Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag tror i allt fall, att huru många trefna arbetare, som genom detta hushållningssätt blifvit bragta till fattigdom, skulle ännu flere blifva bragta till liggarslafven, om den af motionären föreslagne lag blefve antagen.
Jag instämmer deruti att väl vore om arbetare finge sådana vilkor, som försäkrade dem om en framtid, då man alltid kan på räkna att de få mera intresse för sig sjelfva och sina familjer; men aftalet måste vara fritt å ömse sidor.
Det sätt som här föreslås, att genom tvång komma till målet, tror jag icke vara lämpligt.
För min del anser jag dessa långa diskussioner vid remiss af motioner lill Ulsk., icke tjena lill något ändamål, men då jag har hört motionären åsyfta att LagUtsk. skulle utarbeta ett förslag i den syftning, som han framställt, så måste jag på LagUtskis vägnar vördsamt anhålla, att detta Utsk. måtte derifrån befrias.
Om också motionären såsom ett korrektif mot det tilltagande proletariatet på landet föreslagit inteckning i jordegendomarne, så är det likväl endast såsom ett alternativ han framställer detta förslag.
Jag hoppas likväl att han lätteligen inser alt detta förslag befinnes så opraktiskt, att han derifrån afslår, och borttager man den delen af motionen, och håller sig med den delen, som afser en underd. anhållan hos K.
M. om besörjandet af ett förslag till förbättrad fattig vårds-stadga, sä anser jag motionen tillhöra Ekon.Utsk. Frih.
Det ämne, som härvid kommit å bane, frågan om den fattiges lott, om arbetarens ställning, påkallar otvifvelaktigt ali upmärksamhet hos hvarje tänkande och för menuiskors väl ömmande samhälls-raedlem.
Den värma, hvarmed detta ämne
Dyss blifvit behandladt, visar jemväl i sin mån de tänkesätt, hvaraf delta hus i sådant hänseende ständigt Iifvås; men jag måste beklaga, det man dervid icke fått höra något förslag upgöras, som synes förtjena att kallas tillfredsställande.
Raab har redan på ett, i min tanke, nöjaktigt sätt, visat de hufvudsaklliga olägenheterna af det förslag, motionären framställt, äfvensom samme Frih. jemväl i korthet ådagalagt oantagligheten af hvad Hr Lefrén åsyftat.
Med åberopande således af hvad i negativ hänsigt yttradl blifvit, kan jag deremot icke tillerkänna Frih.
Raabs anförande samma giltighet i det syftemål han, uti positivt hänseende, velat förorda.
Det vore nemi. mycket att befara det de af honom föreslagna, fattigvården omfattande, stora distrikter skulle blifva, för denna samhällsangelägenhet,, just alt komma ur askan i elden.
Ty i samma mån man vidgar fatligvårdsområdet, minskas lätteligen interesset och upmärksamheten å nämnde vård hos menigheten.
Afven bör anmärkas, huruledes dylika i stort inrättade fattigvårdsansialler skulle genom koncentrerande af all nöd, lättja och uselhet kunna frambringa vådliga verkningar, som ej böra inträffa under förhållander af inskränktare falligvårdsdistrikter.
Hr Rosenblad har vid delta tillfälle funnit för godt att hårdeligen angripa det s. k. slatlorpar-systemet.
Afven jag känner den af Frih. Carl
Raab härom utgifna bok, hvilken visserligen innehåller ganska tänkvärda satser, men är likväl enl. min tanke ensidig deruti, att den tillskrifver slattorpar-systemet, ensamt alla de olägenheter, hvilka dock torde härflyta ur många källor.
Om således någon åtgärd verkligen och skäligen kan af slalsmagterne emot berörde system vidtagas, så lära, troligtvis, ingalunda komma alt uphöra alla de svårigheter, dem man trott sig utur besagde system kunna härleda.
Delande Gr.
Sparres yttrade åsigt, att det hade varit väl om LagUtsk. kunnat besparas ifrågavar, motion, kan jag likväl icke instämma Den 8 Januari. 85 deruti, att den Lör till Allra.
Besv,- o. Ekon.Utsk. ensamt remitteras.
Huru overkställbar än molianen är, och huru önskligt det än hade varit alt LagUtsk. ej med förslag af sådan bristfällighet besvärades, måste man dock alltid erinra sig nödvändigheten att ej betrakta fattigvårdslagstiftningen såsom utgörande ett blott önskningsmål.
St. skulle i annat fall skänka bort en dyrbar rättighet, som det varit ett fullkomligt och stort misstag att förbise; och om så skett, bör man söka deri bereda rättelse.
Jag har, i öfverensstämmelse härmed, redan för några dagar sedan haft äran afgifva en motion, hvilken erhöll remiss till LagUtsk., ang:de ett förslag lill ändring af vissa §§ i Fattigvårdssladgan.
Nämnde förslag är affaltadt i enlighet med 1840 och 1841 årens Ständers i ämnet afgifne hemställan, hvilken sedermera vid sista riksdag i hufvudsaklig måtto åter uptogs och blef ett R.
St:s beslut. K. M. har väl icke hittills funnit för godt att derpå fästa afseende; men skulle Ständerna äfven nu bestämma sig för att framkomma med enahanda beslut och underd. hemställan om nådig fastställelse derå, så torde icke böra betvitlas, del ju
Konungen derå korame att fästa en förtjent upmärksamhet.
Jag hänvisar nu alltså till innehållet af min motion och det förslag den omfattar.
Väl har en värd ledamot, Hr Adelborg, lofordat den nya Faltigvårdsstadgans tillämpning i hans hemort.
Denna partiella erfarenhet torde stödja sig på lyckliga och gynnsamma förhållanden för orten, utgörande i sådant fall måhända ett sällspordt undantag, hvarpå man ej får räkna för det stora hela.
Vördsamt hemslälles slutligen, i följd af hvad jag anfört, det den af Hr Ribbing afgifna motionen måtte remitteras till LagUtsk., som måhända torde linna tjenlig), på sätt grundlagen gifver vid handen, söka sammanträda med Ekon.-Utsk. för gemensam behandling af frågan.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. bi föl le alt Hr Ribbings ifrågavar. motion jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., ropades ja och nej, hvarjemte Hr Cederschiöld, Rob. Theophron, anmälde sig och yttrade:
Då motionären har framställt det förslag, alt husbönders egendom skall intecknas lill säkerhet för fattigvården, så kan jag icke linna huru Ekon.Utsk. skulle kunna handlägga ett sådant förslag.
Efter mitt omdöme tillhör frågan LagUtsk:s handläggning, äfven derför alt Just.
Ombndsm. har framställt förslaget i sin berättelse, deröfver det tillkommer LagUtsk. alt sig utlåta.
Jag har endast begärt ordet för att framställa denna anmärkn., i aniedn. af Gr.
Sparres gjorda anhållan, att motionen skulle remitteras till Ekon.Utsk.
Hvad sjelfva hufvudsaken beträffar, så får jag tillfälle yttra mig derom, då frågan kommer till Lag-Utsk.
Skulle Lag-Utsk. hafva behof af sammanträde med Ekon.Ulsk:s ledamöter, så förmodar jag alt Utsk. icke lärer underlåta att begära ett sådant sammanträde. 86 Den 8 Januari.
Raab: Hr Cederschiöld skulle hafva alldeles rätt i sin åsigt, om icke motionären alternativt hade föreslagit, att antingen R.
St. skulle upgöra en sådan lag, eller ock hos K.
M. anhålla om utarbetande af ett förslag dertill.
Då således motionären slutar med tillstyrkande af en underd. anhållan hos K.
M. att förslagets utarbetande må i nåder besörjas, så tror jag alt motio nen kan behandlas af Ekon.Utsk.
För att, i hvad på mig ankommer, befria R. o. Ad. från en vidlyftig disskussion öfver hvart remitteras skall, så tager jag mig friheten proponera remiss till Lag- och Ekon.- Utsk:n.
Sådana frågor som denna hafva förut der blifvit gemensamt behandlade.
Jag anser motionen hufvudsakligen afse förändringar i faltigvårds-förordningen och såsom sådan anser jag den angå ett kommunalt ärende och böra remitteras till Ekon.Utsk.
Om Ekon.Utsk. bifallit syftningen af motionen, och det sålunda blifvit fråga om inteckning till säkerhet för fattigvården, och att de stadganden, som skulle komma att innehållas i en förordning af den syftning motionen afsett, skulle garantera efterlefnaden deraf, då skulle det blifva fråga om inteckning af jord, och då bör motionen komma lill LagUtsk.
Men att en fråga som egentligen rörer fattigvården skall remitteras till LagUtsk. det kan jag icke fatta.
Motionärens anhållan om remiss till Lag- och Ekon.
Utsk:n, vill jag icke motsätta mig.
Jag tror likväl att vid sednare riksdagar praxis varit att man endast remitterat till ett Utsk.
Så vida det icke skulle anses lämpligt, såsom i gamla tider, att frågor af denna art remitteras till 2:ne Utsk., så tror jag att Lag-Utsk. vore det mest behöriga.
Denna fråga är så vidt omfattande, att om någon åtgärd till förändring af nuvarande förhållanden skulle beslutas, sådant icke kan ske utan att lagstiftningen förändras, och i sådant fall torde LagUtsk. vara mest behörigt.
För min del har jag visst icke något emot, att motionen remitteras till begge Utsk:n.
Det kan visserligen vara en sanning, att de fleste frågor vid denna riksdag blifvit hänvisade, hvardera, blott till ett Utsk.; likväl hafva vi i dag haft ett exempel af motsatt art, då ett ärende blifvit både till Banko- och Stals-Utsk:n försändt.
Må mig jemväl tillåtas draga R. o. Ad. lill minnes, huruledes frågor i enahanda ämnen vid föreg:de riksdagar blifvit behandlade af Lag- och Ekon.Utskm gemensamt; hvadan jag gerna förenar mig i den anhållan, att den nu väckta frågan måtte blifva till båda Utsk:n remitterad.
Landtm, yttrade, alt han, då frågor rörande fattigvården hufvudsakligen tillhörde Allm.Besv.- o. Ekon.Utsk. och således detta Utsk. tillkomme att bedöma lämpligheten af Hr Ribbings ifrågavar. förslag, hvilket endast i fall bifall dertill ansåges böra tillstyrkas, syntes erfordra behandling af LagUtsk., hade föreslagit motionens remitterande till endast förstnämnde Utsk., men rju, sedan motionären begärt remiss till Lag- samt Allm.
Den 8 Januar 87 Besv.- o. Ekon Utsk. och ingen bestridt denna begäran, finge hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla, att denna motion jemte de derom nu afgifne yttranden, remitterades till såväl Lag- som Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk. Ropades ja.
Stael von Holsteins, Otto Wilh., d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, att honom mätte tilläggas ersättning för erlagd fullmagtslösen och förminskad löneinkomst för det af motionären åter tillträdda Justitiaeråds-e mbete.
Föredrogs den af Hr von Hartmansdorff, Äng., d. 30 sisth Dec. e. m. mundtligen väckta motion, ronde förhöjning af slämpelafgiften för tidningar, hvilken, sådan den af motionären d. 4 dennes blifvit skriftligen aflemnad, var af följande lydelse:
Sedan jag förnummit, att Hr Printzensköld, under min frånvaro d. 30 sisth Dec. f. m. väckt på detta rum en motion, motsvarande den, jag på e. m. s. d. anmälde, afstår jag nu från annan serskild framställning i ämnet, än den att jag yrkar: uttryckligt förbud mot vidare portofri fortskaffning med posten af stämplad skrift, som en gång blifvit sålunda från tryckningsorten befordrad.
Några statistiska uplvsningar, vitsordande billigheten, att hos oss höja slämplingsafgiften, torde jag en annan gång få aflemna, för att i sammanhang med Hr Printzenskölds motion meddelas Bevilln.- Ulsk.
Vidare föredrogs följande af Hr von Hartmansdorff, Au g., d. 30 sisth Dec. e. m. mundtligen väckta och d. 4 dennes skriftligen aflemnade motion:
Till och med 1834—35 årens riksdag, var tullafgiften för ost, som utifrån infördes, bestämd, för olika slag, till olika belopp, från 24 sk. för 1 skölp, till 2 r:dr 24 sk. för 1 Lisp.
Vid 1840—41 årens riksdag utsattes införselstullen på all ost till 2 r:dr för Lisp.
Detta stadgande, i förening med andra, som gynnade boskapsskötseln, medförde betydlig fördel för landthushällningen serskildt och för riket i allmänhet.
Införseln af ost, sorn 1841 utgjorde 15,400 Lisp. nedgick genast 1842 till 4,240, och utgjorde 1848 blott 3,900 Lisp.
Vid sista riksdag föreslog Konungen tullens nedsättning till hälften eller 1 r:dr för Lisp. Bevilln.Utsk. ansåg nedsatt ningen endast böra göras till 1 r:dr 24 sk.
Adeln och BondeSt. bibehöllo tullen vid 2 r:dr, PresteSt. antog Utsk:s förslag 1 r:dr 24 sk., och BorgareSt. godkände Konungens eller 1 r:dr.
Vid omröstning i förstärkt StatsUtsk. segrade Bevilln.Utsk:s förslag; men i Tulltaxan af d. 4 Dec. 1848 nedsatte Konungen tullen till 1 r:dr Lisp. 88 Den 8 Januari.
Följden deraf blef att införseln af ost steg, under päföljande år, 1849 till 4 gånger det belopp, som bon år 1848 utgjorde, eller 16,900 Lisp., bestående nästan hell och hållet af Holländsk, förnämligast s. k.
Kumminost.
För 1850 äro upgifterna öfver förhållandet ännu icke tillgängliga.
Nedsättningens verkan på den inhemska tillverkningen har varit, alt åtskilliga osttryckerier i Småland och Skåne samt måhända flerestädes, måst för bristande afsättning nedläggas, och att ost af de slag, som kunnat i riket åstadkommas, åter blifvit en af de varor, hvilka onödigtvis lynga handelsvågen till rikets skada, och medverka till utskeppning af Bankens silfver.
På landthushållningen har delta förhållande den menliga verkan, att jordbrukare, som förut ställt sin afsättning på bränvinsbränning, men derefter rigtat henne på boskapsskötsel, föranledas att återtaga den förra tillverkningen, hvilken ej gifver födoämnen, såsom ladugårdsalstren, utan sprider enskildt och allmänt förderf, både i moraliskt och fysiskt hänseende.
Jag föreslår alltså, alt den ifrågavar. tullen måtte återställas till litt förra belopp, 2 r:dr pä Lisp., för att så hastigt som möjligt godtgöra den skada, nedsättningen vållat.
Såsom sjelf producent af denna vara, anser jag mig böra beledsaga motionen med några uplysningar.
Den ost, som mest under sednare åren blifvit införskrifven, är den s. k. kumminosten, hvilken beredes af samma ämne, sorn den allmänt bekanta dejosten, nemi. af skummad mjölk.
Dejostens pris har i allmänhet varit högst 3 r:dr 16 sk. r:gs Lisp.
Kumminosten, som med afseende på sina beståndsdelar ej har något annat värde framför dejosten, än den bättre method, hvarpå han är beredd, steg likväl med afseende på den höga tullen till 5 å 6 r:dr r:gs Lisp.
Detta pris var allt för högt att kunna bibehålla sig.
Derföre inströmmade också, när tullen blef nedsatt, en så betydlig qvantitet från Danmark och Holstein, der mejeri handteringen hunnit längre än hos oss, och följaktligen den biprodukt, som erhålles vid smörberedningen, nemi. skummjölksosten, stått i vida lägre pris, ån här.
Kunna vi, som ega mejerier här i landet, påräkna något högre pris, än det, som varit gällande för dejosten, kunna vi ock dermed vara belåtna, och den nu gällande tull af 1 r:dr b:ko Lisp., är fullt ^ af detta pris, d. v. s. af varans värde här i landel, och med detta skydd måste vi vara tillfreds.
Vid sådant förhållande anser jag icke lämpligt att nu höja tullen; föreställande mig att den starka införseln af ost icke kommer att ske hädanefter, sedan priserna satt sig till det belopp, som är öfverensstämmande med de billiga anspråken.
Jag hade hoppats att, ang:de en så Småländsk motion, tvenne Smålänningar icke skulle komma i strid med hvarandra, men då detta likväl inträffat, så får jag erinra alt man icke bör grunda tulltaxan på förutsättningar utan på verkliga förhållanden.
Det är just derföre att man i delta hänseende grundade tulltaxan vid sistlidne riksdag på en förhoppning, hvilken ej af Den 8 Januari. 89 erfarenheten sedermera motsvarats, som utgången blifvit så menlig.
Man bör följaktligen taga sig till vara för en dylik i framtiden.
Hr von Hartmansdorff hade väntat att en Smålänning skulle understödja en i Småländskt intresse väckt motion, men jag hoppas att han tilltror mig att tänka mera pä allmänt än enskilt bästa, och det är således af denna anledn., jag tagit mig friheten upgifva förhållandet, icke afseende min fördel, utan hvad som är det allmännas, — det sanna och rätta.
Härmed öfverensstämmer att en tull af 1 r:dr b:ko är fullt ^ af det pris, hvarmed jag och andra som tillverka ost, kunna finna oss belåtna, och jag undrar, om man skäligen kan fordra ett högre skydd för en näring.
Att deremot denna näring icke kan tåla en sådan nedsättning, som af motionären, såvål inom detta som andra Stånd, blifvit föreslagen, det får jag för min del förklara.
Ladugårdsskötseln, tillförene försummad, har tagit favör under de sednare åren, och det vore visst icke rådligt att taga ifrån densamma det skydd, den nu har, hvilket efter min tanka hvarken bör nedsättas eller höjas.
Då jag väckte min motion, fogade jag icke vid densamma några statistiska uplysningar.
Detta har nu skett skriftligen.
Jag vill dock för dem af Ståndets medlemmar, hvilka måhända icke läst den skriftliga framställningen, mundtligen nämna till grund för mitt yrkande, hurusom Kommerce-collegii berättelser visa, att med detsamma tullen 1841 höjdes, så förminskades införseln från 15,000 till 4,000 Lisp.
När nu tullnedsättningen skedde 1848, så var följden att införseln af ost år 1849 steg från 3,900, som hon utgjort året förut, till 1 G,000 Lisp.: således tillbaka något öfver den punkt, hvarpå den sig förut befann.
Riket har alltså på det experiment, som icke Adeln men R.
St. gjorde 1848, haft den förlusten som drabbat oss det året och kommer att drabba oss förmodligen tills tullförhöjning åter vidtages.
Jag har nämnt deras namn, hvilka företrädesvis frambringa ost, men dock icke tänkt på dem så mycket, som icke mera på Ranken.
Jag är nemi. rädd för hvarje tillägg i de varor, som öka införseln af utländskt gods och med detsamma utförseln af Bankens silfver.
Remitterades till Bevilln.Utsk. Föredrogs och lades lill handlingarne BankoUtsk:s d. 4 dennes på bordet lagda mern.
N:o 2, med öfverlemnande af Bankofullmäktiges till Utsk. afgifna berättelse.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 4 dennes på bordet lagda meni.
N:o 16, ang:de Riksg:skont. affordrad depositionsafgift före återställandet af infriade och derefter i R.
St:rs Bank deponerade obligationer.
I saken har jag ingenting emot bifall lill detta betänk.
Det är nemi. för R.
St. alldeles likgiltigt om vinsten i Banken eller besparingarne i Riksg:s-kont. äro 90 Den 8 Januari.
1,200 r:dr större; men jag måste anmärka att det är nog egenmäktigt af StatsUtsk. att i en fråga, som rörer Banken och Riksdiskont. gemensamt, till R.
St. ingå med förslag om borttagande från Banken af en, detta verk tillhörande, inkomst, utan att ens vårda sig om att höra BankoUlsk.
Denna fråga borde hafva utgjort föremål för gemensam öfverläggning mellan ofvannämnde begge Ulsk., eljest skulle BankoUlsk. äfven kunna inkomma med en annan framställning i samma ämne.
StatsUtskis förevar, mern.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 4 dennes på bordet lagda mera.
N:o 17, ang:de hyresfri uplåtelse af ett rum i Riksg:s-kont:s hus för härvar.
Ränte- och Kapital-försäkringsanstalt.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät upläsa följande till honom ankomne skrifvelse:
Derom af BorgareSt:s ledamöter anmodad, får jag härmedelst anhålla alt Eders Ex. täcktes för II. R. o.
Ad. tillkännagifva, att, enl. derom af BorgareSt:s ledamöter sinsemellan fattadt beslut, den lokal på Börsen, hvilken vid riksdagens början blef åt BorgareSt. uplåten, hädanefter alla Onsdags- och Lördagsaftnar är, såsom gemensam klubb, för ledamöter af alla fyra RiksSlm öppen.
Stockholm d. 8 Januari 1851.
På Borgare-Ståndets vägnar:
Olof Wijk.
I anledn. af den från BorgareSt:s Hr Talman nu uplästa skrifvelse, med tillkännagifvande af BorgareSt:s beslut, att dess på Börsen inrättade klubb, vore Onsdagar och Lördagar öppen för ledamöter af alla Stånd, tager jag mig friheten hemställa huruvida R. o.
Ad. icke skulle finna för godt till de öfriga Stånden låta afgå en inbjudning och ett meddelande af det innehåll, att R. o.
Ad:s klubb, alla aftnar, med undantag af dem, då plenum å Riddarh. eger rum, är öppen för ledamöter af alla Stånd.
Jag har under föreg:de riksdagar funnit, att R. o.
Ad. så ansett saken, äfven utan serskilt meddelande, samt att äfven le damöter af MedStm då och då infunnit sig å den s. k.
Landtm:sklubben och derstädes deltagit i samtal med R. o. Ad:s ledamöter, ehuru dessa besök icke varit så talrika, som man önskat.
Måhända skulle denna inbjudning icke föranleda till talrikare besök, men det vore ett höfligt svar på en höflig inbjudning, ett svar, som säkert öfverensstämmer med R. o. Ad:s mening i allmänhet, att nemi. hvarje riksdagsman är välkommen på Adelns klubb.
Jag instämmer i hufvudsaken med Frih.
Palmstjerna och vill blott till honom och Ståndet i allmänhet hemställa, om icke vårt svar borde upsättas ungefär i Den 8 Januari. 91 de ordalag, att vi tillkännagifva det vår klubb alltid varit och fortfarande är öppen, äfven för de öfriga Ståndens medlemmar.
Jag instämmer fullkomligen i de åsigter, som blifvit uttalade af föreg:de talare, att man bör uttrycka sin belåtenhet med denna inbjudning, med tillkännagifvande att äfven Adelns klubb är öppen för samma ändamål, men tager mig friheten hemställa, huruvida man icke borde bestämdt fixera ett par aftnar i veckan.
Jag skulle föreställa mig, alt om man det gjorde, så vunnes ändamålet bättre, att vara oftare tillsammans, hvilket alltid är af nytta då man blef i tillfälle att råkas och rådslå med hvarandra.
Jag hemställer om ej svaret kunde innehålla, att R. o. Ad:s klubb vore öppen alla Måndags och Thorsdags aftnar i fall plenum då icke inträffar.
Jag nekar icke till att den avis, som BorgareSt. lemnat, väckt min upmärksamhet, då den möjligen skulle tydas så, som detta BorgareSt. skulle hafva hittills ansett sig inom sig slutet i sitt rum.
Jag tror det icke ens hafva varit åsigten med Slåndsklubbar, att något sådant uteslutande skulle ega rum, utan att ändamålet dermed varit, att de serskilda Ståndsledamöterna skulle kunna sammanträffa.
Att R. o. Ad. hyst en sådan åsigt med sin klubbinrättning, det tror jag mig med visshet känna under alla de riksdagar, jag bevistat.
Måhända skulle derföre äfven vara lämpligt om ett sådant tillkännagifvande utgick från R. o. Ad., nemi. om R. o. Ad:s åsigt om dessa Ståndsklubbar.
Jag biträder således den tankan, att något i denna väg borde utgå från R. o. Ad.
Om Ståndet skulle affatta sitt svar så, som Frih.
Raab föreslagit, nemi. att förklara klubben vara för andra Stånds ledamöter öppen Måndagar och Thorsdagar, så skulle R. o. Ad. dermed liksom antyda, att klubben icke vore för de öfriga tillgänglig hvilken dag som helst, hvilket icke är förhållandet.
Alla dagar, som han varit öppen för R. o. Ad., har han äfven varit det för andra Stånd.
Men en annan betänklighet tillkommer, nemi. den, att om R. o. Ad. bjuder de andra Ståndsledamöterne, att besöka klubben Måndagar och Thorsdagar, sä böra vi, såsom värdar, icke saknas, och följaktligen sjelfve vara något talrikare än vanligt tillstädes de aftnarne.
Kunna vi åtaga oss detta?
För min del får jag säga, att jag om Thorsdagsaftnarne är skyldig vara i Banken, och åtskilliga andra ledamöter torde då äfven hafva sina bestämda förrättningar.
Om vi gifva det föreslagna svaret, och BorgareSt:s medlemmar ankomma, men finna Landtims-klubben nära nog tom på Adelns egna ledamöter, så skulle de förre måhända anse det såsom en missaktning.
Jag tror derföre, att R. o. Ad. borde inskränka sitt svar lill den framställning jag första gången gjorde, att nemi. R. o. Ad., med anledn. af det tillkännagifvande, som BorgareSt. meddelat, ville å sin sida gifva de öfriga Stånden tillkänna, det R. o. Ad:s klubb hädanefter, såsom hittills, är öppen för de öfriga Stånden alla aftnar, då han är för R. o. Ad. tillgänglig, d. v. s. alla aftnar, då plenum icke inträffar. 92 Den 8 Januari.
Den farhåga den siste värde talaren hyst, att möjligen om 2:ne dagar bestämdes, skulle R. o. Ad:s ledamöter icke vara tillstädes, och således salen vara tom på värdar, denna farhåga har mer skäl för sig, om man utsätter alla dagar, emedan nu ofta inträffar alt klubben är tom.
En fördel skulle ett sådant bestämmande medföra, den nemi., att R. o.
Ad. kunde hoppas, att mera mangrant sammanträffa och råkas inbördes, samt äfven träffa andra Stånds ledamöter, ett par dagar på en klubb och ett par dagar på en annan.
Jag tror i alla fall att i svaret bör tillkännagifvas, att H. o. Ad:s klubb aldrig har varit stängd, eller rättare, att man aldrig önskat, att de andra Ståndens ledamöter der icke skulle inträffa.
Det måste man erkänna, att under de sednare riksdagarne har Landtm:s-klubben icke varit mycket freqventerad, möjligen har man besökt den, men åtminstone har, när jag varit der, rummen varit serdeles tomma på ledamöter.
Vore det då icke lämpligt att bestämma några dagar då man väntar besök af hvarandra.