Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då vi äga fjerdingsman, som alltför väl kunde användas till biträde åt länsmännen, tror jag intet behof vara för hand att bibehålla landsfiscalerne.
Jag tror visserligen, att, om de skola bibehållas, det är bättre, att de äro aflönte, än om de icke skulle vara det; men jag anser dessa tjenster öfverflödiga, bestrider motionen och yrkar dessa tjenstemäns afskaffande.
Jag skall icke i detta vid trenne föregående riksdagar ventilerade ämne upptaga tiden med besvarande af de anmärkningar, som mot min motion blifvit gjorde af Hr von Hartmansdorff, helst motioner i enahanda syfte, som de ifrågavar., blifvit väckta inom de andra Stånden, utan blott utbedja mig, att i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednast afgifna yttrande, och den motion han lofvat väcka, få framdeles uppsöka och till LagUtsk. aflemna det anförande, som Hr von Hartmansdorff, vid 1828 års riksdag, i detta ämne afgaf, deri han med starka ordalag yrkade på landsfiscalernes afskaffande.
Hr von H ar t ma n sdo rf f:
Anmärkningen alt fjerdingsman kunde begagnas till förrättande af länsmännens göromål, under det att de fullgöra landsfiscalernes åligganden, bestrider jag.
Fjerdingsmännen äro redan öfverhopade af göromål ; de skulle på delta sätt blifva det ännu värre, och mera än de tåla, De skattskyldige börja finna för sig förmån - fcDen ig Februari e. m. 2
IX ligt att underlåta inbetalning af deras krono-utskylder vid uppbördsstämman, och låta fjerdingsmännen hemma i deras lius uttaga skatten, med tillägg af de ringa böterne 12 sk.
Detta allena gör fjerdingsuianna-befaltningen så mödosam, att allmogen vill undandraga sig der..
Under min korta utöfning af Landshöfdinge-embetet bar jag haft en fjerdingsman inkallad till cancelliförhör för försummelse, och ej kunnat utan deltagande afhöra den svårighet han bade alt med sina allmänna uppdrag förena vården om egna angelägenheter.
Hvad skulle hända, om han finge än flera allmänna bestyr ?
Till svar på Hr Hjertås anmärkning, beträffande mitt yttrande vid en föregående riksdag angtde landsfiscalerne, får jag anföra, att om jag då tillstyrkt deras afskaffande, så må det lillräknas min okunnighet, emedan jag då ännu icke varit
Landshöfding eller förvärfvat den erfarenhet jag nu äger.
Alen som detta skäl till brist på sakkännedom ännu fortfar för Hr Hjerta, så täckes R. q.
Ad. derefter bedömma halten af hans anmärkning.
Hr Sandelhjelm, Paul:
Under discussionen om laudsfiscalernas afskaffande, har en omständighet blifvit förbisedd, den nemi. att då en kronobetjent tilltalas för fel i sin tjensteutöfning, så måste nödvändigt någon actor finnas.
En sadan är då alltid landsfiscalen, och sådana mål förekomma till åtgärd ofta nog, om ej årligen.
Skulle nu landsfiscäls-tjensterne afskaffas, måste särskilde ombudsmän tillsättas för utförande af Kronans talan i sådana fall.
Saken blefve ändå densamma.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må åtfölja remissen.
Besvärs- och Ekon.Utsk. Till LagUtsk. remitterades Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 i fråga om s. k. undantagscontracters intecknande; 2:0 ang:de rättighet för parter att med vissa inskränkningar ifrån Rådstuivu- och Öfverrätter kostnadsfritt återfå handlingar; 3:o att de i i4 cap. 3 § Missgerningsbalken omnamde förbrytelser emot föräldrar, stjuf- och svärföräldrar icke måtte varda underkastade åtal af annan person än målsäganden.
Till remiss föredrogs Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion angtde ersättningen för provianteringen och fourageringen åt tågande trupper.
Hr Sandelhjelm, Paul, uppläste följande:
Jag delar motionärens mening, att inqvarteringsbesväret, med afseende på tågande trupper, är en tung börda aia Den ig Februari e. m. isynnerhet för de vid landsvägarne belägna byars och hemmans, äfvensom stundom för städernas, invånare, och att de inqvarteringsskyldige äga grundade anspråk på full ersättning för hvad de till sådane truppers underhåll nödgas bekosta , enär åliggandet att lemna husrum med värme och lägerhalm utan betalning ändock alltid qvarstår.
På några orter hafva väl socknens invånare fri v i 11 ig t förenat sig om att tillskjuta skilnaden emellan hvad Staten består för hvarje dagporlion eller dagralion och hvad detina verkligen kostar; men sådant hörer till undantagen och få icke lagligen tillämpas i allmänhet.
Det både billiga och rättsenliga är, att ersättningen för tågande truppers underhåll godtgöres de inqvarteringsskyldige efter portioners och rationers värde den tid på året, prestationen påfordras, hvilket värde, af lätt förklarliga orsaker, vanligen är högre än markegången, som rättas efter provianterings-artiklarnas vid rnarkegårigssättningen ägande pris.
— Missförhållandet härutinnan, kunde på det sätt afhjelpas, att antingen markegångs-commissionen berättigades stadga priset å dagportion och dagration, efter omständigheterna, till något visst belopp, äfven om detta skulle med io, 15, 20 och högst 25 proc. öfverstiga markegångsvärdet, eller alt Konungens Bef:h:de bemyndigades, att, efter inhemtade upplysningar, i April månad hvarje år fastställa portions och rations-prisen, sådane de borde vara intill nästa markegångssättning, då markegångsvärdet skulle kunna gälla för tiden från markegångssättningen och intill April månad.
Å nyo föredrogs Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion ang:de spö- och risstraffets förvandlande i vissa fall till fängelse vid vatten och bröd. H.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Afskaffande af de nämnde straffen är ulan tvifvel en ofelbart blifvande framtids sak; men ostridigt fordrar en så ingripande förändring i vår lagstiftning den största försigtighet.
Den måste gå hand i hand med uppfostran och med många andra odlingsframsteg.
Manuel behandling är beklagligen mycket gängse i norden; barn få stryk af föräldrar och af lärare.
Husagan är laglig i Sverige, och allenast i Sverige.
Stryk försonas med böter.
Man skymfar manuelt en medborgare, och det aflöper med 5 plåtar, om våldet icke är compliqueradt med störande af sabbats-frid, borg-frid, väga-frid eller andra aggravantia.
Än mer! man botar sig fri för vanärande straff och undergår dem i brist af förmåga att böta.
När uppfostran, bruken, och lagarna äro dessa, blir det utan tvifvel något ganska betänkligt att borttaga kroppsstraffen för det slags folk, som är grofvast i tänkesätt och obändigast.
Mig undfaller icke, att spöstraffets vanryktande på - Den 19 Februari e. m. följder hufvudsakligen öka den samhälls-kräfta, som bildas af de brottslingar, hvilka frigifvas, sedan de med sitt straff försonat lagen.
Men, jag upprepar det; så visst denna reform är en outblifvelig framtids sak, så visst bör den betänksamt behandlas.
Åk er hjelm, Gustaf Fredr.
Under loppet af mina slräfvanden med brottslingar och sådane personer, som ådragit sig strafflagarnas tillämpning, har jag vunnit en fullkomlig öfvertygelse, att spöstraffet är i alla delar lika så olämpligt och stridande mot upplysning och mensklighet, som mot lagens princip att verka till rättelse och varning.
Det mäste vara en gifven sak, att man med strafflagar afser den brottsliges förbättring, att väcka hos honom ånger öfver sina förbrytelser och föresats att icke vidare utsätta sig för straffens tillämpning.
Äfven bör ju straffet, om det skall lätt gagna, för andra menniskor innebära en varning, en ledning till bättre tänkesätt, än sådane som föranleda till brottsliga gerningar, med ett ord, verka samhällsnyftigt.
Spöstraffet innebär motsatsen.
Hvar och en torde lätt finna, huru djupt nedtryckande det måtte vara för den person, som begått en så grof förbrytelse, — en sådan förbrytelse behöfver, efter vår nuvar. lagstiftning, dock ej vara så serdeles stor, — att han mäste undergå spöstraffet; huru djupt förnedrande det måtte vara, säger jag, alt framställas publikt för det samhälle, till hvilket han, efter undergånget straff, skall gå tillbaka, såsom medlem deraf, och huru vidrigt för samhället att se honom der inträda.
Hos dessa brottslingar har jag i allmänhet också funnit, långt ifrån ånger, tvertom verklig förhärdelse och ej sällan en fullkomlig likgiltighet för allt menniskovärde.
Jag tror således, att hvarje strafflag bör innebära humanitet och en sann princip af ledande till ånger, rättelse och varning, — jag har alltid, der lagens bud och erkända rätt ej hindrat, röstat för spöstraffets förvandling till ett straff, som, utan brännmärkt vanära, möjligen kunde återföra den ångrande till samhället.
Denna åsigt har också , under de sednare åren, varit gällande inom den högre lagskipningen.
Jag biträder derföre motionen och skulle önska, att den kunde än mera utsträckas.
St. hafva redan vid ett annat riksmöte i denna fråga gjort underdånig hemställan, hvilken Konungen likväl vid sista riksdag på den grund ej kunde antaga, att det föreslagna endast utgjorde ett partiel t stadgande, och det hela lemnades oförändradt; men i afseende på detta hela, fann K.
M. detta straff vara så olämpligt, att Han ansett detsamma i våra strafflagar icke böra finnas.
Jag skulle således önska, att LagUtsk. kunde utsträcka sitt afgifvande förslag längre än motionären, och, om möjligt vore, bereda förvandling af spöstraffet till fängelse vid vatten och bröd, eller endast till fängelse, åtminstone för dc flesta brott.
Den 19 Februari e. m. H. Ex. Hr Gr.
Jag upprepar, alt jag anser spöstraffets afskaffande vara en ofelbar framtids-sak, oell att jag anser detta afskaffande bestämdt önskligt; men jag tilläde, att jag trodde det böra ske varsamt.
Såsom genast verkställbar antager jag avskaffandet i anseende till första graden af åtskilliga förbrytelser.
Men ifögst betänkligt skulle jag finna att 1111 redan besluta den generella reformen.
Om surrogatet nemi., vatten- och brödstraffet, tanker jag, att äfven dettas afskaffande är en ofelbar framtids-sak.
Det har samma lyte som spöstraffet —■ nemi. förderf af patientens framtid.
Pålen vanryktar honora för hela lifvet, men är i fysiskt hänseende rationellare; ty vatten och bröd i 28, ja i 20 dygn, är ett omenskligt straff, som verksläldt såsom lagen afsedt, — så netnl. som seden var, när lagen skrefs, förderfva!- patientens helsa för hela lifvet.
Jag minnes då, att praxis i flera länshäkten var att gifva groft osaltadt bröd; och då var uttrycket lifsstraff af ostridig riktighet.
— Mig säges, att nu aro qvantitet och qualitet af författningar bestämda.
— Illa nog, att olikhet kunnat så länge exsislera, — och att vi kunna gå trefna vid obestämdhet i ty mål.
Ilr af Grubbens, Nils Wilh. I anledn. af den siste värde talarens yttrande om vatten- och brödstraffet, får jag, som i några och 20 år varit Stadsläkare och således under denna tid haft, snart sagdt, dagligt tillfälle att taga kännedom härom, äran upplysa att jag icke vet någon, som uthärdat detta straff och deraf tagit skada till helsan.
Arrestanlerne få 3 skålp. bröd om dagen, hvaraf lägges i vatten, hvarigenom de erhålla ett slags kallgäst dricka eller brödvatten, som icke skadar magen och gör det för dem möjligt att undergå straffet utan skada för helsan.
Jag kan således icke instämma med den sista talaren, att detta är ett omenskligt straff. Frih.
Jag vill endast tillägga två ord, för att styrka den siste talarens yttrande.
Det har flera gånger handt mig under mina resor i Westmanland, att jag träffat personer, som jag igenkänt att de på Westerås slott suttit på vatten och bröd; och då jag frågat: huru står det till med dig min gosse, — har jag fått till svar: å jo, jag tackar, rätt bra, sedan jag hade den äran att bo under samma tak som herrn.
Upplysningsvis tager jag mig friheten, i anledning af en värd talares yttranden, att nämna, det den väl grundade åsigten numera hos domare i allmänhet gjort sig gällande, att icke tillämpa spöstraffet, utan vatten och bröd för första resan stöld, äfvensom för deremot svarande förbrytelser af andra slag.
Denna min motion, med hvilken en ungefär lika lydande framställning är gjord j Just.-ombudsmannens berättelse, hvilken redan är till ve - Den ig Februari c. m. derbör.
Utsk. remitterad, åsyftar endast att genomen formlig lagstiftning bringa enhet i detta bruk.
Det är för öfrigt med största tillfredsställelse sorn jag, — och jag förmodar alla öfriga ledamöter — bort det yttrande, som af en annan talare, Ilr Frih. Åkerhjelm, afgifvits i detta ämne; och hvad beträffar Hr Gr. Löwenhjelms yttrande, alt det vore en ”outblifvelig framtidssakmed hvilken borde iakttagas varsamhet, och i hvilket ändamål han åberopar vissa hinder af andra manuella bestraffningar inom familjeförhållanden, som, enligt hans eget intyg, ej finnas i andra länder, så hemställer jag till den värde talaren sjelf, som ansett spöstraffet barbariskt och föga öfverensstämmande med nutidens seder, om det icke just för att påskynda verkställigheten af den outblifliga framtidssaken, vore bättre, att föreslå upphörande af den manuella bestraffningen för mindre förbrytelser, än att i en overksam afvaktan på framtiden bibehålla spöstraffet i dess nuvar. stränga tillämpning.
Remitterades till Lag-Utskottet.
Föredrogs å nyo Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion angtde kronomanskaps samt kronoeffecters transporterande sjöledes.
Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus, uppläste följande: Då Hr Hjerta, uti dess motion angtde kronomanskaps samt kronoeffecters transporterande sjöledes, anfört, såsom exempel på huru helt och hållet onödigtvis den kronoskjulsskyldige jordbrukaren blifvit anlitad för dessa transporter, att det handt, att en commendering från Wermland, beordrad lill tjenstgöring vid Waxholms fästning, fått uppresa i forcerade marcher, under ett svårt och oländigt väglag, och i en årstid, då allmogens hästar voro utmatta de af foderbrist, får jag upplysa följande:
Den af Hr Hjerta uti dess motion omnämnda commenderingen ur Wermlands reg:te lill Waxholms fästning ägde rum år i83S.
Den föranleddes af dåvar.
Chefen för Ingenieur-corpsen, General-Majoren af Melins und. memorial af den 3i Mars, inkommet till General-adjutants-expeditionen den 3:dje, och expedieradt den 4:de April.
Uti detta meni. begär nämnde Chef en commendering afen officer, 2 underofficerare och 4.0 man, hvilka den 21 i samma månad borde inträffa vid Waxholm, dit commenderingen, om den togs ur aflägset reg:te, borde enligt General Melins begäran inställa sig medelst marche forcee.
Af de reg:ter, som till arbets-commendering för det året voro i tur, var Wermlands regtte det närmast belägna; och då, hvad transportsättet angår, det är mindre kostsamt för kronan att låta smärre commenderingar transporteras medelst marche forcee, än att längre på väg genom tåg uppehållas, såblefden 2 1G Den 19 Februari e. m. af Chefen för Ingenieur-corpsen framställda begäran i nåd. bifallen.
Uti samma meni. tillkännagaf Chefen för Ingenieurcorpsen, alt en ytterligare arbets-commendering vore behöflig efter medlet af påföljande
Maj månad, niea att dagen dertill icke ännu kunde bestämmas.
— Orsaken härtill var, att, i anseende lill den sena islossningen, tiden för nödiga arbetseffecters transport ifrån Åkers bruk, med flere orter, och ankomst till Waxholm icke kunde beräknas.
Islossningen inträffade omkring den io Maj och den 12
Maj skedde första communicationen emellan hufvudsladen och Waxholm; den 16 Maj afgaf Chefen för Ingenieur-corpsen reqvisition å den omnämnde ytterligare commenderingen.
Reqvisitionen inkom till, och expedierades från Generaladjutants-expeditionen för armeen samma dag eller den 16 Maj.
Commenderingen bestående af 170 man med nödigt öfver- och underbefäl utgick^ äfven ur Wermlands regtle och borde inställa sig på Waxholm den 2 Juni, samt, enligt Chefens för Ingenieur-corpsens begäran, fortskaffas medelst marche forcee i anseende till den korta tid, hvarefter denna commendering borde vid Waxholm inträffa.
Ett ytterligare skäl för sådana arbets-commenderingars transport medelst marche forcee, åtminstone undantagsvis, finnes uti de små anslag, sorn göra det omöjligt att på förhand vidtaga några arbetet tillhörande betydligare förberedande åtgärder, eller bildandet af materialförråder; hvarföre, då ett förut ej bestämdt, men af ett eller annat skal påkalladt, hastigt arbete bör företagas, tiden skulle för mycket försummas genom commenderingens långväga transporterande genom tåg, och många arbetsdagar derigenom bortgå.
Ej heller går det an att låta truppen, under afvaktan på materialier, ligga overksam på arbetsstället; hvarutaf allt följer, att från den dag, da orderneom arbets-commenderingens inställande å vederbörlig ort kunna utgå, marchtiden bör så mycket möjligt förknappas: — och då man icke alltid äger sjötransportmedel lill sin disposition, nödgas man begagna den enda möjliga återstående utvägen, som ar fortskaffandet medelst marche forcee.
Ex. tilläde derefter muntligen:
Hvad transporten af commenderingen till
Drottningholm beträffar, är derom så mycket ordadt, att jag icke vill upptaga tiden med att derom yttra något vidare, utan endast försäkra, att all möjlig omtanka och sparsamhet iakttagits vid sådana transporter, och att de alltid skett och framdeles äfven komma att ske sjövägen, så vidt sådant later sig göra.
Jag hade visserligen under f. m. flera gånger önskat anföra ett och annat oin Den 19 Februari e. ra. 217 om truppers transporterande sjöledes, isynnerhet om commenderingar till Drottningholm; men jag ansåg, att detta amne icke egentligen hörde lill det föredragna, sorn angick skjutslega!].
Jag bör derföre 1111 lemna en upplysning rör:de omöjligheten alt alltid iakttaga föreskriften att begagna sjötransport för tågande trupper.
Det är visserligen beläldt och föreskrifvet, alt företrädesvis transportera trupper sjövägen, men ett exempel visar att del icke alltid är möjligt att följa denna föreskrift.
Söm exempel härpå vill jag anföra det manskap, som i Westergöthland skulle samlas för att inställa sig vid Drottningholm, och hvilka åtgärder, sorn skulle vidtagas för att sjöledes öfverföra detsamma till Stockholm.
Skulle manskapet från Arboga begagna ångfåi tyg, så måste man först correspondent med Landshöfdingen i länet om anskaffande af fartyg och proviant på bestämd tid; sedan underrättelse derom ingått, är nästa å(gärden att Regts-Cheferne få ordres om truppens uppbrott och församlande på ett ställe.
Den föregående åtgärden ferdial' t/j 'dagar, och till den sednare 3 veckor för att från alla 5 regina i Westergöthland uppbrott och samling regementsvis må kunna äga rum, och derefter behöflig lid för dessa conlingenters samlande fördelningsvis. Sedermera skall af Landshöfdingen i det län, der samlingen sker, begäras marche-route till embarqueringsorlen; och lill allt detta åtgå 5 å 6 veckor.
Jag hemställer, huruvida,. med sådana omgångar, det alltid är möjligt att begagna sjötransport.
Gr. Horn, Claes Fredrik:
Då under förmiddagens debatt; i anleda, af motionen om skjutsväsendet, jag tog mig friheten yttra,-att, jemte all annan skjuts, äfven kronoskjuts under fredstid borde upphöra; anser jag mig uppkallad, i anledn. af Hr Gr.
Brahes yttrande, att, till följd af den nu föredragna motionen, begära ordet.
Jag hade egentligen afseende med mitt yttrande på (Jet mycket betungande och obeskrifligt tryckande i transporten af vårt sjöfolk.
Det var dessa transporter jag egentligen afsåg, och öfver denna skjutsning är det man isynnerhet klagar.
Det synes väl vara det mest ändamålsenliga sättet för sjömäns exercerande alt begagna den långa kuststräcka Sverige äger; men tvertemot detta naturliga förhållande haiman i allmänhet valt landtlransporter, och besvärat allmogen med skjutsning.
Det händer likväl, att sådana transporter inom landet ägt rum, som genom omtanka hos krigsadministrationen bort kunnat undvikas, hvartill jag räknar commenderingen midt under skördetiden genom landet för att samlas vid Drottningholm.
Jag har yttrat, att under fredstid man kan undgå att begagna den tryckande kronoskjutsen.
Trupper böra kunna tåga bär, så väl som i andra Jander, utan att det sker 3 H. 38 Den 19 FcLruari e m. marche forcee, ett sätt ^ som jag förmodar vara obegagnad t
Uti det land, som ligger under samma polhöjd roed Sverige, och der oändligen flera och större trupprörelser dagligen ske.
Man synes här hafva största afseende på den besparing, sora genom ett sådant transportsätt kan för kronan uppstå; men man beräknar icke, att med kronan egentligen förstås Sveriges innebyggare.
Går man till grunden, så vore det mera naturligt, att den tågande truppen underkastas besväret af att gå, än att landets innebyggare skola besvaras med deras skjutsande.
Det vore dessutom af verklig nytta för våra trupper, alt de öfvades uti det svåraste och ojemförligt vigligaste af alla taktiska rörelser, — sjelfva marchen under tåget, och dertill hörande konsten alt på sanni militäriskt vis blifva skötte och underhållne.
Andra transporter för kronans räkning kunna oftast undvikas; och om de det icke kunna, sker sådant mycket väl genom beting, hvarom vederbör.
Landshöfdingar nog förmå draga försorg, oin de i lid blifva underrättade om behofvel.
Som jag specielt nämnt tågande trupper genom centralprovinser i Sverige, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt dagligen och ofta 2:ne gångor 0111 dagen finnas ångbåtar, som afgå till olika orter vid Mälaren.
Jag tror således, att det skulle varit ett ganska litet besvär, om de auctoriteter, som bidragit att ordna sådana marcher, begagnat den utväg ångbåtsfarten erbjuder.
Generaladjutanten för armeen har uppträdt och ådagalagt., att han med den omsorg, som på honom ankommer, vidtagit hvad i commandomål bör ske, men det är icke från den sidan, som jag betraktar felaktigheterna i krigS-administrationen; det är från den brist, som röjer sig i sjelfva organisationen.
Hvarföre finnes icke vid Waxholm ett arbetScompagnie, hvarföre har man icke varit betänkt uppå, att i likhet med Pionier-corpsen på Carlsborg, bilda arbetscompagnier der de behöfvas, hvarföre bar man icke hos Ständerne anmält ett sådant behof?
Jag tror icke, att detta skulle hafva mött någon svårighet, då man erinrar sig hvad correct.inrätln. kostar.
Man bade då äfven besparat landet olägenheterna af dessa odisciplinerade, casernerade förbrytare och lösa personer, som nu äga rum.
Jag minnes mycket val, att den tiden mindre väl kända personer stodo under krigs-disciplinen, klagade icke landet öfver de olägenheter, som nu förspörjas.
Jag tror äfven, alt från Krigsadministrationen kunnat utgå planer för commenderingar i allmänhet, dervid afseende liades på nyttan, ja måhända nödvändigheten af att alltid hafva de vid gränsorterne stationerade regrtér tillgängliga för hastigt påkommande behof af mililärhandråckning inom samma orter, och icke till dessa transportera de aflägsna regtlerne, aldraminst under de årstider, då alla transporter arn som mest tryckande.
Det är från en högre och vidsträcktare organisation jag betraktar denna fråga, men tror Den 19 Februari e. m. 219 likväl icke, att R.
St. nu äro i tillfälle alt derom med någon ledning ingå i rådslag.
Frih. af Nordin, Carl Johan:
Jag instämmer fullkomligen i afsigtcn af den motion, som nu här är under öfverläggning.
Jag tror, att det finnes landsorter, som genom uleblifvande af bifall åt föregående
Ständers gjorda framställningar i denna del, äro ganska betydligt lidande; men då jag derjemte af motionärens framställningar inhemta!', alt Konungen, vid föredragningen af sednaste Ständers begäran, beslutat, att denna fråga skulle komma till slutligt afgörande ihop med den nya tågordningen, då densamma till pröfning förekommer, så fruktar jag att motionärens hemställan, deruti han begär, att Ekon.[Jlsk. skulle förnya den framställning, som sista riksdag gjordes, skulle medföra intet resultat, enär en sådan förnyad framställning troligen skulle leda till samma beslut, nemi. att hvila intilldess tågordningen kommit till afgörande.
På sudan grund får jag hemställa till motionären, huruvida icke han skulle vilja göia den jemkning i motionen, att han begärde, det Ekon.- Utsk. skulle föreslå Sländerne att hos Konungen i und. begära, att dessa hvilanda framställningar från föregående riksdag måtte, oafhängigt af tågordningen, blifva till Konungens afgörande anmälda.
Erfarenheten har visat, att ett så vidt omfattande ämne, sorn tågordningen är, har redan fordrat ett eller annat decennium, utan att vi erhållit något resultat; och jag fruktar, att det ännu kan åtgå ett eller annat decennium, innan densamma till slutligt afgörande förekommer.
Detta är åtminstone den farhåga jag enskildt hyser.; det är möjligt , att jag hur orätt.