Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Creditfedlar öppnas från och med början af näjikommande år 1824, en egen räkning uti Vexel Banken, å hvilken de till inlöfen uppföras efter det belopp, hvartill dt vid famina tid år o utelöpande. 8 :de punkten. till den RiksgåldtConioirtfs Jkuld till Bart *e?t I j Sepltmbtr «, m, 47g ken, hvarföre icke fåker tillgång finnas, hommer att vid, innevarande års Bok/lut affkrifvas och i Råkenfkaperne endaji bibehållas hvad, fedan alla enjkildas fojdringar jörfi af dragits, efter denria grund kan arifes utgöra en fåker fordran för Banken; för hvilken fordran dock icke någon ränta kommer att erläggas.
Den del af det för detta dr beräknade behof af Discont-biträde från Banken, hvilken innan årets flut icke blifvit af RiksgäldsContoiret begagnad till inlöfen af då förfallne, men ouppvifade obligationer, bör dock vid flutliquid detta år beräknas fäfom begagnad; famt öfverfiyttas på RiksgäldsContoirets nya räkning med Banken öfver i vanlig ordning inf atte och utasfignerade medel; fa att deraf, i mon af behofven, må kunna fullgöras ofvannämnda enclafit uppfkjutne utbetalningar. 9-de punkten.
Från och med början af näfta dr upphörer RiksgäldsContoirets hittills varande obegränfade Creditif-rätt till asfignering på Banken; men på det att
RiksgåldsContoiret ej måtte för ögonblicket fahna tillgång att fullgöra de af Rikets Ständer forefkrifne utbetalningar, må RiksgåldsContoiret äga att uppå Banken asfignera, i den mon behofvet för dagen ej fkulle genom defs egna för handen varande tillgångar kunna fyllas.
För de Bankens medel, hvilka fålunda af Riksgälds* Contoiret för tn tid begagnas, erlägges ingen 474 Den ii September e, m. ränta; men deremot böra de} Ja fuari tillgängar inflyta, ovilkorligen genaji återbetalas.
Vi komma nu till de punkter, sora angå RiksgåldsConfoirets sammanhang med Banken och förvaltningen af dess låne-rörelse.
Jag anhåller härvid få fästa uppmärksamheten på möjligheten, att
RiksgåldsSedelstocken kunde ur rörelsen försvinna genom de åtgärder, som Utskotten föreslagit.
Om så kunde ske, år det ej rådligt att bifalla dessa punkter.
Följden kunde möjligen blifva, att löner och dagsverks^ vården samt således varuprisen förhöjdes.
Då all räkning bland menige man i landet sker uti Riksgäld, skulle möjligen RiksgåldsSedlarnes röjande utur rörelsen kunna föranleda dertill, att man höjde råkne-vårdet.
Derföre kan jag ej annat ån tillstyrka, att RiksgåldsContoirets ställning tili Banken må förblifva sådan den hittills varit häldre, ån att den må blifva sådan, som Utskotten föreslagit.
Jag har i min reservation anfört detsamma.
Jag har ej kunnat aflägsna från mig fruktan, att möjliga följden skulle blifva den jag framställt.
Det enda vore att, genom ett tillägg bestämma, att RiksgåldsContoirets Fullmågtige voro förpjigtade, att hålla sami ma sedelstock af 5 å 4 millioner ute i rörelsen.
Likväl tror jag det vore bäst, att man besluter, det förhållandet skall blifva detsamma som hittills; hvilket äfven synes passa bäst. då man nu tj gör någon liqvid, för Banken.
Jag tror, att vid en framdeles skeende liqvid det vore riktigt, att både RiksgåldsContoirets och Stats-Verkets Ben II September e, m. slculd till Banken afskrefves; men nu tror jag lika med Friherre Cederström , att det ej utan orättvisa kan ske, då ej hvar och en fordringsägare i Banken kan få särskild liqvid.
Jag anger således, att denna punkt bör förkastas, och att förhållandet bör blifva detsamma som hittills, nemligen; att
RiksgäldsContoiret för sin sedelstock har discont-rått på Banken.
Jag får tillägga, att, då 8;de punkten år af väsendtlig förening med den 7;de, skulle man vinna ändamålet, om man fattade det beslut jag föreslagit,’ i stället för dessa 2:ne punkter.
Herr von Hohenhcmfen:
Jag instämmer fullkomligen med Herr Hjerta, och tror, att, i stället för dessa 3;ne punkter den 7, 8 och g;de gjorde det till fyllest, om man stadgade, att Riks.* gåldsContciret i sitt närvarande skick skall fortfara.
Jag får äfven fästa uppmärksamheten deruppå, att ett försvinnande af Riksgålds-Sedelstocken ur rörelsen skulle hafva ett större inflytande på dagsverks-värdet och på varuvärdet i sdlmånhef, ån på större penninge-förhållanden, emedan de äga ett närmare eiler aflågsnare förhållande till våra relationer med Utlänningen, och derföre mera bero af coursen.
Deremot om en handverkare genom RiksgåldsSedlarnes försvinnande skulle sätta allt i Banco, skulle följa en förhöjning af 5o procent på alla tillverkningar, äfven som löner och dagsverken.
Redan då BancoSedlarne efter sista realisation först utgåfvos, ville allmogen i afseende på doler-beråkningen ej erkänna någon skilnad emellan Banco och Riksgäld.
Jag afstyrker således dessa punk.* fäiti ii September c, m. ter, och anhåller om proposition, att förhållandet med RiksgåldsContoiret måtte förblifva detsamma, som hittills.
Lika med de bågge Talare, som nu yttrat sig, önskar jag att Utskottens förslag i desse punkter måtte afslås, men jag kan ej instämma iden redaction, som Herr Hjerta framställt; ty jag anser ej, att RiksgåldsSedelstocken någonsin bör stå på Banken, eller att Riksgäld någonsin bör på Banken öfverflyttas eller afskrifvas.
Jag tror, att den enklaste utväg vore, att stadga, att med RiksgäldsContoirets functioner till Banken kommer att förhållas enligt Riksens Ständers beslut år 1818.
De tillstyrkanden, Utskotten gjort i 7, 8 och g:de punkterne, hafva sin upprinnelse från Utskottens åsigt, att tillvägabringa en utredning af Bankens ställning, och att visa, i hvad skick dess tillgångar åro, hvilka som åro säkra, och hvilka osäkra.
Det kunde ej unfalla Utskotten, att, genom rättigheten för RiksgåldsContoiret, att på Banken assignera beloppet af hvar enda Riksgäldssedel, var hela RiksgåldsSedelstocken kastad på Banken, och kunde fordras till inlösen af Bmken.
Då vid finance-regleringens uppgörande någon annan fond till RiksgåldsSedlarnes inlösande icke fanns, var det vål nödvändigt att assignations-råtten skulle qvarstå, och att en räkning med RiksgåldsContoiret i Banken skulle Öppnas.
I följd deraf borde äfven den skuld afskrifvas, som RiksgåldsContoiret pu åger.
Men då man nu i alla fell ej kommit i Hen il September *. ni. 47? till någon utredning, eller gjort någon bestämning af myntet, tjenar det till intet, att nu lemna en sådan föreskrift, hvarigenom Banken sättes i skuld för RiksgåldsContoiret.
Det har aldrig varit Utskottens mening, att RiksgäldsSedlarne skulle dragas ur rörelsen, ty det skulla medföra svåra följder, i afseende på penningeberåkningen i landet, men man har föreställt sig, att de skulle utbytas emot nya, som i stället sattes i omlopp.
Således förenar jag mig med dem, sorn ej bifalla dessa 3 punkter, utan anse det vara tillräckligt att stadga, det
RiksgäldsContoiret skall bibehållas i samma ställning till Banken, som hittills, med den skilnad, att rånte-beräkningeu skall upphöra.
Annars skulle RiksgåldsContoirets skuld till Banken år ifrån år stegras, ty säkerligen lära ej Riksens Ständer påtaga sig en beskattning för att betala räntan, då de aldrig ämna betala capitalet.
Jag tror derföre, att man lättast kommer från saken, om man säger, att RiksgäldsContoiret skall blifva i samma förhållande till Banken, som hittills, med den skilnad, att det icke erlågger någon ränta.
Hvarföre jag blott nämnde 7:de och 8:de punkterne var, att jag ej genast ville tala om afskrifningen af räntan för framtiden.
Då man undantager den, går det visserligen an att, som Friherre Cederström föreslagit, bestämma att förhållandet skall blifva sådant, som det 1818 beslöts.
Räntan är ej behöflig för Banken, men ökar beliofven för RiksgäldsContoiret, och de kunna ej fyllas, utan genom 473 ~Dm II September e, m, bevillning.
Denna afskrifning är ingen orättvisa, då någon rubbning i Bankens ställning icke derigenom äger ruin, och egendomsvärdena derigenom icke förändras.
Jag skulle således föreslå, att alla 5 punkterne må försvinna, blott med det tillägg att räntan upphör.
Friherre Cetlerjirom: i anledning af hvad de siste värde Talare yrkat, att ingen ränta på Bankens förskott till Riksgälds-verket skulle äga rum, anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att räntan väl är en ringa ersättning, för att på Bankens credit kunna äga i omlopp ända till 5 ä 4 millioner i B:co räknadt af ett mynt, som likväl ej är annat, än nationens skuld.
Då Banken ej rättvisligen kan förstärka några medel utan ränta, har jag bestrid t afskrifningen af den å StatsVerkets lån, och kan ej anse, att det förra, förhållandet bör rubbas, emedan bristen kan fyllas genom bevillning.
Det är ett factum att, om Nationen har skuld, så måste den betala ränta derå, och då de ordinarie inkomstérne ej dertill förslå, måste den utgöras genom bevillning, Deri rnethoden att afskrifva mer eller mindre af sin skuld, kan jag ej gilia.
Jag tror dessutom, att då denna ränta ej är så stor, att den medför någon våldsam brytning, eller att
Samhällets upplösning deraf skulle blifva en följd, så bör man ej rubba en gifven förbindelse, i följd hvaraf jag yrkar, att räntebetalningen må bibehållas och 1813 års beslut i allo till efterlefnad blifva gällande.
Vid discussionea öfver 7, 8 Deri 11 September c. /u. 479 och g punkterne, har jag af de Talare, som åro Ledamöter i Utskotten, saknat upplysning om en mening i g;de punkten.
Den lyder sålunda: men på det att RiksgåldsContoiret ej måtte för ögonblicket fukna. tillgång, att fullgöra de af Rikets Stander fårejkrifna utbetalningar; må RiksgåldsContoiret äga, att uppå Banken asfignera i deri mån behofvet för dagen ej fkulle genom dess egna för handen varande tillgångar kunna fyllas.
För de Bankens medel, hvilka Jålurida af RiksgåldsContoiret får en tid begagnas, erlägges ingen ranta; men deremot böra de, få Jiiart tillgångar inflyta, ovilkorligen genajt återbetalas.
Denna mening tror jag ej har afseende på hvad 1818 blifvit stadgadt, i afseende till förhållandet emellan Banken oell RiksgåldsContoiret; jag tror, att den afser ii:te punkten, och att RiksgåldsContoiret må försäkras om ett creditiv, att begagna vid påträngande tillfälle, då många 3- procents-sedlar kunna presenteras.
Om meningen varit sådan, att för desse sedlar bereda ett ryggvärn, så anhåller jag att de Herrar, hvilka åro Ledamöter af Utskotten, måtte upplysa, huru förhållas skall, om alla tre punkterne afslås.
Det torde hända, att i framtiden, då en allmän reglering af penninge-verket kommer att äga ruin, det blifver bestämdt, att den skuld, som RiksgåldsContoiret åsamkat sig genom Riksgåldssedlarne, äfven som räntan derå, skola afskrifvas, men jag tror, ett erfarenheten deraf, att Riksens Ständer nu vidtogo en 4Js Dtn ii September e. m, åtgärd, som hade ett så direct sammanhang med utredningen af penninge-väsendet, kunde hafva farliga följder.
Jag finner, att Riksens Ständer redan vidtagit ett skarpt steg, då de sagt, att för Statens skuld till Banken ingen ränta skall betilas.
Således instämmer jag med Friherre Cederström, att förhållandet måtte blifva sådant, som det 1818 stadgades, och att vi åt kommande Ständer må öfverlemna att bestämma, om räntan skall afskrifvas.
Grefve af Ugglas, Guftaf: Om Ridder - skapet och Adeln, som Friherre Cederström yrkar, med ogillande af de nu föreslagne stadganden, beslutar att förhållandet skall blifva sådant som hittills, så uppkommer ingen svårighet i det hänseende Herr Tham nämnt, emedan Riksgälds Contoiret förut ägt en illimiterad credit-rätt på Banken, och det således aldrig kan stoppa.
Hvad räntan angår, får jag upplysa, att RiksgäldsContoiret hittills haft tvänne räkningar i Banken.
För bägge har ränta blifvit erlagd.
Jag underställer nu, om det är i sin ordning att af tvänne Penningeverk som utgifva sedlar, det ena skall betala ränta till det andra i och för dessa sedlar.
Dessutom skulle följden blifva att RiksgäldsContoirets utgifter skulle ökas, och då dess inkomster egentligen bestå uti bevillning, samt Ridderskapet och Adeln för dess minskande redan beslutat att ingen ränta till Banken skall ingå för StatsVerkets skuld, så hemställer jag, om det vore principenligt att besluta dess förökande genom en åtgärd, som denna.
Det gör väl Pen ii September t, <8i val ej så betydligt, om denna ränta påföres eller icke, men dess belopp uppgår likväl till ungefärligen 3o,ooo Riksdaler.
Jag underställer således, om icke, i fall förhållandet skall blifva som hittills, man dock bör bestämma att ingen ränta skall betalas.
Herr Stråle: Grefve af Ugglas har före-* kommit mig; jag får blott tillägga, att om man stadgar det ränta skall betalas, bör man ock föreslå en fond att betala den med.
För öfrigt är jag ense om redactionen, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Herr Grefven och LandtMttrjkalken yttrade, att då 7, 8 och g punkterne hade med hvarannan nära sammanhang, ansåg Herr LandtMarskalken berörde trenne punkter böra på en gång till pröfning och afgörande företagas; men innan Herr LandtMarskalken i afseende derå framställde någon proposition, ville Herr LandtMarskalken fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på angelägenheten deraf att, i händelse desse trenne punkter afslogos, ett tillägg i den nästföljande io:de punkten måtte införas, syftande derhän, alt RiksgäldsContoiret måtte aga en viss creditif-rätt på Banken, för att såmedelst alltid vara försedd med någon säker tillgång till bestridande af de utgifter RiksgäldsContoiret åligga.
Herr Hjerta: Om Herr Grefven och Landt* Ridd. «.
Band. 3i. 482 Den II September e. ni.
Marskalken tillåter att discussionen först får fortgå rörande dessa punkter, skall jag sedan yttra mig när io:de punkten förekommer.
Jag tror att en sådan framställning möjligen skulle förskräcka dem, som önska Banken skild ifrån RiksgäldsContoiret.
Det torde vara bäst, att bibehålla den förmur, som vid sista Riksdag bestämdes, och blott ställa så till, att ej Cassamedel tryta för dagen.
Jag tror att io:de punkten torde behöfva att omredigeras, när de andra ändrasj ty då i dessa står, att RiksgäldsCohtoirets skuld till Banken skall afskriivas, har man afsett, att RiksgäldsContoiret skulle blifva i samma förhållande till Banken, som hvar och en enskildt, hvilken der insatt penningar* Herr Munch af Rofenfkjåld:
För mindel kan jag ej ingå deruti, att räntan eftergifves af Banken, ty man bör ej i någon nion minska Bankens solidité, utan öka den genom inkomster, på det att Banken må kunna i samma mon öka sin utsläppning af de för näringarne så nödvändiga bytesmedel.
Herr Grefven och LandtMarJhalhen gjorde proposition till bifall af 7:de, 8:de och g:de punkterne i Utskottens Betänkende.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde, om Ridderskapet och Den Ii September t. m, 4§J
Adelil behagade förkasta berördetrenne punkter} hvilken proposition med Ja besvarades. i Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog derefter, att RiksgäldsContoirets functioner och förhållande i anseende till Banken , måtte fortfara på det sätt Riksens Ständer vid sista Riksdag derom förordnat.
Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att det icke blott är fråga om RiksgäldsContoirets functioner i afseende på dess sedlar, utan äfven om dess Disconträtt.
Herr Grefven och LandtMarJkalken förnyade den af honom förut gjorde proposition.
Ja, blandade med Nej. Herr Hjerta:
Uti 1818 års beslut stårjtt att ranta skall betalas.
Herr von Hohenhaufent
Det synes likgiltigt huru med räntan beslutes, emedan i nästkommande punkt står, att Bankens behållna vinst skall uppföras på RiksgäldsContoirets|räkning*
Räntan blifver således blott uppförd.
Hvad Herr von Hohenhausen anfört utur 1 o:de punkten, angår egenteligen frågan om den delen af Bankens Vinst, som blir öfver, sedan Banken bestridt sine B*n ii September t. m. förvaltnings-omkostnader.
Annat är den ränta, som RiksgäldsContoiret skulle betala till Banken för sin skuld.
Det är två särskilta saker, ej en dubbel räkning, Herr Stråle:
Det måtte vara så mycket angelägnare, att icke beräkna en ränta, som är osäker, som följden deraf blef, att den upptoges som vinst, och utbetaltes till de allmänna arbetena.
Det blefve förlust, som annars skulle blifva vinst.
Friherre Ceclerftröm'.
I händelse Riksens Ständer besluta att betala ränta för de bidrag, som äro lemnade af Banken till RiksgäldsContoiret, men mena att de icke skola göra det, då instämmer jag fullkomligen med den siste värde Talaren.
Likväl hade jag trott, att Riksens Ständer hafva alfvar med hvad de besluta, och således betala, hvad Herr Grefven och Landt-Marfkalken hemställde, att RiksgäldsContoirets functioner och förhållande i anseende till Banken, måtte fortfara på det sätt Riksens Ständer vid sista Riksdag derom förordnat, endast med den förändring, att någon ränta af RiksgäldsContoiret icke vidare till Banken erlägges.
Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar - Ben X I Septernler e. m. 485 slätten förnyade den af honom först gjord® proposition.
Jag skulle underställa dem* sorn svarat nej, om de icke ville afstå ifrån sin mening, ty allt ihop föranleder blott till det re. sultat, att det blir litet mera besvär vid Bokföringen.
Räntan skall gå ifrån RiksgåldsContoiret, för att öka Banco-vinsten, och deraf till RiksgåldsContoiret, för att lemnäs till de allr månna arbetena, så att^det blir alldeles detsamma.
Herr Stråle: Hvad Herr Hjerta anfört tror jag bevisa , att det blir en gifven förlust att beräkna ränta, ty då ingen fond dertill år anslagen, kan den ej betalas.
Banken skulle deremot, om räntan beräknades såsom Bankens vinst för året, till RiksgåldsContoiret utbetala ett lika belopp, och då detta ej förut ingått till Banken, blefve detsamma antingen förlust för den, eller ock måste Stånderne framdeles åtaga sig en högre bevillning, för att godtgöra denna ränta.
Jag tror det kunna vara rätt, sorn Herr Hjerta anfört, att detta blott år en öfverföring i räkenskaperna, men RiksgåldsContoiret kan ej betala räntan, om det ej har utvägar dertill; och det år den utvägen, att genom ökande af bevillningen betala denna ränta, som jag afstyrker, och anhåller derföre, 485 Dm 11 September e. m. latt RiksgäldsContoirets skuld till Banken må bilf. va utan ränta.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad proposition, fann Riddergkapet och Adeln för godt besluta, att RiksgåldsContoirets functioner och förhållande, i anseende till Banken, borde fortfara på det sätt Riksens Ständer vid sista Riksdag derom förordnat, endast med den förändring, att någon ränta af RiksgåldsContoiret icke vidare till Banw ken erlägges.
Jag anhåller, att tili Protocollet få anmäla min protest emot det fattade beslutet.
Herrarne Lefren, Johan Pehr, och Berghman f Ambrojius Magnus, förenade sig med Friherre Cederström. \o;de punkten'.
Hvad forn af Bankens behållna vinfi får hvarje år återjiår, fedan defs forvaltningsiojlnader blifvit bejlridde, och afdrag Jhett får den till inköp af myntbara metaller anjlagne fumman, bår, vid ett påföljande års början, uppföras å RiksgäldsContoirets rakning med Banken, fåfom till RiksgäldsContoirets difpoJition genom asfgnering aflemnadt, Dermed beftridas af RiksgåldsContoiret de utbetalningar och anjlag, forn Rikets Ständer vid denna Riksdag jårejkrijva; äfvenjam öfverfkotten up« Den 11 September e, m. 487 på Statens ordinarie och extra ordinarie inkomjter användas till de utbetalningar, forn möjeligen kunde komma att ås kas a det mindre Creditivet, hvilket till utgående Jr ån RiksgåldsContoiret anvifes.
ITerr Hjertax Jag skulle föreslå i anledning af det beslut, sorn Ridderskapet och Adeln förut fattat, att redactionen så förändras, att i stället för orden: bör vid ett påföljande års början uppföras å RiksgäldsContoirets räkning med Banken, fäfom till RiksgåldsContoirets dispofition genom asfignering ajlemnadt ■ må såttas; bör vid ett påföljande ars början uppföras d RiksgäldsContoirets räkning med Banken, och till RiksgäldsContoirets dispojition genom asjignering af lemnäs.
Jag underställer Ridderskapet och Adeln, om icke en ännu tydligare redaction, ån den Herr Hjerta föreslagit, kunde vinnas sålunda:
Hvad forn af Bankens behållna vinft för hvarje dr åter/tår, fedan defs Jörvaltnings-kofinader och de utgifter Rikfens Ständer för Banken befutit, blifvit b (fridde, öfverföres till RiksgäldsContoirets dispofition att användas, enligt hvad Rikfens Ständer förordna.
I anledning af den erinran Herr Grefven och LandtMarskalken gjort i afseende på io:de punkten, tycker jag inig finna nödvändigt att göra en förändring af redactionen i sista momentet.
Der står nemligen: 485 Den II September e. m, dermed bejiridas af RiksgäldsContoiret de utbetalningar och anjlag, forn Rikfens Ständer vid denna Riksdag förejkrifva, Häraf tyckes, som skulle desse medel dertill vara tillräcklige.
Men då Ridderskapet och Adeln förut bestämt, att RiksgäldsContoiret skall hafva ett obegrånsadt creditif, har man förutsatt, att desse medel ej skulle blifva tillräcklige.
Jag tror derföre att redactionen blefve mera tydlig på följande sätt:
Desfa medel användas af RiksgåldsCoritoiret till de utbetalningar och anjlag & c. Herr Hjerta:
Hvad den redaction angår, som Friherre Cederström föreslagit, får jag anföra, att det år just den, som Utskotten sökt med noggrannhet undvika.
Om man bibehåller den, skulle det förutsättas, att den oriktiga prin: cip ännu hyllades, att Riksens Ständer åro i den ställning, att de kunde anbefalla sin Bank att göra utgifter.
Meningen har just varit, att detta icke hädanefter, till mehn för all ägande rätt, skulle kunna ske, och allenast Bancovinsten, som från gammalt ad pios usus varit anslagen, skulle kunna användas och af Stånderne anordnas till Statsutgifter.
Denna bör till RiksgäldsContoiret Öfverlemnas, och derföre har redactionen blifvit sådan, som den nu år; ty står det qvar, som Friherre Cederström föreslagit, att Riksens Ständer kunna anordna utgifter på Banken, så fortgår äfven samma förhållande, som ågt rum sedan 1810.
Då RiksgäldsContoiret år Riksens Ständers penninge-bureau, har man ansett det vara bäst, att utbetalningarne derifrån göras.
Det leder till ordning; och att ej liqviderne blifs Din n Septeniber e. nt. 48g va sammanbiande.
Hvad angår Herr Cederechjölds redaction, förefaller den mig vål enklare, men jag tror ej, att den medför annan vinst, ån minskning af ord; meningen år densamma.
Då jag ej föreslagit, att mera skulle utgå af Banken, ån hvad dess behållna vinst utgör, sedan Förvaltnings-kostnaderne blifvit afdragne, förmodar jag, att Herr Hjertås anmärkning saknar all grund.
Jag tror således, att redactionen kunde inskrånkas till hvad jag föreslagit, att nemligen medlen kunde öfverföras till RiksgåldsContoirets disposition, för att användas enligt hvad Riksens Ständer derom beslutat.
Jag tror, att det gjor de till fyllest, om man blott satte desse medel på en särskild räkning, så att de ej sammanblandades med RiksgåldsContoirets öfrige räkningar, ty annars kan ej beloppet af Bankens vinst bestämmas, och det år likväl den, på hvilken beloppet af de obligationer beror, som årligen sko^ la utgifvas.
Friherre Cederftröm:
O.n den redaction, som jag föreslagit, blifver antagen, så kommer det att stå, att Bankens vinst skall öfverlemnas till RiksgåldsContoirets disposition, för att användas, enligt hvad Riksens Ständer derom besluta.
Då slipper man alla detaljer.
Jag kan omöjligen finna annat af hvad Friherre Cederström yttrat, ån att 490 Den ii September e. m. man genom hans redaction bibehåller en befallande rått, att använda Bankens medel till annat. ån sådant, hvartill de åro ämnade.
Det år sannt, att det vål ej år fråga om annat ån Bankens vinst; men det år en stor skilnad, om man sager, att denna vinst skall lemnäs till RiksgåldsContoiret, eller att den skall anvåndas enligt Riksens Stånders förordnanden.
I sednare fallet står ej RiksgåldsContoiret emellan, såsom en uppbörds och redovisande auctoritef, och man har ej samma ordning.
Man får då revidera vissa saker i Banken, andra i RiksgåldsContoiret.
Om endast den tillsats göres, som Grefve af UggJ las föreslagit, att desje medel Jkola på JårJkild räkning uppforas, så blifver redactiouen tillräckligen tydlig.
Friherre Cederfirom', I händelse icke Ridderskapet och Adeln redan hade beslutit, att af Bankens behållna vinst använda 266,666