Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De skål, hvarföre man ansett brannvinsminuterings och fyllerimål böra skiljas från Domstolarnes befattning och tillhöra Konungens Befallningshafvande, bestå egentligen deruti, att d esse ärenden , såsom af Ordnings- och Polistnåls natur, måtte, utan tidsutdrägt, behandlas och straff genast följa på brott, för att med eftertryck kunna verka förbättring.
För min del anser jag äfven vara af vigt, att misstag icke ske i frågan om den tilltalade första gången eller för förnyadt brott dömmes och straffas, emedan skillnaden i straffet går från lindrige penninge» böter till urbota ansvar eller förlust af Medborgerligt förtroende och fästning.
Sådane misstag kunna icke undvikas, derest icke samma Auctoritet får oafbrutet handhafva ordningen och Dom&Rätten i dessa Mål.
En UnderDomares tjenstebefattning afbrytes ofta af tillförordnade Domares, deremot utgöres LandshöfdingeAmbetet af flere Ämbetsmän, hvilka icke så ofta ombytas.
Om personer, som för flere resor fylleri blifvit sakfällde, flytta i annan Domsaga, åro icke deras brott der bekanta; hvaremot Konungens Befallningshaf vandesDomsrätt i hela Länet lemnar mindre tillfälle att dölja förbrytelserne.
Och i de orter, der blott ett ting om året hålles, skulle ju omöjligen en drinkare för alla rus under hela året, ej mer än en gång kunna pligtfållas.
Förstod han derjemte att, genom uteblifvande eller invändningar, vinna upp - Lagutskottet: Betdnkandeit, 467 skof, kunde flere år förbigå utan ansvar äfven för första resan fylleri; och desse orter skulle då blifva lagiöshetens och Jastens friståder.
Konungens Befallningshafvande är deremot permanent; och då få år förflutit sedan man från UnderDomstolarne till Konungens Befallningshafvande flyttade desse ärenden, —skulle en ny rubbning åt motsatt håll vara lika inconseqvent, som, elter hvad jag nu sökt ådagalägga, skadlig.
Den åtgärd tror jag likväl bör vidtagas, att KronoBetjeningen, af UnderDoinaren derom underrättad, ålågges till Konungens Befallningshafvande insända förteckningar på de personer, som blifvit dömde för fylleri af UnderRätterne i de fall, der åtal vid desse Domstolar eger rum.
Jag afstyrker för min del mildring i ansvaret för fylleri, i synnerhet då fråga är om afskaffande af straff, sorn hvarken beröfva en tilltalad hans ofta nog ringa tillgångar, eller betaga honom möjligheten att förtjena sig och de sina födan.
Ett beständigt vacklande i frågan om strafFbestämningen för fylleri, hårleder sig troligen från den öfvertygelsen, att fylleri icke år något brott, emedan man dermed ingen förorättar.
Detta var åtminstone icke Soions, då han , lika med Israeliternes Lagstiftare, för fylleri utsatte dödsstraff! jag anser all afvikelse från det rätta brottslig och i sin mån straffbar.
Den som genom sitt eget öfveriastande af starka drycker försätter sig i ett tillstånd af van - 4®8 LagVtskotttt Betänktindttt. vett, hvarigenom han äfventyra!* sin egen och de sinas välfärd, eller varder vådlig för andras säkerhet, bör visserligen, genom Lagens mellankomst, derifrån af hållas och straffas, om han till en sådan kreaturlighet sänker sig.
Jag förkastar dessa råttsfaror, sorn icJta göra tillbörligt afseende på menniskans moraliska värde, utan blott hålla sig tili hennes kroppsliga angelägenheter.
Desse principer, conseqvent utförde, skola icke förfela att småningom upplösa samhället.
Vid sista Riksdag afslogo Lagutskottet och Riksens Höglofl.
Stander afl föres'agen ändring i Brännvins- och FylleriFörfattningarna, så i afseende på Rättegångssätt, som straffbeståmning; och för min del tillstyrker jag att desse Författningar äfven nu ml förblifva oförändrade.
Ex Protocollo, Joli.
Jac* Kleman» N:o 97.
Ankom den 25 Junii I823.
Utlåtande, i anledning af Åt er-reiniss af Utskottets Betänkande N:o g, i frägd om upphäfvande af Öfreoch Nedre BorgRätterne, samt Riks - lagVtskottttt Betånkanitn, 46#
Marskalks
Ämbetets befattning med Skuldfor dr ingsrnåL Vid LagUtskottets under den 4 sist!.
Martii afgifne Betänkande, hvarigenom Ut. skottet ansett sig icke för närvarande kunna tillstyrka bifall af Herr P. Winbladhs Memoria! om upphåfvande af Öfre- och Nedre BorgRåf terne , samt upphörande af RiksMarskalksÄmbetefs befattning med Skuldfordringsmål, hafva följande anmärkningar blifvit gjorde, hvilka föranledt återrerniss af samina Betänkande, nemligen hos Val!ofl. BorgareStandet af Herr Winbladh, sotn ansett den af Utskottet åberopade omständighet, att LagCommittéen , som har sig uppdraget att utarbeta förslag till en ny Civil, och CriminalLag, ej ännu hunnit detsamma fullborda , så att det vid denna Riksdag kunnat till Riksens Högloft, Ständers granskning framställas, så mycket mindre bordt utgöra ett gällande skäl för Utskottet, att icke ingå uti hufvudsak, lig pröfning af motionen, sorn denna omständighet skulle i siikt fall äfven hindra Utskottets befattning med andre, dels i RiksStånden väckte, dels genom Kongl.
Mij:ts nådiga propositioner, till Riksens
Ständer framställde förslag till lagföråndringar: att genom öfverflyttande på de van. liga Domstolar och Executionsställen af de rättegångs och executiva Mål, hvilka nu behandlas af BorgRåtterne och RiksMarakalksÅmbettt, icke den minsta ändring ^70 Lagutskottets BetänkanJen, uti nu gällande Lag, erfordras; hvaremot törmänen af etfc förenkladt rättegångssätt» och obehöflige
Domscolars indragning skail vara erkänd, och behofvet att så skyndsamt som ske kan för detta ändamål vidtaga nödige åtgärder, icke kunna bestridas; hvarvid Herr Ullberg tillagt, att det hade varit för Lagutskottet lika lätt, att nu föreslå upphåfvandet af BorgRätterne och af RiksMarskalksÅmbetets befattning med Skuldfordringsmål, som Utskottet vid en föregående Riksdag, äfven under LagCommittéens tillvarelse, föreslagit och Ständer» ne bifallit AccisRätternes indragning; att de stora olägenheter Fora privilegiata medföra, skola vara allmänt kånde, samt att det icke är att förvänta, att det nya Lagverket snart kan förekomma till slutlig handläggning; och hos Hederv.
BondeStåndet af RiksdagsFullmägtigen Johan Longberg, som emot Utskottets åtgård anfört enahanda anmärkningar, som hos Vällofl.
BorgareStåndet förekommit, dermed flere BondeStåndets Ledamöter sig förenat.
Harvid får Lagutskottet förklara, att, ehvad tydning än må kunna gifvas åt Utskottets ifrågavarande Betänkande, har Utskottet dervid ingalunda trott sig yttra den mening, att ej någon fråga om förändring i nu varande rättegångssätt borde upptagas, annorlunda ån i sammanhang med den förändring i rättegångssättet i allmänhet, som väsendtligen måste ingå i det pu för handen varande utarbetandet af en Lagutskottet: B et änkan den. 471 ny Civil- och CriminalLag.
Utskottet har endast velat gifva Herr Winbladh det svar å sin motion, att, enligt Utskottets tanka, vöre den af honom föreslagne indragning af Öfre och Nedre BorgRåtterne samt RiksMarskalksÄmbetets befattning med Skuldfordringstnål, icke af något så oumgängeligt behof påkallad, att densamma borde, annorlunda än i sammanhang med den allmänna förändringen i Rättegångssättet, vidtagas.
Med detta förklarande förblifver Utskottet vid sitt afstyrkande å Herr Winbladhs motion; och får dervid lemna vid handen, att Utskottets Betänkande redan af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln» samt Högv.
PresteStåndec blifvit bifallet.
Stock; holm den 4 Junii 1823.
N:o 98- Ankom d. 25 Juna 1823.
Utlåtande, i anledning af återre?niss af Utskottets Betänkande, N:o a, 07/1 tiden, ino?n hvilken hinder för lysning och Ägtenskap böra anmalas och styrkas.
Genom ProtocoIlsUtdrag af den 21 och 25 sisth Martii hafva Höglofl.
PresteStåndet till Lagutskottet, i anledning af gjorde 473 Lagutskottets Betdnkandin, anmärkningar, återremitterat det af Utskottet under den 13 föregående Februarii afgifne Belänkande , i anledning af Herr Prosten Jacob Hagbergs Memorial om närmare bestämmande af den tid, inora hvilken hinder för lysning och ägtenskap böra anmilas och styrkas; hvarigenom Utskottet tillstyrkt den rättelse uti Kongl. Brefvet den flö October 1791: att man eller qvinna, som ägtenskap bygga vill, och icke utom Riket vistatt, man ej, i enlighet med 15 Cap. 19 §.
KyrkoLagen, formår sin hinderslöshet styrka, må anses hafva ett sådant åliggande fullgjort, då Sökanden uti Inrikes TidEingarne 3:ne gånger kungjort sitt förehafvande med alla dertill hörande omständigheter, och anvisning hos hvilken Prest, med uppgift af adressen till honom, den sig anmäla bör, som det tilltänkta ägienskapet hindra vili, samt gjne månader, hvilken tid uti kungörelsen alltid borde bestämdt uppgifvas, derefter förflutit från den dag kungörandet första gången blifvit i Tidningen infördt, utan att jäf emot det tilltänkta ägtenskapet blifvit behörigen anmäldt.
Emot delta tillstyrkande har bl.fvit anmärkt, inom Höglofl.
Bidderskapet ooh Adela , af Herr Grefve F. B, von Schwerin, att syftemålet med Kongl. Brefvet den <t6;ta October 1791, ofelbart och egentligen varit en prrescriptionstid af 6 Månader, med rättighet för Presterskapet att förkorta denea tid till 3 Månader, om ena Contrahenteas vistelseort skulle vara så cara belägen LagUtskotttts B et .inkan Jen, 473 flen Församling der han tänker ingå ågten*kap, att en prEescriptior.stid af 3 Månader kan synas Pastor tillräcklig, eller om anledningar skulle Finnas, som göra sannolikt för Pastor, att klander å lysning icke är att befara , och kungörelsen i Tidr.ingarne således blott är en formalitet, som tryggar Pastor emot tilltal: ett 3 månaders pia:.criptioD3lid är för kort, om till exempel uti Skåne eller Halland, någon skulle begära lysning, som är född eller långe vistats i de Norra Orterne: att det merendels år träa desse och fordom ifrån Finland, som personer vid dylika tillfällen hafva svårt att flocumentera sig; att Pastor är säker för tilltal, antingen lian föreskrifvit 3 eller 6 månaders prresciptionstid, men att mången gång dea iörre torde synss honom för kort; ssmt inom Högv, PresteSiåndet, af Herr Professoren Doctor Thyselius samt Prostarne Forssander och Grape: att den föreslagna liden af 3 månader vore i flera , på olika omständigheter och örternes aflägsenhet beroende, fall allt för knapp och inskränkt, och således borde till Sex månader förlängas; af Herr Prosten Sundius, samt Professoren Doctor Forssell: att Kongl.
Brefvet den 25 October 1791 måtte bibehållas oförändradt, med deruti lemnad latitud för bestämmandet af tiden från Tre till Sex månader, dock så att i kungörelsen i allmänna Tidningarne vid hvarje fall tydeligen bör utsättas och bestämmas, inom hvilken tid den klandrande har att sig anmäla. 474 Lagutskottets BetHnkandett.
Till svar haia, får Utskottet yttra, att
Utskottet med den tillstyrkta förändringen i Kongl. Brefvet den 26 October 179I, afsett hvad Motionairen äfven hufvudsakligen åsyftat, att genom ett mera bestämdt stadgande, Presterskapet måtte befrias från att pröfva i hvad mån kortare eller längre tid för hinders anmälande och styrkande emot lysning och ågtecskap, vid hvarje särskildt fall erfordras, hvilken pröfning måste vara så mycket mera obehaglig, sorn endast Prestens omdöme och nit för saken, utan ledning af bestämda föreskrifter, ofta emot de ägtenskapssökandes ifngaste önskningar, fördröje vigseln, då Presten med mindre samvetsgrannhet kunnat, utan att fela emot Lag, påskynda den.
Utskottet har för öfrigt af de framstälde anmärkningarne destomindre funnit anledning att afvika fråu sin förut fattade öfvertygelse, att längre prsscriptionstid än Tre månader från sista kungörandet i Tidningarne, icke kan vara nödig, som, enär härmed endast afses utrönande af hinderslöshet för person, som icke utom Riket vistats, nödigt utrymme till klanders anmälande emot tilltänkta ägtenskapet, icke bör saknas för någon, som inom Riket är i belägenhet att läsa allmänna Tidningarne, samt hvad Finland angår, såsom nu mera skiljdt fråu Sverige, den längre tid af ett år, som Kongl.
Brefvet den 26 October 1791 stadgar, för hinderslöshets bestyrkande af den, som utrikes vistats, måste tillämpas.
La^Utskottets Betänkanden.
475 Detta 5fVer!emna9 dock vördsamligen till Riksens Höglofl, Ständers vidare prof. ning, med tillännagifvande, att Utskottets Betänkande, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, blifvit af Vällofl. Borgare- och Hederv.
BondeStånden bifallet.
Och får Utskottet härjemte bifoga a:ne Ledamöters särskilda mening.
Stockholm den 4 Junit 1823.
Utdrag af Protocollet, hållet hot Riksens Höglofl.
Ständers Lagutskott den 4:de Junii 1823. S. D. Sedan Utskottets afgifne Betänkande, N:o 2, i anledning af Herr Prosten Jacob Hagbergs Memorial, om bestämmande af den tid, inom hvilken hinder för lysning och ägtenskap böra anmälas och styrkas, blifvit återremitterat, så föredrogos nu, tillbesvarande, de deremot gjorde anmärkningar, hvaröfver Utskottets fleste Ledamöter be» slöto Utlåtandet N:o 98.
Herr Häradshöfdingen Ribbing åberopade härvid sin redan yttrade mening, och Herr Borgmästaren Cederborg förklarade, det han ansåge den af Utskottet i ofvanomförmälte afseende föreslagne tid böra förläDgas till fyra månader.
Ut Supra, Ex Protocollo, Joh.
475 LagCt skott it s Bctånktinien.
Ankom den 25 Junii 1823* Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o q.6, angående yrkad ändring uti 21 Cap. 3 och 4 §. §.
Rilderskapet och Alein, samt Hogv.
Pi esterStåndel haka till LagUiskottet återremitterat Utskottets, under den 5:10 sistlidne April, afgifne Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Johan Olsson Longbergs Memorial, angående yrkad ändring uti 3 oell 4 §. §. af 21 Cap, Rättegång^-Baiken.
De anmärkningar, hvilka till återrettlisserne föranledt, hafva blifvit gjorde Hos Höglofl.
Ilidderskapet och Adeln, af Herr Grefve C. G. Edårdh, som ansett det uti 1 af den nya Redaction af 21 Cap. Rätteg.Balken , som LsgUtskottet föreslagit, innefattade allmanna stadgande fdr vidsträckt, och de i följande 2 och 3 §. §. me/lgifae unda 1 tag, dels icke nog bestämde, dels icke på fullkomlig rättvisa grundade.
Herr Grefven, som medgifvit rigtigheten af den grundsats, att der Edgång, i följd af half bevisning, kommet i fråga, der b:>r icke kostnads - ersättning ega rum, har likväl ansett denna grundsatis äfven böra tillämpas idet fall, der, enligt nu gällan - LngUtskottets Bttänkanden, 477 de Lag, qvittning af Rättegångskostnaden är tillåten, då en sak finnes hafva varit så mörk och tvifvelagtig, att man till Rätte» gång skålig orsak halt.
StadgBndet uti förslagets 5 §. anses vara mindre val grnndadt, och tillämpningen deraf i många fall gar» ska aibitrair, då icke alltid värdet af det omtvistade kan uppskattas i penningar, och sins emellin jemloras, fåsom om, uti tvist om egande rätt till en Joidrymd, käranden vinr.er egande-rätten, men svaranden, som i genstämniog yikat betesrättighet, viccer bilall till sitt påseende; hvaiföre det anses rigtigare, att den sorn vinner i hufvudsaken, lår ersättning för sine kostnader , om ån han förlorar i en kanske till värdet betydligare bi sak, heldsf, der flere käromål efter en stämning utföras, de miste med hvarandra ega något sammanhang och således något kunna anses för hufvudsak» och det öfriga såbom deraf härflytande.
Vid 4 §, anmärkes, att dess innehåll icke skall vara nog bestämdt.
Dess tillämpning skulle komma i fråga, når en kärande part vid första Instantien vunnit hvad svaranden medgifvit, men mindre än han sjelf yrkat, vid högre Domstol vinner allt hvad han påstått; men svaranden i tredje Instantien får förste
Domstolens beslut faststäldt; och då skulle, efter Lagförslaget, käranden godtgöra 6enare vid de etne sista Domstolarne tillskyn. dats, hvilket icke vore öfverensstämmande med rättvisa, utan borde käranden få cio 478 Lagutskottets Betänkanden, kostnad vid första instantien ersatt, och dea öfrige qvittas.
— Hvad som'i 21 Gap. Rätteg. lialken af nu gällande
Lag kunnat anses felagtigt och gifvit anledning till rättvisans eluderande, har Herr Grefven vidare ansett vara 4 §. deraf' men att hvad som oftast forts Lagen till last, varit ett hos Domstolar nog allmänt vedertaget bruk, att efter behag jä’mka Rättegångskostnad erne.
Herr Grefven tror derföre Lagen i detta hänseende bäst uppfylla rättvisans fordringar, om deni allmänhet stadgade, att den, som slutligen vinner i hufvudsviken skall njuta ersättning för de kostnader han oumgängeligen derföre måste använda; samt medgåfve undantag, der saken varit mörk eller tvifvelagtig; och har Herr Grefven slutliden, vål ansett skadestånd för den särskildt lidande böra ega rum efter samma grund, som för kostnads-ersättning blifver gällande; men att skadeståndet bör bestämmas af Domaren, antingen i sammanhang med sjelfva saken, eller efter särskildt utförande, och bestämmandet grundas på särskildt bevisning; hvarvid gode Mäns omdöme må tjena till rättelse, men icke i sig sjelf utgöra ett bindande beslut.
PresteStåndet åter har beslutat återremiss af Betänkandet, på den grund, att då upphörande af all värjemålsed vore föremål för Riksens Ständers pröfning, ansåg Ståndet, med afseende å hvad i 2 §. af nu varande Lagförslag blifvit angående sådan ed föreslagit, sig icke kunna ingå i LagUtskotttts Betånkanden, 479 pröfning af Betänkandet, förr än i sammanhang med LagUtskottets
Betänkande i fråga om alla så väl i allmänna Lagen, som särskildte författningar föreskrifne
Eders öfverseende och granskning, hvilket förut, i anledning af anmärkningar, blifvit till Utskottet åter-remitterat.
Vid besvarandet af de anmärkningar Grefve Hårdhs anförande innefattar, får LagUtskottet tillkännagifva, att enär undantag frän skyldigheten att gälda Rättegångskostnad, icke bör ega rum derföre, att den tappande kan anses hafva saknat säker kunskap, huru hans sak efter lag bordt bedömmas, eller att hos särskildte Instanlier och Domare olika begrepp derom uppstått, samt lika litet som den anklagade i Brottmål njuter eftergift i det ansvar eller skadestånd, hvartill han i högre
Rätt förklaras skyldig, för det att han vid lägre
Rätt kan vara befriad, lika litet bör ock i ett tvistemål den tappande parten förskonas från de rättmätiga följderne af sluteliga Domen, ehvad han förut vunnit eller icke J så har Utskottet icke kunnat antaga någon undskyllan för den tappande deraf, att saken varit mörk och tvifvelagtig i förhållande till Lagen, i annat fall än då bevisningen finnes så tvifvelagtig, att sakens utgång på värjemåls-eller fyllnadsed bör ankomma, och resultatet deraf sålunda ytterst öfverlemnas åt partens eget samvete, i hvilken händelse 2 §. i förslaget jemväl befriar den tappande frän Rättegångskostnads gäldande. 4'o LngUtskottets Bet/inkanden.
Vid det uti 3 §. föreslagne stadgande, att
Rättegångskostnad äfven bör ega furn, när parterne ömsom vima och tappa, i det förhållande som vinsten öfverstiger förlusten, har blifvit a> markt, att ett sådant stadgande vore mindre val grundadt , och att tillämpningen i många fall blefve atbitrsir.
När (ördelarne af Rättegången ä ömsa sidor kunna pröfva* lika, bör väl icke kostnadsersättning å någondera sidan komma i fråga ; men Urskottet har ansett det icke förenligt med billighet ellar rättvisa, att om den ene parten vinner betydligt mera än. den andre, han icke i samma mån skulle fa sina kostnader ersatte.
Beräkningen oell jemföreisen af fördelarne å ömse sidor tror Utskottet icke blifva svår för Domaren att verkställa; och någon mera bestämd föreskrift till
Domarens efterrättelse i radana fall, an den förslaget innefattar, har Utskottet funnit icke lämpligen kunna meddelas.
Hvad i afseende på förslagets /p.de blifvit anmärkt, har icke förändrat Utsko - tets öfvertygelse att, om käranden vid Rättegångssiut ej vunnit mera än svaranden vid Bä'tegångens början, eller sedan medgifvit käranden, då ej bör njuta ersättning för den kostnad, som efteråt använd blifvit; äfvensom och enär Domaren, på sätt 7 §. innehåller, förklarat vinnande Parten berättigad, Ett, jemte kostnadsersättning, erhålla särskildt skadestånd af sin vederpart, men att detta ej kan af Rätten lill beloppet stadgas, Utskottet LagUisltottttt LetAnkandm, Utskottet anser s5 mycket mindre betänkligt, att bestämmandet deraf till Gode Män öfverlemnas, som omständigheterna ej sällan äro sådane, att skadan ej kan, genom formlig bevisning, uppdagas, utan belt och ballet måste mätas efter dens eller deras personliga omdömen, åt hvilken eller hvilka pröfoingen deraf är öfverlemnad, i hvilka fall hvarje annan oväldig och förståndig man ä'r lika tillförlitlig Domare, sorn Ledamoten i en Rätt.
På desse grunder kan Utskottet icke, i någon af de anmärkte delar, förändra dess redan afgifne Betänkande; hvilket alissa till Riksens Högk il.
Stånders ytterligare pröfning vördsamligen öfverlemnas, med det yttrande, i anledning af Högv.
PresteStåndets åter-remiss, att om, emot Utskottets förmodan, genom Lag skulla blifva stadgadt, att ali värjemåls ed hädanefter komma att upphöra, förfaller älven af sig sjelf och utan behof af Lagförändring eller förkla ring, den qvittning af Rättegångskostnader, som Utskottet föreslagit i de fall dä en sak genom värjemål» ed blifver afgjord® Stockholm den »6 Jucii 18S5- Lä-gLii> fattet t Betänkande»*' gi Lagutskottets BetHnkandett.
N:o ioo. Ankom d. 25 Junii 182^ Utlåtande, i anledning af amnhrknin■> gar vid Utskottets Betänkande N:o 40, öfver Herr Lector en Doctor Håggblads Memorial, angående bestämmande af viss grund för Fastighetsvärde vid Bouppteckningart hvarefter beräknas.
Vidi föredragning af Utskottets berör* d.e, under den 14 sistlidne April, sfgifns Betänkande bos Böglofh Ridderskapet och Adeln har deremot blifvit anmärkt: Af Herr Wollrath Tham: att det upp* skattoingsvärde en del af Utskottet antagit, skall vara ganska olämpligt, så länge det beror på MinimiTabellen, hvilken är tillkommen för att hålla Egendomsvärdet vid gen höjd, sorn fordras för Beviläningens utförande, utan afseende på rätta värdet; att denna grund, skulle icke allenast i förevarande fall medföra origtiga afgifter, utan äfven verka på de öfriga afgifter, sorn erläggas af Sterbhus: att det är så mycket örigtigare att uppdrifva Inventarii-summan, eom Fattig.parocenten ej erlägges af den behållna summan, utan af den förra, samt till och med dåj närmaste anhörige gjordt sig Urarfva, och tillgången ej räcker att betala Borgenärerne, desse i alla fall skola betala LagUtskottett BetAnkanden.
4g3 full Fattig'procent; hvarföre och sa vida någon annan värderings-method begagnas, än den vid Bouppteckningar nu bruklige, genom värderingsman , Herr
Tham ansett en sådan först böra vara gifven, som är val grundad, och icke öfverstiger rätta värdet.
Af Herr Abraham af Malmborg i att Fastighets*värde vid Bouppteckningar bör, enligt nu gillande Författning, upptagas sådant det vid sista BevillntngsTaxertng b!if-’ vit den till Bouppteckning uppgifne Fastigheten åsatt, samt att det år Domaren ålagt att vid Bouppteckningars uppvisande tillse, det berörde föreskrift blifvit iägttagen* Af Herr August von HaetmansdorfT; Att, då nu varande Bevillningsutskott troligen uppgifver billiga Taxer ings-grund er för fast Egendom, något skål ej finnes, hvarföre ej ifrågavarande afgifter skulle erläggas efter Hsrtimansvärdet: att, om det å ena aidan är origtigt att åläggs någon betala tuera än som vederbör efter hans Egendoms råtta värde; så bör man åter å andra sidan tillse, att Fattigförsörjningen icke går i mistning af de inkomster, sorn för dess behof blifvit påräknade och artslagne; hvarföre någon jämkning ansetts nödig.
Af Herr Lars Herman Gyllenhaal: att da Chartte Sigillatee Förordningen föreskrifver, att u;i Boupptecknings Instrumenter förrattuingsmäonen skola vid ansvar utföra SterbhusFasögheten till det värde, söra vid näst förutgångne BevillningsTaxering blifvit samma Fastigheter åsatt, och hvilket värde 434 LagVtskotttts Bceånktindtn. sedermera tages till grund får bestämmandet af den ChartaSigillata, sora till Bouppteckningen erfordras} så blifver ock deraf en följd, att den i Lsg föreslcrifne Fattigprocenten måste beräknas efter samma , uti Bouppteckningen utförde, värde; deruti Herr Gyllenhaal ansett Lagutskottet desto mindre kunna göra någon förändring, som detta stadgande finnes infördt i en förordning, sora leder sin upprinnelse från Bevillningsutskottet.
Då Utskottets Betänkande till Riksens Högloft.