Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I förmåga att skrifva författningar står vår samtid, enligt min tanke, långt efter dem, sorn lefde i slutet af iyrde och början af i8:de århundradet.
Få torde de vara, som, med tillräcklig kännedom för ett omdöme i detta ämne, bestrida ett sådant förhållande.
Att sjelfva vårt språk numera synes mindre tjenligt till lagstiftning, än fordom, har af flera redan blifvit anmärkt; och märkvärdigt är, att man äfven i Tyskland, der språket under sednare tider erhållit en så stor och mångsidig utveckling, gjort samma anmärkning.
Sammanfattar man nu alla dessa omständigheter, synes mig visserligen deri ligga ganska giltiga skäl att vid lagstiftningsförsök iakttaga stor försigtighet och, så mycket möjligt är, söka undvika mera ingripande reformer i lagverket, hvarigenom lika mycket, om ej mera, står att förlora, än att vinna.
Det Den 2.4 April.
Det vore visserligen i sin ordning att har äfven företaga en granskning af de nya lagförslagen; men då densamma här borttoge alltför mycken tid, och det ännu torde vara för tidigt att här falla ett omdöme om halten och värdet af detta förslag, vill jag blott inskränka mig till em undersökning, huruvida förslaget till civillag innefattar blott partiella ändringar i vårt nuvarande rättssystem eller der äfven förekomma förändringar i de vigtigare rättsbegreppen och grundprinciperna.
Såsom högst vigtig förändring måste, så vidt jag kan linna, anses, att mö vid 25 år varder myndig.
Följderna af detta stadgande äro vigtiga och ingripande i liera afseenden.
De inverka ej blott på Fäderneväldet, utan äfven på qvinliga bildningen och sedligheten.
Till vigtiga nyheter torde också böra hänföras, att arfsrätten för större delen af folket blifvit förändrad; att testamentsrättigheten, dä bröstarfvinge finnes, blifvit inskränkt till blott hälften af testators egendom; att den nu befintliga skillnad emellan ärfd och förvärfd egendom i afseende på testainentsfriheten blifvit upphäfd; att förbud emot ocker blifvit ur lagförslaget uteslutet.
För att närmare upplysa om sättet, huru Lagcommittecn framgått, torde det vara lämpligt att betrakta ett visst rättsförhållande, sådant det befinnes i vår nu gällande lag och i det nya förslaget.
Jag vill härtill välja ett af de vigtigaste i personrätten förekommande ämnen, nemi. äktenskapet.
Fästning, som föregår detsamma, kan efter nu gällande stadgande, i händelse båda trolofvade vilja skiljas och hvarannan ej häfdat, upphäfvas utan vidare formaliteter.
Enligt nya förslaget sammanfaller fästning med lysning, som ovilkorligen skall följa härpå, derest fästningen ej skall anses bruten.
Vilja fästehjon skiljas, skola de af Kyrkoherden, i närvaro af föräldrar eller närmaste fränder eller några församlingens ledamöter, till förlikning rådas.
Någon viss tid för vigsel finnes väl ej i allmänhet bestämd; men domaren kan dock, enligt förslaget, i följd af enderas utaf de trolofvade begäran utsätta tid till sammanvigandet.
Orsaken till dessa nya stadganden uppgifves vara förekommande af ostadighet hos trolofvade personer.
Det synes dock, som
Lagcomrnittcen ej varit lika mån att förekomma ostadighet hos gifta, enär äktenskapsskillnad blifvit befriad från flera af de hinder, sorn nu derför ligga i vägen.
Enligt lagförslaget beror detta, oaktadt deremot antagna correctiver, dock endast och ytterst på makarnas eget godtfinnande.
Efter nu gällande stadgande kan den, som för otrohet blifvit skiljd ifrån sin maka, ej utan dennas samtycke eller död och Konungens tillstånd träda i nytt gifte, hvilket eljest är ogildt.
Detta har ur förslaget uteslutits och i stället antagits, att den, som förbrutit sig, ej må förrän efter a:ne är träda i nytt gifte; men om sådant ändå skulle äga rum, återgår det ej, och hvarken allmänna åklagaremagten är berättigad derå 5 H, 3ä Den 24 April. tala, eller är prest, som vigseln förrättat, enligt nya strafflagen skyldig till ansvar.
Lagcommitteen liar förändrat det nu gällande vilkorliga förbud för lifstidsfånge att träda i äktenskap till ett ovilkorligt, men ändock uteslutit det nu äfvenledes gällande stadgande, att till fängelse dömda personer ej må under fängelsetiden sammanvigas.
Bland skälen till återgång i äktenskap hör efter iy34 års lag det fall, då någon blifvit skiljd från sin maka i anledn. af den andras frånvaro samt ingått nytt äktenskap och den frånvarande återkommmer, visar laga förfall och begär förra äktenskapets fortsättning.
Detta stadgande har likväl
Lagcommitteen uteslutit ur förslaget, utan att något annat blifvit satt i stället.
Fastän Lagcommitte'en meddelat föreskrifter ang:de boets delning och giftorätts förverkande för de olika fall, då äktenskapsskillnad inträffar, har dock den händelse blifvit förbigången, då skillnad inträffar i följd af ena makan ådömd landsflykt eller lifstidsfängelse.
I öfrigt har Lagcommitteen uteslutit stadgandet om morgongåfva, förändrat giftorätten för större delen af folket, inskränkt den s. k. fördel, som nu uppgår till ^del af boets lösören, till blott vigselring, en uppbäddad säng jemte gångkläder.
Om dessa förändringars värde och beskaffenhet vill jag ej fälla något omdöme; jag har anfört dem endast för att visa, att Lagcommitteen icke så mycket bemödat sig omatt, med bibehållande af nu gällande rättsgrunder, blott företaga ett ordnande af de spridda lagstadgandena, som fastmera att på förändrade och nya principer uppföra ett rättssystem, ganska olikt det nu existerande.
Den har dock troligen till detta sitt förfarande ansett sig äga giltiga skäl, helst någon plan icke af R.
St. lärer blifvit bestämd för arbetets verkställande.
Jag kan dock icke dela deras åsigt, som önska en omarbetning af vår nu gällande lag efter nya grunder och åsigter.
Fastän jag på intet sätt kan öfvertyga mig om hehofvet eller nödvändigheten af en ny lags utarbetande, torde det dock, sedan man en gång fästat sig vid den tanken och då några bestämdt fordra en sådan, vara klokast att äfven tillfredsställa denna fordring; men jag tror, af de anledningar jag redan omnämnt, att man dermed bör gå ytterst försigtigt till väga; att man bör af sjelfva vår nuvarande lagtext oförändrad! upptaga så mycket som möjligt är i den nya lagen; att nyheterna och förändringarna isynnerhet må sträcka sig till uppställningen, ordningen och vissa begrepps skarpare bestämmande samt införandet af consequens och sammanhang, der sådant genom felaktiga förordningar blifvit rubbadt eller eljest saknas; men att, om ock några partiella mindre ändringar skulle vara af nöden, man dock bör bibehålla oförändrade de vigtigare begreppen och de grundidéer, hvarpå vårt nuvarande rättsystem livilar; att äfven nämnde förändringar ej böra utan giltiga skäl fö - Den 24 April. retagas.
Denna plan anser jag vara den tjcnligaste för utarbetandet af en ny lag; men sådan har, efter min öfvertygelse, ej den varit, hvilken legat till grund för de nya lagförslagen.
Gr. Cronhjelm, Otto A u g.:
Då den talare, som nu uppläst sitt anförande, i sista plenum så strängt vrkade, att förslaget till civillagen måtte remitteras till juridiska faculteterna, anhåller jag att få tillägga ett ytterligare skäl, hvarföre jag anser förslaget icke böra till deras granskning öfverlemnas, hvilket skäl jag funnit i talapens eget yttrande, då han säger, att juridiska faculteterna jemnförelsevis stå på en lägre ståndpunkt i Sverige än i andra länder, hvilket han äfven sökt utveckla i sitt anförande och hvaraf måste följa, enär han begärt, att anförandet måtte till Utsk. åtfölja lagprojectet, att han antingen frånträdt den öfvertygelsen, alt lagförslaget bör till faculteterna remitteras, eller ock, att han lemnat motsidan starka skäl för dess i strid med honom yttrade mening, att en sådan remiss icke bör äga rum.
Såsom icke varande jurist kan jag väl ej till alla delar bedöma halten af anförandet, som visserligen tycktes i. åtskilliga delar vara ganska sakrikt; men jag kan åtminstone icke återhålla den reflexion, att vår tid synes derutinnan vara något för mycket tillbakasatt, äfvensom att det förefaller mig underligt, att en man, med talarens kunskaper och ungdom, så mycket vill fördöma allt nytt, innan man ens ingått i fullständig granskning deraf.
Hr Strussenfelt: Gr.
Cronhjelm har sagt, alt han uti mitt upplästa anförande funnit ett ytterligare skäl derföre att någon remiss till juridiska faculteterna icke vore nödvändig, och hemtat detta skäl från det yttrande af mig, att lagfarenheten står på en lägre ståndpunkt i Sverige än i andra länder.
Sistnämnde förhållande medgifver jag ytterligare; men derutaf följer så mycket mindre, att förslaget icke bör till faculteternas granskning öfverlemnas, som jag anser deni i vårt land vara de mest upplysta domare i förevarande afseende, fastän de måhända stå tillbaka för andra länders utmärkta rättskunniga.
Vidare har Hr Gr. funnit det besynnerligt, att jag, en ung man, med de kunskaper, Hr Gr. tror mig äga, vore emot förändringar.
Just derföre, att jag gjort mig bekant med deåsigter, som i andra länder föranledt reformer i lagstiftningen, har jag haft dessa farhågor för sådana förändringar i vårt land.
Jag har sett, huruledes nya lagar i andra länder funnits mindre tjenliga, om icke odugliga.
Allt synes derföre gifva anledning dertill, att man icke hör uppskatta tidens fordringar för högt.
Det vare långt ifrån mig att tro mig besitta förmåga att nu genast tdl besvarande och vederläggning upptaga hela det vidlyftiga anförande, sorn Hr Strussenfelt uppläst.
Jag tillåter mig dervid Den 24 April. blot! en anmärkning, den nemi., att 0111 vår tid måste anses stå tillbaka för en afinan i afseende å djupet af lagfarenhetsstudier och juridisk lärdom hos de egentliga s. k. vetenskapsmännen, så härleder sig detta derifrån, att vår tids tendens just är den att göra de fordom endast för någon viss kast tillgängliga kunskaperna, vare sig i lagfarenhet eller något annat, tillgängliga för sjelfva folkel, eller alt uppå massan af folket, så till sägandes, fördela det vetande, som förut blott varit några få personers tillhörighet.
För detta ändamål är det, hvad juridiken beträffar, nödvändigt, att lagarna blifva så enkla, tydliga och lättfattliga som möjligt; att de, så mycket som möjligt, utgå från enahanda grundsatser, och att man från de gamla lagarna afskiljer alia exceptionella stadganden, samt söker bringa dem till ett belt, sammanhängande system.
Detta anser jag vara bland det mest hufvudsakliga vid cn lagstiftning i vår tid.
Jag vill ej yttra mig öfver beskaffenheten af de partiella förändringar, som äro af Lagcommitte'en föreslagna; men jag tror, ntt. om man ville antaga 1734 års lag såsom codex och deruti söka inpassa de förändringar och tillägg, som under loppet af 100 år tillkommit, skulle resultatet derutaf blifva det mest osammanhängande, vidunderliga och svårfattligaaf alla lagverk.
Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja den remiss till LagTJtsk., hvilken Hr Strussenfelts anförande troligen erhåller.
Jag vill blott recapitulera de skäl, hvarifrån jag hemtat den grundsats, att lagförslaget icke borde remitteras till juridiska faculteterna, hvilka skäl Hr Strussenfelt sjelf uppgifvit.
Det ena skälet var nemi., att juridiska faculteterna ännu i denna dag icke utgifvit en enda lärobok i lagfarenheten, och det andra, att från facultelerna icke inkommit något critiskt bedömande af lagförslaget.
Detta tyckes tala för min sats.
För öfrigt har jag begärt ordet för att nämna några ord, som jag glömde, då jag sist yttrade mig.
Talaren har nemi., såsom det synes mig, icke till fullkomlig consequens fullföljt historiskheten i sin-annars väl utarbetade skrift, då han sagt, att man bör bibehålla det gamla derföre, att det är gammalt och man ej vet, om man får något bättre i stället, men likväl hemtat ytterligare skäl för sitt påstående derifrån, alt vid de flera tillfällen, han fungerat som domare, han icke hört folket begära något nytt.
Jag vill härvid erinra, att den stränga historiskheten vanligen aldrig brukar vädja till folkets vilja i dylika fall, och att dessutom allmogens vilja bäst uttryckes genom dess representanter.
Hr Strussenfelt: Gr. Cronhjelm har yttrat, då han sist uppträdde, att då jag sagt, att något utmärkt juridiskt arbete icke utkommit från juridiska faculteterna, ligger deruti ett ytterligare hevis derför, att någon granskning af lag - Dea j4 April. 2(51 förslaget af dem icke behöfves.
Jag har dock endast sagt, att icke något fullständigt commentarium eller någon fullständig lärobok i lagfarenheten, med undantag af den utaf Hr Professor Rabenius utgifna, från dessa faculteter utkommit, men nekar -visserligen icke, att af ledamöterna i nämnde faculteter mindre afhandlingar, vittnande om insigt oell lärdom, blifvit utgifna.
I öfrigt förefaller det mig underligt, att Gr.
Cronhjelm, som bestrider, att faculteterna skola yttra sig öfver civil lagen eller privaträtten, likväl begärt, att de skola lasa öfver offentliga rätten eller grundlagarna.
Äga juris-professorerne ej tillräcklig skicklighet för att lägga någon vigt vid ett yttrande af dem i förstnämnde afseende, så lära väl deras föreläsningar i detta sednare ämne ej blifva af något värde och följaktligen öfverflödiga.
Cronhjelm liar vidare yttrat, att jag ej till full consequens fullföljt historiskheten, enär densamma ej gjorde afseende å folkets önskningar, utan ville bibehålla det gamla blott derföre, att det är gammalt.
Sådan är dock icke andan i de historiska åsigterna.
Sådant kan blott den säga, sorn hastigt och ytligt tagit kännedom om de åsigter, som blifvit uttryckta af de män, hvilka stå i spetsen för den s. k. historiska skolan.
De vädja alltid till folkets tro, och det är just härpå, som de historiska åsigterna stödja sig.
Detta har jag äfven tydligen och bestämdt uttryckt; detta är den utgångspunkt, hvarifrån jag begynt min deduetion.
Hr Strussenfelts skriftliga anförande tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden remitterades till LagTJtsk. i sammanhang med K. M:s till samma Utsk. remitterade nåd. skrifvelse, med öfverlemnande af Lagcommitteens förslag till allmän civillag.
Upplästes och lades på bordet nedannämnde inkomna betänkm och utlåt:n från BancoUtskottet:
N:o 6. med förslag till hufvudgrunder för Bankens förvaltning och rörelse; N:o 7. med förslag till ett nytt myntsystem; N:o 8. i anledn. af K. M:s till R.
St. aflåtna och af samtliga RiksSt till BancoUtsk. öfverlemnade nåd. skrifvelse af d. 8 Febr. 1834- ? angrde Bankens öppnande till utvexling af silfver; Lagutskottet:
N:o 34- öfver Riksd.-fullm.
Nils Insulins motion, ang:de meddelande af föreskrift, å hvars ägor sjelfspillingar skola nedgräfvas; N:o 35. öfver Gr. O. A. Cronhjehns samt Hr W.
Dalmans motioner om rättighet att å fideiconuniss-egendom upptaga lån, motsvarande en tredjedel af egendomsvärdet; N:o 36. i anledn. af Frih. Ludv.
Boyes motion om ut - 2Ö2 Den i!\
April. färdande af en lag, rör:de utländsk mans rätt att i Sverige sig nedsätta samt härstädes förvärfva naturalisation; N:o 07. öfver Frih. L.
Stjernstedts och Riksd.-fullm. S. J. "Wijkmans motioner om borttagande af dödsstraffet för stöld ur bref, som äro under postinrättningens eller allmän vård; Allm.
Besvärs- och Oecon.Utskottet: N:o 35. i anleda, af väckta motioner örn indragning af biskops- och domprost-embetena; N:o 36. i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet förde närmast landsvägen boende hemmansägare att af de derifrån mera aflägse njuta ersättning för oftare påkommande inqvartering.
Pr. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m.
Fredagen den a5 April 1834.
Justerades 3 prot.-utdr. för förliden gårdag.
Justerades pleni-prot. för d. io dennes f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Gr. Hamilton, Jac., i anseende till enskilda angelägenheter afsagt sig det honom lemnade uppdrag att vara ledamot uti Levdin.
StatsUtskrs d. io dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
St., angrde lindring i vilkoren för begagnandet af det utaf R.
Hr af Dalström, Gust. Jac., uppläste följande:
Då jag vågar en kort stund utbedja mig H. R. o. Ad:s uppmärksamhet, är det för ett idogt, men olyckligt samhälle, som 2:ne gånger inom kort tid blifvit försatt i den mest beklagansvärda belägenhet.
Borås stad är bland de få Rikets mindre städer, hvilka fullkomligt svarat mot ändamålet med deras anläggning.
Den har i alla tider utgjort medelpunkten för den industri och näringsflit, som så allmänt är spridd i kringliggande härader; och huru skulle väl dessa härader, bestående för det mesta af stenbunden, ofruktbar, af kärr, måssar, berg och skogar uppfylld mark, kunna föda en stor folkmängd, underhålla en stark rotering
Den a5 April.
203 och utgöra sina betydliga skatter till Staten, om de ej i alla tider haft sin tillflykt till binäringar?
Dessa bestå hufvudsakligen i tillverkning af ylle-, linne- och bomullsväfnader, hvilka sedermera kringspridas öfver hela Sverige och Norrige.
Handelsmännen i Borås hafva i alla tider varit ortens förläggare och afnämare af dess produkter.
De hafva sedermera forslat dem till afsalu i alla städer och vid marknader på landet; ty det är ensamt Westgöthebondens rättighet att i påsar kringbära dem i gårdarna.
Staden undergick år 1822 en ryslig brand, då den, utom några få kojor, helt och hållet förvandlades i aska.
Val uppreste den sig snart med ett herrligare och skönare utseende ur sina ruiner; men kort derefter såg detta omtänksamma och flitiga samhälle alla sina ansträngningar gäckas, frukten deraf försvinna, då en ny vådeld år 1827 förhärjade den föryngrade, hoppfulla och vackra staden.
Eländet hade nu nått sin höjd, och detta samhälles upplösning hade varit nära, om ej Konungen, det enskilda välgörandet och Staten räckt det en räddande hand.
Dock voro de vilkor, hvarunder Staten meddelade sina välgerningar, väl hårda; ty 5 proc:s ränta och 10 proc:s afbetalning å capitalen vore i dessa omständigheter i ett annat laud något oerhördt.
Men de fattigblifna olyckliga fattade gerna detta enda hopp till frälsning.
Jag säger de fattigblifna; ty i Borås finues ingen rik, och de förmögna hafva ej begagnat en enda skilling af detta Jan, utan tvärtom gått i borgen för sina behöfvande olyckliga medbroder.
Jag vördar StatsUtskls förfarande i denna angelägenhet, ty, sjelf representant, är det min pligt att mera afse den allmänna än den enskilda nyttan; men då jag finner skälen rättvisa, att Staten ej kan taga mindre ränta, än den sjelf gifver, och jag på denna väg ej ser något hopp till lindring i Borås stads sorgliga belägenhet, vågar jag fly till H. B. o. Adis samt StatsUtskis behjertande af min vördsamma anhållan, att då Borås stads invånare icke beviljas någon vidare förmån i penningeväg, dem mätte beviljas förmånen af tid.
Jag begär, utom hvad StalsUtsk. tillstyrkt, att med 10 procis afbetalning å 60,000 ridr, hvarmed början nästa år skulle göras, måtte äga anstånd till och med 1840, då jag hoppas, att staden redan så förkofrat sig, att denna afbetalning då vore möjlig.
I annat fall skulle staden med nästa år bölja att erlägga i skattebidrag, räntor och afbetalning å lånen af Staten något öfver 3o,oc;o ridr blco; och då naturligtvis kan förutsättas, att invånarne äfven hafva betydlig skuld hos enskilda, lärer hvar och en liitt finna, att sådana summor ej kunna utpressas af i,4>4 skattskrifna invånare i en tvenne gånger, nära efter hvarandra, afbrunnen stad.
Under hopp att H. R. o. Ad., äfvensom Utsk., skall hilliga mitt anförande, anhåller jag vördsamt om återremiss af betänk., och att detta anförande måtte få densamma åtfölja. 364 D c u a5 April.
Såsom ögonvittne till den förödelse, sista olyckliga katastrophen i Borås åstadkom, kan jag icke undgå att yttra några ord i förevar, ämne.
Man vet, att staden knappt hunnit resa sig ur gruset efter 1822 års brand, då den svåra branden 1827 inträffade, ödeläggande nästan hela staden.
Samlade på ruinerna af deras förra boningar, bedröfvade, men cj modfällda, öfverenskommo stadens invånare genast, i anledning af mitt derom gjorda förslag, att vid stadens återuppbyggande följa en förbättrad plan genom tomternas ökande med en nystadsandel, de gamla gatornas utvidgande samt nya gators och öppna platsers anläggande m. m.; hvarjemte de beslöto, alt endast provisionella byggnader skulle få uppföras, intilldess tomte- och gaturegleringen på sådant sätt skett, samt plancharta blifvit upprättad och hunnit vinna K. M:s nåd. stadfästelse.
Naturligtvis kunde detta allt icke verkställas så hastigt, att ju icke större delen af invånarne nödgades förse sig med provisionella boningar, bodar och verkstäder, hvarigenom en särskild betydlig kostnad dem åbragtes; och då sedermera alla, som förmådde, skulle ordentligen återuppbygga sina hus samt arbetena för stadens nya planläggning tillika bedrifvas, stegrades både materialier och arbetslöner utöfver vanligheten , så att de nybyggda husen i allmänhet stå ägarne ganska högt i kostnadsvärde.
Visserligen är det sannt och förvaras i tacksamt minne hos stadens idoga och omtänksamma invånare, att deras bemödanden härvid kraftigt understöddes af H. M. Konungens nåd. frikostighet, R.
St:s utmärkta välvilja och enskilda medborgares gifmildhet; men olyckan var alltför stor att kunna snart botas, och följderna deraf trycka således ännu ganska hårdt, hvilket jag, med närmare kännedom af invånarnes ställning, kan och bör vitsorda.
Jemte det jag fördenskull vördsamt tillstyrker bifall såväl till den afskrifning StatsTJtsk. föreslagit af r0,000 r:dr utaf de såsom lån för nya planläggningens verkställande och publika husens återuppbyggande anslagna allmänna medel, som föreslagen nedsättning i räntan å det öfriga deraf, får jag lika vördsamt derutöfver föreslå, att, om den af stadens riksd.-fullm. genom nu ifrågavar. motion begärda räntenedsättning å enskilda lånen icke skulle kunna, i afseende på öfvervägande hinder, beviljas, invånarne i Borås åtminstone måtte lemnäs ett längre anstånd med återbetalning af lånecapitalet, på det att staden, hvilken såsom afsättnings- och omsättningsställe betydligt inverkar på kringliggande och närgränsande landsorters näringar och rörelse, måtte kunna återhemta sitt förra välstånd inora en ej alltför långt aflägsen framtid.
Jag anhåller i sådan mening vördsamt om återremiss af betänk, samt att detta mitt anförande måtte få remissen åtfölja.
Hr Deli a5 April. ■1C6 Hr Stuart, Carl Gust.: R.
St hafva vid så mångfaldiga tillfällen bevisat sin frikostighet att meddela lån och sin benägenhet att bevilja afskrifningar, att de olikartade anspråk , som i dessa hänseenden vid hvarje riksdag uppstå och med mer eller mindre framgång söka att göra sig gällande, visserligen ingalunda böra väcka någon förundran.
Lättheten att, så snart allmänna medel äro i fråga, vinna frikallelse från ingångna förbindelsers uppfyllande är för öfrigt af de lånbehöfvande alltför väl känd, för att medvetandet af deras oförmåga att kunna fullgöra föreskrifna Iånevilkor skulle hos dem förorsaka några synnerliga betänkligheter att, sådant oaktadt, sig dertill förbinda.
Erfarenheten har också tillräckligen ådagalagt de härpå grundade beräkningars riktighet; sällan har dock någon afskrifningsfråga så omedelbart som den, hvilken nu utgör föremålet för R. o.
Ad:s pröfning, följt lånansökningen i spåren I förmodan, att K.
M:s vid sistförflutna riksdag aflåtna nåd. propos. om understöd till återuppbyggande af staden Borås, eller R.
St:s härom meddelade beslut, möjligen skulle gifvit stadens invånare någon anledning till deras nu väckta anspråk, har jag med noggrannhet genomgått de detta ämne rörande handlingar för sista riksdag; men uti dessa handlingar har jag icke funnit ett enda ord, som antyder, det något annat understöd af det allmänna, än de begärda och emot föreskrifna återbetalnings vilkor beviljade lånebiträdena, för nämnde stad då varit medgifvet eller ens ifrågasatt.
Omförmälda lånebiträden uppgingo till en sammanräknad summa af 168,900 r:dr, deraf 83,900 r:dr utgjorde, hvad som blifvit till Riksg.Cont. redan återbetalndt å det staden vid 1823 års riksdag beviljade lån, och för hvilket sistnämnde belopp enahanda ränta, som derå förut blifvit erlagd, eller 3 proc., fastställdes.
Utom ifråga var. lönebidrag har staden Borås efter 1827 års brand, genom årliga anslag till den nya tomtregleringen och gatornas utvidgande, utaf statens medel erhållit tillsammans i5,ooo r:dr.
Genom dessa med flera allmänna bidrag och den från f. d. Allm.
Brandförsäkringsverket, efter sista eldsvådan, till stadens husägare och deras rättsinnehafvare utbetalade brandskadeersättning, uppgående till ett belopp af 344)9^0 r:dr, svnes det väl, som