Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och de personer, som nu tala om hennes skära och setheliska väsende, torde vara de första, som fördöma henne, i händelse hon dukar under i en kamp med svårigheter, för hvilken bon icke genom upfostran blifvit beredd.
Om Kongl. Proposin antages och blir gällande lag, måste deraf blifva en följd att qvinnans upfostran blir mera allvarlig och mera lämpad efter de förhållanden, som vänta henne vid inträdet i verldens bestyr.
En sådan lagförändring skulle äfvenledes i betydlig mån inverka på qvinnans sociala ställning.
En hvar känner hvilken svårighet en medellös qvinna f. n. har att årligen förtjena sig sitt uppehälle, samt huru ringa hennes arbete betalas.
Antoges Kongl.
Proposin skulle kretsen för hennes verksamhet vid gas och flere sysselsättningar, som för henne äro ganska lämpliga, öfverlämnäs åt qvinnan.
Så har redan skett i andra länder, der qvinnor förestå minuthandel, bokföring m. m., som här nästan uteslutande anses tillhöra mannen, men hvilka kanske med mera nit och omsorg skötas af qvinnan.
Jag vill nu vända mig till Utskis Betänk., hvilket enl. min åsigt är i högsta grad förundransvärd!, och hade man icke redan blifvit vand vid besynnerligheter, skulle man i sanning deröfver bäfva.
Sjelfva den hemställan, som Utsk. gjort, torde vara utan exempel.
På grund af ett enda Stånds beslut, inbjuder Utsk. tre Stånd att förena sig med detta enda.
Skola tre Stånd och K.
M. inbjudas att förena sig med ett?
Ar det rimligt, är det vanlig praxis?
Jag vill icke säga att det är stridande mot RiksdisOrdn.; men långt derifrån torde det icke vara.
En reservant yttrar, att LagUtsk. lagenligt hade bort inbjuda R. o. Ad. att fatta ett be - Den 12 December S. m. *11 stämdt beslut, och att först derefter ett jemkningförslag hade bort komma i fråga.
Som jag vet, att samme reservant sjelf kommer att yttra sig i frågan, så vill jag icke uptaga tiden med att vidare orda om nu påpekade förhållande.
På andra sidan i Ctsk:s Betänk, vill Utsk. deducera att R. o. Ad:ns mening bör tydas såsom ett instämmande i Hr Adlercreutz^ reservation.
Men förhållandet var alldeles motsatt.
De fleste talarne här på Riddarhuset yttrade sig för obetingadt antagande af K. M:s Propos.
Ett par talade för afslag och några få för Hr Adlercreutz’s reservation.
Hvad mig beträffar yrkade jag återremiss å Utsk:s Betänk., samt motiverade ganska omständligt denna min begäran.
Då votering skulle företagas, hvarom icke jag anhöll, beslöts att omröstningen skulle gälla Hr Adlercreutz^ förslag och återremiss.
Den förra meningen föll och återremissen segrade.
Nu frågar jag enhvar, hvilkendera meningen, som vid sådant förhållande representerar II. o. Adtns?
Jo! Ingalunda Hr Adlercreutz’s reservation, som afslogs genom voteringen, utan den om återremiss, hvilken med bibehållande af hufvudidéen i Kongl. Propos:n, endast åsyftade ringare modifikationer deri.
Likväl påstår Utsk. att R. o. Ad. gillat Hr Adlerceeutz’s förslag?
Utsk. säger vidare: »Det är emellertid af vigt att frågan, »varder, så vidt ske kan löst; och deri ligger en mening till Utsk. »att tillse, huruvida sådant låter sig göra på annat sätt, än det »K. M. i Nåder föreslagit.» Härvid framställer sig ovilkorligen den frågan, hvarföre skall ärendet lösas just på annat sätt än K. M. föreslagit?
Hvarföre icke på samma sätt?
helst om detta sätt är det enklaste och det som lättast leder till målet.
Två Stånd, jemte Utsk., hafva ovilkorligt bifallit K. M:s förslag, och ett Stånd återremitterat detsamma, med afslag å Hr Adlercreutz’s mening, hvilken sista mening endast blifvit bifallen af ett enda Stånd.
Nu inbjuder Utsk. de tre
Stånden att förena sig om det fjerdes beslut.
År sådant ett sätt att reda och förenkla?
Ar det lämpligt?
Ar det värdigt, att begära det K.
M. och tre Stånd skola gifva vika för och lämpa sig efter ett enda Stånd?
Man skulle vara böjd att tro att det behagat Utsk. att skämta, om icke sakens vigt förbjöde en sådan tanke.
Vidare omnämner Utsk. mitt yttrande, hvarvid visar sig det märkvärdiga, att Utsk. aldrig genomläst R. o. Ad:ns prot.; ty min mening är alldeles oriktigt återgifven.
Jag nämner detta icke derföre, att jag finner mig stött af detta förbiseende; utan derföre att man föreburit såsom orsak till det långvariga dröjsmålet med besvarandet af R. o. Ad:ns återremiss, den omständighet att LagUtsk. nödgats afvakta R. o. Ad:ns prot.
Nu visar det sig likväl att LagUtsk. aldrig läst de hos R. o. Ad. förda prot:r, ty i sådan händelse hade Utsk. icke kunnat låta komma sig till last ett sådant förbiseende, som det af mig anmärkta.
Utskis dröjsmål måste således haft andra orsaker.
I detta afs:de kan det också vara eget nog att till minnes anteckna, att den; som längst uppehöll justeringen af R. o. Ad:ns prot. och sist aflemnade sitt yttrande var just LagUtskts Ordf:de.
Den, som i främsta rummet, borde tillse 219 Den 12 December f. m. att ärendet blefve ordentligen till slut bragt, är den som förorsal<ar dröjsmålet med dess afgörande.
Sparres upträdande i denna fråga Sr icke utan sin märkvärdighet, och torde böra något belysas. Hvilken mening, Gr:n yttrat då frågan första gången förevar i Utsk., känner man icke; men Utsk:s Betänk, uplyser att Gr;n deremot sig reserverat, utan att likväl med ett ord omnämnes syftningen af denna reservation.
Made han då ännu icke stadgat sin öfvertygelse?
Eller ville han hafva fria händer här?
Man kan möjligen erhålla en förklaring härå, om man erinrar sig, huruledes Gr.
Sparre handlat på detta rum.
Först talade han nemi. för afslag å K. M:s Propos. men sedan pluraliteten yttrat sig för densamma, kastar Grin genast om och förenar sig med mig i begäran om återemiss.
Detta var således andra meningen, och när vi läsa det nu ifrågav:de Betänk., finna vi att Hr Grun icke reserverat sig deremot, utan att han i stället biträdt den tredje meningen, som blifvit framställd af Hr Adlercreutz.
Hvad är orsaken dertill, att den, som R. o. Ad. utsett till Ordfide i LagUtsk. är i afs:de på sin öfvertygelse så vacklande, att han kunnat yttra tre olika meningar om en och samma sak?
Jag vet det icke; men jag tror att saken möjligen kan förklaras på , e 11 sätt, och jag hemställer till den värde Grin sjelf, om icke detta verkligen är det enda.
Det vore nemi., att ban föresatt sig att, kosta hvad det vill, öfverändakasta K. M:s Propos.
Men skall R. o. Ad. i detta afside gå honom tillhanda.
Skola vi nu, genom att bifalla Utsk;s hemställan, förhindra frågans lösning genom omröstning i Förstärkt LagUtsk. och således lemna utan svar en K.
M:s propos., eller, med andra ord, rent af kasta den under bordet.
Jag får nemi. fästa upmärksamheten derpå, att ett bifall till Utskis betänk, hetyder detsamma som att begrafva hela saken.
På grund af hvad jag nu anfört, yrkar jag afslag å Utskis Betänk, och bifall till K. M:s Propos.
Då denna fråga sednast hos R.
St:r förevar, blef, på sätt ifrågav:de Betänk, jemväl utvisar, K. M:s Propos. bifallen af Bonde- och BorgareSt., Hr Adlercreutz’s reservation antagen af PresteSt. och Betänk, äterremitteradt af R. o. Ad., som jemväl antog samma reservation.
När frågan således företogs inom Utsk. till förnyad behandling, syntes mig tydligt, att det förhållande inträffat, hvarom 49 § 4 mom.
RiksdisOrdnomnämner, och frågan hade alltså i enlighet dermed bordt behandlas, hvilket jag ännu anser hafva varit öfvervägande med Grundlagens ord.
Men då denna min åsigt icke kunde göra sig gällande inom Utsk., utan jag måste ingå i pröfning af hufvudfrågan, sökte jag göra mig reda för chanserne för bifall till K.
M:s Propos. eller, i händelse den sednare icke kunde blifva R.
St:rs beslut, det icke vore bättre, att hela frågan vid denna Riksdag förföll, eller ock om Hr Ad!ercreutz’s förslag borde antagas.
Vid bedömande af denna fråga tillhörde jag dem, som ansåge, att om K. M:s Propos icke kunde genomdrifvas, vore det bättre att något än intet erhölles.
Vid öfvervägande af chanserne för bifall
Den 12 December f. m. 213 eller afslag, fann jag, att om R. o.
Ad. fattade samma beslut som PresteSt., skulle 2 Ständ stanna emot 2, hvarvid frågans lösning i lyckligaste fall skulle hero af votering i Förstärkt Utsk., hvilket jag i det längsta ville undvika, en åsigt som ytterligare vann stöd af personer för hvilka jag hyser den största aktning.
En annan betänklighet upstod hos mig äfven, nemi. att om 11. o. Ad. frångick sitt förra beslut och antog Ur Ädlercreutz’s förslag, kunde Borgare- och BonrieStm till följd af inbjudning jemväl antaga detsamma och således ett steg vara taget för att bringa frågan till någon lösning vid denna Riksdag.
Sedermera har det dock visat sig alt dessa 2:ne Stånd, oaktadt Utslcs inbjudning, vidhållit sina fattade beslut och sålunda bortfört det skäl, som åtminstone för mig förefanns för biträdande af Utslcs Betänk.
Under frågans behandling på detta rum förra gången har jag angifvit skälen, hvarföre jag önskar framgång åt K. M:s Propos., hvilken synes mig ingalunda för vidsträckt utan snarare tvertom, och några skäl till frångående af denna min åsigt hafva ännu icke förekommit, hvarföre jag ånyo yrkar bifall till K. M:s Propos.
Hr von Francken, Aug.
Alfred:
Nogsamt inseende, att mina tankar i denna fråga icke inverka på R, o.
Ad:ns beslut, vill jag dock öppet framlägga dem.
Enl. min åsigt förfelas ändamålet med den Kongl. Proposm, om Hr Adlercreutz’s förslag antages, ty skall en qvinna, för alt blifva myndig, vara förbunden att hos
Domstolen anmäla denna sin önskan skola många derifrån afhålla sig.
Man tanke sig en qvinna, som intill 25 år varit i beroende af sin förmyndare och anser sig stå i tacksamhetsskuld hos honom för allt besvär med henne.
Är förmyndarskapet inkomstbringande, så vill förmyndaren icke lemna det.
Han utmålar för henne alla de faror, som förestå henne i följd af hennes myndighet.
Yerka icke dessa skrämskott, så finnes en annan hållhake, nemi. tacksamheten.
Biir åter qvinnan myndig vid 25 års ålder, så försvinner allt detta obehag.
Jag yrkar obetingadt bifall till K.
M;s Propos. och afslag å LagUlskrs förslag.
Jag förbigår hvad en ledamot här yttrat, och beklagar blott, att man på detta rum skall få höra dylika tillmålen.
Denna fråga är utan all gensägelse af största vigt, och man har sagt, att qvinnan genom myndighet vid viss ålder skulle lyftas till en förut icke ernådd höjd af intill igen s och moralitet, likasom man å andra sidan påstått, att qvinnan under nuv:de förhållanden kommit i besittning af de egenskaper, som fordras för bestämmelse, och att genom antagande af den Kongl. Propos. hon skall ryckas derifrån och dragas in i affärslifvet, denna tummelplats för det starkare könet; m. e. o. hon skall förlora denna skärhet, som utgör hennes skönaste prydnad.
Jag bekänner öppet, att. jag anser tiden ännu icke vara inne att införa en lag, hvarigenom qvinnan göres myndig vid viss ålder.
Det förefaller mig uppenbart, att då personer med utmärkta insigter omfatta principen af qvinnans myn - 211 Den 12 December f. m. dighet, böra de åtminstone inom sin krets söka göra denna princip gällande, såvida icke qvinnan med den finkänslighet, som bos henne är ett så utmärkande drag, skall vika undan för den.
Gör hon det icke, så är det klart, att förslaget är förtidigt framkommit.
Det egna förhållandet är dock, att jag icke hört någon enda, som icke erkänner att för de förmögnare klasserne en lag om ovilkorlig myndighet för qvinnan icke skall vara gagnelig, men väl för de lägre.
Om nu så är, så är äfven klart, att om lagen visar goda resullater inom de lägre klasserne, skola de andra snart komma efter, eller med andra ord lagen äfven för dem visa samma resultater.
Emot det nu framlagda förslaget har man anmärkt, att om qvinnans myndighet göres beroende af en anmälan hos domstolen, skall hon, när hon vill ingå transaktioner förete bevis om sin myndighet.
För att ingå i handel och vandel behöfves icke sådant.
Det fordras endast vid uprättandet af kontrakter o. m. d. och jag frågar, om man i allmänhet, då man med en karl ingår afhandlingar, icke gör sig reda för om han är myndig, om han är en redbar man o. s. v.
Dessutom hör ibågkommas, att i Utskts förslag finnes den garanti, att den qvinna, som en gång kastat sig in i affärer, qvarstår såsom myndig, och skall hon åter upböra att vara myndig, måste hon framstå såsom en misslyckad spekulant på sin förmåga att sköta affärer.
Annorlunda är förhållandet om, K. M:s Propos. antages, ty då beror det af qvinnans godtycke att blifva myndig och åter omyndig.
Det är visserligen sannt, att en till myndig ålder kommen karl kan på egen begäran åter varda omyndig, men detta innefattar endast ett erkännande af honom att han icke kan vara myndig.
Om nu en karl icke vill sköta sina affärer, men vill undvika skammen att synas som han icke kan vårda dem, och företer bevis af 2 trovärdiga personer att han sköter sina angelägenheter väl, betviflar jag, att någon domstol endast på hans begäran förklarar honom omyndig.
Då en omyndig förklarad person åter vill blifva myndig, höras nu vanligen förmyndaren och hans närmaste fränder, men efter det Kongl.
Förslaget skulle det bero af qvinnans godtycke, att en gång myndig vorden åter blifva omyndig.
Då frågan förra gången förevar på detta rum framställdes den anmärkn., att om en qvinna endast på grund af sin anmälan hos Domstolen blefve myndig, men icke omtalade detta för förmyndaren, skulle 2:ne personer komma att sköta hennes angelägenheter.
Svårligen lärer hon väl kunna underlåta att omtala det för sin förmyndare, men om hon än skulle göra det, lärer väl hennes myndighet snart nog blifva honom bekant.
Jag vill icke längre uppehålla Hrrme utan anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
Lika med en annan talare anser jag, att denna fråga förr må hvila till en kommande Riksdag än att Hr Adlercreutz’s förslag antages,. emedan jag anser det motarbeta lösningen af denna fråga.
Hvad åsyftar väl Hr Adlercreutz med sin reservation?
Jo! att qvinnan icke skall förlora Den 12 December f. m. den skärhet, som utgör hennes skönaste prydnad.
Jag kan likväl icke inse, huru denna önskan skall kunna realiseras genom hans förslag, ty erkännes qvinnans myndighet som en mensklig rättighet mäste ett dylikt erkännande vacka hennes tacksamhet, och hon vinlägga sig om att förtjena detta köns aktning och tillgifvenhet.
Den af reservanten förutsatta eller rättare formade förlust af qvinnans skärhet kan således icke förefinnas med mindre än att hon till en viss grad emaneiperat sig, och efter reservantens förslag måste en sådan emancipation föregå hennes beslut att göra sig myndig.
Jag har vid ett föreguie tillfälle nämnt, att min erfarenhet är fullkomligt motsatt den raan här updukat för oss, och jag vill anföra ett exempel.
En ung qvinna, icke 25 år gammal, hade en förmögenhet af några 10,000 Rdr, sorn hon vilie använda till drifvande af en handel för betryggande af sin ålderdom.
Hennes förmyndare upbjöd hela sin förmåga att omintetgöra hennes förslag.
Hon köpte emellertid ett litet lager af varor och genom Kongl. Resolution blef hon efter mycket krångel myndig och har lyckats så, att hon nu har mycket utgrenade affärer på landsorterne.
Har nu denna affärslusla, hvilken benämning jag dock icke vill begagna utan endast omtanka om sin framtid, jäfvat de mera fina egenskaperne hos henne.
Hon är ännu en fri qvinna och hennes bröllopp var utsatt till denna höst, men hon hade fått en bröståkomma, den hon förmodade vara lungsot.
Ilon var nog ädel, nog omtänksam för att icke i sorger och bekymmer inkasta den man hon gifvit sin tro, utan ville hon först öfvertyga sig om, att hon icke hade någon bröstsjukdom och upsköt alltså det tillernade äktenskapet.
Jag har velat anföra detta såsom ett exempel.
För öfrigt föreställer jag mig, att K. o.
Ad. i dag icke har annat syftemål än att pröfva eller utforska opinionen med afs:de på denna fråga.
Nåväl hvad finner man då?
Jo! K. SI. inkom till R.
St:r med ett förslog:
LagUtsk. godkänner det, hvarefter det antages af 2 Stånd.
Det ena af do öfriga Stånden förkastar visserligen förslaget, men på hvad sätt?
Jo! de fleste, som yttrat sig i ämnet, yrkar bifall lill den Kongl.
Propos:n och endast några få talare yttrar sig emot densamme, så att många med mig trodde att vid en blifvande votering utslaget skulle blifva annorlunda.
Således kan man taga för afgjordt, att 3 Stånd varit för det Kongl, Förslaget eller åtminstone 1%} varit emot det.
Äfven den allmänna pressen har varit för det Kongl.
Förslaget.
En annan anledn. för mig ali antaga della förslag, är att jag tror detsamma hafva utgått från K. M:s Propos. att det är en af de många sköna tankar, som utgått från Honom.
Fordom följde man den grund sats i lagstiftningsfrågor, att iakttaga varsamhet vid öfvergång från en sekelgammal lagstiftnings-princip till en alldeles motsatt.
Deraf visade sig äfven den lyckliga följden att sällan några nyligen utfärdade lagar behöfde antingen förändras eller genast efter utfärdandet återtagas.
Man följde då icke dagens opinion utan 216
Den 12 December t. m. begrundade hvad sorn var nyttigt för folket utan afs:de på dagens opinion.
Nu åter har ett motsatt förhållande gjort sig gällande.
Nu skall hela verldens tankar inhämlas öfver en princip.
Man vill omstörta utan att anlaga något rättssystem till grund.
Jag är .lycklig nog att icke kunna följa med en sådan lagstiftningsprincip.
Den siste talaren har såsom skäl för antagande af den K. Propos:n anfört, hurusom serdeles i tryck, ja i allmänna tidningar, förslaget blifvit förordadt, och hvilka i tryck meddelade utgjutelser har han förklarat vara ett uttryck af den allmänna opinionen i landet.
Jag har äfven någon erfarenhet om opinionen i landet och jag har hört många qvinnor yttra, hvartill tjenar väl vår myndighet så som K. M. föreslagit den.
Vi kunna ju blifva myndiga ändå, om vi så önska.
Att mot vår vilja göra oss myndiga, det trodde vi icke vara behöfligt, Jag är nog gammalmodig för att gå varsamt tillväga, då fråga är att öfver bord kasta seklersgamla lagar för att införa andra på splitter nya principer byggda.
Jag anser icke nyttigt, att qvinnan lemnäs lika vidsträckta lagar som mannen.
Vill man för grundsatsen skull, som man älskar, vidtaga en dylik förändring, må man åtminstone gifva sig tid och patientera sig, som Fransmannen säger, på det man icke brådstörladt åstadkommer lagar.
Såsom en öfvergång till något bättre anser jag
Hr Adlercreutz’» förslag lämpligt.
Enl. detsamma är qvinnan de jure omyndig, men hon kan blifva myndig när hon så önskar efter 25 års ålder utan att slägt eller förmyndare kunna vägra henne det, och de förespeglade svårigheter, som skola möta bennes önskan att vinna denna rättighet, äro hvarken större eller mindre än de, som möta henne, då hon vill återgå till det omyndighetstillslånd, hvarifrån hon måhända mot sin vilja blifvit befriad.
Såsom ytterligare skäl för antagande af den K.
Propos:n bar man anfört, att något exempel icke funnes derpå, att en myndig förklarad qvinna till sin skada missbrukat sin myndighet och man har äfven upgifvit exempel.
Afven jag har erfarenhet af det allmänna lifvet och lärt känna förhållandet inom den qvinliga fördelningen af nationen.
Jag skall alltså vedergälla den värde exempel-upgifvaren med 2 andra exempel i alldeles motsatt rigtning.
För några år sedan funnos nemi. här i hufvudstaden 2:ne bedagade fruntimmer, ty de innehade nära nog den dubbla åldern som, vid hvilken här är fråga om att kalla qvinnan myndig.
De hade en obetydlig förmögenhet, men lefde deraf lugna och belåtna.
Efter en afliden slägtinge lingö de genom testamente 6,000 Rdr Bko, hvaraf de endast skulle åtnjuta räntan, emedan kapitalet efter deras död skulle tillfalla andra den aflidne testamentarier.
Desse 2:ne fruntimmer lyckades dock genom aftal med de andra test.amentarierne att åtkomma hela kapitalet, som af deras förmyndare insattes i JustitieColhm här i Stockholm emot 5 proc. ränta.
Efter några års förlopp meddela dessa fruntimmer förmyndaren, att deras bror, som är en galant man, ville köpa en egendom, och att de önskade blifva myndiga för att uttaga kapitalet och låna det till honom.
Förmyndaren
Ben 12 Dceember f. m. 217 svarade: jag känner eder bror bättre än J och blifven J myndige, skall det icke dröja många år förr än J förlorat hela kapitalet.
Dervid stannade saken.
Eller ett par års förlopp öfverlemnads* förmyndaren förmvnderskapet till en annan, som tillstyrkte dessa fruntimmers önskan att blifva myndiga.
Af hvad orsak känner jag ej, men ordfiden i JustitieColkm, Lagman Ullberg, misstänkte, att någon list dem ovetande var dold under deras önskan att blifva myndiga, hvarföre han frågade deras förre förmyndare, hvad som föranledt dem att vilja blifva myndige.
Denne svarade, att de ville uttaga kapitalet för att lemna det till brödren, och att om deras önskan vill fores skulle de snart falla fattigförsörjningen till last.
På grund häraf blef deras ansökning afslagen af JustitieColhm på det sätt, att Colkm förklarade sig icke vilja understödja ansökningen hos K. M., men den nya förmyndaren, som möjligen ville hafva något med af kapitalet, tillstyrkte ntyndlingarne att vända sig till K.
M, Så skedde och ehuru JustitieColhm efter erhållen remiss af handlingarne vidhöll sitt afstyrkände af bifall till ansökningen, biföll likväl K.
M. densamma, som var naturligt i följd af den då rådande förkärleken för LagKommitléns förslag, och mine Hrr! den förre förmyndarens förutsägelse slog till punkt och pricka in, så att dessa båda fruntimmer måste flytta på landet och lefva hos anförvandter.
Den ena dog kort derefter men den andra lefver ännu som ett nådehjon.
Ar nu icke detta exempel lika godt som Hr Cedersohiölds?
Ännu ett exempel.
En något öfver 25 års qvinna, som hade 50.000
Rdr, omtalade för sin förmyndare, att hon lofvat en nära anförvandt 10,000 Rdr; emedan hans obestånd eljest vöre för handen, hvarföre hon önskade att från JustitieColhm utfå detta belopp och bifölls icke detta ville hon blifva myndig.
Förmyndaren svarade, att han endast 1 år haft förmvnderskapet, och hans pligt fordrade alt vårda hennes förmögenhet till hennes bästa, hvarföre ban afslog hennes begäran.
Hon förklarade då, att bon ville blifva myndig, och förmyndaren sade sig vilja icke förorda ansökningen utan i stället framhålla den fara hon löpte, och oaktadt förmyndarens och andras afstvrkande tillstyrkte JustitieColhm hennes ansökning och Högsta
Domstolen förklarade henne myndig.
Följden blef att irke ens £ af hennes förmögenhet återstår, ty den är förslörd af den der anförvandten.
Med kännedom om sådana förhållanden, hvarpå flera exempel skulle kunna upgifvas, och da vi af tidningarne se, hurusom myndiga blifna fruntimmer måste försättas i konkurstillstånd, så må man betänka sig innan det nya förslaget antages.
Man förespeglar oss väl, att förmyndare skola göra alla möjliga svårigheter emot qvinnans myndighet.
Jag måste beklaga, att man framdrager skäl, hvilka innefatta anklagelser emot förmyndare att icke vilja upfylla sina åligganden.
Det är med få undantag en oförtjent förebråelse mot vårt kön, och skulle en förmyndare se mera på egna än myndlingens fördelar, har qvinnan likasom hvarje annan omyndig rättighet att blifva qvitt en sådan förmyndare, och tvifvelsutan skall hon nog finna vänner, som hjelpa henne.
218 D«n 12 December f. m.
Man har Sfven sökt inverka på R. o. Ad. genom påståendet att omfqvinnan vid 25 års ålder göres myndig, skall hon blifva mera tacksam och visa mera tillgifvenhet emot det andra könet.
Hade denna tillgifvenhet icke funnits emellan könen, så skulle vi nu icke här rådslå om den saken.
Min tro är äfven, alt denna tillgifvenhet emellan båda könen icke bevaras genom qvinnans myndighet utan genom egenskaperna hos könen.
På grund af alla dessa skäl afstyrker jag bifall till det K. förslaget, men då jag vill beträda hvarje förslag, som innefattar ett öfvergångsmedel, röstar jag för antagande af Hr Adlercreutz's reservation.
Ordftden tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. 6 e. m.
Afven jag ogillar de förebråelser man här framkastat emot Utsk. för det alt det afgifvit detta förslag.
Tvertom böra vi derför vara Utsk. tacksaihma, enär jag och många med mig befarade, att frågan inom Utsk. icke skulle få ens denna utgång.
Deremot måste jag anse att, då Utslcs ordf:de, som har ett stort inflytande derinom, icke reserverat sig, detta bevisar, att han är på en öfvergång, som tyckes vilja bedja godt för förslaget.