Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu synes det specielt tillhöra milt öde, att slädse vara i minoriteten; men sådant har aldrig verkat pä mitt handlingssätt, hvarken förr eller nu.
När min öfvertygelse är, att jag i en så vigtig sak liar rätt, så ser jag icke efter huru många sorn följa med mig, utan jag uttalar, så länge jag kan och får, hvad jag anser räll vara.
Den 1] Mars f. m. 97 Jag hoppas Ilrrme icke tycka illa vara, att jag omnämner detta och tillika något litet lyftar på den slöja, som publiciteten hittills låtit hänga öfver verkliga förloppet inom Reformvännernas gille.
Der var det till en början icke möjligt alt få tala och fortsätta talen om oriktigheten af de samfällda valen; ty der funnos personer, hvilkas yttersta syfte var att kunna uppleta sådana dunkla ordalag och satser, som skulle smaka de båda första Stånden, Adeln och Presterna; i följd hvaraf äfven den skenfagra, men opålitliga regel antogs, att man skulle jemka, utan att stödja sig vid någon enda grundsats.
Mig tycktes, att man icke behöfde vara djup politiker för att inse, det man sålunda på längd, och sedan den berömliga fogsamhetsandan svalnat, skulle förlora tenacen, ulan alt vinna någon.
Men efter det en och annan skicklig talare vackert ordat om bildning och förmögenhet, såsom tvenne hufvudelementer för all representationsinrättning, så syntes man endast täfla hvem som skulle gå längst i att tillfredsställa de anspråk desse obestämda satser framkallade.
Jag anmärkte förgäfves, alt alla försök i detta fall att vinna några sympathier hos dc absoluta inom Adels- och PresteSt:n var förspilld möda, så länge man vidhöll det samfällda valsättet.
De som hade föresatt sig att votera och strida för bibehållandet af ståndsfördelningen och den ännu mera absolutistiska classindelningen, skulle naturligtvis icke vilja retlectera på Reformvännernes böjlighet; men härpå litade desse reformvänner då de ytterligare utsträckte den graduerade egendomsscalan, och på denna grundfalska väg medgåfvo att införlifva såsom ständiga elemenler i den öfre kammaren ensamt högre auctoriteter, dermed helt och hållet öfvergifvande allmänna valprincipen.
De conservativa sneglade ändock lika mycket ät förslaget; ty der fans lika fullt qvar allt för mycket, tyckte de, af den der ide'eu af samfällda val, som de absoluta icke för sitt lif kunde tåla.
Sanningen att säga, fick jag dock aldrig tillfälle att utveckla och utreda allt delta, ty när man började discutera, uppstod en eller annan af de väldige talare, hvars stora förmåga att gyckla allt för ofta ölverskyler föga grundlighet, consequens och ändamålsenlighet i sak.
Att åstadkomma skralt var högsta målet för triumf; derföre hade ganska få mod att yttra sig, och snart började discussionen att aftyna, så all dc lyckliga och bitande skämtarena fingo behålla ordet för sig sjelfve.
Då Comitéens förslag om nedra kammaren var genomgånget, och jag ville uppläsa en skriftlig reservation, steg en ledamot af Borgare-St. upp och sade, alt de nu redan hade beslutat att öfvergå till discussion om den 2:dre kammaren, och Herrarne hade ingen tid alt afhöra reservationer.
Jag är alltså verkligen skyldig
Reformvännerne den declaration, att under det jag lemmar en hvar ledamots individuella liberalitet i all ära ovidrörd, någon mera illiberal sammansättning på det hela, än deras var, från början till slut, icke är tänkbar; åtminstone har jag aldrig derom kunnat göra mig begrepp.
Under sådana förhållanden är det icke underligt, att tills dato det Anckarsvärd-Richertska förslaget varit bortglönidt.
Jag 8 H. 13 38 Den 11 Mars f. m. bör likväl, för att icke fela i historisk noggranhet tillägga, alt Gr, Ankarsvärd sjelf, troligen missnöjd med den tournure, som Reformvännernes öfverläggningar under hans ledning, såsom församlingens ordförande, fått, tog ordet och afgaf en skriftlig reservation, innefattande samma idéer, som vi i går hörde utvecklas, fastän han äfven då — förmodligen under inflytelse af samma, i mitt tycke allt för stora, fastän älskvärda medgörlighet att uppoffra sina egna riktiga idéer — stoppade sitt papper åter i fickan, förklarande, ali han icke vidare ville yrka på eller utveckla sina tankar, emedan han ansåg det förgäfves; hvilket också föga kunde anses underligt, helst hvarken jag eller någon annan haft den ringaste aning om Hr Grefvens särskilda mening, då han icke nämnt ett ord derom förr, än första § af det motsatta förslaget blifvit genom hans eget klubbslag bekräfladt såsom af Reformvännerne antaget.
Följaktligen har detta förslag ända till gårdagen icke fått någon annan förfäktare, än Herrarnes ödmjuka tjenare, hvilken, såsom en ensam ropandes röst i öknen vid förra riksdagen, naturligtvis icke kunde påräkna nu mer än då biträde att avancera saken i ringaste män.
Jag bekänner derför, att jag, då jag i går uppträdde i denna vigliga fråga, hade nästan föresatt mig att sälla hänglås för munnen, alldenstund jag ansåg öfverflödigt att orda om alla dessa förslag; men från den stund Gr.
Anckarsvärd tog sitt förslag i sina egna händer, och tillika en annan värd talare, som vid förra riksdagen försmådde detta förslag, emedan det, i hans tanka, då ansågs vara för litet praktiskt, nu erkänt dess ändamålsenlighet och riktighet, från den stunden anser jag icke omöjligt att förvärfva en större majoritet för detta förslag, än för Reformvännernes.
Mera skall jag icke begära; det är dock något.
Det är af denna orsak, som jag för min del anhåller hos de begge värde ledamöterne, — och jag ber Herrarne särskildt observera, att jag icke här uppträder såsom någon proponent af förslag till gemensam tanka, — anhåller säger jag hos dem, att de nu ville ytterligare utveckla detta förslag, åtminstone så till vida, alt de personer, hvilka möjligen icke äro så benägna för Ståndsintressena som Hrr Lagerhjelm, Hartmansdorff och Frih.
Cederström, Jacob, (jemte några andra, h\i ka synas vilja qvarhålla oss på det gamla åkdonet med 4 hjul — med eller utan ett 5:te hjul), måtte åtminstone lyssna något till det Richerl-Anckarsvärdska förslaget och icke förkasta det, ulan att veta hvad det i sitt föryngrade skick innehåller.
Det är nu icke min mening, att närmare skärskåda delaljerne af Gr.
Ankarsvärds förslag, ulan endast att yttra några ord om grunddragen af samma förslag.
Förslaget är det, att en öfre kammare bör sammansättas af personer, som äro taxerade till den högsta bevillningen för egendom, och hvaraf hälften väljes af den nedre kammaren samt hälften af Konungen.
Ilär är således icke fråga om att från folkets sida, eller genom val inrymma någon del i representationen för bildning, kunskaper och upplysning, såvida dessa icke äro förenade med pennin - Den 11 M a r s f. m. 99 gar.
Det är således penningen, som der skulle taga sittrum, såvida icke
Konungen toge i Sitt hägn hvad som hörer till bildning, kunskaper och upplysning.
Detta förslag är vidare uppstäldt så, att den öfre kammaren beror af den nedre, hvilken skulle välja halfva antalet af ledamöterne i den öfre, d. v. s. den hälft, som icke af Konungen utses.
Denna af den nedre kammaren utsedda hälft i den öfre, skulle naturligtvis vara beroende af sine valmän, samt i följd deraf äfven redskap för deras afsigter.
Men skulle den icke vid ärendenas behandling befinnas vara tillräckligt böjlig, utan stanna i en motsatt-mening, så sammanträda båda hamrarne och votera per capita, hvarvid naturligtvis den. nedre och talrikare kammaren får en bestämd öfvervigt.
Detta- är redan, i min tanka, ett så väsendtligt fel uti förslaget, att jag nödgas afstyrka detsamma.
Jag måste gö ra Gr.
Ankarsvärd fullkomlig rättvisa för den moderation lian ådagalagt i sitt förslag, en moderation, så mycket mera oförväntad", som den kommer ifrån ordföranden uti 1840 års Const.Ulsk.
Emedlerlid finnér jag mycket alt anmärka emot detta förslag, och jag fruktar, att jag, i likhet med en värd talare på andra sidan, skulle behöfva åtminstone ett tjugutal af år för att rätt approfondera detsamma.
Ankarsvärd utgår ifrån den allmänna valprincipen ; emot denna princip har jag ingenting alt invända, ifall census rättas derefter.
Den allmänna valprincipen är att betrakta såsom ett tveäggadt svärd, som, huru man än vänder detsamma, dock alltid skär omkring sig åt båda sidor; ty om census fastställes mycket hög, sä blifva valen fullkomligt aristocratiska, då desamma deremot med en låg census utfalla i en helt och hållet democratisk anda.
Ankarsvärd har sjelf uppgifvit några statistiska tabeller i delta afseende, och för att visa hvilket missförhållande, som skulle uppstå i händelse hans förslag antages, så anhåller jag blott få nämna, det llederv.
BondeSt. skulle enligt detsamma erhålla ett tvådubbelt större antal röster, än alla de andra Stånden tillsammans.
Detta förhållande har länge varit iusedt af mig och öfvertygat mig om, att den allmänna valprincipen icke kan tillämpas ulan stånds- eller class-modificationer.
Del hade varit önskligt, att delta äfven varit insedt af 1840 års Const.Utsk., äfvensom af de s. k.
Reformvännerne; ty man hade dä möjligen kunnat undvika den politiska feber, som på den sednare tiden ulbredt sig inom landet.
Alla de, som hafva insett möjligheten af att utgå från den allmänna valprincipen utan modificationer, hafva derför yrkat, dels stånds-, dels classval, hvilken sednare mening jag äfven delar.
Ankarsvärd deremot har i sitt förslag följt en annan princip, den nemi. af den högre och lägre förmögenheten.
Ett besynnerligt rapprochement kan göras i detta afseende, nemi. att absolutismens mäktiga kämpe i Frankrike, Vilde, har infört samma princip, som frihetens väldiga kämpe vill införa hos oss.
Hvad den öfre kammarens sammansättning beträffar, gillar jag väl, att Konungen bör äga rätt att utse en del af 100 Den 11 Mars f. m. dess medlemmar, — huruvida hälften kan vara lagom, del lemnar jag derhän; men föröfrigt mäste jag underkänna Gr.
Ankarsvärds förslag för sammansättningen af denna kammare, som icke skulle blifva annat än ett uttryck af den nedre kammarens majoritet, och sålunda sakna den återhållande kraft, som fordras af en sådan kammare.
Men jag kommer nu till den hufvudsakligaste orättvisan i detta förslag, den nemi. att det skulle tillintetgöra Adelns urgamla rätt att utgöra en sjelfskrifven valcorporation.
Denna orättvisa är så mycket större, som man scr huruledes de an dra Stånden icke vilja göra några consessioner.
Man scr hurusom det Hederv.
BondeSl., som nu har valrätt för hvarje hemmansdel till blott J af representationen, dess egen kammare, nu yrkar samma rättighet till hälften af den nya representationen, vill säga till nedre kammaren deraf, hvaremot R. o. Ad. och PresteSt.
, hvilkas rättigheter äro lika gamla om icke äldre än BondeSt:s, skulle förlora en stor delaf sitt nuvarande inflytande.
Man ser äfven hvad mening BorgareSt. måste hafva med den allmänna valrätten, när detta Stånd för några dagar sedan med en enda rösts majoritet biföll att nuvarande valprincip inom Stockholms stads borgerskap skulle upphäfvas; huruledes har detta Stånd icke nyligen gått tillväga vid behandlingen af lolagsfrågan?
Jag afstyrker alla vidare consessioner för B. o. Ad.; de måste hafva en gräns.
Jag påminner mig vid detta tillfälle en bild, som en stor man, hvilken i 30 år varit min Konungsliga Beskyddare, och — jag vågar säga det — äfven trofaste vän, ofta nyttjade: jag är foglig, jag går tillbaka så länge jag kan, men när jag ser en afgrund bakom mig, då går jag äter fram.
Jag vågar hemställa, att äfven R. o. Ad. mätte följa detta råd.
Horn Claes Fredr, anförde skriftligen:
Under gårdagens plenum förklarade jag mig icke kunna deltaga i öfverläggningen om förslag att bringa Riket i revolulionstillstånd, hvarom fråga vore, då man upphäfver Statens grundförfattning.
En värd talare har misstyckt detta förklarande, som skulle innebära en förkastelsedom öfver alla försök att, på sidan om Const.Utsk:s bearbetning af ämnet, komma till en förbättring uti vår nationalrepresentation.
Det vore icke, enligt den värde talarens mening, en omstörlning af samhället, om man allenast bibehöll en konungamakt och en nationalrepresentation, hvilket efter talarens åsigt ensamt utgjorde grunden för vår samhällsbyggnad.
Jag medger visserligen, att temligen genomgripande revolutioner i Sverige kunnat företagas utan en sådan omstörtning, och den största orättvisa vore det visserligen att tillräkna den värde talaren eller dem, som med honom tänka lika, en sådan afsigt ; den kan icke ens tillräknas alla dem, hvilka begärligt omfatta, antingen sjelfva förslaget alt republikanisera vårt konungadöme, eller tillfället att här inom detta rum frambära dylika foster af en enthusiastisk förvillelse eller ett förräderi mot monarkien.
Jag gör en väsendtlig skillnad mellan afsigt och en medvetslös hängifvenhet till principer, om hvilkas utveckling och rea - Den 11 Mars f. m. 101 liserande man icke gjort sig rediga begrepp.
Det är således icke min mening alt belasta alla dem, hvilka företrädesvis omfatta de radicala omstörlningsförslagen, med det moraliska ansvar för följderne af sådane förslags bringande till verkställighet, helst jag funnit en och annan bland våra fokledare rygga tillbaka för consequensen af deras egna tillgöranden.
Men jag vågar till R. o. Ad:s bepröfvande hemställa den fråga, om icke de sedan 2:neårhundranden ständigt återkommande revolutionära omkastningar af vår statsförfattning, hufvudsakligen om icke uteslutande, bidragit att föra oss uti det svaghetstillstånd, hvari Sverige sig befinner.
Konungamakt och nationalrepresentation hafva vi aldrig saknat, men vi hafva aldrig förstått att till fasthet och styrka gemensamt utveckla dessa krafter.
Återstår att betänka, om de kunna harmoniskt framkallas af den nya revolution man vill frambringa.
Dervid kommer i betraktande, icke allenast de allmänna tidsförhållanden, hvari vi oss befinna, men synnerligast det stadium af politiskt förstånd, hvaruti Svenska allmänheten råkat, medelst bearbetning af den destruclivt revolutionära tidningspressen, hvilken, i stället för befästande af den monarkiska principen, har grundlagt den republikanska förvillelse, sorn alstrar så många utopiska drömmar om fördelarne af en dygdig och upplyst democratisk öfvervigt lill en Konungamakt, som böjer sig för folkväldet.
Det torde vara förlåtligt om en man, hvilken redan med ynglingens hela liflighet deltog i befordrandet af den statshvälfning, som grundläde värt närvarande samhällskick, som sedermera af pligtkänsla sökt medverka till utvecklingen af den democratiska tendensen af 1809 års lagstiftning, som just derföre allt för länge varit dårad af de vackra illusioner, dem han förvexlat med Svensk nationalitet, om denne man, inseende sin förvillelse, genom en närmare bekantskap med de olsåker, som vållat densamma, blifver så mycket varsammare mot democratiens oaflålliga försök att intränga på Konungamakten, och att han tror sig under masken af den mest devouerade royalism kunna upptäcka republikanaren.
Att understödja den krassa liberalismens och den djerfva radicalismens anspråk, kan icke vara våra sanna reformvänners afsigt, tverloin anser jag deras bemödanden gå deruppå ut, alt afväpna den makt, som nu skakar den Svenska thronens grundvalar; men må de akta sig att, dagtingande med denna liga, bringas till eftergift af grundsatser, dem monarkiens försvarare måste bekänna.
Jag erkänner det jag hyser en, kanske orättvis, kanske öfverflödig fruktan för en sådan eftergift, och det är med fast öfvertygelse om vådan af det minsta afvikande från den ärftligt constitutionella monarkiens grundsatser, som jag afslår alla de förslag till gemensamma tankar, dem jag hört framställas, såsom mer och mindre afvikande från den grundidé, hvarpå reformen måste byggas, för att icke blifva en revolution, den ide' nemi., som Const.Utsk. vidhållit, men alldeles icke utvecklat.
Min öfvertygelse är, att om vår stånds- eller classfördelning skall upphöra lill sin politiska verksamhet, och om en representationsförändring skall 102 Den 11 Mars f. m. fotas på underkännande af ståndsprincipen, så mäste denna nyskapelse omkring den constitntionella konungathronen utgå från densamma, och icke medgifva någon öfvervigt åt de krafter, sorn arbeta pä dess underminerande.
Huruvida tiden för en sådan statshvälfning kan vara nära eller aflägsen, vägar jag icke afgöra; men att den varder kommande, derest Riksstånden icke blifva enige om befästandet af monarkiens helgd, under en högst nödvändig reform af deras arbetsordning, derom är jag öfverlygad, ty den blifver oundviklig, då den länkande delen af nationen icke längre lider det svaghetstyrranni, som vår fyrdelade representation utöfvar med en bunden konungamakt.
Det är icke i tanka alt ingå i någon pröfning af Gr.
Anckarsvärds förslag, som jag begärt ordet; det är egentligen för att anmäla min reservation emot den behandling, som Const.Utsk:s betänk, bär undergår och särdeles emot den votering, som sisth gårdag ägde rum.
Men innan jag går att uppläsa denna reservation, mäste jag för H.
Ståndet tillkännagifva den besynnerliga ställning, hvaruti jag mig befinner, att icke egentligen känna vidden eller omfånget af det förslag, hvaremot jag ämnar mig reservera.
Då på min anmärkning om den raskhet, som låg deruti, att till pröfning företaga ett sådant förslag, som det då ifrågavar., utan att ens låta uppläsa detsamma, svarades, att det vore tryckt, och att hvar och en således hade haft tillfälle att dermed göra sig bekant; så, ehuru jag inom mig var öfvertygad att förhållandet icke var sådant, lät jag likväl, i brist på nödige documcnter, saken falla.
Jag har sedan granskat det förslag, som i tryck är tillgängligt af Representationsreformens vänner.
Det innefattar vallagen och en § i,grundlagen.
Det till Const.Utsk. ingifne förslag innefattar en fullständig omarbetning af såväl Riksd.Ordn. som Reg.F., sammandragne i ett, och dertill en ny vallag.
Detta sednare förslag åberopades af Hr von Troil härstädes, och detta så mycket mera, som han i sitt muntliga anförande androg, att hans förslag afvek från Hr Ekolms deruti, att det bestämde för den öfre kammaren ett absolut veto i grundlagsfrågor, hvaremot Hr Ekholms förslag endast förunnade den öfre kammaren ett suspensivt veto.
Det tryckta förslaget innehåller icke ett ord om suspensivt eller absolut veto; det innefattar icke något om kamrarnes arbetssätt.
Jag sväfvar således i okunnighet om huruvida R. o. Ad. yttrade sig endast om den tryckta boken, eller om det till Const.Utsk. ingifna fullständiga förslaget.
Jag måste emedlertid, efter den förklaring, som Hr von Troil afgifvit, anse det sednare vara händelsen, och i sådant fall känner jag icke huruvida ens något skriftligt document, som afhandlar detta förslag, finnes bland R. o. Ad:s handlingar.
Mörner följande:
Emot det sisth gårdag härstädes iakttagne förfarande, att, under förevändning af anmärkn. emot Const.Utsk:s förslag till nationalrepresentationens orabildning, härstädes till omedelbar pröfning
Den il Mars f. m. 103 företaga ett helt nytt förslag till Reg.F., deruti Riksd.Ordn. jemväl skulle inflyta, och att härtill lägga en af Const.Utsk. alldeles icke ifrågasatt, särskild s. k. val-lag, får jag mig reservera.
Det kan visserligen icke förnekas, att, på sätt under gårdagens discussion yttrades, exempel under föreg:de riksdagar, åtminstone ifrån och med år 1834, icke saknats, att de respective RiksStin vid utöfningen af den dem tillkommande anmärkningsrätt vid Const.Utsk:s förslag, understundom uti gemensamma tankar uttalat grunder, afvikande ifrån de af Const.Utsk. föreslagna, men, så vidt jag vet, är det nu första gången, som fråga förekommit att genom en enda votering, utan någon föregången detaljgranskning, i klump antaga ett utaf enskild person framstäldt, lill alla sina bestämmelser fullt färdigt project lill nya grundlagar i deras helhet, och hvilket icke har något annat gemensamt med Const.Utsk:s förslag, än rubriken på titelbladet.
Det är understundom nödvändigt alt man skall vara i full fart att verkliggöra det absurda, för all man skall klart inse det oriktiga uti sitt förfarande.
— Så länge det varit fråga om jemnförelsevis mindre vigtiga saker, har jag för min enskilda del icke allenast gerna undvikit alla formstrider, utan äfven villigt fogat mig efter den åsigt, som jag kunnat finna hyllats af de flesta, endast den ieke varit uppenbart stridande emot grundlagens föreskrifter; men den afväg, pä hvilken vi nu äro stadde, kan, enligt min tanka, allt för synbart leda till förderf, för att jag ej skall deremot mig reservera.
— Om äfven grundlagen uttryckligen tillerkänt de särskilda RiksStm rättigheten att förvandla sig till verkstäder för omedelbar fabrication af nya grundlagar, skulle jag dock före gårdagens erfarenhet icke ansett möjligt, alt de skulle kunna vilja af en dylik rättighet sig begagna.
Nu förefaller deremot tillvaron af en sådan rättighet genast vid första påseendet tvetydig, och måste, enligt min öfvertygelse, vid en opartisk granskning, och då man låter de i grundlagen begagnade uttryck bibehålla samma mening, som de eljest i allmänhet äga, helt och hållet förnekas.
Utan alt misskänna eller ens ifrågasätta den goda afsiglen hos de flere personer, som under gårdagens sammanträde gått det H.
Ståndet tillhanda med så många planer till nationalrepresentationens ombyggnad, och med all aktning för de värde motionärerne (ty motionärer äro de, ehvad man än derom må säga), tillåter jag mig dock vördsamt framställa den fråga, huruvida det är rimligt att fordra, det
Husets ledamöter skola på den korta tiden af några timmar, under en ständigt fortgående discussion, derunder störtsjön af nya förslag opphörligt fortfar, kunna göra sig fullständig reda för, lill dess blifvande verkningar inse, och lill deras rätta‘värde uppskatta alla de särskilda förslagen.
Emedlertid hade det i går kunnat hända, om ej discussionen i den uppkomna formfrågan borttagit tiden, att Ståndet på aftonstunden handlagt, pröfvat och till antagande eller förkastande röstat öfver ett halft dussin särskilda förslag och ändå haft ett icke obetydligt antal i behåll tills i dag att pröfva.
Ätt jag, oaktadt den betänketid under en natt, som Försynen mig förskaffat, ej är beredd att verk - 104 Den 11 Mars f. m. ställa den nu förekommande pröfningen af de återstående förslagen, sedan samma Försyn lyckligen hjelpt oss ifrån det i går föredragna, det tillskrifver jag min inskränkta förmåga, önskande de många lyckligare lottade, som icke rygga tillbaka för det djerfva företaget, all framgång, och att de, vid försöket att utföra det, enligt min åsigt, på en gång olagliga och orimliga, icke utsätta sig för ett sansadt folks åtlöje eller, hvad ännu värre vore, besluta sig till något för landet förderfligt.
För mig återstår ej annan utväg, än att, det ena efter det andra, förkasta de opröfvade förslagen.
Häruti förklarade Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., Frih.
Palmstjerna, Nils Fredr., och Hr Löwenström, Joli. Jacob, sig instämma. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Gr Mörners anmärkn. deremot, alt Hr von Troils förslag lill gemensam tanke icke i går hade blifvit uppläst finge fästa uppmärksamhet derpå, att 53 § lliksd.Ordn. innehöll: ”Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande handlingar uppläsas, så framt någon Ståndets ledamot sådant åslundar.”
Det hade således berott af Gr.
Mörner att i går påyrka samt i följd deraf erhålla uppläsning af berörde förslag, och då han icke det gjort, utan hade till prot. förklarat, att han icke yrkade en sådan uppläsning, torde det icke vara hvarken emot H. Ex. eller emot det H.
Ståndet, utan emot sig sjelf, Grefven borde göra anmärkningen.
Hr von Hartmansdorff, Aug: -.lag ämnar bestrida Gr.
Anckarsvärds förslag, men jag bör dessförinnan förklara min fägnad både öfver förslagets innehåll och det försvar Grefven deråt gifvit.
Begge två bevisa, med ett undantag, nemi. utfallet emot Högv.
PresteSt., hvars besvarande jag vill uppskjuta, en hofsamhet och en förändring eller en öfvergång lill hvad jag anser vara rätt, som icke kan annat än tillfredsställa mig.
De upplysningar, som Gr.
Frölich lemnat om hvad som i representationsfrågan tilldragit sig, både under förliden riksdag och vid innevarande, äro dyrbara för Sveriges historia, och jag aflägger min tacksägelse derföre.
Anckarsvärds moderation bör af mig tagas till föresyn, och jag skall bemöda mig derom.
Frågans behandling i går skedde med en hofsamhet, som hittills icke varit vanlig, när detta vigtiga ämne. förevarit, flon bevisar hvad tiden medförer af lugn och betänksamhet.