Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De Mosaiske Trosbekännarnes aktningsvärda upförande och förhållande; dels såsom jordegande och sjelfve brukande den jord, dem af K. nåd medgifvits att inom några få delar af riket besitta; dels ock såsom läkare har närmat allmogen och personer, tillhörande de lägre samhällsklasserne, till Juden, hvars sagtmod, hjelpsamhet och stilla lefverne börjat ingifva dem förtroende; och ju mera kretsen för Mosaiske Trosbekännares verksamhet utvidgas, ju lättare skall den ännu ej fullt bortnötta fördom och anlipathi försvinna, sr»m till sitt ursprung räknar snart flydda 2:ne årtusenden: ja som man vill leda ifrån sjelfva vår chrisina religion, medelst framställningen om vår Frälsares marlerande och mordet på Honom af Judarne.
Skola väl nutidens Judar plikta för synder, sedan årtusenden begångna af deras fäder, hvilka voro olyckliga, beklagansvärda verktyg uti den Allsvåldiges hand: för en tilldragelse, utaf Judarnes och de christnes Gud beslutad och tillstädjad för menniskoslägtets försoning och frälsning? — — Nej Försoningens lära: vår christna tro, förbjuder oss detta; och måtte tidpunkten nu anses vara stundad, att uti handling visa denna försonande anda äfven inom det gamla fria Sverige!
Jemlikt Riksd.Ordms bud, måste motionen, hvilken uti dess helhet nu vördsamt framlägges, fördelas uti tvenne; och dervid serskiljas hvad som tillhörer Const.Ulsk. speciell, samt andra Ulsk:s behandling.
Jag skall derföre, med förbigående af hvad Const.
Utsk. tillkommer, hvilket uti serskild motion skall hos nämnde Utsk. anmälas, och hvartill jag för närvar, blott har äran hänvisa, härvid vördsamt anföra de förändringar, hvilka tillkomma den ekonomiska lagstiftningen, eller uti hvilka delar motionen torde af II.
Allm. Besv. o. Ekon. samt LagUtsk:n, dels af hvartdera Utsk. serskildt, dels gemensamt, behandlas, nemi.:
Derest motionen skulle tillvinna sig gunstbenäget bifall, torde R.
St. uti underd. skrifvelse hos K.
M. anhålla:
Att, med uphäfvande i allo af K. Förordn. d. 21 Sept. 1838, uti K. Förordn. d. 30 Juni samma år följande förändringar mätte vinnas, nemi.:
Att uti 2 § utaf sistnule K.
Förordn., första mom. alldeles utgår; äfvensom orden ”eller undervisnings-verket” uti andra inom.
Uti konseqvens med motionens syfte i öfrigt, skulle det väl synas, som 3 mom. af denna 2 § äfvenledes borde utgå; men då jag är fullt öfvertygad derom, att Mosaiske Trosbekännare sjelfve deruppå ej lägga någon synnerlig vigt, och förvecklingar derjemte kunde upkomma, ifall mom. utginge, har jag ansett mig böra föreslå detsammas bibehållande tillsvidare och intilldess annorledes derom kunde komma att stadgas. 150 Den 23 December.
Deremot torde 4 oell 5 §§ befinnas vara öfverflödige och såsom sädane, böra alldeles utgå; och förordningen således ej komma att innehålla flera §§, än 1 § oförändrad; 2 § intages med iakttagande af de förändringar jag dervid vågar vördsamt föreslå; 3 § oförändrad; och 6 § upflyltas såsom § 4, sedan nnvar. 4 och 5 §§ blifvit, på sätt föreslagits, uteslutne.
Vidare torde det befinnnas: att uti K. åhs nåd.
Förordn. af d. 22 Dec. 1841 lill förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, orden uti 9 § ”medlem af Judiska nationen” böra uteslutas, då det åsyftade stadgandet dels lärer anses öfverflödigt, dels äfven benämningen ”Judiska nationen,” såsom oegentlig, icke vidare förefinnas uti öfrige af K.
M:s i nåder utgifne Förordna-, efter utfärdandet af ofta åberopade, af K. M:s nåd.
Förordn. af d. 30 Juni 1838, ang.
Mosaiska Trosbekännare.s skyldigheter och rättigheter här i riket; hvarförutan det, eller de 11.
Utsk., hvilka med motionen komma att taga befattning, torde i öfrigt föreslå de tillägg elter förändringar, som uti andra stadganden kunna anses behötlige tilt följd af motionen, samt redaktionen af de föreslagne förändringarne närmare ombesörja.
Bilagan N:o 1.
Då ett af våra hufvudsakligasle åligganden, såsom representanter vid detta riksmöte, är att i den mån en stigande uplysning, eller olika förhållanden kräfva, förändra och förbättre våra lagar och på så sätt, efter vår bästa förmåga, befrämja ett älskadt fosterlands val, bör och kan det icke undgå vår upmärksamhet att mångå af våra landsmän, hvilka med oss deltaga i alla medborgliga skyldigheter icke äro i åtnjutande af de med dessa skyldigheter, för alla andra än dem förenade rättigheter.
En del af dessa rättigheter är dem, till följd af grundlagens bud, förvägrad, och någon fråga om förändring deri kan således icke i Ståndens plena väckas, utan inskränker sig derföre denna min motion till önskan af en förändring uti de stadganden af den ekonomiska lagstiftningen, hvilka inskränka Svenska medborgares, af den mosaiska trosbekännelsen, allmänna medborgerliga rättigheter.
Sådana äro, till följd af K.
Förordn. af d. 30 Juni 1838 och den derpå följande nåd.
Kungörelsen, om tillämpningen af samma Förordning af d. 21 September nämnda år — rättigheten att köpa fast egendom på landet och den att bosätta sig annorstädes än i Stockholm, Götheborg, Norrköping eller Carlskrona.
Om man, för alt igenfinna orsakerna till dessa för många af våra landsmän tryckande och förnärmande inskränkningar i medborgliga rättigheter, går till 1782 års nåd.
Judereglemente, ur hvilket de äro tagne och tager i betraktande den tid och de omständigheter, under hvilka detta nådiga reglemente tillkom, så finner man alt
Judarna först genom berörde reglemente lingö tillåtelse att i riket inflytta och således på den tiden voro för oss så De ii 23 December.
151 lill nationalitet, sora religion fullkomligt främmande, hvarföre orsakerna till de inskränkningar i allmänt medborgerliga rättigheter, sora dä gjordes, säkerligen voro föranledda af omsorg om
Statsreligionens helgd oell hvad särskildte rättigheter angår, som äro föremål för denna motion, af fruktan för att, om
Judarne tillåtas att sig här i riket med fullt medborgliga rättigheter bosätta, hvilka rättigheter de då icke i något land ägde, så många af dem skulle pä en gång
Inflytta, all en alltför brådstörtad förändring skulle inträffat och många Svenska medborgare blifvit lidande på det intrång dessa främlingar skulle gjort i deras yrken och handterm gar.
Huru olika äro icke deremot förhållanderne nu?
Med undantag af några fii under sednare lider inflyttade Judar, hvilka K. M. i nåder antingen tillåtit alt tills vidare sig bär i riket uppehålla, eller också med de inskränkningar ofvannämnde förordningar innehålla, gifvit Svensk medborgare-rätt —- äro alla i riket boende medlemmar af den Mosaiska trosbekännelsen infödda Svenskar, hvilka det synas mig att man icke, utan att göra sig skyldig till den grofsta orättvisa och förtryck, kan förbjuda att, enär de dertill äga medel, köpa fast egendom eller bosätta sig hvarhelst inom riket de finna för sig lämpligast.
Fruktan för stora inflyttningar af främmande Judar skulle också numera vara fullkomligt ogrundad, ty icke allenast äro de nu i många länder fullkomligt emanciperade, utan de äro äfven i alla andra, der de vistas, med sådan mildhet behandlade och hafva af en stigande uplysnining så snart sin fullständiga emancipation att förvänta, att de säkerligen icke för de rättigheters ernående, hvilka de här skulle få, skulle vara villige att ombyta fädernesland.
Dessutom kan en sådan inflyttning endast med K.
M:s särskilda nåd. tillstånd ske, och det är lätt att förstå, att en sådan icke skulle beviljas, om någon sorts fara af en allt för stor inflyttning vore för handen.
Någon omtanka om Statsreligionens helgd kan ej heller läggas till grund för ett fortsatt nekande af nämnde rättigheter, ty den Mosaiska moralläran är icke allenast lika, ulan precist densamma som vår och denna omtanka kan således endast afse faran af proselytmakeri eller af exemplets inverkan på religiositeten, men det faller af sig sjelft, att proselytmakeri lill en religion, hvars bekännare måste vara afkomlingar af en nation, som länge sedan uphört att existera, ej kan komma i fråga och. hvad exemplets inverkan angår, så är det ett kändt factum, alt Mosaiske trosbekännare sjelfve äro ytterst religiöse och aldrig fela i aktning för andras religion, ej heller har någon sådan inverkan kunnat förspörjas i de Städer, der de nu i sex decenier varit bosatte.
Man bör dessutom ihogkomma, att anhängare af andra Chrisina läror än den rena Evangeliska, få bosätta sig hvar de behaga och från deras sida är onekligen farhågan för såväl proselytmakeri som exemplet af religiös indifferentism vida mer grundad, och likväl har man ej sett någon olägenhet upsla af denna dem förunnade rätt.
Såsom bidrag lill min motion får jag vördsamligcn bifoga de 15 2 Den 23 December.
Mosaiska trosbekännarnes petition till Fl. M.
Konungen och Komerse-coll. yttrande deröfver, tillika med de af sagde colkm af länsstyrelser och konsuler infordrade upgifter, äfvensom en afskrift af de högst smickrande utlåt, öfver de Mosaiske trosbekännelsen tillhörande Holländare, som de Holländske Minislrarne afgifvit till följd af en föreg:de Konsuls-rapport till Norska Regeringen.
Man behagade deraf se de lyckliga verkningar, som öfverallt ägt rum der, hvarest undersåtare af Mosaiska trosbekännelsen fält lika rättigheter med andra medborgare, äfvensom de fördelaktiga och serdeles hedrande vitsord, Svenska medborgare af nämnde lära erhållit af sina länsstyrelser.
Jag öfvergår nu till vederläggande af de hufvudsakligasle inkast, som blifvit gjorda emot förländandet af bemälda medborgerliga rättigheter, dä denna fråga vid föregående riksdagar underlegat
Ständernas pröfning eller som af ofvanbemälda länsstyrelser i deras skrifvelser gjorts gällande.
Dessa inkast röra antingen de Mosaiska trosbekännares religion eller deras nationalitet, eller en förmenad dem medfödd benägenhet för ocker och schackerhandel, eller en likaledes förmenad medfödd större skarpsinnighet och benägenhet att inmänga sig i allt, hvilken man fruktar inom kort skulle bringa alla yrken i deras händer och qväfva all industri hos landets öfriga barn.
Den Mosaiska religionens hnfvudstycken äro tron, kärleken och hoppet, och dess morallära är, såsom jag redan nämnt, densamma som vår — de af Gud gifna tio-buden — hvilken således icke någon förebråelse kan göras.
Också bar man aldrig klandrat sjelfva religionen, men väl i blind fanatism, att det var densamma som hystes af Christi förföljare, hvars lidande derföre borde på denna religions bekännare hämnas, icke besinnande att man genom denna vedergällningslära gjorde sig skyldig till samma fel, som dessa förföljare, förtryck och hat mot en olika tänkande.
Det är sant, att i samma mån Christendomens lära blifvit renare hafva dessa förföljelser uphört.
Man fördrifver icke numera Judarne med eld och svärd, men man fortfar att förtrycka dem och beröfva dem medborgerliga rättigheter.
Jag tror icke att det numera gifves någon, som för religionen påyrkar rättvisan häraf, men man nekar det oaktadt af föregifna politiska skäl emancipationen och anför bland dessa skäl att i Mosaiska trosbekännelsen ingå, utom den för oss gemensamma moralläran, äfven politiska bud och landslagar, hvarjemte denna trosbekännelse skulle vara sä nära förenad med Judarnes historia och nationalitet, att de, sä länge de vidhänga den, aldrig skulle kunna känna sig såsom medlemmar af någon annan nation, utan alltid bilda en särskild stat, en stat i Staten.
Detta inkast, härledt från religionen, rörer dock egentligen nationaliteten, och jag torde derföre få behandla det i sammanhang med det inkast, man i afseende på denna gjort, nemi., att Mosaiske trosbekännare, till följd af sin härkomst, aldrig skulle kunna blifva Svenskar, utan alltid skulle förblifva Judar, således aldrig betrakta Sverge såsom sitt fädernesland, utan alltid derföre anse det förlofvade landet, dit deras åtrå alltid skulle stå och dit de, vidhängande sin tro pä en kommande Messaias, alltid skulle hoppas blifva återförde.
Den 23 December. 153
För all vederlägga della inkast och visa hvad de Mosaiske trosbekännare med afseende härpå tro och känna, finnes endast ett sätt, det alt undersöka deras troslära, och fullständigare bevis om origligheten af någon satts, än denna lemnäs om grundlösheten af nämnde påstående, kan ej heller gifvas.
Jag mäste derföre besvära med några korta utdrag af deras religionslärobok, och bifogar derjemte till vidare påseende ett exemplar af denna bok.
Tillämpningen till 4:de budet omfattar i deras, likasom i vår lära, kärleken till fäderleslandet och pä frågan ”Hvilket är vårt fädernesland?” svaras: ”Det land der vi äro födde eller der vi ät”njuta skydd och borgerliga rättigheter.
Vi böra anstränga alla ”vära krafter för delta landets väl.”
Men ej nog med delta bestämda stadgande af kärleken till födelsebygden såsom af Gud befalld; alla de politiska lagarne och landslagarne, hvilka möjligen kunnat interferera med lydnaden för allmän lag, och hvilka man, om de tillämpats, icke utan skäl ansett skola sammanhålla de
Mosaiske trosbekännarne till ett serskildt samhälle eller, som man sagt, en stat i Staten, äro helt och hållet uphäfda och förklarade ogiltiga.
Det heter derom i den ofvannämnde läroboken: ”Vi äro ej förpliktade att iakttaga alla buden.
”ATu binda oss endast moral- och ceremonial-buden, ej de politiska ”budén, tempellagarna och landsförordningarne,” och åter på frågan: ”Hvarföre?
Emedan vi ej mera bilda en egen Stat och för ”en sådan voro dessa bud gifna, emedan vi ej mera hafva något ”tempel och ej äro i besittning af det förlofvade landet, Palie”stina”.
Om Messaias säges det: ”Messias skall föra Israel i ett nytt ”förbund med Gud; Guds kärleks och kunskaps förbund, och ge”nom honom skall det Gudomliga riket på jorden uprättas,” och vidare: ”Med det Gudomliga riket pä jorden förstås, att den enda ”sanna religionnen skall utbreda sig öfver hela jorden, så att alla ”menniskor erkänna en enda Gud, tjena honom allena och älska ”hvarandra som bröder.”
Det är omöjligt att med denna vackra förklaring öfver det Gudomliga riket, som skall utbreda sig öfver hela jorden och omfatta alla menniskor, tro, att dermed afsäges en judarnes flyttning till Palaestina, men på det att ännu mindre tvifvel mätte kunna upstå att icke något sådant verldsligt företag — afses, förklaras vidare, att de dödas upståndelse och den stora verldsdomen stå i förbindelse med tron på Messias, hvilken tro således är fullkomligt analog med vår tro på Christus, ”dädan igenkommande ali döma lefvande ”och döda,” och hvilken jag icke hört minska någons fosterlandskärlek.
Alt Mosaiske trosbekännare, i trots af sin religions bud om kärleken till det land, der de äro födda och bosatta, till följd af historiska minnen, skulle, mera än den jord, på hvilken de blifvit födda, mer än den jord vid hvilken minnet af allt hvad sorn inbegripet i deras lif, är fästadt, på hvilken de hoppats, älskat, lidit och som förevarar deras bortgångne älkade — att de mera än denna jord skulle älska den aflägsna, af solen förbrända, af röfvare, 154 Dea 23 D e c e m b e r. tiggare och smutts upfyllda orienten, emedan deras förfäder för nära tvänne årtusenden lefde der, likasom våra vid samma lid eller vid svarta hafvets stränder, — är icke möjligt.
Då jag således bevisat, att de fordom, i sammanhang med mosaiska religionen stående, politiska bildén äro upbäfda; att denna religion icke innebär någon förkärlek för det förlofvade landet, utan tvärtom i den eviga Gudens namn bjuder och befaller oinskränkt fosterlandskärlek lill det land, hvars undersäter dess bekännare äro; och att tron på Messias icke har afseende pä detta lifvet, utan på det tillkommande; samt tanken att de för historiska minnens skull, med mera förkärlek omfatta deras fäders fordna fjerran aflägsna hem, än deras eget närvarande, icke tål pröfning; så tror jag ej att man längre kan påstå, att de äro af en främmande nation eller i denna fördom finna skäl att vägra dem medborgerliga rättigheter.
Lika litet afseende tror jag de öfriga inkasten förtjena.
Att Mosaiska trosbekännare skulle ega en medfödd benägenhet att laga hög ränta och handla med gamla kläder och dylikt kram är lika otroligt, sorn af existerande förhållanden i vårt fädernesland obestyrkt.
Att många Israeliter i främmande länder lifnära sig med dessa yrken är sannt, men jag finner en ganska enkel förklaringsgrund dertill, deruti alt, då alla handtverk varit dem förbjudna och endast handeln dem tillåten, de, som icke egt kapitaler nog alt drifva handel i större skala, sett sig tvungna alt. göra det i mindre — det är att inköpa och återförsälja sådana mindre värdefulla articklar, som deras medel tillåtet dem att betala; och hvad räntan angår, så var det Judarne, då de bildade en egen Stat, förbjudet alt taga någon ränta, men en stigande uplysning har lärt såväl dem som oss, att ränta är en rättmätig betalning för det temporära afståndet af ett kapital, och dess höjd beror således på tillgången af dylika kapital och den risk, soth med deras utlånande är förenad.
Jag kan således ej finna något skadligt i något af dessa yrken, men kan genom deras missbruk skada npstå, så bör denna förekommas genom lagar, som gälla lika för alla religionsbekännare.
Dessa allmänna räisonnementer röra emedlertid, såsom jag redan nämnt, icke Mosaiske religionen tillhörande Svenskar, och jag ber att i detta afseende få hänföra till länsstyrelsernas vackla vitsord om deras upförande; men äfven om man förutsätter att förhållandet skulle vara motsatt, så kan delta dock aldrig blifva ett skäl att vägra dem att köpa jord och idka andra yrken, än handel, ty om schackrarens yrke är dåligt, så bör han ju snarare upmuntras än förbjudas att öfvergifva det, och lika absurdt som orättvist skulle det vara, att förbjuda en Mosaisk trosbekännare att köpa jord, emedan en annan toge hög ränta.
Om Mosaiske trosbekännares större skarpsinnighet än Chrislnas är jag ingalunda öfvertygad; men skulle den verkligen existera, så kan den endast blifva gagnelig för de yrken, hvarmed de skulle komma att sysselsätta sig.
Om en Mosaisk trosbekännare skulle bättre sköta sin jord eller med mera omtanka drifva sitt bruk, Den 23 December. 155 än Jen förra ägaren gjort; sä skulle ju vid dessa egendomar flere inenniskor finna arbetsförtjenst oell bröd än förut och såväl handteringen sorn fosterlandet deraf hafva fördel.
.Någon benägenhet att inmänga sig i allt och qväfva andra medborgares industri bar icke försports i de städer, der de hittills fått bosätta sig.
Ilade den visat sig, så skulle det ju vara en orättvisa emot dessa städers innebyggare att utsätta dem enSamne för en sådan inverkan; men de hafva aldrig beklagat sig deröfver.
Att genom en Mosaisk trosbekännares ingående uti ett yrke, likasom genom en Christens, en konkurrens upslår för dem, som förut drifvit delta yrke är gifvit, men denna konkurrens är nyttig för allmänheten, och bästa sättet alt förebygga, att den ej må blifva skadlig för någon, är alt lemna alla yrken öpna för alla medborgare.
Jag bar nu genomgått de inkast, man gjort emot de Mosaiske trosbekännarnes vinnande af medborgliga rättigheter, och har endast några ord att tillägga örn de fördelar, som derigenom skulle vinnas.
Desse trosbekännare hafva gjort sig kända såsom arbetsamme, ordentliga, husliga, måttliga och återhållsamma.
Deras välgörenhet emot så väl Christna som egna trosförvanter är utomordentlig, och det är nästan utan exempel, att någon af dem begått ett brott, Sädane medborgare förskjuter en Stat icke strafflöst, och det är derföre icke blott uphäfvandet af ett lidande för dem, utan äfven en fördel för det gemensamma fosterlandet, som jag vill vinna.
Vi skulle genom de Mosaiske trosbekännarnes emanciperande aftvå den fläck, sorn nu vidlåder oss såsom deras förtryckare; vi skulle genom den frikänna vår religion från en mot dess milda anda stridande fanatism; vi skulle slutligen genom den erkänna alla medborgares likhet inför lagen och derigenom helga denna princip, som måste vara hvarje råttsenligt samhälles grundval.
Min motion är, att Ständerna mätte i underdånig skrifvelse hos Hans Majit anhålla, att 2:dra §:n af K. M. nåd.
Förordn. af d. 30 Juni 1838, l:ta och 3:dje punkterna, måtte utgå, och 2:dra punkten förändras så, att hela denna § skulle få följande lydelse: § 2.
Mosaisk trosbekännare må ej ega att välja eller kalla prest eller kyrkobetjening inom
Christna församlingarna eller i direktaeller kommisioner, som hafva befattning med kyrkoärender eller Christna undervisvingsverket; deltaga i öfverläggningen eller beslut om sådana frågor: samt att K. M:s nåd.
Kungörelse af d. 21 Sept. 1838 mätte helt och hållet uphäfvas.
Jag anhåller vördsammeligen om remiss af denna min motion till vederbörligt Utsk. C. F. JVcern, J:r.
Afskriftens vigtighet intygar:
Axel Lamm.
Medic.
Doct.
Magister. 156 Den 23 December.
Bilagan N:o 2.
Vördsam promemoria.
Aret 1848 liar i fråga om Judar/tes emancipation, frambragt så utomordentligen mycket, att en detaljerad redogörelse derför, att icke tala om en resonerad framställning, skulle uptaga volymer.
Inskränkt till utrymmet af blott en promemoria, vilja vi blott i största korthet omnämna fada, som i sig sjelfva äro så rikhaltiga och af en så betecknande natur, att de ensamne tala ett tillräckligen hörbart språk.
För alt i detta uppräknande bringa åtminstone något system, skola vi följa den kronologiska ordningen.
Den 5 Januari föreläde Lord John Russel Englands Underhus billen om Judarnes emancipation.
Den 7 i samma månad väckte Universitet i Königsberg och d. 20 Filosofiska fakulteten vid Universitetet i Berlin fråga om befogenhet för judar att bekläda akademiska läroembeten.
Uti den under d. 8 Febr. utfärdade konstitution för Konungariket
Sardinien uttalades grundsatsen för religiös tolerans.
D. 9 Febr. erhöllo judarne i Storhertigdömet
Toscana genom delta rikes nya grundlag enahanda medborgerliga och politiska rättigheter, som öfrige der bosatte trosbekännare.
Den 11 i samma månad erhöll billen om judarnes emancipation andra läsningen uti Underhuset, hvarvid Sir Robert Peel höll sitt namnkunniga tal till förordande af denna fråga.
Den 25 Febr. inträdde två judar, Hrr Cremieux och Goudchaux, såsom medlemmar i Frankrikes provisoriska regering.
Den 4 Mars utlofvade Hertigen af Nassau likställighet i borgerliga och politiska rättigheter för alla olika trosbekännare inom Hertigdömet.
Den i samma månad fordrade andra kammaren af den Badiska Biksförsamlingen judarnes likställighet i rättigheter med statskyrkans bekännare, hvilket af Ministéren utlofvades.
Den 6 Mars utlofvade Konungen af Bayern en lag, sorn skulle förbättra judarnes samhällsställning.
Under s. d. blef judarnes emancipation fullständigt genomförd uti Hessen Homburg.
Den 7 Mars utlofvade Ministéren i Hessen
Darmstadt judarnes likställighet med öfrige trosförvandter inom landet.
Den 14 Mars tillförsäkrade Ministéren i Konungariket FVurtcmberg judarnes fulla politiska rättigheter.
Under s. d. blef emancipationen genomförd i Anhalt Dessmi.
Under s. d. ingingo båda Tafflarne af Ungerska riksdagen med en gemensam skrifvelse till Kejsaren Konungen, hvaruti begärdes judarnes fullständiga emancipation uti Ungern.
Mars föreläde ministéren i Storhertigdömet Baden kamrarne ett lagförslag, som innefattade den af andra kammaren under den 5 i s. m. äskade judarnes emancipation.
Den 19 Mars erhöllo judarne politisk valrätt uti Oldenburg.
Den 22 Mars utlofvade Konungen af Preussen judarnes likställighet i rättigheter med öfrige Preusske medborgare.
Den 25 Mars infördes uti Sardinien emancipationen i enlighet med lagen af den 8 Febr.
Mars inträdde en jude såsom ledamot af Venedigs provisoriska regering.
S. d. genomfördes emancipationen fullständigt uti Anhalt Bernburg.
Deli 23 December. 157 Den 2 Apeil äskade Bayerns Deputerade hammare judarnes full— sländiga emancipation.
Den 7 Apr. förklarade det Tyska förparlamentet, att judar voro lika valberätligade och valbare till Tysklands nationalförsamling, som alla andra trosbekännare.
Den 10 Apr. beslöts judarnes emancipation utaf den provisoriska Regeringen i diodena.
Den 14 Apr. förelädes Ständerna i Braunschweig eli lagförslag, som tillförsäkrade judarne full jemnlikhet med öfrige trosförvandter.
Den 17 Apr. öpnades Ghettos portar i Rom.
Den 18 i s. m. erhöllo judarne politisk valrätt i Österrike.
Den 20 Apr. medgåfvo Brnunschwcigs
Ständer äktenskap emellen judar och kristna.
Den 30 i s. ra. emanciperade provisoriska Regeringen i Milano samtliga inom det Lombardiskt-Venelianska Konungariket bosatta judar.
Den 5 Maj antog Engelska Underhuset billen om judarnes emancipation.
Den 18 i s. m. utgafs en kejserlig Rysk