Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot detta fJtsk:s förslag liar jag reserverat mig, emedan jag ansett den, som 3:ne gånger pliklat för dryc* kenskap och 4;de resan beträdes med sådan förseelse, höra betraktas såsom pförbätterlig, hvarföre jag velat, att deq som sålunda 4-de gången pliktfälles bör vara beröfvad medborgerligt förtroende, hvilket är så mycket nödigare, son? 38 Den 2 September f. m. lian, enl.
Utsk:s förslag, ej ovillkorligen skall sältas under förmyndare, utan endast i händelse af påstående, och således till skada för sig och samhället kan fortfara att såsom fullmyndig innehafva så viii förmynderskap som andra medborgerliga förtroenden, hvilket ej torde vara nyttigt eller råd ligt, enär man kan förutse, att han ytterligare skall Öfverlasta sig och i sådant tillstånd förorsaka krångel och villervalla, om ej värre, vid de förrättningar, uti hvilka han på grund af medborgerligt förtroende kunde komma att deltaga.
Af denna anledn. instämmer jag uti anhållan om återremiss af betänkandet, Hr von Rosen, Georg:
Uti 6 §:n stadgas 6 r:dr 3a sk. bot samt förlust af all rätt till betalning för varan,forn någon utborgar starka drycker åt omyndiga studerande under deras vistande vid academier, gymnasier oell skolor, utan att föräldrar, förmyndare eller lärare äga kännedom derom och medgifva det; äfvensom för sådant utborgande åt tjenstefolk, gesäller och lärgossar samt gemenskapen af krigsmakten, utan vederbör, husbönders, mästares eller befälhafvares lof.
Härvid skulle jag vilja hafva det tillägg, att påföljden skulle blifva enahanda för starka dryckers utborgande åt personer, sorn för 4;de resan fylleri blifvit förklarade omyndige, emedan jag anser dem böra vara lika mycket skyddade mot frestelsen, som tjenstehjon och andra omyndige personer, särdeles som den, hvilken för fylleri blifvit ställd under förmyndare, ägde så mycket större väckelse att söka på credit förskaffa sig starka drycker, som lian, i egenskap af omyndig, slapp att betala desamma.
Det är således genom att bestraffa krögaren, som utborgar starka drycker åt en sådan omyndig person, som man skall förekomma ytterligare itererad förseelse, och jag skulle tro alt näringsidkare böra vidkännas ökad bestraffning för itererad förbrytelse i detta fall.
Utsk. har uti 5 §:n förklarat, att det på vederbörts bepröfvande efter omständigheterna må ankomma, huruvida värd af sin näringsrättighet må förklaras förlustig, derest han i öfrigt gjort sig till ansvar skyldig för sådan förseelse, som nämnda §. omförmäler.
Samma påföljd anser jag böra följa på iteration af den uti 6 §:n nämnda förbrytelsen.
Jag gillar Utsk:s tillstyrkande uti io §:n, att förbrytelser af denna art icke böra åtalas inför Konungens Bef:h:de såsom endast föranledande till omväg; ty när åklagare till Konungens 13ef:h:de inlägger memorial, hvaruti person tilltalas för flera brott, så åberopar han ofta vittnen, hvilka skola höras vid häradsrätten i orten, der de finnas; men då vittnen yttrat sig om hans brottslighet, och målets utredning sålunda egentligen sker vid häradsrätten, så måtte väl domaren lika väl kunna tillämpa lagen sorn Konungens Befh:de.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller äfven jag om återremiss af betänkandet. 1) c n i S c jp t e m l> c r f. m. 39 tJr Ribbing, Arvid:
Uti stadgandet alt den som beIrädes med 4:<^e resan fylleri skall stii 1 las under förmyndarevärd erfordras det förtydligande, huruvida, hädanefter som hittills, domstolarne skola äga alt ställa den under förmyndare, som 3:ne eller färre gånger gjort sig saker till ansvar för fylleri.
Sådant är visserligen icke förbjudet i denna §., men den kunde möjligtvis tydas så, att endast med 4;de resan fylleriförbrytelse vore förenad rättighet för vederbör, att få den saltfällde ställd under förmyndarevård.
Härpå anser jag mig böra fästa Utsk:s uppmärksamhet och tillstyrker för min del, alt förhållandet i detta hänseende måtte blifva hädanefter såsom det hittills varit.
Äfven skulle jag tro, att den varningsgrad, som Frih.
Leijonhufvud åsyftat, skulle i det närmaste kunna ernås genom iakttagande af hvad vid åtskilliga domstolar prakticerats, nemi. genom alt höra församlingen, innan beslut fattas om en för itererad fylleriförseelse dömd persons ställande under förmynderskap, ty genom att sålunda höra församlingen vinner frågan en slags offentlighet eller märkvärdighet, som ingalunda kan vara särdeles behaglig för den felande; hvadan ock ett sådant församlingens hörande innefattar ett slags varning, som mera direct ustadkommes, derigenom att domstolens ordför. vid sådana tillfällen ställer några förmanande ord till den felande, i händelse församlingen tillstyrker att han för den gången icke bör ställas under annans förmyndarevård.
Vidare skulle jag tro att skyldigheten alt i den händelse, som nu förutsattes, stå under förmyndare, icke bör bero derpå, att påstående derom göres, emedan det då kunde handa, att den mera förmögne och ansedde, som är tillräckligen gynnad, derigenom att han medelst höler, hvilka för honom äro af ingen betydelse, kan få umgälla sin förseelse, än ytterligare gynnades derigenom, att kanhända ingen vågade göra påstående mot en sådan mera betydande och maktägande, ehuru lika lastfull supare.
Leijonhufvud liar fästat uppmärksamhet på den §., som bestämmer huru den skall straffas, hvilken förleder en annan alt öfverlasta sig; och har Hr Frihtn, som ansett den af Utsk. antagna straffbestämmelse för ringa, föreslagit, att ansvaret måtte blifva t3 r:dr 16 sk. böter.
I grundsatsen kunde jag visserligen dela samma åsigt, att ett strängare ansvar erfordras; roen då det hittills kanske ofta varit ansedt för en heder att truga sina gäster att dricka, och på så sätt vara god värd, hvarigenom mången kunnat förledas att förtära så mycket att han blifvit drucken: så skulle jag tro, att det vore en för häftig öfvergång, om ansvaret i detta hänseende bestämdes till så höga böter, och då vore det fara värdi, att detta lagstadgande aldrig tillämpades, och att böterna aldrig utginge, emedan man ansåg dem orimliga, ovan att betrakta saken från den mera allvarsamma sidan.
Deremot måste jag instämma uti den af Frih. 4° Den 2 September f. m.
Leijonhufvud gjorda anmärknm, att det icke bör vara någon faders eller husbondes åliggande att ställa sig till efterlefnad hvad en krono- eller polisbetjent kan linna för godt att, efter föregången lagioring och ifieddeladt utslag, föreskrifva i afseende på aga för barn eller tjenstehjon.
Den varde talaren har så väl utvecklat skälet för sin åsigt, att jag endast behöfver förena mig med honom.
För min del anser jag penningestraffet för den omyndige icke vara olämpligt, emedan det egentligen drabbade fadren eller förmyndaren, som derigenom påminnes om hvad i uppfostran kata brista.
Det stadgande, alt den som i förrättande af K. Rl:s Och Kronans tjenst är drucken skall böta dubbelt emot det som i i §:n i mom. är utsatt, finner jag ganska riktigt* Sker det tredje gången , heter det j bör han från tjensten afsätta*\ hvarföre icke ändra gången?
Uti 5 §:n har äfven en talare yrkat högre ansvar.
Jag tror, att man icke bör stadga alltför stränga straffbestämmelser; ty i samma män, sora straffet är lindrigt, kaO man hoppas att det skall blifva Verksteldt.
För Öfrigt anser jag, lika med Hr von Röök , att alla föreglde författningar angtde fyllerilasten äro uppliäfnä genom denna, derest den blir antagen.
Man har nämnt något om ny ktei hetsvännernas bemödanden att utrota
Och förekomma dryckenskapen.
De slå i fullkomlig harmoni med den lagstiftning, som är Cn öfvergång från straff till bibringande af öfvertygelse om det rätta och sanna* Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Ämnet som utgör föremål för öfverläggning, nemi. huru den i så många hänseenden menliga och förderfliga fyllerilasten lämpligast och säkrast skall kunna utrotas, är visserligen af ganska stor vigt.
Man måste dock erkänna, att denna last under de sednasle i5 åren i allmänhet betydligen aftagit, och att man nu sällan ser bättre mein tuskor blottställa sig för det förakt, hvaraf densamma åtföljdes, och här i Stockholm har det kommit ända derhän att icke en gång vaktmästare vilja låta se sig druckne.
Men äfven i landsorterna har den aftagit* jag erinrar mig, då jag för 26 å 28 år sedan började resa emellan Skåne och Stockholm, huruledes uti en viss provins jag ofta var blottställd, icke blott för gräl, utan äfven för handgripliga äfventyr af öfverlastade och okynniga menniskor.
Nu deremot kan man med trygghet färdas genom samma provins, likasom öfverallt annorstädes, utan att nästan se någon rusig, knappt om Söndagarna eller vid marknader; och då denna förändring för sig gått under tillvaron af våra hårda och orimliga författningar mot fyllerilasten, bevisar sådant blott, alt Cn tilltagande moralisk utveckling trotsat sjelfva dessa författningar.
Hvad nu sjelfva författningen beträffar, så anser jag såsom en orimlighet att belägga fylleri med böter, emedan straffet mindre drabbar suparen - Pen 2 September f. m. 4t ren än lians hustru och barn, hvilka få umgälla mannens och fadrens förbrytelse, så länge den skall med penningar försonas.
För min del tror jag, att man bör söka verka på drinkarens moraliska känsla; och att man sålunda bör låta kyrkorådet eller sockennämnder, derest sådana blifva organiserade, varna honom de tvänne första gångerna, och att, derest han tredje gången förser sig, en sådan förbrytare bör, på sätt jag vid föregtde riksdagar föreslagit och LagUtsk. nu tillstyrkt, ställas under förmyndarevård.
Vid Utskls tillstyrkande i detta fall har jag dock en anmärkn. att göra, Utsk. vill nemi. icke lossa honom från förniynderskapet förrän det räckt tvänne år, och han sjelf begär befrielse derifrån, sedan han emedlertid sitt lefverne bättrat.
För att vinna ändamålet, skulle han således vara nödsakad att bevisa det han lefvat nyktert under dessa tvänne år, och det är alltför ovanligt, att någon skall tvingas bevisa sin oskuld.
För min del tror jag, att en sådan person bör dömmas under förmynderskap på viss tid, t. ex. i eller 2.’ne år, och att han efter den bestämda tidens utgång må varda ifrån förmyndareinseendet befriad, derest han under tiden icke blifvit om nytt fylleri öfverbevisa 2.:dra mom. af i §:n stadgar:
'Om någon inför Konungens 13ef:h:de eller någon domstol, vid allm. sammankomster, ’’läsförhör, stämmor, auctioner, marknader, skjutningar eller ■”skallgångar, finnes af starka drycker öfverlastad, fälles han ”till dubbla böter, emot hvad här ofvan blifvit utstakadt.”
Detta anser jag till följd af samma princip orimligt och dessutom öfverflödigt. y:de §:n bestämmer nemi. huru förhållas skall med en person, som på väg eller gata träffas af starka drycker öfverlastad, eller om han i sådant tillstånd befinner sig på värdshus, näringsställen, krogar eller andra allm. ställen.
Att visa ut honom från ett sådant ställe, eller att stänga in honom till dess han återvunnit sina sinnens bruk, anser jag vara tillräckligt och det lämpligaste sättet att straffa honom.
.:a morn. af 2:a §:n heter det: ”Är någon annan ”vid förrättande af K. M:s och Kronans tjenst drucken, ”bote dubbelt mot det, som i i §:n i inom utsatt är.
Skir ”det tredje gången, blifve han ock, efter omständigheterna, ’’på vissa år eller för alltid från tjensten afsatt.”
Första gången kunde han bestraffas dermed, att han utaf sin chef erhöll en varning.
Hjelpte icke det, så kunde han suspenderas på viss tid.
För öfrigt finnér jag ganska billigt, att den får plikta, som förleder andra att supa, samt att näringsidkare, som låta gästerna supa mera än de tåla, icke blott böra ansvara derför, utan äfven vara skyldige att vårda dea öfverlastade.
Jag matte hafva uttryckt i3 H. 6 4a Den a September f. m. mig otydligt, då en väld ledamot kunnat tro, att jag talat för hårda straffbestämmelser.
Det har icke varit min mening, utan får jag förklara, att jag i allo gillar de mildare straffbestämmelser för fylleribrott, som detta betänk, innehåller, derföre att straff icke böra vara öfverdrifna utan noga lämpade efter brottens natur.
Jag tror äfven, att jag alltid yttrat mig för mildare strafflagar, såsom t. ex. i fråga om qvalificerade dödsstraff, om spö och risslitning, om den uppenbara kyrkoplikten m. m.; men jag framställde en anmärkn.
, som jag ansåg böra föranleda en återremiss, den nemi. att Utskts betänk, icke innehöll upphäfvande af 1825 års
K bref, så att domaren kunde lemna sitt tvifvelsmål, huruvida han blott skulle följa den nu föreslagna författningen, i händelse den blefve antagen, eller tillämpa det K. brefvet, hvilket innehåller föreskrifter, som stå i strid med samma författning.
Min mening har icke blifvit rubbad af den s. k. vederläggning, som 2:ne LagUtskts ledamöter samt Hr Ribbing försökt.
Jag kan nemi. icke finna, att en af K.
M. utfärdad författning, som innehåller ändringar uti en förut ulgifven författning, blir upphäfven derigenom att R.
St. föreslå upphäfvande af den först utfärdade författningen.
Jag känner icke annat sätt, än det som 87 §:n Reg F:n föreskrifver för stadgande af civil—lag; och det må vara ledamöterna af LagUtsk. samt den värda ledamoten af detta Stånd, som deruti instämt, förbehållet, alt tro det man, under förslaget att upphäfva en författning, tyst subsumerat ett förslag att upphäfva en annan.
Jag tror att den, som nitälskar för sakens framgång, måste göra anmärkntr, på det förslaget må framkomma i fullständigt skick, emedan det i annat fall icke lärer kunna vinna K.
M:s sanction, enär Högsta
Domstolen förmodligen icke skulle underlåta att i underd. fästa K.
M:s uppmärksamhet på det af mig nu an märkta förhållande, derest an!edn:n dertill qvarstod, och hvaraf följden blefve den att förslaget komme att förfalla.
Jag förnyar min anhållan om återremiss, och begär att äfven detta yttrande måtte få åtfölja densamma.
Till beredande af nödig tydlighet uli författningen hemställer jag, att så val 181 3 års förordning som alla sedermera utkomna författningar röride fylleri och dryckenskap måtte förklaras hafva upphört i och genom den nu föreslagna författningen i ämnet, hvilket är så mycket nödvändigare, som, jemte det af den sista värda talaren omnämnda, äfven ett annat K. bref finnes af 1837, som egentligen handlar om straff för iteration af dryckenskapsförseelser.
Med en föreg:de talare instämmer jag deruti, att penningeböter icke utgöra ett lämpligt straff för fyllerilasten; men då vi icke äga socken-nämnder, och då vi ej veta om vi erhålla dem, ännu mindre med livad verksamhet de kunde verka till ändamålet: så anser jag någon annan utväg för närvar, icke kun - Den 2 September f. m. 4J na vidtagas, än att lindra penninge-ansvaret, ocli anhåller derföre, att fylleri-förseelse icke må beläggas med högre ansvar än de vanliga böterna, nemi. 3 r:dr 16 sk.; afven då förseelsen itereras.
Jag förenar mig med LagUtsk. i den åsigt, att det för 4-de resan stadgade ansvar af förlust af medborgerligt föitroende icke bör finnas, hvarken för 4;de resan eller för ytterligare itererad förseelse.
Den farhåga, sorn Frih.
Cederström förespått, nemi. att det kunde hända, att en person, som pliktat för 4:de, 5:te eller flera gånger förnyad fylleri-förseelse, kunde blifva utsedd till någon förrättning, som förutsätter medborgerligt förtroende, och derigenom åstadkomma allmän förargelse, är af ingen betydenhet, emedan det icke är att förmoda, att en person, hvilken 4:de gången försett sig med och straffats för dylik öfverträdelse, skall blifva vald till någon befattning, som innefattar medborgerligt förtroende; men för att tillintetgöra möjligheten deraf, enär förhållandet låter tänka sig, så får jag föreslå, alt en sådan persons ställande under förmyndarevård icke må bero blott derpå, att påstående derom göres, utan att domaren, som dömmer honom för fylleriförseelsen, skall vara förpligtad alt jemväl dömma honom att stå under förmyndare-inseende den föreslagna tiden.
Deremot kan man invända, att det finnes många personer, dömde för ^:de resan fylleri, hvilka icke äga något, som kan utgöra föremål för förmyndares förvaltning; roen då har förmyndaren icke heller särdeles besvär med myndlingen, och sådana personer böra i främsta rummet ställas under polismaktens uppsigt.
Der annan polismyndighet icke finnes, som detta inseende borde tillkomma, torde krono- eller polisbetjenter erhålla förordnande alt hafva förmyndare-uppsigt öfver sådana personer.
Så länge ett sådant förhållande existerade, kunde den sålunda dömde personen icke väljas till någon befattning, som innefattade medborgerligt förtroende, emedan sådant icke kan lemnäs åt en omyndig.
Men då någon ställes under förmyndarevård för 4'de resan fylleri, så bör han från förmyndare-inseendet befrias, då han förbättrat sig, hörandes, i händelse denna åsigt godkännes, LagUtskts förslag i öfverensstämmelse dermed ändras.
Utsk. säger nemi.: ”dock. ”att den således sakfällde må, der han sitt lefverne bättrat, ”efter 2 års förlopp anmäla sig hos domstolen ali åter var”da myndig förklarad.”
Detta innehåller ingenting; ty ingen lärer kunna hindra honom alt, om han så för godt finner, dagen efter det han blifvit för fylleriförseelsen pliktfälld oell under förmyndare ställd, anmäla sig hos domaren med begäran att blifva myndig förklarad.
Efter 2 års förlopp bör han vara ovillkorligen berättigad alt blifva myndig; då blir det en skyldighet för den, som påslår att lian ej förbättrat sig, att bevisa påståendet.
Ingen af de värda talare, sorn yttrat sig, bar fästat sig vid den af Utsk. löre - 44 Den 2 S e p t e rn b e r f. m. slagna förändringen uti definitionen pä en drucken eller'uppgiften på de omständigheter, hvaraf man kan antaga att någon är öfverlastad.
Uti i8i3 års författning heter det: ”att den, som genom missbruk af starka drycker sig öfverkasta!’, så att af hans åtbörder eller af hans orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan att han drucken är, haf”ve sig till ansvar för fy! leri brot t skyldig gjort.’’ Uti Utsk:s förslag står deremot: ”att den som af starka drycker synbarligen öfverlastad är, skall vara till ansvar derför förfallen. ’'’
För en hvar, som antingen sjelf hållit undersökning, ang:de fylleribrott, eliel’ som afhört sådan ransakning, ur det bekant, att allmogen och de lägre folk-classerna vanligtvis förklara, att de icke sett den vara drucken, som icke är så handfallen, att han hvarken kan stå eller gå.
Om derföre endast den, sorn synbarligen är öfverlastad, kommer att ansvara derför, så befarar jag, att man icke får någon annan sakfälld för fylleri, än den som är så drucken, att lian icke kan resa sig upp.
Jag påminner mig huruledes en öfverlastad person blef sakfälld, just på den grund alt vittnen upplyste, det han vid det åtalade tillfället haft sådana fugter, som lian icke brukade, när han ej bekommit brännvin.
De som äga mera erfarenhet än jag i dessa måls behandling, torde kunna vitsorda riktigheten af hvad jag yttrat, och att följaktligen den gamla redactionen i detta hänseende är bättre än den nya.
I afseende på gradationen af bestraffningen, skulle jag vilja instämma med Frih.
Leijonhufvud deruti, att det visserligen vore bättre, om man, med undvikande af böter, kunde inskränka sig till att bölja med varningar.
Men utan tvifvel är förhållandet sådant, att den druckne, när han varder nykter, hellre erlägger bötesbeloppet, än han underkastar sig en varning t. ex. inför kyrkorådet.
Om man derföre börjar med varningsgrader och för upprepad förseelse ålägger böter; så skulle förbrytaren anse sig hårdare bestraffad första gången ban felade mot författningen, än sednare.
Frågan är derföre, om man icke på grund af sjelfva erfarenheten borde vända 0111 förhållandet och hålla sig vid Utsk:s förslag, nemi. att börja med bötesansvaret.
Jag är visserligen af den mening, som både Utsk. och Frih. Leijonhufvud uttalat, att böter för fylleri göra icke blott förbrytaren sjelf, utan äfven hans omgifning, hans hustru och barn fattigare än de redan äro genom sjelfva fyllerilasten; men hvilket annat straff vill man sälta i stället?
Har man icke något annat, så måste man väl bibehålla det som finnes.
Jag finner icke skäl att bibehålla samma bötesbelopp för aldra och 3:dje, som för första resan fylleri, ulan anser jag upprepandet af denna förseelse böra hårdare bestraffas, såsom förhållandet är med andia förbrytelser.
Jag öfverlemna!' derföre till Utsk:s beprölvande, om det icke vore skäl att höja böterna för andra resan fylleri.
För tredje resan torde varning inför Den a September f. ra.
45 kyrkorådet vara på sitt ställe.
Vore det så lyckligt att vi finge menigliets-styreiser, så torde varningen böra ske inför dem. ålen så länge de icke finnas, får det väl ske inf r den myndighet, som vi äga, nemi. kyrkorådet.
Beslutet om varningen, grundadt på den tilltalades öfverbevisning om förseelsen, meddelar naturligtvis domstolen.
För 4:de resan ville jag hålla mig till det äfventyr
Utsk föreslagit, nemi. att drinkaren förklaras omyndig, då påstående derom göres; men troligen underlätes sådant påstående emot honom, ifall han är fattig och icke vidare har något alt förstöra för sig sjelf, hustru eller barn.
Men då han likväl i sin vandel är så klen, att han kan och bör ställas under förmyndare, hemställer jag om det icke vore skäl, att han, på sätt Frih.
Anders Cederström yrkat, förklarades förlustig medborgerligt förtroende, d. v. s. rättigheten att deltaga uti val eller att kunna väljas till förrättningar, som förutsätta församlingens eller annat allmänt förtroende.
Äger han icke förtroende att vårda sitt eget gods, så lär honom väl icke heller böra uppdragas befattningar, der andras väl kan komma under hans vård.
Att det icke skulle kunna inträffa, att personer, som varit 4;de resan befunne druckne, erhölle dylika uppdrag, är en något förlängt sträckt förhoppning, särdeles i de orter, der man i afseende på supandet icke är så noga som här.
Exempel äro förhatliga; och jag vill derföre inga anföra; men något hvar torde erinra sig personer, som äro kände för rätt stora drinkare, men icke förthy innehafva medborgerliga uppdrag.
För femte resan fylleri torde straffet böra bestå deruti, att den som sålunda försett sig, ovillkorligen ställes under förmyndare-inseende, antingen det yrkas eller icke.
Lika med Utsk. anser jag det vara rätt, att den, som varit drucken vid allm. sammankomster, fälles till dubbla böter.
Om någon är drucken på galan och icke åstadkommer förargelse, såsom händelsen deremot måste vara då den druckne befinner sig vid ett läsförhör eller inför en domstol; så är hans förbrytelse mindre, än om han varit det vid en allmän sammankomst eller då lian har ett allmänt uppdrag, såsom vid en skallgång, då hela ändamålet kan förfelas i följd af hans rusiga belägenhet, och då många menniskor förspilla tid och kostnad blott för hans förseelse.
I afseende på redactionen får jag endast göra en anmärka.
, som är af föga betydenhet, men som bör iakttagas, efter sådant utan olägenhet låter sig göra. I 7 §:n heter det nemi.: ”Hvar och en som, af starka drycker öfverlaslad, ”träffas på väg eller gata må, när dess behöriga vårdande etc.”
Ordet ”dess,” som kan hafva afseende på ordet väg eller gata, hvilkas behöriga vårdande äfven kan ifrågasättas, torde böra utbytas mot ordet "hans,” emedan fråga är om en person, hvarpå det har afseende.
Jag anhåller om åter - 46
Den i September f. m. remiss af betänk., samt att dessa anmärkntr mätte få till Utsk. åtfölja.
Som jag tycker mig finna, att återremiss af detta betänk, lärer blifva en följd af dis— cussionen, så tager jag mig friheten att i korthet tillkännagifva mina åsigter i ämnet.
Jag får då säga, att jag anser i det närmaste orätt och öfverflödigt att stadga lagar, som speciell vidröra fyllerilasten.
Erfarenheten har redan visat, att det icke är genom stränga polislagar man uppnår det lyckliga resultat, som åsyftas; och då man känner det öfverdåd, som karakteriserar allmogen på de ställen der fyllerilasten gripit omkring sig, så finner man äfven att denna last åtföljes af ett skrytsamt trots mot dessa lagar, som äro stiftade för att hämma densamma; att det är ofta nog mindre begäret för dryckenskap, än skrytet att kunna, icke allenast hafva råd att bestå sig denna välplägnad samt traktera andra, utan äfven visa att man har medel att köpa sig ifrån ansvaret, hvaruti orsaken bör sökas till dylika förbrytelser.
Så har jag åtminstone vid många tillfällen funnit förhållandet, och jag är öfvertygad, att om icke detta retemedel funnits, hade fyllerilasten hos dessa individer varit mindre.