Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror likväl att erfarenheten under flere föregtde år tillräckligen visat, att de tjena till ingenting, emedan ingen, under den tid de varit medgifne, deraf sig begagnat.
Man har under föregule riksdtr mycket talat om den nytta det för jordbrukaren skulle hafva med sig, att det funnes associationer, som kunde belåna span-, roål, och jag instämmer med dem, som önska ett sådant resultat; men jag tror dock att så länge spanmälsproducenlen i allmänhet icke torkar sin säd, kan någon spanmålsbelåning i större skala aldrig uppkomma; ty är den icke torkad, tål den icke alt förvaras, åtminstone icke under någon längre tid eller sammanförd i större myckenhet på det ställe, der banken, eller den association, som be|änar, kunde med säkerhet förvara den.
Så länge detta icke sker, skall dylika kreditiver endast komma att stå på papperet, och förblifva obegagnade.
På dessa skäl har Utsk. föreslagit indragningen, och jag hoppas derföre att Utskts förslag skall vinna bifall.
Då jag läste det förslag, som innebålles uti förevar, punkt, kände jag ungefär samma känsla som då i detta stånd frågan om en särskild beskattning på privat-banker förevar.
Jag tycker mig nemi. finna, att äfven här, visserligen vederbör, pmedvetet, den välbekanta gamla svenska afunden gjort sig gällande.
Jag instämmer hell och hållet med Hr Bogeman uti det yttrande, han i sin reservation haft om Utsk:s synnerligt inkonse - Den 19 April e. ra. 215 quenta förfarande i denna fråga, ity alt Ulsk., på samma gång det föreslår indragande af kreditiv-rätt för inrättningar af så allmän omfattning, som hypoteks-föreningar och prival-banker, deremot med rik och frikostig hand föreslagit ett nytt anslag till nära dubbelt belopp lill k red i t i ver för enskilde personer.
Detta står dock föga tillsammans med de motiver, som synas hafva förauledt beslutet i denna del, nemi. den motion, som af en ledamot i ett annat stånd varit väckt om indragning af all kreditiv-rätt, hvaruti denne påstått att dessa hypoteks-föreningar icke gagna andra än delägarne; men då en hel ort blir delaktig af dess välgörande verkan, kan man väl icke säga annat, än alt de äro mera allmänt nyttiga än de enskilde kreditiverne, hvilka icke gagna andra än den enskilde mannen och således stå efter de förra.
Hr Akerman har ganska riktigt anmärkt, att det är ett misstag af BankoUtsk. då det sagt att afsiglen med kreditiv-rätts förlänande åt ifrågavar. inrättningar varit att söka uppmuntra till deras bildande.
Om man erinrar sig 1834 års BankoUlsk:s förslag i denna del (hvilket blef af R.
St. utan förändring anlaget), finnér man alt deruti uttryckligen bestämmes att kreditiv-rälten alldeles icke lemnades för att uppmuntra till bildande af dylika inrättningar, som de nu ifrågavar., utan för alt bereda dem en tillgång för tillfälliga utgifter.
Med tillfälliga utgifter måste väl förstås de fall, då de förfallne ränte- och kapitalafbetalningarne från delägarnes sida ej ingå så noggrann!, att det icke kan inträffa ali direktionen för någon kortare lid saknar disponibla tillgångar till fullgörande af sina år-., liga ränte- och amorterings-förbindelser.
För dessa fall har kreditiv-rätlen på hanken varit afsedd.
Man talar om, att missbruk af denna rätt ägt ruin, men om detta varit förhållandet, så hade banko-fullmäktige haft rätt att indraga berörde förmån. §198 uti sista banko-reglementet innehåller nemi. uti 6 morn.:
”Skulle fullmäktige finna anledn. dertill, att krediliven begagnas såsom stående lån eller icke användas för de dermed afsedda ändamål, infordra fullmäktige deröfver förklaring af den eller de inrättningar, emot hvilken eller hvilka anledn, till dylikt missbruk sig företedt, samt äga derefter att det åt sådan inrättning beviljade kreditiv genast uppsäga, om icke förhållandet finnes nöjaktigt förklaradt.” f afseende på de berättelser här afgifvits, vill jag blott säga att jag visst icke bestrider, det missbruk hafva ägt rum, att en hypoteksförening utgifvit assignalioner på banken till så ringa belopp, att de längre lid kunnat löpa man och man emellan, hvilka sålunda möjligen varit beräknade på ränlevinst: men jag får i afseende på det exempel derpå, den siste värde talaren i delta afseende trott sig kunna anföra, upplysa, alt den höga nummer han anmärkt på den assignation, han haft i sin ägo, härrört deraf att direktionen för den af honom åsyftade hypoteks-föreningen har, för mindre kostnads skull, på en gång låtit trycka en större mängd blanketter till assignationer, försedde med särskilda nummer och dessutom i Slockholm fogat anstalt att de till inlösen i banken bestämda assignationer blifvit inlösta af föreningens ombud, hvarföre samma assignationer kunnat flere gånger ånyo inlösas och sedermera åter 216 Den lil April c. m. ulgifvas.
Jag liar all anleda, att tro. att ifrägavar. hypoteks-före* nings på en gång utelöpande assignationer aldrig öfversligit 100,000 r:dr oell således icke kunnat verka synnerligt menligt på landets rörelsekapital.
Deremot har jag ej saknat skäl att tro det en annan hypoteks-inrätlning begagnat sin krediliv-rält tilben slags diskontrörelse i ganska stor skala och vida mindre förenligt med det åsyftade ändamålet.
Men det aldra hästa sältet att förekomma så väl det ena som andra missbruket, vore att på sätt Frih.
Haab föreslagit stadga, del assignationerne icke finge ställas på mindre summa än t. ex. 500 r:dr, då deras omlopp icke kunde påräknas blifva så långvarigt, alt derpå någon räntevinst kunde grundas, och alt man förbehölle sig, såsom ett vilkor för kreditiviä t ten, att R.
Sl:s bank skulle vara berättigad att genom ombud deltaga i revisionen af dylika inrättningar, då lä
Lil igen alla missbruk blefvo upptäckta och sålunda icke kunde vågas.
Hr von Hohenhausen har bland annat såsom en olägenhet anmärkt att hypoteks-inrällningarne, t. ex. den i Skåne, föranledi jord-egendomarnes betydliga stigande i värde.
Jag tror visserligen att de dertill i viss grad bidragit derigenom, att de lemnat ökade tillgångar för den som ägt skuld, ali få lån på billigare vilkor, samt sålunda skyddar honom från faran att nödgas lill underpris sälja sin egendom; men den stora stegringen af egendomsvärdena har härledt sig, dels från den ökade säkerhet, alla kreditförhållanden vunnit genom realisationen, den ökade afkastning egendomarne genom odlingar, enskiften o. s. v. vunnit, hvilket utgör en ökad nationalrikedom, och slutligen i vissa, särdeles af rikets södra provinser, genom inflyttning af utländningar, som med fördel för sig kunnat beräkna en lägre ränta än den bär vanliga och sålunda betala samma afkastning högre än förut här varit fallet.
I andra länder brukar man anse de goda förhållanden, som öka fastigheters värde och nedsätta' vanliga räntefoten, såsom en stor lycka, dä det merendels betecknar ett stigande välstånd och en ökad nationalrikedom, och annorlunda kan ej förhållandet vara i Sverige, om än förändringen måste medföra olägenheter för kapitalister.
Den motsatta läran, alt det skulle vara en olycka nu, kan jag lika så litet tillerkänna någon giltighet, som om någon ville påstå, att det varit en olycka för Sverige, att hemman, som under Guslaf I gähle 30 å 40 daler silfvermynt, sedermera allt mer och mer stigit i pris, ända lill dess de uppnått den höjd de för det närvar, innehafva.
Tverlom önskar jag, att egendomsvärdet måtte än ytterligare kunna stiga.
Det vore det säkraste tecken till ökadt välstånd inom fäderneslandet.
Likväl måste jag bekänna mina förhoppningar i detta hänseende vara beklagligen mycket försvagade, sedan äfven pä vår horizont börjat visa sig de moln, som redan i så hög grad skakat andra länders välstånd och kreditförhållanden.
Jag önskar innerligen, att Gud måtte skydda Sverige från dessa faror, men derjemte hoppas jag, alt R.
St. icke mätte fatta sådane beslut, som under de pröfningar, vi kunna underkastas, skulle öka deras tyngd.
För öfrigt skulle jag
Visserligen helst önska att man nu besjöte bibehållande af det Den 19 April e. m. gamla förhållandet; men om man nödvändigt vill hafva återremiss för att i denna väg tillvägabringa ändring i Utsk:s förslag, vill jag visserligen icke för min del motsätta mig denna önskan.
Hr von Hohenhausen har, såsom ett gravamen emot hypoteks-föreningar, yttrat att de skulle förorsaka en stegring i priset på jordegendomar.
Detta är sannt och ganska naturligt; ty i samma mån som produktionen ökas, skall också egendomarnes värde höjas.
Men jag vädjar lill den värde talaren sjelf om man kan uppgifva någon ort, vare sig i Sverige eller utomlands, der egendomsvärdet är högt utan att välmågan inom orten tillika är stor.
Samme talare har äfven yttrat, att den ifråga var. kreditiv-rätlens bibehållande skulle lätta silfvers uttagande ur banken.
Jag tror förbållandet vara alldeles motsatt.
Ty då de obligationer, som hypoteks-föreningar utfärda, äro att anse såsom bland de säkraste papper man kan få och tillika räntebärande, lärer väl ingen, som har tillgång till sådane papper, hellre än att uppköpa dem, uttaga silfver ur banken och skrinlägga det, som ingen ränta gifver.
Hr von Hohenhausen har alltid visat en ensidig antipati emot alla kredit-inrättningar här i landet, så väl privat-banker som hypoleks-inrätlningar.
Pä Gottland finnes ej någon dylik association, men om man undersöker det tillstånd, hvari egendomarne derstädes sig befinna och jeraför dem med fasta landets, (ror jag man skall komma lill den öfvertygelsen, att om denna ö sedan någon längre tid hade haft en hypoteks-inrättning eller privatbank, skulle det ägt ett blomstrande utseende och den benämning detta land har, skulle blifvit en sanning, hvilket nu icke är förhållandet.
Hr Akerman har sagt, alt k redi ti vrä t ten blifvit missbrukad.
Men dessa missbruk måtte man kunna lätt afhjelpa, efter som Hr Akerman sjelf vidare yttrat, att det ej är ali befara, det hypoteks-föreningarne skola söka lån utrikes, derföreoatt krediliverne på banken indragas.
Men jag får upplysa Hr Akerman, att de bland dylika inrättningar, som upplagil lån utrikes, behöfva på långt när icke hafva så mycken omtanka för att pä bestämda tider hafva penningar till hands, som dem, hvilka hafva inländska lån.
De utländska lånen äro nemi. i allmänhet ställde pä längre ålerbetalningslid och med en viss årlig amorleringsskyldighet, hvaremot de inländska vanligen äro ställde på 1 ä 5 år och kunna derefter åter betalas efter ti månaders uppsägning.
Vid sådant förhållande är det af mycken vigt för en hypoteks-förening att kunna disponera åtminstone 100,000 r:dr i kreditiv-väg.
Man har anfört, att hypoteks-föreningarne hittills icke stort begagnat sig af den medgifna kreditiv-rälten på banken: det är sannt, och härleder sig deraf, att den för krediti vet bestämda ränta af 5 procent är för hög, ty då icke hypoteks-inrättningarna få beräkna öfver 5 procents ränta för deras lån, skall, vid begagnandet af krediti vet, tillägget af postporto- och komrnissions-arfvode m. m. förorsaka en bestämd förlust.
Lemnäs åter kredilivet lill 4 procents ränta och dertill endast kommer $ procents provision, så kunna hypoteksinrältningarne deremot med fördel begagna ofvannämnde kreditiv.
218 Den 19 April e- m.
Den siste värde talaren har omnämnt Hr von Hohenhausens ovilja emot alla privata associationer i penningeväg.
Jag anhåller att dertill få lägga, att då Hr von Hohenhausen numera visat sig mera billig, visat den medgörlighet, att han förklarat del vara möjligt att bevilja något till associationer för spanmälsbelåning, så hoppas jag att han måtte taga reson äfven i afseende på hypoteks-inrätlningar.
Samme talare har nemi. yttrat att man måste medgifva, det dylika inrättningar bidragit lill jordbrukets förbättrande inom vårt land.
Men jag ber Hr von Hohenhausen dervid bemärka, alt det inflytande, som berörde inrättningar på jordbruket ulöfvat, bestått deruti, att då genom dem skuldsatte jordägare blifva i tillfälle att kunna amortera sina skulder och få dem öfverflyttade på en hand, der de icke kunna uppsägas, han derigenom slipper alla omkostnader och bestyr, som han förut nödgals hafva för dessa skuldposters omsättande och således får dädanefter obehindradt egna sig åt sjelfva jordbruket och kan använda hvad kapital han har öfrigt till sjelfva produktionen.
Det är på den vägen, som jordegendomar stigit i värde, hvartill således hypoteks-inrätlningar indirekt bidragit.
Likväl är jordens produktionsförmåga ännu icke i allmänhet så långt nppdrifven i Sverige, som t. ex. hos våra grannar Danskarne.
Man bar här egentligen fästat sig vid den af Utsk. anmärkta omständighet, att hypoteks-inrättningarne begagna sin krediti vrätt på banken, för att utgifva invisningar på R.
St:s bank, som under Liden, till dess de för banken företes, hafva egenskapen af löpande mynt.
För att förekomma detta, har Hr Akerman ej kunnat finna något annat vara att göra, än all helt och hållet indraga den kreditiv-rält, som dessa inrättningar hittills haft på riksbanken.
Men, mine Hrr! besinnom att samma Utsk., sorn afslagit kreditiv-rätt för merberörde inrättningar, likväl beviljat icke mindre än 1,800,000 r;dr lill kreditiver åt enskilde.
Dä nu en hvar enskild, lill följd af banko-reglementets föreskrift, är i tillfälle att hafva depositionsräkning med R.
Sl:s bank, så, i st. f. att man sökt förekomma att en eller par inrättningar utgifva sådane invisningar, hvilka fä egenskap af löpande mynt, så riskerar man nu att 100 personer uppträda i mångfaldigt större skala.
Hr Akerman har uppgifvit, att han haft i sin hand en utelöpande sedel, som haft en nummer på 5000 några hundra och haft årtalet 1846.
Jag har af en granne på bänken fått veta, att en mängd blanketter till dessa invisningar tryckts på en gång, hvarigenom det har händt att mångå haft samma årtal, äfven om de ulgifvits några är derefter.
Hr Åkerman säger att omständigheterne sedan förra riksdagen så förändrat sig, att det är skäl att borttaga kreditiv-rätten.
Omständigheterne hafva visserligen förändrat sig, men det är till hypoteksinrältningarnes nackdel, hvarföre jag skulle anse det snarare bordt föranleda dertill, att understödja dessa inrättningar med kreditiv-rätt, än att beröfva dem densamma.
Omständigheterne hafva nemi. så förändrat sig, att då förr var lätt att jä ett utländskt lån, så är detta numera nära nog omöjligt.
Hr Akerman har väl sagt, att frågan om upptagande af utländskt lån icke
Den 19 April e. m. 219 har något sammanhang med kreditiv-rätten.
Jag ber alt dervid få nämna, alt örn man vill tillvägagå såsom Småländska Itypoteks-föreningen, hvilken försökt att laga ett utländskt lån, så är det nödvändigt all försäkra sig om utvägar att betala de obligationer, man utfärdar.
Inom Sverige kan man icke få sådane lån, som de utländske, som äro så beskaffade alt man får 30 år på sig att betala dem.
Men för att få sådane lån, måste jag hafva den säkerhet för mig, att jag i behofvets stund, eller i händelse af uppsägning, kan få den hjelp som behöfves för att honorera mina förbindelser.
1 afseende på räntan, har jag förut yttrat, att den är för hög.
Man betager derigenom hypoleks-inrättningar all möjlighet att af kreditivrälten sig begagna.
Jag tillstyrker derföre alt den måtte nedsäitas till 4 procent.
Jag ber nu alt fä öfvergå till frågan om kreditiv til! associalioner för spanmålsbeläning.
Såsom skäl för borttagande af berörde kreditivrätt, är uppgifvet dels alt dylika associationer hittills icke kunnat komma till stånd, eller någon enda privatbank velat af kreditivrälten begagna sig till idkande af spanmålsbeläning, dels ock alt vi i Sverige skulle sakna ritorr säd, hvilket vore elt oundgänglig! vilkor för all kunna bevara säden en längre lid i magasiner.
Men i detta sednare afseende är förhållandet motsatt, emedan man just på sednare tider på många ställen i riket uppbyggt lorkinrältningar eller rior för sädens torkande och bruket deraf ökar sig med hvarje år.
Dessutom torde det icke vara obekant för Hrrme att det tinnes många enskilde lork-inrätlningar, der man kan få sin spanmål för godt pris torkad, hvarigenom den också kan förvaras en längre tid.
Jag anser alt om man velat göra jordbruket någon tjenst med dessa krediliver, sä är det alldeles icke skäl alt just nu borttaga den förut medgifna kreditiv-rätten, enär det icke lider någon tvifvel, att ju inom några år spanmålen faller betydligt i pris, och då är det nödvändigt att hafva spanmålsbeläning, emedan hvar och en, sorn eljest vore nödsakad alt sälja, skulle derpå blifva ruinerad.
Afven om icke större kreditiv, än de förut medgifne 400,000 r:drne beviljades, skulle rättigheten i alla fall framkalla associationer i och för merberörde ändamål, hvilka skulle hafva ett stort inflytande på välmågan.
I vårt land bar hittills icke varit någon egentlig spanmålshandel; den har likväl nu börjat alt uppblomstra.
Jag ser då ej hvarföre man genom en sådan åtgärd, som den föreslagna, skulle söka åter nedtrycka'den.
Då jag sednast hade ordet och yrkade ålerremiss af förevar, betänk., glömde jag att säga, det jag alldeles icke yrkar någon utsträckning af bankens lånerörelse i allmänhet, ulan min mening är alt BankoUtsk., sedan de särskilda RiksShns beslut i fråga härom blifvit kände, må, så vida det anser skäl vara för handen att frångå sitt förra beslut — söka bereda medel till kreditiver åt hypoteks-inrältningar.
Medel dertill torde ej saknas, då man i flere punkter jemför med hvarandra RiksStms beslut.
ex. den ifrågasatta förhöjningen af belåning å fastigheter blifvit af 2:ne
Stånd afslagen, hvadan den 220 Den 19 April e. m. således kommer att förfalla.
Efter jag nu liar ordet, begagnar jag tillfället att tillstyrka direktionerne för hypoteks-inrättningarne i riket att i värsta fall begagna den rätt, som enligt det föreslagna banko-reglementet blifvit hvar och en enskild tillagd, att skaffa sig kreditiv på banken till ett belopp för hvar och en af högst 10,000 r:dr b:co.
Om direktionernes ledamöter begagna en sådan förmån, kan en betydlig kreditivrält uppkomma och det åsyftade ändamålet sålunda ernås.
Lika med flere föreg:de talare, får jag vördsammast anhålla om återreraiss af förevar, punkt af betänk.
Vilkoren för en hypoteks-förenings bestånd bestå deruti, att man äger tillfälle upplåna penningar för en låg ränta och att sedermera finnes låntagare, som gifva en högre ränta.
Då omständigheter kunna inträffa, som menligt verka pä upplåningen inom landet, särdeles enär de fleste kassors tillgångar, i anseende till reglementariska stadganden, ej kunna tagas i beräkning, är del af vigt för närande inrättningar alt hafva kreditiv å riksbanken och det mindre för beloppets skull, som ej mer för krediten å utländsk ort, ty tillgångarne på den större penuingemarknaden måste understundom anlitas.
Jag har sjelf varit i tilllfälle att erfara de invändningar, som af utländske handlande göras, när fråga uppstår om hypoteks-föreningarnes underhandlingar i låneväg.
Den utländske kapitalisten äskar en fullständig utredning om hypoteks-föreningars och andra inrättningars ställning och således om man vill tillförsäkra ifrågavar. inrättningar kredit hos utländningen, måste man också medgifva deni kreditivrält hos statsbanken.
Det är under denna synpunkt, jag anser det vara af vigt att hypoteks-föreningarne må få bibehålla den kreditivrält, de hittills åtnjutit, emedau eljest kunde så utom som inom landet uppstå ett för inrättningarnes bestånd farligt misstroende och under hvilka förhållanden som helst, är del skadligt att hvad R.
St. en gång gifvit hypoteks-föreningarne nu skulle dem fråntagas.
Någon särskild aniedn. finnes mig veterligen ej heller dertill.
Det är nr dessa och flere andra här redan anförde skäl, som jag anser det vara klokt och billigt att låta den ifrågakomne kreditivrätlen få fortfara.
Beträffande åter kreditivrälten till associationer för spanmåls belåning, så är det en sanning alt denna rätt hittills icke varit begagnad hvarken af privatbanker eller andra associationer.
Men härvid böra likväl de omständigheter tagas i betraktande, hvilka hittills lagt hinder i vägen för bildandet af dylika inrättningar.
Flere svårigheter hafva derföre mött, utom de i sakens natur liggande, bland andra förnämligast deruti som af den föreg:de tala ren blifvit omnämnt, nemi. de höga sädesprisen under de sednare åren.
Pä grund af öfrige af honom anförde skäl, anser äfven jag mig böra tillstyrka fortfarandet af den hittills för merberörde associationer medgifna kreditivrätt.
En värd talare har yttrat att han väl insåge det hypoteks-föreningar uppdrifva jordvärdet, men att han deremot icke kunde begripa huru det kunde sägas att de Den 19 April c. m.
221 voro af någon nytta för sjelfva jordbruket.
En annan ledamot af detta Stånd har i samma rigtning yttrat, alt likasom många andra förut gällande finansiella villfarelser måste vika för en bättre öfvertygelse, likaså har den fordna meningen om hypoteks-föreningars nylla måst gifva vika för sundare åsigter.
För min del måste jag uppriktigt erkänna min okunnighet härom.
Förmodligen har den nya läran blifvit fullständigt utvecklad inom BankoUtsk.; det hade då varit önskligt, att den i sin helhet blifvit oss vilsefarande meddelad, men som det ej skett, qvarstår för mitt begrepp mycket lättfattligt, alt hypoteks-föreningar äro af väsendtlig nytta för jordbruket, icke blott derföre att de bibehålla jorden vid ett högre värde, utan äfven derföre, ali de befordra dess bättre skötsel samt den nationella välmågan i allmänhet.
Del torde icke linnas så synnerligen många personer i Sverige, som med förmåga och lust alt egna sig åt jordens rationella behandling, jemväl besitta ett kapital, tillräckligt ej allenast t il
Ei n köp a f en egendom, utan äfven till dess behöriga skötande.
Om han då använder hvad han äger till det förra ändamålet, kan han visserligen genom län bos enskilde förskaffa sig del till det sednare ändamålet behöflig;), men han blir då försatt i en beroende ställning.
Han mäste lill stor del egna sin lid och omtanka ät skötandet af sina finansiella angelägenheter.
Inträffar då missvext eller andra olyckliga förhållanden, nödgas lian ofta, för att rädda sig, på ofördelaktiga vilkor försälja sina lösören, ja t. o. m. hela sin fastighet.
Detta undvikes genom hypoteks-inrättningar.
Derigenom befrämjas således arbetet; oell det är genom arbete och sparsamhet som national-välmågan förökas.
Den sistnämnde befrämjas derigenom, att de små efter hand hopsparda kapitalerne kunna säkert placeras, och man kan väl icke gerna få några säkrare räntebärande papper, än obligationer af dessa inrättningar, hvilka, rätt ordnade, således äro ett väsendtligt medel till nalionalvälmågans ökande, och utgöra liksom en länk emellan jordägaren och kapitalisten, i synnerhet den mindre.
Med naturen af deras rörelse är det öfverensstämmande, att de lemna lån på längre tider med antingen årliga afbelalningar, eller ock med låntagaren öppen leornad rätt att betala så mycket han förmår, dock med vilkor i sednare fallet, att hela länet är inbetaldt inom viss tid.
Enahanda vilkor med dem dessa inrättningar sålunda bevilja sina låntagare, måste de således söka förskaffa sig sjelfva.
Orsaken hvarföre de Svenska hypoteks-föreningarne hittills icke vunnit det allmänna bifall, som dylika inrättningar onekligen förtjena, synes mig lill en del böra härledas från det förfarande, som vid åtskilliga af dessa föreningar blifvit iakttaget.
Man har nemi. betingat sig lån endast för kortare lid, under farhåga att penningar ej skulle kunna erhållas emot ouppsägbara obligationer, förfallne först efter en längre följd af år.
Likväl finnes det i vårt land ett verk, som måhända lemnar mindre säkerhet än hvad hypoteks-föreningarne kunna lemna.
Detta verk — arméens ackords-amorterings-fond — började under en ofördelaktig tidpunkt, för 14 år sedan, att utgifva 5 procents obliga - 2 22 Den 19 April e. m. lionel' till ett belopp af nära 3 millioner nrlr, och oaktadt räntan sedermera nedsatts till 4 procent, äro de ändå mycket begärliga.
Hade hypoteks-föreningarne vidtagit samma åtgärder, bade de också fått åtnjuta enahanda förmåner; deras obligationer bade blifvit gångbara och Svenska allmänheten hade vant sig vid dessa ouppsägbara papper, som kunna försäljas när man behagar.
En annan åtgärd, som icke ligger i hypoteks-föreningarnes egentliga bestämmelse, är den att upptaga utländska lån.