Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen kan jag icke undertrycka den erindran, att då ett annat RiksSlånd, år nära, ja! kanske i detta ögonblick färdigt att gifva publicitet åt sina öf* verlåggningar, skulle det åtminstone på mig göra ett högst obehagligt intryck, om Riddtrskapet och Adeln, detta Rikets första Stånd, som fordom alltid gif vit de öfriga efterdömet af liberalitet, nu, genom ett negativt beslut, i denna del skulle sätta sig efter ett annat.
Troligen år det fä af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, som icke i detta afseende dela min känsla och min mening, och som icke, derföre skulle vilja förena sig med mig, helst sedan Friherre Åkerhjelm, genom det meddelande förslaget till en ordningsstadga för ähörarne, undanröjt möjligheten af alla befarade vådor, att gifva bifall åt motionen.
Skulle dock, hvad jag icke utan smärta och bäfvan kan förutsätta, mot all väntan Högloft.
Ridderskapet och Adeln finna skål mot detta ifrågavarande förslag häfva öfvervigten, år jag dock försäkrad att ingen anledning gifves, att icke genast antaga hvad Herr Montgommery och, om jag ej bedrar mig, äfven Herr von Francken projecterat, det nemligen, att hår å Riddarhuset gifva tillträde åt extra Capita.
De skola en gång hår såsom Talare uppträda, och *68 Deri 27 Januarii, det år således af vigt, att de tidigt inhämta kännedomen om allmänna årenders Riksdagsmåssiga behandling.
Och med detta lemnäde tillträde åt yngre
Adelsmän gifver man blott nytt lif åter åt en författning af Sveriges störste Konung, den odödelige Gustaf II.
Adolph , i hvars Riddarhusordning af 1626 orden ungefärligen så lyda: att Junkarne skola stånda på gången tysta och stillatigande och attent afhöra discourserne.
Ett bud, som uppfostrade åt Riddarhuset de utmärkte talare, hvilkas namn minnet och historien förvara.
Det reglemen tariska stadgandet i afseende på desse extra Capita, torde böra uppdragas åt RiddarhusUtskottet och af det samma behandlas serskildt från Friherre Åkerhjelms förslag.
Herr Mannerstcim, Johan:
Jag anhöll om ordet, då jag hörde en Ledamot yttra, att Friherre Åkerhjelms motion om offentlighet vid våra sammankomster innefattade fråga om ändring i Grundlagarne och således borde såsom Grundlagsfråga behandlas.
För min del finner jag hvarken uti den till stöd för denna anmärkning åberopade 58 §. af Riksdagsordningen eller på något annat ställe i Grundlagarne hinder lagdt för Ridderskapet och Adeln, att på sått nu skett, öfverlägga om detta ämne.
Jag starkes i denna öfvertygelse äfven deraf, att Herr Grefven och LandtMarskalken icke afbrutit discussionen, hvilket, om frågan angått ändring i Grundlagarne, bordt ske, och att Ridderskapet och Adeln icke eller synes instämma Den 27 Januarii. 1 den af några Ledamöter yttrade tanka om en sådan motionens beskaffenhet.
Det torde således äfven tillåtas mig, att nu tillkännagifva mina tankar om sjelfva hufvudfrågan, och jag får då förklara, att jag hufvudsakligen instämmer i Friherre Åkerhjelms motion, och att jag anser öfverflödigt att ingå uti närmare utveckling af motiverne i ett ämne, deruti hvar och en har lätthét att på eget omdöme grunda sin öfvertygelse.
Jag har likväl fästat uppmärksamhet viel åtskilliga inkast, som emot motionen blifvit gjorde.
Man har sagt, att vår nu gällande Constitution är ny, och att en sann medborgerlighet icke kan väntas förr än af ett nytt slägte.
Jag erinrar dervid, att om än Constitutionen är ny, är likväl en fri StatsFörfattning lika litet någon nyhet för Sverige som en NationalRepresentation, och jag åberopar i detta afseende de Historiska upplysningar som Herr von Hartmansdorff härom lemnat.
Jag delar icke det yttrade misstroendet till den nu varande generationens medborgerlighet, men om detta misstroende vore grundadt, skulle jag deraf hämta ett nytt skål för tillstyrkande af offentlighet vid våra öfverlåggningar, för att derigenom gifva en ökad väckelse till det lifligare deltagande uti allmänna angelägenheter och till den kännedom af och tillgifvenhet för StatsFörfattningen, som äro nödvändiga för medborgerlighetens bildande.
Jag tror likväl, att om vi ock i detta fall yille medgifva företräde åt en enda nation, vi 170 Den 27 Januarii. i laglydnad och ordning kunna täfla med hvilken nation som hålst.
Åtskilliga mindre betänkligheter hafva blifvit anförde, såsom brist på utrymme med flere; men jag har funnit dessa dels lätteligen kunna undant ödjas, dels vara af så liten betydenhet, att de icke böra komma i beräkning vid hufvudfrågans afgörande.
Jag har förut yttrat att jag icke anser något stadgande i Grundlagarne lägga hinder häremot.
Om man icke med skål lärer kunna påstå, att offentlighet vid våra sammankomster år stridande mot dessa lagars bokstafliga innehåll år den det ännu mindre mot deras anda och syftning.
— Den vidsträcktaste offentlighet af allmänna årender år den som vinnes genom tryckfrihet.
Denna, ifrån en fri Statsförfattning oskiljagtiga rättighet år stadgad i våra Grundlagar, som ibland annat bestämdt föreskrifva tryckning af RiksStåndens Protocoller.
Offentlighet vid National Representationens sammankomster tillhör likasom offentlighet vid
Domstolarne den consfilutionella Samhällsordningen, den utgör en tillämpning för särskildta inskränktare fall af lagens allmänna grundsats.
Det skulle således innebära en motsägelse, att uti en Stat, der Grundlagen bjuder en vidsträcktare offentlighet, vägra bifall till en in„ skränktare.
Om efterverlden icke förebrår oss att ha framskridit för långsamt på dea constitutioneJJa Den 27 Januarii i 171 banan, skall den säkerligen icke Sillvita oss att för mycket hafva derpå fortskyndat.
Man har äfven varnat oss för de vådor, som kunde uppkomma genom motionens antagande, och det inflytande på öfverlåggnirigarne, sorn åhörares inträde på Riddarhuset kunde medföra, och man hr.r utur ett främmande lands nyare historia velat hämta bevisen härtill.
Jag inser icke dessa vådor och jag befarar icke detta inflytande; det anförda exemplet af en Stat sorn då var under en revolutionair brytning, år icke eller låmpeligt till oss, sorn med mera skäl kunna anföra flera andra bänder till bevis derpå, att offentlighet vid NationalRepresentationms öfverlåggningar icke är för deras ostörda gång vådlig.
Jig underställer ock Ridderskapet och Adeln, om uti ett land der, under 180g års Riksmöte, clemia märkliga tidpunkt i öar Historia, då Samhällsordningen var 1 ä a sin upplösning, då lagstiftningen återgått till sitt enda råtta ur. sprung, Nationen och dess Representanter, då desse kunde med jagttyg nde af ordning och lugn gifva Nationen en Constitufion. uti hvilken hvaije § vittnar om L gstiftarens sans och, måtta, välja Konung och Thronföljare; om, säger jag, man afser denna erfarerb t och under en tid, då Samhällsordningen vunnit stadga och tiygjihet. af ifrågavarande motion med skål kan hämta någon anledning att varna oss mot vådorna al dess antagande.
Den 27 Januarii, Jag tillstyrker således för min del, att Friherre Åkerhjelms motion blifver till RiddarhusUtskottet remitterad.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Efter Herrar Mannerstams och Rosenblads yttranden i åmnet, äger jag i det hela föga att tillägga.
Alldeles oberedd begärde jag ordet, för det jag kände min öfvertygelse i saken vara bestämd, och ansåg dubbelt inconsequent att dölja denna, endast derföre att man ej haft tid utföra den till ett tal, i en fråga, der ett af de anförde huf~ vudskälen för den opinion jag för min del ej. kan dela, var svårigheten för en ovan talare att yttra sig i närvaro af 100 personer mer, ån de 5oo, som redan finnas här.
Jag begärde ordet, då jag hörde ifrågasättas, att det nu förevarande åmnet skulle vara constitutions-fråga och blott i ConstitutionsUtskottet kunna väckas.
En talare påstod att 58 §.
Riksdagsordningen, skulle genom antagande af denna motion blifva utan allt ändamål, och att hvad som gjorde en Grundlagspunkt utan ändamål, var äfven i och med detsamma Grundlagsfråga.
Men svårt år att bedöma, når en §. år gjord utan ändamål, och hvem skulle, enligt Grundlagen vara domare deröfver?
RegeringsFormen som bokstafligen skall tydas, säger:
Förslag till ändringar i Grundlagens stadganden få endast genom direct motion hos ConstitutionsUtskottet väckas.
Men hår år ingen ändring i 58 §.
Riksdagsordningen föreslagen, den qvarstår hel och hållen oförändrad.
Den der stadgade justeringen kan för pig gå och hafva sitt ända * Den 27 Januarii, i;5 rnäl, antingen det första yttrandet varit hördt af Ridderskapet och Adeln ensamt, eller dessutom af några personer på Läktaren.
Jag har vidare hört påstås, att ingen lag fanns, utan att ny lagstiftning fordrades, för att stadga behörigt ansvar för dem, som på en Läktare skulle afvika från Reglementet.
RegeringsFormens 110 §. stadgar likväl straff för den sorn, vare sig en enskild man eller hel menighet, försöker störa RiksStåndens öfverläggningar.
I denna §. sättes nämnde störande i paralel med det värsta brott, han straffas heter det för förräderi.
Det förundrar mig att man då kan såga, att icke något ansvar finnes stadgadt.
Man har vidare anfört, att antagandet af Friherre Akerhjelms förslag skulle fordra en ändring i Tryckfrihetslagen genom något särskildt stadgadt ansvar för den Tidningsskrifvare, som införde en felaktig uppgift af ett tal.
Det finns likväl i 12 mom. 3 §.
TryckfrihetsFörordningen bland missbruk af Tryckfriheten som böra och kunna åtalas, uppgifvit:
LÖgnagtiga uppgifter och vrängda framställningar till Allmänhetens förvillelse.
Jag frågar tryggt, om icke till den classen hör, om Tidningsskrifvaren skulle införa Representantens tal till sak orätt; gör han det till styl, inför han det genom en snållskrifvares oskicklighet mindre vältaligt än det var, så förmodar jag, att ingen anser sig blottställd för något farligt omdöme af Allmänheten derföre* Den tid skall vål komma en gång, att man icke lägger vigt på det man säger, blott för dess egen vältalighet.
Slutligen har blifvit yttradt af flere, alt genom Protocollernes tryckning enligt i74 Den 2.7 Januarii, Herr Cederschjölds plan, de skulle komma tidigt nog till Allmänhetens kunskap.
Efter min åsigt tenderas Herr Cederschjölds förslag stt utgifva Protocollerna i två nummerföljder på sin höjd till att förkorta trvrkningstiden deraf; då vi fern år efter sista Riksdag ännu ej håfve 1818 års Protocoller fullt färdigtryckte, skulle det ju kunna hända, äfven fast man antagit Herr Cederschjölds motion, att tryckningen af debatterne icke blef fulländad, förr ån två och ett halft år efter besluten.
Men då jag finner, att enligt 2 § 4 mom.
Tryckfrihetsförordningen, RiksStåndens Protocoller åro bland de handlingar, hvilka ej få tryckas utan vederbörandes tillstånd, och hittills alltid varit antagit, att ordet vederbörande betydde Ståndet sjelf, hvadan, vid sista Riksdag, hvar och en sorn ville hafva sitt Memorial tryckt tidigare ån hela Protocollet för samma dag> alltid dertill af Ståndet begärde tillåtelse, sorn äfven genast meddeldles , får jag nu särskilt, med anledning af denna discussion och Friherre Åkerhjelms motion, men u*an egentligt sammanhang dermed, föreslå att Ridderskapet och Adeln för denna Riksdag, en gång för alla ger ett sådant tillstånd, att en och hvar må åga rått att utbekomma och till trycket befordra, hvilken del han vill af Ridderskapets och Adelns Protocoller, utan att särskilt behöfva anhålla derom.
De tvånne sista Talarne hafva visat, dels att Friherre Åker - Den 27 Januarii. 175 hjelms motion icke år af beskaffenhet att röra Grundlagen; dels att stadgande/) finnas för bibehållandet af ordning och ett värdigt uppförande bland den allmänhet, som på Riddarhuset skulle irilatas.
Ingenting förändras derigenom i vart representationssättj allt fÖrblifver der såsom förut, blott med den skillnad, att de som eljest skulle framdeles få se våra Öfver— läggningar tryckta, genast linge afhöra dem.
Åtskilliga andra invändningar har jag redan sökt vederlägga.
Jag skall derföre blott sysselsätta mig med de hufvudsakligaste, som återstå.
En vård Ledamot har beklagat, att Adeln hittills saknat bildning till att uppträda, såsom Talare på detta rum, och har deraf velat hämta anledning till Allmänhetens uteslutande.
.Tåg instämmer i denna klagan; och beklagar ytter— ligare, att denna bildning felas för hela Nationen.
Men den offentlighet, som den värde Ledamoten af detta skål velat förekomma, synes mig just vara medlet, hvarigenom talare-förmå.: g an skulle utbildas
Ett enskildt Talare-såll. skap stiftades för några år sedan till afhjelpande af denna brist, men Regeringen faun det vådligt, och förbjöd dess tillvarelse.
Nu, då Ridderskapet och Adeln eller åtminstone en del af dess Ledamöter, vilja återställa en motsvarande lågenhet till bildning, bestrides det äfven på samma grund.
Det synes likväl böra öfverlemnas åt Regeringen, som bör hafva den noggrannaste kännedom om folkets tillstånd, dess behof och egenskaper, att göra detta be - Den 2j Januarii, dömmande.
Finner hon något vådligt i detta steg, så kan det af henne afslås.
Hår år taladt om ungdomens eller inedelåldrens syftning efter demagogie, 6om skulle det vara meningen med den ifrågavarande motionen.
De som redan voro tånkande vid Franska revolutionens början, eller 1789, och må hånda åfven deltagande i den tidens händelser, torde kunna påminna sig, att despotismen, lika vål som demagogien, betjenar sig af orden, allmänt vål och folkets förmon, till förevändning för sina afsigter.
Vi sorn ej lefde den tiden, hafva låst, eller, genom muntliga berättelser, förnuni. nit, att Riddarhusets slutna dörrar icke hindra^ de en förvillad folkhop att förolämpa Ridderskapets och Adelas värdighet.
Hade Riddarhusets Läktare den tiden varit öppen för åhö. rare, så skulle det troligen icke hafva lyckats att inbilla hopen, att Ridderskapet och Adeln ville störta Riket, då Ståndet sökte försvara Fäderneslandets frihet.
Att dylika scener kunde inträffa sedan Allmänheten blefve inlåten, år möjligt; men icke troligt, att det skett, då saminankomsterne voro slutna, år ett factum; och verkligheten bör vål öfverväga möjligheten?
En annan Ledamot har sagt, att det skulle vara en förebråelse för Ridderskapet och Adeln om det först inläte Allmänheten, och sedan, vid åtgärdens misslyckande, skulle nödgas utestänga henne.
Men det skulle vara en förebråelse, ej för oss, utan för åhörarne, soni missbrukade det Den 27 Januari i.
177 det tillträde, som lemnades dem, oell deras uteslutande vöre då en rättvis bestraffning deraf.
En Ledamot har befarat, att Låktarnes öppnande för Allmänheten skulle föranleda sökandet efter popularitet, och han har visat oss faran deraf.
Jag rnedgifver att det år möjligt; men det hindrar ej någon ait, å andra sidan, opåtalt yttra sig så il liberalt, som han någonsin kan önska.
Vi se af tidningarne från det ofta anförda Frankrike, att tal hålbs i Kammaren, hvilka ingalunda synas öfverensstämma med folkets allmänna tänkesätt, och likväl förmåles icke, att dessa Talare på något sätt af Galle* rierna förolämpas för hvad de sagt.
Hvad beträffar de hinder för Allmänhetens inlåtande, som man velat finna i anseende till juster i ngarne: så kunde man, emedan de blott äro ett upprepande af hvad som redan förefallit, gerna i Reglementet stadga, att ingen utom
Ståndet finge vid dem vara tillstädes.
Man har sagt, att snabbskrifvare-konsten 1 vårt land vore så okänd, att ingen skulle kunna annat än ofullständigt uppteckna hvad hår förefölle, och man har deraf velat hämta ett skäl för Allmänhetens uteslutande.
Men just denna oförmåga gör, att åhörarne blott summariskt kunna uppfatta hvad hår säges, och att den yttrade fai hågan för misstag eller misstydning af ord, bör försvinna.
Hvad år det vål för skill— Ridd. o, Ad.
B, iyt Den 27 Januarii, ilad på, om en Tidningsskrifvare i sitt blad yttrar: jag har hört sägas att på Riddarhuset blifvit våckt en motion af det eller det innehåll?
__ eller om han säger: jag har på Riddarhuset hort nemligen, så vidt jag hant följa ined, att den och den våckte en motion af den och den ungefärliga beskaffenhet?
Én vård Ledamot tiar talat öm, att vi ej borde i otid fika efter de constitutionella theo riernas utförande i t erkligheten.
Hvad vår representation angår: så år det just theorien* som år felaktig.
Endast genom den långa häfden och practiken år det möjligt, att hon kari bära sig.
Om vi för ögonblicket ej hafva i våra händer, att bringa theorien i verkställighet: så böra vi åtminstone söka att göra theorien så gagnelig, som möjligt* och det år just det, sorn Friherre Åkerhjelms motion åsyftar.
Samma vårde talare har sÖkt visa, att så långe vi ej hade allt annat såsom i mera oon*titutionella länder, eller såsom i England, borde vi ej heller eftersträfva offentlighet vid våra Öfverläggning ar; eller med ett ord, att man uti grundlagligt afseende, bör vara allt eller intet.
Men detta påstående åsyftar* om jag ej bedrager mig, det rent revalutionaira i samhälls-utvecklingen, eller de brådstörtande öfvergångarw lie från den ena ytterligheten till den andra.
Intet tillväxer på det sättet; allt utbildar sig småningom.
Vi böra derföre vara måne am, att vid hvarje tillfälle iakttaga de små fördelar, *öm i fullkomningen af vår författning kurin* Den 27 Januarii, *79 vinnas.
Vi böra, i frågan om offentlighet vid våra öfverlåggningar, ej heller bevilja allt, utan något, såsom Friherre Åkerhjelm föreslagit.
Man har anmärkt, att vi ej ensamma ai Stånden kunna vidtaga ett sådant beslut.
Hvad dem beträffar, sä år det bekant, att i ett annat, nemligen BorgareSfåndet, enahanda motion blifvit väckt, och vi afgöra den, i alla fall, en. dast för oss sjelfva.
Då Ridderskapet och Adelns beslut derom öfverlemnas till Kongl.
Maj:t för att sanctioneras i de delar det möjligen påkallar förändringar i RiddarhusOrdningen, kan och synes man äfven böra lemna del deraf åt de andra Stånden.
En annan Ledamot har yttrat betänkligheter vid återinförandet af Forngöthiska former.
Men jng har omtalat den gamla tiden, då den ursprungliga friheten ännu Dnns hos hvarje Odalbonde, endust för att visa, att offentligheten städse varit frihetens följeslagare , och att nu, då vi fått en lagbunden frihet, hör det till författningens anda, att en motsvarande offentlighet äfven bör äga rum.
Friherre Cederström, Jacob• Jag delarmed Friherre Åkerhjelm dess Öfvertygelse om nyttan af offentlighet vid Riksens Ständers öfverlåggningar, men jag delar ej dess åsigt i afseende på formen, hvarigenom detta resultat kan vinnas.
Motionen innehåller, utom yrkad rättighet för publiken att i nion af rum få bevista Ståndets öfverläggningar, äfvenväl rättighet för snäll - Den 27 Januarii. skrifvare att uppfatta hvad sora yttras och så-» dant genom tryck kungöra, samt huru vanställde berättelser öfver förloppet inför publi-’ ken skola rättas.
Denna sednare del af motionen innefattar en rubbning af föreskriften i 2 §. 4 morn.
TryckfrihetsFörordningen sorn förbjuder tryckning af RiksStåndens Protocoller, utan vederbörligt tillstånd, och ett sådant, lärer icke kunna meddelas förrän efter föregången justering.
För öfrigt år frågan icke enskild, utan bör behandlas af alla 4 Stånden på en gång, samt skiljas från allt som medför rubbning af Grundlagen.
Jag hemställer derföre, om motionen i det skick den oig nu befinner, kan upptagas och remitteras.
Friherre Anckarsvärd, Carl Henric.
Alldeles oberedd att yttra mig i en håga, den jag uppriktigt bekänner att jag ansåg i opinionerne så afgjord att fråga om verkställighetens möjlighet blott kunde uppstå; inser jag fullkomligt svårigheten att så grundligt sorn fordras, vederlägga alla de här i dag motiverade, så vål skriftliga som muntliga anföranden.
Jag vill också i möjligaste mon lindra Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tålamod, hvarföre jag till alla delar förenar mig med hvad Herr Mannerstam och Grefve Spens öfver ämnet, i min tanke, så rigtigt yttrat.
J>g anhåller blott att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å de omständigheter, sorn i vederlåggningsvåg icke synas inig varit vidrörde.
Jag har som ett hufvudsakligt skål eniok Den 27 Januarii.
Åkerhjelm* motion hört anföras, det inflytande sorn en främmande publik kunde komma att medföra på talarens blygsamhet, och att mången derutaf skulle komma att afhållas att inom vårt Stånd afgifva sina tankar.
Denna mening torde lättast vederläggas genom en blick på den samling, Iivari vi redan befinna oss.
Svårligen lärer nnn i vårt land kunna sammanföra någon mera bildad, någon mera upplyst, någon mera kunskapsrik; oell hvad år det som kan i högre grad fjettra blygsamheten, ån just den upplysta samt ling, som redan här utgör våra talaies publik.
_ Ett ö gonka*t på Läktaren utvisar tillräckligt det högst inskränkta rum, sorn genom den åt främmande åhörare kan lemnäs.
Jemförelse!! ef deras ringa antal med vår egen talrikhet, synes mig vara ett tillräckligt bevis, emot den hår yttrade
Lrhågan för ett möjligt, men i mia tanka alldeles otroligt våldsförsök från åhörarnes sida.
— Efter det förslag Friherre Åkerhjelm uppgjort till billeternes utdelning, år det mig icke möjligt, att fatta, huru någon fruktan ens kunnat yttras, att den publik, åt hvilken tillträde, att afhöra våra rådplägningar lemna— des, kunde komma att utgöras af en så obildad clase, sorn den man synes frukta; att straff å ett oordentligt uppförande af en främmande publik äfven redan finnes stadgat, har Grefve Spens ådagalagt.
Den anförda vådan att, våra ännu ojusterade Protocoller, genom deri ifrågavarande motionens framgång, kunde komma att för tidigt genom tryckning se dagsljuset, år i min tanka Den 27 Januari 1 • redan för handén, så snart det skulle behaga någon af våra Boo medlemmar att genom snällskrifning åstadkomma samma verkan.
Om lagar finnas, hvarigenom ett sådant för tidigt alimäntgörande förbjudes oss, så blifva ju samma lagar gällande för den främmande journalisten.
, Jag anser frågan vara framkallad af tidsandan; och vid detta tillfälle framburen af en öfvertänkt, på forskningar om samhällstillståndets fordringar grundad erfarenhet, och jag måste uppriktigt tillstå, att jag utan den minsta tvekan genast med mitt tysta bifall slutit mig tili den af Friherre Åkerhjelm gjorda motion.
Min Öfvertygelse är, att Ridderska pet och Adeln genom antagandet af Friherre Åkerhjelms förslag blott följer den gång, som vid frågor om liberala grundsatsers hyllande, alltid betecknat dess bana.
— De skräckspöken, hvilka ifrån de moderna ministeriella lärorna framställas , att öfverallt mota liberalitetens lugna utbildande, lära kanske här snarare än å något annat ställe kunna få hänföras under modets lagar, och således få nyttjas af den som behagar, under det äfventyr, som merendels åtföljer begagnandet af hvilken löjlig drägt som hälst.
Jag för min del kan ej undgå att finna i högsta grad olämpligt, att i anseende till vår publik hysa sådana farhågor, sorn här i dag blifvit yttrade.
Jag vet ej hvarföre man så mycket bemödat sig, att visa faran af oordningar, som utaf vår Allmänhet säkerligen mindre än af ali annan är att befara
Jag anser imri en mätt - Deli J27 JauuariT, visa emot elen samhällsbildning, som redan i vårt samhälle äger rum, att förese sådana framtida verkningar, hvartill en förfluten erfarenhet icke en gång lemnar de minsta anledningar.
Jag liar sett främmande länder, och det var ej utan en slags häpenhet, jag för första gången såg den värma, det buller, hvarmed en Tlieater— publik understundom tillkännagifver sitt bifall eller sitt missnöje.
Då vi icke en gång i våra.
Theatrar eller andra allmänna sainligar någon.?
sin agt att beklaga oss öfver sådana stormande uppträden, vet jag ej om det är rätt, att genom deras framställande såsom möjligt inträffande olägenheter, å vår publik kasta en skugga, sorn den icke under något afseende förtjenar, Det är säkerligen ifrån detta Stånd som National, bildningen främjas mera än ifrån något annat ställe, och jag anser förtroendet till samhällets dygd, vara mera gagneligt verkande, än det misstroende, som i min tanka i dag här allt för mycket blifvit utvecklat.
Jag förenar mig med dem, hvilka så fullständigt framställt skälen för antagandet af Friherre Åker hjelms motion, Herr Anckarsvärd, Michael, förenade sig äfven med Friherre Åkerhjelm, Friherre Boije, Ludvig: