Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del får jag på förhand förklara mig icke inse något bättre förfarande än att hvarje dylik lägges lill handlingarna, intilldess R. o. Ad. kommer till den, som är utmärkt med romerska siffran V, då jag skall åter begära ordet med anhållan att öfver besagde punkt få yttra mig.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdad t till fortsättande af plenum kl. G e. m. Punklerne I.
III. och IV blefvo hvar för sig uplåste och lagde till handlingarne.
Efter upläsning af punkten V. yttrade Frih.
Jag anhåller vördsamt om u(dasalide af den reservation, sorn blifvit i fråga om denna punkt afgifven af en Utsk:s ledamot, med hvilken Gr. Lagerbjelke, Frih. Cederström och Hr Tersmeden sig förenat, samt att jag derefter måtte återfå ordet.
Den sålunda begärda upläsningcn försiggick, hvarefter Frih.
Cederström anförde:
Med all den vördnad jag hyser och hör hysa för de herrar och män, hvilka K.
M. utsett till sina rådgifvare, och med all aktning för auktoriteter af Coust.Ulsk:s majoritet, kan jag icke med likgiltighet åse det en framställning, som är med sanningen mindre öfverensstämmande finge ulan aumärkn. af detta Ständ läggas lill dess handlingar.
Uti den nyss uplästa, af Professor Lindgren afgifna reservationen finner R. o. Ad. förevarande ärende på ett hufvudsakligen utredande sätt berörd; men jag skall anhålla att ytterligare få med några ord till vederläggning uplaga Const.Utsk:s vid denna punkt gjorda framställning.
Efter det att Const.Ulsk. temligen riktigt, (åtminstone finner jag icke någon väsendtlig erinran att deremot framställa), refereratförloppet af ifrågavar:de ärende jemte den derutinnan aflåtna K. propos:n så tager det från och med begynnelsen af Utsk:s eget bedömande af frågan, till och med sisla slutorden i dess ullål. derom, mer än ett, i min tanka, alltför besynnerligt snedsprång.
Const.Ulsk. lägger vigt dervid att, enl. dess förmenande, ”vid jeroförelsen af K. M:s till R.
St. vid riksdagen 1834—1835 allätne nåd. propos. om indragning lill Statsverket af Lappmarks Eckletiastikverks räntor och andra inkomster och StatsUtsk:s vid samma riksdag öfver frågan afiåtna yttrande N:oS8, iDgen inskränk - Den 10 Maj f. m. 303 ning linnes vara gjord uti förslagets omfattning”.
Om ordalagen hade varit: ”räntor och alla andra inkomster”, då först kunde Const.Ulsk. af del begagnade uttrycket haft något skäl för sig; men dess förutsättning om identiteten af dessa 2:ne olika ordasätt, hvilör tydligen på ett misstag, ithy att det är fullkomligt bevisligt alt det funnits hvarjehanda andra inkomster, fordom anslagne till Lappska Ecklesiastik-verket, förutom de 174 tunnor spanmål hvarom nu är fråga.
Försl i den händelse att dessa tunnor varit i berörde indragning uttryckligen inbegripne, men hvilket icke är förhållandet, skulle 1835 års nådiga propos. med derå afgifne svar gifva Const.Ulsk. det stöd, som detsamma deruti söker, men ingalunda (inner.
Utsk. år lika litet lyckligt uti fortgången al sin motivering, då del omförmäler huruledes ”ej mindre de nu ifrågaställde 174 l:r spanmål än alla öfriga Lappska Ecklesiastik-verkets räntor och inkomster förut voro ställda under förvaltning af K.
Kansli-Styrelsen, hvars uphäfvande var en af anledningarne till förslaget om sagde iukomsters indragning till Statsverket”.
Hvad bevisninskraft äger ett sådant sätt alt motivera?
Hvad har det för sammanhang med hvariannat, ali emedan alla dessa tunnor varit ställda under förvaltning af Kansli-Styrelsen, skulle derföre, efter dess uphörande, enligt Uisk:s tanka, omöjligt någon del af berörde tunnor kunna utgå till speciell ändamål inom Ecklesiastik-verket?
Sedan kommer vidare hurusom ”StatsUtsk:s i utlåt.
IST:o 88 afgifna utredning af verkets inkomster grundas på 1820 och 1832 års räkenskaper, hvilka uptaga såväl verkets kronotionde, som, under litel ”Lycksele räntor”, inkomsterna af de Skytteska donationsräntorna, hvaraf otvunget synes följa, att denna utredning afsåg Ecklesiastik-verkets samtlige inkomster”.
Om också berörde utredning från början omfattat allt delta, så är alldeles icke derföre gifvet ali resultatet blifvit hvad Utsk. tror; och detta synes häst af 1835 Ars K. bref, hvilket Utsk. ganska riktigt i sin recit har uptagit, samt med åberopande af dess innehåll erkänt att ifrågavarde 174 tunnor spannemål, som oafbrutet varit innehafvare in natura försäkrade, skulle på hittills vanligt sätt utgå och af samma länsstyrelser som hittills redovisas”.
Della är väl så klart och tydligt, som någonsin kan begäras; hvadan det bör väcka förundran att Utsk. pag. 32 ställer sig som hade det förgätit eller icke känt hvad del pag. 30 rätt val haft sig bekant.
Jag skall till undvikande af alltför mycken och måhända ej heller erforderlig utförlighet, icke uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid med en punkt för punkt fortsatt vederläggning af detta Ulsk:s utlåt., ehuruväl sådant eljest med lätthet kunde låta sig göra.
Faslheldre må jag med ens taga i betraktande den slutliga hemställan, der Utsk. anser sig icke böra tillstyrka någon åtgärd, ”ehuru Depart:s-chefens inför K. M. i underd. meddelade upgift derom, att af ifrågavarde 174 tunnor redan derförinnan 119^- tunnor skulle hafva uphört att in natura utgå, torde grunda sig på ett mistag'\
Det är obeskrifligt undfallande och artigt att säga, det en upgift torde grunda sig på ett misstag, när det är allde - 394 Den 10 Maj f. m les uppenbart att så är; men man trodde sig väl endast på detta sätt kunna med nödtorftligen bibehällne apparencer komma till det resultat som åsyftades; hvilket deremot torde fallit sig ganska svårt att ernå, derest man valt att i dess ställe, enl. rätta förhållandet, yttra sig pä ett mera oförbehållsamt och mera sanningsömmande sätt. R. o. Ad. torde finna skäligt anmärka det oriktiga i förstnämnde, förfarande.
Men se här ännu en anledn., och den ganska giltig, hvarföre ifrågavar. punkt ej lärer kunna med tystnad varda förbigången.
Vid behandling af enahanda fråga ä delta rum, vid innevar. riksdag, i en framställning, som den gången kom ifrån StatsUtsk., har R. o. Ad., nemi. återremitterat densamma såsom icke varande, enl. R. o. Ad:s förmenande, på ett tillfredsställande sätt utredd.
Nu har likväl Const.Utsk. begagnat ungefärligen samma resonement, sora StatsUtsk. då nyttjade.
Jag hemställer, om R. o. Ad. skäligen kan, vid detta tillfälle, vara mera undfallande än vid det förra; och tror icke, att Const.Utsk. bar anledn. vänta mera undseende för sina misstag, än StatsUtsk. för enahanda sak.
På grund af hvad jag nu yttrat, torde man kanhända förmoda min mening vara, att tillstyrka en återremiss af ärendet för en förnyad behandling inom Utsk., med syftemål att på sätt Frih.
Stjernstedt och Doktor Stenhammar hafva föreslagit, 106 § R.
F. skulle å föredraganden tillämpas, såsom resultat af utredningen; i st. f. den frikännelse Utsk. nog mödosamt nu velat honom bereda; men vi torde icke ega att föreskrifva Const.
Utsk. det tillstyrkande, hvartill det i sådanc fall bör komma.
Alltså och för att bespara en måhända till intet resultat ledande tidsutdrägt, vill jag, som visserligen eljest skulle helldre, för ofvanberörde ändamål, önska återremiss, likväl inskränka mig till den vördsamma anhållan, att, då Const.Utsk:s utlåt, härom icke är sådant, att det kan eller bör godkännas, R. o. Ad. behagade lägga det till handlingarne, med ogillande af innehållet utaf Const.Utsk:s i denna punkt afgifne yttrande. fl. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, yttrade, att då blott en propos. ifråga om denna punkt blifvit begärd, nemi. af Frih. Cederström, som begärt att densamma måtte läggas till handiigarne med ogillande af innehållet af Utskis utlåt., H. Ex. finge hemställa om R. o. Ad. bifölle att ifrågavar. punkt lades lill handlingarne med ogillande af Const.Utsk:s derom afgifne utlåt., hvarvid ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Sedan sålunda Utsk:s mern. blifvit i dess helhet genomgånget, yttrade sig Hr von Hartmansdorff:
Jag har börjat med att klandra det sätt, hvarpå Const.Ulsk:s pluralitet behandlat dessa frågor.
Jag tror mig icke heller böra med stillatigande förbigå reservanternes förfarande och pluralitetens efterlåtenhet att icke förhindra det.
Af de reservationer, som äro vid Utsk:s betänk, fogade lärer R. o. Ad. finna, att åtskilliga ledamöter, Hr Hillström m. fl., hafva framdragit sådana ämnen, •— ja de äro icke mindre än 12 till antalet, som Den 10 Maj f. m. 395 jag antecknat, hvilka Ulsk. icke framlagt för R.
St., men som dessa ledamöter likväl hafva begagnat tillfället att till R.
St. frambära, oaktadt det icke finnes något stadgande i grundlagen, som berättigar någon ledamot af Consl.Utsk. att serskildt sä förfara.
Utsk. i sin helhet är behörigt alt för R.
St. tillkännagifva sådana frågor, som Utsk. anser anmärkningsvärda, och emot hvilkas framläggande eller behandling hvarje ledamot må sig reservera; men om någon såsom reservation' förklarar att i vissa upgifna frågor — de må nu vara 12, 15 eller 70, hvilka inom Consl.Utsk. förekommit,—hade dess pluralitet bordt göra anmälan efter 107 §, så är det en utväg att ur Statsråds-protma framdraga hvad grundlagen icke tillåter.
Emot detta förfarande har jag velat erinran göra.
Jag får nu äran afgifva den reservation, hvarom jag i början af öfverläggningen i detta ämne har lillkännagifvit.
Grundlagen urskiljer tydligen 2 olika resultater, till hvilka Const.
Utsk. kan komma efter fulländad granskning af de i Statsrådet förda prot.
Grundlagen har äfven upställt en definition, en tydlig och klar bestämmelse för båda fallen.
I det ena talar grundlagen om lag, författningar och gällande förordningar, då någon Stalsråds ledamot eller Konungens rådgifvare öfverskridit eller brutit emot någon sådan.
När Consl.Utsk. har funnit anledn. till en sådan anmärkn.
, så åligger Utsk. endast att för R.
St. tillkännagifva att Utsk. har genom R.
Sl:s Just.-ombudsman ställt dessa rådgifvare under lagligt tilltal.
En sådan fråga erhåller då en juridisk karaktär och Consl.Utsk. får sjelf icke upträda såsom domare.
Nu har Utsk. för 5 sådana fall sjelf dömt och hos R.
St. efter 107 § anmält dessa frågor samt sålunda i min tanka sjelf öfverträdt grundlagens föreskrifter om det olika behandlingssättet af de båda slags öfverträdelse!-, som Utsk. fått sig updraget alt efterforska.
Skälen för den olika behandlingen äro klara, nemi. att fråntaga R.
St. och Const.Utsk. all juridisk åtgärd och domsrätt samt att tillegna den ensamt åt landets domstolar eller åt den serskilda domstol, som grundlagen i ett sådant fall föreskrifver.
Det är ju klart att den tilltalade i sådant fall har sig öppet att sig urskulda och försvara, hvaremot efter Utsk:s sätt att förfara icke finnes för honom tillfälle att yttra ett enda ord lill sitt försvar; ty grundlagen förutsätter icke att någon af Konungens rådgifvare är ledamot af något Riksstånd.
Jag har yttrat min bedröfvelse deröfver att den auktoritet, som är salt till väcktare öfver grundlagarne, som ensamt har initiativet vid ny grundlags stiftande och skall bevaka dess helgd, har i detta fall handlat oriktigt.
Jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs reservation så mycket mera som en sådan procedur, emot hvilken han reserverat sig, lederar stadgandet i Tryckfrihets-förordningens 2 § 4 mom.
Jag instämmer så mycket mera i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff för en stund sedan uttryckte om obehörigheten att Coust.Utsk:s majoritet tillåter minoriteten alt framkomma 396 D e 11 10 M d j f. ni. med så beskaffade reservationer, som en ledamot der afgifvit.
Delta är bestämdt ett sätt att eludera grundlagarne.
På sådant sätt kunna 11.
St. vid en riksdag få se hela Statsråds-prohna tryckta i Coust.- Utsk:s betänk., emedan det möjligen kail upsla en person, som finner anledn. alt klaga öfver hvarenda åtgärd, som under loppet af ett år bar förekommit i Konungens Statsråd och som finnes i prot.
Detta är ett sätt , alt kringgå grundlagen, som jag icke kan godkänna, och beklagar på det högsta alt så får ske.
Föredrogs StalsUtsk:s d. 3 dennes på bordel lagda utlåt.
N:o 126, i anledn. af dels K. M:s nåd.
Skrifvelse, ang:de beredande af tillfälle för ett antal industri-idkare och arbetare att besöka industriexpositionen i London, dels ock af vackt motion i samma ämne.
Hr Printzensköld, Carl, anhöll att delta utlåt, måtte blifva ånyo bordlagdt.
Då Hr Printzensköld ensam begärt målet på bordet, utan att någon med honom sig derom förenat — och som jag hoppas att icke heller någon kommer att göra det —, sä anhåller jag att saken mätte till afgörande företagas.
Mörner, Carl Göran Detlof förklarade sig instämma i Hr Printzenskölds begäran om förnyad bordläggning.;j Hr von Troil, Sam.
Sedan numera en ledamot med Hr Printzensköld instämt, så hemställer jag till de båda ledamöterna, huruvida icke de skulle vilja afstå från sin begäran om bordläggning af della mål och tillåta att detsamma nu må afgöras, emedan det är af vigt att snart erhålla R.
St:s beslut i denna fråga, enär man måste vidtaga förberedande åtgärder så fort som möjligt.
Jag vågar göra samma framställning till de herrar, som önskat bordläggning.
Det fordras icke serdeles begrundande alt afgöra denna fråga och man bör icke väcka ond blod i oträngdt mål.
Då man känner den oinskränkta rättighet, som 2:ne ledamöter ega alt, i hvarje fall sådant som detta, pålägga Ståndet fjettrnr, från hvilka Ståndet icke kan sig befria, så är jag öfvertygad om all hvar och en ledamot, som begagnar denna rätt, icke gör det annat än af fullt giltiga skäl.
Har han begagnat denna sin rätt i god mening, så är jag öfvertygad om att ingen person, som är aktningsvärd, vidhåller den blott derföre att sådan är hans lagenliga rättighet.
Det är ju fastmer en vacker känsla, som föranleder alt afstå ifrån sina rättigheter, om något godt kan vinnas dermed; och jag är fullt förvissad att ett vädjande till Hr Printzenskölds och Gr.
Mörners rättkänsla och ädelmodiga tänkesätt skall icke i delta fall vara förgäfves. o o Jag tillåter mig då erinra derom, att denna haga är af sadan beskaffenhet, att ett snart beslut deri är af nästan likaså mycken vigt, som sjelfva beslutet.
Expositionen i London är redan börjad.
Kan det vara nyssbemälde värde ledamöters åsigt, att framdeles lill - Den 10 Maj f. m. 397 styrka afslag å denna flaga 7
Om sä är, hoppas jag dock att
Ståndet icke gär in derpå, synnerligen sedan 2:ne andra Stånd, Preste- och BorgareStm, redan hafva med en frikostighet, vida utöfver hvad K. M. liar ifrågasatt för Svenska Statsverket, gjort upoflringar för enahanda ändamål.
Ar det då möjligt, att IS.
St. skulle kunna afslå denna ringa summa?
Denna fråga betraktas af hela den Svenska allmänheten med den största upmärksamhet.
Jag är icke någon populuritets-jägare och har aldrig varit det, utan alltid afskytt den saken, således tror jag icke att någon skall tilltro mig det; men jag vilie uprikligt att IS. o. Ad. måtte med beredvillighet, i sättet att gä tillväga, bemöta deras önskningar som icke hafva andel i representationen, men som förvänta af Svenska folkets ombud en välvilja, lika liflig, som den möjligen vore, om de nu uteslutna klasserne kunde sjelfve bland oss föra sin talan.
Jag menar härmed naturligtvis de s. k. arbetande klasserna af folket.
Alltså hemställer jag vördsamt, och med vädjande till förbemälde begge herrars för folkets bästa säkerligen väl viljande hjertelag, alt de icke måtte fortsätta sitt yrkande om förnyad bordläggning af detta mål.
Hr Printzensköld: Frih.
Cederströms långa och till mig ställda anförande anser jng icke höra till något besvarande uptagas.
I anledn. af Frihms försäkran att han icke är popularitets-jägare, får jag dock bemärka, att under det han framställde denna försäkran, åberopade han den spända upmärksamhet, hvarmed denna fråga är följd af dem, hvilka skulle komma i åtnjutande af de fördelar, som anslaget medför.
Jag kan för min del icke fästa afseende, hvarken på deras spända upmärksamhet eller någon annans upmärksamhet, än deras som skola afgöra saken efter dess beskaffenhet; men då jag hör att flera af R. o. Ad:s ledamöter önska att saken nu måste afgöras, så ehuru det är min lagliga rätt att få frågan hvilande på bordet, och grunden för min begäran är både min pligt såsom riksdagsman och jemväl behofvet af att känna sakerna innan jag om dem bestämmer mitt omdöme, hvilket här ännu icke kunnat ske, emedan jag icke hunnit genomläsa K.
M:s nåd. skrifvelse, vill jag på dessa ledamöters begäran afstå ifrån min anhållan om bordläggning och medgifver att saken nu må företagas.
Då Hr Printzensköld har afstått ifrån sin an hållan om bordläggning, så vill jag icke eller motsätta mig ärendets företagande, förbehållande mig att oförhindrad af allt det vackra, som har blifvit sagdt, få i saken framställa mina tankar.
Sedan härefter Utsk:s utlåt, blifvit upläst och underl.
Ridd. Sekret., uppå förfrågan af Gr.
Mörner, uplyst att detsamma blifvit bifallit af Preste- och BorgareStm, men återremitteradt af BondeSt., anförde Gr.
För min del har jag icke inom Utsk. biträdt ifrågavar. betänk.
Jag har ansett något egentligt ändamål genom det ifrågavar. anslaget icke kunna vinnas.
Jag lemnar åt en hvar att bedöma, huruvida en arbetare, utan all underbyggnad, skulle under 14 dagars vistande i London, der han icke känner språket, 398 Den 10 Maj f. m. icke har några relationer, kunna af det vistandet draga någon egentlig nytta.
För mig vill det vara klart, att de sålunda använda medlen icke blifva annat än utan nytta bortkastade.
Summan, använd på ett vida inskränktare antal, kanske af det antal, som nu är föreslaget, och deremot tiden för vistandet längre än som nu är i fråga, skulle för Svenska fabrikerne och Svenska näringarne i min tanka medföra verklig nytta.
Det är derföre mindre med afseende på sjelfva beloppet af det anslag, som är ifrågasatt än sättet för detsammas användande som jag haft betänkligheter.
Jag tror icke att det är rätt hushålladt att använda 12,000 r:dr på ett sätt att man icke har att deraf vänta annat än möjligen inbilskhet och stegrade anspråk hos de utskickade personerna, sorn pä en så kort tid icke kunna inhemta någon verklig kunskap om de ämnen, som förekomma.
Det är bekant, att man icke får vidröra de ämnen, som äro utställda utan endast på afstånd beskåda desamma.
Jag hemställer till hvar och en, huruvida någon riktig insigt skulle på det viset under 14 dagars vistande i London kunna inhemtas.
Jag tror det icke och får derföre anhålla alt betänk, måtte till Utsk. återremitteras.
Då jag inom StatsUtsk. med min röst biträdt det ifrågavar. betänk., så anhåller jag alt i största korthet få redogöra för de skäl, som dertill föranledt mig.
Jag får till en början nämna att jag visserligen, lika med den siste värde talaren är öfvertygad derom, att nyttan af den ifrågavar. resan icke kommer att blifva så stor som man föreställer sig.
Likväl skulle jag tro ali resan icke kommer alt blifva utan all fördel för det allmänna, då det icke blott är arbetare, som dit utskickas utan äfven Svenska slöjdidkare och Svenska fabriksmästare, som komma alt göra denna resa.
Jag skulle således tro att någon, om än mindre stor, nytta kommer att af resan upstå; men det har icke varit den relativa nyttan af resan som förmått mig att dertill lemna milt bifall.
Det har varit den omständigheten alt petitioner inkommit ifrån nästan alla trakter, åsyftande K. M:s nåd. förord hos R.
St. för beviljande af medel lill en sådan resa.
Allmänt är man öfvertygad eller synes åtminstone vara det om den stora fördel man deraf skulle komma att skörda.
St. nu skulle afslå detta anslag, så blir följden att alla de, som äro i saken intresserade, eller som hoppas att få göra en dylik resa, skulle säga att om R.
St. lemnat medel till deras resa, så hade deras slöjder kunnat göra betydliga framsteg.
De hade kunnat komma hem ifrån London, skickligare än de rest dit, de hade der fått se alla länders industri-alster och derigenom kunnat gagna vår egen industri.
Jag tror att det är egentligen derföre att ej alla dessa Slöjdidkare genom ett afslag må föras på den tankan, att R.
St. och deras första
Stånd velat vägra dem den uplysning hvaraf de äro i så stort behof, som man bör bifalla Ulsk:s framställning.
Jag har dessutom ännu ett annat skäl för mitt bifall.
I en tid dä olika klasser inom samhället yrka att vinnn inträde i representationen och ibland dem äfven de arbetande och fabriksklasserne, tror jag att i en sak, som så nära rörer deras intresse vi böra visa dem att fastän Den 10 Maj f. m. 399 de icke här ega representanter, sä ega de likväl inom representationen målsmän som bevaka deras fördelar.
På dessa skäl har jag biträdt betänk, och anhåller nu om propos. på bifall derå.
Jag tror alt den siste värde talaren till en del oriktigt fattat Gr.
Då jag inom Utsk. hört till samma åsigt som Gr.
Mörner, d. v. s. voterat emot anslagets ifrågavar. användande, så ber jag att uptaga några af de anmärknrr, som Hr von Troil gjort emot Gr.
Det har nemi. blifvit yttradt, såsom skäl för bifall, att deputerade ifrån de mest aflägsna delar af riket allesammans deruti instämt att det skulle vara af serdeles nytta för industrien om personer af arbetande och fabriksklasserne finge göra en sådan resa som den här ifrågasatte och att det till följd deraf skulle väcka split emellan samhällsklasserne om R. o. Ad. vägrade ett anslag, som hade industriens uphjelpande till ändamål.
Jag tror likväl att det tillkommer R. o. Ad. att i första rummet tillse att man gör anslag, som medföra verklig nylla för industrien, och ej att gifva anslagen endast derföre alt de skulle på flera ställen väcka en ögonblicklig belåtenhet; med ett ord gifva anslag till en lustresa — ty resultatet af resan blir hvad Gr.
Mörner yttrat, eller att de resande personerna få tillfälle att gå ibland en mängd menniskor i kristallpalatset och se en mängd förvånande saker utan att kunna få den aldra minsta kännedom om på hvad sätt alla dessa verldens underverk tillkommit.
Det är ju icke tänkbart, Mina Hrr, alt 70 st. slöjdidkare i London, ledda af några tolkar, kunna inhemta något för industrien nyttigt; men om deremot, såsom Gr:n yttrat, ett mindre antal personer utskickades och dessa utgjordes af skickliga fabriksmästare eller andra kapaciteter inom folket samt finge vara ute en längre tid, så skulle denna summa, på det sättet använd, verkligen kunna medföra nytta för landets industri, Gr.
Mörner yrkade äterremiss icke derföre alt R. o. Ad. skulle uttala sitt ogillande af delta anslag till industriens förkofran, utan endast för alt uttrycka en åsigt om huru detta anslag skulle bättre användas för det ändamål man åsyftade.
Jag tror att Gr:n har derutinnan fullkomligt rätt och vill derföre för min del med min röst understödja den åsigten samt anhåller derföre hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. på återremiss.
Om jag ansåge de 12,000 ndrne icke kunna åstadkomma nytta utan blott tillfredsställelse för dem, som hafva lust att resa utrikes, så skulle jag, lika med Hr Bildt och Gr.
Mörner, säga nej; men under en så kort resa, kan ju icke vara fråga om alt inhämta sakkunskap i något yrke, som man förut icke känner.
Man reser icke i en hast för att lära sig ett yrkes bedrifvande utan man reser för att se, till hvilken fullkomlighet deltagarne i det man tillhörer, kunna åstadkomma arbeten, der de göras bäst.
Det är för hvem som helst en stor sak att åtminstone få se det mål, till hvilket man bör sträfva.
Sättet att komma dit, kan sedan läras.
Den som har godt hufvud och fallenhet för konsten hjelper sig ofta sjelf öfver de mellanliggande svårigheterna.
400 Den 10 Maj f. m
Vi bafva t. ex. här sett när Jernkontoret skickat personer lill England för att studera åtskilligt i jernhandtering, sä hafva Engelsmännen hållit vissa machiners sammansättning hemlig; men de utskickade hafva dock, när de sett machinerna i gång uttänkt deras inre sammansättning och gjort dem efter vid återkomsten hit.
Om detta är möjligt i mera vetenskapliga eller högre näringsyrken, så måste det äfven vara möjligt i de lägre eller handarbeten.
En hvar, som gjort någon utrikes resa, vet äfven huru mycket han vunnit i sin bildning blott genom att se huru det tillgår, och huru långt man kommit på andra ställen äfven om man icke förnimmer sättet för verkställigheten, utan blott hennes följder.
Skulle nu vi, bland hvilka mången varit lycklig nog alt hafva haft en sådan förmån, icke vilja förskaffa utväg dertill för dem, som deraf äro i saknad?