Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r också skulle anslå de begärda 500,000
Rdr till ifrågav:de fortsättning af Upsala-banan, skulle kommande Ständer, bättre uplysta om förhållandena, låta dessa 200,000 Rdr ligga förlorade och heldre draga vägen på annat sätt, och derigenom utsätta sig för denna mindre förlust, än för den större som ovilkorligen skulle upstå genom banans fulländande.
Ty, genom hvad trakt går denna väg?
Jo, på hvardera sidan genom ödemarker och nejder som äro högst litet fruktbärande.
Man har sagt, att statsbanornas ändamål är att skapa rörelse, att framkalla utveckling der den icke finnes.
Jag tror att man visserligen bör hafva detta mål för ögonen, men att utan någon bestämd för - 124 Den 10 Juni f. m. hoppning att vinna detta mål kasta ut millioner, är ett experiment som man i andra länder icke vågat; och, om jag äfven erkänner, att Sverige i afseende på välstånd gått betydligt framåt, tror jag dock att man i förhållande till åtskilliga andra länder icke kan anse sig hafva råd att göra dylika annorstädes icke pröfvade experimenter.
Man har citerat Amerika, och man har nämnt trakter på många mils afstånd från de bördiga delarne dit emigrationen kastat sig.
Men det är dock nödvändigt äfven för en oas i öknen att äga någon produktionsförmåga och någon möjlighet att afsätta sina produkter, och den bryter derföre också väg genom öde trakter för att nå en afsättnings-ort.
Derigenom först upkommer befolkning och produktion.
Kan detta blifva fallet här?
Lägges vägen direkt öfver Upsala blir naturligtvis följden den att, derest man misstagit sig om sträckningen för hela den stora trafik som finnes i dessa trakter, en betydlig omväg kommer att äga rum.
Lägges åter banan öfver Giresta, blir det endast Upsala stads och närmaste trakts intressen som komma att vidkännas omvägen.
Hvad som torde visa att det icke är min enskilda öfvertygelse som här uttalas, utan den stora allmänhetens i dessa trakter, äro de petitioner som utgått för att få banans sträckning öfver Giresta, under det att för den andra vägen endast Upsala stad och trakten deromkring talat.
Detta torde ådagalägga, att icke allenast
Uplands utan äfven öfrige distrikters, bergslagens och Westmanlands intressen här vilja göra sig gällande.
Man har sagt, att bergslagen står i förbindelse med bördiga trakter och att den icke behöfver några andra kommunikationer än dem de redan till sjös äga.
Hr Schwan har ock i detta fall påpekat åtskilliga förhållanden som skulle bevisa detta påstående.
Men först och främst torde hans siffror i detta afseende tåla någon belysning; ty när han antager, att man på 5 timmar kommer till Westerås, men att det sedan skall åtgå i timmar för att på jernväg komma till Stockholm (?), torde man redan deri finna, att siffrorna stå bredvid, som man säger.
Men jag vill icke fästa mig härvid; ty det finnes ett annat förhållande, som jag tror att man förbisett.
De af Hr Schwan åberopade siffrorna gälla nemi. icke den direkta kommunikationen emellan Westerås och Stockholm, eller hela det behof som finnes mellan dessa .punkter.
Dör detta förfaller hans argument helt och hållet.
Hvad trafiken öfver Westerås beträffar, som man ovilkorligen vid den andra sträckningen mäste taga i betraktande, så kan jag icke bestämdt upgifva dess belopp, ehuru jag tror, att om man velat anställa några beräkningar häröfver, dessa varit ganska lätta.
Ty man bör ihågkomma en sak, nemi. att det för hvarje af dessa vägar finnes tvenne broar som skola öfvergås, och hvilka äro lästa.
På rörelsen öfver dessa broar kan man grunda sina beräkningar.
Men hvad som ytterligare talar för den stora trafik, som på dessa vägar ouphörligt fortfar vinter och sommar, äro de stora foror dem man der ständigt möter, äfvensom det usla tillstånd hvari vägarne till följd af det oafbrutna körandet befinna sig.
Dessa omständig - Den 10 Juni f. m. 125 heter utgöra talande bevis för den på nämnde vägar rådande
Miga rörelsen, oaktadt man har sjön bredvid.
Hvad nu beträffar sträckningen emellan Upsala och Sala, så frågar jag hvad man egentligen har för varor att vänta i denna trakt?
Jo, bergslags-produkter.
Tror man verkligen, att man skall kunna lägga dessa tunga alster på jernväg, vare sig denna sträcker sig öfver Frövi till Orebro, eller öfver Upsala till Stockholm?
Och månne icke, om Staten der mellanlcommer, trafiken, heldre än att underkasta sig en så dyr transport som medelst jernväg, skall återtaga sin gamla naturliga väg från Sala till Westerås oell låta Statens jernväg ligga der den ligger.
Min öfvertygelse är, att mycket förr än StatsUtsk-.s förutsägelse går i fullbordan, skall man blifva tvungen att lägga ut en dubbelbana, och då skall banan mellan Upsala och Sala sjunka till halfva spårvidden, om jag får begagna en rhetorisk figur, och detta just till följd deraf att trafiken ovilkorligen banar sig sjelf den naturligaste vägen.
Man kan vilja invända, att jag egentligen talat om den förbindelse som har Stockholm till sin slutpunkt.
Men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att Westmanland egentligen är mellanförlags orten så väl för Stockholm som för förlagsorterna mellan Uplands rikaste bygd, genom hvilken jernvägen skall gå för att sedermera föra varorna till de norra trakterna.
Ilen trafik, som jag nu omnämnt, är så stor, att en jernvägsbit endast till Westerås icke är för densamma tillräcklig.
Jag kan härvid icke underlåta att flista upmärksamheten på de skäl Utsk. åberopat för denna väg; ty de förefalla mig i sanning så litet bindande, att jag vågar uprepa hvad jag sade i går, eller att när man framkommer med så klena skäl, lemna de åtminstone för den, som läsa dem i sitt sammanhang, en supposition, att man icke har några bättre.
Vägen emellan Sala och Frövi är visserligen icke föreslagen; men den ingår dock i systemet, ehuru ingen undersökning är gjord ens om möjligheten att få fram den.
Ofverste Ericson säger sjelf, att lokala hinder möta för densammas utförande.
Men Utsk. stannar ändock icke der, utan anser från Sala i vester och norrut föreslagna jernvägarne böra utföras.
Fin okulär-undersökning har ägt rum, som för Utsk. varit tillfredsställande, och Utsk. säger, att »några lokala hinder eller olägenheter icke förekomma emot dessa jernvägs-anläggningars verkställighet.»
Ja, det beror på omdömet, hvad man anser för hinder och olägenheter.
Likväl måste, då man icke uptager banan till mer än hvad medelvärdet är, eller 700,000 ltdr milen, man anse, att allt hvad som går öfver detta medium är en olägenhet.
Det förefaller mig, likasom mången, att när man här endast fäster sig vid hörsagor, så är väl äfven detta en olägenhet.
Ytterligare säger
Utsk, att norra stambanan bör bära sig; hvarföre?
Jo, emedan det finnes en jernväg mellan Christiania och Mjösen, på hvilken 160,000 personer färdats.
Skälet är, enl. mitt förmenande, icke logiskt riktigt.
Jag ber vid detta tillfälle att få fästa upmärksamheten på en besynnerlighet.
Man har så mycket ordat om faran af att komma i berö ring med KöpingHult-banan; men denna fara är i detta förslag 126
Den 10 Jani f. m. alldeles kastad åsido.
Man bar för denna orsak icke velat draga vägen öfver Giresta; men går man vägen från Sala till Frövi då finnes ingen fara, och kan man icke komma till Frövi, så går man från Westerås till Köping.
Utsk. har väl icke föreslagit detta; men den person, på hvilkens framställningar detta är bvggdt, har gjort det.
Således i ena fallet fara, men icke i det andra.
Kan icke sådant kallas löjligt?
Alla dessa omständigheter, som, enl. min öfvertygelse, tala så mycket emot förslaget och som lemna tvisteämnet så öppet, äro för mig fullkomligt tillräckliga skäl. att icke genom min röst bidraga till afgörande af en fråga, hvilken endast genom noggrannare undersökningar bör lösas.
Jag ber att få uprepa en sak, som jag i går omnämnde.
Misstager sig Staten på sin jernväg och lägger densamma på en ort, der trafiken icke vill hafva eller icke behöfver den, så åstadkommer Staten derigenom ett dubbelt ondt, derigenom att den icke allenast nedlagt ett kapital, som icke gifver någon ränta och som sålunda blifver en ständig kräfta, utan äfven förhindrat anläggandet af en bana, som för orten och dess utveckling kunnat vara af oberäknelig nytta.
Det är detta, mine Hrr! som för mig är ett tillfyllestgörande skäl att icke nu, genom att sluta mig till endera af de båda sidorna, stänga vägen för en lugnare utredning af frågan.
Jag påminner mig härvid ett annat uttryck som undfallit Utsk., nemi., att om man drager vestra banan söder om Mälaren, så kan man anlägga den norra banan der den mest motsvarar behofvet.
Detta förefaller mig något obegripligt; ty jag hade föreställt mig, att vestra banan kan gå söderut, utan att den norra banan anläggande der trafiken mest kräfver den deraf behöfver vara beroende, och då kan väl Staten få vara förlagsman.
Jag tror att de båda intressena söder och norr om Mälaren hafva fastgjort sig alltför mycket vid ett ord, nemi. vestra banans ledning.
Så som jag skulle hafva velat upgöra det för mig, skulle jag först hafva sett efter huru banan genom Södermanland och Östergöthland borde gå för att på bästa sätt upfylla sitt ändamål, och derefter huru den genom Westmanland och Upland borde dragas.
Sedan jag fått reda på detta, skulle jag hafva undersökt, hvar den lättaste sammanbindningen kunde ske, och detta skulle hafva bestämdt mitt val.
Jag anhåller att K. o.
Åd. lika litet må förhasta sig i sitt beslut i denna fråga som i den förra, och att K. o.
Ad: måtte lemna den öppen för en sundare och lugnare pröfning.
Och detta kan ske, om frågans afgörande upskjutes till nästa .Riksdag.
Äro intressena stora och starka, kunna de hjelpa sig sjelfva; men äro de det icke, kunna de gerna utan fara vänta i tre år.
De sakrika uplysningar som Gr. af Ugglas lemnat i detta ämne och synnerligen den omständigheten, på hvilken han fästat upmärksamheten, eller jemförelsen mellan antalet af dem som velat hafva banan öster eller vester om Sigtunafjärden, synes mig vara en tillräcklig anledn. att f. 11. upskjuta afgörandet af denna fråga för att erhålla en närmare utredning D en 10 Juni f. m. 127 deraf.
Till hvad Gr. af Ugglas yttrat i afseende på det behof, som man å andra sidan anfört, att erhålla detta anslag för att derigenom bestämma en riktning för ett stambanesystem, ber jag att få tillägga, emedan jag anser det möjligtvis kunna medföra en förkortning af disoussionen, att då banans sträckning direkte till Upsala-Sala, samt Gefle-Dala-vägen blifvit föreslagne hufvudsakligen för det gagn som man derigenom skulle göra dels Dalarne, dels Norrland, ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att så väl de tvenne representanter från Dalarne som här äro vid Riksdagen närv:de, som representanterna från Norrland protesterat mot den af Utsk. föreslagna sträckningen.
Jag vill icke uprepa detaljerna af dessa protester, — de finnas dels i Hr Falhems reservation, dels i det yttrande, som R. o. Ad. torde erinra sig från de gemensamma öfverläggningarne, afgafs af representanten för Fahlun, Hr Boman, dels ock i de yttranden, som i BondeSt. af representanterna för Dalarne derstädes blifvit afgifna, äfvensom i hvad som under de gemensamma öfverläggningarne anfördes af representanterne från Norrland.
Frih. Cederström, Rudolf: Uti Frih. Carl Raabs åsigt, att vi skulle kunna med behörig kraft fortsätta jernvägs-arbetena utan skuldsättning, kan jag icke instämma; ehuru jag tror denna bana endast med varsamma steg böra beträdas och icke i vidsträcktare mån, än behofvet, enl. noggrannaste pröfning deraf, kräfver.
Det är derföre jag förenar mig med de ledamöter som yrka afslag å denna punkt.
Då jag således, ehuru under erkännande af den ifrågav:de förbindelsens vigt, icke är ense med Utsk. ang:de banans sträckning och icke f. n. kan tillstyrka det för densammas utförande föreslagna anslaget, skulle jag dock gerna önskat att medel kunnat beviljas till banans förande från Stockholm till Giresta.
JernvägsKomitéen har i sitt Betänk, pag. 13, 14 och 15 anfört så förträffliga skäl för denna bana, hvilka skäl hafva vunnit ytterligare stöd genom Gr. af Ugglas’ anförande i ämnet, att denna åsigt borde vinna ett betydande medhåll, som torde hända det må blifva en kommande Riksdag förbehållet att deråt egna.
Hvad Orsundsbro-Upsala banan beträffar, kunde man möjligen anförtro dess utförande åt ett enskildt bolag; ty troligen skulle den snabba förbindelsen mellan universitets staden och hufvudstaden jemte mellanliggande trakter medföra mycken nytta för trafiken, blifva mycket anlitad och göra banan lönande.
Men om företagets understödjande i sådan form är icke nu fråga.
Jag anser skälen emot sträckningen öster om Sigtunafjärden vara af reservanterna så klart ådagalagda, att en så beskaffad bana ingalunda må för allmänna medel byggas, och finner mig således förhindrad att instämma i Frih. von Kraemers förslag, att åt K.
M. måtte öfverlemnas bestämmandet af banans dragning öster eller vester om Sigtunafjärden; ty, oaktadt jag för min del anser skälen på ett alldeles öfvervägande sätt tala för en bana vester om nämnde fjärd, hafva vi dock sett
Regeringen vid dess första pröfning af ärendet 128 Den 10 Juni f. m. betrakta saken annorlunda, och jag ser icke, att R.
St:r, med den nnv:de Rådgifvarepersonalen, skola kunna antaga, att denna åsigt varder frånträdd.
Tvärtom tyckes det som Regeringen, så snart R.
St:r icke bestämdt uttrycka sin åsigt, har största anledn. att vidblifva sin redan uttalade.
Icke lärer det heller vara värdt, att för ifrågav:de förhållandens närmare pröfning å ena och andra sidan, förvänta eller önska sig en ombytt Rådgifvarepersonal.
— Ganska riktigt och välbetänkt har Gr. af Ugglas fästat upmärksamheten på vådan af att bevilja den jemförelsevis visserligen ringa summan af 200,000 Rdr för Upsalabanans fortsättande i sträckning mot Sala; ty derigenom skulle man i alla fall gifva på hand att understödja den besynnerliga bana, som Utsk., med stöd af Ofverste Ericsons system och Regeringens Propos., autydt böra framdeles varda fortsatt genom Westmanland, från Sala till Frövi, tvärs öfver backar och berg, öfver ådalarne der de äro som djupast, och genom länets ofruktbaraste nejder.
Ett så vildt förslag hoppas jag aldrig må blifva antaget, oell det är derföre af vigt att man från början afskuddar sig all delaktighet deri.
Men då jag således f. n. begagnar min rätt att å den föredragna punkten vördsamt hos R. o.
Ad. yrka afslag, hoppas jag att likväl få vara fredad för hvarje utbrott af förebråelse af dem som tilläfventyrs hylla Utsk:s mening.
Det är visserligen sagdt, att man icke bör ingå i besvarande af hvad endast reservationsvis inom Ståndet blifvit yttradt; men ännu mindre bör det vara lofgifven att, efter sedan discussionen blifvit slutad, vid afgifvande af skiljaktig mening framslunga sårande beskyllningar mot sina motståndare.
Med stor ledsnad har jag emellertid, utom discussionen, men i form af reservation, denna dag afhört ett så beskaffadt yttrande af en man på hvilken jag sätter stort värde, och för hvars insigter och förmåga It. o.
Ad. har allt skäl att hysa aktning.
Dessa tänkesätt har det Högloft.
Ståndet vid flere, ja vid alla tillfällen för honom ådagalagt, och jag gläder mig upriktigt deråt; men i samma mån det sålunda förvärfvade anseendet är välgrundadt och allmänt erkändt, måste man önska att den aktade ledamoten icke genom förhastade yttranden af harm och besviken väntan, här grundlägger den föreställningen, att han på ett mindre eftertänksamt och mindre rättvist sätt behandlar sina motståndare, aldrahelst då samme talare sjelf började sitt anförande under de gemensamma öfverläggningarne med att önska det man aldrig borde tillerkänna sina vedersakare annat än hederliga, ädla motiver.
Emellertid har Hr Bildt i dag yttrat, att majoriteten, R. o. Ad:ns således, som fattat beslut i olikhet med hvad StatsUtsk. föreslagit, denna majoritet har, enl. den värde talarens ord, såsom jag upfattat deras lydelse, genom sitt beslut i jernvägsfrågan minskat möjligheten af hufvudstadens försvar i farans stund, hvilket förfaringssätt kunde leda derhän, att i en framtid »blifva en utsträckt hand åt den fiende som måttar sitt hugg åt fäderneslandets hjerta.» — Nu är klart att härvid denna hand måste förutsättas blifva utsträckt i vänskaplig mening; ty vore meningen att man måttade Don 10 Juni f. m.
129 hugg mot hugg, utgjorde sådant icke föremål för något klander.
Hr Bildt har således i sina ord, om än icke i sin mening, framkastat en beskyllning, som måste djupt ogillas af hvar och en som äger någon känsla för fosterlandets heligaste rättigheter, den, att af hvarje god medborgare värnas och försvaras.
Jag vill gerna antaga, att de anförda orden, under en sinnesstämning, beherrskad af det måhända oväntade, nyss lidna nederlagets smärta, icke så noga blifvit afvägda; men jag är öfvertygad att Hr Gr. o. Landtm., oaktadt allt det öfverseende han må hafva med våra ofullkomligheter, funnit sig nödsakad afbryta detta yttrande, derest det icke slutats i samma ögonblick det beklagliga uttrycket var fälldt.
Men då en väckelse till upmärksamhet på hvad de inneburo således från detta håll uteblifvit, tillåter jag mig, såsom en upmärksam och på Hr Bildts ord verklig vigt läggande medlem af detta Hus, att härmed hos honom sjelf hemställa, huruvida han, derest han icke nu finner sig föranlåten att återtaga eller närmare förklara sina ord, åtminstone vid protokollsjusteringen icke ville något modiefiera dem, på det de icke mätte gifva anledning till den upfattning, hvarpå jag sökt göra talaren upmärksam.
I våra prot:r bör icke oförändradt eller oförklaradt qvarstå ett yttrande, som vore missfirmeligt för B. o. Ad:ns majoritet, och sorn skulle innefatta ett sorgligt vittnesbörd derom, att en ledamot, hedrad med B. o. Ad-.ns förtroende, skulle mot sina medbroder i ett så vigtigt hänseende hafva framställt en så oförtjent tillvitelse.
Jag är öfvertygad att Hr
Bildts rättskänsla skall finna sig föranlåten att, derest yttrandet skall qvarstå, öppet afgifva en dylik förklaring; ty han, såsom jag, måste vara förvissad, att, långt ifrån att Sveriges Bidderskap och Adel skulle vilja räcka en vänlig hand ät Bikets fiender, skall det ibland oss ej finnas någon, som icke med gladt mod ville gifva lif och blod för fäderneslandets väl och segra eller dö i striden mot hvarje i fiendtlig afsigt fäderneslandets frihet och sjelfbestånd hotande eller försåtligen utsträckt hand.
Jag skulle anhålla att få återföra tankarna på den närv:de banan, hvarom nu är discussion.
Jag skulle icke ytterligare hafva begärt ordet, så vida icke frågan är så allvarsam, då den gäller millioner, att jag icke kan underlåta att besvara de talare, som yttrat sig för det ifrågav:de anslaget.
Jag kan icke annorlunda förstå deras skäl dertill, än att de vilja ådagalägga sin opartiskhet i så måtto, att när de velat anslå medel åt banan söder om Mälaren, borde sådant äfven äga rum med den norra.
Eljest äro deras skäl allt för svaga.
Man har sagt, att fördelarne -af Upsala-banan skulle ligga deruti, att riktningen blefve sådan sorn StatsUtsk. föreslagit, i afseende på banans fortsättning norr om Upsala.
Emellertid har jag, af tvenne possessionaten, hvilka onekligen genom sina egendomars läge skulle, derest de läte sitt eget intresse tala i saken, förorda denna bana, hört yttras, att verkliga förhållandet med denna trakt är sådant, att ända till 0|- mils väg icke fiunes knappt någon koja.
Der VI H. 9 130
Den 10 Joni f. m. nti finner jag icke någon lycka, lika litet sorn att det vore nyttigt att härigenom befästa systemet i sin helhet, hvars brister redan äro insedde.
Systemet önskar jag inskränkt till de få linjer, som jag förut nämnt, nemi. Stockholm-Götheborg och Mnlmö-banan.
Hr Kraemer har sagt, att det icke vore tänkbart att enskilda bolag skulle bilda sig under det penninge-betryck, som nu råder, för att utföra banan mellan Stockholm och Upsala.
Om penninge-betryck emellertid finnes, skall då Staten utlägga medel för en bana, hvilken för närv:de är den mest umbärliga af alla de föreslagna?
Hr Kraemer har vidare frågat hvarföre, då man såsom skäl emot denna bana åberopar, att både Upsala och Stockholm hafva segelbara vatten, man då anlägger jernväg från Götheborg, som äfven har sådant vatten.
Det är dock icke fråga att skaffa staden utväg att exportera, utan att kunna försälja sina varor, och i detta afseende har Stockholm, genom Mälaren, ett omätligt företräde framför Götheborg.
I afseende på skillnaden mellan den tid, som åtgår för att föra trupper från Upsala till Stockholm sjöledes eller med jernväg, bar Hr Kraemer uppgifvit, att man i ena fallet måste gå två sidor i en triangel, fordrande en tid af fem timmar, då det deremot i sednare fallet blott skulle fordras två timmar.
Men hur skulle vi kunna tänka oss så stor brådska med truppernas ankomst, att två eller tre timmars fördröjning skulle vara af någon betydenhet.
Slutligen har Hr Kraemer sagt, att jag skulle hafva ett bedröfligt ort-intresse.
Jag förstår icke huru Hr Kraemer möjligen kan bos mig spåra något sådant i detta afseende.
Den ort jag bebor ligger nära Stockholm; jag har ingen egendom i Småland, och jag har hvarken velat beskylla Hr Kraemer eller någon annan för ett så beskaffadt intresse, ehuru de, snarare än jag, skulle kunna misstänkas derför.
Jag vill icke trötta med något längre föredrag, emedan jag tror att saken är utredd, och hoppas, att K. o.
Ad. kommer att afslå punkten.
Efter den grundliga utredning, som Gr. af Ugglas lemnat af frågan, skulle jag göra mig skyldig till en oförlåtlig inkonseqvens, jag som ifrar för sparsamhet och försigtighet, om jag skulle kosta ett ord mer på denna fråga, då jag verkligen trotsar hvem som helst, att kunna bevisa något annat, än hvad Gr. af Ugglas gjort.
Jag ansluter mig således till hans mening i denna fråga.
Gr. von Kosen, Adolf Eugéne:
Jag vill visst icke ut tänja discussionen mer, än hvad som är nödvändigt, utan anhåller jag blott, att, fullkomligt instämmande uti hvad Gr. af Ugglas och Erih.
Kaab yttrat, få, i likhet med dem, yrka afslag å ifrågav:de punkt.
Jag ber dock få tillägga, att, efter de mångfaldiga underökningar, som blifvit gjorda för Upsala-banan, det torde kunna försäkras, att ingen af de föreslagna riktningarna för denna bana är sämre, än den Utsk. framställt.
Hvad norra banan beträffar, så kan Den 10 Juni f. m.
ISi jag öppet förklara, att om någonsin de okulära undersökningarna komma i dagen, skall det visa sig, att de nro af underhaltigare beskaffenhet, än några andra.
Vid förra Riksdagen, ehuru jag icke blef öfverröstad, emedan jag icke begärde votering, förkastades dock den propos. jag framställde och hvilken var i samma syftning, som jag nu hört så många försvara, nemi. att banorna icke böra byggas på Statens bekostnad, utan af enskilda bolag, eller sådana personer, som erbjödo sig att bygga på det sätt jag vid förra Riksdagen proponerade, nemi.: att, sedan en mil vore för enskild räkning byggd, skulle Staten komma till hjelp med lån till |-:delar af anläggningskostnaden och med 40 års amorteringstid.
Jag finner emellertid nu med glädje, att en reaktion inträdt, och jag hoppas, att vid nästa Riksdag denna min åsigt om saken skall vinna ännu mera insteg och att vi då skola komma till det resultat, att. dé af våra provinser, som önska sig jernbanor, kunna få dem och få dem lagde der, hvarest de vilja hafva dem.
Nu är förhållandet, att Jemtland och alla de norra provinserna få skatta till Skånska banan och derigenom blifva graverade med icke obetydliga utgifter, utan förhoppning att sjelfve få en bana sig tilldeldt.
Jag tror, att det då är bättre, att hvar och en får sörja för sig sjelf.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga vidare, än hvad jag vid början af discussionen anförde.
Men det är några af Gr. af Ugglas fällda uttryck, som föranleda mig att ånyo begära ordet.
De anmärkmr som blifvit anförda emot Stockholm-Upsala-banan, hafva redan af en föreg:de talare blifvit besvarade, och jag vill således icke dermed uptaga R. o. Adms tid.
I afseende åter å Gr. af Ugglas anförande ber jag att få fästa Hr Gr:ns upmärksamhet först och framt, derpå, att jag i milt yrkande uteslöt de 200,000 Rdr, som i StatsUtslos förslag blifvit begärda för banans fortsättning emot Sala.
Just härigenom trodde jag mig hafva tillräckligt uttryckt den åsigt, att jag icke gillade denna sträckning.