Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. beviljat och den lagliga termins-afgiften man ändock icke är nöjd utan likt och olikt vill skaffa sig mer.
Jag instämmer till alla delar i den af Frih.
Cederström yttrade åsigt, och jag hembär honom min tacksamhet, för det han så klart och tydligt uttryckt de känslor, hvilka genomströmma mig, då jag nu genom förevar:de ämne påminnes om min skoltid.
Det är praktiskt sannt och rigtigt uttryckt, hvad denne talare sagt, och jag skulle ganska gerna votera för borttagandet af alla afgifter af lärjungarna till skolan.
Man har kallat det missbruk, att föräldrar, hvilka till en aflägsen provinsstad afsända en 9 eller 10-årig son, medskicka ett par r:dr eller en tjäder o. s. v. till läraren uti den klass af skolan, i hvilken gossen intages.
Då detta lemnäs såsom tacksamhetsbevis emot läraren för den vård, han lemnar gossen, kan det väl kallas missbruk?
Ar det icke, hvad vi fäder dagligen underkasta oss för våra barns bästa?
Har man ens någon rättighet att klandra det?
Tron J väl Mine
Hrr att detta kommer att nphöra, om än R.
St. ålägga föräldrar serskilda afgifter till skolan, så bedragen J Eder.
Jag vill medgifva, att, sedan Staten beviljat ett anslag af 90,000 r:dr till elementar-läroverken, och ålagt lärjungarne termins-penningar, desse frivilliga gåfvor torde blifva mera sällsynte i början: men ett par decennier härefter hafva vi dem åter: derom är jag fullkomligt öfvertygad, och ingen af Eder, Mine Hrr! kan jäfva den tanken, att så sker, ty J kännen, att det är fåfängt att lagstifta emot menniskonaluren.
Hvad nu det ifrågavar:de anslaget beträffar, så uplyser den K. proposm till sednaste
Ständer att beräkningen är rigtig.
Ständerna beräknade, att 30,000 r:dr genom lärjungarnes afgifter skulle komma att ingå såsom bidrag lill skolornas ari. underhåll, och fastställde dessa afgifter till 5 r:dr för hvarje lärjunge.
Då nu Utsk. nedsätter denna afgift med eller från 5 till 3 r:dr; ersätter också Utsk. den derigenom upkommande bristen med l af 30,000 r:dr, eller med 12,000 r:dr.
Man har sagt att den fattige är befriad från afgifter, men man har glömt, att ingen vill anses fattig.
Hvem är den egentlige fattige?
Icke endast torparesonen, utan medelklassens - Den 20 April f. m. 161 klassens, embetsmäns, ståndspersoners och mindre bemedlade presters barn.
Af egen erfarenhet vet jag, att för desse faller det sig mången gång ganska svårt att lösa sina barn hem ur skolan vid terminens slut, och stundom är för honom detta svårare än för torparen, hvars son tager renseln pä ryggen och vandrar hem till sina föräldrar.
Man har vidare åberopat förhållandet inom hufvudstadens skolor, men detta exempel är här icke tillämpligt.
Stockholms skolor äro icke ordnade efter nya melhoden och de frivilliga gäfvorna fortgå der.
Dessa afgifter npgå lill 50 å (50 r;dr och för mången fader är en sådan afgift ganska kännbar.
I denna afgift ingår likväl arfvodet för enskild undervisning.
Inom Clara och Maria skolor lemnäs denna undervisning på mellantiderna och i skolorna.
Dessa skolor hafva icke erhållit något bidrag af dessa 90,000 r:dr, utan skolorna underhållas af Stockholms Stad.
Jag önskar uphörande af alla termins-afgifter, men då sådant vore en allt för hastig öfvergång från den ena ytterligheten till den andra, förenar jag mig med nöje uti de af Frih.
Cederström yttrade åsigler och anhåller alltså om bifall till betänk.
Hjertligt tacksam för det understöd mina åsigter vunnit, har jag genom Hr Rosenblads anförande erfarit skälet, hvarföre han icke velat sig med mig förena.
Han har nemi. i sina påståenden gått längre än jag.
Någon skillnad i fråga om principen finnes icke emellan oss.
Det synes mig likväl, att vi med tacksamhet böra emottaga, hvad vi kunna få, och för det närvande icke yrka något derutöfver.
Jag öfvergår nu till besvarande af de emot mitt anförande gjorde anmärkn:r.
Hr Bildt har sagt, att de af Utsk. föreslagne 12,000 r:dr, blifvit af Utsk. antagne ”på höft”.
Det är visserligen naturligt, att den värde talaren, som emot Utsk:s beslut reserverat sig, kan tilltro sig att äga skäl påbörda Utsk. en sådan förseelse; men det är deraf ingen gifven följd, att Utsk. dertill gjort sig skyldigt.
Den värde talaren har vidare såsom stöd för sin åsigt åberopat, hvad Utsk. yttrat i nästföljande punkt; men jag tror lika val icke, att man kan påstå, att StatsUtsk:s nu föredragne, af en betydlig vidd och så mångfaldiga ämnen omfattande betänk, blifvit sä fullkomligen konseqvent till alla delar utarbetadt, att man bör mycket fästa sig vid en eller annan deri förekommande liten motsägelse.
I alla fall, då den 20:de punkten förekommer till pröfning, skulle jag nog, ifall det vore fråga om ett tillstyrkt anslag, hvarom följaktligen underd. skrifvelse komme alt afgå, icke underlåta att, i händelse motiverne deri icke stå i öfverensstämmelse med tillstyrkandet i denna, hos II.
Ståndet anhålla att få fästa upmärksamheten på nödvändigheten, att ur motiverne utesluta en fras, hvilken icke syntes böra gillas.
Men som 20:de punkten innefattar ett afstyrkande, som jag hoppas Ståndet lärer godkänna, så torde några anmärkmr vid dess ordalydelse ej behöfva uptaga vår tid.
Nu tillåter jag mig blott erinra vid samma punkt, att fastän den af Hr Bildt omnämnde fras der finnes, bevisar i mina ögon detta in6 II. 11 162 Den 26 April f. m. tet emot livad som är sagdt i den 19:de.
Äfven har Ilr Bildt yttrat, att det vore mycket bättre, om afgiften förhöjdes lill 20 r:dr, emedan det då vore lättare att befria en fattig lärjunge från denna afgift, än om den är bestämd till 5 eller 3 r:dr.
Häraf visar det sig, att talaren, med ordet fatlige, endast afsett utfattige lärjungar.
Det förefinnes likväl en väsendtlig skillnad emellan dem, som äro alldeles utblottade, och dem, hvilka hafva en knapp bergning.
För desse sistnämnde, som utgöra ett rätt stört antal, måste det vara ytterst förödmjukande, att hos vederbör, skolstyrelse anmäla sig såsom utfattige, och sannolikt göra de det icke eller.
Emedlertid visar sig häraf, hvartill man vill drifva saken.
Troligt är således, att, när Hr Bildt anser afgiftens förhöjning till 20 r:dr, träffa det önskvärdaste beloppet, den värde ledamoten framdeles vid mera gynnande tillfälle, om han det kan, genomdrifver sin mening; likaså tryggt som jag för min ringa del kan försäkra, att jag ej tänker lenina obegagnadt något tillfälle, derest sådant sig yppar, till hela den, i min tanke, oljenliga terminsafgiftens afskaffande.
Ty som här är en allvarsam principfråga, kan man å ingendera sidan påräkna någon eftergifvenhet, utan man må vara förvissad derom, att de motsatta sidorna komma att efter förmåga göra sina åsigter gällande.
Den, som befarar afgiftens ökande, må derföre vara på sin vakt, och besinna huruvida de fleste föräldrars tillgångar medgifva dessa dryga afgifter.
Likaledes har Ilr Bildt sagt, att den gällande författningen om läroverkens organisation så nyligen utkommit, att det af detta skäl icke vore rådligt, att uti densamma nu redan göra några förändringar.
Denna författning är det mycket omtalade K. circuläret af d. 6 Juli 1849.
Äfven jag räknar mig till dem, de der icke äska ett idkeligt ombyte i lagstiftningen; men i frågan om läroverkens ändamålsenliga ordnande äro åsigterna så delade, föreskrifterne så elastiska, så mångfaldigt skiljaktige å olika orter, lärarnes omdömen så betänksamma, allmänhetens föreställningssätt så vacklande, att hela denna fråga med skäl kan f. n. liknas vid ett brusande haf, hvars vågor häfvas af vinden hit och dit utan rast eller ro.
Härmed har jag naturligtvis ingalunda velat antyda någon klagan deröfver att ur denna irrgång af meningar, denna förbistring af förslag lill reformer, en tillfredsställande utgång befunnits såsvår att träffa, försvårad ännu mer, ifall, — hvad jag ej tillåter mig påstå, om ock andra förmena så, — den högtbetrodda embetsman, sorn haft sig det kall tilldeladt, att inför Konungen söka reda denna härfva, och ordna denna invecklade fråga, måhända icke synes hafva ägt den afundsvärda och sällsynta förmåga, att, lik en annan Prometheus, låna af himmelsk eld någon lifgifvande gnista, som kunnat sprida ljus i det rådande mörkret.
Jag kan, under de existerande förhållanderne, icke ens önska att i detta K. circulär blifvit uttalade mera bestämda åsigter, med undvikande af detta sväfvande, obestämda och mångtydiga, som utgör karakteren på detsamma.
Ty just denna omständighet har emedlertid förorsakat, att ett och annat läroverk kunnat bibehålla det egentligen värderika af dess organisation, likväl med några små förändringar, för upfyl - Den 26 April f. m. 163 lande af en utvertes hörsamhetspligt, om jag så får säga, nödtorfteligen vidtagne; och på detta sätt hafva åtminstone några spillror af Sveriges fordna vördnadsbjudande läroverk kunnat bibehållas.
I allt annat är en fullkomlig ovisshet rådande.
Det ena läroverket är ordnadt så, och det andra så.
Detta är faktiskt och kan således icke bestridas.
Det chaos, som börjat råda i tänkesätten, det mörker, som ur vissa hufvuden ntspridt sig bland en efter nyheten fikande allmänhet, existerade ju allaredan in potentia; det beliöfdes blott ett ord, för att låta det, a c lu, inför alla framträda; och della ord påkallades af dem, hvilkas röst ägde anspråk att blifva hörd.
Huruvida icke mera förtroende bordt tillmätas andra röster, som jemväl läto höra sig med icke mindre allvar, fastän med mindre sorl, derom bör jag icke nu ingå i något bedömande.
Emedlertid och i ett sådant sakeus skick, finner jag ingalunda någon betänklighet vid att recomraendera en förändring, som uti en eller annan punkt af ofvannämnda K.
Circulär kan lämpligen göras; och då Statslltsk. tillstyrkt denna förändring, anser jag mig desto heldre äfven böra desamma understödja.
Mig har dessutom blifvit sagdt, att det hedervärda BondeSt., som jag upriktigt värderar, så högt älskar, åt detta ärende egnat ett stort intresse; och, för att förvissa mig härom, har jag ännu i dag talat med flere ledamöter af detta Stånd, hvilka för mig upgifvit, att de vore sinnade, att bevilja ifrågavar. anslag, nästan framför hvilket annat som helst.
Huru PresteSt. tänker, har jag mig i denna fråga väl icke bekant; men jag inser ej hvarföre det högv.
Ståndet skulle återremittera densamma.
Sker det likväl, och sker det också hos oss, så är det i alla fall icke troligt, att, man kan undvika härom anlita förstärkt Statslltsk., hvarest BondeSt:s ledamöter komma alt hålla ganska väl tillsammans och måhända kunna de få någon af R. o. Ad:s ledamöter på deras sida.
BorgareSt. åter kan icke gerna hafva något skäl, att motsätta sig bifall lill denna punkt.
Hvad tron J väl, Mine Hrr! att man då vinner med en återremiss?
Intet annat än onödigt skrifveri, och att, vare sig genom tre
Stånds beslut eller genom votering i förstärkt Statslltsk., de af Utsk. föreslagne 12,000 r:dr likafullt komma att bifallas, såsom de äfven böra.
De må sedan räcka så långt de kunna.
Jag skulle emedlertid anse mig handla orätt, om jag nu, då frågan är bland mina högtärade Ståndsbröder under öfverläggning, icke skulle göra allt, för att hos R. o. Ad. afvärja ett afslag å hvad, som så nära har gemenskap med ett af Sveriges dyrbaraste intressen i det upväxande folkets bildning. O n Hr von Hartmansdorff:
Ånyo beder jag
Ståndet erinra sig att, enl. nu gällande författning, fattige lärjungar äro ifrån afgiften befriade.
De kunna icke åläggas någon betalning med mindre författningen öfverträdes.
När sä är, förfalla de skäl, som mine vedersakare anfört.
Do hafva således i de fattiges namn talat för de förmögnares befrielse från skolafgiftcr.
Jo! på sätt amira talare redan omnämnt, derhän, att man förspiller 11* 164 Den 20 April f. m. befintliga tillgängar för andra behof, som äro verkliga, utan alt kunna af användbara medel fyllas.
Mine värde motståndare säga det vara tungt och förödmjukande för den fattige, att nödgas, genom befrielses begäran, erkänna sin fattigdom.
Manne icke, i händelse man förklarar alla för fattige, det blifver lika om ej mera tungt för den rike att anses fattig?
Det plägar han icke tycka om.
Man säger: att afgiften är tryckande, men jag påstår, att cle fordna frivilliga gåfvorna eller den frihet, som i detta hänseende ägt rum, varit det vida mera.
I den skola inom hufvud staden, vid hvilken jag är en af Styresmännen, har handt, att, då föräldrar icke fått sina barn för brist på plats intagne och vi hänvisat dem till öfriga skolor i staden, har svaret gemenligen blifvit: vi äro fattiga och i de andra skolorna är det så dyrt att insätta barnen, jemförelsevis med hvad det kostar i denna skola.
Likväl har afgiften i Nya Elementarskolan varit 10 r:dr b:co i terminen.
Hvarföre är barnaundervisningen dyrare i de andra skolorna?
Jo just genom de der brukliga frivilliga gåfvorna, hvarom Hr Bråkenhjelm nyss talat.
Detta hans yttrande afsåg förhållandet i Stockholm.
Men då han talat om frihetens allmänna fördelar, så kan jag för honom omtala ett Gymnasium i landsorten, hvilket han nogsamt känner och hvarest
Rektorn så updrifvit sina inkomster genom de frivilliga gåfvorna, att han icke kunde förmås till att taga afsked, ehuru han genom sin höga ålder bordt uphöra med tjenstens bestridande.
Man säger, att icke blott allmogens barn utan äfven andra äro i behof af befrielse från den fastställde afgiften, hvaribland man serskildt omnämnt embetsmäns barn, och frågat, huru desse skulle kunna befrias.
Jag kan emedlertid uplysa, att i Nya Elementarskolan hafva äfven embetsmäns barn blifvit från all afgift befriade, när skolstyrelsen känt föräldrarnes fattigdom.
Hvilken skolstyrelse skulle annorledes handla.
Förutsätter man, att ingen fullgör, hvad honom enl. lag och samvete åligger, så kan man saklöst uphöra med allt lagstiftande.
Man säger, det vara fåfängt påbjuda sportlernes afskaffande, emedan de det oaktadt emottagas, så att föräldrar få betala icke blott de nya afgifterne utan äfven de gamla sportlerne.
Skulle detta vara förhållandet, så frågar jag, hvarföre har då Staten afskaffat sportlerne inom någon styrelsegren?
Hvarföre äro lie afskaffade inom Konungens Kansli?
Kan man väl föreställa sig, att vederbör, numera få betala icke allenast den nya chartan å utgående handlingar utan dessutom de gamla sportlerne till dervar:ne tjenstemän?
Om sådane skäl skola gälla, ser jag ingen möjlighet, till gamla missbruks afskaffande.
Jag går så långt, att jag påstår, att om sportlerna bibehållas inom skolan, blir det en anledn. till deras bibehållande i embetsverken.
Om ynglingen, som upfostras till tjensteman, redan från första stund, han i skolan trädt i beröring med en offentlig myndighet, lärt att bana sig väg med sedlar, som i tysthet hållas i hand, så torde han bibehålla i Statens tjenst den vana han förvärfvat i skolan.
Det tillhör upfostraren, eller rättare dem, som hafva närmaste tillsynen öfver skolorna, att afskaffa dessa sportler.
Den 26 April f. m. 165
En af mina motståndare har fägnat sig åt den olydnad, en del skollärare tillåtit sig derigenom, att de tvertemot Konungens påbud bibehållit skolornas gamla inrättning.
Sådan blir laglydnaden, om de frivilliga gåfvorna inom skolan bibehållas, oaktadt de enligt föreskrift icke må ega rum.
En talare har sökt visa oriktigheten deraf, att beröfva Staten en tillgång af 12,000 r:dr, som kunnat besparas för andra behof, om den bestämda skolafgiflen 5 r:dr b:co bibeliölles vid detta belopp.
Jag påstår, att man härmed åstadkommer ännu en annan skada, hvilken läroverken få vidkännas.
Hvad blir väl följden af det onödigtvis ökade anslaget till läroverken?
Jo! att när läroverken en annan gång behöfva anslag för sådana ändamål, som en stigande odling kräfver, men hvartill medel nu icke kunnat beviljas såsom för undervisning i naturkunnigheten, så svarar man: vid 1847—48 årens riksdag fingo läroverken 90,000 r:dr; vid 1850 •—51 årens 12,000 r:dr.
Nu komma de åter igen med nya anspråk.
Vi vilja ej gifva dem mera, och de erhålla intet; emedan man förut onödigtvis borttagit de tillgångar läroverken hade utan att tillita Statskassan.
Här har omtalats, att i Stockholm de frivilliga afgifterne i skolorna tillkommit derigenom, att, serskild undervisning lemnats lärjungarne utöfver den, Skolordningen föreskrifver.
En sådan undervisning borde vara förbjuden, emedan den lärotid Skolordningen föreskrifver, mäste anses vara afpassad efter lärjungarnes arbetsförmåga.
Att anstränga dem derutöfver, är alt inkräkta påden lid, som bör lemnäs ledig till deras vederqvickelse och kroppens stärkande.
Men då såsom i Stockholm sker, lärarne begagna skolan för att meddela serskild undervisning på de timmar, Skolordningen lemnar lärjungen ledig, så nödgas han arbeta för mycket.
Delta kan icke vara nyttigt hvarken för honom sjelf eller för samhället, som derigenom får en för tidigt utbildad och i sin barndom öfver-anslrängd raan, den der alltså är svag både till kropp och själ.
Jag har begärt ordet endast för att bemöta, några af Frih. Cederströms anmärkntr.
I anledn. af mitt yttrande, att
Dtsk. tillstyrkt de 12,000 r:dr endast på höft, till stöd för hvilken åsigt jag åberopat den motsägelse, som förefinnes uti Utsk:s motiver å sidorna 21 och 22 uti betänk., äfvensom en Stats-kont:s i SlatsUtsk. tjenstgörande embetsmans yttrande, har Frilen sagt, att det vore endast en fras, som ingenting betydde.
Härtill får jag genmäla, att inom StatsUtsk. denna fråga blef behandlad sålunda, att först voterades om bifall eller afslag i hufvudsaken och att majoriteten derefter inpassade motiverna lill det beslut, den åstadkommit.
När. så var förhållandet uti förevar, punkt, är det icke underligt, att Frih.
Cederström gillar de föreslagna motiverne, som öfverensstämma med hans åsigter, men att de derföre äro förträffliga är ej bevist ej heller att motståndarne till hans åsigter endast bygga på fraser. —-
Dessutom vill jag fästa upmärksamhelen på, ett förhållande, som ytterligare torde visa all hvad Utsk. i denna punkt yttrat, är mera en fras, än hvad som finnas å sid. 22.
Utgifts-afd:n hade nemi. fattat ett helt annat beslut, än det Ståndet nu har under öfverläggning.
På de 166
Den 26 April f. m. skäl, Gr Mörner i sin reservation nplagit, liade afdckn tillstyrkt bibehållandet af termins-afgiften till 5 r:dr och följaktligen underkänt motionärernes förslag på skäl i full öfverensstämmelse med hvad Utsk. yttrat å sid. 22; men då, som nyss nämndes, genom votering i Utsk. fattades det beslut, betänk, innehåller, mäste majoriteten skaffa sig nya motiver, men att de som förut funnos ej blefvo underkända synes just deraf att majoriteten bibehöll den å sid. 22.
I öfrigt synes det väl hvar och en tydligt, att, då ännu icke 2:ne år förlupit, sedan den K.
Författningen ronde skolverkens organisation utkom, det icke är möjligt, att bestämma det belopp, hvartill terminsafgiften under dessa är upgått.
Att vilja säga att summan är riktig derföre, att 12:30
Då emellertid den värde talaren icke vederlagt de skäl, hans moståndare förebragt, torde ingenting behöfvas att i hufvudsaken vidare tillägga; och skulle det pä del högsta förvåna mig, om den lilla episod ur riksdagstakliken, Frih.
Cederström här framhållit, skulle på något sätt kunna inverka på 11. o. A:ds beslut i denna fråga.
Hr von Hartmansdorff har behagat, att på min fordne lärares döda mull debitera honom för något, från hvilket jag måste frikänna honom.
Denne lärare var icke, såsom Hr von Hartmansdorff upgifvit, lektor vid gymnasium, utan endast rektor vid skolan i Wexiö; och som samme person torde af en och annan af R. o. Ad:s ledamöter hafva varit känd, anser jag mig här böra bevittna, att denna rektor var sådan, att, om han nu lefvat och vore qvar såsom rektor vid Wexiö skola, skulle jag i denna dag till honom afsända min son, för att af honom undervisas.
Det är alldeles icke underligt, om denne man blef ihågkommen af sina lärjungars föräldrar, ty ännu i denna stund är han omtalad såsom ett mönster för alla rektorer.
Jag anser mig alldeles icke vederlagd utaf allt hvad här blifvit anfördt emot termins-afgiftens borttagande, utan yr kar bifall till Utsk:s förslag.
Hvad serskildt beträffar skolorna i Stockholm, så är det mig ingalunda obekant, hurusom en häftig och mindre väl förd strid upkommit emellan den gamla och nya skolmethodens förfäktare här i hufvudstaden.
Vi få väl se hvad framtitiden i detta afseende har att uplysa, då partierna å ömse sidor blifvit ense.
I denna strid har jag aldrig deltagit, men jag erkänner, att jag med fägnad ser, alt 2 skolor i riket bibehållas efter den gamla inrättningen, nemi.
Clara och Maria skolor här i Stockholm.
Erfarenheten kommer att visa, huruvida föräldrar i längden blifva bäst belåtne antingen med den nya eller den gamla skolan.
Hade nu äfven dessa skolor blifvit förändrade, hade icke heller någon jemförelse kunnat ega rum, och det är just detta, som utgör min fägnad, öian har här sagt, alt dessa 2:ne skolors bibehållande efter, den gamla methoden härflutit af olydnad mot Kongl, befallningar.
Äfven detta är ett misstag, ty dessa skolors styrelser hafva hos K. M. i underd.het anmält, att dc icke ega medel för skolornas organisation och derföre hafva de fortsatt sin fordna verksamhet.
Dessa skolor hafva icke undfått en skilling af det anslag, som blifvit de öfrige Den 26 April f. m. 167 skolorna beviljadl.
Jag törnyar min anliällan om bifall lill Ulsk:s betänk.
På grund af de skäl, sorn blifvit anförda ej mindre i Gr.
Mörners reservation, än äfven bär på Riddarhuset af Hrr von Hartmansdorff och Bildt, anhåller jag om återremiss af denna punkt, och att skolafgiften må blifva sådan den nu är.
Såsom eli ytterligare skäl för detta mitt yrkande vill jag nämna, att en dylik afgift nu äfven finnes vid folkskorna.
Jag har sett många reglementen för dessa folkskolor på landet, der för hvarje barn, som begagnar skolan, blifvit bestämdt en afgift af t. o. m. 12 ä 16 sk. b:co i veckan, frän hvilken afgift likväl de fattige naturligtvis äro fritagne.
När en sådan tillämpning sker frivilligt inom församlingarne, och när den sker vid skolor, hvari endast den lägre undervisningen meddelas, och der man i allmänhet såsom regel antagit, att undervisningen bör vara mera kostnadsfri; så anser jag på intet sätt obilligt, att den för elementarläroverkens begagnande bestämda afgift fortfarande bibehålles.
Huru beklagligt har icke striden emellan gamla och nya skolan i allmänhet blifvit förd, nemi. förnämligast å den sednares sida, det röjer sig i snart sagdt alla hänseenden.
I stället för att närma sig hvarandra med sagtmod och1 fördragsamhet, och långt ifrån att vilja iakttaga någon varsamhet vid den öfvergång, de från ett system till ett annat ansågo nödig, hafva de moderna skolidéernes förfäktare förfarit på det, i min tanke mindre berömvärda sätt, att ouphörligen söka uttränga och förjaga sina föregångare, anliängarne af den äldre skolmethoden.
Denna strid är redan långvarig, men först vid begge sednaste riksdagarne fingo de nya skolans män vinden i sina segel, isynnerhet var deras framgång vid sednaste riksmöte högst märkbar.
Den gamla skolans mest allvarligare försvarare gingo då så långt i moderation, att de föreslogo, proprio motu, att den nya, i hufvudstaden använda methoden finge tillämpas på en eller annan skola i landsorten, på det att man dymedelst måtte få se, huruvida den af antagonisterne åberopade skolans i Stockholm method månde i lämpligheten vara fullt lämplig för landsorten.
Men detta var icke nog: alla skolor skulle omskapas efter nya systemet.
Striden är nu aftynad f. n.; den nya methoden har vunnit en slags seger.
Huruvida densamma begagnas med vislig måtta, lemnar jag derhän.
Den illiberalitet, som alltjemnt utmärkt den nya skolans förfäktare, fortfar ännu, efter hvad jag kan förmärka.
Man går härutinnan så långt, att man, enligt hvad nyss hördes, på detta rum med benämningen ”olydnad emot Konungens befallningar” velat stämpla det förhållande, att, i anledn. af det sväfvande i föreskrifterne, som finnes i K. Cirkuläret d. Juli 1849, åtskilige läroverk bibehållit så mycket godt och nyttigt de kunnat, af den gamla methoden.
Förstjenstfulle lärare, som af erfarenhet känna skolans behof, kunna väl ej annat än önska bevara läroverken vid det goda, de af ålder egt; att inom gränserne af det K.
Cirkuläret söka åvägabringa sådant, se der hvad som nu kommer under en förhatlig rubrik af ”olydnad” 1 — Förljenar icke delta uttryckssätt alt 168 Den 26 April f. ra. anses högst illiberalt?