Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förmånligast lärer dock vara att hafva den bäste, om möjligt, alltid.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, på det att den anmärkn.
, som Hr Mannerskantz gjort, icke måtte föranleda till någon särskild contra-propos., i händelse votering skul - 3oi Den 10 Mari o, tn. le komma att äga rum, R. o. Ad. torde finna lämpligt att först och främst bestämma, huruvida den ändring, som Hr Mannerskantz föreslagit i den nu föredragna §:n, skall komma att äga rum, enär de anmärkntr, som i öfrigt vid §:n äro gjorda, ej stå i något bestämdt sammanhang med denna.
Hr Mannerskantz’s anmärkn. innehöll nemi., att i stället för de på 8 raden af 27 sidan befintliga orden "f r å n hvarje af dem,” skulle införas orden "af de röstägande inom hvarje af dem;’’ Hr Landtm, ansåg sig likväl först böra framställa propos. å Utsk:ns förslag, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk:n i denna del tillstyrkt.
Jag lager mig friheten att fästa uppmärksamheten derpå, alt här synes vara fråga om att sammanblanda tvänne meningar.
Huru med val skall tillgå, förekommer i nästa 17 §.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Hr Mannerskantz’s nyssnämnda förslag.
Hr Landtm, framställde derefter propos. å Ulsk:ns förslag i denna del.
Hr von Hartmansdorff; Jag får fästa Gr.
Mörners uppmärksamhet derpå, att i 17 §:n, som omförmäler val, omtalas egentligen huru ledamöternes antal skall omsättas för vissa år, men icke den särskilda omständighet, hvarpå Hr Mannerskantz fästat uppmärksamheten.
Jag tror alltså, att hans förslag är rikligt.
Detta vederlägges bäst genom uppläsning af ordalydelsen af den 17 §:n.
Der står: ”Ordför. och vice ordför. väljas å sockenstämma för 2 år.
På enahanda sätt, d. v. s. på sockenstämma,” etc.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt om han rätt fattat meningen af hvad Hr von Hartmansdorff och Gr.
Mörner yttrat, hade den varit, att Hr Mannerskantz’s förslag skulle så förändras, att det komme att heta:
"bland de röstägande inom li varje af dem” etc.
Naturligtvis är det min mening att så väl af de röstägande som ibland de röstägande denne ledamot må kunna utses.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade oförändradt antaga CJtsk:ns förslag i den del, som nu vore i fråga.
Den 10 Mart t. m. 3o3 Uppå derefter framställd propos.
Lief Hr Mannerskantz^ förslag af R. o. Ad. bifallet.
Hr Frill. o. Landtm, ytlrade, att föröfrigt den anmärka. af Hr von Hohenhausen blifvit gjord vid den nu föredragna §:n, att början skulle få följande förändrade lydelse : ”Sockennämnd skall bestå af kyrkoherden, eller den hans embete förestår, såsom ordförande, en vice ordförande och fyra eller lieie, högst nio ledamöter.
Desses antal må för öfrigt bero af bestämmelse vid sockenstämma/’ o. s. v.
Jag vill minnas, att Hr Lefren föreslog, att det skulle beta ”de sednare: antal’’ i stället för ”ledamöternes.”
Jag tror det vara så mycket nödvändigare att säga ”de sednares,” som ”desses” kommer att innefatta äfven kyrkoherden.
• Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att ehuru lian icke kunde instämma i det begrepp om ordet ”d esses,” att det i alla fall bär kunde misstydas, funnes likväl än mindre anleda. dertill sedan R. o. Ad. bestämdt utsatt att kyrkoherden skulle vara ordförande.
Efter den upplysning, sorn Hr Frih. o. Landtm, nyss lemnat, tror jag att ordet ”desse s’’ kan vara lika godt som det föreslagna :
De sednares.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag till 16 §:n, endast med den förändring deruti, som R. o. Ad. redan här ofvanföre beslutat.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Hr von Hohenhausens förslag till förändring af 16 §:n.
Hr Landtm, förnyade sin här ofvan framställda propos. till antagande af Utsk:ns förslag, med endast den förändring R. o. Ad. här ofvan beslutat.
Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Frih.
Nauckhoff votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voterings-proposition :
Den som bifaller 16 §:n af Utsk:ns förslag till lag för sockenstämma, med den redan beslutade förändring af orden ”från hvarje af dem” till ”af de röstägande inom hvarje af dem,” voterar ia; 3o4 Den 10 Marte. m. den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad.
Hr von IJohenhausens förslag till ofvannämnda §, så lydande: ”Sockeonämnd skall bestå af kyrkoherden, eller den, hans embete förestår, såsom ordförande, en vice ordförande, och 4 eller flere, högst nio ledamöter.
Desses antal må för öfrigt” o. s, v. enligt Utsk:ns förslag, med i ja-propos:n upptagna, förut beslutade förändring.
Nej — i3. 17 $:n. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. beslutat alt förändra ordalydelsen af föreg:de §, torde Ståndet finna det blifva nödvändigt att derefter rätta början af andra meningen i 17 §:n, så att derutur utgå orden: ”På enahanda sätt väljas,” hvarefter ordalagen något böra rättas i denna sistnämnda mening.
Man skulle här kunna sätta: ”på i 16 §:n föreskrifvet sätt väljas,” emedan desse här uppräknade ledamöter och suppleanter äfven väljas för 2 år.
Det gör dock ingenting, jag kan gerna vara nöjd med det förslag, som Hr Frih. o. Landtm, framställt.
Det hufvudsakliga skälet hvarföre jag biträdt den mening, att pastor borde vara sjelfskrifven ordförande, var det, att oftast inträffar vid val i sockenstämmor, att ej det sanna förtroendet uttalar sig, utan att den person väljes, som först påpekas, vare sig af pastor eller någon annan.
Jag tror alltså, att något stadgande borde utsättas, som föreskrefve att församlingens röstägande ledamöter, som vore vid sockenstämma närvar.
, verkligen skulle afgifva sina röster lill ordför. och vice ordför.
Jag vågar alltså föreslå följande redaction: Ordför. och vice ordför. väljas för 2 år å sockenstämma, der hvarje valberättigad äger att efter upprop afgifva sin röst muntligen, hvarefter §:n i öfrigt blelve oförändrad.
Landtm, yttrade, det Frih.
Raabs förslag var, att i 1 punkten af 1 mom. skulle efter ordet ”å r” införas orden: ’’å sockenstämma, der hvarje röstberättigad äger vid upprop efter val-listan muntligen afgifva sin röst”; och Hr Mannerskantz’s att 2 meningen skulle börja med "På i 16 §:n föreskrifvet sätt väljas ledamöter och suppleanter” o. s. v. Gr. Taube:
Jag tager mig friheten hos Hr Frih. o. Landtm.
D « n io M • r s e. ra. 3o5 Landtm, göra den förfrågan, huruvida propos. kommer att framställas på hela §:n eller om propos. framställes särskildt för hvarje mom.
Framställes propos. momentvis, så har jag ingenting att säga emot det första, hvaremot jag uther mig att få ordet vid det nästföljande.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. i anledn. af Gr.
Taubes anmärkn. torde finna, att särskilda propostr borde framställas å de olika momenten i 17 §:n.
Raab, om han ej tillåter att ordet ”äger” finge utbytas emot ordet ”bör.”
Att hvar och en äger kan vara godt och väl; men ordet ”bör” uttrycker litet mera kraft att så och så tillgå skall.
Jag instämmer med Hr Ribbing och förändrar mitt förslag så som han det önskat.
Ad. att bifalla 1 mom. i 17 §:n med den förändring, att början deraf skulle erhålla följande lydelse: ”Ordförande och vice ordförande väljas för tvänne år å sockenstämma der hvarje valberättigad bör vid upprop efter val-listan muntligen afgifva sin röst.
På i 16 §:n föreskrifna sätt väljas ledamöter och suppleanter jemväl” o. s. v. 2 mom. i 17 §:n.
Gr. Taube: Sedan R. o. Ad. beslutat det stadgande i 1 §:n af detta förslag, att sockenstämma skall hållas årligen i Maj och November månader, så ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att den redaction, som 2 mom. innehåller, att valen skola hållas i Maj eller Juni månader, icke numera torde vara så lämplig, utan att blott en månad bör bestämmas, och att Maj månad dertill vore tjenligast, emedan det gamla kyrkoåret slutar, och det nya börjar med hvarje 1 Maj. 2 mom. blef af R. o. Ad. antaget med den förändring, att orden ”Maj eller Juni månader’’ skulle ulbytasemot orden:
Maj månad. 3 mom. i 17 §:n.
Detta mom. bifölls. 4 mom. i 17 §:n.
För den händelse att en till ordför. i sockenstämma vald kyrkoherde ville, på grund af den rättighet som detta 4 morn. lemnar, afsäga sig sin befattning efter förflutna 2 år, och i hela socknen icke funnes någon enda person, som kunde en sådan befattning sig åtaga, hvarigenom således socknen komme alt sakna ordförande i sin nämnd, föreslår jag, till förekommande af en sådan händelse, följande tillägg till detta morn.: kyrkoherde må icke, äfven efter ett innehaft tvåårigt ordförandeskap, denna 21 H. 39 3o6 Den 10 Mars c. m. befattning sig afsäga, derest inora socknen icke en annan, för detta ordförandeskaps öfvertagande tjenlig person finnes att tillgå.
Hr Lefren: Hr Ribbing tyckes nu börja på att finna luiru olägligt det kan vara , att pastor i församlingen icke är sjelfskrifven ordför. i sockennämnden, efter han kommit fram med det project han nyss framställde; men när nu så en gång blifvit stadgadl, att han ej är sjelfskrifven, utan att val skall äga rum, så måste väl en pastor vara i samma cathegori att kunna få afsäga sig delta förtroende likasaväl som andre, hvilka äga denna rätt.
Alt Hr Ribbing i den föreg:de frågan yttrat tänkesätt, bestämdt stridande emot det praktiska behofvet, det har han sjelf nu gifvit tillkänna.
Jag bestrider Hr Ribbings förslag och anser det vara i högsta måtto obilligt att, då pastor ej är sjelfskrifven ordför., vilja tvinga honom alt vara det, när församlingen är i saknad af någon annan person, som kan väljas härtill.
Efter det att R. o. Ad. genom votering fattat det beslut, hvarigenom kyrkoherde ovillkorligen är ordför. inom sockennämnden i vissa frågor, finner jag det vara mer än besynnerligt, att numera, sedan man uteslutit honom ifrån ordförnndeskapet i alla öfriga mål, vilja tvinga honom att just i dessa mål vara ordför. emot sin vilja.
Jag skulle förmoda, att då man en gång förmenat honom denna rättighet som skyldighet, så må man väl ej vilja på samma gång pålägga honom samma rättighet som skyldighet.
Jag afstyrker
Hr Ribbings tillägg.
Ingalunda döljer sig för mina blickar (såvida jag kan se rätt) den högfärdsanda, som ligger under de förmodanden man framställt.
Det vore i sanning att förutsätta en bra egoistisk och högmodig kyrkoherde, som, om han finge församlingens förtroende och kunde motsvara detsamma, just för det han såg församlingen vara i förlägenhet hvar den skulle kunna få en annan ordför., skulle svara sin församling, som önskade att han fortfore med ordförandeskapet, — nej! jag gör det icke, emedan författningen lemnar mig rättighet att kunna afsäga mig denna befattning.
Jag kan ej finna, att sådana förmodanden kunna sägas vara grundade på en sann christlig ödmjukhet, icke heller skall någon kunna öfvertyga mig att jag ångrar det beslut jag för min del fattat i ämnet, eller att jag beträder någon slags kräftgång i min öfvertygelse.
Som jag föreställer mig hvad här står stadgadt, att den som tjent 2 år i sockennämnd skall hafva rätt att frånsäga sig sin befattning, så menas härmed endast de 2 sistförflutna åren, och att således stadgandet ej må så förstås, att den som tjent 2 år för alltid äger rätt att De 11 10 Mais e. m. afsäga sig förtroendet att vara sockennämnds ledamot, i händelse det erbjudes.
Början af morn. torde således komma alt lyda så här: ”rättighet att den som efter de i sistförflutna årens tjenstgöring i nämnden,” etc.
Jag förenar mig helt och hållet i det nu föreslagna tillägget.
Deremot kan jag för ingen del ingå på Ilr Ribbings förslag, enär jag anser att rättigheter och skyldigheter böra slå i bestämdt förhållande lill hvarandra.] 4 mom. blef af R. o. Ad. bifallet med den förändring, att orden ”efter 2 års” skulle utbytas emot orden ”ef ter 2 sistförflutna åren s/’ 18 §:n.
Denna § blef af R. o. Ad. bifallen. '9 §:n> Frih.
Det uppslår hos mig en liten betänklighet att obelingadt kunna bifalla denna §.
Der står att nämnden icke äger att påbjuda några afgifter, utan skall sockenstämman efter nämndens förslag derom besluta.
Efter det beslut, som före delta blifvit faltadt, är ingen våda vid att antaga ig §:n; ty det beslut, som sockenstämman fattar i fråga om fatligafgifter och sådant mera, blir icke gällande för andra än dem, som sådana afgifters erläggande frivilligt sig åtagit.
Hr Gripenstedt yttrade sigvara förekommen af Frih. Cederström. ig §:n blef af R. o.
Ad. bifallen. 20 §: n. Frih.
Jag anhåller att denna § måtte momentvis föredragas.
1 mom. af 20 §:n blef derefter of R. o. Ad. bifallen. 2 moni. i 20 §:n.
Här står: ”För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är i sockenstämma beslutadt, skall genast på nämndens anmälan lemnäs handräckning af kronofogde i orten.”
Jag bestrider detta, och anser att kronofogde icke må ställas under annan embetsmyndighet an öfverexecutor.
Jag tillstyrker alltså, att detta morn. måtte erhålla följande lydelse: ”För uttagande af beslutadt, skall anmälan göras hos Konungens Bef:h:de, som sitt beslut deröfver fattar, på sätt lag förmår.” Frih.
Nauckhoff får jag göra den anmärkn. emot 2 morn., alt det icke kan tilläggas nämnden rättighet att utskrifva restlängd och skicka den hell simpelt lill fogden, ulan landshöfdingen bör der - 3o8 Den io Mars e. m. cm först besluta.
Det är alldeles nödvändigt för uttagandet af oguldna tillskott, att en restlängd uppgöres öfver alla dem som brustit i betalningen af dem åliggande tillskott, samt att den restlängden öfverlemnas till landsh.embelet till vinnande af executorial, som af fogden sedan må sättas i verkställighet.
Jag tillstyrker således att början af mom. må komma att lyda sålunda: ”För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning beslut, som vunnit laga kraft, blifvit fattadt, åligger nämnden att restlängd till Konungens Bef:h:de insända.” Hr Råfelt:
Jag anhåller att få uppläsa motiverna till Utsktns förslag i denna §: de lyda sålunda: ”Det är anmärkt, att oguldet bidrag för communala behof icke må kunna uttagas annorlunda än efter sökt handräckning hos Konungens Bef.-h:de; men denna omgång skulle väsendtligen förlama soskennämndens verksamhet, och då kronofogde äger att uttaga kronoutskylder utan särskild föreskrift, inse Utsk:n icke något hinder, att samma ordning må äga rum i afseende på de likartade comrnunal-bidragen; dock medgifva Utsktn, på sätt som tillika blifvit anmärkt, alt denna executionsrätt icke må utsträckas till länsman, då osäkerhet och oreda vid förvaltningen och redovisningen af allmänna medel derigenom möjligen kunde föranledas.
Jag anhåller om bifall till TJtsk:ns förslag.
Hr Råfelt har till det mesta förekommit mig, men jag ber dock att få tillägga några ord.
Då sista punkten af io §:n i 1817 års förordn. säger: ”börandes kronobetjeningen, när det erfordras, på pastors begäran lemna handräckning till beslutens verkställande;” så synes mig, att när pastor kan directe vända sig till kronobetjeningen i utsökningsmål, så bör äfven nämnden kunna göra det.
I händelse 2 morn. skulle antagas, ville jag hafva fästat uppmärksamheten på ett litet redaclionsfel: der står: ”å kronofogde.”
Det lärer böra heta af i stället för å.
Så länge Utsökn.bln finnes, torde Utsk:ns motiver för densamma få gifva vika.
Jag får dessutom upplysa, att kronofogde icke på eget bevåg får utlaga några innestående afgifter utom landshöfdingens order.
Stadgandet i nu gällande 1S1 7 års författning, om handräckning på pastors begäran, innefattar icke rättighet att uttaga penningar utan att dertill hafva erhållit Konungens Bef:h:des tillåtelse.
Det är ingenting ondt uti om mom. qvarstår, blott det litet jemkas på det sätt, att oguldna tillskott fordra utmätning, hvaraf följeratt restlängd skall insändas till Konungens Bef:h:de, på det att man af honom måtte få resolution på restantiernes indrifvande af fogden.
Det faller af sig sjelft, att om denna restlängd förut är allmänneligen uppläst och af sockenstäm - Den 10 Mars e. m. man känd och erkänd, så behöfver ingen föregående förklaring deröfver infordras ifrån de skyldiga.
Är samina restlängd deremot icke verilieerad, på sätt jag nämnt, så är det lika klart att den måste utställas till socknen för att verificeras.
Jag förnyar således milt förut gjorda förslag om restlängds insändande till Konungens Bef:li:de.
Jag instämmer med de ledamöter, som anse det uppgifna stadgandet vara stridande både mot Utsökn.b:n oell mot den säkerhet, som allmänheten fordrar, nemi. ali utmätningar icke äga rum utan efter Konungens Bef:h:des beslut.
Men jag nödgas bestrida allt stadgande, som skulle inrymma onödiga ingrepp i sjelfva sättet för dessa fordringars utsökning.
Jag önskade också, att det främmande talesätt, som Frih.
Cederström begagnat, icke måtte införas, utan att redactionen af mora., med uteslutande af allt omförmälande af ordet ”restlängd,” belt enkelt måtte blifva: ’’För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma beslutadt, äger nämnden hos Konungens Bef:h:de begära utsökning."
Hr von Hohenhausen: om den redaction, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle antagas, så förlorar sockennämnden den förmånen att kunna på en restlängd uppföra alla dem, hvilka stannat för bristande betalning, utan hvar och en gäldenär måste sökas särskildt, hvilket naturligtvis skall försvåra möjligheten alt snart indrifva medlen och medtaga större utgifter i och för expeditionslösen.
Här är således att välja mellan ett af två, antingen att skyndsammare och emot billigare afgifter eller långsammare och med större kostnad kunna utfå sina fordringar.
Jag har egentligen ingenting att invända emot Hr von HartmansdorfFs begäran, annat än hvad Hr von Hohenhausen nyss nämnt; ty en sådan utsökning, som den Hr von Hartmansdorff föreslagit, fordrar särskild utsökning hos hvarje gäldenär.
T sådana mål hafva socknarne den förmånen, vare sig i fråga om sockenmagaziners eller andra inrättningars fordringar, att efter upprättad restlängd, som blifvit vederbörligen uppläst och erkänd samt till Konungens Bef:h:de insänd, vinna resolution till utmätning genast, hvilken resolution gäller för alla gäldenärerne, hvarigenom således ingen lösen för mer än denna resolution kommer i fråga, men eljest kommer resolution att meddelas för hvarje til Isko liss ky Idig särskildt.
För öfrigt får jag göra den anmärkningen emot Hr von Hartmansdorffs redactionsförslag, att det deri förekommande ordet ”u t sök n i n g’’ bör förändras till ”utmätning;” ty utsökning, det är detsamma som sjelfva anmälan hos Konungens Bef:h:de, men det är ”u tm ä t n i n gsåtga rd
,” som sökes på grund af restlängd. 3io Den io Mars e. m.
Jag tror ingalunda, att de ordalag, jag föreslog, kunna hindra restlängds upprättande.
Det är ej sagdt huru framställningen skall vara beskaffad, blott att man skall söka Konungens Bef:h:des handräckning.
Hvad särskildt det anmärkta ordet, "utsökning” beträffar, så skulle jag tro, att ”utmätning” icke kommer i fråga, innan den person, som sökes, tredskar att betala, och således att utmätning först då kan komma i fråga.
Jag vill likväl icke tvista härom.
Uttrycket kan vara likgilltigl; men då man vill stadga något, synes det vara skäl att iakttaga författningsspråket och ej införa något annat.
Hr Rå fe It: 3 §:n i i cap.
Utsökn.b:n lyder sålunda: ”ingen betjent, som under Konungens Bef:h:de lyder, driste sig ätt göra någon utsökning, der han ej häfver sin förmans befallning; men å dom, som vunnit laga kraft, der värdet ej stiger öfver femtio daler, måge borgmästare och råd utmätning göra, så ock kronofogde å landet, ther värdet ej går öfver tjugu daler.”
Utom det lagrum, som nu blifvit åbe ropadt, finnes äfven ett annat, hvarigenom kronofogde icke allenast berättigas, utan äfven ålägges att för communens räkning göra uppbörd af oguldet tillskott, nemi. då del är fråga om ploglag, då författningen medgifvit dem, som verkställa snöskottning eller snöplogning, den förmånen att directe genom kronofogden utfå sina fordringar.
Om den förmånen kunnat beviljas ett så litet samhälle eller en så liten Corporation af personer, som den hvilken förrättat en snöplogning, att nemi. kunna begära och vara berättigad att få utmätning för utbekommande af sin betalning för detta arbete, så vore det väl bra besynnerligt, om icke en hel församlings beslut om en slik begäran skulle äga lika mycken kraft.
Jag ser i sanning icke hvad som egentligen vinnes genom presentation af den omtalade restlängden hos Konungens Bef:h:de.
Den blefve troligen skickad ifrån Konungens Bef:h:de till kronofogden i samma skick som den till förenämnda auctoritet inkom, och hela proceduren dermed skulle endast föranleda till omgång och långsamhet, hvilket allt man ju bör, så vidt möjligt är, söka att undvika.
Jag tillstyrker således, på grund af hvad Hr Råfelt så väl förra gången han hade ordet, som nu sednast, anfört, bifall till den nu förevar. §:n, äfven af det skäl, att de, som af sockenstämman åläggas afgifler, hafva sig öppet att deröfver klaga; men sedan de också låtit beslutet vinna laga kraft emot sig, böra icke heller några stadgande:) finnas, som förlama kraften för verkställigheten af samma beslut.
Jag hade i sanning icke väntat det af Hr Ribbing framställda exemplet som motiv för det beslut, sora nu här begäres»
Han kan icke vara okunnig derom, alt sådana frågor, sorn angå legning till biträde vid Den io Mars e. m. 3n snöplogning, uppkomma af det kända förhållandet, att någon eller någre af ploglaget varit fränvar., och att man således varit nödsakad alt lega andra personer för ögonblicket, som verkställt detta arbete, hvilka legde personer måste betalas, och att betalningen måste uttagas hos de försumlige på grund af långt f. d. stadgad ordning.
Samma förhållande äger rum t. ex. vid kronoskjuts, dervid den bådade försummar att inställa sig.
Men något helt annat måtte det vara, då fråga är om fullgörandet af ett beslut om afgifter, hvilket måste vara erkändt innan krafvel kan fastställas och utmätas, och således måste den restlängd, sora utsökes, vara erkänd, ty i annat fall kan icke något execulorial meddelas.
Personen, eller personerne, som saken angår, måste höras deröfver; ty man kan, Gudi lof! ännu icke i Sverige dömma någon ohördan.
Det torde tillåtas mig att få besvara Frih.
Cederströms anmärkn. i afseende å det af Hr Ribbing anförda exemplet om snöplogning.
Han kunde icke mena sådan betalning, som skall erläggas för uraktlåten snöskottning, titan den sorn skall erläggas af ploglagen för vägarnes hållande i ordentligt och farbart skick, hvadan Frih:ns anmärkn. i det fallet torde böra förfalla.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på de svårigheter och det motstånd, som införandet af en communal-författning hos oss, troligen till en början , skall i allmänhet röna, aldraförst deruti att kunna få skickliga och för den goda saken nitiske män, som vilja blifva ledamöter i sockennämnderna; om nu desse män, som åtaga sig detta visserligen mången gång onerösa bestyr, tillika skola åläggas det dryga besväret att först söka att med godo utfå af sina sockenboer de för communens åligganden erforderliga tillskotten, men när detta icke lyckas, de derutöfver blifva nödsakade att föra rättegångar derom hos Konungens Bef:h:de, då befarar jag att hela författningen snart skall ramla; ty man kan ej fordra, att personer, för att sköta alldeles lönlösa befattningar, skola öfverhopas med bestyr och försumma egen hushållning.
Jag tillstyrker således bifall lill §:n.
Den siste värde talaren har befriat mig från besväret att ådagalägga den förblandning af ämnen, hvarpå Frih.
Cederström visat prof i sitt sista yttrande, då han talat om en sak, som jag icke nämnt.
Detta hindrar likväl icke att det af Frih:n anförda exemplet ganska mycket talar för min åsigt och kan tjena mig som bevisning för befogenheten hos en sockenstämma och dess nämnd att, efter verkställd granskning, uttaga resterande afgifter hos ledamöter, som blifvit dem ålagda.
Denna granskning måtte vara fullt ut så god som den en länsman, att jag så må säga, till en del åtminstone, i egen sak gör och beslutar vid uttagandet af medel för försummad väg - Den 10 Mars e. ra. lagning.
Jag skulle tror, alt församlingens och sockennämndens auctoritet fullkomligen kan jemföras med länsmannens, och kan denna ringa tjenstemannen utan vidare omgångar uttaga afgifter, belöpande sig till mindre penningebelopp, så måtte afgifter äfven kunna uttagas af förenämnda auctoritet.
Det är icke ifrån nu som Sverige fått communala bestyr; det är således icke ifrån nu som socknar skola få institutioner, hvilka angå enskilde personers betalningsskyldighet.