Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de skäl jag anfört, inses, att depositioner af silfver icke gerna kunde äga rum med vinst, utan att cursen skulle vara ofantligt låg; men jag får äfven fästa uppmärksamheten på, att då man tager i betraktande skillnaden emellan 30 dagar och 37 dagar, så kostar vexeln för remitlenten verkligen icke mer än 127 sk. 8 r:st., således under pari.
Delta är en anmärkn., som jag vågar framställa emot de i Ilr Skogmans förslag utsatta 30 dagarna.
Det torde visserligen vara öfverflödigt att jag yttrar mig i detta ämne, då man har sagt, alt en anmärkn.
, som endast göres af en ledamot inom ett lliksSt., icke kan vinna något afseende.
Jag har emedlertid velat yttra dessa anmärkntr såsom en reservation emot det beslut, som i delta fall lärer komma ali fattas, och vill önska att icke erfarenheten må komma att besanna de farhågor, jag i ett och annat afseende har framställt.
Formen af den vexelrörelse, sorn BancoUtsk. har föreslagit att reglementera för Bankens Fullmäktige, synes mig vara på ett tillfredsställande sätt ådagalagd.
Invändningar hafva blifvit gjorda deremot,'men jag anser för min del, att hvad Hr Nordenanckar anfört, har åtminstone till det mesta vederlagt dessa invändningar.
Jag förenar mig hufvudsakligast uti Hvad Hr Nordenanckar anfört, äfven i den kritik, som han gjort på Hr Skogmans reservation, hvilken jag egentligen icke anser innebära annat än ett itererande af det redan gifna påbudet af BancoUtsk. alt emot depositionsbevis utbetala Svenska bancosedlar.
Jag kan således icke eller gilla den åsigt, som af Hr Skogman blifvit uttalad, ulan förenar mig fasthellre uti den, som blifvit tillstyrkt.
I afseende på sjelfva vexelhandel skulle jag vilja göra den erinran, som före mig blifvit gjord af Hr von Hartmansdorff, nemi. alt det icke passar alldeles in med rörelsen på vår börs alt utsätta 67 dagar såsom villkor för vexelhandel.
Här finnas verkligen vexlar utställda lill 90 dagar och kauske derutöfver.
Jag vet således icke, hvarföre Baneofullm. skulle förmenas alt tillegna sig sådana vexlar, om de i öfrigt voro lika goda.
BorgareSt. har gjort en inbjudning till R. o. Ad. alt förena sig uti dess beslut rörande stadgandet i första punkten.
Jag skulle visserligen vilja lill en del instämma i denna BorgareSt:s inbjudning, men ieke i dess helhet.
Ganska riktigt synes mig BorgareSt. hafva gjort R. o. Ad. uppmärksamma derpå, att om man bestämmer 128 sk. t. ex. per H:br b:co r:dr, då betalningen sker efter 67, eller 8 dagar, såsom BorgareSt. här säger, så skulle i förhållande dertill för en längre tid summan förminskas.
Detta är ganska rikligt, och jag hemställer derföre, att R. o. Ad. ville med BorgaroSt. instämma deruti att bestämma en lägre curs för de vexlar, som utbjudas på längre lid än som af BancoUtsk. är föreslaget.
Den första punk7 H. 19 146
Den 7 Februari.
33 ten skulle efter mitt förslag få följande lydelse:
För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska cassa, bemyndigas Bancofullm. att af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en curs af 128 sk. och derunder, uppköpa vexlar, dragne å 67 dagars dato på Hamburg eller Altona, i Hamburg betalbara.
Vexlar på aflägsnare förfallotid betalas sä mycket mindre, som disconten derå till 5 proc. för året utgör.
Hr Mannerskantz, Carl Axel: Hr Stråle bar i sitt sednaste anförande yttrat, alt lian icke vill bestrida Bankens rättighet att uppköpa vexlar, men alt lian anser för skadlig den rättighet, som man vill gifva Bancofullm. att utfärda vexlar.
Mig tyckes likväl, som han dervid skulle hafva förbisett, att det icke är ovillkorligen föreskrifvet, att Fullmäktige skulle uppköpa vexlar, ulan att del är lemnadt åt deras bepröfvande, för den händelse Bankens säkerhet eller fördel skulle fordra ett sådant uppköp.
Meningen dermed är den, alt om cursen tillfälligtvis vore ofördelaktig och köpmännen derföre skulle behöfva att med en remiss betala sina skulder, så skulle de icke genast nödgas uttaga silfver ur Banken och utföra det, utan de skulle i stället erhålla en vexel ifrån Banken.
Derigenom besparade man kostnaden af silfrels utförande och införande.
Det skulle således endast vara vid de tillfällen, då Bankens Fullmäktige ansågo det vara för Banken fördelaktigt, som de, för att förebygga silfverexport och dermed förenade kostnader, skulle utfärda vexlar på den fond, som de ägde i Hamburg.
När tillåtelsen att utfärda vexlar sålunda endast villkorligen vore åt Bancofullm. uppdragen, så kan jag icke se, att deruti kunde vara någon skada.
Jag erkänner likväl, att den andra punkten i Utsk:s betänk, icke är så fullkomligen bestämd, som den i min tanka borde vara; ty der slår icke uttryckligen för hvilket ändamål, som Bancofullm. skulle äga rättigheten att utfärda vexlar på deras fond i Hamburg.
Della stod i betänk.
N:o 22 temmeligen vidlyftigt utförd!.
BorgarcSt. har inbjudit R. o. Ad. alt ingå på denna äldre redaction af den andra punkten.
Jag skulle visserligen äfven kunna gå in derpå för min del; men om man skulle vilja bibehålla den redaction, som här uti det sednare betänk, är föreslaget, så tror jag, att man endast skulle behöfva tillägga några ord, hvarigenom den andra punkten skulle komma att lyda ungefärligen såsom följer:
Fullmäktige berättigas likaledes att, då de (inna Bankens fördel det fordra, under April lill och med October månader etc.
Derigenom vore det hänvist på deras förpligtelse, alt det endast är för Bankens fördel, och icke för att hjelpa de handlande i deras transaclioner, som Bancofullm. blifvit berättigade att göra sådana inköp.
För resten får jag förklara, att jag med Hr Nordenanckar och Hr Akerman yrkar på, att de punkter, som af Utsk. blifvit föreslagne, måtte antagas.
Den siste värde talaren har redan upplyst, att rättigheten för Banken att inköpa vexlar endast skulle afse de tillfällen, då det kunde vara fördelaktigt för Banken, och då man derigenom kunde undvika de kostnader, som skulle medfölja åt - Den 7 Februari.
147 gärden alt draga in silfver in natura.
Jag har således dervid ingenting alt tillägga.
En anmärkn. har blifvit gjord dervid, att Utsk. för vexlar har utsatt 67 dagar, då likväl de vexlar, som vanligen förekomma, äro ställda på 90 dagar.
För min del finnér jag i detta stadgande intet hinder för Fullmäktige, om stadgandet förblifver sådant det är, att äfven köpa vexlar med 90 dagars dato.
Det ifrågavar. stadgandet har endast afsett att bestämma hvilket slags vexlar, som få betalas med högst 128 sk.
Det säger sig sjelf, att detta stadgande icke derför afser en inskränkning endast till sådana vexlar, som äro ställda endast på 67 dagar; men anser man ett tillägg behöfligt, så skall jag för min del icke hafva någonting deremot.
Ht Mannerskantz nämnde om den inbjudning, som skall hafva kommit ifrån BorgareSt. att göra ett tillägg uti andra punkten, ang:de ändamålet med den försäljning, som der omtalas.
Det nämnes der, att Bankens Fullmäktige endast skulle få försälja vexlarne när Bankens fördel så fordrade.
Det faller af sig sjelf, att Bankens Fullmäktige icke böra vidtaga några åtgärder, som icke äro till Bankens fördel, och att om de göra det, så handla de emot sitt uppdrag; men om jag mins rätt, så anmärktes just emot BancoUtsk:s förra betänk, i denna punkt inom de särskilda Stånden, hvad äfven jag gillade, nemi. att man för in lagbudet helt enkelt och aldrig antager sådana förhållanden, som aldrig kunna blifva vådliga, och alt man väl må kunna resonnera i premisserna, men aldrig i lagbuden.
Min mening är således, alt det vore bäst att låta det vara såsom det är.
Då jag förra gången hade ordet och yttrade mig om det företräde, som jag ansåg Utsk:s förslag i första punkten hafva framför
Hr Skogmans,, så glömde jag nämna en omständighet, som jag nu ber alt få omnämna.
Om stadgandet skulle blifva sådant, som Hr Skogman föreslagit, så skulle naturligtvis Fullmäktige vara förbundne alt inköpa alla de depositionsbevis, som af Banken böra infrias.
Jag fruktade, såsom jag omnämnde, att i sådant fall icke någon större vexelhandel skulle komma att äga rum; men denna fruktan utesluter dock icke möjligheten deraf, att våra handelsförhållanden kunde blifva så fördelaktiga, att cursen fortfarande vore särdeles låg, och vi således med detsamma hafva en större tillgång på utrikes fordringar, hvilka skulle här realiseras.
Då kommer Banken, i följd af det der ovillkorliga stadgandet, alt uppköpa alla fordringsbevif, som möjligen kunde finnas,- och hvilka kunde uppgå till ett högst betydligt belopp.
Det är naturligt, att för hvart och ett sådant fordringsbevis, som inlöstes, utgåfves ett motsvarande belopp sedlar; men man har i allmänhet ansett det vara helsosammast att lika litet som sedelstocken utöfver behofvet bör förknappas, lika litet bör sedelstocken onödigtvis ökas.
Jag tror således äfven ur della skäl, att det vore bäst att antaga Utsk:s förslag.
Ex. Hr Gr. o
Landtm, yttrade, det han ansåg sig bö - i 48 Den 7 Februari. ra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att för närvar, endast första punkten af Ulsk:s utlåt, eller Utsk:s hemställan, att Baucofullm. må berättigas att uppköpa och försälja vexlar, var föredragen, och att Hr von Hartmansdorff föreslagit, att R. o. Ad., i st. f. denna hemställan, skulle antaga Hr Skogmans reservation, med den ändring Hr von Hartmansdorff deri föreslagit.
På det att icke min mening må missförstås, så anhåller jag att få ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att den egentliga grunden, hvarföre jag har bestridt Utsk:s förslag, just är den, att försäljningen af vexlar minskar Bankens tillgångar i reel valuta mera än utvexling af silfver.
Detta beror kanhända mycket på den föreställning man gör sig om förhållandet, der en sådan fråga skulle uppstå.
Föreställer man sig då, att Banken äger utrikes fonder, hvilka kunna disponeras, och att ett behof uppstår att, till fyllande af vexelbrist, exportera silfver, sä vore det en besparing för Banken alt sälja vexlar.
Om man ser saken ur denna synpunkt, då tillstår jag visserligen, att man kan säga alt detta vore en fördel för Banken.
Jag har likväl för min tiel alltid trott, att om Banken uppköper vexlar och tillika afslutar contraet om sitfverleverans i en sådan tidpunkt, då ett dylikt vexelbehof skulle uppstå; så hade Banken i otid företagit sådana operationer.
Den mäste således undersöka handelsconjtincturen eller huru tillståndet är med exporten i landet, för att veta huruvida något öfverskott kan äga rum, och bedömmer man detta rätt, så inköper man hvarken vexlar eller silfver under en tidpunkt, då icke verkligen något öfverskott finnes, som kan realiseras, och då behöfves icke någon vexelförsäljning.
Således är det blott i den händelse att man verkligen har köpt vexlar, då man icke bort köpa dem, som man skulle komma i behof att åter försälja dem.
Alt köpa vexlar i den stund, som cursen faller, är i- min tanka onyttigt.
Jag instämmer hufvudsak) igast uti hvad ,af Hr Nordenanckar blifvit anfördt lill försvar för detta betänk, och de skäl, som han gifvit tillkänna derför, att Utsk. ieke kunnat biträda den af Hr Skogman afgifna reservation.
För min del skulle jag finna, att, i enlighet med ett sådant förslag, icke någon vexelhandel kan uppkomma; men hvad den första punkten beträffar, så tror jag dock, att Utsk. har bestämdt ett för högt pris för inköp af vexlar och biträder för min del det beslut, som BorgareSt. har fattat och inbjudit R. o. Ad. all biträda, nemi. att för vexlar, som löpa på längre tid än 8 dagar, skall vid inköpet afdragas räntan för den tid, som vexeln löper längre, vare sig att vexeln är ställd på 67 eller 90 dagar.
Min mening var icke att bestrida R. o. Ad. bifall till förslaget, sedan tre Stånd beslutit, att Bancofullm. må berättigas uppköpa och försälja vexlar.
Men när denna punkt föredrogs, anmälde jag min önskan att vi måtte få besluta öfver Hr Skogmans reservation i sin helhet, på det att, Den 7 Februari.
149 om förslag skulle göras att behandla betänk, punktvis, jag mätte vara oförhindrad att framställa Hr Skogmans reservation såsom ett motstycke till Ulsk:s förslag.
Således om Hr Gr. o. Landtm. finnér för godt att göra propos. på denna 1 punkt och sedermera låta oss öfvergå till sjelfva förslaget, så har jag icke något alt deremot invända.
Då nu öfverläggningen rör:de Utsk:s hemställan om rättighet för Bancofullm. att uppköpa och försälja vexlar ansågs slutad, blef denna hemställan, uppå derom af H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, framställd propos., af R. o. Ad. bifallen.
Efter sedermera af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord och af R. o. Ad. bifallen hemställan, att föredragningen af Utsk:s förslag till reglementariska föreskrifter i och för vexelhandel mätte få ske punktvis, hemställde H. Ex. till Hr von Hartmansdorff vid hvilket tillfälle han önskade få propos. framställd å Hr Skogmans reservation.
Då Ilr Skogman icke är tillstädes och sjelf försvarar sitt förslag, och då alla de ledamöter, som yttrat sig derom, talat deremot, under förklaring, att de anse förslagets antagande vara detsamma som ett beslut, att ingen vexelhandel skulle komma att äga rum; samt enär icke blott detta
Stånd, utan äfven de öfriga synas fästa en särdeles vigt vid sådan handel samt deraf hoppas goda frukter; så vill jag icke längre vidhålla Hr Skogmans reservation, emedan man lätteligen skulle tro mig vilja tillintetgöra berörde förhoppningar.
Men i stället vill jag tillstyrka R. o. Ad. att antaga BorgareStts beslut i afseende på 1 punkten, emedan jag, lika med Frih.
Stjernstedt, anser Utsk. hafva satt Svenskt silfvermynt lägre i värde än skäligt är, alldenstund den ifrågavar. disconten bort afräknas.
Jag anhåller att få yttra mig sedan 1 punkten blifvit uppläst.
Härefter föredrogs l:sta punkten af Utsk-.s förslag till reglementariska föreskrifter, hvarjemte BorgareSus i fråga derom fattade beslut ånyo upplästes.
För min del tillstyrker jag, att R. o. Ad. mätte, med ogillande af Utsk:s förslag i 1 punkten, antaga BorgareStis inbjudning, dock så att orden ”på Hamburg eller Altona” måtte uteslutas; ty om vexeln är ställd på Hamburg eller London eller någon annan handelsplats,, det kan vara alldeles likgilltigt, blott vexeln är god.
Det är vigtigt i sådana ärenden, som detta, att latituden är ren och gifven, och jag tillstyrker derföre, att Bancofullm. måtte hafva rättighet att köpa vexlar, ställda på hvilken ort sorn helst, endast trassenter och endossenter äro kände såsom säkra.
I öfrigt anser jag redactionen i BorgareSt:s beslut vara bättre än Utsk:s. Ilr Åke rman:
Jag har begärt ordet, i anledn. af Frih.
Stjernsledls och Ilr von Hartmansdorffs yttranden, alt man borde 150 Den 7 Februari. sätta priset lägre för de vexlar, som Bancofullm. skulle få uppköpa, derföre att man eljest skulle gifva Svenska silfvermyntet för ringa värde.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten deruppå, att denna punkt alldeles icke innefattar något åliggande för Fullmäktige att ovillkorligen begagna alla tillfällen, som erbjuda sig för att köpa vexlar, utan meningen med hela stadgandet är endast att bereda dem tillfälle att äfven kunna begagna denna utväg alt bevara relisationen och förskaffa Banken en reel fond.
Då tror jag icke att man bör bestämma vexelpriset alltför knappt. ilan bör ihågkomma, att då Bancofullm. hittills behöft anskaffa silfver, hafva de ofta fått betala det öfver 128 sk. och sista gången sådant skedde betaltes, om jag icke missminner mig, 133^ sk.
Om man således vill, att denna åtgärd skall leda till någon verkan vid befrämjandet af det vigtiga ändamålet, så tror jag, att man bör låta Utsk;s ord qvarstå, och jag kan deruti icke se någon fara eller de'shonneur för vårt Svenska mynt.
En hvar af Ståndets ledamöter torde erinra sig hvilket klander och hvilka beskyllningar, som drabbat Bancofullm. för utvexling af piaslrar.
Likväl var den saken mycket enklare än ifrågavar. vexelhandel.
St. nu, i denna ömtåliga fråga meddela obestämda föreskrifter, hvilka kunna tydas än hit och än dit; så sältas Bancofullm. i mycket svårare belägenhet.
Vackla de i sina beslut; så kommer sådant ofelbart att skada Bankens credit.
Jag tillstyrker derföre, att B. o. Ad. mätte, så vidt möjligt är, gifva bestämda och tydliga stadganden.
Det är derföre, jag önskar, att BorgareSt:s inbjudning, hvilken jag anser vara med sakkännedom uppfattad, måtte antagas.
— I fråga om myntets värde bör man ihågkomma, att derest 128 sk. gifves för en r:dr H:br b:co, som genast erhålles, så har man icke derigenom nedsatt vårt mynts värde, emedan en r:dr H:br Luco är lika med 4 r:dr r:gs; men gifver man dessa 128 sk. för en r:dr H:br b:co, som först efter någon lid erhålles, så har man betalt så mycket mera än man borde, som räntan utgör pä det
Hamburgska myntet emellan betalningen och vexelns förfallotid.
BorgareSt. har velat förekomma sådant genom det tillägg, dess inbjudning innehåller.
— Den andra omständigheten, nemi. att vexeln borde vara dragen på högst 67 dagar, är efter min tanka olämplig, derföre att de vexlar, som nu vanligen förekomma på börsen i Stockholm, åro dragna på 90 dagar.
Här förekomma dessutom vexlar från Norrige, hvilka äro dragna till och med på 120 dagar.
Man bör således icke fästa sig vid en tidsbestämning, som ej är den vanliga.
— [Ivad slutligen beträffar frågan om vexlar, dragna på Hamburg eller Allona, så kan man anse begge dessa städer nästan såsom en och samma.
Jag finner derföre hvad BorgareSt. äfven i detta fall stadgat, vara riktigt, och tillstyrker således antagande af BorgareSt:s inbjudning utan förändringar.
Frågan om prisbestämmelsen, eller discontens afdragande, som BorgareSt. föreslagit, är efter min tan - Den 7 Februari. 151 ka icke särdeles vigtig.
Denna fråga består egentligen deruti, huruvida Banken för vinsten af 1 eller 1,] sk. i ränta skall låta cursen nedgå, innan den uppköper vexlar.
Samma skäl, som jag nyss anförde för vexelhandeln, verkar äfven hos mig den öfvertygelse, att Banken bör köpa vexlar, så snart det utan förlust för Banken kan ske.
Att se på den enda skillingens uppoffring, synes mig icke vara skäl, då Banken derpå ingenting förlora.
I denna del tillstyrker jag derföre Utsk:s betänk.
Hvad den andra frågan, som Frih.
Cederström framställt, angår, att man borde köpa vexlar, dragna äfven på andra orter än Hamburg och Allona, så måste jag motsätta mig denna mening.
Det finnes alltid en cursskillnad de utländska handelsplatserna emellan, som säkrare bestämmes der ute, än Bancofullm. äro i tillfälle att göra.
Om derföre handlande finge sälja vexlar åt Banken, på hvilken ort som helst, så skulle de alltid begagna detta lill Bankens förlust.
Hamburg är en så stor handelsplats, att den utgör, om jag så får säga, medlaren emellan de andra.
Den ligger dessutom oss närmast, och när hvarje köpman deruti har en fast punkt för sina beräkningar, så tror jag alt det är säkrast och enklast.
För min del anhåller jag att få instämma med de ledamöter, som yrkat, alt dä Banken koper vexlar, disconten bör afdragas, i samma förhållande, som sker emellan enskilda personer, då ännu icke förfallna vexlar inlösas.
Om icke detta sker, så skulle mången, som köpt en vexel för 128 sk., erbjuda den åt Banken, och om man beräknar skillnaden till 10 proc., så skulle lian derföre erhålla 130 sk. 4 rist., men efter 6 proc. skulle han i alla fall få 129 sk. 5 rist. för sin vexel.
Jag kan icke eller instämma deruti, att vexlar böra fä köpas pä flera ställen i Europa, ty Banken måste på hvarje ställe hafva en commissionär, och sådant skulle ovillkorligen fördyra den metalliska valuta, som man införde i landet.
Jag skulle således tro, att det är bäst att vexlarne icke ställas på andra orter än Hamburg.
Om tillgång verkligen finnes på London eller Paris, så är det ganska lätt för köpmannen all sjelf trassera på London och äga rembourse på Hamburg, men för Banken skulle det endast leda till ytterligare omkostnader.
Om man vill inskränka sig lill den trånga scalan, att endast lemna Bancofullm. rättighet att i Stockholm och Götheborg uppköpa vexlar på Hamburg och Altona, utan att få idka någon ömsesidig vexelrörelse på egna crediter, så är sannerligen licia denna ålgård af föga betydenhet för mynlels upprätthållande.
Deremot, om man bereder Banken crediter, såväl i Hamburg och London som i Amsterdam och andra handelsplatser, sä är klart, att när cursen faller i Sverige, så köper Banken vexlar, och då fråga blir om export af silfver, så har
Banken alltid tillgång att på sina crediter draga vexlar, utan att derpå behöfva göra några kostnader genom provision, som Hr Stråle ansett nödigt, ty dessa crediter äro ömsesidiga och gruudade på contracter, hvilka innehålla, att vexlar skola återdragas, antingen 152 f Den 7 Februari. directe eller öfver någon annan af de orter, som i contraclet om en sådan vexelrörelse ingått att betalas der första vexeln dragits.
Då får Banken säkerhet alt icke dess metalliska cassa minskas, ulan ökas i den proportion, som vexlar under pari kunna uppköpas.
Då blir frågan ställd i fullständig, ren och enkel form.
Jag ber R. o. Ad. om ursäkt, alt jag måste litet närmare detaljera orsakerna, hvarföre jag anser det så vigtigt att icke inskränka sig till orterna Hamburg och Altona.
Det faller af sig sjelf, att Bankstyrelser icke få vara okunnige om cursen på de stora Europeiska handelsplatserna, och att det således är likgillligt i hvilket utländskt mynt Banken ställer vexel, efter beräkning af 128 sk. per r:dr sp. — Hr Nordenanckar har velat, att man skulle antaga Utsk:s betänk. framför BorgareSt:s redaction af 1 punkten, och derigenom afdraga disconlen för vexlar, som äro dragna på 8 dagar eller ä vista.
Då enskilde emellan en vexel presenteras till accept, så måste den, som tager penningar, genast låta afdraga 5 proc. ränta till förfallodagen.
Nu är här icke fråga om annat, än att Banken skall köpa vexeln directe, fast han icke är förfallen.
Säljaren är, efter allt hvad vexelbruk heter, berättigad att få beräkna sig tara till godo; skulle slutet ske genom mäklare, till denne jemväl provision.
Cursen, der vexeln köpes, måste alltså vara så låg, alt dessa umgälder, tillsammans 4- proc., icke gå förlorade, utan tvertom vinst beredes vid infriandet.
Att skaffa sådana crediter på andra orter än Hamburg, kan likasom i sjelfva Hamburg möta svårighet, om Fullmäktige sjelfva skola sådant bedrifva, ty dertill behöfver Styrelsens samverkan i ministeriel väg; och för upprättandet af sådana ömsesidiga vexelcrediter, måste ett af Ständerna faststäldt förslag till contract finnas upprättadt och af Konungen godkändt.
Om Ständerna begära en sådan Konungens nåd. medverkan för crediternes och vexelcontractens afslutande, så är jag fullt öfvertygad derom, att Konungen icke allenast lemnar sitt nåd. bifall dertill, ulan jemväl, alt det då icke möter någon svårighet att på hvilken af de större handelsplatserna som helst i Europa få vexelrätt, och derigenom komma i tillfälle att städse consolidera Banken.
Jag anhåller om propos. på första punkten efter BorgareSl:s förslag, med uteslutande af orden ”Hamburg eller Altona.”
Meningen med det förslag, som i afseende på 1 punkten af BancoUtsk. blifvit afgifvet, är, såsom Hr Nordenanckar ganska riktigt antydt, den, att Bancofullm. skulle concurrera med importörerna af öfverflödsvaror och i stället köpa silfver för Bankens räkning.
Det är gifvet, att när cursen börjar gå ned, så animerar detta till en sådan införsel af öfverflödsvaror, att den till slut föranleder cursen att åter stiga.
Om man således stadgar, att cursen skall gå ned till 127 sk. innan man berättigar
Fullmäktige att köpa vexlar, så få de aldrig köpa några, ty vexlarne blifva redan på förhand borttagna af importörerne.
Jag anser det derföre tydligt, att den som önskar få in silfver i lan - Den 7 Februari.
153 landet och derigenom behålla sedelstocken i sitt normala tillstånd, han måste berättiga Bancofnllm. alt köpa upp vexlar så tidigt som möjligt.
Banken gör icke eller någon förlust på disconten, då det föreslås, att den vid 128 sk. curs skall köpa vexlar på 67 dagars dato'; ty det är icke förhållandet såsom Hr von Hartmansdorff uppgifvit, att den Svenska specie-r:drn skulle vara lika med en r:dr H:br b:co.
Det finnes en skillnad emellan dem, åtminstone efter de uppgifter, som åtskilliga nyare Tyska författare lemnar om de särskilda myntsorternas förhållande till hvarandra, och om man då, enligt nämnde uppgifter, beräknar, att en r:dr H:br b:co verkligen gäller omkring 1291 sk.
Svenskt b:co, så år hela disconten deruti inberäknad, så att någon förlust för Banken på en sadan handel icke uppkommer.