Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af dessa skäl fortfar jag i mitt påstående, att R. o. Ad. kan, om R. o. Ad. behagar, lägga helänk. till handlingarne; men skulle äfven vid detta tillfälle grundlagens stadgande förbises, sä är naturligtvis min enskilda röst i detta fall allt för svag att kunna inverka någonting, aldra heldst då jag har så många och mäktiga aukloriteler mot mig, som här tyckes vara fallet.
Det blir då majoriteten som beslutar, och jag får då underkasta mig dess beslut.
Jag vill icke nu ingå i diskussion om sjelfva jern vägsfrågan, förr än den nu förevar, formfrågan är bestämdt afgjord; och jag förnyar mitt påstående, att detta betänk.
, som blifvit af SlatsUtsk. behandladt utan iakttagande af de i §:n 27 Riksd.Ordn. föreskrifna former, må alldeles anses sorn non avenue, så att hela betänk, mätte läggas till handlingarne.
Sedan delta är afgjordt, förbehåller jag mig min rätt att få tala om hufvudfrågan.
Jag har ej uppfattat
Hr von Hartmansdorffs yttrande så, som skulle det vara riktadt emot Konungens nåd. skrifvelse, och deremot, att den blifvit till StatsUtsk. grundlagsvidrigt öfvcrlemuad; men väl så, att Hr von Hartmansdorff klandrat, att StatsUtsk. tvertemot grundlagens bestämda ord i 27 § Riksd.Ordn. befattat sig med alt i R.
St:s plena väcka frågor, som ej till Utsk. blifvit remitterade, då den K. propos. 264 Den 29 Juli f. m. om statsverkets tillstånd och behof ej blifvit till Utsk. direkte, utan till It.
St. pä Itikssalen öfverlemnad; hvarföre StatsUtsk. alls ingen motionsrätt har.
Hade det varit tället, att den K. propos:n blifvit till StatsUtsk. direkte öfverlemnad, och K.
M. sedermera föredragit att kommunicera Sig med StatsUtsk., så hade StatsUtsk. deraf kunnat taga sig anledn. att afgifva huru mänga betänk.
, som ämnets beskaffenhet och mångfald kraft, i hvilket fall som heldst, och då hade R.
St. ej haft rättighet att underkänna ett enda af dem i anseende till formen; men nu, då del ej kan bestridas, att ju StatsUtsk. har upptagit en fråga som till detsamma aldrig varit remitterad, kunna R.
St. förklara, att de följaktligen sig ej dermed befatta, emedan StatsUtsk. ej varit berättigad!, alt göra den till föremål för R.
Cederström genom hans erinran, att mina anmärkmr ej anginge Konungens rådgifvare, utan endast StatsUtsk:s förfarande.
Jag ber att i afseende derpå få yttra några ord, mot dem af StatsUsk:s ledamöter, som velat försvara sina åtgärder för de anmärkmr jag gjort.
Det är sagt, att man handlat förut på samma sätt, men det är ingen ursäkt, sä framt förfarandet är stridande emot grundlagen.
I sådant fall utgöra de 12, af Hr von Troil uppräknade målen, ingenting annat än en lista på lika många serskilda grundlags-öfverträdelser, hvilka StatsUtsk. låtit under denna riksdag komma sig till last.
De utgöra, så att säga, ett qvittence pä min debitering.
Det är gifvet, mine Hrr! alt det förhåller sig med StatsUtsk. på samma sätt som med hvarje annan myndighet, nemi. att, om ingen annan jäfvar myndighetens rätt till upptagande af ett mål, som henne icke tillhörer, sä bör myndigheten jäfva sig sjelf.
Så gör hvarje domare.
Så gör hvarje embetsverk, och sä borde äfven StatsUtsk. hafva förfarit.
Dessutom är det ju ingenting ovanligt, att ett Utsk. till R.
St. inkommer med anmälan att: till detsamma blifvit remitterad en fråga sä och så beskaffad, men, emedan hon, jemlikt den eller den §:n, ej hörer till dess befattning, sä kan Utsk. densamma icke upptaga, hvilket Utsk. får vördsamligen anmäla.
Hvad hade väl hindrat StatsUtsk. att så göra vid detta tillfälle?
Att Utsk. hade bordt göra det, torde vara klart af 2 mom. 37 § Riksd.Ordn., som jag redan uppläst, och som jag anhåller att nu till yttermera visso fä upprepa: ”2:o. Intet Utsk., Coust.- och BaukoUtskm allena undantagna, vare berättigadt att väcka frågor till afgörande i R.
St:s plena, eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade” (detta ämne var ej från något plenum remitteradt); ”såvida ej, hvad StatsUtsk. serskilt angår, Konungens propos., enl. 27 §, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas”.
Hvad vill ”Konungens propos. enl. 27 §” säga?
Jo det är tydligt, ty 27 § börjar med följande ord: ”l:o.
Propositionen, ang;de statsverkets tillstånd och behof, Den 29 Juli f. m. 265 hvaraf
Stånden hvartdera ett exemplar tillställes, öfverlemne Konungen anlingen vid det tillfälle, då riksdag, enl. föreg:de § öppnas, eller ä rikssalen annan dag, der Honom så godt synes, eller ock omedelbarligen lill R.
Sl:s SiatsUtsk.” Gr.
Anckarsvärd liar vid detta tillfälle gjort ett vida större medgifvande än jag kan göra, emedan grundlagen ej gör det.
Hr Grin säger nemi. att, om denna propos. ägde sammanhang med propos. om statsverkets tillstånd oell behof, då kunde SiatsUtsk. hafva haft skäl och fog alt dermed sig befatta.
Men så står det ej i grundlagen.
Der omnämnes endast propos. om statsverkets tillstånd och behof, men ingen annan.
När nu denna ej heller ens är till SiatsUtsk. direkte öfverlemnad, sä kunna naturligsvis de öfriga så mycket mindre få blifva det.
Hade den förstnämnda gått direkte lill StalsUtsk. vid denna riksdag, så skulle jag ej hafva sagt något derom, att de öfriga gjort likaså; men nu går det för långt.
Om någon, som är befogad att göra anmärknir, likväl underlåter att dem framställa, berättigar ingalunda den felande att förnya sin förseelse.
Således, om R.
St. vid denna riksdag 12 gånger hafva öfversett med ett fel, äro de alldeles ej skyldige att göra det äfven den 13:de.
Man bör alltså ej anföra till sin ursäkt, att man felat 12 gånger förut, utan gjorde man fast bättre om man dermed tege stilla.
Anckarsvärd har yrkat, att saken måtte läggas till handlingarne, derföre att hon ej är behörigen behandlad — en rättighet, hvilken jag visserligen tror tillkomma R. o. Ad. — men då måste man taga i öfvervägande, huruvida denna rätt kan af R.
St. utöfvas nu genast, eller först när saken varit till Utsk. återremitterad.
Om Hr Gr. o. Landtnäs samvetsgrannhet om grundlagens iakttagande, hvarå vi sett så många prof, gör att Hr Gr. o. Landtm, anser denna fråga, ehuru hon väl icke rörer statsregleringen vid denna riksdag, likväl, emedan hon angår en Statens utgift för framtiden, böra anses såsom en statsregleringsfråga; så blir följden, att Hr Gr. o. Landtm, linner sig af 69 § Reg.F:n förhindrad att nu genast meddela propos. på afslag eller på betänk:s läggande till handlingarne, Hr Gr. o.
Landtm, torde dä pröfva nödigt, att först låta det återremitteras till SiatsUtsk., och att sedan, till följe af den bristande formaliteten lägga det till handlingarne.
Om det ej anses vara för mycket begärdt, skulle jag önska, att Hr Gr. o. Landtm, derom ville uttala sin mening, på det att vi ej måtte förspilla tiden med en öfverläggning, som slutligen strandade emot Hr Gr. o. Landtnäs tanka.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då Hr von Hartmansdorff önskat, att Hr Landtm, måtte yttra sin mening huruvida han ansåge frågan vara af beskaffenhet att R. o. Ad. kunde derom genast, annorlunda än med bifall till Utsk:s utlåt., fatta definitivt beslut, finge åberopa stadgandet i 69 § Reg.Frn, att derest betänkligheter uppstå att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande, eller bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till riksg:s-kont:s 266 Den 29 Juli f. m. utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för riksg:s-kont:s styrelse och förvaltning, då böra de skäl anföras, på hvilka sådana betänkligheter sig stödja, samt meddelas StatsUtsk. som derefter toge ärendet under ytterligare öfvervägande.
Nu vore förhållandet med förevar, fråga, alt, ehuru den visserligen ej egentligen inverkade på den nlivar, riksstaten, det vore naturligt att, i händelse af bifall till Utskis förslag, måste en föreskrift meddelas riksg:s-kont. i afseende på utbetalningen af de medel, hvilka kunde komma i fråga alt af Slaten till jernvägsbolaget utgifvas, till följd hvaraf frågan i den delen rörde riksg:s-kont:s inkomster och utgifter äfvensom dess styrelse och förvaltning, hvarjemte den i ett annat afseende kunde anses ligga närmare till statsregleringen eller Statens direkta inkomster och utgifter, emedan Utsk. föreslagit i mom. a af 6:te punkten, att bolaget skulle utan kostnad eller årlig ersättning, erhålla upplåtelse af den för jernvägsanläggningen erforderliga, Kronan tillhöriga, jord; — i morn. b af samma punkt, alt bolaget skulle äga att för jernvägsanläggningen från Kronans parker inom Orebro län, efter utsyning kostnadsfritt erhålla nödigt, för andra ändamål icke disponeradt virke, äfvensom begagna disponibla, å Kronans ägor belägna kalk- och stenbrott, samt i mom. c, att bolaget skulle åtnjuta enahanda skattefrihet, som beviljats Götha kanal och andra dylika bolag.
Då således denna fråga omedelbart sammanhängde med riksg:s-kont:s inkomster, utgifter och styrelse samt i viss mån äfven med statsregleringen, så vidt den kunde hafva till följd en kostnad för Staten, eller minskning i dess inkomster, trodde Hr Landtm., att R. o. Ad. icke hade andra alternativer än att antingen bifalla eller återremittera Ulsk:s utlåt., och det så mycket mera, som den förenämnde 69 § icke innefattade någon bestämmelse i afseende på beskaffenheten af de betänkligheter, hvilka kunna anses utgöra hinder för ett bifall, och således enahanda åtgärd borde äga rum, ehvad dessa betänkligheter lågo i sjelfva sakens natur eller uti den form, hvarunder frågan förekommit och blifvit behandlad; hvadan Hr Landtm, ansåge alt, emot dea bestämda lydelsen af oftanämnde 69 §, ett afslag eller frågans läggande lill handlingarne, nu, då ärendet första gången var föremål för pröfning, icke kunde äga rum.
Jag skulle tro att de Hrr, som yttrat sig emot StatsUtsk:s förfarande i denna fråga, icke hafva läst betänk.; ty hade de det gjort, skulle de funnit, att det utgör ett svar å min motion i ämnet, som härifrån skiljer sig blott deruti, att den föreslår att Staten skulle upptaga lånet, hvaremot StatsUtsk. till svar derpå föreslår att Staten blott skall garantera räntan, äfvensom Utsk., i st. f. att tillstyrka det af mig gjorda förslaget till jernvägar öfver hela Sverige.^ inskränkt sig till blott jernvägen emellan Orebro och Hult.
Ar nu det H.
Ståndet missnöjdt härmed, så har jag visserligen ingenting emot, att min motion åter upptages, men jag tror icke att det nu mera bör komma i fråga.
Jag anser således detta betänk, vara ett full - Den 29 J uli f. m. 207 ständigt svar å min motion, och jag tror att hvar och en, som med eftertanke genomläser det, skall göra sammaledes.
Jag tror att man väl mycket förblandar ämnena här, då man sammanför betänk:s innehåll med sjelfva naturen af betänk., eller frågan om StalsUisk:s behandlingssätt af förevar, ämne.
Den fråga, som nu afhandlas, omfattar ingenting annat, än huruvida ett RiksStånd möjligen kan lägga ett dylikt betänk, till handlingarne på grund deraf, att majoriteten skulle anse StatsUtsk:s förfarande vara helt och hållet stridande mot grundlagen.
Det är den frågan, som nu är före; och jag har ställt mig för långt fram deruti, för att så alldeles handlöst låta densamma falla.
Jag kan ej ingå på Hr von Harlmansdorffs åsigt, alt denna fråga skulle bero på hururida den K. propos:n om statsverkets tillstånd och behof blifvit öfverlemnad lill StatsUtsk. eller ej; ty frågan beror helt enkelt på lydelsen af 59 § Reg.F:n, som säger: ”Efter Rikets och statsverkets tillstånd och behof läte Konungeu till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom beviliningar böra fyllas.”
Det är således sådana propos:r endast, som Konungen kan öfverlemna omedelbart till SlatsUtsk.
, och det antingen
Han öfverlemnal sjelfva hufvud-propos:n till Ständerna eller till StalsUtsk.; men, som jag tagit mig friheten omnämna, det är i 27 § Riksd.Ordn. som det bestämmes huru med de andra mål, som ej hafva bestämdt sammanhang med statsregleringen, skall tillgå; och der säges tydligen, att de skola ”genom en Statsrådets ledamot hvarje Stånd i dess plenum” tillställas.
Här är således nu blott fråga om, huruvida majoriteten finner att, till följd af StatsUtsk:s grundlagsvidriga förfärande, ingen annan åtgärd kan vidtagas än den, att Ståndet helt enkelt lägger betänk, till handlingarne.
Skulle det H.
Ståndet deremot anse denna formfråga vara en bisak i förhållande till sjelfva hufvudfrågan, och derföre ej fästa sig dervid, så är det Ståndets majoritet, som i delta fall, liksom i så många andra, beslutar utan afseende å det grundlagens klara stadgande, som säger, att grundlagarne skola efter deras ordalydelse tillämpas och ej annorlunda.
Jag vill ej längre uppehålla frågan, utan lemnar den nu helt och hållet; och reserverar mig blott emot det sätt, på hvilket den af StalsUtsk. blifvit behandlad och kommit R.
Den 13 Mars c m. 301 männen, äfvensom de andra embetsmännen, universitets och elementarläroverkens lärare m. fl. äro representanter af denna bildning och alla grenar deraf.
Om nu PresteSt. anses endast representera en viss afdelning af bildningen, så mätte de icke förlora derpå afl få denna cykel, af hvilken de utgöra endast en länk, fullbordad, derigenom att de öfriga delarne, sorn fattas, äfven komma att ingå i detta Stånd.
Uppgörande af ett detaljeradt förslag, sådant som jag tänkt mig det, är ett sä vidlyftigt ämne, att det icke här kan utföras.
Jag torde icke eller behöfva ingå uti den gemensamma tanka, som jag tagit mig friheten framställa.
Den innefattade endast, alt man skulle hemställa, huruvida icke de personer, som anses lill representation berättigade, men nu blifvit sammanförda uti det s. k. femte Ståndet, skulle kunna lämpligen fördelas på de nuvarande fyra Stånden.
Landtm, yttrade, alt Gr.
Mörner bade ganska rätt deruti, ali om antalet af riksdagsmän utaf 5:le Ståndet nu bestämdes, komrne frågan huruvida ett sådant
Stånd skall bildas eller icke, att förfalla; men att då Gr.
Mörners förslag innefattade alldeles motsatsen af hvad Hr von Hartmansdorff i afseende på 5:te Ståndet föreslagit, Grefven sjelf torde finna, alt dessa förslag ej kunde i sammanhang behandlas, utan Grefvens förslag borde förekomma särskildt, äfven under förutsättning alt det möjligen framdeles komme att förfalla.
, Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade förklara, att 3.dje punkten af Hr von Hartmansdorffs förslag utgjorde R. o. Adis gemensamma lanke.
Härefter förekom 4:de punkten af Hr von Hartmansdorffs förslag, hvarvid 11.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., enär denna punkt stod i strid med det beslut R. o. Ad. i anledn. af Gr.
Lagerbjelkes förslag bade fattat, hemställde, om 11. o.
Ad. ansägc samma punkt böra förfalla.
Af det öde, som de första punkterna i mitt förslag redan rönt, kan jag ungefär sluta lill det som föreslår de öfriga.
Det är dä bättre att jag afstår ifrån deni i allmänhet, än att R. o. Ad. skulle behöfva att afslå livar och en särskildt.
Dock finnas ibland dem tvenne, hvilka jag anser vara af den vigt, att deras framställning ej bör underlåtas.
Jag bör tillika säga, alt ett ibland skälen, hvarför jag afstår ifrån de öfriga, är det, att när jag hör de olika förslag, som uppgifvas vid hvarje punkt, åsyftande det helas sönderryckande; så fruktar jag, att hvarje ny framställning kan föranleda det helas försämring.
De 2;ne punkter, på hvilka jag vill fästa Ståndets uppmärksamhet, äro den 15, der jag har yrkat, all hvarje Stånd skall inom sina medlemmar välja ledamöter lill Utsk. och deras förstärkningar; den au - 302 Den 13 Mars e. m. dra punkten är den sista, nemi. att 114 § Reg.F. må lemnäs oförändrad, utom livad angår det sätt för privilegiifrågors behandling, hvilket under punkten 22 upptaget är.
Jag anhåller tillika, att, när 15 punkten företages, min reservation emot Const.Ulsk:s förslag i denna del måtte få uppläsas.
Uppå H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:s i anledn. häraf framställda propos. biföll R. o. Ad., att 5, (i, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26 och 27 punkterne af Ilr von Hartmansdorffs förslag finge förfalla.
Härefter föredrogs 15:de punkten af samma förslag, innehållande, att hvarje Stand skall, inom sina medlemmar, välja ledamöter till Utsk. och. deras förstärkningar, hvarjemte upplästes den del af Ilr von Hartmansdorff vid Ulsk:s mern. fogade reservation, sorn hade afseende å den af Utsk. föreslagna 56 §.
Afven i denna fråga nödgas jag vara af alldeles motsatt tanka emot Hr von Hartmansdorff.
Jag är långt ifrån alt vilja afstyrka rättighet till val ståndsvis inom representationen, såsom Hr von Hartmansdorff här har föreslagit.
Jag vågar deremot till Ståndet framställa, att förena sig om ett sådant beslut, att all ståndsskilnad bör inom representationen komma att upphöra, och alla derpå syftande stadgandeu upphäfvas, åtminstone hvad rörer frågan om Ståndens särskilda representationsrätt.
Jag skulle icke tro, att det kan vara ändamålsenligt att fortplanta denna kastskillnad inom representationen.
Ändamålet, hvarföre man söker bibehålla ständsvalen, är att inga elementer skola inom representationen fattas för alla de särskilda intressena, att hvart och ett intresse skall hafva sin målsman inom riksförsamlingen; men icke följer deraf, att hvarje särskildt
Stånd bör hafva sina särskilda representanter inom hvarje Utsk.
Det är nog att dessa ämnen till Ulsk:s ledamöter finnas inom representationen, men när man der har skicklige män alt välja på, så bör man icke vara hunden att välja någon, sorn är mindre tjenlig, derföre att han hör till ett annat Ständ.
Jag har alt anmärka emot ifrågavar. förslag just det, att slåndsskillnaden fortplantas inom representation.
Ståndens bibehållande har, i min tanka, varit nödvändigt för alt bereda tillgång på tjenliga personer att bevaka de särskilda ståndsintressena inom representationen, men nödvändigheten af kaslfördelningens fortsättande vid U(sk:ssältningcn m. m. kan jag icke inse, och anhåller derföre om afslag på Hr von Hartmansdorffs förslag.
Jag tror, att den åsigt, som Gr.
Mörner framställt, möjligen kan göra sig gällande och kommer alt göra sig gällande en längre tid efter sedan en sådan representationsförändring har försiggått, som förslaget innehåller; men jag tror, att vid sjelfva representationsförändringens införande, såsom grundad pä principen af statsförhållanden, så bör äfven den åsigt, som Hr von Hartmansdorff framställt, anses vara den riktiga.
1 ett ögonblick, då man först gör förändringar, så skulle man eljest kunna Den 13 Mars e. m. 303 väcka farhågor hos det Stånd, som möjligen kunde anse sig blifva uleslutet ifrån deltagande uti Utsk:n.
Jag tillstyrker bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag i detta fail.
Jag är i det aldrahufvudsakligaste förekommen af Gr.
Ulland de största felen inom vår nuvarande represenlätionsform räknar jag detta Utsk:svä.ende, som aldrig kan medföra annat än olägenheter.
Meningen med Utsk:ns sällande, är att få ärenden utredda.
På ett sämre vis kan detta väl aldrig ske, än dä man väljer elementcrna ur de olika samhällsclasserua, till utredande af ämnen, icke för ämnets skull, utan för kastens skull.
Man sätter personer till utredande af ärenden, för hvilka de äro alldeles främmande.
I min tanka bör H. o. Ad. nu förkasta denna ide, sorn går igenom hela Const.Ulslcs förslag.
Dc delar af representationen, som Hr Lefren tror möjligen skulle anse sig förolämpade af en uteslutning, skulle i min tanka tvcrlom anse det vara af stor vigt för fäderneslandet, om de upplystaste representanter inträdde uti Hiskin, så att ärendena framför allt blefve vederbörligen utredda, och att endast Stånden fäste vigt vid bibehållande af en röst vid ärendenas afgörande.
Jag fäster alldeles ingen vigt vid Ståndens uppträdande inom representationen, men så mycket mera vid deras bibehållande såsom grunder för representationens bildande och vid valcollegierna för utgångspunkten ifrån det nu varande tillståndet.
Det är derpå, sorn jag hufvudsakligen byggt de förslag, som jag inom mig uppgjort för möjliga frambringandet af en bättre ordning för representationens verksamhet.
Jag skulle således tro, alt då vi nu förmärkt' det hufvudsak! iga felet i Ölsk:s förslag, eller den gemensamma kammarens bildning, så borde R. o. Ad. alldeles förqväfva frågan om Ulskms sammansättning på det sätt, som af Hr von Hartmansdorff blifvit föreslagen och framför allt lemna en latitud ät Const.- Ulsk. alt på bättre grunder utarbeta ett nytt och bättre förslag.
Det är väl icke utan skäl man möjligen kan misstänka, att RondeSt. skull supponera, det afsigien vore alt utesluta dem ifrån Ulskm, om icke hvarje
Stånd kommer alt välja ett lika antal ledamöter inom Utsk:n.
Det är också en sanning, som icke kan förbises, att
Stånden för närvarande anse sitt lika deltagande i Ulskm medföra möjlighet att der bevaka de särskilda motioner, som inom hvardera af dessa Stånd blifva väckta; men då man på andra sidan, efter en förändrad organisation af representationen pä tvenne kamrar, kommer till ett annat förhållande, nemi. alt samtliga Stånden i hvardera kammaren hvar för sig afgöra ärendena genast då de återkomma ifrån Ulskm, så förfaller också delta besvär och bestyr af alla fyra Ståndens särskilda öfverläggningar och slutliga sammanjemkningarna af deras beslut.
Jag kan således icke annat än förena mig i Gr.
Mörners särskilda (anka, och anser detta vara ett steg, som man icke bör underlåta att taga i afseende på machinerict inom den blifvande representationen.
Jag har dervid icke förbisett den af Hr Lefrén framställda farhågan, men jag tror, att vårt nuvarande BondéSt. är sä pass upplyst, alt det skol - 304 Den 13 Mar s e. m. le finna sin fördel deruti, alt frågor, i hvilka de omöjligen kunna vara hemmastadda, utredas af andra mera sakkunniga personer, väl vetande, att de hafva sin rätt öppen vid ärendenas afgörande.
Jag har reserverat mig i sammanhang med denna fråga, och af min reservation kan det H.
Ståndet inhemta, att jag är af samma tanka som Gr.
Mörner; men jag anser, att denna tanka icke nu kan blifva föremål för R. o. Ad:s beslut.
Frågan är nu den, att Hr von Hartmansdorff framställt förslag till gemensam tanka af det innehåll, att valen lill Utskott skulle inskränkas inom Stånden, så att de väljande vore tvungna alt välja inom sig.
Denna förändring af Ulsk:s förslag anser jag, i öfverensstämmelse med hvad min reservation innehåller, skadlig.
Den medelväg, som Utsk. här har gått, försäkrar de öfriga Stånden om delaktighet i dessa Utskott, om Stånden sjelfve vilja deraf sig begagna, men den tvingar icke något Stånd alt nödvändigt inom sig utse ledamöter till Utsk:n.
Derigenom har deras valfrihet blifvit utsträckt till kamrarnas alla ledamöter, utan att lägga något hinder för dem sjelfva alt i Utsk:n inträda, i händelse de inom sig hafva ledamöter, som kunna anses vara skickliga att blifva ledamöter af Utsk:n.
Om de deremot sjelfve anse, att någon eller några andra ledamöter inom kammaren äga större sakkunskap, sä är dem frihet lemnad att insätta sådana ledamöter i Utsk:n, och jag tror således att ingen fara kan uppstå, att det Stånd, som måhända har den minsta sakkunskapen, skulle derigenom kunna se sig förnärmadt vid Utsk:svalen, då de bibehållas uti sin rättighet att deruti deltaga, men icke äro tvungne att begagna sig deraf.
Jag afstyrker således helt och hållet den förändring, som Hr von Hartmansdorff har föreslagit, och anhåller, att R. o. Ad. icke ville förklara detta förslag såsom sin gemensamma tanka.
Cederström, Claes Rudolph: Då R. o. Ad. synes antaga den princip, som legat lill grund för Const.Ulslcs arbeten, nemi. principen af ståndsval, sä synes det mig också, som
Ståndet borde i consequens af denna princip antaga dess följdriktiga tillämpning, hvilken nödvändigt och ovillkorligt tyckes fordra antagande af det nu föreslagna amendementet.
Man har likväl emot detsamma gjort åtskilliga anmärkn:r.
Man har talat om det besvär, dess tillämpning skulle förorsaka.
Jag tror likväl, alt detta besvär hufvudsakligen inträffade vid början af riksdagen samt vore således snart öfvergående, och att det sålunda icke kan vara något betydligt skäl till hinder emot delta förslags antagande.
För öfrigt må det väl vara en erkänd sanning, alt i följd af den jäsning, som inom det allmänna räder, nu yppat sig split inom åtskilliga Utskott, hvilken tvedrägt antagit den form, att