Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med sådana representativa former, som vå* ra, med en sådan brist på sammanhang uti Stats-tnagternas sammansättning , är det icke möjligt för Representationen, att controllera Siyrelsens åtgärder, att pröfva Statsbehofven, och att om deras mera eller mindre nödvändighet besluta.
Vid en sådan sakernas ställning anser jag det vara i högsta måtto vådligt att på kommande slägten öfverflytta de olyckliga följderne af ett Statslåne system, i fall vi' sjelfve kunde undgå att få erfara de känbara verkningarne af ett sådant misstag.
För att kunna dertill lemna bifall, Vöre det nödigt, att äga en Styrelse, sorn motsvarade förtroendet till dess urskiljning och verksamhet; jag fruktar att i vårt närvarande Svaghets-tillstånd skulle detta systeme blifva en alltför hård* smält föda, och ett för starkt verkande medi* carnent på den sjuka Siatskroppen.
Om, sorn man uppgifvit, Bankens gevinst under fern år Stiger till en million , så kunna de allmänna arbets företag, hvilka ligga örnmast om hjertat, med denna summa bedrifvas, men i min tanka aldrig medelst Stats-obligationer, ty jag anser oss icke böra gå längre ipenninge-försäm* ring, än redan är skedt.
Så mångå orättvisor, så mycket oförtjent 948 l)eh i g Julii j. m. lidande ar redan genom våra Finance operationer åstadkommit, att rätta tidpuncten nu synes mig vara inne, att genom de enskilte penninge förhållandenas stadgande till hvad de nu egentligen äro, kunna tillfredsställa både fordringsägare och gäldskyldige, för att same' deist få börja ett nytt conto, och dervid kunna följa mera rättsenliga och på redlighet beräknade grundsattser, än hitintills skett.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar matte få åtfölja Eterremissen, i händelse en sådan af Kidderskapet och Adeln skulle beslutas.
Friherre Boye, Ludvig 1
Om jag trodde min öfvertygelse mot Statslåne-systemet blott vara en prevention, skulle jag ej nu hafva uppträdt men sådant är icke förhållandet.
Jag måste dock gifva vika för ett annat skäl, hvars kraft jag icke kan misskänna.
Grefve von Schwerin har nemligen yG rat, att pluraliteten sannolikt antager syster met, mot hvjlket det vore fruklöst att tala.
Jag tror det äfven, och vid en sådan beskaffenhet skall jag ej onödigtvis försöka en vederläggning utaf systemet i hela dess vidd.
Jag är ej okunnig om de fördelar
England skördat af detta system, och anser Grefve voh Schwerin hafva rätt både deruti, att vi hafva Statsskuld, och äfven att då man har den , det är bättre att i densamma äga, än sakna system.
Men då frågan nu icke är att bringa ordning uti våir redan iråkade §£uld, utan att Den i (j Julii f. m. '949 göra ny skuld, tror jag mig böra tala deremot; Jag erkänner fullkomligt, att systemet innefattar eii stor tillgång för Nationen; men just derföre bör den icke tillgripas nu.
Jag tror det vara så mycket mera angeläget, att förvara denna resource till den dag då den behöfves, i händelse Sverige blifver hemsökt med krig» Jag hemställer om det icke var krigstillståndet, som först gaf fart åt Riksgäldssedlarne, så att de gingo al pari med Banco.
Om man dessförinnan tillgripit dem, hade de förr fallit i värde, och deras verkan i behofyets stund således ej blifvit lika god.
Om vi nu införa Stats*obligationer, skall följden blifva, att en del af deras värde försvunnit, innan den tidpunct inträffar, att Staten möjligen vöre i stort behof af en sådan hjelp, hvilken då vöre försvunnen.
Jag vill ej längre upptaga Ridderskapets och Adelns tid.
Jag har blott reserverat min tanka i Protocollet.
Framtiden må bedöma, hvem sorn haft rätt.
Det är den olikhet som råder emellan Herr Hjertås åsigt af ett inhemskt Stats-lånesystem, och min, som föranledt mig att åter anhålla om ordet.
Jag skulle visserligen icke deraf allena anse mig berättigad, att nu på ämnet återföra Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, om jag ej vore öfvertygad, att förr eller senare Ständerna skola befinna sig i nödvändighet, atf. dit återkomma; oin jag ej ansåge för en pligt^ att undanrödja preventionerna deremot; och jag ej trodde de skäl mot Statlån, som Den Ig Julli f. m. den värde Talaren anförr, vara af elen beskaffenhet, att de lätt kunna vederläggas.
Hart säger: ett ordentligt Statslån.system kan ej tillvägabringas, der det hvarken fins stadga i myntväsende, eller hvad sorn kan kallas Stats-finans.
Hvad det forsta skälet beträffar, så började jag med att förutsätta, att om än under loppet af denna Riksdag myntväsendet icke skulle kunna definitivt regleras, åtminstone en ny HepositRank måtte kunna stiftas, hvarigenom säkerhet för alla större penninge-transactioner kunde beredas.
Sker detta, så fins det säkerhet tillfyllest för de Jane transactioner, som Staten skulle vilja göra.
Hvad det andra skälet beträffar, så är det beklageligen en sanning: bär fins ingen Statsfinans, utan blott ett Bokhålleri.
StatsUtskottet utgör finans-ministéren under Rikdagarne; och det hac merendels fått dela lika öde med alla finans-ministerier: att synas många icke sluta, såsom det begynt.
En Statsfinans är ännu ibland de manga ting, som fela, för att bringa sammanhang i vårt nya constitutionella system.
Men skaij ett godt
Statsfinans-system här kunna utbilda sigi så bör man frångå de gamla uppfostrings-grundsatserna, och ej så omgifva och val»
Ja ynglingen, att han stängs från möjligheten att .tillfoga sig skada; man bör låta honom försöka sig på egen hand; skulle ett och annat misstag begås, så märker han det nog sjelf, och lånar sedan villigare sitt öra åt den moraliska föreläsningen» JJen j 9 Julli /, ni. 88 i'
Den värde Talaren anser det upplåningssystem, som Utskotten föreslagit, äga sitt correctiv inom sig sjelf, om man skulle vilja sträcka det för långt.
Jag befarar, att det kan temligen långt utsträckas.
Må man besinna, att det är i Stock* holm, sorn alla större penninge*affairer göras , alla låne-omsättningar, alla speculationer, vare sig på varor eller på fast Egendom.
Det är och blir en sanning, att alla consti* tutionella Stater gjort lån, och haft skulder. — Venedig, Genua, Holland, England och till och med Riksstaden Hamburg, der det metalliska myntet öfverflödar.
Då det kan förutses, att äfven vi förr eller senare komma att göra lån, hvarföre icke siika att införa ordning uti vårt lane system; de lån vi förr gjort, eller de skulder Staten nu äger, utgöra ju hufvudorsaken dertill, att vi sakna ordning uti vårt myntväsende.
Söka vi nu endast, att reglera det senare, men icke det förra, så blir det ofelbart vårt öde, att, vid första ovanliga Statsbehof, af brist på banad väg att kunna fylla dem, man åter anlitar Bankens cre‘ dit, och bringar ny oreda uti våra enskilta pen* ninge-förhållanden.
Den värde Talaren har nämnt, att omkring j6go räntan i England inan och man emellan var -n°, under det att den i Sverige var ^ under samma tid betalte Engelska Regeringen för sina lån, ty före 1688 fanns i England ingen säkerhet, och Staten ägde ingen credit.
Så väl Stuartska Regentema, som Cromwell våldförde sig på enskilta mäns Egendom.
Banken kunde icke 952 Ven 19 Julil -f ni Stiftas, förf an efter revolutionen.
Sedan har rärr tan oafbrutit fallit, och sänkningen af räntorna för Statslånen har beredt sänkning i räntorna för enskilta.
Under Carl Ws och Frans I:s tid måste B?’ genierna betala ränta på sina lån.
De lago i händerna på de större capitalisterne; de små capitalisterne kunde icke täfla med dem, då det icke fanns något regleradt Statslåne-systern.
Men månne man lånte mindre, för det att räntan var hög, och var det icke nationerna, sorn fingo bf-> tala skulderna?
Om England skulle falla, såsom den värde Talaren förespår, så blir icke dess Stats-skuld or* saken dertill, utan de andra Nationernas sjelfständighets-känsla, hvilka, om de skulle finna, att da njutningar sorn Britterne bereda åt dera, hlifva för kostsamme, och hindrar deras förkofran, lika* sorn Americanerne gjorde, upphöra att längta ef* ter dem.
Då Englands Begering för ett år se* dan nedsatte räntan på 155 millioner Stats skuld, uppsades Borgenärerne; hade de ej velat ingå i de föreskrifna yilkoren, så hade andra gjort det.
Jag anhåller, att först få lenina några upplysningar rörande vissa facta, vid hvilkas anförande jag förmodar misstag hafva insmygt sig.
Då Engelska Statsskuld-systemet under Wilhelm III infördes , var ej rän*. tan enskilte emellan 10 procent,såsom här blif« yit anfördfi '1 'Deri 19 Julli f. ni. 9531 Högsta lagliga räntan var 6 procent (Se Smiths Réchesse des Nations, Traduction de C arni er T.
I p. 181).
Då betalte Staten för sina ständiga lån 7, 8' å 8|- procent.
Att Statens credit vid denna tidepunct var mindre an enskiltes, var ej underligt, då man betänker dåvarande osäkerheten af dess fulländad, ännu ej allmänt erkänd, revolution.
Man har till stöd för den sats, att Stats-skulder verka nedsättning i allmänna räntfoten, anfört Englands exempel 1750.
Då den stora reductionen i Statsannuiteterne (räntorne på Stats-skulden) frivilligen tillyägabragtes, kunde Staten låna för 3 procent.
Nu, då Englands capital-tillgSngar äro mångfaldigt förökade, men dess Stats skuld i ännu hö. gre grad stigit, hafva alla i senare tider upptagna lån kostat vida mer, beräknadt efter det verkligen uppburna capitalet.
Man har yttrat, att Engelska Staten kan få lån mot vida lägre ränta än enskifte; 3 procent Stocks gälla nu omkring 80 procent, det vill säga, de bära procents ränta af veikliga värdet; 4 procent Stocks, som stå vid 98 procent, bära en ränta af procent.
Engelska Banken disconterar enskilte papper mot 4 procent.
Att 3 procent
Stocks bära en lägre ränta än både 4 procent d:o och enskilta skulde-bref, kommer troligen af den sannolika förhoppning hos ägarne, att de förstnämnde skolastiga, då ett jemnt uppköp för Amortissements-Cassan minskar tillgången, under det ?tt ökade capitaier lemna Ökade tillgångar att atr g54 - dJen 19 JulH /• m. vända, och Regeringen endast efter 100 procents cours äger rätt uppsäga dessa skulder.
Jag är ingen älskare af Stats-skulder, då de kunna undvikas.
Enligt min öfvertygelse, sakna de alla förmåga, att öka National-förmögenheten.
Tvärtom minska de den, derigenom att de undandraga Näringarne en del af de befintlige capitalerne.
Men när tillfälliga behof fordra oundgängliga anslag, som ej af de ordinarie Statsin* traderne kunna fyllas, så föredrager jag visserligen deras bestridande genom låns upptagande framför sedelemission, desse sedlar må vara räntebärande eller ej.
Det förra undanrycker Staten endast en liten del af dess capitaler; det senare förstör bjertroten af dess industriella förmåga.
Må man ej invända, att de föreslagna 3 procent sedlame icke äro löpande mynt.
Då Statens credit ej är nog stark, eller inhemske capital-tillgången nog stor för upptagandet af vanliga lån mot så låg ränta, så är det endast egenskapen att genast kunna förvandlas till Bancosedlar, som kan gifva, de föreslagnes omlopp.
De öka således verkligen sedelstocken.
Vill man detta, som jag aldrig kan tillstyrka, så vore det bättre öppet fylla behofven genom nya Bancosedlar.
Herr Hjerta har upplyst, att alla de fordrade extra anslagen, sedan Bankens påräknade öfverskott afgått, endast erfordrade något öfver 3 900,000 R;dr och från denna summa torde kun - Den 3 g Julii f. m. 955 na afdrsgas flere anslag, som torde tunna dels all- x déles ingå, dels minskas.
Från 1818 till och med detta års slut blifver omkring lj million R:dr af Riksgäldskontorets 5 procent skuld inlöst.
Således ungefär lika med hvad som nu behöfde åter utgå.
Der har aldrig saknats långifvare, då’omsättningar fått ske; till och med agio har blifvit betaldt för sådana fordringar, sedan inga nya lån mera mottagits.
Derföre anser jag all farhåga öfverflödig, att tillgång skulle komma att saknas, antingen man beslöt att upptaga lånen såsom hittills på 10 års förfallotid, eller såsom jag hellre skulle tillstyrka, mot ständiga annuiteier.
Jag utbeder mig att få tillägga, i anledning af hvad bär yttrats om Stats-skulders oskiljaktighet från constitutionella samhällsformer, att ehuru beklagligen i senare t>der de fleste
Stater för försvaret af frihet och sjelfständighet nödgats antici^ pera på framtiden, så hafva likväl fria Stater äfven i senare tider funnits, som ej endast varit befriade från all Stats skuld, utan äfven ägt Statsfordringar, såsom t. ex. Schweitserska Republiken Bern.
Men jag medgifver, / att constitutionella Stater merendels haft lättare att få lån, derföre, att der vanligen mindre godtycke varit att befara i afseende på liqviden
För öfrigt förenar jag mig i anhållan otti återremiss. 956
Den 19 Julii f. m.
Friherre Lagerbjelke, Gustaf, anförde skrifteligen:
(Se Bilagan Nio 4).
Friherre Cederström, jacob:
Vid frågan om de af Utskotten föreslagna Obligationer, får jag fästa Ridderskapets oell Adelns uppmärksamhet derå, att detta slags Obligationer ej innefatta deri* natur af Statslån, som gör dem mindre skadliga, utan härigenom tillskapa i stället ett nytt sedelmynt, hvilket vid indragningen kommer att medföra samma olägenheter, som försvinnandet utur allmänna rörelsen af för detta FilialDisconternes assignationer förorsakade.
Det är utomdess otvifvelaktig^ att en fond måste finnas , för inlösen af dessa Obligationer, motsvarande deras belopp, så vida de ej skola råka i misscredit , och i förra fallet är det utan nytta, att icke hellre rent af utgifva nya sedlar.
Men annat blir förhållandet, om lån upptages på viss tid med bestämd afbetalning, ty då qvarstannar sjelfva myntet i rörelsen och Obligationerne blefvo ej sjelfve ett kringlöpande mynt.
Upplåning mot 5 procents ränta är redan med framgång försökt af RiksgäldsContoiret, som ej saknat tillgång på lån, och hade kunnat erhålla än större summor.
JDen 19 Julii f. m. 957
Om man nu täger för gifvet, att behofven påkalla en sådan mesu re, (jag säger med flit j orri, ty vi hafva ännu ej varit i tillfälle, att | granska Statsbehofven , och jemföra dem med Bevillnings.summan) örn man antager detta för 1 gifvet, hemställer jag, huruvida det ej vore nyt-: tigare, att RiksgäldsContoiret undfick befallning, att upptaga lån mot 5 procents ränta, med 3 procents afbetalning på capitalet, hvilken på det sättet sättet verkställdes, att vissa Obligationer årligen utlottades, för att användas till de nödiga anslagen.
Jag är ej för den tankan, att dessa Obligationer skola utgifvas såsom mynt, eller säljas på Börsen, utan blott att Contoiret emot dem skulle upplåna penningar.
Någon cours kunde på dem icke komma att beräknas.
Sådant har åtminstone förhållandet varit med de Obligationer , RiksgäldsContoiret hitintills utgifvit. 2 * Åtskilliga betänkligheter äro häremot ytt- J rade, såsom , att sedan Staten en gång inträdt på banan af detta system , någon återgång svårligen skulle kunna ske, utan ett ständigt framskridande vöre att befara.
Härvid får jag erinra om den stora skiljaktighet, sorn i detta afseende äger rum emellan Sverige och andra länder.
Det är icke i Ministérens hand afbetala ^ 958 Den 19 Julil /■ m. nings fonderene hos oss äro lemnade, de äro här under vård af Nationens egne Fullmägtige, och de kunna icke, på sätt i England sker, användas till att köpa sig nya anslag af Parlamentet.
Här inträffar åter ett nytt förhållande; det att Riksens Ständer sjelfva äro uppmärksamme på att icke bifalla andra lån , än som erfordras för allmänt nyttiga ändamål och Rikets sannskyldiga behof.
Då dessa ändamål blifvit uppfyllda, upphöra ock lånen.
På sådan grund finner jag' en stor skill* nåd vara emellan dessa förhållanden i Sverige och i andra länder.
Frågan är ej här om utgifvande af Statspapper, hvilkas värde stiger eller faller efter dagens cours, utan blott om användande af Statens credit att genom upptagna lån, som hvarken öka eller minska rörelsecapitalet, bestrida nödiga utgifter.
Det har blifvit yitradt , att man borde •uppskjuta begagnandet af en dylik mesure till inträffande krig.
Jag hemställer likväl, med hvad fördel för Riket man skulle kunna' öppna en lånéräkning vid början af ett krig, hvars följder icke stå”att beräkna. f Skulle man väl kunna calculéra på, att ca - Den 19 Julii f. m. 959 pitalisten till Staten Öfverlät sina penningar om kriget fördes mot en mägtig granne, som redan inträngt i Riket ?
Men om man förut satt försvarsverket i ett sådant tillstånd, att förmågan att försvara sig, vore påtaglig, och i förväg fästat capitalistens intresse vid Statens upprätthållande, då först blef capitalistens interesse införlifvadt med Statens, att understödja försvaret.
Af dessa anledninger kan jag icke tveka, att, om behofven äro gifna, uppfylla dem medelst lån.
Det är naturligt, att, om ändamålet derförutan kunde vinnas, vore det löjligt, att vid* taga en sådan utväg; men i annat fall skulle det vara fåkunnig! af Rikets Representanter, ätt icke derom gå i författning.
Jag afsyrker i följe häraf Utskottens förslag, att StatsObligationer skulle i egenskap af ett slags räntebärande mynt införas; men tillstyrker deremot, att om nödvändigheten så fordrar, att lån må upptagas af RiksgäidsContoiret mot 5 procents ränta och 2 procents afbetalning, på sätt hitintills vanligen skett, och för hvilket låns återbetalning fond uti Ranken af dess gevi.nst borde afsättas.
Tvenne värde ^Ledamöter , ihiherrarne Anckasvärd , .^Lagerbjelke och Cederström hafva tillräckligen utvecklat ämnet , hvadan jag afstår från att i den delen vidare yttra mig.
Det är blott om den så kallade lyckan af Statslåne^systemet jag 960 Den 19 Julli f. ni, utbeder mig att få anföra några ord.
Denna theori skulle återföra den tid, då Frankrikes poeter besöngo lyckan af Laws system ; men en annan tid följde på den förra.
Ett land , som är rikt, kan upplåna stora capitaler och. förtära dem, emedan det är rikt; men icke blir man rik,* för det man upplånar stora capitaler, I öfrigt kan jag icke gilia Treprocents-systerr. et; ty det tjenar blott att dölja, huru man i sjelfva verket försämrar det gångbara Myntet.
Om man endast äger valet imellan tvänne olycksportar, är det för samhället rådligast att gå ut genom den, som förer til! den minst inledande vägen, och göra skuld på ett ärligt sätt.
Slutligen får jag anmärka, att det icke var Nationens penninge-behof eller krig, som först gaf Eiksgälds-sedlarne fart till lika valeur med Bancomyntet, utan den ränta , med hvilken de löpte* Jag förenar rnig med de Herrar, sorn yfkat återremiss af Betänkandet. o . Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard :
Asigterna i detta ämne skulle vara mindre delade , om man kunde betrakta i ett sammanhang hvad som styckevis blifvit för Riksens Ständer framlagdt, om man nemligen finge på samma gång granska Statens utgifter och Statens inkomster , äfvensom Bevilinings-summan och grunderna för dess fördelning, samt Finance-regler ingen» Ehuru Den .19 Ju!i i f. m.
Ehuru vi ännu icke känna i all sin vidd hvad Statsanslag sorn erfordras, och således hvad bidrag dertill af Nationen mäste utgöras, tror jag dock med skäl kunna befaras, att Riksens Ständer för anslagens utgörande få att välja blott emellan 2:ne alternativer: nemligen dryga skatter utan Stats obligationer, eller lindrigare skatter med Stats-obligationer.
Erågan är således nu, om det är bättre, ätt Nationen åtager sig så tryckande bördor, att källorna till framtida välstånd uttorkas, eller att mindre skatter beviljas, och man anticiperar på efterkommandes tillgångar.
Hvem önskar icke, och anser icke det bäst vara, att hvarken utpressa för dryga skatter af närvarande generation, icke eller anticipera på framtidens resourcer?
Men om icke bägge dessa olägenheter kunna undvikas, utan endera måste antagas, så anhåller jag, att, till beredande af ett definitivt beslut, få framställa följderna af det ena eller andra alternativet ; det vill säga följderna af dryg beskattning, och af Statsskuld.
Den förra är ovilkorligen och alltid skadlig, icke blott för den närvarande, utan äfven för kommande generationer; ty den med* tager förlagen till handel, jordbruk och näringar, samt öfverlemnar åt efterkommande ett aftynande och utarmadt, af enskiltas skuldsättning, nedtryckt, land; Statsskuld deremot är väl icke heller directe nyttig, men den kan blifva det indireete derigenom, att den före - Ridd. och Ad.
VI Band. 61,' j 5 6a TDeti 19 Jutii /•
M. konfmer en för dryg beskattning på närvaran* de slägte, af hvilken utomdess de följande slägten kunna komma att lida,mér, än af ett klokt inrättadt statsskulds system.
Om följden af detta system derjemte skulle blifva, att det något öfcte, ehuru ej omedelbarligen, beskattningen på den samhällsklass, sorn annars sällan af den träffas; så måste hvar opartisk
Do* mare medgifva, att denna olägenhet är mindre än öm en ökad beskattning pålades den förut för tungt beskattade delen af medborgare. Xortligen den delen af beskattningen, som skulle för mycket betunga närvarande genera* tion, bör heldre utgöras genom Statens, än genom eriskilte medborgares ytterligare skuldsättning.
Ty en för dryg beskattning på närvarande génerationstillgångar är äfvenså väl ert anticipation på de efterkommandes, söm eli Statsskuld.
För Öfrigt förmodar jag, att de värde Fedamöter, som nu yttrat sig emot införandet af Stats-obligationer, vilja handla consequent, och således äfven tala emot beviljandet af för dryga Statsanslag. dag tror äfven icke, sorn Herr von Hohenhausen yttrat, att göra skuld är det sam* ina som att förtära fcapitalet.
Ty om skulden användes till befordrande af productionen, skapar den ett nytt capital.
Annat är förhållandet; om det lanta ca; jpitalet blott begagnas till] consumtion, eller till sådana kostsamma anläggningar, sorn ej gif Den ig Juli i f. m. 963 vå någon betydlig afkastning eiler befrämja productionén.
I sådant fall länder skuldsättningen icke till något hvarken allmänt elier fenskildt gagn.
Herr Tham, Wollrath; Frågan, sorn egentligen äfhandlas i Utskottens Betänkande, är rödån af så många Talare, ehuru i motsatt riktning utredd, att jag icke vill uppehålla Bidderskajtet och Adeln med att deroth ytterligare of* da, helst Grefve von Schwerin framställt Säkert i den klaraste dag, hyädan jag ock hoppas, att Utskottet), i händelse af återremiss, ina vid hans framställning fästa den Största Uppmärksamhet; jag har hört yttras, att huru mari än vili gö* ra Statsskuld, skall den alltid medföra den Ö< lyckan att möjligen öka rörélse-capitälet.
Denria fara tror jäg att förra Riksens Ständer sökt undanrödja, genom minskning af rörelse-capita; let, dess avskiljande från iaridsorterne och corifcentréraride i hufvudstäderi. dag skulle trö, ätt just denna sednare åtgärd bidragit till den förlägenhet i landei, hvaröfver så ofta klagas; i synnerhet då starka indragningar äf sedelstocken ägt rum i en tidprtnct, riär hellöff dé ina anses inbillade eiler verkeligä, förariiedt beviilningéns ökaride, och riär ett förändra dt Sätt ätt utgöra de ordinarie skatter; som härröra af rustning med möra, Ökat den tyngd Bandtriiannen deraf får vidkännas; Öm inan således vill fortfara ätt hålla riirelse-capitalet, så litet som möjligt, och ati éj eller utsläppa penningar till landsorten^* Den i g julii f. m. tror jag ej den beprisade ut vägen att lie 1! ro öka Bevillningen än göra lån, later -verkställa sig.
Fruktade man icke, att öka rörelse-capitalet, eller att mera kringspiida det redan existerande, då tror jag landet utan svårighet skulle kunna bära den nuvarande Bevillning»* summan; men om man fortfar att hindra myntets kringspridande, blifver det åter oundvikligen nödigt, att upptaga lån till fyllande a£ sådana behof, som ej kunna åsidosättas.
Henning:
Svårigheten ätt få läsa Stats- och Banco-Utskotlens Finan* ce-Betänkanden har betagit mig möjligheten, att förr än i detta Plenum yttra mina tankar i ämnet.
Jag skall derföre hålla mig vid hvad under discussionen förekommit, och gör mig förvissad om Bidderskapets och "Adelns undseende, i händelse jag ej riktigt kunnat uppfatta de bär yttrade meningar; men emedan jag ej velat bidraga till tidsutdrägt, har jag, hellre än att begära Betänkandet längre hvi~ lande på bordet, nu sökt så godt jag kunnat, upptaga de åsigfér, som blifvit framställde.
Till en början får jag förena mig med Grefve von Schwerin, och således förklara mig för Statslån.
Det enda jag har att erinra vid inrättandet af en DepositBanlc, hvilken jag tror lika viii skall bära sig hos oss, som på andra Ställen, är, att försigtighet dervid måste iakttagas.
Man har gjort en jemförelse mellan Franska Assignaterne och ifrågavarande Statsobligationer; men jag hemställer, huruvida en Sudan jemförelse dem emellan kan äga rum^ Dea 19 Julii f. m.