Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 9 December. förande synes den värde talaren redan vara af de två sednare talarne vederlagd; men i det sednare beder jag att få hänvisa dertill, att berörde afsteg likväl varit tillstyrkt af begge de komiléer, K.
M:t tillsalt, för utredande af förhållandena med den tiilämnade nordvestra banan, och äfven af Frih. Ericson; hvadan torde böra med visshet antagas, att ett dylikt undantag grundar sig på fullt giltiga skäl.
De förefinnas också i rikt mått dels på grund af ortens förhållanden i sin helhet, dels uppå den särskilda omständighet, att sjöfarten på just den del af Wenern, som är utanför Christinehamn och Carlstad, är synnerligen försvårad af en farlig skärgårds vådligheter och af den stora sjöns svallvågor, till den grad, att, under vissa årstider, segelfarten, ja någon gång ångbåtsfarten, måst afbrytas; — och härtill kommer vinterns långvariga isbeläggning af alla vikar.
Jemföres härmed jernvägens egenskap, att, oberoende af årstiden, befrämja trafiken, så befinnes detta behof särdeles behjertansvärdt, äfven i Wenerns närhet.
Besinnas vidare, att den af K.
M:t förordade sträckning är kortare, betydligt lättare att utföra, billigare i kostnad, ända till en skilnad af 1,150,000 r:dr, blifver färdig 2 å 3 år förr, än den norra, samt komme att genomlöpa bördiga nejder, i motsats mot de den norra omgifvande ofruktbara, obefolkade trakter, så hoppas jag Stats-Utsk:t och R.
St:r ej må tveka i sitt val, utan godkänna den af K.
M:t föreslagna sträckning.
I afseende å fördelningen af arbetet får jag, såsom min tanke, vördsamt hänvisa till innehållet af min i ämnet afgifna motion.
Hr Linroth, Carl Johan Gustaf: l)å Hr Nordenfelt icke är nöjd med den Kongl. Propositionen, förundrar det mig alls icke, att han önskar, det hans åsigter skola komma till Stats-Utsk:ts kännedom.
Hvad åter mig beträffar, så anser jag Propositionen vara riktig till sitt resultat och väl motiverad.
Jag skulle således icke nu taga R. o.
Ad:ns tid i anspråk, synnerligen sedan de tre siste talarne utt ryck t åsigter i frågan, sorn öfverensstämma med mina; med hr Nordenfelt har slagit in på en alldeles ny väg, hvilken jag, som icke är obekant hvarken med jernvägsstriderna i Wermland, eller med de Wermländska förhållanderna i allmänhet, icke förr sett begagnad.
Hr Nordenfelt har nemi. yttrat, att vid anläggandet af ifrågavarande stambana något afseende icke behöfver fästas vid en bibana emellan Norum och Filipstad, och det är på detta jag önskar fästa Stats-Utsk:ts synnerliga uppmärksamhet, enär detta synes vittna om att det i Wermland så kallade Norums-intresset, hvars talan Hr Nordenfelt nu tyckes föra, insett att det ej längre duger åberopa denna bibana såsom stöd för att nordvestra stambanan skulle dragas öfver Norum.
Det bör läggas vigt vid dessa Hr Nordenfelts ord, derföre att man hittills, i den Wermländska jernvägsstriden, endast kunnat försöka ett försvar för Norumslinien, med framhållandet af hoppet om att nämnde bibana skulle Den 9 December. 457 komma till stånd.
Om Stats-Utsk:t jemför förhållanderna emellan södra och norra sträckningarna sedan Norums-intresset nu öfvergifvit denna biliana, är det ändå lättare att inse den södra liniens stora företräde i alla afseenden.
Hr Nordenfelt har älven uti sitt anförande åberopat dels Jernvägsstyrelsens tillstyrkande till den norra linien, och dels de af Landshöfdingen Ekström i dennes skrifvelse till Kongl.
Majit uttalade åsigter för densamma.
Hessa auktoriteter hafva dock icke uttalat sig för denna rigtning under annan förutsättning än att en bibana emellan Norum och Filipstad skulle komma lill stånd, hvaremot i annat fall Landshöfdingen i Wermland tillstyrkt den södra linien oell Jernvägsstyrelsen äfven i så måtto, som rätt är från dess ståndpunkt, att denna icke uttalat sig för någondera, hvadan dessa båda auktoriteter icke med ringaste skäl kunna åberopas såsom hade de afgifvit något tillstyrkande för Norumslinien, helst Landshöfding
Ekströms utlåtande numera tillfaller södra linien, sedan Hr Nordenfelt tillkännagifvit att man icke mera bryr sig om bibanan emellan Norum och Filipstad.
Jag tillåter mig anhålla att Stats-Utskit, vid granskningen af Hr Nordenfelts yttrande angående nämnde bibana, äfven må egna särskild uppmärksamhet åt de af ofvannämnde auktoriteter afgifna utlåtanden.
Så vida jag ej hörde oriktigt, framkastade Hr Nordenfelt äfven några ord i den syftning, att, för den händelse R.
St:r nu icke beviljade anslag till fullbordande af hela den nordvestra stambanan, företräde borde gifvas åt jernbanan emellan Arvika och Charlottenberg framför den emellan Christinehamn och Carlstad.
Jag tror dock att det är nödvändigt, att när så dyrbara arbeten som jernvägar bekostas af staten, de beslutas i sådana rigtningar som medföra den största möjliga både nytta och inkomst.
Banan, isolerad, emellan Norska gränsen och Arvika är i allt för stort beroende af en vattenkommunikation, så väl i afseende på nyttan som inkomsterna af densamma, ty då Wenern, Byelfven och Glafsfjorden ofta under långa tider af året, ibland halfva året, äro frusna, skulle en sådan jernbana då komma att stå så godt som obegagnad.
Den som känner lokalförhållandena, vet mycket väl, att utan understödet af vattenkommunikationen från Arvika söder ut, skulle en enstaka bana deremellan och Norska gränsen ej komma att utöfva en verksamhet som i minsta mån motsvarade en så dyr anläggningskostnad.
Om deremot nordvestra stambanan, i händelse R.
Stir pruta på det begärda anslaget, fortsattes såsom K. M:t föreslagit från Christinehamn till Carlstad, skulle denna vara i verksamhet både vinter och sommar, och således verka nyttigt och framkalla inkomster hela året om.
Jag skulle visserligen kunna yttra några ord med anledning deraf, att Hr Nordenfelt endast fäst sig vid godstrafiken och icke alls vid persontrafiken, hvaruti jag tydligen igenkänner argumentationssättet af Norumsintresset, men då detta ämne blifvit så val behandladt i den Kongl.
Propositionen, vill jag nu icke 458 Den 9 December. längre taga R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk, utan anhåller endast om remiss af detta mitt anförande till Stats-Utsk:t, jemte den ifrågavarande Nådiga Propositionen.
Efter de yttranden, som blifvit i frågan afgifne, och då jag icke förr än nu varit i tillfälle att taga del af K. M:ts Propos., inskränker jag mig till att anhålla att en annan gång få uttala mina åsigter i ämnet och att få dem för Stats-Utsk:t framlagde.
Jag hvarken kan eller vill yttra mig i fråga om fördelaktigaste rigtningen af den nordvestra stambanan, men jag anser mig böra nämna något med afseende å anslagen till denna bana.
Vi veta, att närvarande tid ingalunda är fördelaktig för penningars anskaffande.
Under sådana förhållanden tror jag, att vi vid innevarande riksdag böra så mycket som möjligt inskränka anslagen till jernvägsanläggningar.
Visserligen medger jag, att den nordvestra stambanan är vigtig, emedan den bringar oss i närmare beröring med brödralandet, men om man med dess fullbordande dröjer ett eller annat år, tror jag det icke skall medföra någon synnerlig olägenhet.
Det är i betraktande häraf jag vill fästa Stats-Utsk:ts uppmärksamhet på nödvändigheten af att vid denna riksdag förorda anslag endast till jernvägen från riksgränsen till Arvika, hvilken bandel icke är underkastad någon tvist med afseende å rigtningen.
Vi veta, att enligt det vigtiga beslut, som i dessa dagar blifvit fattadt, riksdagen kommer att sammanträda den 15 Jan. 1867, således icke stort mer än ett år härefter, och till dess torde väl de intressen, som så ifrigt yrka på den nordvestra stambanans påskyndande, kunna vänta.
Jag är hufvudsakligen före kommen af Frih. Tersmeden.
Vår financiella ställning är för närvarande icke sådan, att den synnerligen mycket kan ansträngas.
Då nu medel redan äro anvisade för 1866 års jernvägsarbeten, samt, hvad året 1867 beträffar, jernvägsarbetena, åtminstone i Wermland, icke lära kunna under början af året, under då rådande vinter, med någon särdeles fart bedrifvas, men den nya representationen skall sammanträda redan i Januari berörde år, synes det mig böra tillkomma densamma att bestämma, hvad under samma år bör med afseende å jernvägsföretagen verkställas.
Jag får således hemställa, att Stats-Utsk:t, vid bestämmande af anslag till jernvägarne, må gå tillväga med den sparsamhet, landets toma kassa och skyldig uppmärksamhet emot den nya representationen påkallar.
Hr Gyllenhammar, Carl Axel Napoleon:
Då här blifvit yttradt, att man icke bör fästa något synnerligt afseende Den 9 December. 459 vid godstrafiken, får jag nämna, att det enligt min tro är just denna trafik, sorn på den ifrågavarande jernbanan kommer att utgöra hufvudsak, och detta i ali synnerhet om man väljer den nordligare rigtningen, emedan bergs- och skogshandteringensprodukter då sannolikt komma att gifva en stor inkomst.
På de
Svenska jernbanorna har hittills godstrafiken lemnat endast 38 proc. af inkomsten och persontrafiken återstoden, och detta förhållande synes påpeka nödvändigheten att hädanefter inrätta våra jernhanor med mera afseende på industrien.
Hr Oldevig:
Med anledning af den siste talarens ytt rande, att den norra jernbansträckningen sannolikt skulle komma att gifva stor inkomst derigenom, att den kunde påräkna en utvidgad godstrafik, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att
Filipstads bergslag i Wermland redan har en mycket beqväm kommunikation med Christinehamn, att afgifterna för godstransport på denna kommunikationsled äro för närvarande hilliga, men blifva ändock snart nedsatta, då åtskilliga af de bolag, som bildat leden, innan kort äro skuldfria, och att följaktligen, äfven om nordvestra stambanan genom Wermland kommer till stånd i norra sträckningen med bibana från Filipstad, bergslagen icke kan hafva fördel, utan förlust, af att sända annat gods på dessa banor än det, som skall gå till orter nära bansträckningen i mellersta och vestra Wermland.
Jag får äfven nämna, att jag, i likhet med Gr.
Tersmeden, är mån om att så mycket som möjligt hushålla med statens medel, men jag tror, att det icke skulle vara någon klok hushållning att, på sätt man nu föreslagit, uppskjuta fortsättning af arbetet å ifrågavarande jernbana, emedan densamma först såsom fullbordad kan åstadkomma det dermed afsedda gagn och gifva en mot anläggningskostnaden någorlunda svarande inkomst.
Dessutom torde landets förhållande till Norge fordra att icke långt uppskof med samma banas byggande göres.
Med anledning af den siste talarens ytt rande om godstrafikens företräde framför personaltrafiken, må man betänka, att då vår Herre skapade verlden, insatte han menniskan på jorden till en herre öfver materien, och icke tvärtom, materien till en herre öfver menniskan, och att således de menskliga förhållandena böra vara de materiella öfverorrinade, och statens stambanor böra derföre dragas fram der största personaltrafiken är att påräkna, och derefter får godstrafiken sedan ordnas.
Tillämpas detta i afseende på sträckningen af Wermlandsbanan, måste den södra ega företrädet, ty det ligger i öppen dag att persontrafiken på den norra linien måste blifva mycket inskränkt, och att Kongl.
Majit äfven fästat uppmärksamhet härvid synes deraf, att uti den Kongl. Proposm har den högst orimliga uppgiften om 30,000 passagerare på en bibana emellan Norum och Filipstad, tre och en half mil, blifvit formligen tillbakavisad.
460 Den 9 December.
Långt ifrån att, som Hr Nordenfelt nu gjort, genom öfvergifvandet af bibanan emellan Norum och Filipstad, lemna bergslagens intresse obeaktadt, är jag öfvertygad om att detta intresse kan omhuldas lika bra genom tillkomsten af den södra som norra linien, om nemi. en bibana drages från Filipstad till någon punkt på den södra linien, ungefärligen i trakten af Olme kyrka, ifall Filipstads bergslagsintressen ej kunna anses betryggade genom den redan befintliga kommunikationslinien till Christinehamn.
Genom en sådan bibana till den södra bevaras bergslagens intressen, utan att man kränker Sveriges och Wermlands, som blir händelsen, om nordvestra stambanan skulle dragas öfver Norum och Nilsby, — detta Nilsby — Mina Hrrl — som jag tillåter mig rekommendera till Stats-Utsk:ts synnerliga uppmärksamhet.
Alla äro vi säkert ense derom, att nordvestra stambanan är ämnad till en broderlig och politisk föreningslänk emellan de båda brödrafolken, som skall komma att befordra amalgamationen emellan de båda nationerna — och eniga äro vi val äfven i den önskan att detta mål mätte vinnas ju förr desto heldre.
Men, Mina Hrr! skall nordvestra stambanan dragas öfver Nilsby, fördröjes dess fullbordande långt utöfver behofvet, ty vid Nilsby kan man ej komma fram utan att genom ett berg spränga en tunnel, som är, Mina Hrr! öfver en half fjerdingsväg lång, och som, enligt sakkunnig persons yttrande, ej kan ske på kortare tid än 5 år.
Jag anhåller att hvad jag nu yttrat, äfven måtte få åtfölja ifrågavarande K. M:ts Nåd.
Propos. till Stats-Utsk:t.
Jag respekterar visserligen Gr.
Tersmedens sparsamhetsanda — och jag vill i detta afseende erinra, att jag i den af mig uti ämnet väckta motion framställt det alternativ, att, för den händelse den financiela ställningen icke medgåfve, att R.
St:r för närv:de lemnade anslag till hela banan, man skulle inskränka sig till att bygga vissa angelägnare delar, nemi. mellan Charlottenberg-Arvika, samt Christinehamn-Carlstad, —men jag kan icke gilla att man, såsom Gr.
Tersmeden synas åsyftat, skulle för närv:de allenast bedrifva fullbordandet af banan Arvika-Charlottenberg; ty derigenom motsvarade vi sannerligen icke de förväntningar på tillmötesgående, som vårt broderland af oss med skäl emotser.
Enligt min tanke böra rikets tillgångar mycket väl medgifva, att derjemte en annan del af nordvestra stambanan fullbordas, och dervid hoppas jag att man så tillvägagår, att denna del blir en s. k. matare till det öfriga bansystemet och sätter Wermlands medelpunkt i förbindelse med det öfriga Sverige.
På sådant sätt kunde man, utan att synnerligen hardt anlita landets tillgångar, ändock någorlunda kraftigt ådagalägga sina tillmötesgående tänkesätt emot våra Norska bröder.
Men att, såsom Gr.
Mörner föreslagit, öfverlåta detta åt den blifvande representationen, synes mig så mycket olämpligare, som R.
St:r eg* Den 9 December.
461 full befogenhet att fatta de beslut, de anse för landet gagneliga, och efter min förmening mycket väl kunna uppskatta de till detta ärendes bedömande framlagda skäl och omständigheter.
Icke heller anser jag det vara för den nya representationen önskvärdt, att till dess afgörande öfverlemnas ett sådant tvistefrö, som, i anseende till de inom provinsen skiljaktiga intressen, naturligtvis under tiden blott skulle alstra en desto ilrigare, men icke derföre mera upplysande meningsstrid.
Min åsigt är, att om R.
St:r bifölle K.
Propos., i afseende å banans sträckning, komme detta att lända till fäderneslandets båtnad; men i afseende å anslagets fördelning tillstyrker jag, i enlighet med min motion, att banan, på sätt jemväl
Hr von Axelson och Riksdagsfullmäktigen Per Persson i afgifna motioner föreslagit, först göres färdig från den i närheten af riksgränsen belägna Charlottenbergs station; vidare är mitt förslag, i det alternativa hänseendet, att bana bygges mellan Christinehamn och Carlstad; men att det mellan Arvika och Carlstad belägna styckets förseende med jernväg må bero på den penningetillgång, hvaröfver Stats-Utsk:t och R.
St:r anse sig för närvarande kunna disponera; och att, derest tillgång ej synes kunna utan skuldsättning härtill beredas, bandelen Arvika— Carlstad finge anstå, men de andre begge, såsom mest angelägna, till utförande företagas.
Jag inskränker mig till att afgifva en protest emot åtskilliga yttranden, som blifvit lagda i min mun, dervid hänvisande till d et förda prot:t.
Utan att vilja yttra mig om storleken af det anslag, som af R.
St:r bör beviljas för den nordvestra banan — (helst skulle jag dock vilja tillstyrka det minsta möjliga belopp) — vill jag i afseende å sträckningen nämna, att det synes mig lämpligast om, sedan Regeringen fattat sitt beslut och uttalat detsamma, representationen läte dervid bero.
Särskildt kan jag icke undgå att anmärka det förhållande, att en person, som är anställd vid statens jernbanbyggnader och således uti jernvägsstyrelsen kan göra sina åsigter gällande, uppträder inför representationen för att der ytterligare göra sin mening gällande i fråga om sträckningen af en bana.
Vi hafva sannerligen haft nog af de ändlösa tvisterna om jernhanornas sträckning, och talande skäl måste anföras, innan man frångår Regeringens åsigt i sådana frågor.
Jag anhåller att detta korta anförande måtte få till StatsUtsk:t åtfölja remissen af den Kongl. Propos:n.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef den Kongl. Proposm tillika med de i ani. deraf afgifne yttranden remitterad till Stats-Utsle.t. 462 Den 9 December.
M:ts den 2 dennes bordlagda Nåd.
St:r om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader oell Ökad jernvägsmateriel.
Förevarande Kongl. Propos. har ännu icke blifvit i tryck utdelad bland R.
Den finnes emellertid intagen uti Sveriges officiella tidning, och om texten deri är öfverensstämmande med den Nåd.
Proposm, synes i denna ett skriffel vara begånget, då det heter, att en summa af 5,885,000 rdr skulle för år 1868 användas till arbeten å banan Christinehamn-Arvika.
Mig synes uppenbart, att Regeringen menat banan Christinehamn-Carlstad; och jag får derföre till Stats-Utsk:ts uppmärksammande framställa denna anmärkning, jemte det jag i sak vidhåller tillstyrkandet af det förslag, jag, angående nordvestra stambanan, uti afgifven motion framställt och uti tvenne alternativer fördelat.
Jag tror det vara bättre att färdigbygga tvenne hela länkar i systemet, än att utsprida på en större väglängd, i arbeten här och der, de anslagsmedel, som kunna stå till buds.
Men i alla händelser är den lägre totalsumma, hvartill K.
M:ts förslag uppgår, att föredraga framför det för en nordligare sträckning erforderliga, så betydligt högre belopp.
Bland sätten för beredande af tillgångar till jernban-anläggningarnes fortsättande, omtalas i första rummet, att de erforderliga medlen kunde upptagas i sammanhang med den återstående delen af sednast beslutne jernvägslån.
Då nu, såsom jag tror mig hafva för icke många dagar sedan läst i tidningarne, ett lån nyligen blifvit af Riksgälds-kontoret afslutadt, samt detta sista lån sannolikt omfattar hela återstoden af den summa, som Riksgälds-kontoret blifvit af Rikets sednast församlade Ständer bemvndigadt anskaffa, lärer den i den Kongl. Proposm föreslagna utväg för lånebeloppets erhållande icke vidare kunna vidtagas, och att, för sådan händelse, söka ett nytt lån lör den obetydliga summa, som här ifrågasattes, synes mig i hög grad olämpligt.
Jag kan derföre icke undgå att i sammanhang härmed fästa uppmärksamheten derpå, att man synes vilja alldeles försumma att söka få lån inom landet.
Man gifver åt utländningen villigt 6, 7, ja 8 procent ä de upplånade medlen; men vill icke tillvägabringa en upplåning inom landet genom att erbjuda inhemska långifvare antagliga vilkor.
Man säger att kapitalerna då skulle dragas ur rörelsen, men icke försvinna de derföre att de dragas till jernvägarne — det är ju blott en omsättning, och då förökar man i sjelfva verket det inhemska kapitalet.
Val vore om allmänheten vande sig vid att taga Riksgäldskontorets fonderade räntebärande obligationer, i stället att insätta sina besparingar på räkning på mindre säkra ställen, såsom hos Hr Holm eller hans gelikar, och jag anhåller derföre Deri 9 December. 463 att Stats-Utsk:t, vid behandlingen af frågan om anskaffande af medel, ville rigta sin blick på beredande af tillfälle till inhemska låns upptagande, dervid, i likhet med hvad som skett i Frankrike, företräde borde gifvas åt de små långifvarne, så att lånen icke, såsom hittills, förbehölles åt penningfurstarne.
Jag anhåller att detta yttrande måtte få åtfölja remissen till Stats-Utsk:t.
Hr Danckwardt, Carl Gustaf:
I denna fråga har jag vid ett föregående tillfälle uttalat mina åsigter, och som milt då afgifna förslag till jernvägslånefonden blifvit till Stats-Utsk:t remitteradt, inskränker jag mig till alt åberopa nämnda förslag, som torde jemväl af Banko-Utsk:t böra behandlas.
Om detta förslag antages, så tror jag icke att riket elier dess Riksgäldskontor behöfva vända sig vare sig till inhemska eller utländska penningfurstar.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, remitterades den Kongl. Proposm jemte yttranderne till Stats-Utsk:t.
St:r, ang.
Folkskolelärares pensionering.
Föredrogos och biföllos Stats-Utsk:s d. 2 dennes bordlagda Utlå t:n: N:o 9, i aril. af K.
Propos., ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; och N:o 10, i ani. af K.
Propos., om anslag till ett förlagslån för tillvägabringande inom riket af tillverkning utaf 12-decimaltums gjutna jernkanoner.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 2 dennes bordlagda Mern.
N:o 11, med återlemnande af K.
Mits från Borgare-Ståndet till Utskrt remitterade Nåd.
Propos., ang. förändring i grunderna för beväringsinrättningen och om bildande af en landstorm.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Banko-Utsk:ts d. 2 dennes bordlagda Menr.r:
N:o 4, med återlemnande af åtskilliga till Utskit remitterade motioner; och N:o 5, med återlemnande af Riksdagsfullmäktigen Anders Perssons från Christianstads län motion. 464 Den 9 December.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 2 dennes bordlagda Betanien: N:o 5, i ani. af väckt motion om sådan anordning vid fördelningen af 1866 års anslag till jernvägs-arbeten, att norra stambanan må kunna skyndsamt fullbordas och för trafik öppnas; och N:o 6, i ani. af väckt motion ang. nedsättning i lösen för uträkning af augmentsränta och om behörighet att verkställa sådan uträkning.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Banko-Utsk:ts den 7 dennes bordlagda Berättelse, N:o 3, ang. verkställd undersökning och granskning af Bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Föredrogos och biföllos Banko-Utsk:ts den 7 dennes bordlagda Mem:r: N:0 6, i fråga om afskrifning af åtskilliga vid Lånekontoret i Göteborg upptagna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika lån; N:o 7, med hemställan om förhöjning i den åt Skolläraren vid Tumba bruk, C. Eriksson, anvisade lön; och N:o 8, ang. årligt understöd till Bokhållaren vid Tumba bruk J. F. Asp. Föredrogs Gr. Oxenstiernas, Axel, den 5 dennes bordlagda framställning i fråga om polletts utlemnande på grund af en utaf Löjtnanten Axel Wulfcrona utgifven fullmakt.
Då jag i egenskap af ordförande i Biddarlnis-Utsk:t icke ansåg mig kunna utlemna pollett, på grund af den för Adliga ätten N:o 1629 Wulfcrona utfärdade fullmakt, var det af den anledning, att fullmaktsutgifvaren för 15 år sedan gjort konkurs, utan att det efter denna tid blifvit visadt, att han är fri från sina borgenärers kraf.
Med anledning af fullmakts-innehalvarens derom framställda önskan, får jag nu hemställa, huruvida R. o. Ad. anser, att utgifvaren på grund af tioårig preskription numera kan anses vara fri från sina borgenärers kraf, och pollett således utlemnas?
För min del har jag icke något yrkande att i saken framställa.
Då det är af lika mycken vigt för Ståndet, att ingen obehörig vinner inträde, som att den, hvilken verkligen eger rätt att representera, får deraf begagna sig; men, enligt min tanke, den af Gr.
Oxenstierna nu vidrörda fråga icke är tillräckligt utredd, får jag anhålla, att den måtte till Riddarhus-Utskit återremitteras.
Den 9 December. 465 Gr.
Oxenstierna lemnat, synes det mig vara ådagalagdt, att hufvudman n e n för Adliga Ätten Wulfcrona icke är så qvalificerad, att han kan utfärda en giltig fullmakt, hvarföre jag anser, att den framställda anhållan om polletts utlemnande icke kan bifallas.
Jag kan icke förstå, hvartill en återremiss skulle tjena, då det är til! fullo utredt, att hufvudmannen lör ätten Wulfcrona icke är fri från sina borgenärers kraf.
Det har blott varit på fullmakts-innehafvarens uttryckliga anhållan, jag hänskjutit till Ståndets afgörande den frågan, huruvida den tioåriga preskriptionen i detta fall kunde anses tillräcklig.
Efter den nu erhållna upplysningen, anhåller äfven jag om afslag.
Oxenstiernas första yttrande föreföll det mig, att frågan ej blifvit tillräckligt utredd.