Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utsk. ingenting tillstyrkt, så finnes icke eller något behof alt bifalla hvad Utsk. sagt om nämnde molion, och om Ståndet icke vill i förväg besluta bifall till afstyrkandet, eller alt motionen må förfalla, så är det så mycket rältsenligare, som det kan bända, att möjligen någon af de tariffer, som i Hr Roos1 molion förekomme, kan blifva fastställd.
Om deremot hvad Utsk. sagt, lägges lill handlingarne, så komma vi att, oberoende deraf, pröfva det öfriga.
Uppå härefter framställd propos., bief Utsk:s yttrande ronde den af Hr Roos föreslagna stämpelafgift lagdt till handlingarne.
Då nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s, beträffande storleken af tryckpappersark gjorda förslag, ”att med ett halft ark må förstås ett papper, hvars yta innehållér qvadrat-decimalfot, eller 150 qvadratdecimaitum1’, med den förändring, alt ordet ”decimal11 borde uteslutas, der det blifvit infördt framför ordet ”fot”, blef denna propos. med ja besvarad.
Härefter förekom Utsk:s förslag till bestämmande af stämpelafgiften, och uppropades härvid, enligt derom förut gjord begäran, Hr Printzenskjöld, som yttrade:
Den discussion, som inom Ulsk. ägde rum, i anledn. af Hr Roos1 motion, och hvilken föranledde det förslag, som nu är under öfverläggning, var inom Utsk. lika allvarlig som långvarig.
Då jag å ena sidan ansåg den tariff, som Hr Roos föreslagit, vara nog hög, ansåg jag deremot, å andra sidan, den, som Utsk:s majoritet uppställde, vara alltför låg.
Jag trodde, Den 8 Januari f. m. 93 alf rättvisan vore säkrast förvarad deruti, alt behålla den gamla tali (fen oförändrad, och jag yrkade således, alt 1 morn. i 9 § af ehart.sigill.förordn. skulle qvarstå, med det förklarande, som innefattade bestämmelserne om hvad med ^ ark skall förstås.
Man ansåg deremot den progressiva tillökning, som detta mom. innefattar, vara för tidningspressen alltför dryg; man hade undseende med densamma, och man trodde, att man skulle så litet som möjligt beskatta en redaction, derföre att den hade en större tidning än som vanligen vore fallet, då genom en sådan tidning angenäma och nyttiga underrättelser spriddes i landet.
För min del ville jag icke inlåta mig i någon undersökning om den större eller mindre nytta, som tidningarne i det ena eller andra hänseendet medförde; jag ansåg icke annat böra komma i beräkning, än den större eller mindre tunga, som lidniogarues transporterande kring landet tillskyndade den skjutsskyldige medborgaren.
Utgående ifrån denna synpunkt, föreställde jag mig, att en tidning, som vore så stor, att den t. ex. var dubbelt större än hvad med \ ark förslås, belastade posten dubbelt så mycket, som det egentliga j-arket, och att således, när för ark betaltes 1 r:st., så borde för två halfva ark erläggas dubbla summan o. s. v., så att hvarje halfark, som vöre inbegripet i tidningens yla, borde beläggas med 1 r:st., och derigenom tror jag att man fått stadgandet både enkelt oell lätt tillämpligt.
Nu har man deremot infört delar af den minsta penning, sorn finnes i landet, och hvilken t. o. m. ieke kan betalas.
Jag hemställer, om det kan vara lämpligt att ålägga sorn afgift hvad sorn aldrig kan i penningeväg ulbekommas, ulan måste, för alt kunna erläggas, adderas tillhopa flere andra afgifter för en och samma tidning.
Jag tillstyrker, att denna bråkräkning må bell, oell hållet ogillas, och ali §, sådan den nu befinnes, må oförändrad bibehållas, endast med tillägg i afseende på bestämmelsen af pappersarkets storlek, på sätt R. o. Ad. nyss beslutit.
Vid fråga om, med huru stor afgift en tidning bör beläggas, torde man icke böra förbise, att denna afgift drabbar icke allenast tidningens redaction, utan äfven allmänheten.
Att det inom vårt land blifvit ett behof att äga tidningar, torde väl icke bestridas af personer, sorn derutur dagligen inhemta en eller annan, stundom riklig, stundom förvrängdt framställd underrättelse.
Att tidningar, då de missbrukas, kunna göra mycket ondt, beslrides icke af mig; men att de gagna samhället, då de på ett värdigt sätt uppfylla sitt ändamål, lärer icke eller kunna nekas, och att tidningars utgifvande, enligt tryckfrihetslagen, är medgifvet, behöfver icke bär af mig nämnas.
Då således saken är medgifven, och fråga endast är om stämpelafgiften, torde det icke vara obilligt alt fästa uppmärksamheten uppå, att denna stämpel icke göres så hög, att den tidningsläsande allmänheten går i mistning om den sysselsättning, hvilken blifvit för henne en slags vana, och till ben 8 Januari f. m. faljd deraf elt slags behof.
Jag torde äfven fä fästa uppmärksamheten pä de olägenheter, som förete sig i uppfyllande af detta snart sagdt blifna behof, dä fråga är om landsorten, eller hufvudstaden, inom hvilken de flesta tidningar utgifvas.
Det är nemi. bekant, att de tidningar, som utgifvas inom sjelfva hufvudstaden, icke stämplas, och att slämplingen således endast drabbar läsaren i landsorten.
Man torde äfven å dem böra fästa billigt afseende, och att föreskrifva en så dyr stämpelafgift, sorn den motionären föreslagit, skulle fördyra liduingarne till den grad, alt det för de mindre bemedlade blefve omöjligt att hålla sig med desamma.
Jag torde få redovisa, i hvad mån den stämpling, som Ulsk. föreslagit, drabbar nu utkommande tidningar, hvaröfver en af Utsk:s ledamöter, som med undersökning i delta afseende gjort sig besvär, lemnat mig en uppsats.
Den enda tidning, som skulle få stämplas till samma pris, som hittills, vore Svenska Minerva; alla andra komme att beläggas, med högre afgift.
Allehanda skulle komma ali årligen betala J mera än som för närvarande erlägges.
Posloch Inrikes tidningen, så vida icke formatet något minskades,, hälften mera, och, hlef det förminskadt, t. ex. med 25 qvadrattum, fjerdedelen mera än tillförene.
Aftonbladet, som utgifves. under 2:ne format, skulle för del minsta betala hälften och för de större | mera, hvilket för en tidning, som till eli så stort antal exemplar utgifves, icke blefve en ringa utgift.
Jag villlikväl för min del tro, att om denna utgift endast drabbade redactionen, så svarade likväl vinsten i rikt mått mot sjelfva utgiften, hvarvid visserligen icke behöfde fästas särdeles afseende; men fråga är, huruvida icke denna stämpling komme att drabba prenumeranlerne, och att i följd deraf de, som vänt sig vid tidningslecture och ej vore så särdeles bemedlade, nödgades vänja sig af med densamma, och de öfriga få betala nöjet 50 proc. högre än förut.
Delta skulle blifva följden utaf antagande af Utsk:s förslag.
Skulle deremot, på sätt motionären föreslagit, 1 r:st. läggas på hvarje halft ark, då skulle endast Svenska Minerva komma ali betala detta belopp, men Dagl.
Alléh. 2, Aftonbladet, för det ena formatet 4, för del andra 3, samt Post- och Inrikes tidningarnc för vissa 2 och för andra 3 r:st. för hvarje exemplar.
Att denna kostnad skulle komma att drabba prenumeranlerne, men icke tidningsutgifvarne, torde vara klart nog.
Med Hr Printzenskjöld instämmer jag rör:de det orätta i Utsk:s förslag till tariff, alt deruti införa bråkräkning, som är opassande i alla afseenden, och skulle tro, alt 1 morn. 9 § i gamla författningen borde bibehållas oförändrad, endast alt bestämmelsen qvadratfot eller 150 qvadrat-decimal-tum infördes efter ordet ark.
Hvad dyrbelen på tidningar för prenumeranterne angår, får jag fästa uppmärksamheten på, att den här afgiften är blott en simpel betalning för postporto, som hvarje tidning skall bära för sin vigt, och långt Den 8 Januari f. m.
93 ifrån att denna afgift svarar mot det porto, som hvarje tidningsnummer efter sin adressort borde draga, utgör den blott en ganska liten del deraf, efter gällande posttaxa.
Man måste väl litet grand besinna, alt tidningspressen, lika sorn alla andra, de der vilja åtnjuta rätt att med posten afsända handlingar, erlägga porto efter taxa eller stämpelafgift för portofrihet, hvilken bör vara lika för alla, och således arkets storlek bestämmas, eljest skulle ju, i händelse lidningarne finge gå ostämplade, Slaten nödgas helt och hållet betala desammas transportkostnad.
Och icke nog dermed, Postverket kunde i en framlid nödgas att begagna flere hästar till posterncs forslande, endast för det att tidningspackorne voro så stora och tunga, alt den vanliga skjutsen blefve otillräcklig; och det lärer väl ej vara meningen, vill jag hoppas, alt här skulle beredas en särskild bevilin.artikel, till fyllande 1 af bristen i Postverkets inkomster för betalande af skjulskoslnaden för tidningsluntor, som skickas kring land och rike; och det, för alt tillfredsställa personers nyfikenhet.
Om jag skrifver bref i affärer, eller för ro skull, så får jag betala postporto för deras fortkomst.
Nå väll den sorn skrifver tidningar och säljer dem, han skulle bli alldeles fri!
Jag förslår mig ej på ett sådant sätt att argumentera.
Jag tillstyrker bibehållande af det gamla morn., med tillägg endast af definitionen hvad med ett halft ark förslås.
Ibland de skäl, som Gr.
Cronhjelm anfört till bestridande af milt förslag, finnes det främst upptaget, att. det vore en orättvisa mot landsortens tidningsläsare att belasta tidningsbladen med en sådan afgift, jemförelsevis till hufvudstadens innevånare, de der skulle få lidningarne sig till handa ostämplade, således för bättre pris, än de med stämpel försedde.
Jag ber att få upplysa
Hr Grefven derom, att detta skäl innefattar ett bestämdt misstag.
Mig veterligen och enligt författningens klara ordalydelse, får icke, vid ansvar, från tryckeriet något enda blad utgifvas, som icke är försedt med den i författningen stadgade röda stämpeln, och det af det enkla skäl, att när tidningen utkommer ifrån lidningsbureauen, så vet lagstiftaren icke, huruvida bladet stannar qvar i hufvudstaden eller försändes till landsorten.
Vidare har Hr Grefven ibland skälen för sitt tillstyrkande anfört, alt allmänheten fått en sådan vana vid tidningsläsande, alt della numera för henne vore ett behof, och alt det vore orätt att beskatta henne för det nöje hon sig af tidningsläsandet beredde.
Jag lemnar derhän, huruvida vanan ibland hela Svenska folket blifvit så mäktig, att ett behof af en dylik själaspis uppkommit; jag skulle likväl tro, att, om händelsen än är sådan, man icke bör hafva undseende med en sådan vana, utan att Staten tillika bör å sin sida söka bereda ersättning till de skattdragande, till hvilka jag räknar dem som forsla dessa tidningar, och således låta dem, som hafva vanan att läsa tidningar, betala en afgift, lika väl som de, hvilka hafva vanan alt dricka vin, the', cafle o. s. v., \ 96 Den 8 Januari-f. m. de der likaväl för vanans skull borde från all importafgift för dessa varor befrias.
När fråga om intrader är å bane, så kommer jag alltid in på en beskattningsbana, som jag för min del anser vara den enda naturliga oell rätta, den indirecta nemi.
Jag betraktar den i frii ga var. beskattningen såsom sådan, ty det beror ju på hvar och en att prenumerera -på en tidning eller icke, att således underkasta sig den högre afgift, som prenumerationen medför eller icke.
Slaten tvingar hvarken redactionen att utgifva tidningen, icke eller allmänheten alt köpa densamma, och vid sådant förhållande måtte det vara Statens rättighet att så reglera afgiflerna, alt de stå i någorlunda jemvigt till de kostnader, som det allmänna får vidkännas af tidningarnes transporterande ikring landet.
Den kostnad delta transporterande medför, anser jag ingalunda motsvaras af den afgift, som Ulsk. föreslagit.
Jag anser icke ersättning derför vara lill fullo beredd i nu gällande författning, och med den förklaring i afseende på arkets rymd, som Disk. framställt; men då det är svårt att komma lill det rätta målet, tror jag det vara bättre att åtminstone söka närma sig detta så mycket som möjligt, hvilket icke varit händelsen med hvad Ulsk. föreslagit.
Jag anser åtminstone för min del det vara nödvändigt att bifalla det förslag, som jag tagit mig friheten framställa; kunnandes jag icke hafva något undseende med tidnirigsredactionerne, emedan om en lidningsredaction får betala 4 gånger så mycket som en annan, så har han ock, i följd deraf, i ett ökadt antal prenumeranter, mångdubbel ersättning fiir den drygare afgiften, och jag skulle tro det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, alt den högre inkomsten betalar en högre bevillning.
Om jag ej alltför mycket misstagit mig, skulle jag tro, alt man, med ådagaläggande af tryckpressens i Sverige förbrytelser, sökt, genom stämpelafgiftens förhöjande, finna ett correcliv mot förseelserne hos denna press.
Om så skulle vara, att man verkligen vunne detta ändamål, eller tryckpressens förbättring, genom en högre stämpelafgift på tidningarne, så skulle jag visserligen vilja dertill bidraga; men jag tror i sanning ieke, alt förhållandet blefve sådant.
Det moraliska lyte, hvaraf vår press lider, kan efter min tanka icke förbättras pä annat sätt, än genom en klokare lagstiftning, i den riktning Hr Gr.
Björnstjerna uppgifvit, nemi. genom jemförelsen mellan lagstiftningen och lagskipningen ronde tryckfriheten bär och i andra länder.
Om nemi. del vore möjligt, alt med de lagbestämmelser vi äga, införa ett sådant correctiv mot pressens förbrytelser, då skulle jag tro, att allt vore uppfyldt hvad med denna institution åsyftas, enär jag anser tryckfriheten så dyrbar för det eonstitutionella samhällsskicket, att man ovillkorligen måste öfverse med alla dess brister, ja, äfven med dess förbrytelser, så att den mäste existera till dess den lyckas att rena sig sjelf, då ingen annan hjelp derföre finnes.
Hvad angår förslaget, att
Den 8 Januari f. m. 97 genom stämpelafgiftens förhöjande på tidningar söka att bereda ersättning åt dem, som hafva sig ålagdt forslandet af denna massa tidningspapper, så, och huru mycket än stämpelafgiften ökas, hlifver dock förbindelsen i förenämnde hänseende densamma för den skjutsande allmogen, såvida icke någon större afgift på annan väg den skjutsskyldige beredes.
Jag tror, att den grundsats, som gjort sig gällande i denna lagstiftning, borde godkännas, alt nemi. tidningar beläggas med så ringa afgift som möjligt, på det att den fördel, som man åsyftar med den fria pressen, icke måtte motarbetas af lagstiftniugen, oaktadt lagstiftningen ej förmår att framställa sådane correctiver, som visserligen voro högst behöfliga mot missbruken.
Den consumtionsafgift, man vill lägga på tidningarne, gillar jag icke, emedan då man afser en nytta med den fria pressen, så bör man ej belägga den med afgift, till möjligt hinder för den, som vill begagna sig af denna press, eller som vill reproducera åt
Slaten någon fördel genom den vinst hon gör på pressens undervisning.
Jag skulle äfven tro, att den falska undervisning, som pressen lemnar, till en del åtminstone, måste sent omsider öppna ögonen på den stora del af nationen, som låtit sig missledas af dess falska foster, och jag tror, att då denna allvarligare tidepunkt inträder, så kommer en eftertid att återgälda hvad den förflutna brutit.
Med ett ord, jag finnér intet skäl att för närvarande belasta pressen med högre afgiftcr, och önskar, att det nuvar. förhållandet måtte blifva alldeles oförändradt.
En värd talare bar trott, att det vore ett misstag af mig att påstå, det de tidningar, som finnas i hufvudstaden icke äro med stämpel försedde.
Jag torde då hellre få säga, alt om så är, som talaren säger, ligger ftelet snarare i ett misseende, ty det måtte vara jag, som icke upptäckt alt eu sådan stämpel äfven finnes åtryckt här i hufvudsladen circulerande tidningsblad.
Beträffande yrkandet, att nuvar. förhållande med tidningsstämplingen måtte fortfara, d. v. s. alt beloppet må blifva lika stort, hädanefter som hittills, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt sådant icke vidare låter sig göra, då R. o. Ad. redan fattat sitt beslut, alt en viss yta papper utgjorde eli halft ark, och dä måste också en viss beskattning läggas på halfarket, Jag anhåller om propos. på bifall till betänk.
Efter det förklarande, som jagafgaf, förra gängen jag hade ordet, alt nemi. jag icke ingick i något bedömmande af lidningarnes nytta eller skada, utan alt jag endast höll mig till den större eller mindre kostnad, som desammas transporterande medförde, hade jag trott, att Gr.
Horn icke skulle grunda sitt bestridande af mitt förslag på några sådane skäl, som utgått frän ett omdöme, hvarpå icke jag grundat någon slutföljd ang:de pressens större eller mindre nytta.
Deremot, och dä jag uteslutande hållit mig till de motiver, ö H. 13 os Den 8 Januari f. m. som i mitt yttrande igenfinnas, hade jag väntat, att Gr.
Horn skulle hafva erkänt deras riktighet, i thy att Gr. förklarade, att, äfven med den stämpelafgift, som nu utgår på tidningar och som måhända skulle komma alt utgå enligt det Förslag jag framställt, icke full ersättning för transportkostnaden af lidningarne skulle kunna vinnas.
När nu så är förhållandet, hemställer jag till en hvar, om det kan vara billigt alt, när fråga blir om bestämmande af hvad med % ark förstås och huru stor afgift, som derföre bör äga rum, belasta posten med 3å4gångor större ytor än lagstiftaren åsyftat, derigenom att vederbörande förstått eludera författningen, genom tidningsytans utsträckande mångdubbelt utöfver densammas mening, om det kan vara billigt att ett sådant förhållande skall få fortfara, utan att staten skall söka skydda sig för ett sådant missbruk.
För min del kan jag ingalunda finna, att Staten bör hafva något undseende hvarken med tidningsredactionerne eller med den tidningsläsande allmänheten, utan alt det är Statens ovillkorliga pligt att skvdda den, som skall hafva bestyret med lidningarnes transporterande, och sålunda bereda en ersättning åt den skjutsskyldige för hvad han i detta fall får vidkännas.
Jag fortfar att tillstyrka författningens bibehållande med den förklaring, som R*. o. Ad. redan har beslutit.
Jag har redan antvdt, att jag biträdt Utsk:s majoritet, och kommer således att rösta för bifall till betänk.
Man har anfort mot detsamma, att den skattdragande, den skjutsande, icke bör belastas med forslandet af tidningar.
Jag torde då få fästa uppmärksamheten uppå, alt den ökade statsinkomst, som motsidans talare förordat, visst icke blefve betydlig; ty em man sammanräknar antalet af alla tidningarsmed större format, så torde måhända den af dem yrkade tillökning i stämpelafgiften icke komma att årligen uppgå till 10 å 12,000 r:dr.
Och på hvilken väg skulle väl en sådan förhöjning beredas? jo, på den, som icke är förenlig med hvad vi framför allt böra befrämja, nemi. uppehållande af vårt constitulionella statsskick.
För detta vigtiga mål är tryckfriheten ett oundgängligt villkor.
Men tryckfriheten missbrukas beklagligen.
Huru finna något bättre correctiv mot sådana missbruk, än att befrämja spridandet af andra tidningar, så alt de utflykter och osanningar, som den ena tidningen framställer, varda vederlagda af den andra, ty, efter mitt förmenande, är det endast på detta sätt tänkbart all, med begagnandet af det goda tidnia— garne medföra, förekomma eller tillintetgöra det onda de kunna framkalla.
Man har fästat sig vid omöjligheten att kunna uttaxera en så ringa afgift, som J r:st.
Delta är i sanning icke något skäl, ty dä tidningsredactionen betalar för alla de stämplade exemplaren på en gång, så måtte det icke vara någon konst att summera antalet af \ r:st. till hela r:st. o. s. v. hvarföre liqvidens uppgörande ej lärer möta många svårigheter.
Man har icke velat hafva undseende med nyfikenheten säges det.
Den 8 Januari f. ni. 09
Delta är dock ej rälta ordet; tidningarne innehålla visserligen mångå saker, som kunna tillfredsställa nyfikenheten, men de hafva ock många, som äro af högsta vigt alt blifva kända.
IL Ex. II.
Ideen att stämpla tidnin gar efter deras areal har kommit från England och infördes der under Whigs-minisléren och i synnerhet af den då varande Skattkammarcancelleren, och ehuru denna afgift sedan dess blifvit ökad till ett vida högre belopp, än hvarom här är fråga, har jag likväl icke funnit, att densamma inverkat på publicitetens ståndpunkt i England, och jag tror icke eller, att det är genom fördyrande af utgifuingskostnaderne, som de lyten, hvarmed den Svenska pressen är behäftad, afhjelpas.
Jag tillstyrker således antagande af Utsk:s betänk., hvarigenom jag tror mig gifva bevis på, att jag är anhängare till tryckfriheten.
På de grunder, som Gr.
Horn anfört, skulle jag, lika med honom, helst önska att nu varande förhållande i detta fall finge fortfara; men å den andra sidan kan icke nekas, alt det är skäligt, alt en större tidning må betala mera än en mindre, efter den är tyngre och belastar posten mera än den andra, och denna afgift skall vara en ersättning för portofriheten.
Likväl, och då man föreslår en förhöjning, så anser jag det vara af vigt, att icke i ett språng göra en alltför stor rubbning i det bestående.
Ulsk. har, som mig synes, dervid följt en förståndig medelväg, men det förslag, som Hr Printzenskjöld framställt, går ut på ingenting mindre än alt öka den föreslagna tillökningen 4 gånger.
För den mest lästa tidningen i landet blir ökningen, efter Utsk:s förslag, redan öfver 1000 r:dr, men ökar man denna summa lill fyrdubbel, så blir beskattningen enligt min tanka a 11tior öfverdrifven.
Och hvad blefve åter deraf följden?
Jo, att när tiduingarne blcfvo dyrare, så mäste den, som nu häller sig flere olika, inskränka sig till ett mindre antal, eller blott ett blad; och deraf åter följer, alt prenumeranterne på de miudre bladen försvinna och dessa blad måste upphöra.
Dit leder åtgärden, och då derigenom hela dagbladslitteraturen liksom monopoliseras åt några få större tidningar, så försvinner dermed äfven det enda verksamma correctiv, som finnes mot pressens missbruk, som ligger deruti, alt mänga tidningar ömsesidigt coutrollera och justera hvarandra.
Mig synes, att såväl denna discussion, som Utsk:s förslag, alser uågot annat än hvad som blifvit tillkännagifvet.
Man synes nemi. vilja sätta ett correctiv mot pressens missbruk; men det här föreslagna synes tjena till ingenting.
Hvad mig beträffar, önskar jag uppriktigt en lag i afseende på tryckfriheten, som må kunna tillämpas; ty jag vill, att i ett couslitulionelt samhälle denna rättighet, lika litet som någon annan, skall sättas utom lagen.
Man har talat oiu de skattdra - 100 Den 8 Januari f. m. gande, och att del vore dels till deras fördel, som afgiften borde höjas, dels för att ersätta Postverket kostnaden för befordrandet eller utdelandet af själaspiscn.
Jag får dä fästa uppmärksamheten uppå, att den postskjulsande icke får någon tillökning i sin betalning, om stämpelafgiften sättes lill 2 r:st. i st. f. 1 rist., och lidningarnes dyrhet medför ingen ökad kostnad för Postverket, ty det är den arma hästen, som får släpa lasset, vare sig att ett dussin tidningar mer eller mindre finnas i postväskan inneslutet.
Det är hästen och haus ägare, som får sitta emellan, nu som hittills.
Cronhjelm har anfört som skäl mot förhöjningen, att derigenom en beskattning förorsakades för den läsande allmänheten.
Jag fruktar för min del icke för denna beskattning, då man vid efterräkning finner, att en förhöjning af ett rist. för hvarje blad, skulle för ett sådant, som utkommer dagligen, ej för året utgöra mera än 320 rist. eller 40 sk. rigs, hvilket belopp den gerna lärer vilja kosta på sig, som finner ett nöje i tidningsläsandet.
Deremot om jag ahstraherar huru tidningarne redigeras, ty det lemnar jag derhän, är dock otvifvelaktig!, att tidningarne kunna och böra meddela nyttiga lärdomar och upplysningar, och då man besinnar huru stora uppoffringar vi göra och måste göra för att befordra och sprida upplysning, hvarföre skulle man då hindra spridandet af den upplysning, som på della sätt kan komma allmänheten till godo.
Jag skulle derföre tillstyrka vidhlifvande af det gamla, ty det försök, som Utsk. här gjort, anser jag högst misslyckadt; men då R. o. Ad., på sätt en talare riktigt anmärkt, redan bundit sig genom antagandet af dimensionen om decimaltum, måste jag inskränka mig att yrka bifall å förslaget.'
Dr Printzenskjöld:
Jag kan icke underlåta att yttra min förundran deröfver, huruledes man söker i de anföranden, som afgifvas, att nedlägga en helt annan mening och betydelse, än ordalagen verkligen innehålla.
Jag protesterar mot hvarje försök att förklara mina yrkanden åsyfta något sorts correetiv mot tidningarne, sådane de nu sig befinna.