Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. Hr Gr. o. Landtm. anmodat R. o. Ad;s Hrr Elektorer att före nästa plenum sammanträda, för att utse en Ledamot i LagUskit efter Hr Adlercreutz, Axel, samt en Suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t efter Hr Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal, hvilken sistnämnde, som varit Suppleant i nämnde Utsk., blifvit invald till Ledamot deri; åtskiljdes R. o. Ad. kl. 11 f. m.
Onsdagen den 16 Nov. 1859.
Justerades 2:ne Prot.Utdrag för d. 12 dennes.
Hrr Elektorers lista vid i går anstäldt val af en Ledamot uti LagUtskd. efter N:o 1,386 B., Hr Adlercreutz, Axel; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 213, Frih. Armfelt, Magnus.
Hrr Elektorers lista vid i går förrättadt val af en Suppleant uti Allm. Besv.- o. Ekon.Utskd efter N:o 1,351, Hr Muhl, fullm.
Hr Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal; och befanns dertill hafva blifvit utsedd Nio 848, Hr Wattrang, Nils Adolf. II.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkannagaf, att vid den tacksägelse och bön, som i dag kl. */2 2 e. m. kommer att i K.
SlottsKapellet förrättas med ani. af H. K. H. Hertigens af Gottland födelse, platser för R. o. Ad:ns Hrr Ledamöter blifvit beredde.
Företogs val af Bänkman efter följande Hrr, nemi. inom Förslå Bankmans Afdelningen: N:o 55.
Cronhjelm till Flostad, Lars Fredrik.
Andra Bänkmans Af delning en: » 100.
Gr. Taube, Fredrik Wilhelm.
Den 10 No vem be r f. m. 143 Tredje UånkmansAfdelningen: N:o 17.
Fleming af Liebelitz, Axel.
Sjette Hånk mani Afdelningen: » 245.
Frih. Lagelfelt, Israel Carl Adam.
Tionde UånkmansAfdelningen: » 258.
Elfte Bänkmans Afdelningen: » 494.
Trettonde Bänkmans Afdelningen: » 1,960.
Hr Montgomerie, Robert Nils Germund.
Sextonde UånkmansAfdelningen: » 1,337.
Hr Ridderbjelke, fullm.
Gr. Sparre, Johan Alexander.
Nittonde UånkmansAfdelningen: b 1,917.
Hr Berg v. Linde, fullm.
Hr v. Troil, Samuel Gustaf. Tjugonde BånkmansAfdelningen: » 1,939.
Hr Silfverstolpe, David Ludvig.
b 1,975.
Hr Scheffer, Pehr Adam.
Tjuguandra Bånkmans Afdelning en: b 2,074.
Hr Kjerrulf v. Wolffen, fullm.
Hr Wästfelt, Ludvig B.
Tjugufemte UånkmansAfdelningen: » 2,326.
Hr Waern, Jonas; och befunnos vid valförrättningens slut hafva blifvit till Bankmän utsedde inom Första BänkmansAfdelningen: N:o 35 Gr.
Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils, med 3 röster.
Andra UånkmansAfdelningen: b 104.
Gr. Beckfriis, fullm.
Beckfriis, Joachim Tavast, med 3 röster.
Tredje UånkmansAfdelningen: b 133.
Gr. Snoilsky, Nils, med 3 röster.
Sjette BänkmansAfdelningen: » 226.
Hr Virgin, Christian Adolf’ med 4 röster.
Tionde BänkmansAfdelningen: » 215.
Hr Ramsay, Auders Henrik, efter lottning med N:o 184, Hr Silfversvärd, Gustaf Reinhold, hvardera med 4 röster. 144 Den 16 November f. m.
Elfie Bänkman!Afdelningen ; N:o 515.
Hr Bäfverfelt, fullm.
Hr Sandels, Claes Samuel, efter lottning med N:o 3 57, Hr Tornerfelt, fullm.
Hr Montgomery, Gustaf, hvardera med 1 röst.
Trettonde Bänkmant Afdelningen: » 1.846 A. Hr Fock, fullm.
Alströmer, Carl Jonas Oscar, efter lottning med N:o 932, Hr v. Brömsen, fullm.
Hr af Donner, Gustaf Wilh., och N:o 2,082 Hr Mannerskantz, Carl Axel, med hvardera 1 röst.
Sextonde Bänkmant Afdelningen : » 1,500.
Hr Hjelmstjerna, August, med 3 röster.
Nittonde Bänkmant Afdelningen: » 1,920.
Hr Fieandt, fullm.
Hr Lode, Thorsten Wilh., med 2 röster.
Tjugonde Bänkmant Afdelningen: » 1,956.
Knorring, Erik Oskar; » 1.959.
Kraemer, Anders Robert, hvardera med 4 röster.
Tjuguandra
Bänk mans Afdelningen: » 2,092.
Hr Wrangel, Erik Fredrik, efter lottning med N.o 2,090 Hr Adelberg.
Anders Otto, och N:o 2,109 Hr Anckar svärd, W. T., hvardera med 1 röst.
Tjugufemte Bänkmans Afdelningen: » 2,320.
Hr Akerman, Fredrik, med 7 röster.
Exc. Hr Gr. o
Landtm, anmodade Hrr Bänkman att sammanträda för val af en Elektor efter N:o 90, Gr.
Hermansson, Carl.
Härefter företog R. o.
Ad. val af en Ledamot, som skulle deltaga i Talmans-öfverläggningarne, efter Frih.
Palmstjerna, Carl Otto; och blef dertill utsedd N:o 2,317, Hr Fåhraeus, Olof Immanuel, med 71 röster.
Efter skedd föredragning af Bevilln.Utsk:ts den 72 d:s på Bordet lagde Mern.
N:o 2, om återlemnande af en utaf Johan Johansson från Kalmar Län inom BondeSt. väckt motion, lades detta Mern. till handiingarne med förklarande, att R. o. Ad. ansåg motionen böra behandlas af StatsUtsk:t.
Hr Brakels, Mauritz, d. 12 d:s på bordet lagde motion om omedelbart val af R. o. Ad:s Elektorer.
Den motion, Hr Brakel nyl. väckt, har han redan vid föreg:de Riksdagar bringat å bane, ehuru alltid Den 16 November f. m.
U5 alltid utan dermed åsyftad framgång, hvilket jag för min del hoppas äfven nu måtte blifva händelsen.
RiddarhusUtsk. täcktes blott taga kännedom om de öfverläggoingar, som vid föreg, tillfällen egt rum ang. denna fråga, äfvensom af Utsk:ls vid sista Riksdag utlåtande i ämnet, för att finna huru de vid första påseendet mer eller mindre giltiga skäl, som till stöd för framställningen om dylik ändring varit anförda, blifvit ut förligen granskade och otillräcklige befunne.
Jag torde exempelvis ej mer än behöfva påpeka den betydliga tidsutdrägt, som detta förslag skulle medföra, ej allenast, vid första tillsättningen, genom de många namnens upräkning och summerande, men jemväl sedermera, då, för hvarje gång någon Elektor funne sig föranlåten att från sin befattning afträda, R. o. Ad. skulle, till förfång för sina egentliga föredragningsämnens handläggning, nödgas uptaga mången plenisammankomst med anställande af nya val.
Frånsäger sig deremot nu någon Elektor Iresagde förtroende, sker återval genom Bänkmämmen å tid, då Ståndet ej är samladt, och således utan afbrott i dess arbeten.
I afgången Bänkmans ställe väljes, utan särdeles tidsförlust, en annan af hans Bänkmansafdel ning.
Detta är dock blott den eria, jag medger det, mindre betydande sidan af saken, om än äfven den ej saknar sin vigt.
Men vore verkligen förhållandet sådant, som motionären förmenar, att nemi.
Ståndets politiska opinion bättre och säkrare skulle uttryckas genom direkta och samfällda val, då finge man visserl. icke göra afseende hvarken på tidsutdrägt eller någon annan olägenhet af en jemförelsevis underordnad betydelse.
Jag tror likväl det nuv:de valsättet just i detta afseende innefatta större fördelar, än som kunde vinnas genom det af Hr Brakel föreslagna.
Jag påstår, att det sistnämnda valsättet lätteligen leder, under stormiga tider, till mera ensidighet, under lugnare tider till spillning, — i hvilketdera fallet alltså till ett mindre hugnesamt resultat.
Det förefaller mig nemi., som om, under dessa skiljaktiga förhållanden, dylika vådor lätt inträffa vid upgörandet af de utaf motionären omordade förslag till elektorslista; {hvilka förslag, i parenthes sagdt, skulle kunna upgöras i god tid på förhand och utspridas till de i hufvudstaden boende, då deremot under närvrde förhållanden förslag till Bänkman aldrig kunna tipgövas långt i förväg, ty man kan ej på förhand känna huru ledamöterna blifva på de 25 afdelningarne fördelade, förrän anteckning skett, genom hvilken omständighet förebygges ett obehörigt uteslutande af anländande riddersmäns talan.) — Till elektorsval, hvarvid Ståndet, enl. förslaget, borde samfäldt, direkte och i sin helhet välja, skulle tilläfventyrs, under tider af skarpare partispänning, ledarne nödgas inskränka sitt valförslag derhän, att det omfattade endast sådana personer, som vöre för vissa politiska åsigter noga kända, emedan man eljest äfventyrade att hos dem, som hyllade enahanda politiska färg, icke få sin lista antagen.
Nu deremot måste R. o. Ad., vid vädjandet af Bänkmän, sträcka sig öfver hela Riddarhusets terräng; Ståndet måste inom hvarje del af Riddarhuset, så väl bland dess H. I. 10 146
Den 16 November f. tn. äldsta som bland dess yngsta ätter och bland dem, som bilda öfvergångarne mellan dessa, upsöka sina representanter.
Detta anser Hr Brakel obetingadt vara en olägenhet och ett tvång; men jag håller före, att det torde vara ett helsosamt band, så till vida, sora derigenom ensidighet säkrare undvikes.
Jag önskar visserl. ändå, att den sanna, den verkliga majoriteten må kunna göra sig gällande; och detta har den vid de flesta Riksdagar visat sig under nuv:de valordning fullkomligen kunna, och det sker alltid, så snart den iakttager hvad som tillhörer hvarje meningsfraktion, stor eller ringa, att iakttaga, nemi. enighet och sammanhållning.
Men om en majoritet ock bör vara, hvad nam net innebär öfvervägande, bör den icke derföre vara ensidig och uteslutande.
Ett korrektiv häremot kan bänkmnns-indelningen utgöra, isynnerhet vid de successift, skeende omval, hvartill erfarenheten visar att tillfälle sedermera plägar under Riksdagens lopp yppa sig.
Under lugna och stillsamma förhållanden anser jag en annan våda kunna vidlåda de direkta och samfällda valen.
Det är vådan af splittring, då resultatet blifver sådant, att ingen dermed finner sig belåten.
Motionären har redan längesedan anmärkt såsom varande i hans tanke en fördel, att, om man finge rösta på 30 personer, hvartill förslagslistor från skiljda håll fur.nes upgjorda, kunde enhvar från dessa »utplocka» de namn, som voro honom behaglige, och deraf sammansätta en ny lista.
Ett sådant förfarande vore visserl.
.individuelt angenämt för åtskillige bland de väljande; men tiden vid valtillfället medgåfve ej många minuter att, bland ett trettiotal af namn, sitta och plocka, för de många, som ej bestämt sig förut; resultatet klefve derföre måhända ett hastverk, ett plockgods, som ingen ville slutl. vidkännas; och likväl skulle dessa 25 valde, jemte de 5 suppleanterna, utgöra R. o. Ad:s valkorps för hela Riksdagen, hvari ingen modifikation sedermera kunde med visshet påräknas.
Jag har sökt visa, att det föreslagna valsättet sålunda synes mig kunna leda stundom till ensidighet och stundom till splittring, snarare än med någon slags säkerhet framkalla ett uttryck af Ståndets politiska opinion.
Detta Stånds talrikhet, i jemförelse med de öfriga Ståndens, har från början föranledt den anordning, vi ega, olik med deras valsätt.
Denna talrikhet är en anledning, som ännu alltjemt qvarstår i sin fulla kraft.
På dessa skäl, och i enlighet med hvad Höglofl. Utsk:t vid sisth Riksdag anförde emot den då väckte motionen, hvilket uti., om jag ej missminner mig, utan diskussion af R. o.
Ad. bifölls, hemställer jag, att Utsk:t behagade, äfven vid denna Riksdag, finna motionen ej förtjena afseende; och torde detta mitt yttrande få åtfölja remissen.
De skäl, Frih.
Cederström anfört emot min motion, äro vid föreg:de riksdagar så fullkomligt vederlagda af åtskilliga talare på detta rum, hvaribland jag särskildt ber att få nämna Hr v.
Hartmansdorff och Frih. Knut Bonde, att jag skulle anse det vid detta tillfälle vara å min sida olämpligt, att ånyo up - Den 16 November f. m. tega dem, för att ådagalägga deras ringa värde.
Jag gör också detta desto hellre, som jag förmodar, att motionen spart återkommer från Utsk:t till R. o. Ad., då jag blir pligtig att försvara densamma, och de deremot gjorda inkasten må derföre gälla hvad de kunna.
Jag kan dock icke undgå att fästa upmärksamheten på en ganska besynnerlig egenhet vid detta tillfälle, nemi. att Frill.
Cederström upträder emot mitt förslag just nyss efter, sedan sjelfva Bänkmans-inrättningen blifvit så tydligen ådagalagd.
Ty. mine Hrr! kunnen J tänka eder en större olämplighet än den, att icke mer än 3 veckor efter Riksdagens början, då R. o. Ad. ännu är så talrikt församlad, något sådant kan inträffa, som att, när R. o. Ad. sammanträder för att välja nya Bänkman, icke mer än 2, 3 eller 4 personer upträda inom de särskilda bänkmans-afdelningarne såsom väljande.
Detta vid Riksdagens början; jag vill omtala ett exempel, huru det går till vid dess slut!
Jag minns nemi. särskildt, att en gång. då bänkmansval skulle ega rum, framträdde en enda person och röstade; när sedeln öpnades, befanns just denna persons namn på densamma.
Man frågade honom då, huru han kunde rösta på sig sjelf, och derpå svarade han: »Jag är ensam i min bänkmans-afdelning och har dessutom mesta förtroendet för mig sjelf».
Jag anhåller om remiss å min motion.
Efter det öfverläggningen härmed ansetts fulländad, hemstälde Hr Gr. o. Landtm., att motionen jemte yttranderne finge remitteras till Riddarh,Utsk:t.
Ropades ja, hvarefter anmälde sig och yttrade Hr Brakel; Det ämne, som Riddarh.Utsk. kommer att handlägga, är så fullständigt utredt vid förra Riksdagen, att jag anser, det Utskit behöfver en ganska kort tid, för att inkomma med utlåt, i frågan.
Det torde också vara en grannlagenhet mot R. o. Ad., att nu, då Ståndet är tå talrikt församladt, lemna det tillfälle att besluta, huru valen skola ske.
På grund häraf anhåller jag vördsamt, att Riddarh.Utsk. måtte förständigas att inkomma med utlåt, i ämnet inom tre veckors tid.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., i anledn. häraf, framställt propos. å bifall till Hr Brakels nu väekte förslag, samt denna propos. blifvit med blandade Ja och
Nej besvarad, gjordes propos. å förslagets afslående, och besvarades jemväl med många
Ja och Nej i blandning, hvarefter och sedan förnyad propos. å afslag blifvit framställd och besvarad med starka Ja och Nej, H.
Exc. förklarade sig nu hafva funnit
Uplästes och godkändes följande votens-propos.; Den som vill, att Hr Brakels nu väckte förslag, att Riddarh.- Utsk:t måtte föreläggas, att inom 3 veckor inkomma med Utlåt. 148 Den lfi November f. m. öfver Hr Brakels motion om omedelbart val af B. o. Adis Elektotorer, skall af K. o. Ad. afslås, röstar Ja j den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifaller R. o. Ad. ofvannämnde Hr Brakels förslag om sådant föreläggande för Riddarh.Utsk:t.
Vid voteringens slut befunnos rosterne hafva utfallit sålunda:
Orsaken, hvarföre jag begärt, att Riddarb.Utsk. skall inom viss tid inkomma med det ifrågav:de Utlåt:t, ar icke något misstroende mot Utsk:ts nuv:de ledamöter, att de icke skola handlägga ärendet så fort. som möjligt, utan allenast erfarenheten från en föreg:de Riksdag, då Utsk:t behandlade frågan under 6 å 7 månaders tid.
Exc. Hr Gr. o. Laudtm. tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättning af plenum kl. 6 e. m. Gr.
Adlersparre, Carl August:
Jag anser mig pligtskyldigast böra på förhand underrätta Eder, mine Hrr! att de 2 motioner, jag nu går att upläsa, stå till hvarandra i det närmaste sammanhang och måste således gemensamt skärskådas och bedömas, samt att det endast är iakttagelsen af en formföreskrift, som föranleda att dessa motioner ej blifvit innefattade uti en och samma ram.
Adlersparre 2.-ne motioner af följande innehåll: 1 :o.
Öfverallt i landet, der jag uppehållit mig, har jag inom alla klasser hört den åsigten bestämdt uttala sig om våra biskopsembeten, att de utgöra en onödig statslyx, hvilken landet, ju förr dess heldre, borde blifva qvitt, såsom alltför kostsam för ett fattigt folk.
Då jag fullkomligt delar denna åsigt, har jag ansett det tillhöra min pligt som representant, att, i min ringa mån, söka medverka dertill, att åtminstone en väsendtligare del af de löneförmåner, som åtfölja dessa embeten, varder på ett förnuftsenligare sätt använd, utan att dervid beröfva presterskapet det ringaste af dess inkomster.
Då indragning af bemälte embeten varit på tal under våra Riksdagar, har den invändning tillbakakastat frågan samt fråntagit henne allt hopp om framgång, nemi. »att hon stöde i uppenbar
Strid med föreskrifterna i 13 och 29 §§ R.O., der det i den ena heter: »Jemte Erkebiskopen, Biskoparne och Pastor Primarius i Stockholm, hvilka af Konungen till Riksdagen kallas» etc., och i den andra: »Till Erkebiskop och Biskopar, med hvilkas val förhålles», o. s. v. Jag erkänner, att denna invändning varit fullt befogad, och ämnar ej, som föreg:de motionärer, påyrka hela den biskopliga in - Den 16 November f. m. 14» stitutionens borttagande, dels emedan jag ej vill komma i kollision med våra grundlagar, dela emedan jag vet, att alla så radikala försök bidraga att förstärka och uprätthålla hvad som förr eller sednare måste falla, om man blott går varliga fram och så småningom plockar en sten då och då ur den lutande, redan af allmänna tänkesättet utdömda bygnaden.
Jag åtnöjer mig således med att vördsamt föreslå: att i mån, som biskopsembetena i stiften inom Riket, med undantag af Hernösand, Upsala och Lund, blifva lediga, R.
St:r måtte besluta, att alla öfriga biskopsembeten indragas.
Genom ett sådant förfogande och beslut ar grundlagens stadgande i afs:de på erforderligt antal biskopar respekteradt, samt norra, medlersta och södra Sverige till själavårdens öfverinseende hugnadt med särskilda biskopsembeten, af hvilka det i Upsala fortfarande skulle blifva säte för Svea Rikes Erkebiskop.
Jag anhåller, att denna min motion kommuniceras resp.
MedStm, samt remitteras till vederbörligt Utsk. 2:o.
Det finns uti vårt land ett embete, det vigtigaste och måhända ansvarsfullaste af dem alla, hvars medlemmar fått på sin lott att bibringa samhället den nödvändigaste af all kunskap, nemi. den religiösa, samt vidare erhållit det ej mindre hedrande updraget att predika frid på jorden.
Det skulle med all billighet kunna tyckas, som representanterne af ett så mödosamt och storartadt kall, och sedan deras krafter blifvit utnötta i Statens tjenst, borde, om ej företrädesvis, dock med samma rätt, som andra tjenstemän, kunna emotse en någorlunda tryggad och lugn ålderdom.
Ty värr är icke så fallet.
Presten är nära nog den enda Statens tjensteman, som hela lifvet igenom måste träla, äfveu sedan han af år blifvit urståndsatt att fullgöra sitt maktpåliggande värf.
Huru åter det sednare menligt inverkar på ställningen inom det honom aulörtrodda fögderiet, det, mine Hrr! veta vi en och hvar.
Ar det nyttigt och behöfligt, att ålderstigne prester pensioneras, är en fråga, som framkallat följande svar.
Yi skulle blifva vidlyftigare, om icke inom andra embetsmanna-korpser, än den presterliga, den åsigten hade gjort sig gällande såsom elt axiom, att, då embetsmannen upuått en viss ålder, han skulle ega rätt, att i ostördt lugn tillbringa sina återstående dagar, underhållen af Staten.
Nu skall vid jemförelsen ett jakande svar lätteligen framgå.
Eller om det anses nyttigt och behöfligt, att en Kamrer eller Arkivarie på ålderdomen befrias ifrån en tjenstebefattning, som genom mångårig vana betydligt underlättas och ofta öfvergått till en mekanisk färdighet, kan man väl med någon billighet påstå, att en prestman på ålderdomen skall fortfara med ett embete, som kanske mer än något annat fordrar ett oafbrutet fortfarande af icke blott själens, utan äfven kroppens alla krafter.
Då det anses nödvändigt, att en åldrig embetsman, som befrias ifrån arbetet, t. ex. att inregistrera handlingar, och i ett embetsverks diarium göra, dag ut och dag in, likartade anteckningar, bör det då anses obilligt, om äfven en Hen 16 November f. m. gammal prest skulle befrias ifrån sitt mångartade och ansträngande arbete?
Bör det ieke fastmer anses obilligt och grymt att fordra, att den gamle presten skall t. ex. förrätta gudstjenst i oeldad kyrka under vintertid, då den andre ålderstigne embetsmannen knappast vågar sig dit, eller att fordra, att han skall på embetsresor utsätta sin al ålder vacklande helsa för ihållande mödors och en svår väderleks alla olägenheter?
Vore det endast den gamle mannen sjelf, som lede af denna brist i kyrkans författning, så vore väl derom föga att säga, emedan den enskildes fördel dock alltid bör vika för det allmännas.
Men med någon eftertanke bör hvar och en kunna inse den olägenhet, som drabbar församlingen i hennes helhet deraf, att hennes tjenare längre än de förmå, qvarhållas i ntöfningen af sitt ansvarsfulla embete.
Invändes: att dessa olägenheter afhjelpas sålunda, att genom vice pastorer och i allmänhet biträden en gammal prestman befrias ifrån det mest betungande af sitt arbete.
Vi vilja här endast i förbigående anmärka det allom bekanta förhållandet, att i hela den Svenska kyrkan på de sednare åren upkommit en kännbar brist på yngre män, hvadan behöfliga biträden till de ålderstignes understöd knappast kunna erhållas.
Antagom, att de erhållas — men huru länge qvarstanna dessa?
Vanligast ombytas de ouphörligen.
Det ligger i sakens natur, att de icke längre, än nödvändigt är, nöja sig med den allför knappa aflöning, som kan erhållas, utan söka bättre och ordinarie anställningar. så fort tillfälle erbjudes.
Att församlingens själavård under ett dylikt interregnum ieke ordentligt kan uprätthållas, torde icke möta någon motsägelse.
Slutligen må en annan omständighet ej med tystnad förbigås.
Genom detta de äldre presternes qvarblifvande vid deras embeten längre, än deras krafter räcka till att sköta dem, både behöfves ett större antal af medhjelpare och fördröjes desses befordran.
Vi tro oss härmed hafva ådagalagt, att, om ålderstigne prester pensioneras, vinna ej blott presterne derpå, utan, hvad bättre är, vinner äfven det allmänna.
Pensionernes storlek är en annan fråga.
Förslagsvis tager jag mig friheten föreslå, att, om en komminister erhöll 1000, en pastor i 3rdje klassens pastorat 2000, en i andra 3000, en i första 4000, samt en biskop 5000 rdr rmt, så kunde billiga anspråk anses vara upfyllda och lönen icke träda i alltför stort missförhållande till pensionen, med undantag af de fall, då den förra af en eller annan orsak växt till ett belopp, som tarfvar nedsättning, såsom fallet är med biskopslönerna.
Med föranledande af hvad sålunda är anfördt, synes det vara obestridligt och önskvärdt, att prestman, vid alltför långt framskriden ålder, hugnas med pensioner, för att i ostördt lugn få njuta ålderdomens hvila från arbetet och mödorna.
Uti den nyss uplästa motionen ang:de biskopsembetenas indragning, med de undantag, som af omständigheterna betingas, har jag sökt bereda utvägar till en pensionsfond, utan att StatsVerkets strängt medtagna tillgångar för detta syftemål i ringaste mån behöfva anlitas.
Ty utan äfventyr att röna motsägelse, dristar jag mig påstå: att den af mig Den 16 November f. m 151 anvisade tillgång skall befinnas fullt tillräcklig för ofvanantydda ändamål.
På dessa grunder vågar jag alltså vördsamt föreslå, att af de tillgångar, som genom de af mig föreslagne biskopsembetens indragning blifva disponibla, må bildas en fond till erforderlig summa för pensionering af prestman vid fyllda 65 eller, om det må anses för mycket hegardt, vid fyllda 70 år, enligt de grunder, som för Statens embets- ooh tjenstemän i öfrigt
Kro gällande.
Jag anhåller, att denna min motion kommuniceras de resp.
MedSt:n samt remitteras till vederbörligt Utsk.
Frill, von Knorring, Axel Wilhelm, väckte en så lydande motion:
Det tillfälle, som K.
M:s vishet och R.
St:rs uplysta beredvillighet gemensamt ädelmodigt sökt bereda dem, som egnat sin ungdoms och manna ålders verksamhet åt krigarebanan, att, när krafter och rörlighet blifva i aftagande och lifvets afton nalkas, kunna draga sig tillbaka, betryggade åtminstone mot de oundgängligaste behofven, måtte ofelbart uti icke oväsendtlig mån bidraga till arméens tjenstbarhet, hvilken åter utgör ett hufvudvilkor för fosterjordens försvar.
Men både billighet och förutseende bjuder, att man i detta afs-.de låter alla, som tagit afsked, njuta lika rätt, i förhållande naturligtvis till innehafde grader.
Om sednare ur tjenst afgående gynnas med förmåner, hvaraf de, som förut tagit afsked, ej komma i åtnjutande, innefattar ju sådant en bevekelsegrund för militärer i allmänhet, att öfveranstränga sin förmåga, för att i det längsta kunna stadna qvar i tjenst, i förväntan eller förhoppning, att kanske någon ytterligare förmån kunde tillfalla dem vid någon ny reglering af pension§staten, om hvilken de skulle gå miste, så vida de redan derförinnan tagit afsked.
Ett prejudikat i denna syftning måste utan tvifvel motverka det af Statsmakterna omtänksamt afsedda ändamålet.
Och likväl är ett dylikt just nu för handen.
Bref d. 9 Febr. 1858, rörande fördelningen af det årliga Kreditiv af 150,000 rdr rmt, som R. sednast församl.
St:r beviljat, att i mån af behof utbetalas och användas till betäckande af den skillnad, sorn för arméens Pensionskassa under åren 1858, 1859 och 1860 kan upstå genom en ny pensioneringens tillämpning, stadgas i Osta punkten: »att pensionerna icke må tilldelas andra, än framdeles afgående pensionsberättigade».
Det torde knappt behöfva anmärkas, hvilket kännbart och smärtsamt intryck denna stjuffaderliga skillnad mellan söner af ett kärt fosterland, som tjenat det med samma nit och samma mödor, måste åstadkomma på de pensionsinnehafvare, hvilka gått ur tjenst, innan den nu ifrågav:de pensionsregleringen vidtogs.