Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill då först vända mig tili den formella delen af mitt förslag, hvilken egentligen den siste värde talaren synnerligast omfattat, och hvilken han i sanning tyckes anse som hufvudsak.
För min del återigen anser jag denna del ovilkorligen böra underordnas det, som är det egentliga, eller sjelfva innehållet af saken.
Hvad nu denna del beträffar, vill jag möta den värde talaren med det inkast, att vi, vid sista Eiksdagen, sago nödvändigheten af att inom ett enda Utsk. sammanfatta och koncentrera de frågor, som rörde bränvinsbränningen, och att äfven då åtskilliga motioner blifvit väckta innan detta Utsk. nedsattes.
Man ansåg likväl icke hinder möta att återkalla de motioner, hvilkas handläggning redan blifvit af andra Utsk. börjad, för att hänskjuta dem till det sedermera tillsatta särskilda Utsk. för bränvinsfrfigan.
Jag föreställer mig visserligen, att med det invecklade riksdagsmaschineri, som vi f. n. ega, en sådan åtgärd kunde hafva sina sidor; men då det likväl endast var formen, som här afsågs, fick den gifva vika på det att det stora ändamålet skulle kunna vinnas, eller att den vigtiga angelägenheten skulle behandlas i ett koncentreradt och icke styckadt skick.
Den 29 November f. m. 471 Beträffande sjelfva innehållet af den nu ifrågavar:de saken, skulle jag önska att till sin fulla vigt kunna framhålla detsamma, eller att kyrkans angelägenheter, som vid denna Riksdag skola skärskådas, måtte få gälla allt hvad de i och för sig sjelfva verkligen gälla.
Det synes mig redan högst tvetydigt, att dessa angelägenheter skola remitteras till Ekon.Utsk., dit alla andra frågor, som dels icke hafva något bestämdt mål och dels icke så noga kunna specificeras, hänföras.
Den stora hög af ärender, som man icke vill öfverlemna till andra Utsk., lägger man på Ekon.Utsk.
Kyrkans angelägenheter, vår allra heligaste kristna Kyrkas, dem vill man således lägga på denna stora allmänna hög; jag vill fråga Eder, mine Hrr, om vi kunna anse det vara nyttigt för Kyrkan och våra egna själars frid, att så der slumpvis afgöra dylika angelägenheter.
När dertill kommer, att det måste fordras djupa insigter för att befatta sig med sådana saker och ting, som höra Guds ord och Guds rike till, tror jag, att det icke vore utan skäl, om vi behjertade i hvilken ställning kyrkan f. n. befinner sig, och om vi afvägde alla de anledningar, som åvägabringat de motioner, som i berörde afseende blifvit väckta.
Jag har under denna sommar varit i tillfälle att på nära håll betrakta de förhållanden, som i synnerhet varit bekymmersamma inom Kyrkan; jag har nemi. i Orsa och i Elfdalen sett, hvilka makter som äro i verksamhet för att undergräfva kyrkans grundvalar; jag har omöjligen kunna betrakta dessa rörelser så lättsinnigt, att jag kunnat föreställa mig att det skall gå af sig sjelf och ganska lätt att bota dessa refvor i Zions murar.
Tvärtom, dessa refvor äro så stora och sträcka sig så långt inpå sjelfva grundvalarne af vår allra heligaste Kyrka, att jag anser mig upmanad uttala ett ord i denna stund för att öfvertyga R. o. Ad. att det är en sak af hög vigt, som är i fråga, då det nemi. rörer sig om Kyrkans angelägenheter, hvilka vi hafva att vänta att vid denna Riksdag få se afgjorda.
Om vi nu åstunda att dessa frågor skola blifva lösta på ett fullt tillfredsställande sätt, så måste vi jemväl vara betänkta på att vidtaga alla de mått och steg, som äro nödvändiga för att icke dessa frågor skola slumpvis behandlas och afgöras, Jag anser det derföre vara alldeles nödvändigt, att ett särskildt Utsk., bestående af både prester och laici; kända för kunskaper och religiositet, blifver nedsatt för att behandla dessa frågor, och jag är öfvertygad, att då de från detta Utsk. återkomma till Ständerna, de skola befinnas i sådant skick, att vi icke skola ångra, det vi för Kyrkans sak nedsatt ett sådant Utsk. hvilket vi likväl vid sista Riksdagen ansågo vara nödvändigt för en angelägenhet af vida mindre vigt, nemi. bränvinsbränningen.
Gr. Liljencrantz, Gust.
En föregående talare har redan sökt utveckla orimligheten af att under närvarande förhållanden åstadkomma hvad motionären åsyftat.
Den siste värde talaren har sagt, att i en sådan vigtig fråga, som den han framställt, borde det formella vara sjelfva hufvudsaken underordnadt; jag vill icke längre sysselsätta mig med beskaffenheten af detta yttrande, men jag förmodar att den värde motionären sjelf inser, att konseqvenserna af ett dylikt påstående äro af den art, att de omöj - 472 Den 29 November f. m. ligen kunna antagas inom en lagstiftande församling.
Motionären har äfven sagt, att då vid föregående
Riksdag alla motioner angtde bränvinsbränningen och dermed sammanhängande ämnen kunde, sedan de förut blifvit remitterade till annat Utsk., derifrån återtagas, för att öfverlemnas åt det sedermera för detta ärende särskildt tillsatta Utsk., så borde samma förhållande äfven nu kunna ega rum.
Men detta innebär ett betydligt misstag; ty frågan om det särskilda Utsk. väcktes då redan i det första plenum hos R. o. Ad., om jag icke missminner mig, och förslaget derom hade dessutom vissa alldeles oundgängliga qvalifikationer, hvilka motionären helt och hållet förgätit att upgifva; såsom huru stort Utsk. skulle blifva eller af huru många medlemmar af hvarje- stånd det skulle bestå o. s. v. I slutet af motionen säger motionären: »och anhåller jag vördsammast, att denna min motion utan upskof måtte till MedSt:ns och vederb.
Utsk:s pröfning öfverlemnas.»
Ja, det är just frågan, huruvida denna motion skall kunna till vederb.
Utsk. remitteras eller icke; och visst är, att motioner icke kunna remitteras utan upskof, förrän man kommit öfverens om hvart de skola remitteras.
Jag vill således icke vidare sysselsätta mig med de formvidrigheter, hvaraf förslaget är behäftadt, emedan de redan anförda torde vara tillräckliga; utan jag vill i stället nu hålla mig något till innehållet.
De kyrkliga förhållandena i vårt land beröra och böra måhända äfven i all framtid, om också icke i så hög grad som nu, dock i viss mån beröra samhällsinrättningarne i öfrigt; de mäste således i någon mån komma att tillhöra lagarne, och kan icke detta bestridas, så måste äfven alla dylika frågor behandlas af män, som äro lagkunnige.
Det kan antagas och måste också förutsättas med detta stånd, att det sökt, vid tillsättandet af LagUtsk. använda de krafter, som företrädesvis dertill borde användas.
Det är dessutom en känd sak, att öfverflöd på lagkunnige män icke finnes inom R. o. Ad., och huru mycket mer är icke detta förhållandet med de öfrige RiksSt:n.
Det skulle derföre, efter mitt förmenande, möta en ganska väsendtlig svårighet att tillsätta ett sådant Utsk., som af motionären blifvit föreslaget, i fall det eljest skulle finnas behöfligt.
Nu hyser jag den fullkomliga öfvertygelse, att dessa ärenden kunna och böra behandlas af de redan befintliga Utsk:n, och af detta skäl, jemte hvad som i förberörde hänseende blifvit anmärkt, kan jag för min del icke tillstyrka tillsättandet af ett särskildt Utsk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Estenberg i slutet af sin motion begärt att densamma måtte remitteras till vederbörligt Utsk., men att Grundlagen icke stadgade hvilket Utsk. i detta fall borde anses vederbörligt.
Riksd.Ordmns 34 § innehöll dock, att sådane frågor, som till visst Utsk. icke höra, kunna remitteras till Allm.
Besv. o. Ekon.- Utsk., och i anledn. deraf finge Hr Gr. o. Landtm, hemställa, om R. o. Ad. bifölle, att ifrågavande motion remitterades till nämnde Utsk. samt, på sätt motionären äfven begärt, kommunicerades de öfriga RiksStm.
Den 29 November f. m. 473 ' Denna propos. besvarades med Nej, och uppå sedermera framstäld propos. blef förev:de motion afslagen.
Hr Nordenfelts, Enar Willi., d. 26 dennes, e. m., på bordet lagda motion om anslag till en vattenledning i Carlskrona.
Gyllengranat, Carl Aug.
Burchard:
Motionären har anfört så grundliga och giltiga skäl, hvarföre ett anslag af K.
St:r bör beviljas till anläggande af en vattenledning från Nyckelby till Carlskrona, att jag i detta fall icke har något särdeles att tillägga.
Men då jag under en lång tids tjenstebefattning haft tillräckligt tillfälle att inse, huru svår och olämplig all vattentransport är, som sker mellan nämnde ställe och staden, har jag ansett mig pligtig att anföra några få ytterligare skäl för motionens bifallande.
Först och främst ber jag då att få anmärka, att ehuru motionären ganska riktigt anfört, att omkring 6000
ILdr r:mt årligen nu utgöra kostnaden för ifrågav:de vattentransport, så är det ganska naturligt att under större rustningar, och ännu mer under krig, denna kostnad skall blifva vida betydligare.
Dessutom bör anmärkas, att det icke allenast är flottans manskap, som behöfver vatten, utan äfven garnisonen så väl på Kungsholmen som i staden, äfvensom att det lätt kan hända, att flera fartyg inkomma till Carlskrona endast för att anskaffa vatten, då den långa transporten och de svårigheter, som i öfrigt nu ega rum, kunna föranleda,, att deras snabba expedierande, som ofta kan vara af stor vigt under ett krig, blir helt och hållet omöjliggjordt.
Det må slutligen tillåtas mig anföra, att det begärda anslaget icke är något nytt, enär det, såsom motionären uplyst, redan vid 1823 års Kiksdag beviljades; hvadan det således blott är en fortsättning af ett gammalt.
På dessa få skäl, men isynnerhet på de af motionären anförda, kan jag icke annat än på det högsta tillstyrka bifall till motionen, och anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till Utsk.
Hr Liljehöök, Carl Berthild, anförde skriftligen:
Lifligt önskande framgång åt det väckta förslaget om fullbordandet af en vattenledning till Carlskrona, vill jag endast anmärka med anledn. af ett i motionen förekommande yttrande, att frågan derom skulle hafva hvilat från 1834 till 1855, att ett sådant förhållande ej bör tillskrifvas en förminskad öfvertygelse om nyttan och behöfligheten af en vattenledning, utan torde skälen tili frågans upskjutande böra sökas i den med anläggningen förenade betydliga kostnad, hvartill nödiga medel icke ansetts kunna beredas.
Lagd åsido har dock saken icke varit under hela den upgifna tidrymden, hvilket synes deraf, att, sedan Styrelsen för väg- och vattenbyggnader inkommit med utlålande, befälhafvande Amiralen i Carlskrona år 1844 inkom med nya kostnadsförslag för ledningens utförande, hvilka förslag af förvaltningen öfverlemnades till K. M., 474 Den 29 November f. m. som resolverade att frågan om vattenledningens fullbordande skulle ånyo anmälas närmare tiden för Ständernas näst derefter inträffande sammanträde.
Sådan anmälan afgafs äfven 1847.
Till de skäl, som motionären anfört för behofvet af en vattenledning till Carlskrona, kan lfiggas ännu ett annat af betydlig vigt.
Otvifvelaktig! kommer Carlskrona att under ett krig utgöra en vigtig militärisk punkt, utan omedelbart afseende derpå, att den utgör repliepunkten för rustade fartyg.
Af sådan anledn. kommer derstädes att, åtminstone tidtals, vara förlagde betydliga truppmassor, för hvilkas så helsö- som sjukvård nödig tillgång på drickbart vatten är ett oundgängligt vilkor, om man, äfven med för sjukvården i öfrigt vidtagna ändamålsenliga anstalter, skall kunna lyckas afvärja så förödande epidemier, som de, hvilka herrskade under och efter krigsåren 1788—90 och 1808—9.
Om vattenledning finnes, kan vid hotande tillfällen vattenförrådet lätt ökas inom staden, så att denna, åtminstone för en kortare tid, kan i och för vattentillgång vara oberoende af kom munikation med fastlandet, eller ett tillfälligt afbrott i sjelfva ledningen.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. rn.
Föredrogs Frih. von Knorrings, Axel, d. 26 dennes e. m. på bordet lagda motion om tillsättande af ett särskildt Utsk., för behandlingen af frågan ronde löne- och pensionsregleringen för Statens embets- och tjenstemän.
Frih. von Knorring, anförde skriftligen:
Sedan jag d. 26 i denna månad framställt förslag om bildande af särskildt Utsk., för behandling af K. M:s Nåd.
Propos. om förhöjning i embets- och tjenstemäns löner, samt dessas pensionering, får jag härmedelst göra den rättelse i förslaget, att, såsom min mening egentligen var, StatsUtsk. måtte varda förstärkt med fyra ledamöter ur hvardtdera Ståndet, samt dessa ledamöter, såsom en särskildt afdelning af StatsUtsk., i den ordning, som för dess afdelningar eljest gäller, behandla nämnde frågor.
Här är f. n. icke stället att undersöka, huruvida den af K. M. i Nåd. afgifna Propos. om lönereglering för Arméen och öfrige Stater inom Riket är tillräckligt motiverad eller icke; det hade dock säkert varit önskligt, att densamma varit något annorlunda än den nu är.
Emellertid har det blifvit särdeles modernt inom representationen, att yrka tillsättandet af serskilda Utsk. för behandlingen af sådana frågor, hvilka man anser hafva inkommit i den form, att de icke äro fullkomligt så klara, som R.
St:r önskat.
Jag tror icke att detta är riktigt, lika litet som jag tror, att hvad som i visst fall kan vara modernt, till följd deraf också är nyttigt.
Motionären har föreslagit bildan - Dea 28 November f. m. 475 det af ett särskildt Utsk. enkom för behandlingen af löneregleringsfrågan; jag kan dock icke finna, att om, såsom förhållandet troligen är med den K. Propos., densamma kunnat vara klarare motiverad, det derföre lärer vara R.
St:rs skyldighet att inkomma med ett Betänk., som är bättre.
När Regeringen, som har alla möjliga embetsverk att tillgå för att afgifva uplysningar, icke ansett sig kunna upgöra ett fullständigt förslag i detta hänseende, hemställer jag, hvartill det skulle tjena, att några medlemmar af R.
St:r sätta sig ned för att utarbeta ett dylikt förslag, hvilket efter min öfvertygelse icke kan inkomma från något annat håll än Regeringen.
Ty derifrån bör det komma, och derifrån har också nationen rätt att fordra det.
Det sednare alternativet i Hr von Knorrings motion, innefattande ett yrkande, att StatsUtsk. skulle ökas med fyra medlemmar från hvarje Stånd., anser jag sämre, än att tillsätta ett särskildt Utsk.; ty då dessa personer blifvit valda till ledamöter af StatsUtsk., ser jag ej, att de icke äfven skulle ega rättighet att öfvervara andra derstädes förekommande mål, och deraf skulle uppenbarligen endast dröjsmål och villervalla upkomma.
Jag hemställer för öfrigt huruvida icke, derest StatsUtsk. möjligen skulle finna det öfverskrida sin förmåga att handlägga löneregleringsfrågan, det då blir tids nog för Utsk. att sjelf inkomma med begäran om förstärkning i sitt antal, hvilket R. o. Ad. samt de öfriga Stånden säkerligen icke lära afslå.
På dessa grunder afstyrker jag bifall till Hr von Knorrings motion.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då flere talare anmält sig, och den fråga, som upstått, angick nyttan af förslaget, finge till discussionens förkortande förklara, att han ansåg Frih. von Knorrings motion icke vara af beskaffenhet att R. o. Ad. lagligen dertill kunde lemna bifall, eller propos. till remiss deraf kunde framställas.
Uti 36 § Riksd.Ordn. vore visserligen stadgadt, att R.
St:r, derest de finna flera Utsk. vara af nöden, må obehindradt tillsätta dem, men detta stadgande, ehuru det synes bestämdt, kunde likväl i förevar:de fäll ej tillämpas, emedan andra gg innehölio föreskrifter, hvilka, då de utgjorde undantag från ett allmänt stadgande, måste respekteras.
I allmänhet eger i grundlagarnes upstälining det förhållande rum, att vissa gg innehålla bestämda stadganden, utan att antyda undantagen, hvilka, uptagna i andra gg, visa sig lika bestämda.
Sålunda innehölle 37 § Riksd.Ordn. att intet Utsk., Oonst:s o.
BankoUtskm allena undantagna, vore berättigadt att väcka frågor till afgörande i R.
St:rs plena, men lemnade likväl 70 g Reg.Fm och 31 g Riksd.Ordn. sådan rätt åt Bevilln.Utsk. Likaledes bestämde 48 § Riksd.Ordn. hvilka ämnen ensamt borde få utgöra föremål för föredragning inom RiksSt:n, då det likväl funnes 2:ne slags ärenden, nemi.
Revisionsberättelser och Just.Ombudsrmns berättelse, som, utan att vara uptagna i sistnämnde §, måste föredragas; emedan de, enl. andra grundlags gg borde blifva föremål för Utsk:ns och RiksSt:ns behandling.
Grundlagens allmänna föreskrifter fingo derföre icke tillämpas, utan att man tillsåge, om icke några särskilta undantag funnes stadgade.
I afseende 476
Den 29 November f. m. på den nu förevaride speciela frågan förekom, att flere grundlags§§, nemi. 53, 58, 62 och 69 §§ Reg.Fin och 30 § Riksd.Ordn., bestämdt föreskrefvo, att StatsUtsk. skall behandla frågor af den art, hvarom motionen handlar.
Det förekom likväl ytterligare härvid en omständighet, som för Hr Gr. o. Landtm, var så afgörande, att han ansåg bifall till motionen omöjligen kunna lemnäs, nemi. den, att Konungen enl. 27 § Riksd.Ordn. kunde öfverlemna proposin om .Statsverkets tillstånd och behof omedelbart till StatsUtsk., och sålunda den rättighet, RiksStin i allmänhet taget egde att remittera ärenderne till de Utsk., RiksStin funno tjenligast, i detta särskildta fall vore öfverlemnad till Konungen, vid hvilket förhållande det ej kunde vara R.
Stir tillständigt att till särskildt Utskis behandling hänvisa en del af de frågor Konungen redan, med begagnande af denna rätt, öfverlemnat till StatsUtsk.
På dessa grunder vore Hr Gr. o. Landtm, af den mening, att ifrågavaride motion i dess helhet icke kunde blifva föremål för bifall. Hr Dalman, Wilh. Fredr.
Achates:
Min afsigt har icke varit att understödja motionen om tillsättande af ett särskildt Utsk.; men då motionären i så måtto förändrat sitt förslag, att R.
Stir måtte besluta, att StatsUtsk. skall förstärkas, så anhåller jag frågan må få hvila på bordet.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att den begärda bordläggningen ej kunde förvägras; men att, likasom motionen om tillsättande af ett särskildt Utsk., äfven förslaget om StatsUtskis förstärkande, i den ordning det nu förekommit, ej vore öfverensstämmande med 36 § 4 mom. Riksd.Ordn., som innehöll, att, om ett Utsk. finner sig i behof af förstärkning, Utsk. må anhålla derom, i hvilket fall RiksStin dertill kunna lemna bifall; hvaremot RiksStin icke synas kunna fatta beslut om Utskis förstärkande, utan att Utsk. anmält behofvet deraf.
Vid sådant förhållande, och då min afsigt var att äfven bestrida det sednare alternativet af motionen, afstår jag från min begäran.
Prih. von Knorring:
Sedan jag redan förut hört att en motion angide tillsättande af ett särskildt Utsk. blifvit afslagen, är det också min afsigt att återtaga det af. mig i enahanda syftning väckta förslaget.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om icke R. o. Ad., sedan Frih. von Knorring återtagit sin motion, behagade bifalla att förevaride fråga finge nedläggas, blef denna propos. besvarad med Ja.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk.
Hr Thams, Casper Wolrath Victor, d. 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, angide förhöjd lön för RegitsPastoren vid K.
LifBeväringsRegitet.
Den 29 November f. m. 477 Föredrogs Hr af Silléns, Gustaf Probus, d. 26 dennes e. m. på bordet lagda motion om förändrad disposition af den från K.
SerafimerOrdensGiilet utg:de upfostringshjelp för fattiga barn.
Uti ifrågavar:de motion yrkas: »Att förändrade grunder måtte stadgas för användandet af de 12,000 It:dr, sorn f. n. årligen från SerafimerOrdensGiilet utgå till alla län i liiket till upfostringshjelp åt fattiga barn, samt att dessa medel måtte ställas till länsstyrelsernas disposition för anskaffande af lämpliga fosterföräldrar i främsta rummet för vanartiga och vanvårdade barn, äfvensom att församlingarne i förhållande till folkmängden måtte få del af detta anslag.
Hvad sjelfva anslaget beträffar, ber jag att få uplysa, att detsamma sedan Gustaf lILs tid disponerats af SerafimerOrdensGiilet.
Det består af ett visst tiondeanslag från Skåne, utgörande, om jag minnes rätt, 1000 T:r spanmål, hvilka i penningar fördelas på alla Rikets län i mån af folkmängden, med undantag af Skåne, som får 2000 R:dr.
Jag inedgifver gerna, att anslaget skulle särdeles väl användas, om det kunde disponeras för det upgifna ändamålet; men jag hemställer, huru långt man kommer med 12,000 R:dr, då det är fråga om 24 län, på hvilka de skulle fördelas.
Med en summa af några R:dr på hvarje socken kommer fattigförsörjningen i sanning icke långt.
Då man dessutom känner svårigheten att finna ordentliga fosterföräldrar, åt hvilka vanartiga barn kunna öfverlemnas, samt dessa föräldrars anspråk på betydliga bidrag till barnens upfostran, upstår äfven derigenom hinder, som göra det omöjligt att fördela detta anslag i sådan syftning.
Jag föreslår fördenskull, att ifrågavar:de anslag må hädanefter som hittills utgå på det sätt, att länsstyrelserna efter pröfning må till de barn, som deraf hafva behof, aflemna hvad som kan utgå i mån af det belopp, som af hvarje socken kan disponeras.
På detta sätt hafva många blifvit hulpne, och jag hoppas, att det Utsk., som kommer att behandla frågan, gör sig möda med att inhemta uplysningar, huru dessa medel hittills blifvit använda.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja remissen till Utsk. Gr. Liljencrants, Gustaf Predri-k:
Jag kan för min del icke i hufvudsaken instämma med hvad den siste värde talaren anfört.
Jag tror visserligen, att om förhållandet vore sådant, som han nämnt, eller att det berodde på länsstyrelserna, att efter pröfning utdela de ifrågavar:de medlen till sådana barn, som deraf vore i behof, skulle ändamålet vara vunnet; och så vidt jag fattat motionärens framställning, har hans afsigt också varit den, att länsstyrelserna skulle få sig öppet lemnadt, att använda medlen på det sätt, att de verkligen tjenade till någonting.
Nu äro likväl, åt minstone hvad beträffar den andel, som tillfaller Stockholms län, penningarne bortkastade utan den ringaste nytta; det inträffar nemi. ständigt och jemt, att församlingarne äro bekymrade och betyngda af vanvårdade eller ännu oftare af vanartiga barn; icke såsom jag 478 Den 29 November f. m. dermed ville hafva sagt, att de sednares antal vore större än de förras, hvilket lyckligtvis icke är förhållandet; men just derföre, att det finnes vanartiga barn, är det för församlingarne desto mer bekymrande, som det är svårt att finna fosterföräldrar så beskaffade, att de icke allenast vilja åtaga, sig barnens underhåll, utan äfven den trägna omsorg, som erfordras för att föra ett barn på en bättre väg.
Hvad händer nu inom församlingarne?
Jo, att om det också är möjligt att finna fosterföräldrar, som äro hågade att ikläda sig detta ansvar, så vilja deremot icke församlingarne ikläda sig de dryga kostnader, som med underhållet äro förenade.
Vore det nu tillåtet för församlingarne att ingå till Landsh.Embetet och säga: »Vi hafva ett så beskaffadt barn, för hvars upfostran erfordras så eller så mycket; men vi kunna icke erlägga denna dyra afgift, utan anhålla derföre om understöd», då kunde K.
M:sBef:h:de, om han hade för dylikt ändamål anvisade medel att disponera, efter pröfning använda dem, och då kunde de också tjena till någonting godt.
Att de deremot utdelas i poster af 4, 3, 2 och 1 B:dr 16 sk. åt ett och annat, inom församlingarne, tjenar till intet.
Jag kan således icke annat än tillstyrka, att Utsk., på sätt den siste värde talaren hemställt, måtte föreslå att den ifrågavarde summan, efter skedd fördelning till det belopp som kan komma på hvarje län, ställes till länsstyrelsens disposition.
Jag har icke haft tillfälle att taga närmare kännedom om motionens innehåll; men efter den discussion, som nu egt rum, anhåller jag, hufvudsakligen att få instämma i den åsigt, Gr.
Mörner yttrat.
Jag tror mig dertill ega så mycket mera skäl, som otvifvelaktigt en icke ringa del af dessa medel blifvit af enskild person donerad.
En ansenlig del deraf har också, så framt jag icke misstager mig, tillhört Malmö hospital, och utgick till en början endast för välgörande ändamål inom Skåne, ehuru den sedermera blifvit fördelad på öfrige län.
Hvad nu beträffar den anpart af dessa medel, som tillfaller nyssnämnde provins, så kan jag intyga, att den på ett ganska samvetsgrant sätt blifvit använd till fattiga barns underhåll, äfvensom att man skulle anse som en stor förlust för provinsen, derest denna anpart skulle fråuryckas densamma.
Då för öfrigt, såsom jag nyss nämnt, hela beloppet tillförne uteslutande tillhört detta landskap, som f. n. är i besittning af blott en obetydlig del deraf, får jag. för min del protestera mot att äfven denna del tages derifrån