, som Ut-’ skottet anfört, nemligen: att till en början alltför många skulle blifva straffade , så kan jag, för min del, ej medgifva, att Lagstifta, ren bör underlåta att stadga tillbörligt straff för olofligt anländande af annans Skogs-egendom, blott af fruktan, att alltför många skulle till detta straff göra sig skyldige: ty eljest skulle, af samma skäl , alla straff för tjufveri snart böra afskaffas; emedan deras antal, som blifva straffade, äronekeligen redan alltför stort, och synes likväl årligen förökas.
Den fördom, att Skogs-åverkan ej är stöld , torde härleda sig från de uråldriga tider, då Skog knappt ägde Den 7 Martn'. 18? något värde, utan kan hända ansågs lika som jannet i Hafvet, för en såk, hvaraf alla kunde gemensamt betjena sig, och då dessutom kanhända inga bestämda gränsor funnos emellan Grannars Skogsparker.
Men nu, då förhållandet redan länge varit helt annorlunda, synes det vara hög tid, att Lagstiftaren afskaffar en fördom , som dessutom förvillar
Allmänhetens begrepp om helgden af Ägande-rätten.
Min mening är likväl ej, att Skogs-åverkning bör med Spöstraff beläggas; likasom jag för min del anser detta bestraffningssätt i allmänhet kränkande för mänskligheten, och mot tjufveri i synnerhet olämpligt.
Orsaken till tjufantalets årliga förökande, har jag nemligen trott mig hufvudsakligen finna i sjelfva bestraffningssättet.
Ty genom första spöandet inviges den olycklige till tjuf för lifstiden; vägen till förbättring igenstänges; och frigjord irån Sedlighetens fastaste band , nemi. fruktan och hopp , går han att på det enda sätt, som för honom återstår, söka uppehälle för sin physiska varelse, sedan den moraliska redan på pålen upphört att vara till.
Tjufatitalet måste således vara i ett oupphörligt tilli tagande, och dess räkning utgöras liksom af Saldo af spöade från föregående åren, och de jnya, som under årets lopp låtit förföra sig a£ frestelsen.
Bland ett fritt Folk har jag trott, inga nesliga straff borde finnas: Emellan Frihetens förlust och Dödsstraff har jag trott inga mellangrader böra gifvas i bestraffningen: jag hade visserligen tänkt göra Motion om 188 Den 7 Martil Spöstraffs afskaffande och förvandling till arbete å Fästning 3 mert jag har afhållits derifrån, emedan jag fruktar, att Utskottet ej skulle vilja företaga en så stor förändring i Allmänna Lagen.
Men då en ny
Lag torde böra sta c?* gas för Skogs-åverkning, synes Utskottet åtminstone i detta fall kunna följa en sund Lagprincip, och utsätta t. ex. för första gångers Skogs_åverkan , arbete på Fästning i e ler år 3 för andra gångens förbrytelse, 5 eller 0 års Fästningsarbete o s. v. Detta kunde derinom ;jena till profstycke och ledning för LagComitéen vid dess omarbetning af Allmänna Lagen; då härigenom kunde utrönas , om ej detta bestraffningssätt vore för Svenska folket nu mera lämpligare, än det från Barbari der bibehållna Spöstraffet, och följaktligen nätt re än detta uppfyllde sitt ändamål.
Herr Gyllenhahl, Lars Herman:
Jag vik Je blott hafva den äran anmärka, att jag feit min del anser det af Herr Friherre Wrangel uppgifne Förslag om rättighet för den , son lidit åverkan, att sjelf bestämma beloppet af den ersättning han tror böra sig tillkomma., icke vara lämpeligt, emedan han , i sådan fall, skulle på visst sätt komma att blifva
Domare i sin egen sak, och den, som åverk r föröfvat, genom en orimligt högt tilltagen ersättning, till äfventyrs få vidkännas ett ansvar vida öfverstigande det, som efter
Lag; ne bordt följa på en förbrytelse af långt gröfre beskaffenhet, För öfrigt och då det synes mig, att Utskottets Betänkande varder dit återremitteradt, K har jag för närvarande intet vidare att tilJägga.
Jag änStämmer fullkomligt med Friherre Wrangel deruti, att den enskildta förmögenheten bör yårdas , samt ett högre ansvar lör Skogsåverkan bestämmas; men jag anser icke det Förslag, Friherre Wiangel dertill uppgifvit, vara tiel rätta Och tjenliga, enär straffet bör vara Jämpadt efter skadan.
Sedan derföre en föröfvad åverkan blifvit af- ojälvige
Män undersökt och till dess värde uppskattad, borde ansvaret i föi hållande derefter af Domaren utsättas.
Jag anser den af Herr von Wahrendorff väckta, nu ifrågavarande Motion om förändring af bestrafFiningssättet lör åverkan, vara af så mycken vigt för det Allmänna, att jag ej annat kan än vara af alldeles olika mening med Lagutskottet:
Utan att ingå i någon pröfning om rgtigheten eller origtigheten af de grunder Utskottet antagit för sitt beslut, anser jag mig likväl pligtig namna, att hufvudorsaken, hvarföre Lagstiftaren fordom gjorde så betydlig skillnad emellan så kallad åverkan å Skog och Mark, och annan tjufnad, var, efter mitt omdöme, den, att i en tid, då nästan öfverallt endast samfällighet fanns i Skog och Mark Socknars, Byars och Hemmans ägande-rätt till SkogsParkerne ej var bestämd, utan Granne* inträdde på det Territorium, som bordt mitt Hemman tillhöra, om laglig delning föregått, kunde man ej säga att Åverkaren begeck stöld af sin Nästas Skog när han ej viste eiler vills veta att den samma tillhörde någon annan ä ji honom sjelf Men nu, sedan genom Stoiski - tes och Enskiftes-delningar hvars och ens ägcjl välde i de fleste orter blifvit på ett lagligt it utstakadt, och således min Granne eller annai efter min tillhörighet sniken person, som t >r till sitt hufvudfei, att spara sitt eget och äl ska Nästans Egendom, ej mera så lätt ka förebära okunnighet om den sanna ägandt sätten, håller jag före, att vanarten att hugga s en annans Skog och Mark bör söka utrotas med tjenlige straff, lämpade efter förbrytelsen^ beskaffenhet.
Det är en ostridig sanning att åverkan i min Skog, som står på rot, äret ingrepp i min äganderätt, och att ingrepp min ägande rätt eller olofligt tillegnande af hviv man icke äger, är, efter min tanka, en tjufnad!
Grader af detta brott kunna väl finnas, menf alla äro af den art, att Lagstiftaren bör med ut i stakade straff, efter deras beskaffenhet, deni ut rota, och i synnerhet anser jag nu tidpuncten vara inne, att ej längre tillåta Åverkaren nästan utan allt ansvar förnärma mig i min ä ganderätt.
Viss att Lagutskottet sett ämnet utur samma synpunct, ehuru dess förut under Riksmötet fattade principe att i möjligaste måtto spara Lagförändringar, under hopp alij i den förväntade nya Lagen få dem alla på enj gåi?g föreslagne och bestämde, vågar jag as Den 7 Martil.
191 detta ämne begära Återremiss till Utskottet, mtd den önskan, att Utskottet, så framt det ej skall anses vara organiseradt blott för att undanrödja föreslagna nyttiga Lagförändringar, intill dess nya Lagen hinner utarbetas, ville grundligare öfverväga ämnet och derefter meddela sitt utlåtande.
Ehuru jag ej kan vara af Friherre Wrangels mening, att Ägaren till Skog, där åverkan sker, sjelf må få bestämma ansvaret för brottet, vill jag likväl föreslå, att da annan laglig utväg ej finnes, det må vara Ägaren sjelf förbehållit att mäta den skada han genom åverkan anser 6ig hafva liditj ty det sanna prtetium på min egendom bör enskilt tillhöra mig att bestämma
Andra är det ej möjligt att rätt bedömma hvad förlust jag gjordt eller ej, hellst om jag i ett kull fäldt tråd af min Skog har ett prcetiu/n ajfectionis, sorn Värderingsmännen eller Åverkaren ej kun. na eller vilja tillegna mig.
— Jag föreslår så-' dan förändring af det i Lagen bestämda ansvaret för åverkan, att, om den för första gången ej kan hänföras till stöld, bör åverkan, efter dess mer och mindre betydenhet, som Domaren endast äger rätt pröfva , beläggas med Böter från och med 5 R:dr till och med 33 R:dr 16 Skill, utom ersättning till Ägaren för skadan.
Att Böterne, i brist af tillgång, alltid förvandlas till motsvarande Straff af Fängelse vid Vatten och Bröd att andra gången å verkan måste med fördubbladt ansvar försonas och att den tredje gången, så snart den öf* verstiger värdet af det i Lagen bestämda ber lopp Den 7 Martu. lopp, för vanlig stöld alltid bör medföra Kropps* straff efter det åverkades värde — äfvenso.u jag hemställer, om icke i detta sista fall, då åverkan ölvergått till egenskap af vanlig stöld, jemväl Kyrkopligt för den Brottslige må äga mm.
Ofullkomligt har jag sökt utveckla ämnets beskaffenhet, och vågar ej tilltro mig att hafva funnit det rätta för formen af den sökta Lagförändringen , men jag inser af hunt stor fördel , till utrotande af nästan dagliga förbrytelser, skärpning i straffet för åverkan skulle vara , Och får hoppas af Lagutskottet ett Förslag till förändring i detta afseende, som kan innebära allas belåtenhet» Herr Mannerstam, Johan-.
Jag kan icke instämma uti LagUtskottets afstyrkande af Herr von Wahrendorffs Motion, att åverkan bot såsom stöld anses, och än mindre uti de skal, hvarpå detta afstyrkande är grundadt.
Utskottet yttrar först, att tid och omständighetet ej ännu medgifva den yrkade Lagförändringen»
Detta obestämda uttryck innefattar väl egenteligen icke något skäl, nien äfven, om mati tinder en sådan egenskap granskar det, torde en annan slutsats knnna af tid och omständigheter ledas.
Redan vid tvänne föregående Riksdagar har denna fråga utgjort ett öfverläggningsämne för Lagstiftande Magten, och dea yrkade
Lagförändringen har länge varit föremål för en allmännare uppmärksamhet, så att Opinionen fe \
Den 7 Martti *93 Opinionen om det rätta i detta fall har kunnat hinna att stagda sig.
Förhållandet med Skogarne i Riket och ägande rätten dertill är helt annnorlunda nu* an den tiden, då Allmänna Lagen författades.
Skogar lågo då merendels uti samlällighet och gränsorne för Grannars områden voro ofta t vif Velaktiga.
Skog var på de fleste O ter i allmänhet af ringa värde och ansågs ej vinna något betydligare, förr än Märinisko-arbete derpå blifvit användt.
Sjelfva Lagens Stadgan. den utmärka synbarligen ett sådant förhållande.
Nu mera hafva Ägoskiften, i dc fLste Orter, skiljt områden äfven i Skog.
Icke allenast på Rikets större Slättbygder, utan äfven i de så kallade Skogstrakterne, utgör Skogen ofta det dyrbaraste af Egendomens värde , och äfven i de sednare finnas många H< mman, sorn Sakna nödig Skogstillgång
Ti en är således visserligen inne, att för Skogshushållningen, den mäst vtgtiga och minst vårdade af alla den allmänna Hushållningens gren r, vidtaga tjenliga Författningar.