Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är tillika af den tanken, att, förr än inöfvade vallhjon och hundar hafva blifvit hos oss införde, vägar man ej företaga genomförandet af den nu ifrågavande, i min tanke serdeles nyttiga och kloka, förändringen; men när sådant på åtskilliga ställen skett, så kommer ock det ögonskenligen välgörande föredömet att utöfva sin till efterföljd städse lifvande förmåga.
Cederström, Jakob, har emot Utskms förslag gjort en invändning, den jag aldra mindst hade förväntat mig, i det Frihrn förklarat sig anse den ingångna öfverenskoramelsen böra kunna höfvas blott på en enda delägares tillsägelse derom.
Inom Utsk:n åter förevar ett alldeles motsatt förslag, på sätt en afgifven reservation gifver vid handen, af innehåll, att, likasom erhälligt samtycke er fordrades för ingåendet af öfverenskoramelsen, sä borde det ock fordras enhällighet för beslut om densammas upphörande.
— För min del har jag ej tvekat att biträda Utskms förslag hufvudsakligen af 2:ne skäl: det ena, att jag anser, att, då man finnér en uråldrig sed böra vika för en nyare och bättre, den förra bör i kraft af sjelfva sin uråldrighet åtnjuta något företräde i behandlings - Den 5 Juli f. m.
503 sättet framför det obepröfvade nya; det andra skälet har varit det, att man ej genom nära oöfvervinnerlig svårighet för återgången måtte afskräcka delägarne frän sjelfva aftalets samtyckande från början ; af dessa skäl har jag ej fordrat enhällighet äfven för aftalet om den första öfverenskommelsens möjliga upphörande.
Men att gå sä långt som Frih.
Cederström och förklara en enhet af rösträtt vara nog för npphäfvandet, så att följaktligen åt en enda intressents välbehag öfverlemnades att, sedan stängseln väl blifvit borttagen, påbörda de öfrige intressenterne dess upprättande ånyo: — det finner jag i högsta grad orättvist och ledande derhän, att sådane öfverenskommelser, som Utsk:n föreslagil, aldrig skulle i verkligheten blifva ingångne.
Ty huru kan man väl föreställa sig, att någon skulle vilja ingå på alt underkasta sig borttagandet af stängslen och koslnaden för anskaffande af vallhjon samt vallhundar, dä han äfventyrade att på blott en enda, om också den ringaste, delägares förslag tvingas att när som helst återgå till det förra tillståndet, hvarigenom han, ej allenast skulle hafva fåfängt underkastat sig de föreg:de kostnaderne, utan äfven nödgas ådraga sig nya.
Förutsättningen alt någon ville våga sig in uppå en så osäker ställning synes mig särdeles oantaglig; och då den föregifna förbättringen af förslaget sålunda visar sig vara ej mindre omöjlig, för alt icke säga orimlig, än den är orättvis och menlig, anser jag något hinder derutinnan icke möta för det bifall till Utsk:s hemställan, hvarom jag vördsammast anhåller.
Jag hoppas att R. o. Ad. finner den från ett gammalt skick, som sedan många mansåldrar eger rum, nu föreslagna öfvergången till ett bättre vara i det framställda förslaget tillstyrkt så varsam, så lindrig att någon serdeles betänklighet ej dervid bör förekomma.
Då det är otvifvelaktigt, att i ett land med en så från norr till söder långsträckt yta olika behof skola uppstå, så är det också den billigaste och naturligaste fordran, att dessa olika lokalförhållanden må fä, i möjligaste måtto, göra sig gällande och taga ut sin rätt.
Det är således nödvändigt att åt de olika orterna öfverlemna att inrätta stängselskyldigheten efter ortens behof.
Det är tillfälle dertill, som detta förslag vill söka att bereda.
Att, på sätt Frih. Cederström, Jakob, föreslagit, öfverenskomrnelsen borde kunna häfvas genom en endas påyrkande; är vederlagdt af Frih.
Cederström, C. R., och någon ytterligare vederläggning deraf tror jag ej behöfvas.
En talare har sagt att öfverenskommelsen ej borde kunna häfvas, derest ej egarne af •§ af jordevidden dertill äfven samtyckte; och det är i min tanke den otvifvelaktigt rälta grunden; och jag måste för min del erkänna, att jag i det afseendet, att blott | af delegarnes (detta taget efter personerne) samtycke skulle erfordras för upphäfvande af öfverenskommelsen, ej varit af samma tanke som Utsk:n.
Jag har dervid varit af samma tanke som Lagberedningen, ty i allmännhet afmätas inom ett skifleslag rättigheter och skyldigheter efter jorderymden; hvarföre jag äfven anser dem i det - 50 i Den 5 Juli f. m. ta afseende böra mätas efter samma grund.
Det är gammal sed, och lagfästad sed.
Nu deremot skulle efter Ulskms förslag kunna inträffa, att 3 eller 4 backstugusittare skulle, efter att hafva sins emellan aftalat att uphäfva den stiftade öfverenskommelse!), dertill tvinga byamännen, om de voro underlägsna till antalet af personer.
Detta leder till orimlighet, och jag tillstyrker derföre hvad Lagberedningen föreslagit, eller, om K. o.
Ad. ej derpå vill ingå, alt man då mätte besluta, alt alla delegarnes samtycke skall erfordras för upphäfvandet likasom för ingåendet.
Jag motsätter mig till alla delar, att man gör någon förändring i 1800 års ypperliga stängsel-författning.
Jag har uti en stor by i Westergöthland sett olägenheterna af rubbningar deruti, hvilket ännu mera styrker mig i min åsigt, att nuvande ypperliga författning bör förblifva orubbad.
Jag får till en början bemöta mine värde motståndare med det förklarande, att jag alldeles ej har sagt, alt en delägares påyrkande må kunna häfva hela öfverenskoramelsen; men att jag sagt, att en enda delegare må vara berättigad, om han vill återgå under stängselförordningens nu gällande kraft, att sä göra, och att dä ej blifva tvungen att ensam hälla sina stängsel.
Jag har derjemte sagt, att vi här i Sverige ej ännu äro så långt komna, att vi öfverallt kunna anlägga circulations-bruk.
I vära byalag passar det sig sä, att det ej ens är möjligt att komma derhän med de små hemmansdelarne af } och ^ mantal; ty man kan ej med fördel inrätta circulations-bruk på mindre areal än 100 tunnland.
Nu har hemman mycket mindre i allt slags egor än 100 tunnland, och kan således ej utan stor kostnad inrätta circulalion, eller vara i behof af att antaga serskilda vallhjon och hundar för hvarje serskildt slag af kreatur, såsom för nötkreatur, fårkreatur, svinkreatur m. m.
Frågas billigt om ej de 3 herdarne med deras hundar skulle komma att äta upp hela afkaslningen af det lilla hemmanet, sä att bonden sjelf slutligen måste gå ifrån sin gård.
— Man kan genom omtalande af utländska förhållanden lätteligen narra en och annan liten jordegare att ingå härpå, hvilken likväl vid närmare eftersinnande finnér sin stora räkning vid att återgå till det nuvande: och derföre bör man ej genom utfärdande af en sådan allmänn författning, som den ifrågavande, tvert undanrycka det skydd lagen nu lemnar honom i afseende på erhållandet af hjelp i stängselskyldigheten.
Det anser jag vore vådligt för mitt fädernesland, och derföre motsätter jag mig detsamma.
Jag har icke sagt, att alla de öfrige intressenterne skulle tvingas att återgå till det nuvande tillståndet endast genom en endas påyrkande; men jag har yrkat att denne må fä återgå om han vill, lill det nuvande förhållandet.
— Vore detta tillräckligt sagdt i afseende på hvad Hr v.
Hohenhausen och Frih. Cederström, C. R., anfört.
Sparre har serskildt yrkat, ej endast att sjelfva öfverenskommelsen skulle, i motsats mot hvad jag nu anfört, få den kraft som Utsk:n föreslagit, utan han har gått än längre och yrkat, att Ben 5 Juli f. m. 505 det skulle fordras enhällighet för att få den upphäfd.
— Hvad sjelfva öfverenskommelsens ingående beträffar så behöfves ej derom lagstiftas, ty det står allom fritt att öfverenskomma, om de vilja, att bruka sina hemmansegor gemensamt, så att hvar och en pro rata parte får sin del af all slags gröda och affall.
De hafva dertill full rättighet, ty det finnes ej i lag förbjudet; och då kan man med fördel inrätta circulalion och borttaga gärdesgårdarne.
Men att vilja tvinga jordegarne af smålotterna i en by att för all framtid underkasta sig att ensame ansvara för sin stängsel, derföre att de en gång ingått en öfverenskommelse, som de sedermera finna sig ej kunna hälla; det anser jag vara oriktigt.
Till svar å den siste värde talarens yttrande om omöjligheten för en mindre jordegare, eller det betungande för en sådan, att vara utan stängsel; torde endast behöfva anföras exemplet af Skåne, der man frän Hallandsås ända till Ystad ej ser en enda stängsel, utan alla kreatur antingen vallade eller tjudrade.
Der äro ganska många små hemmansegare, och de befinna sig ganska lycklige under nuvande förhållande; men säkerligen skulle de anse sig ganska olycklige, om Frih. Cederströms, Jakob, hushållsmaximer i detta fall blefve dem påtvingade.
Att en lag i detta hänseende är af behofvet påkallad visas bäst af det nuvande förhållandet, att många skulle vilja efterfölja de gifna exemplen, om de hade tillräcklig säkerhet derför att icke af sina grannar blifva tvingade till upprättande af stängsel; Någon våda af detta förslag bör ej heller befaras, då det fordras enhälligt samtycke till öfverenskommelsens ingående.
Hvad åter angår villkoret, hvarunder en sådan ingången öfverenskommelse må kunna liäfvas, sä är det gifvet att densamma måste ega bestånd emot något påträngande; ty annars lärer ingen jordegare våga att borttaga sina stängsel, om han ej eger säkerhet för att någon lid framåt få fortfara med, alt undvara dem, och alt dervid vara beroende af grannars nycker.
Stabilitet måste således finnas i detta afseende, om ändamålet skall vinnas; och den vunnes bäst derigenom att, liksom det fordras enhällighet för ingåendet af öfverenskommelsen, det äfven fordrades enhälligt samtycke till uphäfvandet.
Skulle man äter tro att, om man fordrar sådant, man afskräcker mången ifrån att ingå i en öfverenskommelse, som han måhända skulle samtyckt till, örn han sett någon lättare utväg för sig öppen att åter fä den häfd, om han i framtiden skulle det önska, sä är det ej nog med att antaga Ulslcns förslag att det för upphäfvandet blott skulle fordras samtycke af £ af delägarnes personal; ty om då de personer, som gjort öfverenskommelsen vore 3:ne, och den ena af dem egde en jemförelsevis mycket större egovidd, och det folie de andra båda in att chicanera honom, så kunde de helt enkelt gå till honom och säga: betala oss så och så mycket, ty eljest häfva vi öfverenskommelsen.
Jag kan ej heller uteslutande antaga Lagberedningens förslag, ty då skulle den större jordegaren kunna chikanera den mindra.
Jag skulle derföre för min del tro att, om man ej vill hafva enhällighet såsom vilkor för upphäfvandet, sä bör man fordra båda 506 Den 5 Juli f. m. de vilkoren tillsammans, som Utsk:n och Lagberedningen hvar för sig hafva föreslagit, d. v. s. att det för öfverenskommelsens upphäfvande skulle fordras samtycke af minst § af personerne tillsamman ägande minst f af jorderymden; så att, om t. ex. ett byalag bestode af 9 mantal som egdes af 6 personer, så skulle för upphäfvandet fordras samtycke af minst 4 personer samt af egarne till minst 6 mantal.
— Skulle derföre R. o. Ad. ej anse enhälligt beslut erforderligt för upphäfvandet af den ingångne öfverenskommelsen; så anhåller jag att R. o. Ad. måtte bifalla Utskms förslag med den förändring deruti, som jag nu vördsammast tagit mig friheten att föreslå.
Den upplysning Frih. Cederström, Jakob, afgifvit, innefattande att jag skulle hafva begått ett misstag i uppfattningen af hvad han sagt, må nu ega hvilken kraft och verkan som heldst, blott icke den, att detta misstag i någon väsendtlig mån kan rubba hvad jag hufvudsakligen haft äran i ämnet anföra; ty att Frih:n anser att en delegare, en enda, och hvilken af dem som helst, efter ingående af den ifrägavar:de öfverenskommelsen, skulle vara berättigad att för gränsen kring sin åker återställa stängseln, med rättighet alt fordra det hans grannar skola deruti deltaga^ så är det ju klart att en rubbning komrae att äga rum, hvarvid de öfrige delegarne blefve underkastade kostnaderne af en ny förändring och deraf följande olägenheter, blott för en enda persons skuld.
— Orättvisan af ett sådant förhållande hoppas jag fortfarande måtte falla i ögonen.
Rörande Gr:ne Sparres och Lagerbjelkes yttrande, som åsyftade annan reglering af vilkoren för upplösande af öfverenskommelsen ; så vågar jag deremot andraga, såväl hvad jag förut haft äran yttra, nemi. att den uråldriga seden bör hafva någon företrädesrättighet, som ock ur synpunkten af förändringens eget intresse, hvilket Gr.
Lagerbjelke ock rätteligen antydt; att det nemligen icke vore rådligt att allt för mycket afskräcka personer från detta företag, så vida man önskar det någon framgång.
— Rörande åter del olika förhållandet med de begge antalet och grunden härför, så tror jag att Utsk:n hafva tillräckligt förklarat anledningen till sitt förslag härutinnan, då de yttrat sig på följande sätt: ”Genom ett ensidigt yrkande af en större jordegare skulle nemi., efter Utskms tanka, i annat fall, och derest den af lagberedningen föreslagna grund bestämdes, det kunna inträffa, alt de öfrige delegarne, hvilka, under förlitande på föreningens fortfarande bestånd, redan borttagit alla hägnader, blefve tvungne att stängsel åter uppsätta, hvarigenom, oberäknadt den osäkerhet, som alltid häraf blefve en följd, ett stort mehn, synnerligen å de orter, der tillgång till stängsel-ämnen är mera knapp eller alldeles saknas, komrae att den mindre jordegaren tillskyndas.” Nu har Gr.
Lagerbjelke sagt att, vid det af Utskm förordade förhållande, den mindre jordegaren deremot skulle kunna chikanera den större genom ett påstående i den syftning, hvarom Den 5 Juli f. m. 507 här är fråga.
För min del tror jag åter, alt den större jordegaren har så många tillfällen att förskaffa sig inflytande i sin trakt, att rättelse vore troi. vida svårare, om denne ville chikanera den mindre, än tvertom.
Då jag nu likväl hyser den förtröstan, att den verkliga egna fördelen skall laga ut sin rått såväl hos den ene som hos den andre; så anser jag ingenting vara riskeradt genom ett sådant stadgande, som här är föreslaget.
Lagerbjelkes alternativa förslag, att man skulle beräkna både jorderymd och personer, sä befarar jag det vara att komplicera frågan derhän, att man allt för mycket försvårar upphäfvandel.
Jag vill ej detta upphåfvande, men jag vill förekomma att man, genom att försvåra detta, afskräcker från ingåendet; hvarföre jag alltså fortfarande begär bifall till förslaget.
Hr von Hohenhausen: Sedan nu Frih. Cederström, C. R., anfört största delen af hvad jag ämnade yttra, har jag endast några få ord att tillägga.
— Jag ber att få fästa Gr.
Lagerbjelkes uppmärksamhet derpå att svårigheten att häfva den gängse fördomen mot upphäfvande af stängning eller emot öfverenskommelse att befria sig från stängselskyldigheten, är så stor, att, 0111 man vill vinna ändamålet, man måste öppna lätta utvägar att återgå lill det gamla, i fall någon skulle finna sig lida skada af det nya.
Om man under sådana förhållanden vill hafva saken igenom hos R.
St., så bör man ej sträcka sitt hopp längre än lill det nu framlagda förslaget.
För att underlätta ingåendet af öfverenskommelsen mäste upphäfvandel vara någorlunda lätt; ty försvårar man det sednare, så förhindrar man äfven det förra i betydlig mån.
Cederströms, Jakob, yttrande synes mig vara ett bevis derpå; och sådane meningar hafva vi äfven inom Utsk:n fått erfara, om ock icke till den ytterligare grad som hans, hvilken skulle frambringa ett tillstånd, som vore vida värre än det nuvarande.
Jag tror derföre att man, för att tillvägabringa det åsyftade ändamålet: besparing i penningar och lid, gör bäst uti att bifalla hvad Ulsk:n föreslagit.
Med erkännande af att det utaf Gr.
Lagerbjelke väckta förslaget är i öfrigt både rättare och billigare, anser jag det dock nu vara outförbar!.
Då jag anser det orätt att vilja binda någon till vidblifvande af en öfverenskommelse, hvars följder han ej kan förutse, och hvars uppfyllande kan komma att förorsaka honom större kostnader, än han mäktar bära; så tillstyrker jag fortfarande, att man mätte vidblifva 1800 års författning, som i allmänhet väckt mycken belåtenhet i landet.
Frih. Cederström, C. R., med hvilken Hr v. Hohenhausen förenat sig, har ansel det vara af serdeles vigt att man ej måtte afskräcka från ingåendet af öfverenskomraelser derigenom, att man för upphäfvandet fordrar samtycke af någon auuan pluralitet, än den af personernes antal.
Jag vågar y 50S Den 5 Juli f. m. då fästa uppmärksamheten derpå, att, om man allt för mycket sätter beståndet af ifrågavarrde öfverenskommelser på lös fot; så afskräcker man jordegare ifrån att ingå sådan öfverenskommelse genom farhågan alt genast kunna blifva chickanerade ty det klingen småsak att ögonblickligen helt och hållet förändra sitt hushållningssätt i detta afseende.
Det af mig föreslagna sladsaudet åter afser så väl stabilitet sora möjlighet att få öfverenskoramelsen håfven om den skulle befinnas tryckande.
Något trassel, som Frih. Cederström C.
R. förmenat, skulle väl deraf ej kunna uppkomma; ty i min tanke åtminstone är ingenting enklare än att såväl f- af personerne som £ af jorderymden förena sig till upphäfvande af hvad de öfverenskommit.
Sådant är ganska lätt utfördt och föranleder ej det ringaste till trassel: hvarföre jag vördsamt förnyar inin anhållan om propus, på den af mig föreslagna förändringen.
I fråga om författningar som i så väsendtlig mån, som denna, ingripa i den slöra allmänhetens förhållanden, tror jag att man bör gå försigtigt lill väga.
Jag tror ej att det går an att på en gång begära allt, utan att man måste söka att småningom uppnå det ifrågasatta ändamålet, och mera fästa sig vid möjligheten af dess uppnående, än vid skyndsamheten, serdeles då man åsyftar ett så helt och hållet motsatt system, som det ifrågavarrde i förhållande till det nuvar:de.
Jag kan väl ej neka, alt icke Gr:nes, Sparre och Lagerbjelke, förslag i detta afsende förefaller mig rigtigare, men jag tror det vara angeläget att tillse, att man ej derigenom åstadkommer så stora olägenheter för de mindre jordegarne, så alt man ej vinner det afsedda goda ändamålet.
Vi hafva här under diskussionen hört, huruledes man föreslagit alt blott en enda person skulle kunna häfva öfverenskommelsen, och å andra sidan hafva vi hört önskas, att öfverenskommelsen skulle fortfarande ega bestånd, så framt ej både af delegarnes antal och af jorderymden skulle förena sig om ali häfva densamma.
Jag tror då alt man, för att vinna det goda ändamålet, att komma lill ett mera rationelt förhållande, måste gå varsamt tillväga.
Jag vill göra fullkomlig rättvisa åt den siste värde talarens önskan och sjelfständighet att befordra den goda sakens framgång, och jag instämmer fullkomligt med honom i denna önskan; men frågan är huruvida den verkligen vinnes genom ifrågavar:de förslag.
Om på ena sidan smärre jordegare skulle hysa någon tvekan att ingå pä delta förslag, i fall ej det af Utsk. föreslagna vilkoret antoges; så skulle å andra sidan de större jordegarne hysa än större tvekan att ingå på förslaget, om de hade att frukta, att de när som heldst skulle kunna utsättas för den chikan, alt några smärre, högst obetydliga, jordegare kommo till dem, sägande sig vilja hafva betalt så och så mycket eller skola tvinga honom till att å nyo uppställa sina gärdesgårdar.
Det kan således ej i min tanke blifva något skäl uti att, för att få saken fram, antaga en princip som jag anser vara orik - Den 5 Juli f, m. 509 lig; och jag måste derföre för min del vidblifva mitt förra yrkande att enhällighet måtte fordras för öfverenskommelsens uppbäfvande, eller ock att, pä sätt Gr.
Lagerbjelke yrkat, dertill måtte fordras § såväl af peisonerne som af jorderymden.
Då nu öfverläggningen om första punkten af Ctskms förslag förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på denna punkt, hvartill åtskillige ledamöter yrkat bifall samt Hr Hammarhjelm yrkat afslag, Frih. Cederström, Jakob, föreslagit den förändring, att med bifall till första delen af Utskms förslag mätte stadgas, att en delegare önskar återgång till gällande författning, han må dertill ega rätt och öfrige delegare då blifva slyldige att med honom i stängselskyldigheten deltaga; samt deremot Gr.
Lagerbjelke föreslagit att Utskms förslag, måtte antagas med den förändring, att sådan öfverenskommelse, som deri omtalas, ej må brytas, utan att minst -| af delegarne, tillsammans egande minst \ af den jordrymd, för hvilken öfverenskommelsen blifvit ingången, samtycka till dess förändring eller upphäfvande.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till bifall å Utskms ifrågavarule förslag framställda propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, och då sedermera Hr Landtm, hemställde om R. o.
Ad. behagade antaga samma förslag med den af Frih.
Cederström föreslagna förändring, ropades nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. antoge utskms förslag med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring, samt då härvid ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att denna sist framställda propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja.
Den som bifaller första punkten af Lag- samt Allm.
Resv,- o. Ekon.-Utskms betänk.
N:o 19 voterar ja; den det ej vill voterar «ej; vinner nej, antages Utskms i berörde punkt gjorda förslag med den förändring, att sådan öfverenskommelse, som deri omtalas, ej må brytas, utan att minst |:delar af delegarne, tillsammans egande minst |:delar af den jordrymd för hvilken öfverenskommelsen blifvit ingången, samtycka till dess förändring eller upphäfvande.
Ja — 2.
Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt Hr af Geijerstam!
Carl, anmält sig vara af enskilde angelägenheter nödsakad att den 10 dennes afresa från hufvudstaden och derföre anhållit att få med 510 Den 5 Juli f. m. bibehållande af riksdagsmannarätt afsäga sig sina befattningar såsom ledamot af StatsUlsk. och Bänkman inom 18:de Bänkm:s-afd:n. B. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke; hvarefter Hr Landtm, i anledn. häraf anmodade Hrr Electorer att utse en ledamot i StatsUlsk. att inträda från och med den 10 dennes, samt tillkännagaf, alt val af en Bänkman inom 18:de Bänkm:s-afd:n komme alt förrättas i början af nästa plenum. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In {idem protocolli, Albert Munck.
Justerades 3 prot.utdrag för denna dag f. m.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnde frän Exp.- Utsk. inkomne förslag till R.
Sl:s underd. skrifvelser till K. M.:
N:o 123, ang:de rotehållarnes i Bohus län skyldighet, att förse sina båtsmän med en månads uppfordringskost; N:o 124, ang:de förändrade grunder för beväringsmanskapets tjenstgöring m. m.; N:o 125, ang:de roteringshesväret för komminister-bostället Kåreslätt; N:o 126, ang:de stämpling af spelkort och afgiften derför; samt N:o 127, om upphörande af skilli ngssedlars utgifning från Banken.
Upplästes ett af Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh., inlemnadt sålydande mern.:
I anseende till sjukdomsförfall nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Exp.- och Förstärkta StatsUtsk:n, äfvensom att vara Bänkman inom 7:de Bänkm:ns-afd:n, under vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarätt i öfrigt varda bibehållen.
Hr Gr. o. Landtnäs till bifall å denna anhållan framställda propos. besvarades med ja och nej; hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande, samt dels an - Den 5 Juii e. ni. 511 modade Hrr Electorer att utse en ledamot i Exp.-Utsk. efter Frih.
Stjernstedt, dels tillkännagaf att val af en Bänkman inom 7:de Bänkm;s-afd:n i st. f. samma ledamot komme att förrättas i början af plenum nästa lördag.
Fortsattes pröfningen af Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskms betänk.
N:o 19, i anledn. af väckte frågor om ändring i nu gällande bestämmelser, rörande stängselskyldigheten. 2:dra punkten, ang:de Frih.
Raabs motion om ändring i hittills gällande stängsel-delnings grund; 3:dje punkten ,ang:de af riksdagsfullmäktigen Christen Fehr sson, serskildt för Gottland, yrkad ändring uti nu gällande grund för stängselfördelningen ; 4:de punkten, ang:de ett af riksdagsfullmäktigen Fehr Nilsson framstäldl förslag till förändrade grunder för stängselskyldighetens utgörande; 5:te punkten, ang:de riksdagsfullmäktigen Olof Pehrssons yrkande om bestämmelser i afseende på tiden, inom hvilken den med väg- eller stängseldelning missnöjde derutinnan må söka ändring. R. o. Ad. biföll hvad Utsk:n i dessa punkter tillstyrkt och hemställt.
6:te punkten, ang:de ändring i 5 och 7 §§ i nu gällande stängselordning.
Efter uppläsning af Utskrns förslag till förändrad lydelse af förstnämnde §, anmälde sig och yttrade:
Rääf, Leon. Fredr.: