Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. på annat sätt visa än derigenom, alt de å sin sida lemna något understöd åt inrättningen.
Denna inrättning kan visserligen utan dylikt understöd fortfara och ega bestånd, sä länge den nuvartde stiftaren lefver; men denne man är åldrig, och om lian faller ifrån, så vore det i sanning för södra Sverige en förlust, om institutets verksamhet måste inskränkas eller uphöra.
Jäg vet visserligen, att hvad jag för denna del af Sverige yttrar, anses vara partiskt; men jag har likväl trott det vara min pligt och min skyldighet, att här yttra min tanka derom, och anhåller vördsamt, att Ståndet ville deråt skänka sin opmärksamhet, öfverlemnande åt Ståndet att bestämma i hvilken form detta anslag må lemnäs.
Råby räddnings-institutet, hvilket, i så många år, icke allenast gjort nytta i sin ort, utan äfven vidsträcktare omkring densamma, framställer en idé för unga brottslingars förbättring, hvilken på sednare tider blifvit antagen såsom riktig i nästan alla civiliserade länder.
Frankrike, Eogland, Tyskland, Schweitz m. fl. hafva s. k. jordbruks-kolonier, i hvilka yngre förbrytare uptagas, för alt, aflägsnade från stadslifvets lockelser, under inverkan af den lugnare stämning, som arbete i fria luften medför, och med öfning i ett yrke, som öfverallt föder sin man, göras lämpliga, alt såsom nyttiga menniskor åter ingå i samhällslifvet.
Dessa landtliga korrektions-anslalter hafva öfverallt visat sig vara af mycken nytta, och detta system blifver med hvarje år mera allmänt.
Räby är en stiftelse af enskildt man, samt helt och hållet till sin fortgång beroende af hans upoffringar.
Denne ädelmodige menniskovän är nu vid hög ålder, oell torde efter naturens ordning ej hafva manga år qvar af sin jordiska vandel.
Har man rätt alt förvänta, att han till förmån för denna inrättning, och lill mehn för efterlemnade barn skall testamentera sä mycket, som kan behöfvas till dess framtida underhåll?
Om så ej är, bör raan riskera, all denna nyttiga anstalt, ännu den enda i vårt land af detta slag, uplöses lill följe al bristande tillgångar?
Jag förenar mig med Frih. Klinkowström och Hr von Troil, samt anhåller, att hvad de i detta fall yttrat, mätte af Ståndet behjertas.
Galir.:
Jag instämmer i det yt rande, som Gr.
Lagerbjelke afgifvit.
Jag anhåller blott att få tillägga några ord.
Det är visserligen troligt, på sätt den siste värde talaren yttrat, att dylika anspråk som det, hvilket i fråga om Råby institut framkommit, skola vid kommande Riksdagar förnyas, emedan det finnes en viss tendens, att ifrån den enskildte medborgaren, eller att ifrån kommunen hvälfva sina skyldigheter på del allmänna, Jag har nyligen deltagit i eli sammanträde af Stats- och Bevilln:sUlsk:n, der man sökte alt till kommunernas fördel tillvälla sig en beskattning, som ursprungligen varit afsedd för Statens allmänna ändamål, en summa af icke mindre än 315,000 R:dr b;ko, 72 Den 19 Augusti e. m. för att derigenom underlätta, dels skolväsendel, dels vården om fattiga och vanvårdade barn.
I denna samling upträdde samma reservant, som nu yrkat, att (ör
Råby skall beviljas ett årligt anslag af 1.000 R:dr b:ko.
Han upträdde då med den åsigt, hvaruti Utskrn instämde.
Det lyckades likväl icke, att från Staten borttaga dessa 315.000
R:dr. för att öfverlemna dem åt kommunerna, hvilkas skyldighet är att draga försorg, icke allenast om sina faltiga, utan äfven om sina vanvårdade barn.
.lag skulle icke vilja framställa på en sådan landsorts vägnar ett sådant tiggeri, om jag så får säga, för ett sådant ändamål, som bör åligga hela landskapet.
Skäne bör kunna hafva råd alt bekosta understöd för tjugu barn, utan att provinsen behöfver komma och genom sin Höfding göra framställning, alt erhålla medel dertill.
Det lärer väl ingen neka, att del är kommunens skyldighet alt taga vård om dessa barn, då antalet icke ttpgår lill mer än ljuga, hvilka förmodligen komma alt utgöras af barn ifrån Skåue.
Det torde således icke blifva någon svårighet, om den åldrige man, som inrättat detta räddningsinstitut skulle falla bort, att få detsamma underhållet på kommunernas eller länets bekostnad.
Jag anser således orikligt, alt R.
Sl. dertill lemnat något bidrag, och anhåller följaktligen, alt
Ståndet vill vidblifva sitt i delta ämne redan fattade beslut.
Lika litet nu, som förra gängen denna fråga förevar, har jag kunnat öfverlygas derom, att beviljandet af det ifrågasatta anslaget skulle för stiftaren af Råby räddnings-institut medföra någon tillfredsställelse.
Ulsk. säger visserligen, att, enl. motionärens upgifl, frågan icke skulle vara främmande för stiftaren, men deraf kan likaväl slutas, all han velat afböja den gjorda framställningen, helst
Statens opäkallade inblandning i enskildas lörehafvanden, mången gång kan för dein vara mindre välkommen.
Till alla delar instämmande i hvad Gr.
Lagerbjelke och Gr.
Gyldenstolpe yttrat, torde del tillåtas mig fästa uppiärksamhet uppå, hvarthän del kan leda, om man börjar all, utan desto giltigare skäl, lemna bidrag åt enskilda välgörenhets-anstalter.
En större barnhus-inrättning, för hvilken jag för tillfället är föreståndare, har genom
Riksbankens oförmåga alt fullgöra åtagne förbindelser, blifvit icke obetydligt lidande.
För denna inrättning insattes i Banken, under medlet af 1700-laM, en kapitalfond af 16,000 R:dr Silfver-Specie, och R.
Sl. garanterade derför för all framtid 4 proc:s ränta, mot vilkor, att kapitalet icke finge någonsin upsägas.
Nu utgår denna ränta med endast 666
R:dr 32 sk. h:ko.
Om det nu ifrägavarule anslaget till Räby skulle beviljas, komme sådant otvifvelaktig! att hafva till följd anspråk på ersättning af statsmedel för de förluster den af mig omnämnda, och andra i samma kathegori varande fromma stiftelser lidit genom Bankens obestånd; och skulle väl så beskaffade anspråk rättvisligen kunna tillbakavisas, om man en gång beträdt den bana, man nu har så mycken benägenhet för.
Afven jag omfattar
Råb^ räddnings-institut med ganska mycken varma, men då de föreslagna 3,000 R:dr för en gång, föga komma alt verka för institutets uprällhällande, och ett fortfarande anslag
Den 10 Augusti e. m. 73 så mycket mindre lärer kunna ifrågakomma, som den derom gjorda framställningen icke inom Ulsk. vunnit, understöd, hemställer jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte, med vidblifvande af sitt förra beslut, afslä Ulsk:s Beläok. i denna del.
Jag har begärt ordet för att bemöta Gr.
Lagerhjelkes anmärkmr emot beviljande al anslaget.
INägcfn jemförelse emellan anslag lill upbyggande af ett nedbrändi Bruk, och del ifrågavar:de räddnings-inslilutet kan jag icke finna.
Beträffande åter Grins invändning, ait män icke borde gifva anslag till en enskild inrättning, sä ber jag att få lästa upmärksamhelen derpå, all om man granskar vår Stats-reglering, så finner roan mer än väl, att Statsmedel blifvit utlemnade till enskilde personer för hvarjehanda ändamål, långt mera skiljda frän del allmänna än den välsignelserika och välgörande verksamhet, sora genom det nu ifrågavande anslaget skulle befrämjas, så alt jag tror denna invändning icke vara befogad.
Hvad åter beträffar, alt frågan icke nu fått något annat utseende än den hade, då den förra gången förevar, sä får jag fästa npmärksamheten derpå, att sedan dess hafva Irenne RiksStänd återremitterat frågan och förklarat, alt det icke var kommunens skyldighet att bekosta sådane inrättningar, och R. o. Ad. har såsom motiv för sitt anslag framdragit just det förklarande, alt föreg:de R.
St. och StatsUisk. icke hade ansett det vara Statens åliggande, alt bekosta sädane inrättningar.
Gyldenstolpe har rätt, då han tror alt begäran om anslag från flere orter skulle komma.
Delta tror jag äfven, och önskar all så måtte ske, emedan jag hoppas, att R.
St. då icke behöfva lemna de stora summor lill fängelserna, hvilka från Riksdag lill Riksdag allt mera ökas.
Att inrättningens stiftare eller direkt:n icke skulle veta af den här framställda begäran tror jag så mycket mindre kunna påslås, som StatsUisk. uti motiverne för sitt ifrågavar:de beslut yttrar: ”varande derjemte uplyst, all det af molionärerne framställda förslag icke vore för stiftaren fremmande, utan blifvit efter samråd med inrättningens direktion upgjort.”
Jag tror således, alt denna aumärkn. måste förfalla, och får fortsätta milt yrkande om propos. på den af Hr Kontrakts-Prosleo Holmberg gjorda framställning.
Åtskilliga ledamöter inom detta Stånd hafva tillstyrkt afslag på det ifrågavar:de anslaget, emedan de förmodat, att om det beviljas, skola dylika anspråk vid kommande Riksdagar söka att göra sig gällande.
Det var jost della, som föranledde majoriteten inom StatsUisk., att föreslå R.
St., att bevilja ett anslag för en gäng af 3,000
R:dr b:ko, emedan man trodde, att detta icke då kunde anses såsom något prejudikat.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. i detta fall skulle vilja bifalla hvad Utsk. föreslagit, och jag hemställer till Frih.
Klinkowström och Hr Adelborg, om icke de skulle vilja derhän förändra sitt yrkande i ämnet.
Jag fäster mig vid den omständigheten, ali en sådan upmärksamhet från R.
Stms sida säkerligen skulle bereda den ädle stiftaren glädje, och stärka honom uti hans en gäng fattade beslut, att 74 Den 19 Augusti e. m. uprätthålla inrättningen.
Jag tror för min del, att det är en stor skillnad emellan, att genom anslag från Statens sida framkalla nya inrättningar, eller att genom Statsbidrag lemna någon vidare up muntran åt dem som finnas oell visa sig ändamålsenliga
Det är ur denna synpunkt, sora jag för min del så mycket ifrar för ett bifall.
Här Ilar visserligen af en talare varit sagdt, alt det skulle vara ett tiggeri för Skåne, att i delta fall framstå såsom petitionär hos R.
Jag får då förklara, att, då jag icke är motionär, jag icke kan göra mig skyldig till en sådan tillvitelse; men det synes mig, att detta ifrande af olika klassers representanter^ måste innebära, att de alla npskatta värdet af denna inrättning, att de alla veta högt upskatta den mångåriga möda, som derpå blifvit nedlagd, och att de derföre vilja söka till att skaffa stiftaren något bevis på R.
Sttrs välvilja i detta hänseende.
Jag förnyar min anhållan till de Htrr, som yrkat bifall till Hr Kontrakls-Prosten Holmbergs motion', allde ville inskränka sig till hvad Ulsk. tillstyrkt, då nerol, hufvudsaken här synes vara, att lemna en upmuntran åt den ädle stiftaren, och jag tror, att saken derigenom, äfven hos de öfriga Stånden, skulle vinna mera sympathier.
Hr Adelborg: Gr. Gyldenstolpe har haft ett yttrande, som denna gången upkallat mig, ett yttrande, som allt för ofta, både i tid och otid, uttalas på detta rum.
Gr:n säger: ”att enskildta kommuner böra icke pä'det allmänna kasta omsorgen om de behöfvande inom sitt eget område”, och Hr Gr:n betecknar alla dylika försök, öfver en bank, med den hårda, benämningen: ”tiggeri.” —
Denna sats vågar jag påstå, är här i otid begagnad, och detta uttryck ej heller här pä sin plats.
Den inrättning, sorn här är i fråga att omhuldas, är ej någon serskild kommunal-inråttning; den är af enskild raan bekostad, och har inom sig uptagit unga brottslingar ifrån alla delar af landet, icke endast ifrån den kommun, inom hvilken den existerar.
Den har i smått, fast på annat och bättre sått, verkat detsamma, som Statens korrektiontious-inrältningar.
Om den dä har verkat något godt, hvilket ju ingen kan förneka, är det, då den, till följe af sin stiftares och beskyddares höga ålder, möjligen snart kan blifva beröfvad sitt närvarde ädla stöd, mera ”tiggeri” att begära understöd för densamma, än för andra allmänna anstalter?
Om den visat sig vara för det allmänna nyttig, bör ju den af det allmänna behjertas?
Ty att den blifvit stiftad af enskildt man, kan ju ej på allvar framställas såsom något skäl häremot.
Huru skulle det annars gått med Institutet för döfstumma och blinda, Gymnastiska central institutet, Calmerska slöjdskolan i Götheborg, Veterinär-inrättningen, Slöjdskolan i Stockholm, m. fl. inrättningar, som alla ursprungligen utgått ifrån enskildta personers omsorg om upoffringar, men nu äga årliga bidrag af Slaten?
Äfvenså är det ju med alla våra landtbruksskolor, som hafva årliga understöd af Staten, fastän de äro kommunala inrättningar, och en mängd andra exempel att förtiga.
Gr:ns sats är god, då det gäller enskildta kommuoikations-anstaller, som blott komma de serskilda kommunerna till godo; meu ej de, som, på ett eller au - Den 19 Augusti e. m.
75 nät vis, sträcka sin verksamhet till det allmänna, de må nu hafva tillkommit på enskildt väg eller genom Statens försorg.
Mig tyckes för öfrigt, alt i ett fattigt laud som vårt, der Statens tillgångar ej sträcka sig långt, det alltid är skäl uti att upmuntra enskildtas verksamhet för det allmänna, hvarigenom mycket godt kan vinnas med relativt ringa kostnad.
Vare det dock långt ifrån mig, att påstå, det alla enskildta välmenta barmhertighets-anstalter, utan undantag, böra påräkna Statsbidrag.
En noggrann undersökning om de det förtjena, bör naturligtvis föregå ett sådant medgifvande.
Den inrättning, sorn Baron Alströmer omnämnt, är dock kanske en af dessa, och ifall i en framlid denna för sitt bestånd äfven fordrade bidrag af Staten, så bör den äfven då hafva det.
Jag yrkar fortfarande bifall till Hr Kontrakls-Prosten Holmbergs förslag om ett årligt understöd af 1.000 R:dr b:ko till
Råby räddnings-instilut, och anser för min del detta vara mera ändamålsenligt, än att gifva 3,000 R:dr b:ko på en gång.
En värd talare har sagt, alt frågan, sedan hon förra gången hos R. o.
Ad. förevar, i så måtto förändrat sig, att genom de 3 Ståndens återremiss det skulle vara afgjordt, att dessa 3 Stånd också dermed beslutat, att de ansägo vanvårdade barns upfostran pä sådane räddoings-iostituter, som det ifrägavar.-de, vara en Slats-angelägenhet och icke en angelägenhet för kommunen.
Mig veterligen hafva likväl de 3:ne
Stånden icke annat beslutat, än alt inskicka en mängd anmärkn:r till Utsk., på det alt Utsk. mätte laga dem i öfvervägande, och sedermera inkomma med nytt Utlåti ämnet.
Detta är allt hvad man nu beslutat.
I min tanka finnes här att åberopa något, som är bättre än en återremiss, nemi. R.
En värd ledamot af R. o. Ad., Hr Gr.
Liljencrants, hade väckt motion om en serskild afgifts erläggande inom länen för ett dylikt ändamål.
Om jag icke allt för mycket misstager mig, så svarade R.
St., att saken borde af kommunerna ombesörjas, och om så förhåller sig som jag framställt, så har sjelfva faktum eller det, huruvida en sådan sak sorn deuna bör vara en stals- eller kommunal-angelägenhel, redan blifvit af R.
St. i hvad på dem beror sålunda afgjord, alt den bör afses som ett kommunal-bestyr, och R.
St. hafva deruti fullkomligt rätt.
Hvartill skulle det leda om alla vanvårdade barn skulle upfostras på instituter?
Vore det möjligt, att sä väl öfvervaka dessa instituter, att de icke skulle blifva en skola för lasten, i st. f. en skola för dygden.
Inrättningen innebär nu äfven ett slags pr;eminni för lasten, då endast de barn, som äro vanvårdade, få uti densamma inlagas.
Man har också omtalat,'hurusom, dä en moder begärt plats för sin son, men fått till svar, att han icke kunde emottagas, emedan han ännu vore ett sedigt barn, modren svarat, alt om icke annat fattades, skulle han snart blifva antaglig; och kort derefter stal gossen.
Då först, sedan barnet blifvit vanvårdat, fick det komma in.
Jag är öfverlygad om, att denna inrättning är förträfflig för orten, men det år just derföre, att den icke är eli Stats-iuslilut.
Låt den blifva 76
Den 19 Augusti e. m. ett sådant, och låt den slyras efter reglemm, i st. f. att skötas af den enskilda faderliga omtankan, så få vi se, om det blir lika bra.
Afven vid förra Riksdagen var denna fråga å bane.
I in oliverna för dåvar:de SiatsUisk:s beslut att afstyrka anslaget, yttras först huruledes Fångvärds-Styrelsen varit hörd i frågan.
Institutet hade ingått till K.
Al. med begäran om understöd.
Utsk. afslyrkte del begärda anslaget.
I mem:t slår (sid. 158): ”med hänsigt till hvad härvid blifvit uplysl, har K. AI. uti svar till Fångvårdsstyrelsen af d. 4 sistl.
Dec. i Nåder förklarat, att då, jemlikt författnme ang:de folkundervisningen och fattigvården, de serskilda församlingarne eller fattigvårdssamhällena hade sig ålagdt, att för dem tillhörande yngre personer, hvilkas föräldrar eller målsmän saknade förmåga att bekosta dessas undervisning och upfostran, icke allenast derom föranstalta, utan äfven bestrida härmed förenade kostnader, samt detta åliggande i afseende ä barn, som icke tillhörde visst fattigvårds samhälle, skulle fullgöras af del, inora hvilket de vistades, emot det att utgifterna derför hlefvo af Kronan ersatta; då anförtroendet åt enskilda af sådane barns vård och upfostran, med afseende å flera väl grundade skäl, vore att föredraga framför barnens sammanförande uti större, under Statens tillsyn oe.b förvaltning ställda, gemensamma upfostrings-anslalter; då inrättandet af dylika anstalter skulle för Statsverket komma att medföra högst betydliga, och på förhand knappt beräkueliga kostnader; samt då, i allt fall, betänkligt vore, att på Staten öfverflytta skyldigheter och utgifter, som de serskilda kommunerna rätteligen tillkoramo; så och, ehuru K. AI. med nådigt välbehag ansåge de omsorger och åtgärder, sora på åtskilliga orter blifvit egnade ål och vidtagna för upnåendet af det afsedda ändamålet med yngre vanvårdade personers förflyltuing från den ort, der de erhållit den felaktiga riktningen i sin upfostran, fann K. AI. likväl icke skäl alt bifalla hvarken framställaingarne om dylika inrättningars anläggande för Statens räkning eller Fångvärds-styrelsens hemställan, i fråga om serskildt bidrag lill de för sådant ändamål i orterne utgående kostnader”. R. o. Ad. har af del nu upläsla funnit, hvad som är Regeringens opinion, i afseende pä ändamålsenligheten, alt göra sådane inrättningar lill Statens inrättningar.
Alan har för att förmå R.
St. till denna present anfört, huru glädjande det skulle vara för den åldrige mannen, som stiftat inrättningen, om han erhölle ett sådant bevis på R.
Jag hemställer likväl till linma, huruvida det är den lagstiftande och beskattningsmaklen, eller om det är regeringsmakten, hvilken skall gifva sådane bevis på förtroende och välvilja.
Jag vågar likaledes fråga, om del är lagstiftande och beskattningsmakten, som skall gifva sådane presenter, eller om det är regeringsmakten.
Jag tror, att det är den sednare.
Jag förnyar min anhållan, att R. o. Ad. ville, under erkännande af såväl stiftarens förtjenst som Råby instituts nytta, så länge det förblifver en enskild inrättning, likväl icke anse för sig lämpligt eller för lagstiftande makten tjenlig!, att för densamma bestämma sådane gåfvor sorn den föreslagna, och att R. o.
Ad. således med vldblifvaude af sitt förra beslut ville afstå Ulsk:s förslag.
Den 19 Augusti e. m. 77 Frih. Klinkowström liar föreslagil, att R. o. A<1. skulle, i si. f. alt bifalla Ulsk:s förslag, fatta det af en reservant föreslagna beslut, eller ”att ett årligt anslag af 1,000 R:dr b:ko skulle af RiksgrsKont. utgå lill det vid Slöra Råby inrättade räddningshus för varnartiga barn, så länge åtminstone 20 sådane barn vid inrättningen funuos intagne och så långe densamma för öfrigt forlfore i sin nuvar:de gagnande verksamhet.”
Delta beslut är, så vidt jag förstår, ännu mindre förenligt med riktiga former, än det af Utsk, föreslagna.
Det må vara orätt, ali R.
St. genom Riksg:s-kont.. göra presenter ål enskille, men att R.
St. skulle på Riksg:s-Knul. upgöra en Statsreglering bredvid den, som K. JV1. häfver i StatsKonl.
, del måste vara ännu sämre.
Förslaget afser nemi., att anslaget icke blott skulle vara för en gång, utan fortgående från Riksg:s-kont. utgå med 1,000 R:dr b:ko årligen till Råby institut.
Kan detta låta sig göra med Råby, hvarföre skall icke Riksg:s-kont. åläggas en hel Slats-reglering, oell jag hemställer till Hrrtne, hvad följden skulle blifva, om Regeringen oell R.
St. livar och en skulle hafva sin Statsreglering, nemi. R.
St. sin på Riksg:s-kont. och Regeringen sin på Stals-kont.
Ehuru jag icke varit närvar:de från början af denna diskussion, rör:de 21.sta punkten, har jag likväl under loppet deraf hört några skäl uttalas, håde emot Utsk:s tillstyrkande och emot den grundsats, som blifvit framställd i den bifogade reservationen.
Till en början har man sagt, att R.
St. skulle äfventyra så mycket genom alt med statsbidrag understödja dylika enskilta inrättningar som denna.
Jag tror verkligen att R.
St. derigenom icke skulle äfventyra något, ty naturligtvis skulle, för att förhållandet skulle blifva jern förligt med det förevar:de, fordras att inrättningar skulle upslå^ som af enskilta välgörenheten och omtankao njöto lika mycken upmuntran, som den för revande.
Beklagligen torde icke många sådana exempel, sorn det här med Råby, komma att här i landet visa sig, och skulle flere dylika inrättningar genom- enskildes bemödanden komma lill stånd, så tror jag, alt R.
St. väl komma ut nied att understödja dem, och jag tror att sådant skulle vara till Rikets sanna fördel.
Här har man sagt, att det icke är lämpligt, att R.
St. gifva skänker åt den enskilde.
Jag tror icke, att del är fråga om att gifva skänk åt en enskild.
Jag tror icke ens det är fråga om, att framkalla någon sådan inrättning, som den vid Råby, utan endast att R.
St. hylla ilen vackra idé, sorn legat till grund för Råby institut, och derigenom att nian gifver 1,000 R:dr år ligen, har man äfven uttalat den riktiga grundsatsen, att R.
St. anse del vara värdi, alt gifva en så stor summa för ändamålet för all framtid, hvarigenom också stiftaren och de, som hafva bestyr med denna inrättning, veta hvilka arrangemenler de för framtiden skola göra, på det att inrättningen skall upfylla det afsedda ändamålet, hvarigenom inrättningen vinner långt mera, än ora den skall få 3,000 R:dr på en gång, då den icke skulle kunna uträtta så mycket, som om den hade i sigte ärligen ett anslag af 1,000 R:dr b:ko. 78 Den 19 Augusti e. m.
Man har sagt, alt de 3 Stånden icke tiafva uttalat någon opinion i denna fråga.
Jag vet icke om denna invändning tiar blifvit besvarad, men uti Utsk-.s recit står tydligen, att punkten är återremitterad af 3:ne Stånd, ”hvarest med yrkande af bifall till motionerne anförts, att uppehållandet af anstalter utaf ifrågavartde art, icke kunde anses ensamt tillhöra kommunen, helst när dessa inrättningar, såsom fallet vore med
Råby räddnings-institut, utsträckte sin välgörande verksamhet äfven till andra orter i riket, genom att jemväl från dessa emottaga vanartige barn till upfostran.”
Det är mig verkligen bekant, att så är förhållandet med institutet i Råby, oaktadt det icke haft andra tillgångar, än en enskild välgörenhet af institutets stiftare, flan har icke blott lemnat sjelfva Råby och skänkt detsamma till inrättningen, ulan äfven gifvit årliga bidrag lill densamma, men det är naturligt, all institutets verksamhet icke har kunnat vara så stor, eller sträckt sig betydligt utöfver kommunen, då denna verksamhet varit begränsad af dess ordinarie tillgångar, likasom att, genom ett årligt anslag af 1,000 R:dr b:ko frän R.
St., denna verksamhet kunde utsträckas, hvilket jag tror vore högst önskligt och synnerligen gagneligt för fäderneslandet.
St. vid denna Riksdag hafva beviljat anslag åt Gr. Torsten Rudensköld, i afseende på en ändamålsenlig barna-undervisning, likaså tior jag, alt syftet med denna välgörande inrättning är förtjent att af R.
St. understödjas, enär det går ut på, att rycka ifrån förderfvet barn, hvilka antingen helt och hållet sakna all föräldravård, eller också kommit in på brottets bana.
Ur denna synpunkt, och på de talande skäl, som i reservationen finnas anförda, anser jag det vara af stor vigt, ali R.
St. icke allenast bevilja 1,000 R:dr årligen för denna inrättning, utan äfven uttala den grundsats, alt de vilja understödja inrättningar, tillkomna genom enskild välgörenhet, hvilka kunna komma i samma förhållande, som institutet i Råby, hvarigenom jag befarar, att dock inga summor komma att äfventyras, ehuru jag gerna skulle önska att anslag till dylika inrättningar i framtiden kunde ifrågakomma.
Jag yrkar bifall till hvad i Hr Kontrakts-Proslen Holmbergs reservation blifvit framstäldt.