Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
839 Orsaken hvarföre den presterliga grenen af lärostafen blifvit utan den granskning, man egnat åt alia öfriga delar af Statsiörvakningen är, nian tvifvel den att man fruktat ett sådant steg vara, eller kunna komma i strid med presterskapets privilegier; ty då andra momentet deraf stadgar: ’’Att Academier, Gymnasier och Skolor bora hållas vid magt och i deras vilkor befordras, fä vidt rikets stat och iilljlånd det kan medgifva” finnes intet sådant förbehåll utsatt i anseende till det egentliga prästerskapet, ehuru Professorer, Gymnasii och Skollärare sedermera hopräknas bland dess medlemmar, och tillerkännas samina rättigheter.
Meningen med stadgandet i privilegierna, att ecclesiatikstaten i allmänhet skall oförändradt efter gammal häfd bibehålla sina Biskopsstift, prebenden, Boställen, hemman och lägenheter, tionde m. m., bör ej kun* na vara någon annan än den, att hvad sorn till lärostaten blifvit anslaget , skall oförryckt vid densamma bibehållas; men ej att hvarje särskildt madh ti skall, oagtadt billighetens och tidens deremot stridande fordringar, förblifva vid lika öfverflödiga eiler otillräckliga inkom* ster, som hans företrädare.
Nya Stift skulle icke kunna inrättas emedan de gamla Biskopparna utsträckt sin myn - 84° Den 26 Febrinrii. dighet afven öfver de nyas område; nya ‘Ocknar, eller pastoratsklyfningar, skulle, för en dylik ordsaks skull icke kunna tillåtas; A~ djuncters och Comministrars knappa löner skulle ej kunna förbättras, under det kyrkoherden åtojöte öfverdrilna inkomster, emedan det tillförene så varit; bristen på undervisning för allmogens barn skulle ej kunna afhjelpas, emedan hon äfven fordom brustit o. s. v. Gällde denna regel för läroståndet, så borde han äfven gälla för krigsmagten, hvars indelning blifvit genom 80 §.
Regeringsformen till sina grunder stadfästad, och styrelsen icke äga, att jemna Officerarnes löner eller använda indeUiingarna till Generals- och Presidentslöner, till Invalidinrättningar m. m.
Men lika väl, som styrelselsen bordt iagttaga tidens fordringar i militairiskt afseende, blott indelningarne gått till krigsbehof, och likaväl som hon gjordt det både i anseende till Arméen, till den civila Statsförvaltningen och skolverken, likaväl kan och bör hon göra det i anseende till kyrkoväsendet, blott medlen icke dragas frän £cclesiastikverket.
Regeln är här densamma, sorn för användandet af Statsanslagen.
Också har hon gjordt det äfven hvad kyrkoväsendet beträffar.
Det återstår nu att göra en sådan reglering allmän för hela riket och för hela Järostaten, Den 26 Februarii, 841 för presterskapet, så val som för skollärare.
Att underkasta detta ämne allmän pröfning tor icke vara mindre tillåtligt och rigtigt, än att sysselsätta sig med andra förbättringar af samhällsinrättningen.
Är en granskning af Presterskapets organisation och inkomster behöflig, rigtig och loflig: så frågas om det är sannolikt, att den skulle leda till en önskelig slutföljd, att nemligen utan Statens ytterligare betungande finna medel tillräckliga för kyrkoväsendet, och derjemte att fylla de närvarande bristernaiden allmänna undervisningen.
Jag tror det, och skall anföra grunderna för denna mening.
Enligt de uppgifter öfver taxeringarne från år ] S1 7, som blifvit meddelade Comitéen för reglering af styrelseverken, hade ett antal af 4,760 ecclesiastika personer, enligt deras egna uppgifter, en löneinkomst af 1,912,737
R;dr samt dessutom 1910 mantal i Boställen värderade till 7»7 55,t°8 R:dr, hvarå 4 procenta afkastning gör . . . 318,204 __ Tillsammans 2,2*8,941 R;dr oberäknad! hemman, lägenheter, fonder, tionde och andra inkomster, som till sjelfva kyrkorna, läroverken och de fromma stiftelserna äro anslagna.
Deremot har hela krigsmagten till lands och sjös, endast j6i9 och ci~ vil-staten blott 437 mantal i boställen.
842 Den 26 Februarii, Om dessa inkomster rigtigare fördelades emellan lärostaten, så skulle de utan tvifvel blifva mer än tillräckeliga att jemnare och skäligen löna hvarje behöflig lärare för sig.
Ännu säkrare skulle det va^a händelsen, om Presterskapets personal förminskades.
Den synes framförallt i Städerna t vara större än sorn behöives.
I Norrige utgöra Presterna något öfver 400, i Sverige omkring 3200; elier åtta gånger så många, ehuru Sveriges folkmängd är blott 3 gånger större än Norriges.
Der fattas onekebgen prester på vissa orter, nien skillnaden är ändock för stor, synnerligen då man i hogkommer att Norrige är mycket gle' säre b?folkadt än vårt Fädernesland.
Nu gifves det orter i Skåne, Öster- och Westergöthland, hvarest 8, 10, *1 och 12 kyrkor finnas på qvadratmilen.
Pä Gottland och i Lunds Stift äro oxelhufvud 4 kyrkor på qvadratmilen o. s. v. Om öfverflödiga prester och kyrkor kunna besparas, och öfverdrifna löner för somliga af Presterskapet minskas: så frågas om det är rigtigt och lagligt att använda besparingarna på någon annan än religionsundervisningen?
Oriktigt lärer ingen kunna påstå det vara, att taga medel, som icke till sitt egenteliga ändamål behöfvas, och använda dem till något Den 26 Februarii, 843 dylikt, der de tarfvas.
Ty hvartill skulle det tj na att hålla flera kyrkor och prester än som erfordras , under det undervisningen lör barn- eller andre är otillräcklig.
Olagligt synes det mig icke vara, emedan kyrkolagen uti a Gap. 10 § ålägger preste;skåpet, ”att med flit drifva derpå att barn, drängar och pigor lära lä^ci i bok.”
När föräldrarne i anseende till fattigdom eller andre omständigheter icke kunna sjclfve besörja det, så bör Presterskapet foga anstalt derom, på församlingens bekostnad.
Om nu de anslag, sorn redan äro gjorda lör lärostaten befinnas tillräckliga båda för religions- och barnaundervisningen, utan socknens ytterligare betungande, så synes deras fördelande så, att de uppfylla begge ändamålen, icke eller vara lagstridigt.
Hvad den öfriga och högre undervisningen beträffar, så utgå både presterskapets privilegier och an*, dra ecclesiastika författningar, i vårt fädernesInnd, ifrån den visserligen rigtiga grundsats att betragta lärostateni såsom ett helt; hvadan ock lärare så väl vid högskolorna som vid de lägre hafva gemensam befordringsrätt med presterskapet, och den till och med dubbel.
Hvad som gäller om läroståndets personal, synes man ej utan motsägelse kunna neka om dess inkomster, och icke få exempel torde kunna uppvisas, att säd och andra intägter som ursprungligen tillhört kyrkorna och deras tjenare, med tiden blifvit tillaggda läroverken, utan att hvarken presterskapet eller någon annan dervid klagat öfver olaglighet. 844 Den 26 Februari t.
Man bör sluteligen ihogkomma att Presterskapets antal och inkomster, icke härröra från någon bestämd plan hos stiftaren, utan från det Catholska Presteväldet, och hvad slumpen, Vid reformationen åt Kyrkoväsendet lemnade öfrigt.
Mänsklighetens utveckling har sedermera gått vida, och ungdomen behöfver undervisning i många flera stycken, utan at läroståndets sammansättning och åligganden blifvit tillbörligen rättade derefter.
Endast i skolverken har detta framskridande ägt rum; det har varit betydligen hämmadt genom bristande medel, det visade sig äfven vid den sista regleringen af Skolverken , och hon skulle icke hafva kunnat äga rum till den gradsom hon gjorde, om icke Riksens Ständer dertill gifvitnya,betydliga anslag.
Då de likvälicke förslå, och folket icke uthärdar nya pålagor, så synes tiden vara inne att bättre än hittills använda de utan tvifvel tillräckeliga medel man redan äger.
Skulle några lagföiändringar vid ett sådant företag komma i fråga, så bör den goda saken icke derföre uppehållas.
All lag bör förändras då samhällets bästa det fordrar , och hos oss kunna både Grundlagarne och de öfriga, på föreskrifvit sätt rättas eljer upphäfvas.
Likväl har ingen påstått, att förbättringarne af sådant skäl skulle uteblifva, elier de dertill förberedande un - Den 25 Februarii.
US dersökningar uppskjutas.
På sådana grunder vågar jag ödmjukeligen föreslå; Att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att i likhet med hvad sorn skedi Statsförvaltningens öfriga grenar, måtte undersökas och utredas: hvilka och huru stora tillgångar finnas anslagna åt lärostaten, synnerligen presterskapet i Sverige?
Huru de äro fördelta och använda?
Hvilka och huru många ecclesiastika personer finnas?
Derefter borde uppgifvas och föreslås hvilka indragningar och besparingar, som skulle kunna göras, af personal och material? samt sluteligen huruledes tillgången å båda delarne måtte kunna så begagnas, att icke allenast religionsutan afven den öfriga undervisningen i riket fullständigare och syftesenligare än hittills meddelades.
84® Den 26 Enbyuarii, ] N:0 13.
Friherre Rehbinder, Johan Fredria I Pleno den 21 i denna månad, har Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg inlemnat ett Memorial till uppläsande, hvilket utom annat, innehöll en öuskad inskränkning, på i synnerhet den mindre Kronobetjeningens, ofta nog tilltagsna och arbitraira åtgärder.
Härom får jag i allo med honom förena mig, så mycket mera, som den emb.tsniaunadespotisme, som utöfvas af Fjerdingsman och Länsmän, helt visst är den strängaste, sorn i en constitutionel stat kan utöfvas.
J;g är lycklig nog att för det närvarande, ej för egen räkning och föga för de med mig i gamma Fögderi boende, behöfva klaga, emedan man ej alltid får sveda allt hvad Indit är.
Jag förer blott andra mine landsmäns talan , som beklaga sig öfver grufveliga vexationer af Länsmännen i och som det ej var längesedan jqg och mina, samt nästgränsande sockenboer hade en sådant Länsmans despot i vårt district, så är förhållandet i friskt minne och kan nu så mycket bättre senteras.
Då desse kungörelser ankomma med kyrkoposteo, oftast sedan Gudstjenstén är berj d, och genast så fort de äro uppläste, skola återsändas, i stället, att som borde ske i socknestugorne uppspikad till allmän kännedom af hvad sora D en 2 6 Februarii, 847 bör efterlefva®; så frågas först, hvad controll har man att en sadan kungörelse är lagenlig? och med hvad skäl kan det fordras ett allmänt iagftagande af hvad således blifvit påbjudit?
då en stor del af allmogen ej vid uppläsningen varit närvarande, och man ej kan vänta att de som hört den uppläsas, om de ock fattat dess rätta innehåll, skola kringgå och meddela det åt alla de andra.
Om då skulle hända att flere, sorn äro olyckliga föremål för deras påhälsningar, bodde under samma tak, som med stat-torpare ofta förefaller, får hvar och en en räkning på resekostnad för detta obehagliga främmande samt dagtractamente, hvarjemte, utom lagsökningskostnad för den primitiva skulden, hvilken ofta ej varit i a 2 R:dr och som merendels går tili 3 Redr 16 sk. och rättvisligen ej kan undvikas, uslingen ofta får utbetala 5 R:dr Banco för visiten, hvarigenom den fattige således ej kan blifva nog fattig.
Från den trakt af Östergöthland, som år känd under namn af Wikboiaadet, har i synnerhet klagan sports öfver den mindre krono, betjeningens åtgärder, hvartill, utom de af mig förr omnämnde, hvilka kanske i en högre grad af dem delas, locala förhållanden gitvit Den 26 Februarii. en förökad anledning.
Sådan är t. ex. hvad som helt nyligen sig tilldragit.
Wickbolänningarne hafva, om ej alla, hvilket jag ej vågar bestämma, dock till en stor del vägstycken på kålmården, hvars underhållande de i anseende till aflägsenheten på andra sidan Brå" viken, mot betalning låtit verkställa
Vid dessa vägstycken, som varit försedde medvägpålar, trien genom hvad händelse som helst, nu varit i saknad af dem, har ej allenast med rätta yrkats nyas anskaffande, utan vägelottsägarne hafva gemensamt af Länsman blifvit instämde för bristen, dock ägande den glada förhoppning att mot betalande af En R.-dr Riksgäldssedlar till Länsmannen kunna undvika Rättegången.
Jag vågar således, att utom hvad Herr Grefve Gyllenborg föreslagit, äfven föreslå att
Att detta mitt vördsamma memorial må få åtfölja Herr Grefve Gyllenborgs i samma ämne gjorde motion, anhålles ödmjukast.
N:o 14* Den 26 Februavii, S4S N;o 14.
Friherre Rhebinder, Johan Fredrid
Utan tilltroende-1 att munteligen kunna yttra mig, så som jag det önskade och osäker huruvida jag rigtigt uppfattat hvad Herr Grefve Posse, Arvid, mot mig behagat i sista Plenum anmärka; får jag nu, sedan jag genomläst Herr Grefvens yttrande, derå afgifva svar, på det Herr Grefven ej må tro att min tystnad för ögonblicket betydde medgifvande af hvad Herr Grefven behagade framställa; äfvensom» att sedan jag förklarat min högaktningsfulla erkänsla för Herr Grefvens godhet ej allenast» att ej gifva mina yttranden en annan mening än de verkeligen haft, hvarå uttydningen i motsatt händelse tillhörde mig, utan äfven att bereda mig en slags utväg att komma väl från dem, hvaraf Herr Grefven säkert trodde mig i behof, jag äfven får förklara att jag viddetta tillfälle ej tror mig böra begagna dennagodhet, hvaremot jag möjligtvis en annan gång torde få draga parti af denna yttrade godhet och välvilja.
Då jag i mitt den 21 dennes uppläste vördsamma memorial omnämnde rapporter,sorn ingått från de fleste af våra Landshöfdingar och i officiella tidningar blifvit läste om det lyckliga tillståndet i landet, hvilket ofta motsades af den allmänna ställningen, kunde jag Bil. till Ridd, o. Ad.
Pr. x Band, 54 85° Den 26 Februarii. så mycket mindre åsyfta de af Herr Grefven under dess korta embetsbefattning med länsstyrelsen i Östergöthland inlemnade, som Herr Grefven sjelf säger sig blott afgifvit 2;ne, hvilka efter min tanka ej hafva den minsta analogie med dem jag omnämnt; och således har Herr Grefven sparat mig det besväret att vederlägga det tillmäle han tror mig velat göra honom som hofdinge i det Län, der jag är bosatt.
Jag får äfven tillägga att jag aldrig sökt lanta färgor för min patriotisme, den jag helt enkelt och okonstladt låtit bestå i trohet och tillgifvenhet för min Konung och kärlek för mitt Fädernesland} äfvensom jag än aldrig, för att gifva mig anseende af patriot , hvilket jag lyckligtvis hittills alltid haft, sökt kasta skugga på någon 3}dje man.
Att i våra tidningar influtit berättelser om den lätthet hvarmed alla kronoutlagor ingått, såsom bevis på det allmänna välståndet, att dessa ofta varit i opposition med verkeliga förhållandet, det har jag trodt, tror det än, och torde ej blifva ensam om denna tro.
Äro dessa berättelser i Tidningarne origtigt införde, må Herr Grefven hålla sig till redacteurerne af tidningarne, som genom en sådan oförlåtelig .vårdslöshet kastat skugga på embetsman.
Aro åter desse berättelser sådane de till regeringen ingått, då är skuggan redan Dm 2.6
F eimar ii. 8st kastad af den eller de, som sådana inlemnat och då behöfves ej något drag af min matta pensel för att öka den.
Detta motsades ju deraf att jag öfvervarit de 3:ne 1789, 1792 och 1800 årens Riksdagar, den sista sorn ledamot i Bevillningsutskottet, hvilka lemnade ett rikt fält att med något när sens commun, inse vigten af behandlingssättet.
Som jag fattar RiksdagsOrdningens 50 är ali personalisering origtig och öfverflödig, då man i allmänna uttryck ger sin tanke tillkänna.
Jag är ej åklagare, jag är blott Riksdagsman; och kanske skulle jag af Herr Grefven sjelf blifvit klandrad, om jag i denna egenskap, uti mitt ingifne memorial, om hvilket jag tänkt kunna undvika alla discussioner, inflickat alla sedan sista Riksdag i tidningarne införde officiella rapporter med uppgift från hvilka Länsstyrelser de emanerat, och derigenom således borttagit en dyrbar tid för Högloflige Ridderskapet och Adeln.
Om någon i följe af denna saknade bestämdhet skulle vilja beskugga Herr Grefven, har Herr Grefvens embetsförvaltning varit så kort, att det ej kostat 852 Den 26 Februarii, mycken möda att genomse de af Herr Grefven ingifne rapporter, hvilkas olyckliga sanfärdighet är allmänt känd, och således snart blifva öfvertygad om den mycket misslyckade utgången af ett sådant försök.
I befragtsnde af d m mängd motioner som under d5nna Riksdag blifvit väckte och hvilkas afgörande tillräckligt komma att upptaga en dyrbar tid, skulle jag hesitera att öka dessas a^tal, om iag ei an^åg för en skyldighet att yttra mig öfvpr ett ämne, af för mycken vigt, för att äfven under denna Riksdag ötverlem* nas åt glömskan.
År 1809 profeterades då varande Westgötha CavallerieRt gementes afsilning hvilket verkställdes år igi j.
En ny aflönings-siat uppgjordes sorn snart sagt b^tog befälet möjligheten att existera.
Het är å denna aflöoings-stat jag .vigar fästa Ridderskapets och Adelns samt öfriga RiksStåndens uppmärksamhet.
Frågan vid denna motion är ej att begära okända anslag till Jakande af befälets vid nämnde Regemente löner- den är blott att åter försätta Regementet i besittning af de tillgångar, som enligt högstsalig Konung
Den 2/) Februdrii. 853 äro Regementet tillslagne, och vid afsittnin gen fråntagne-
Min tanka sträcker sig ej att undersöka huruvida förändring af Regementets fönmgsstat är ett hastverk byggdt på falska grunder, men att i densamma vinna en lätti vis förbättring.
Man skulle knappt tro att det till ock med finnes beställningar så väl i Olver- som Under-Officersgradi rne vid Westgöt ha Regemente, hvilkas innehafvare vid hvarje liqvidauonstmöte af egen cassa återbetala till Staten ett visst öfverskott, olika efter årens mart kegångar och deraf beroende uträkning
Min anhållan är således, ej att begära ett nytt anslag till förökande af Regementets löningsförmåner j men att de som förefinnas måtte få begagnas till en del eller helt och hållit till sitt primitiva ändamål, samt befälet vid Westgötha Regemente åtminstone ej blifva mera vanlottade än öfrige indeldte Officers- och Under-OfficersCorpser, hvilkas lötiingsvilkor i allmänhet och med ganska få undantag ej äro afundsvärde.
Majtts Nådiga bref vid detta Regementes afsittning bjuder dessutom, att Regementet bör försättas i anseende t: 11 löningsvilkor, på samma fot eller i f<kh• t med Östgötha (f. d. ( availerie) Rrgemente* hutuvida dpttri blifvit verkstäldt, kan b.st upplysas vid jemförelsen af dessp Regement, rs lö'«<ngs?tater.
Jag vågar derföre yrka att en noggr nts och nyr&viston af WeStgötha Re^emmtes 854 Den 26 Februarii, ningsstat blir Kongl.
Regementet förut tillhörande och efter afsittningen till Staten indragne räntorj mätte få begagnas till förbättring af befälets löningsvilkor, i den mån de härtill kunna vara tillräcklige, Ett
Cavalleri-Regemente är nog olyckligt redan genom en afsättning (att förtiga den skada som derigenom drabbat provincen) och synes det mig lika obilligt, att för det Regementet mist hästarna, till StatsCassan indraga nära nog halfva löne-anslaget för befälet, som det skulle vara löjligt, att aföfrige Statens tjenstemän indraga till Stats-Cassans förmon större eller mindre del af deras löneförmåner, sedan man först lyckats vid en Riksdag bevisa den stora nyttan Staten skulleskörda, om desse Herrar kunde förmås att någon del af året gå utan skoplagg.
Då jag här egenteligen har väckt fråga om obilligheten och otillräckligheten af Vestgötha Regementes lönings-stat, kan jag ej neka mig den tillfredsställelsen att äfven fästa representationens uppmärksamhet på den indeldte Officerarens ställning i allmänhet.
Man nekar ej att hvarje Embets och Tjenstemans mål, är och bör vara att i Statens tjenst genom sin duglighet uppbringa sig ej allenast till en allt högre post, utan äfven til] en dermed följande högre lön.
Äran, ambition drifver naturligen menniskan till ernående af det förra, interesset till det sednaremen man måste tillstå att för - Den 26 Februarii. 855 enandet af bägge dessa utsigter är åtminstone i vårt stånd mörk.
Staten har att fordra visserligen af alla medborgare i allmänhet, men synnerligen och först och främst af militaira Embetgmannen den ovilkorlig» skyldigheten att alltid vara beredd, att uppoffra sitt blod för dess bestånd ; men detta oller befallt af pligten, förtjenar det ej en utkomst som försäkrar existencen under tiden?
Hederskänslan är det lif som gör mi. litairens pligter verksamme och gifva åt dess bemödanden den kraft och det mod som äro så nödvändige för räddningen i farans stund3 men kan den ock förändra behofven och förekomma att dess verkningar ej försvaga det hjerta, som trotsade ödets hot då det gälde pligter mot Konung och Fädernesland, men nu först måste göra bekantskap med fruktan vid åsynen af 6in utsigt för lifvet.
Mitt stånds pligter hafva lärt mig, att det kan finnas ett slags bestånd äfven då man har litet; men den ställning i lifvet, som genom förändringen af Westgötha Regementes löner, äfven så olyckligt blifvit förändrad för dess öfver- och under-befäl, hvilka snart sagt, endast i sm ära och tillfredsställelsen af uppfyllda skyldigheter, finna ersättning för sin möda, har bestämt mig att fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet vid ett ärende, hvarigenom billigheten vinnes, utan att Staten förlorar annat, än en S5S Den 26 Februarii, mindre vinst af lönernes indragning;.
Jagte, gär inga medel att underhålla öfverflödet, eljer fåfängan, jag talar för det verkeliga lidandet och det behof sorn ej kan ruut as till tystnad.
Jag begär inga nya, fördelar; endast att en del af de sorn en gång varit beviljade och åtnjutne, matte bibehållas.
Nitet för tjensten och bemödandet för dessa pligter är oförändradt, hvarföre ej de förmåner som skola uttrycka bifallet deiföre ?
Jag anhåller ödmjukeligen a ti denna mia motion mätte till vederbörligt
Utskott remitteras och med öfrige Riks-Stånden commun!- ceras.
N:0 i*>» Herr Bergman, Ambrosius Magnus t
Jag räknar för en skyldighet emot Höglofl.
Ridderskap^! och Adela samt en vänskapspiigt emot Herr CanzliRådet och Ridd.
Schoerbing, att till Höglofl.
Ridderskspet och Adelns uppmärksamhet öfverlemna denne, för sine patriotiske skrifter kände mannens, till Riksens Höglofl.
Ständer adresserade memoria], angående en postvagns inrättning och det nya skogs-hushållningssättet, jemte hans -i dessa ämnen författade afhandlingar.
De vittna, efter mitt omdöme, om den grundeliga kännedom härutinnan, som Herr Schoerbing förvärfvat sig, under ett mångårigt vistande i Den 26 FebruariL 857 cfe länder, hvarest dylik post inrättning och skogshushållning med förmon länge varit införde, Fä Konungens Nådiga uppfordran, har Herr Schoerbing utgifvit desse afhandlingar, för att uppfylla förre Ständers underdånige önskningar, och lära desse ämnen blifva föremål för Kongl.
Igenom den projecterade posfvagns-inrättningen kan en lättare communication öppnas emellan Rikets Städer, och den för landet så tryckande och skadeliga Håll- och Reservskjutsen blifva afskalFad.
Med införandet af uppgifne skogs-bushållningssättef, skola vare hittills så illa vårdade skogar klokare användas och igenom återplantering bibehållas för efterkommande.
Härmed står i sammanhang Herr Scfoperbings allmänt bekanta förslag, att till vinnande af skogs-besparing, bygga hus af obrändt tegel hvilka ej äro så underkastade eldsvådor som trädhus, kosta mindre och äro mera varagtige än desse.
Då jag bar den äran framlemna desse bevis och Herr Schoerbings nit och bemödande för allmänt väl, kan jag ej undgå, att hos Höglofl.
Ständer måtte in lösa det deruti angifne antal exemplar af undervisningen om det nya och rätta skogs-hus.
858 Den 2§ Februarii.
Mllningssätfet; dedicerad till Riksens Höglofl.
Igenom denne handling, skall på ea gång förtjensten erhålla belöning och upp. muntran samt kunskap i en af de vigtigaste liushållsgrenar i Riket kringspridas.
Detta sednare torde bäst kunna vinnas, om de inlöste exemplaren utdeltes till moder-kyrkorne och Presterskapet anmodades att derutur lemna sine Sockenboer de upplysningar, som för hvarje local kunde finnas behöfvelige och an* vändbare.
/ En tredje Herr Schcerbings afhandling, om sättet och medlen till Sedel-förbättring, eller realisation, hvilken jag ock får den äran öfverlemna, torde, jemte de 2:ne förstnämnde lämpeligast användas, om de få ligga i RiddarhusCanzliet, för att kunna läsas af dem sorn det åstundar.
Ehuruväl stadgandet af en väl beräknad och på goda grunder uppgjord bevillning, är ett ibland de hufvuds&keliga föremål sorn sysselsätta Riksens Höglofl.
Opinionen, om jag så får säga^ någon Den 26 Februarii, 859 gång ledd af enskildta interesset, har intill denna dag fästat sig vid ett bevillning!i-systéme, sorn efter min vördsamma tanka, icke 6varar emot ändamålet, nemligen den mäst möjeliga jämna fördelning af beskattningen, dess oföränderlighet i afseende till vahrsvärdet , det lättaste beräkningssättet och sljuteligen så afpassad, efter hvar och ens förmåga, att ingen må kunna undandraga sig att lemna sin gärd till Statens bestånd.