Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det betyder visserligen ingenting att betala afgifter till presterskapet för den rike; men för den fattige är det tryckande att betala på två håll; och då det är tillåtet att utträda ur Svenska kyrkan, så borde man också vara befriad från de afgifter, sorn åligga en såsom medlem af denna kyrka.
Det förekommer mig vidare något besynnerligt, då det står: ”De för sär skilda kyrkliga förrättningar stadgade afgifter till
Svenska kyrkan eller hennes presterskap eller betjening vare ej medlem af tillåtet främmande religions-samfund pligtig att gälda” etc.
Skulle således en utländning, som aldrig tillhört Svenska statskyrkan, äfven vara pligtig att betala afgifter åt dess presterskap?
Det tror jag kan komma att leda till ganska obehagliga förvecklingar, hvarföre jag anser att det bästa hade varit att återremittera §:n, för att få bestämdt, att icke sådana personer, som aldrig tillhört Svenska stats-kyrkan, behöfva betala afgifter till hennes presterskap.
Cederström hade vändt sig direkte till någon i landet har boende utländning, i stället för till mig, så skulle han fått veta, att de redan nU betala afgifter för sina egendomar till Svenska presterskapet.
Efter härmed slutad öfverläggning och upptagande af de derunder gjorda yrkanden dels om afslag å §:n och antagande af 12:te §:n uti K.
M:ts förslag, och dels om §:ns återremitterande, blef propos. å förstberörde yrkande framställd samt med ja besvarad. § 13.
Den 22 Mej. 379 H.
Exc. Hr Frih. De Geer: Utsk:t har uteslutit l:sta mom. i 13:de §:n af K.
M:ts Propos., icke derföre att Utsk:t velat beröfva dissenters någon af de rättigheter eller frikalla dem från någon af de skyldigheter, hvarom K.
M:ts Propos. talar, utan derföre att Utsk:t ansett ett sådant stadgande öfverflödigt.
Det finnes dock i nu gällande lag, och har icke heller i Norska dissenterlagen ansetts öfverflödigt.
Jag finner detta stadgande vara en prydnad för författningen, och tror, att deruti ligger en säkerhet, om den också sannolikt icke ofta behöfver anlitas, för främmande bekännare mot möjligheten af alla slags intrång, vare sig genom den ekonomiska lagstiftningen eller myndigheters trakasserier.
Jag anhåller om bifall till K. M:ts Propos. §:n afslogs och den 13;de §:n uti K.
M:ts förslag antogs. §§ 15 och 16.
Biföllos. § 17- Hr Estenberg:
Utan att egentligen tillstyrka någon förändring i K. M:ts Propos. i denna §, kan jag dock icke återhålla att uttala min öfvertygelse i afseende på dessa böter.
Att jag är en fiende till allt hvad böter heter uti ifrågav:de slags lag, är redan kändt; men då det är fråga om hvem som skall taga dessa böter, så borde det snarare vara skolkassan, än åklagaren, som borde med de fattiga dela dessa böter.
Att på detta sätt framkalla en åklagaremakt med förespeglingar att derpå kunna rikta sig, är icke rätt, och jag skulle önska att de, som på detta sätt älska att tvista i religionssaker, åtminstone icke må vinna något för sitt besvär.
Jag har nämnt detta, icke för att denna gången vinna någon ändring, utan blott för att hafva uttalat en princip, som jag anser riktig och framdeles icke böra undertryckas.
Härefter blef §:n, uppå framställd propos., af E. o.
Sedan rubriken jemte ingressen till det nu genomgångna författningsförslaget blifvit föredragen och godkänd, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., det E. o. Ad. torde finna, att Hrr Eibbings, Kontraktsprosten Eundgrens och Eosenquists framställningar i ämnet, den sistnämnde i hvad den icke öfverensstämde med K.
Mds, af Ståndet nu antagne Nåd.
Propos., måste anses såsom förkastade.
Eopädes ja. 380 Den 22 Maj.
På grund af de åsigter, som jag såväl nu som under de allmänna öfverläggningarne uttalat, ber jag att till protok. få nedlägga min reservation mot de beslut, E. o. Ad. i denna fråga fattat.
Jag vill endast dervid tillägga, att jag djupt beklagar, att då E. o. Ad. under en tid af 8 sekler bland Eikes Ständer varit de främsta i sann upplysning, kunskap, bildning och fosterlandskärlek, så bar Ståndet genom de beslut, det nu fattat, gifvit ett vittnesbörd derom att denna roll hädanefter tillhör Sveriges Borgare-Stånd.
Jag ber att till alla delar få instämma i den reservation, som af Frih.
Thure Cederström här blifvit afgifven.
Den uppmärksamhet, som åt denna fråga under flera är egnats i andra länder, har äfven kommit vårt land till godo.
Men jag tror, att den författning, som nu blifvit antagen, icke medgifver en sann religionsfrihet för Svenska innebyggare.
Lagerbjelke, Gustaf: Bland den stora mängd frågor, som förekomma på föredragnings-listan, äro blott tvenne 2:dra gången bordlagda.
Den ena är angående beväringen, och förekommer troligen i morgondagens plenum.
Den andra åter rörer tullen, och skall således förekomma i sista plenum i denna vecka, hvilket icke torde vara så lämpligt, emedan denna fråga troligen icke då hinner att afslutas.
Det har hittills varit vanligt att E. o. Ad. utsätter särskild dag för sådana frågor, och jag anhåller derföre, att E. o. Ad. måtte utsätta dagen för tullfrågans behandling till Onsdagen i veckan näst efter Pingst.
Utom dessa båda frågor, som äro bordlagda tvenne gånger, finnes en stor mängd andra, som äro det blott en gång.
Bland dessa äro åtskilliga, som hafva inflytande på Eiksdagens snara afslutande, och andra som icke hafva det.
Det är derföre nödvändigt att nu leta ut sådana, som tillhöra den första kategorien, och tillse att de blifva så snart som möjligt föredragna.
Jag får derföre anhålla, det E. o. Ad. täcktes besluta att uppföra följande 7 mål främst på föredragningslistan för nästa plenum, dock så, att om de från den dagen icke hinna blifva afgjorda, sådant icke må lägga hinder i vägen för tullfrågans behandling på den derför föreslagna dagen.
Nämnde 7 mål blefvo härefter af Gr.
Lagerbjelke uppgifna.
I ani. häraf hemställde H.
Hr Gr. o. Landtm., huruvida E. o. Ad. behagade besluta att, på sätt Gr.
Lagerbjelke i början af sitt yttrande föreslagit, till afgörande företaga Bevilln:sUtsk:ts Betänk.
N:o 23 angående tullbevillningen Onsdagen den 30:de dennes; och sedan denna hemställan af E. o. Ad. bifallits, lemnade Ståndet, uppå framställd pTopos., jemväl sitt samtycke åt hvad Gr.
Lagerbjelke ytterligare före - Den 23 M aj f. m. 381 slagit i afseende å uppflyttningen å bordslistan af de utaf honom uppgifne 7 målen; hvarefter E. o. Ad. åtskiljdes kl */2 12 på natten.
Onsdagen den 23 Maj 1860.
Plenum kl. 10 f. m, Justerades ett prot.-utdr. för den 19 och 22 dennes.
Då det torde vara nödvändigt att öka antalet af Suppleanter inom Konstit.-Utsk:t, får jag hemställa att E. o. Ad. utsåge trenne sådane.
IJppå H.
Hr Gr:ns o. Landtm.-s i anledn. häraf framställda propös., beslöt R. o. Ad., att ytterligare tre Suppleanter uti Konstit.-Utsk:t skulle utses; hvarefter H.
Exc. anmodade Ståndets Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde företaga val af dessa Suppleanter.
Anmäldes och bordlädes Stats-TJtsk:ts nedannämde.
Utlåt:n, nemi.:
Nio 103, äng. väckta frågor om ytterligare statsbidrag för reparationsarbeten å Westerås domkyrka; N:o 104, i anledn. af Kongl. Maj:ts Propos. ang. ytterligare anslag till iståndsättande af Linköpings domkyrka; N:o 105, i anledn. af gjorda framställn:r, ang. ytterligare låne-understöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn; Nio 106, i anledn. af väckt motion om låne-understöd till kyrkobyggnad i ITllerfvads församling i Skara Stift; N:o 107, i anledn. af väckt motion om bidrag af allmänna medel till kyrkobyggnad i Kungsbacka; N:o 108, i anledn. af väckt motion om låneunderstöd till skolbyggnad i Luleå; samt Nio 110, ang. aflöningens bestämmande för den hos RiksStånden och Utsk:n anstälda Kansli- och Yaktbetjening.
Då det på ganska lätt be gripliga skäl vore önskligt, att det sista Betänk:t blefve så snart 382 Den 23 Maj f. m. sota möjligt afgjordt, anhåller jag att detsamma uppföres på föredragningslistan näst efter StatsUtsk:s Betänk.
Nio 101, hvars plats under gårdagens plenum bestämdes.
Till detta förslag lemnade K. o. Ad. sitt bifall.
Yid härefter företaget Bänkmans-val utsagos till Bänk* män inom lista Bankmans-Afdelningen: » Nio 80 Gr. von Duben, fullm.
Hr Skjöldebrand, Erik Bogislaus, med 2 röster; 3:dje Bänkmans-Afdelningen:
Nio 41 Frih. Wrangel af Lindeberg, fullm.
Leijonhufvud, Sten, med 2 röster; 5:te Bänkmans-Afdelningen:
Nio 211 Frih.
Cederström, Claes Henrik, med 1 röst; 6:te Bänkmans-Afdelningen i Nio 236 Frih.
Stjerneld, Gustaf Nils Algernon, och Nio 262 Frih. Klinckowström, Wilhelm Leonard Agathon, hvardera med 1 röst; 19:de Bänkmans-Afdelningen:
Nio 1,848 Hr Virgin, Carl Philip, med 1 röst.
Som vid upprop af 9:de Bänkmans-Afdelningen, inom hvilken en Bänkman skulle utses, någon dertill hörande ledamot icke sig infunnit, hemställde H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att nytt val inom nämnde afdelning skulle utsättas till nästa lördag den 26:te dennes, samt att en Bänkmansplats inom 21 ista afdelningen då jemväl finge tillsättas efter Nio 1988 Hr Adlersparre, fullm.
Hr Blomstedt, Carl Eeinhold, hvilken inlemnat in pollett; och lemnade E. o. Ad. härtill sitt bifall.
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande StatsUtskits den 19:de dennes bordlagda Mern.
Nio 109, i ani. af Pikets Ständers beslut i de uti StatsTJtskits Utlåtande Nio 86 behandlade frågor, äng. fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderlige medel.
Utskits yttrande i anledning af E. o. Adins återremiss af 5:te punkten i Utlåt.
Nio 86, äfvensom Utskits hemställan till BorgareStit att antaga Utskits uti 1 lite punkten af samma Den 23 Maj f. m. 383 Utlåt, afgifne, utaf R. o.
Ad. samt PresteSt:t bifallna förslag, lades till handlingarne.
Utsk:ts hemställan i ani. af RiksSt:ns vid behandling af 17:de punkten i meranämnde Utlåt, fattade beslut bifölls.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, följande den 2:dra, 9:de, 12:te och 19:de dennes för första gången bordlagde Betänk., Utlåt, och Mern., nemi.: Bevilln:s-Utsk:ts Betänk.
N:o 22, ang. stämpel-pappersafgiften samt afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar; Sammansatta Bevillms-, Lag- samt Allm.
Besv:s- och Ekon.
Utsk:ts Utlåt.
N:o 9, i ani. af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ook RiksStåndens skiljaktiga beslut i afg:de å andra delar af Betänk:t N:o 4, ang. vilkoren för hränvins tillverkning; Bevilln:s-Utsk:ts Mern.
N:o 25, i ani. af återremiss utaf Betänkt N:o 18, ang. postbevilln:n och dermed sammahang egande frågor; Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 93, ang. regleringen af utgifterna under RiksStatens Sjette Hufvudtitel; Samma Utsk:ts Utlåt.
N:o 94, ang. regleringen af utgifterna under RiksStatens Sjunde Hufvudtitel; och Samma Utskts Utlåt.
K:o 101, dels i ani. af K.
Skrifvelse i fråga om förändrade grunder för mjöl- och såg-qvarnars beskattning, dels ang. enskild motionärs framställning i ämnet.
Föredrogs Sammansatta Stats-, Lag- samt Allm.
Besv:soch Ekon.-Utskts den 25:te och 28:de sistl.
April på bordet lagde Betänk.
N:o 7, i ani. af dels K. M:ts Nåd.
Propos. ang. förnyad författning om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna Beväringsmanskapet, dels ock enskilda motioner i samma ämne; i sammanhang hvarmed anmältes och upplästes ett från Hederv. Bonde-St:t ankommet prot.-utdr.
N:o 281, innefattande dels bemälde RiksStånds vid pröfningen af ifrågav:de Betänk, fattade beslut och dels inbjudning till MedStånden att i samma beslut instämma.
Lagerbjelke, Gustaf: Jag hemställer att R. o. Ad. måtte sålunda behandla ifrågav:de inbjudning, att den tages i öfvervägande på sådant sätt, att vid hvarje § såväl Utskts Betänk, som inbjudningen afgöras.
Jag förmodar att Gr.
Lagerbjelkes mening är att inbjudningen icke behöfver omr ämnas vid hvar - 381 Den 23 Maj f. m. je §, samt att samma inbjudning afgöres, då Betänkt paragrafvis föredrages. k Gr.
Jag måtte hafva uttryckt mig särdeles otydligt, men får förklara att min mening just var sådan, som I Gr.
Exc, Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att E. o. Ad. torde
I finna det vara lämpligast att, på sätt föreslaget blifvit, den nu " föredragne inbjudningen icke gjordes till föremål för någon särskild öfverläggning och beslut, utan att, vid pröfningen af Utsk:ts författmsförslag, jemväl finge tagas i öfvervägande, hvad afs:de borde fästas å BondeSt:ts beslut i frågan, fiopades ja.
Sedan, uppå H. Exc:s härefter gjorda hemställan, E. o. Ad. beslutat, att författn:sförslaget skulle paragrafvis pröfvas och ingressen ej förekomma till granskning förr än hela förslaget blifvit genomgånget, samt att Utsk:ts i slutet af Bet:det gjorda hemställanden derefter skulle punktvis företagas till afgörande; började föredragningen med författn:sförslagets § I Hr Björnstjerna, Johan Magnus:
Då förslaget till den K.
Propos., som ligger till grund för det Bet:de, Utsk:t afgifvit, uppgjordes, ansågs lämpligast och bäst, att så litet som möjligt ändra de uttryck, hvilka voro begagnade i äldre författningar, på hvilka utskrifningssättet och fullgörandet af beväringsskyldigheten stödja sig.
Man trodde att det för allmänheten skulle vara mera välkommet att igenfinna de §§ oförändrade, vid hvilkas verkställighet de förut voro vande, och just derigenom de nya §§:na mera tydligt framträda.
Etsk:t har, vid uppgörandet af sitt förslag, vidtagit åtskilliga förändringar i afs:de på redaktionen; i följd hvaraf jag ansett mig böra tillkännagifva att, der så beskaffade förändringar ej i hufvudsak inverka eller eljest förorsaka en rubbning, jag icke vill motsätta mig Utsk:ts förslag, på det att ärendets behandling ej måtte alltför mycket dragas ut på tiden, så mycket mer som redan 2 Stånd afgjort detsamma.
Detta har jag velat omnämna, för att ej behöfva vid hvarje § återkomma till en dylik framställning.
Härefter blef §:n, uppå framställd propos., at E. o. Ad. bifallen. ► §§ 2-6.
Den 23 Mej f, ra 385 Biföllos. § 7. Gr.
I mom. 2 af denna § förekommer ett tryckfel; der står nemi. ''uppgift å antalet af de till staden skattskrifne”, hvilket bör vara »de i staden skattskrifne.”
Detta endast ville jag för It. o. Ad. tillkännagifva, och anhåller för öfrigt om bifall till §:n. §:n bifölls med den förändring, att ordet ”till” å 3:dje raden i 2:dra mom, utbyttes emot ordet ”i,” §§ 8—10.
Enligt utdrag af BorgareShts protokoll har detta Stånd beslutat den ändring i 2:dra mom. af ll:te §:n, att den ålder, som borde utgöra det maximum, inom hvilken en machinist eller sjöman får taga lega, bör vara 45 i st. f. 40 är, hvilket sednare blifvit i K. M:ts Propos. föreslaget och af Utsk:t äfven bibehållits.
För att åstadkomma enhet i beslutet och då det kan vara ändamålsenligt att icke för mycken inskränkning göres i afs:de på åldern, och då det dessutom i vanliga fall kan antagas, att en sjöman vid 45 års ålder kan vara fullkomligt tjenstbar, isynnerhet till en sådan befattning som att vara machinist, hemställer jag till B. o. Ad., om B. o. Ad. ej ville, lika med BorgareSt:t, bestämma 45 år såsom maximum.
Man kan visserligen säga, att, om rättigheten att insätta en sjöman i en beväringsskyldigs ställe skulle utsträckas till 45 år, detta ej skulle medföra något synnerligt hinder, då det tillika finnes stadgadt att han skall vara duglig.
Men man bör äfven taga i betraktande att han efter 5 år skall vara tjenstbar, i händelse han då behöfver inträda; och det torde vara tydligt för hvar och en, att närmare 50- talet äro krafterna i viss mån förminskade och således denne beväringsskyldige mindre lämplig till tjenstgöring.
Skulle dock någon fördel uppstå genom antagande af BorgareSt:ts beslut, vill jag visst icke motsätta mig detsamma.
Uppå framställd propos. bifölls §:n med den förändring, att siifran 40 i slutet af 2:dra mom. utbyttes emot siffran 45. § 12 386 Dea 23 Maj f. m.
Bifölls. § 13.
Hr Björnstjerna: Utsk:t har i denna § gjort en afvikelse från hvad i K.
H:ts Propos. finnes stadgadt, enär i samma Nåd.
Propos. finnes närmare bestämdt, huru tillgå skall, i händelse en legokarl tagit lega af tvenne eller flere beväringsskyldige.
Likväl och då det, som Utsk:t föreslagit, är en strängare ansvarspåföljd än hvad K.
M:t ansett lämpligt, och då dessutom denna strängare bestämmelse blifvit af 2 Stånd antagen, så finner jag icke skäl att yrka någon lindring deri, ehuru jag anser, hvad K.
M:ts Propos. stadgar, vara tillfyllestgörande. §:n bifölls. § 14.
Denna §, ang.
2:ne års beväringsraöten, har redan af BondeSt:t blifvit förkastad och, såsom mig synes, på goda grunder.
Jag tror nemi. att de sedan ett år påbegynta två-åriga beväringsexerciserne icke motsvara de stora uppoffringar, som nationen måste vidkännas för deras uppfyllande, och är jag fullt förvissad, på grund af det allmänna missnöje, som häröfver i landet förspörjs, att beslutet härom, huru det än tillkommit, icke skett med nationens goda minne.
Emellertid har man derigenom kommit till en erfarenhet, som skulle, efter hvad mig synes, göra dessa två-års-exerciser umbärliga och böra reducera den sista Itiksdagens beslut härom åter till det förra tillståndet igen, och landet vara fullt betryggadt med beväringens exercerande blott för ett år.
Man har nemi. funnit att beväringsmanskapet, redan vid början af andra årets exercis, har så mycket minne af hvad det året förut lärt, att detta manskap föga eftergifver stamtruppens första samling efter de 3:ne års hvila mellan regementsmötena, som förr egde rum.
”Vid slutet af detta andra beväringsmöte har man desslikes erfarit huru denna 2:dra klassens beväring exercerar, icke allenast kompagni-exercis, utan äfven går i bataljoner ganska oklanderligt, och kan då anses såsom temligen väl exerceradt manskap.
Och jag ber att få tillägga, att dessa icke äro mina individuela tänkesätt allenast, utan de äro uttalade utaf inspektörer vid de vanliga slutuppvisningarne.
Då, i händelse af krig, beväringsklasser uppbådas, hvilka fullgjort första årets vapenöfningar, och då exerceras lika lång tid som nu andra klassens beväring, eller i sådant fall någon vecka längre, eller inalles en månad, samt derunder instickas i stamtruppens leder och der öfvas, så motsvarar detta fullt fordringarne af ett väl ordnadt försvar.
Kommer dertill skjutskolor i orterna Den 23 M aj f. m. 387 och yngliugarnes militäriska danande redan ifrån skolan, så torde tilläfventyrs icke så särdeles mycket mera vara att önska, än krigsvanan, hvilken man svårligen lärer inöfva sig på exercisfältet.
Under förutsättning af skjutskolor och militäriska öfningar i allmänhet redan i skolan, så skulle jag hålla för att till och med ettårs-exereiserne kunde upphöra och ynglingarne, vid nu bestämda år, endast stå inrulierade i regementerne.
Detta skulle, efter mitt förmenande, fullt motsvara ändamålet, då, i händelse af krig, en sammandragning och tillbörlig öfning egde rum, hvilket i alla fall måste ske, äfven efter tvenne års förutgången exercis i beväringsklasserne.
Men då nu, sedan längre tid, ett-års-exercisefne varat, så torde lämpligast under nuvarande förhållanden desamma höra qvarstå, men andra årets exercis upphöra.
Då jag i korthet sökt ådagalägga min tanka om obehöfligheten af andra årets bevärings-exerciser, så har det varit med fästadt afseende på det rent militäriska af saken.
Skulle detta erkännas såsom riktigt, så måste likaledes erkännas de ofantliga fördelar i rent ekonomiskt hänseende och med afseende å arbetskraft, som derigenom skulle tillskyndas landet.
De kontanta statsanslagen oberäknadt, går nu landet i mistning af, beräknadt i dagsverken, en arbetskraft under den brådaste tiden af året, hvilket för blott ett enda möte bör kunna anses som en nationalförlust.
För min del är jag i allmänhet bland dem, som ogilla detta myckna och öfverflödiga exercerande, som stundom urartat till hvad man lämpligast kunde kalla exercisvurm, och i sanning icke är militäriskt.
Jag anser det således fullkomligt tillfyllestgörande. att beväringen öfvas blott ett år, med den tid, som för närvarande dertill är anslagen, och får hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på återremiss af denna § i den af mig uttalade syftning, detta så mycket mer, som redan ett EiksStånd fattat enahanda beslut.
Det var mig temligen oväntadt att höra, det den siste värde talaren, sjelf officer af indelta arméen, gjort en sådan erfarenhet af en 2-årig exercis.
Såväl af de militärer, jag vidtalat ang. denna fråga, som äfven vid de besök, jag, i egenskap af Landshöfding, gjort vid åtskilliga mötesplatser inom Elfsborgs län, har den största tillfredsställelse yttrats med denna anordning i beväringsmanskapets exercis.
Samme talare har äfven yttrat, att den under ett år öfvade beväringsynglingen, efter 14 dagars å 3 veckors exercis, skall hafva vunnit den skicklighet och färdighet, att han kan insättas i arméens leder.
Men den värde tal. inser icke, med hvilken hastighet en fiende medelst ångkraft kan landsätta sig på våra kuster, och att en god del af vårt land kan vara intaget redan, innan dessa för beväringens öfvande erforderlige 14 dagar förlupit.
Hvad de stora kostnader af denna 2-åriga exercis beträffar, så anser jag att dessa icke i något afs. kunna anses för stora, VI B. 25 388 Den 23 Maj f. m. då de hafva till ändamål att bilda vår ungdom i vapenforing, för att i händelse af krig kunna försvara vårt fosterland.
Om jag riktigt uppfattade Frih.
Creutz' anförande, innehöll det att det vore alldeles nog med ett års exercis.
Detta var så mycket mera förvånande, som det är en så enhällig opinion bland officerarne af indelta arméen, att ett års exercis på 14 dagar icke är tillräcklig för att manskapet sedermera vid framtida behof, i händelse af krig, skall, äfven med flere veckors exercis, blifva så öfvadt, att det kan deltaga i manövrer.
Creutz torde således kunna inom detta hus anse sig temligen ensam i sin opinion ang. denna fråga.
För min del får jag anhålla om bifall till IJtsk:ts förslag.
Då man vill fatta ett omdöme öfver vårt beväringsmanskaps förmåga att inlära sig det yrke, hvartill det kallas att samlas på de särskilda mötesplatserna, ma man taga sig i akt att icke för ofta tala om den stora fallenhet, dessa ynglingar ådagalägga.
Man kan ganska lätt bedraga sig i sin förmodan och tro, att de kunna uträtta mera än det vid närmare skärskådande är fallet.
Det är ganska klart att den, som icke synnerligen känner, hvad som erfordras, af en soldat, skall, då han ser ett beväringsmanskap uppställdt i leder, säga att dess exercis går ganska bra.
Förhållandet är dock ofta helt annorlunda.
Den ytterliga osäkerhet, som råder hos hvar och en af dem; den rädsla, som finnes hos litet hvar af dem, att göra orätt, bevisar nogsamt, att desse beväringsskyldige äro helt och hållet i barnaåren, hvad angår deras vapenöfningar.
Det är dessutom välbekant, att vid 20 å 21 års ålder ynglingarnes kroppskrafter icke äro tillräckligt utbildade.
I K. M:ts Propos. har derföre det förslag blifvit framställdt, att beväringsåldern skulle inträffa ett år sednare.
Då har en större utveckling i fysiskt hänseende skett.
Andra året är förhållandet helt annorlunda.
De hafva då icke blott mera utvecklat sig i styrka och krafter, de hafva besinnat hvad de förut lärt, och återkomma med mognadt förstånd till fortsatta vapenöfningar.
Man har vidare sagt att det skulle vara möjligen en del, som skulle andra året vara särdeles försigkomne och utmärkta framför alla andra.
Jag har visserligen icke sjelf varit i tillfälle att bedöma detta, men vill icke bestrida att så kan vara fallet.
Yidare har man framställt såsom obilligt, att de bevär ngsskyldige ens sammankallas till vapenöfning, men skulle det ske, vore det tillräckligt med en något längre tid första året; manskapet skulle mycket väl under en månad före början af ett krig kunna uppexerceras.
Kan man sålunda på förhand beräkna dagen för ett fiendtligt anfall, är det möjligt att andra Den 23 Maj f. m. 369 årets exercis är onödig.
Beväringsmanskapet utgör arméens rekryter; dessa måste under fredsbrott uppkallas och. då ej behöfva öfvas mer än hvad som möjligen kan bibringas dem under marscher och bivouaker; ty att föreställa sig att under sådane förhållanden särskildta öfningsmöten skola hållas, torde i allmänhet icke kunna tagas för gifvet.
För min del anhåller jag om bifall till K. M:ts Nåd.
Jag föreställer mig visserligen, att ett fiendtligt anfall kan ske så hastigt, att man icke kan få tid att uppöfva beväringen, så att den blir fullt tjenstbar; men detta lärer vara ett förhållande, som mer och mindre torde vidlåda alla arméer, och jag har blott exempelvis nämnt en månad såsom erforderlig för manskapets exercerande före ett sådant anfall.