Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r, såvida det icke varit att förutse, det bristen skulle kunna på annat sätt fyllas.
Redan vid 1833 års lönereglering erkändes att LifEegt:s Grenadierkorps borde hafva 2:dre kaptener vid korpsen anställde, och man beräknade att desse gul re kaptener skulle kunna aflönas med vissa ingående räntor, så snart de blefvo disponibla.
Så är likväl ännu icke fället, men det nr att förmoda att dessa räntor snart blifva tillgänglige, och då sådant inträffar, är K. M:t, efter mitt förmenande, fullkomligt oförhindrad att tillsätta 2:ne andre kaptener vid nyssnämnde korps.
Detta är anledningen att någon framställning icke till R.
St:r egt rum i detta afseende; och jag anser således att hvad Utsk:t här föreslagit, kan och bör af R.
St.-r bifallas.
11 :te punkten, löneförbättringar vid Indelta Arméen.
12:te punkten, Indelta Arméens vapenöfningar.
St:r vid sisth Riksdag, i enlig het med hvad K. M:t föreslog, beviljade ett förhöjdt anslag för indelta reg:ters vapenöfning, så var detta föra nied t af den synnerligen inskränkta och vid särskilda tillfällen till och med utebliliia öfningstiden för regementerna, äfvensom den högre portionsstat, som blifvit för arméen fastställd. R.
St:r, som då, inseende behofvet af ett fullständigt ordnande af vapenöfningarna, äfvenledes beredde medel dertill genom att, i enlighet med hvad IC.
M. föreslagit, bevilja ett anslagsbelopp under form af förslagsanslag för dessa vapenöfningars utförande, gillade dervid icke allenast den tid, under hvilken vapenöfningarne på de vanliga mötesplatserna skulle försiggå, utan äfven att på vissa ställen inom riket, som voro i den K.
Proposm angifne, skulle sammandragas trupper, på det att öfning i större trupprörelser skulle inom arméen förvärfvas.
Det var då afsedt att dessa öfningar skulle alternera på det sätt, att efter vissa år skulle turen återkomma till hvarje regemente.
Hvad beträffar de öfningar, som på vanliga mötesplatser borde ega rum, så bestämdes dessa till befälsmöten, rekrytmöten och regementsmöten samt korporalskolor, hvilka sednare skulle förekomma hvart 3:dje år, på det att arméens korporaler måtte erhålla en grad af bild - Den 11 April f. m. 71 ning och underbyggnad, som för dem var högst nyttig och nödig.
Då, såsom redan nämndt är, portionerne för den indelta arméen ökats så mycket, att man kan antaga, det en karl bör vara någorlunda belåten med den utspisning, som honom nu bestås, och dertill kommer en förhöjd portionsskilling samt ökad kostnad till ersättning åt inqvarteringsgifvare, hvilka vid truppernas marsch skulle tillhandahålla manskapet utom qvarter äfven utspisning etter vissa föreskrifter, så är också klart att anslaget skulle drabbas af påkänningar till ett belopp, hvilket visserligen för tillfället icke kunde fullständigt angifvas, men som dock var att motse att det skulle stiga något öfver hvad som i den K. Propos:n såsom förslagsanslag var antaget.
Då således R.
St:r bestämt tiden tor vapeuöfningarne, äfvensom på hvad sätt och i hvad ordning de skola ega rum, syues vara gifvet att för detta ändamål ett förslagsanslag måste anvisas; ty i annan händelse måste alltid det fastställda beloppet antingen lemna en bestämd brist eller ock sättas så högt, att det omöjligen kan öfverskridas.
Jag, och jag föreställer mig alla, som hafva närmare tagit kännedom om hvad som under dessa vapenöfningar bör inläras, anse således att upförandet af anslaget åt den indelta arméen såsom förslagsanslag är den enda rätta methoden att gå till väga, ty, sedan man en gång bestämt en viss tid lör mötena, är det också skäl att upgöra en plan, hvarefter denna tid skall användas.
Sedan denna plan är upgjord och har trädt i verkställighet, är också möjligt att bedöma följderna af den verksamhet, som på mötesplatserna blifvit utvecklad; man eger tillfälle att göra jemförelser från det ena regementet till det andra, hvilka annars icke kunna sanningsenligt göras, då mötestiderna äro olika.
Dessutom är det väsendtligt ändamål vunnet genom dessa bestämda mötestider, att målskjutningarne inom arméen kunna ordnas på ett bättre sätt, och det är med säkerhet att motse, det dessa öfningar skola blifva ännu fördelaktigare anordnade, sedan skjutskolor för arméeus officerare blifvit inrättade, från hvilka lemnäs elever, som kunna meddela sina på riktig grund fattade instruktioner i afseende på målskjutningars rätta utförande.
Sedan man hunnit ordna allt detta på bästa sätt, hvilket dock icke kan ske vid första eller andra mötet, så bör deraf goda resultater kunna upkomma.
Målskjutningen har f. 11. med de 20 dagar, som för regementsmöten äro ansiagne, erfordrat hela den tid, som truppen legat på mötesplatsen.
Det är visserligen sannt att den kunde försiggå fortare, men då hade den också blifvit verkställd på ett sätt, som varit föga tillfredsställande.
Det är icke nog med att endast löska ett visst antal skott, man bör äfven tillse att de, som lossa dem, dervid inhemta ali möjlig öfning.
Den fordrar tid, den fordrar besinning, och icke blott att inom en viss tid aflossa ett visst antal skott, samt sedan vara fri.
Detta förhållande egde verkligen rum innan ett större anslag beviljades för arméens vapenöfningar; man skjöt obetydligt och sökte blifva af med skotten så fort sorn möjligt.
Om nu ett bestämdt anslag skulle fastställas, så återstår icke annat än att utdividera en viss summa på hvarje regemente, och efter olika pris, som i orten äro gängse, blifva mötena olika långa; i Den 11 April f. m. en ort kan det l äcka 18 dagar, i en annan 15 eller 12, i en 3:dje 20.
Således försvinner den fördel, man annars har i afseende på ordnandet af arméens möten, hvilken fördel för alla, sorn för arméens öfningar hysa intresse, är påtaglig.
För öfrigt iir den tid, som till denna öfning i Sverige besfås. så ringa, jemförd med hvad i andra länder eger ram, alt den sannerligen icke tål vid att inskränkas.
Man säger visserligen att den icke behöfver vara så lång, dä den återkommer hvarje år, men man förgäter då den långa tid, som förflyter mellan dessa möten, nemi. 11 månader, under hvilken tid mycket glömmes och mycket nytt kail vara att vid blifvande möte inlära, emedan allt, som erfordras för truppens daning, har under sednare tider sä ökats, att det icke alls är jemförligt med det, hvarå fordom gjordes anspråk.
Man säger vidare att Svenska nationen har en synnerlig fallenhet för krigareyrket, och således under kortare tid kan inlära hvad som för andra nationer fordras lång tid.
Det är sanet att, om Svenska nationen ej egde denna synnerliga fallenhet, vöre icke ens rätt att använda 20 dar på dess öfning, de voro helt, och hållet förspillda’ men med denna omtalade fallenhet, tror jag det än vara hopp om att arméen på dessa 20 dar skal! kunna erhålla den öfning, som behöfves för att kunna upträda till rikets försvar.
Den summa, som åtgår till arméens öfning, anse många som alltför stor; förr anslogs, säger man, dertill endast några 100,000 rdr, men nu föreslås en vida större stimma, som man dessutom vill sätta på förslagsanslag, hvarigenom den kan öfverskridas.
Men jag ber att få anmärka att, utom den stora nödvändigheten af ett fullständigt öfvande af ett lands aimée, så äro de pengar, som dertill behöfvas. som mig synes, de som lämpligast användas till landets egen fördel, till dess befolknings; ty, som man vet, inlevereras under vintern alla kronoutskylder till ränterierna och insändas till Stockholm, hvarigenom penningetillgången inom landet ganska betydligt minskas.
Då deremot fram på våren de medel, som äro alsedde för mötena, nedsändas till landsorten, uphandlings-auktioner göras, leverantörer erhålla förskott m. m., så sprida sig dessa förskott i allmänna rörelsen och ersätta i någon roan hvad man förut utgifvit.
Denna spridning blir större vid mötestiderna.
Jag erinrar mig härvid att personer, som tillhöra sådana provinser, der indelta trupper icke finnas, beklagat sig öfver detta förhållande, emedan de i motsatt fall skulle åtnjutit den fördelen att vid mötestiderna se penningar tillströmma.
Detta är äfven ett skäl, som man icke bör alldeles förbise.
Man kan visserligen säga att samma fördel kan upnås med det begärda reservationsanslaget, och det är till en del sannt; men det kan dock icke ske i den grad, som önskligt vore.
M. vid förra riksdagen begärde för vapenöfningarnes bedrifvande en summa, som understigit hvad som erfordrades, hade K.
M. icke någon full erfarenhet om de kostnader, som dervid kunde upstå; en sådan erfarenhet var icke eller inhemtad då K. M:ts Nåd.
Propos. vid denna riksdag afgafs, emedan endast ett års räkenskaper då kunde tagas i betraktande.
En balans fanns visserligen redan då på 112,000 rdr, men roed afseende på ett så stort ändamål, som då var i fråga, Don 11 April f. m. 73 ansågs den icke af sådan betydenhet, att K.
M:t fann skäl begära förhöjning i anslaget.
På skäl, sorn jag nu anfört, anhåller jag att Hr Gr:n o. Landtm, behagade till It. o. Ad. framställa propos. på bifall, att den af StatsUtsk:t föreslagna summan, mot hvilken jag visserligen icke har något att invända, måtte upföras under form af förslagsanslag.
Hr Montgomery, Rob. Nils Germ.:
Jag vet visserligen huru otacksamt det är att uti en fråga sådan som denna upträda här på Riddarhuset, der så många utmärkta och för sitt yrke varmt nitälskande militärer finnas.
Men jag måste utbedja mig en stunds upmärksamhet för att förklara anledningen, hvarföre jag i StatsUtsk:t biträdt det beslut, hvartill Utsk:t kommit.
Då vid sednaste riksdag R.
St:r efter en utredning, lika uplysande och fullständig, som alla de Proposu-, hvilka hade Gr.
Gyldenstolpe till kontrasignant, beslöto ett ökadt anslag till arméens vapenöfningar, så förekom äfven vid samma tillfälle en ganska stor tvist, af hvad natur detta anslag skulle vara.
I det längsta motarbetade man att anslaget skulle blifva förslagsanslag, men slutligen blef det R.
St:rs beslut genom votering i förstärkt StatsUtsk.
Det var, såsom föregide talare uplyst, ganska svårt att beräkna siffran, och kan icke bestridas att ett misstag dervid ege rum, emedan man lågt till grund för portionspriset 15 föreg:de års medelpris, hvilket befanns vara förlagt.
Emellertid kunde man då för tillfället icke komma till någon annan beräkning.
Som förhållanderua sedermera gestaltat sig, har det befunnits att detta förslagsanslag 1858 blef öfverskridet med 1 12,230 rdr 43 öre och nästlidet år ined 180,077 rdr 44 öre, hvilket, efter hvad hvar och en torde finna, är ganska betydligt utöfver det beräknade anslaget.
Likaledes torde det vara klart, att till en statsreglering hörer, det anslagen, så vidt möjligt är, bestämmas i enlighet med det belopp, till hvilket de verkligen utgå, och om förslagsanslag någon gång skulle behöfvas. så bör likväl detta sättas så nära som möjligt till den verkliga siffran.
I det afseende ber jag att få åberopa hvad KrigsMinistern säger i den K.
Proposm med hänseende till furageringen af artilleriets och det värfvade kavalleriets hästar, för hvilken ett förslagsanslag varit npfördt till 300,000 rdr.: »Detta förslagsanslag har, oaktadt beloppet vid sisth riksdag förhöjdes, likväl visat sig vara alltför lågt beräknadt, enär den verkliga utgilten för år 1858, enligt hvad KrigsCollegium anmält, med 88,028 rdr 78 öre öfverskjuta förenämnda summa; och jag hemställer, i anledning häraf, att berörde anslag måtte föreslås att för nästkommande statsreglerings-period förslagsvis beräknas till 350,000 rdr och således beloppet i RiksStaten förhöjas med 50,000.»
Pör min del vet jag icke, hvarföre ej samma ordning blifvit vidtagen med afseende på denna summa eller anslaget tili arméens vapenöfningar, som är betydligt högre än den åt furageringen för artilleriets och kavalleriets hästar anslagna.
Sedan ledamöterne inom StatsUtskrt erhållit visshet om det betydliga belopp, hvarmed anslaget blifvit öfverskridet, vände sig diskussionen om den summa, som kunde lämpligen för detta ändamål anvisas, och då man i allmänhet inom 74 Den 11 April f. m.
Utsk:t hyser fruktan för förslagsanslag, så ansåg man bäst att anslaget finge en annan natur eller blefve reservationsanslag, hvaremot likväl summan höjdes så, alt, i stället för 596,01)0 rdrs förslagsanslag, är nu reservationsanslaget föreslaget till 650,000 rdr; således törhöjd med 5 4.000 rdr.
Det har blifvit uplvst af en militär inom StatsUtskit, att den kostnad, sorn af KrigsColl. beräknas för de öfningar, som föreslogs vid förra Riksdagen, älvetisom för de större ölningslägren, upgår till 7 00,000 rdr i medeltal.
St:r bilalla hvad här är föreslaget, skulle man sålunda visserligen kunna tycka att öfningarne icke skulle bl i f va så fullständiga, som K. M. i sin Propos. föreslagit, men det torde märkas, att denna skillnad, som icke är så betydlig, i alla fall möjligen kunde fyllas af andra medel.
Dessutom bör tagas i betraktande, att om ett öfningsläger ett eller annat år inställes, så måtte det icke vara så farligt, eller arméens öfning derigenom blifva sämre.
Gyldenstolpe, med den sparsamhet och omtanke, som man hos honom så ofta bemärkte, yttrade i detta hänseende några ganska tänkvärda ord. som jag ber att här få upläsa: »Jag torde ej, vid detta tillfälle, behöfva i underdånig »het erinra att, ehuru, enligt den allmänna grundsats, sorn jag an»sett böra antagas, en viss tidslängd för vapenöfningarne skulle be»stämmas, samt följaktligen dessa i ölverensstämmelse dermed arbagén ega rum, omständigheter kunna inträffa, t. ex. missvext, fär»soter eller andra oförutsedda händelser, hvilka för något tillfälle »göra nödvändigt att dem till en del förkorta eller alldeles instäl»la, i hvilket fall det borde ankomma på Eders K.
M:t.s särskilda »Nådiga pröfning att derom besluta.»
Man hade således redan då tänkt sig möjligheten att särskilda omständigheter skulle kunna föranleda inskränkande af dessa öfningsläger, och det torde vara klart att, om äfven icke sådana omständigheter, som de här omnämnde, nu skulle förefinnas, likväl andra sådana kunde medföra inställande af ett dylikt läger, t. ex. den brist på medel, som möjligen för ett eller annat år skulle kunna upstå.
Det är, efter min tro, en ganska olycklig method, att 4:de hufvudtiteln skall beständigt blifva föremål för strid inom representationen, och att frågor hörande till ett ämne, som är för oss alla af så stor vigt, som fosterlandets försvar, vanligen ställes på den spets, att de afgöras med 2 eller 3 rösters majoritet i ett förstärkt Utskott och man i sådant fall anser sig hafva vunnit en stor seger.
Vid förra Riksdagen frånträddes detta förhållande i många fall, och, såsom bevis att det skedde med en lycklig påföljd, behöfver jag endast påminna om anslagen till arméens pensionering, löneförbättringarne, vapenöfningarne; de tala om hvilka upoffringar R.
Stur äro villiga att åtaga sig; de skola vittna om för kommande tider, huru sådana saker böra framställas, för att vinna R.
Stirs bifall, och att beskyllningen, det 11.
St:r visa njugghet i afseende på försvarsverket, är obehörig-
Med sådana fakta framför sig betviflar jag att en sådan beskyllning kan vinna någon upmärksamhet.
Vid detta tillfälle har jag ansett, att det vore önskligt, om man kunde, genom att förvandla denna fråga från en slags partifråga till en sådan, 11 6 ii X1 A p r i 1 f. m. 75 sorn man med hvarandra afhandlade endast ur synpunkten af fäderneslandets val, komma till en upgörelse, utan att frågan ställes på sin spets.
Jag tror att PresteStåndet redan bifallit denna punkt, sådan den af StatsUtskrt blifvit föreslagen; inom Borgare-och BondeStånden i 8tatsUtsk:l möttes detta förslag af enhälligt bifall; vid sådant förhållande torde det förtjena att tagas i betraktande, huruvida man icke, i afseende på en så vigtig fråga som denna, borde komma till ett enhälligt beslut.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm tillkiinnagaf, att, enligt derom utfiirdadt anslag, plenum korrime att fortsättas kl. 6 e. m.
Frih. Åkerhjelm; Inom StatsUtskrt har jag tillhört deras åsigt, som ansågo att detta anslag borde bibehålla sin natur af förslagsanslag, men jag har dock ej kunnat undgå att i viss mån billiga de skäl, som mina motståndare inom Utsk:t anfört, för att få detsamma förvandladt till ett bestämdt reservationsanslag.
Det torde icke kunna förnekas, att lämpligast är, att, såvidt möjligt, undvika alla förslagsanslag.
Man erinrar sig måhända på hvad sätt anslaget erhöll sin natur af förslagsanslag genom1 votering i förstärkt Ut.sk. samma, ehuru upsatt till det höga beloppet af 596,000 rdr, redan Usta året öfverskreds med 112,236 rdr 43 öre och det nästföljande med 180,677: 44, så må man väl icke förtänka dem, som önska att summan måtte begränsas, när de beräkningar, som lagts till grund för densamma, icke visat sig mer tillförlitliga.
På grund af de skäl, som Hr Montgomery anfört, och vid det förhållande att, enligt mig meddelad underrättelse på enskild väg, PresteStåndet redan bifallit StatsUtsk;ts hemställan att detta anslag skulle upföras såsom reservationsanslag, samt detta beslut efter all sannolikhet, enär ingen af Borgare- eller BondeStms ledamöter sig reserverat mc t nämnde StatsUiskds hemställan, kommer att i dessaStånd bifallas, tror jag lämpligast vara, att äfven 11. o. Ad. förenar sig om samma beslut.
Tidt och ofta hör man inom representationen klander framkallas mot det sätt. pä hvilket styrelsen framställt sina förslag rörande försvarsväsendets ordnande.
Synnerligast fäster man sig dervid, att intet system skall finnas upgjordt, att man den ena Riksdagen följer en grundsats, den andra en annan.
Men om vi något tänka på huru 11.
Sf:r sjelfva behandla frågor, som röra såväl försvarsverkets ordnande, som behandlingen af andra statsregleringen tillhörande frågor, skola vi finna, att något system eller någon konseqvens svårligen kan upletas i 11.
Jag behöfver i detta fall endast såsom ett exempel åberopa de åsigter, som vid sista Riksdagen gjorde sig gällande med afs:de på den indelta arméens vapenöfningar, då R.
St:r beslöto att sjelfva liden skulle utgöra grunden för anslags bestämmande.
Likaledes beslöto R.
St-.r att Stockholm skulle befä - 76
Den 11 April f. m. stas; vidare att en upskattning skulle ega rum af indelta arméens boställen, på det att en lönereglering skulle kunna ega rum.
Hvad har nu detta It.
St:rs StatsUtsk. beslutat?
Jo, i afs:de på vapenöfningar, skall icke tiden beräknas såsom grund; Stockholm skall icke befästas och anslag ej beviljas till upskattning af indelta arméens boställen, ty, såsom Hrrme hafva sig bekant, har StatsUtsk:t afslagit K.
M:s framställning om medel till detta arbetes utförande.
Man synes således härvidlag se grandet i sin broders öga, men glömma bjelken i sitt eget.
De tvenne sista talarne hafva här upträdt med försoningens språk, yttrande, att då de öfriga Stånden sannolikt komma att bifalla hvad StatsUtsk:t föreslagit, och det nämndes, såsom jag vill erinra mig, särskildt att PresteSt:t redan bilällit förslaget, kunde äfven Ii. o. Ad. dertill lemna sitt bifall.
Jag tror att man både till sina tänkesätt och sina handlingar bör vara försonligt stämd och aldramest RiksStånden sinsemellan; men sannerligen jag kan förstå, att här finnes någon strid emellan Stånden, att här finnes något partiintresse att sätta en sådan fråga på sin spets; utan här finnes endast olika åsigter om huru detta försvarsväsende skall ordnas på bästa och ändamålsenligaste sätt, och i detta fäll tror jag det tillkommer R. o. Ad. att upträda med anspråk på att ega en opinion, som borde kunna verka på de andra Stånden, då här på detta rum finnas så många, som dels äro dels hafva varit militärer.
Jag anser dem pligtiga att uttala en opinion i denna fråga, som är grundad på verkliga åsigter.
Hvad är det för en åsigt, som ligger till grund för K.
M:s Propos. och som blef af It.
St:r vid sista Riksdagen godkänd?
Jo, att sjelfva lärotiden för stammen är det väsendtligaste uti ett försvarssystems ordnande.
Vi böra icke glömma att vid sådana tillfällen, då det gäller att värna vår bygd, vårt hemland, måste krigsmakten utgöras icke allenast af stamtrupper, utan äfven beväring.
Det ligger således vigt uppå att vid alla mobiliseringsförslags upgörande bestämma huru mycket beväring man kan med stammen förena, för att få en krigsbildad trupp, en styrka, som man genast i första ögonblicket kan upbåda för att möta fienden, samt äfven bestämma, huru mycket af stammen behöfves, för att hemma i depöten bilda de förstärkningar, som kriget ovilkorligen klafver.
Med dessa kända storheter, dessa kända qvantiteter, är det gifvet, att man kan upgöra ett fullständigt mobiliseringsförslag, ett fullständigt system för landets ordnande till försvar, och det ligger således just i den fråga, som här är till afgörande, om man kan hafva ett sådant eller icke.
När så är, synes mig också påtagligt, att det är af största vigt att erkänna, det soldatens bildning är det förnämsta, och att man icke kan med en liten stamtrupp, sådan som vår, förena ett större antal beväring, utan afseende å öfningen.
Då må man icke företaga någon förändring i denna öfningstid, utan att väl besinna, hvad den i sjelfva verket betyder.
Nu har den talare, sorn först yttrade sig, på ett fullständigt sätt utredt, huru denna öfningstid är alldeles nödvändig, för att åt vår indelta stam gifva en öfning, som ingaluuda är öfverflödig eller för vidt utsträckt, utan nätt och jemut Den 11 April f. m. n hvad som fordras, för att stammen skall vara så bildad, att den kan utgå såsom fulländade soldater.
Då synes mig också påtagligt, att någon förändring i våra soldaters bildning icke bör komma i fråga.
Man har visserligen sagt, att man skulle kunna förminska de läger, som egt rum under de sista åren, och på detta sätt bespara de medel, som erfordras för att fylla möjlig brist i ansla get.
Men hvad föreställning göra sig de Hrr, som framkommit med ett dylikt förslag, om dessa läger?
Hvar och en, som bevistat ett sådant, vet att de äro alldeles nödvändiga för att åt befälet gifva den bildning, som erfordras, för att detsamma icke under sjelfva kriget skall behöfva lära sig första elementerna i krigskonsten, deas a b c.
Det blefve något för dyrbart, om icke officerarne i allmänhet fått vana och förmåga att kunna röra sig tillsammans, att kunna leda större trupper, att kunna i den lörsta elementära tjenstgöringen inför en sammansatt truppstyrka göra de första iärospåneu.
Man har yttrat, att det är af högsta vigt vid budgetens upgörande att förslagsanslag afskaffas.
Det är äfven helt naturligt, att, om sådane behöfvas, de sättas så nära sanningen sorn möjligt, på det icke sjelfva budgeten skall upvisa en oriktig siffra och brister upstå.
Nu har Hr Björnstjerna ganska tillfredsställande förklarat, att det icke funnits någon anledning för K.
M:t att föreslå någon förändring i den förut begärda siffran, emedan endast för är 1858 summan var tillförlitligt känd, när K. M:s Propos. afgafs.
Då var bristen endast l/6 af anslagsbeloppet, visserligen ett betydligt öfverskott, men, om man lagt 15 års medelpris till grund för beräkningen, så var det väl icke skäl att efter endast ett års erfarenhet vidtaga en förändring (sedermera har man visserligen, under det ärendet undergått behandling i StatsUtsk:t, fått reda på 1859 års brist, som upgår till 180,677 rdr 44 ört).
Vid sådant förhållande är klart, att någon förhöjning i detta fall bör ifrågakomma, och StatsUtsk:t har också utfört anslaget till 650,000 rdr.
Om nu detta anslag göres till förslagsanslag, så vinner man hvad man afsett; man får budgeten att gå ihop, på samma gång man icke förlorar grundsatsen ur sigte, som är att utbilda vårt försvar till ett system, ordnadt efter lid och icke efter anslagsbeloppet.
På dessa i korthet anförda skäl anhåller jag att få förena mig med Hr Björnstjerna om bifall till Utsk:ts förslag med den förändring, att ordet reservationsanslag utbytes mot förslagsanslag.
I allmänhet synes mig icke vara skäl att här till besvarande uptaga alla de invändningar, som göras, såvida de icke innebära någon åsigt, som man i ett föreg:de yttrande icke halt tillfälle vidröra.
Jag finner mig således upfordrad att här ånyo taga till ordet, med anledning af hvad eu talare, som näst efter mig yttrade sig, anfört.
Om förh:det verkligen vore så, att man kunde motse en dylik enhällighet i bifall till anslag, som äro nödiga för 4:de hufvudtiteln, hvilken förespeglats för den händelse att detta anslag skulle af Ståndet beviljas i form af reserva - 78 Den 11 A p r i 1 f. m. tionsanslag, så vore det verkligen att tänka på, huruvida man icke för detta ganska dyra pris borde derpå ingå.