Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter det speciella inseendet öfver Kongl Tryckeriet vidkommer, heter detta rättare Correcturläsning, men äfven den besörjes icke af CanziiStyrelsen utan i RiksArchivet.
Skulle åter i dessa Förordningar något märkeligt Tryck- Skrif- eller Tankfel förekomma, som behöfver att rättas, då utfärdar visserligen CanziiStyrelsen en ny Kungörelse om denna rättelse, der en mängd med stora Bokstäfver tryckta namn, upptagande större rymd än sjelfva rättelsen, för det egentliga Svenska Folket erinrar om tillvarelsen af en CanzliStyrelse, som annars för detsamma egentligen blott existerar i Calendern. 7:0.
”ConvoyCommissariatet står under CanziiStyrelsen, till hvilken det har att sigyända i alla förekommande mål, som CanzliStyrelsen sedan, med deröfver afgifne underdåniga yttranden hos Kongl. Maj:t anmäler.
Commissarittet ingifver årligen sine Hufvudfcöcker till CanziiStyrelsen, sorn dem pröfvar
Ben i5 Martii. 7 65 och derefter till Revision i KammarRätten utlemnar.
Fotdrar något ärende skyndsam åtgärd, äge ConvoyCommissariatet det hos Konungen directe i underdånighet anmäla; dock erhåller CanzliStyreisen genom vederbörande St3iSSecreterares försorg , underrättelse om Kongl. Majhs nådiga beslut i sådane och andre ConvoyCommissariatet rörande inål."
Som ConvoyCommissariatet har rättighet, ätt då, såsom ordén lyda:
"något ärende fordrar skyndsam åtgärd," vända sig directe till Konungen, så anser Commissariatet nu mera alla ärender vara af sådan egenskap, härtill troligen föranledd af samma skäl, som ÖfverPostDirecteuren, att nemligen CanzliStyreisen ej kan säga annat, än hvad Commissariatet sagdt.
Hufvudböckerna åter insändas ordentligen till CanzliStyreisen, som genast insänder dem till KammaiCollegium, hvarifrån de öfveriemnas till KammarRätten, att revideras.
Det är svårt att begripa, hvarföre icke då ConvoyCommissariatet sjelf må öfverlemna sina Hufvudböcker lill Kongl. KammarRätten, der, de dock skola hamna, innan vid dem någon åtgärd kan vidtagas.
Pröfning af dessa böcker i CanzliStyreisen måste åtminstone anses blott såsom en phras i CanzliOrdningen, ty Kongl. CanzliStyreisen är intet räkenskapsverk.
Hvartill det skall tjena, att StatsSecre. terarne skola underrätta CanzliStyreisen, orri Konungens nådiga beslut i mål rörande Con - y6C> Den j/> Martil, voyCommissariatet, tål verkligen att tänka på, om ej vederbörande tyckt, att det kunnat för CamziiStyrelsen vara artigt att veta. 8:0. ”Vården öfver Tabellverket, att det årligen med tillbörlig ordning fortsättas, för att vid påfordran vara i beredskap.” Anmärkning.
Detta ärende besörjes som bekant är, af en särskild af 6 ledamöter sammansatt commission för Tabellverket.
Också tviflar jag att ett enda mål kan nämnas, som, Tabellverket rörande, till CanzliStyrelsen inkommit, eller något exempel företes, att CanzliStyrelsen på något sätt elg med Tabellverket befattadt. 9:0. ”Under CanzliStyrelsen* vård står äfven en HandCassa och äger Styrelsen, att hos Kongl. Maj:t föreslå användandet af de der befintlige medel.
Äfven undertecknar Styrelsen alla Stats- och Qvartals förslag, som af CanziiBokhållaren författas, för att till Kongl. StatsContoiret afgifvas.” Anmärkning.
Origtig är benämningen HandCassa, emedan dermed vanligen förstås en Fond för enskildte behof.
Men den hvarom här är fråga , har tillkommit genom Stamboksmedel, insamlade öfver hela Riket att utlösa Christna slaf - Den T5 Marlii. var från Turken och uppbygga en Kyrka i Constantinopel.
Desse medel utgjorde till en början 4coc R:dr, hvilka så väl förvaltades af fordna CanzliCollegium, att de sluteligen uppgingo till Sooq R:dr.
Nu ville man draga vinst af sin omtanka och alltså sökte och erhöll CanzliCollegium halfva capitalets ränta, såsom lönebidrag.
Efter Collegii upplösning förvaltades medlen af CanzliPresidenten då CanzliStyrelsen fick den, utan att hafva deltagit i den goda Förvaltningen, dock deltaga i njutningen af dess frugt, och så lemnades dessa nu mera till 8,880 R:dr uppdrifne medel, under namn af HandCassa, åt CanzliStyrelsen, Och är hälften af räntan under Kongl. Maj:ts nådiga
Disposition och den andra tilldelas åt CanzliStyrelsens Betjening och andre hvilka af CanzliStyrelsen föreslås, af hvilka flere hvad band de annars kunna draga åtminstone aldrig hafva burit de Turkiska. 10:0. ”Till CanzliStyrelsen insändas:
Kungörelser om Concursmål till införande i Utlänska Tidningar, hvarvid de i Kongl.
Brefvet af den 22 November 1806 och 26 Januarii 1809 gifne föreskrifterne blifva gällande.
CanzliGebuhren från Consistorierne, samt Rap. porter och dylika handlingar, hvilka tillCanzliPresidentens Bureau hittills inkommit.” Anmärkning.
Enligt Kongl. Brefvet af den 27 April 1814 införas icke mera några Kungörelser om 768 Den i5 Martil.
Concurser i Utländska Tidningar, så att, för deras skull ett särskildt
Collegium visserligen är aldeles öfverflödigt.
CanzliGebiihren åter emottages af CanzliBokhåliaren och utdelas feland Sportelägare i CanzliStyrelsens Expedition, HofCanzlerens Bureau, Kongl.
Bibliotheket och RiksArchivet.
Rapporter från Consulerne deremot meddelas CommerceCoIlegium , dit de egenteligen höra och tjena sedan såsom Articlar i UandelsTidriingen, hvilken nu erhållit en ståtligare titel.
Andre rapporter t. ex. om MarkegSng6sättningar läggas helt enkelt ad acta, hvilket värf otvifvelaktigt hädanefter bör kunna förrättas af en enda person, liksom fordom at Secreteraren i CanzliPresidentens Bureau. 11:0. ”CanzliStyrelsen äger magt att förordna och hålla CanzliRätt, och dervid döma öfver de till Canzliet samt Postväsendet hörande Personer och Betjente, uti sådana mål, som angå Ernbets-felagtighet, hvarvid kommer att iagitagas hvad uti den för Nedre Revisionen utfärdade Instruction, rörande CanzliRätt är i nåder förordnad!.” Anmärkning.
I afseende på detts sista stadgande öfver CanzliStyrelsens organisation, har jag blott att erinra det CanzliStyrelsens magt att förordna CanzliRätt högst sällan varit utöfvad eller be~ gag - Den i5 Mart ii. 7®9 gagnad.
Vanligen hålles CjnzliRä-tt i och för Postmål, och de ingå directe till nämnde Rätt.
Af allt det föregående är det således klart, alt, till följe af föreskrifterna, CanzliStyrelsens befattning omfattar mål med hvilka denantingen i sjelfva verket, sig icke befattar, eiler med hvilka att sig befatta, är den största öfverloppsgerning i verlden och att således detta verk egentligen är till för ingenting.
Likväl kostar det, enligt innevarande års Stat, omkring 3,135 R:dr B:co.
Det är icke mycket, det är sannt, men troligen gäller samma regel för fattiga Stater, som för fattiga individer, den nemligen att hvarje absolut onödig utgift är för stor, och efter Grefve Ehrensvärds anmärkning utgör alltid, ett förmycket, det hvad man kallar flärd; antydande, likaså väl sorn ett för litet, svaghet och ohälsa.
Jag vågar också tro, att hopalagd med andra besparingar skall den, af anslagen för CanzliStyrelsen, så inskränkt den är, göra något och alltså den småningom skeende indragningen af lönerne för CanzliStyrelsens Betjening, allt som någon af dem går bort eller i sin tour till andra platser varda befordrade, hvartill de naturligtvis aldrig kunna förlora sin rätt, i sin mån småningom bidraga till lättnad af Statsbördorna.
Jag smickrar mij* att nu hafva öfvertygadt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, om det också icke lyckats mig med Herr Hallencreutz, att jag icke på allt för lösliga grunder byggt min Bil. till Ridd. o. adil* Pr. II Band. 49 77° Den 15 Marini motion om CanzliStyrelsens upphäfvande, och att jag icke behöft att hämta den från min enskildta Tjenstemanna ställning.
Hela mitt in: för allmänheten så väl som inför enskiidta Utförde handlingssätt, hade jag trott vara sådant, att ingen skulle misstänka mig för att dervid utgå från individuella beräkningar, och det vöre således högst besynnerligt om jag, när jag nu framstår, som NationalRepresentant och medlem af Rikets första Stånd, icke hade lemnat Amanuensen vid Kongl Bibliotheket hemma, Herr Ha!lencreutz’s i detta afseende yttrade misstankar skulle kanske snarare kunna anses såsom alstrade af det individuella medvetandet.
Jag tnedgifver, att den, hvilken såsom Tjensteman vid Kongl. Biblioteket, sett, mot all princip detta verk så till» sidosättas, att dess Chef uteslutes från Säte och Stämma i CanzliStyrelsen; sett denna styrelse, utan att på något sätt utöfva inseendet öfver Bibliothekets ändamdls-enliga förökning och brukbargörande, med en tvetydigt skrifven befallning, kasta skugga på en redig Embetsman, i det att, helt oförmodadt, af Kongl. Bibliothekarien infordrades redovisning , för medel 80m CanzliStyrelsen åtminstone borde veta, att han aldrig haft om händer; sett vidare samma Styrelse, genom en annan utgifven befallning, göra Bibliothtket för Allmänheten obrukbart, i det den förnekar, hvad annars vid alla öfriga Bibliotheker är öfligt, nemligen lån af böcker, och vid detta dubbelt nödigare, som der ingå läsrum äro att tillgå; sett andra Befallningar från CanzliStyrelsen utfärdas, utan Den i5 Martu, 771 att med något namn vara undertecknade o. s; v. Jag bekänner, att den som vid det verk. der man tjenar, haft tillfälle att förvärfva des^ sa och dylika erfarenheter, den kan icke gerna hysa någon synnerlig högaktning eller kärlek lör det slags Collegium, som framkallat alla dessa erfarenheter.
Och härpå räknade förmodeligen Herr Hallencreutz, då han väl känds omständigheterna af Kongl. CanzliStyrelsens och Kongl. Bibliothekets inbördes förhållanden.
Dock hade jag verkeligen, ända till dess Herr Hallencreutz mig om dem erinrade, alldeles förgätit dem, och hade jag af CanzliStyrelsen kunnat upptäcka en för Fäderneslandet i allmänhet gagnelig sida, skulle jag visst alldrig mot densamma höjt min röst, den måtte för Kongl.
Bibliotheket varit så besvärande som hälst.
Det har väl dragit sig fram ändä^
Dock skulle det visst kunna hända, att någon, vid tillfälle gjorde motion om upphäfvande också af Kongl. Bibliotheket.
Ansåg jag mig då behöfva att tala till dess försvar skulle jag likväl, det försäkrar jag, icke söka att göra det med personaliteter mot motionairen, af det skäl, att ämnets natur gaf mig tillräckligt bättre försvarsgrunder, så att jag icke, sorn min opponent, nödfallsvis måste tillgripa sådana som icke duga.
Aldraminst: om jag också skulle personalisera, kunde det hända mig att, skjuta mina infällen förbi den jag ville träffa.
Hända hvad som hända vill är jag, såsom Tjensteman vid Kongl. Bibliotheket, aldeles oträffelig af CanzliStyrelsens bannstråle , äfven om den också skulle slungas af Herr Den 15 Marti!, Hallencreutz’s skarpsynthet, drift och tjenstenit.
De lägre platserna, vid Kongl.
Biblioteket, af hvilken jag, genom Konungens nåd och mina förmäns välvilja, bekläder en, och säkerligen hela min lifstid kommer att bekläda , står ensamt under tillsyn af Kongl. Bibliothekarie^ hvilken åter å sin sida ensamt för Kongl.
Biblioteket och göromålen der, inför vederbörande är ansvarig och således är det honom allena, som CanzliStyrelsens uppsigt skulle kunna genera.
Ridderskapets och Adelns bedömande, om en Tjänstemans okunnighet, om en så väsendlig omständighet, är för sammansättningen af Kongl. CanzliStyrelsen mycket recominenderande.
Men säger man, all anmärkning mot denna styrelse är olämplig, då Konungen sjelf afgifvit en nådig
Proposition om ny organisering af de administrativa Styrelseverken.
Till 6var härå har jag redan erinrat, att då min motion gjordes, var Konungens nådiga Proposition icke till Ständerna ankommen och kunde nu erinra, att ännu är det mig och säkert flere obekant, om denna proposition på något sätt vidrör CanzliStyrelsen.
Dock om också, sa måste en sådan motion om upphäfvandet att ett Embetsverk, hvars upphäfvande Hans Maj-.t äfven föreslagit, icke vara otillbörligare än de af flere gjorda motioner om Financerne, i afseende på hvilka Konungen likaledes lemnat Ständerne en nådig proposition.
Och CanzliStyrelsen detta af Constitutionen ej en gång nämnde verk, måtte väl ej böra hållas mera i helgd eller vara Den i5 Mnrtii, mera oantastlig, än Allmänna Beredningen, Högsta
Domstolen och sjelfva StatsRådet, mot hvilka verk anmärkningar äro Ständerna och deras enskildte medlemmar efterlåtne.
Men i derna Styrelse sitta såsom Ledamöter så utmärkte så högt öfver den vanliga synkretsen lyftade män?
invändes vidare.
Det är sannt! jag skulle alltför illa känna mitt Fäderneslands utvecklings historia, om jag vore okunnig hvad dels Litteraturen dels
Rikets politiska ställning är skyldig flere af de Herrar, hvilka omgifva Sessionsbordet i Kongl. CanzliStyrelsen, och jag trottsar hvem som hälst att för hvarje enskildt af dem hysa varmare högaktning och tillgifvenhet än jag.
Men är det för någon på detta rum obekant, hvad skillnad det är mellan de särskildte individerne i ett Collegium och detta Collegium in corpore?
Jag är säker att desse män, med deras håg och förmåga att gagna, sjelfve skola finna sig föga belåtne, att hortsitta en förmiddag i hvarje vecka, på ett rum, från hvilket de intet reelt kunna uträtta.
Jag går längre; och försäkrar att jag är säker, att de sjelfve, inom sig skola gifva mig rätt i alla mina anmärkningar, om de också icke högt vilja göra det, emedan det är jag som framfört dem.
Emedlertid önskar jag att det Utskott till hvilket min motion blir remitterad, med lika mycken sakkännedom skall bedöma dem, som jag är viss om att CanzliStyrelsens Ledamöter med billighet skola anse, att jag, utan allt annat interesse än för saken, begagnat min fått att Deri l5 Martti. yttra mig enligt öfvertygelse.
Utur CanzliStyrelsen skall visst ingen annan, än någon af Uoderbetjeningen, af inre eller yttre bevekelsegrunder, misstycka, att jag uttaladt hvad så många tänka.
Men häröfver skall jag vissfc icke hafva svårt vid att trösta mig.
Bilagor till PleiuProtocolIet för den 17 Martin N:0 1* Herr Montgommerie, Guflaf:
Då jag härmed vågar, att ännu en gång yttra mig i den så kallade publicitetsfrågan, Bker det under åberopande af mina förut ådagalagde grundsatser i sjelfva hufvudsakeu.
Men att gifva den af RiddarhucUt[kottet tillstyrkta publicitet, denna benämning, innefattar redan en oriktighet, åtminstone en motsägelse.
En offentlighet som beror på och bestämmes af godtycket kan icke kallas publicitet, hvars grundelement är frihet utan afseende på person och vilkor, är den för alla lika gällande rättigheten, att åhöra våra öfverläggningar, Den 17 Martti, så långt rummet det medgifver.
Det vore ju blott en mera utsträckt Skråmässig handling, att vissa personer såsom Tidning sr edacteur er vöre sjelfskrifna t
II begagnande af denna rätt, hvartill de, mig veterligen, framför några andra medborgare icke kunna vara berättigade.
Ett sådant dem medgifvit prerogativ innefattar helt och hållit en sä påtaglig motsats af publicitet, rättvisa och billighet, att det icke bordt kunna undfalla Utjkottets uppmärksamhet och således icke heller dess Ogillande, och i följe deraf af - i stället för tilljlyrkan.
Pä samma sätt med den godtyckliga utdelningen af inträdesbilletter.
Alla medborgare kunna med lika ojäfagtiga skäl åberopa lika rätt.
Men den godtyckliga billettutdelningen gjör icke och kan icke göra afseende derpå.
Enskildta förhållanden.
Slägt- och vänskapsförbindelser, mer och mindre beroenden, artigheter, insinuationer, tacksamhetsbetygelser, &c. allt dettå skulle verka vid billeteinas godtyckliga utdelning, och skulle sålunda gifva mångfaldiga anledningar till intriguer, missnöje och afund.
Hvilka oerhörda ledsamheter skulle icke dermed innan kort förena sig äfven hos LandtNarjkalktn och de personer som för tillfället borde besörja denna Billette-utdelning; omgifne af sökande, omhvärfda af böner, impulser, intriguer, kanske hotelser, vöre man mer än brydd, åt hvem Billeten eller billeterne skulle böra lemnäs, och huru rättvigt man också dermed förfor kunde man ändå icke tillfredsställa alla, utan tvärtom vöre man tvungen att gifva anledning till missnöje, knot må-> 77* Den 17 Martil, hända {firpHjeUtr och hat.
Jag frågar om det vore värdigt ett folks representanter, att sättas i så obehagligt, jag vågar tillägga, obehö. rigt, småaktigt förhållande?
Skall publiciteten finnas, så mäste den vara verklig, begagnandet deraf, blott begränsas utaf utrymmet, och allt godtyckligt medgifvande bannlysas, rättigheten vara enligt naturen af saken, lika för alla, utan afseende på personer och vilkor.
Utom dessa grundsatser kan ingen sådan framställning, som den Utskottet föreslagit få ens rubrique af publicitet.
Men dröjom ännu vid olägenheterna och undersökom utan entusiasm, utan fördom, hvad som för närvarande talar emot, äfven den verkliga publiciteten, icke den Utjkottet föreslagit, ty den anser jag icke ees förtjena detta namn, emedan den åsyftar, såsom jag nämnt, ett /kr Sinäs sigt godtyckligt förfarande, i afseende på billet-utdelningen, efter min tanke, icke värdigt medlemmar af ett RiksStånd, och i afseende på Tid« ningsredacteurers sjelfskrifne begagnande af dem, icke öfverensstämmande med rättvisa och billighet, då alla medborgare kunna åberopa lika rätt: undersökom, säger jag, vårt nu varande representationssätts anda och kraf.
Rikets Ständer utgöras af fyra serskildta Stånd, som samfäldt representera, eller skola representera Rikets alla medborgareclasser.
B onde Ståndet, hvars medlemmar väljas bland den hedervärda medborgareclass, sorn utgör ursprunget till alla andra Stand och är Statens egenteligaste och naturligaste styrka, föreställer den bestån* dande Naturkraftent ihärdigheten och allt annat
Dtu 17 M*rtii, 777 uppehållande af hvad Staten atter, om ock, genom andra medborgare förädladt och användbarare gjordt.
Om en controll på detta Ståndets åtgärder vid Riksdagarne fordrades, så tycke* mig inga andra kunna påkalla den, än medborgare af den dass, Ståndet representerar, och hvars fördel och bästa det åligger, att bevaka- Således vore
Bönder de enda, som med skäl skulle kunna fordra tillträde vid BondeStåndets öfverläggningar, för att tillse huruvida deras Representanter uppfylla det förtroende de äga, och de pligter de åtagit»
Alla andra medborgare, sakna annan orsak, än nyfikenhetens, till begäran om inträde vid nämnde Stånds plena; och då Ståndets principaler dervid dels icke kunna, och dels icke vilja infinna sig, så har detta Stånd förmodeligen af sådan orsa-k afslagit den äfven der väckta publicitets/rågan, såsom med nu varande representationssätt, icke för detta Stånd öfverensstämmande.
Det samma vöre förhållandet med Borgart Ståndet, (sorn föreställer det konstfulla, industriella, beräknande, ombytlig* och till allt sträfvande i Statskroppen, en motsats, en stridighet af BondeStåndet,) om icke just detta Ståndets anda, att genom speculation och konst tro sig kunna sammanhålla och styra allt, skulle medgifva en publicitet, som just derigenom blir behöflig, och ändamålsenlig, att inom Hufmidjladen finnes Centralkraften, och i hvarje Städ, der Riksdag kan hållas, delar deraf, nemligen: principaler af Ståndet som vid dess redan beslutna offenteliga öfverläggningar äga intresse, af att bevista deras Fullmägtigas 7/8 Den 17 Murtii, plena, om ock samfällt med 3ndra, emedan rä6tan alla medborgare kunna hänföras till detta stånd.
Med PrefteStånclet, som icke föreställer eller kan föreställa någon serskild del af den politiska Statskroppen, är förhållandet sådant, att derom kan sägas, med en godkänd Författare: ”att, Preflernas
Rike är icke af denna verlden.,>
Men så länge de ännu utgöra ett Ständ, så måste deras Representanter, såsom de äfven nitiskt göra. bevaka helgden af deras privilegier, och de öfverläggningar sorn i följd deraf, och de religiösa ämnen kunna äga rum, äro icke af den beskaffenhet, att de medgifva publicitet-, också är denna fråga, visligen, icke motiverad inom detta Stånd.
Ridder[kapet och Adeln deremot föreställande, såsom åberopade Författare säger, gammal ätt, gammal iigo, gammal rättighet, gammal sed och gammal ära, är ett Ständ, sorn ehuru till dess sammansättning sjelfvaldt, representerar en serskild del af den politiska Statskroppen, nemligen den medlande, mellan Regenten och Bonden.
Samma Författare tillägger att nAdeln ämne för äran, hvilket later krafterna fräsa, och ibland höja uppöfver den vanliga höjden; idéerne af det stora och höga, ja äfven af det dristiga och vådliga, skall Adeln bibehålla lefvande hos Folket, och genom sin ärofulla och oberoende ställning i Staten, söka verka att Furstarne blifva ädelsinta och bögtänkta, samt med allvar och värdighet påminna dem om deras skyldighet mot det allmänna,” På det - Dan 17 Martil, 779 ta sätt utgör Adeln Thronens glans, Fäderneslandets försvar, och Folkets ära; mea allt detta just genom sitt Aristocratifka grundelement, ett slags opinionligt oberoende, nu utgånget från detta Stånds intellectuella, sedan mot na» turen af saken, det materiella, nemligen Rikedomen upphört.
Att nu genom en medgif» ven så kallad publicitet tillåta någon rubbning af detta oberoende, är stridande emot Adelns Stånds intresse, är dolkstynget i dess opinionliga ära, ty några andra än Ståndets orepresenterade medlemmar, böra icke äga skäl att åhöra våra öfverläggningar, hvaraf några obehörige icke kunna inhämta någon uppbyggelse och än mindre, böra de deråt få gifva någon impulls.
Jag tror således af ofvananförde anledningar, att med vårt nu varande Representationssätt, äfven en verklig publicitet icke är förenlig, aldraminst ledande till någon, mot olägenheterna svarande, nytta.
Jag tror vidare, nemligen hvad jag i mitt första anförande i detta ämne, inom detta rum, hade den äran yttra, att, hela vårt Representationssätt först bör förändras, och sålunda de nuvaran-' de fyra Ståndens egna och enskildta förening föregå, innan man, förhastande, beslutar dea allmänna.
Detta Stånds höga bestämmelse, nemligen: att uppehålla Folkets ära och höja Furstens själ till ädla idéer,” säger en stor Författare, ”är en änitu nödvändigare serskildt del af Folket i små än stora StaterDet tillkommer således Högloft, Ridderskapet och Adeln ätt med en fästad 78a Den 17 Martil. blick på denna höga bestämmelse, ledde af äran, med värma omfatta hennes heliga fordringar, och med värdighet besluta i detta ämne, som vissserligen för närvarande synes af föga vigt, men som i en okänd framtid kan äga de största, jtg ville icke säga de obehag* ligaste eller mäst oväntade följder.
T. ex. vid de tillfällen då inom detta rum, hvilket förhållande inträffar hvarje Plenum, att nemligen saker afgöras på LandtMarskalkens framställning, med utrop af Ja och Nej\ om Läktaren vore fylld med åhörare, hvem skulle kunna urskilja deras med Ridderskapet och Adeln instämmande rop af Ja eller Neji och på detta sätt skulle våra röster innan kort blindas med hopens och må hända af den öf> verröstas om icke tillintetgöras.
Man kan svara härpå att sakerne då borde afgöras genom votering, men hvilken tids utdrägt skulle det icke medföra, att i minsta småsak för- / anlåtas att votera: en tidsutdrägt, som minst komme att fördubbla våra förut nog långa Riksdagar.
Dessutom huru många kommo ej då att tala, kanske lika mycket, om icke mer, för åhöramet än för sakens skull? och blott detta skulle innan kort gifva mångartade frön till partier, insinuationer, kanske tvedrägt ochjförvirring — och hvad ville man‘då säga om vår sjelfftändighet i handlings och tänkesätt, vår ära och ädla bejlämmelse.
Låtom nyhetsbeglrei icke förleda Den 17 Martil. 78» oss; tagom icke ett förhastadt intryck af någras enthusiasm, älskom deremot den lagbundna friheten, den behöriga offentligheten, sorn vi redan äga, eller hvartåt vi ännu skulle kunna gifva någon lämplig utsträckning, genom mera detaillerade Bulletiner; upplyllom och glömmom således icke vår höga bestämmelse att vara Thronent stöd och glans, Fäderneslandets och Constitutionens försvar; och lifvoms alltid af den äran sorn förädlar hjertat, och gjör det brinnande för dett rättat och sannas, det beståndande godar seger!!!