Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
41 väga ofvannämnda behof, önskningar och förslag, utan ock för den, att kunna afhjelpa, tillfredsställa och till verklighet bringa de utaf dem, hvilka af Nämnden pröfvas för länet nyttiga.
Jag vill ej trötta Eder, Mine Hrr, med att ytterligare utveckla skälen för, och de efter min upfattniug d jupt ingripande välgörande verkningarne af mitt förslag.
De innefattas hufvudsakligen uti hvad jag uti korta ord här ofvan anfört; och hvad jag mera uti denna sak skulle kunna säga, har jag vid föreg:de Riksdagar — hvarom Ståndets prot. bära vittne — yttrat.
Det förslag till organisation för Läns-Nämnden, som åtföljer denna motion, updrager dessutom en bestämdare bild af den verksamhet jag önskar se af Läns-Nämnden utöfvad.
Uti detta förslag har jag frångått den mera invecklade organisation, jag vid förra Riksdagen framlade, och som mindre var ett foster af min egen öfvertygelse om det rätta, än ett försök att, för vinnande af mitt mål, förmedlande inverka på vid den föregångne
Riksdagen af åtskilliga så väl inom som utom detta Stånd yttrade meningar, öfverlemnande jag då uti min tanke åt tiden, att på en enklare och rigtigare bana återföra Nämndens verksamhet.
Mitt nu snart framlagda förslag är hufvudsakligen lika med mitt första gången afgifna, endast afvikande derifrån uti några punkter, till följd af gjorda inkast, hvilkas giltighet jag ej bestrider.
Något har jag äfven uteslutit, på det ej, genom ett för noga reglementerande — hvilket dessutom af olika Läns-Nämnder, olika för olika förhållanden, bäst kan ske — stöta på och framkalla svårigheter.
Det är blott min hufvudtanke jag uti förslaget velat nedlägga, och beder jag Utsk., att endast utur denna synpunkt betrakta detsamma, och ej ans; det som ett sådant, vid hvars minsta bokstaf jag ovilkorligen är fästad.
Vid genomläsande af detta förslag skola de, hvilka kunde vara benägna att uti af mig föreslagna Nämnder se politiska klubbar ordnade och spridda öfver landet, fin ta att ingen fråga uti Nämnden får väckas och till öfverläggning inom densamma förekomma, som är af annan art än en på länets förhållanden inverkande ekonomisk.
Jag ber desse
Hrr, om sådana finnas, äfven besinna, att säkraste medlet, att förekomma politisk oro och politiska bearbetningar, är inom landet allmänt spridt välstånd och derutaf sig härledande välbefinnande, är den frihet, som lemnäs till utvecklingen härutaf.
Och erkännes detta, torde äfven medgifvas, att ingen institution är, genom den frihet till sjelfverksamhet den lemnar, mera egnad att befordra de förra och betrygga den sednare, än den nu af mig föreslagna.
Innan jag upläser mitt förslag, önskar jag att få fästa upmärksamhet på en omständighet, af sednaste Riksdags-åtgärder härflytande, hvilken för detta förslags framgång gynnsamt torde verka.
Vid omnämnde
Riksdag anslogs nemi. till länens förfogande, och öfverlemnades till Hushållnings-Sällskaperna, då någon annan allmän förening inom länen ej fanns, en betydlig del af den skatt, som på bränvinsförsäljningen biet' lagd.
Åtskilliga HushållningsSällskaper tyckas hafva kommit uti förlägenhet för användandet af denna summa, att dömraa bland annat derutaf, att ett af dessa, 42 Ben 31 Oktober. eget nog, ansett sig kunna använda den sålunda, att den kapitaliseras under några år för att med den inflytande räntan bereda en vacker lön åt Sällskapets Sekret.
Ofverlemnas nu dessa medel, möjligen vid denna eller en kommande Riksdag förökade, åt de af mig föreslagna Nämnder, upstår genast en tillgång, visserligen ringa emot hvad uti en framtid man torde anse sig behöfva, men hvarmed dock åtskilligt inom länet till en början kunde uträttas, och hvarigenom till någon del kunde mildras den farhåga, som mången hyser för de utgifter hvartill Nämndens åtgärder och af den tillstyrkta förslag föranleda; farhågor ej oförklarliga, då erfarenhet behöfs för att lära mången inse den mångdubbla vinst, som skördas af dessa, då de, såsom förhållandet med så sammansatta församlingar som de af mig föreslagna bör och säkert oftast skall blifva, klokt ordnas och utföras.
Mitt förslag följer:
Förslag till Reglemente för Lans Nämnden. 1 §•
Till bildande af en Läns-Nämnd skall å allmän Sockenstämma utses en Deputerad ifrån hvarje inom länet varande Stads- eller Landtförsamling; dock må de Socknar, som tillhöra samma Pastorat, der de så åstunda, förena sig till val af en Deputerad för hela pastoratet.
Rösträttighet beräknas såsom 5 § 2 mom. af 1843 års Förordn. för val å Sockenstämma stadgar. 2 §.
Valen skola inom församlingarne förrättas minst en månad före Läns-Nämndens sammanträde, och åligge det församlingarnes Pastorer, att opåminde Sockenstämma i och för detta val utlysa. 3 8- Valförrättare vare Pastor; vare han ock skyldig, att afskrift af det vid valet förda prot., af honom jemte tvenne af socknemännen underskrifvet, den till
Deputerad valde genast efter valet tillsända.
Denna afskrift, hvilken galle såsom fullmakt, skall den Deputerade vid sitt inträde uti Läns-Nämnden till Nämndens Ordflde aflemna. 4 §.
Öfverklagas valet, hvilket inom 8 dagar efter valförrättningen bör ske, tillställes den klagande ofördröjeligen af Pastor undertecknad afskrift af valprot.
Den missnöjde ege sedan att detta prot., jemte sina besvär, inom 8 dagar afsända till K:s Befh:de, hvilken inom kortaste möjliga tid utslag afkunne.
Ofver detta utslag ege klagan ej rum. 5 §.
Valbar till
Deputerad vare hvarje välfrejdad man af Evangelisk trosbekännelse, hvilken fyllt 25 år och inom socken är bosatt, eller derstädes egendom besitter, eller ock sådan på minst 10 år på arrende innehafver. 6 §.
De Deputerade skola för 3:ne år väljas och V3 af dem årligen afgå.
Lottning bestämme för de första 2:ne åren den ordning, Den 31 Oktober.
13 uti hvilken afgång eger rum.
De församlingar, uti hvilka, till följd härutaf, nya val måste anställas, underrättas harem genom Landsh.- Emb. minst Sex veckor före Nämndens nästkommande sammanträde.
Skulle innan de trenne årens utgång en Deputerad, genom dödsfall, sjuklighet eller annat laga förfall, afgå, förrättas ofördröjeligen nytt val, och inträde den nyvalde uti sin företrädares ordning. 7 s-.
Ingen, som till
Deputerad blifvit vald, må sig detta förtroende afsäga, med mindre han är uti ordning att utur Nämnden afträda, eller fyllt 60 år, eller kan styrka sjuklighet eller annat hinder, hvars giltighet Sockenstämman eger pröfva; och skall afsägelse, på grund af ofvan upgifne skäl, tillkännagifvas inom 8 dagar efter den då uti 3:dje g nämnda afskrift blifvit den valde tillställd. 8 g.
Blifver en deputerad till Biksdagsman vald, eller eger han vid Eiksdagen sjelfskrifven säte och stämma, utses Suppleant att under hans frånvaro uti Nämnden inträda. „ 9.
S' Skjuts och traktamente åtnjute den Deputerade lika med hvad Biksdagsman för häradet bestås. 10 g.
Läns-Nämndens säte vare länets residensstad. 11 §■ Läns-Nämnden sammanträde årligen d. 1 Mars, eller derpå följande dag, såvida den förstnämnda på Söndag infäller.
Genom beslut, som dock med 'f/prs af de röstande, majoritet bör fattas, ege Nämnden bestämma, att ytterligare ett sammanträde under året bör ske, och utsatte då Nämnden dag för detta.
Nämndens sammanträde må ej vara längre än trenne dagar. 12 g. Läns-Nämndens Ordbde vare Landshöfdingen.
Att under hans möjliga frånvaro föra ordet, välje Nämnden en vice Ordbde. 13 g. Ordbdens skyldighet vare, att till behandling föredraga hvarje fråga, som inom Nämnden väckes, så vida denna är af natur att Nämnden enl. 18 g. eger att sig dermed befatta.
Öfverläggning om fråga af annan art må ej af honom tillstädjas, och vare han pligtig att, om
Nämnden ej ifrån en sådan vill afstå, genast uplösa dess sammanträde. 14 g.
Förslag må äfven af Landsh. framställas, och ege han röst vid öfverläggningen, men ej vid fattande af beslut. 15 g.
Enkel pluralitet gifve utslag, utom uti den fråga 11g omförmäler. 16 g. Votering skall, då sådan af trenne ledamöter begäres, ovägerligen ega rum.
Votering sker med slutna sedlar, och aflägges vid voteringens början en sedel för att, om rösterna befinnas lika delade, öpnas och gifva utslaget. 44 Den 31 Oktober. 17 g. Votering må ej ske förr än på Ordfldens framställning öfverläggningen förklaras slutad.
Ingen genom votering, eller på annat sätt afgjord, fråga må vid samma sammanträde åter kunna uptagas. 18 g. Läns-Nämnden ege: l:o.
Att uptaga och behandla hvarje fråga af ekonomisk natur, som på länets förhållanden inflyter, samt att rörande den fatta beslut. 2:o.
Att upgöra, förändra och uphäfva de reglementariska stadganden, hvilka för länets gemensamma inrättningar och företag erfordras 3:o.
Att öfver ofvannämnda inrättningar och företag hafva tillsyn och kontroll, samt att, då denna ej af Nämnden sjelf kan utöfvas, updraga den åt några af den utsedda personer, hvilka vid Nämndens nästkommande sammanträde skola inför densamma aflägga berättelse. 4:o.
Att bestämma de bidrag, som möjligen kunna erfordras, samt grunderna, hvarefter dessa uti arbete eller penningar skola utgå. 19 §'
Ingen fråga, som icke under något af föregående g:s mom:r kan hänföras, får af Nämnden till öfverläggning uptagas. 20 g.
Intet förslag, som åsyftar införande af nya ekonomiska stadganden, eller förändring uti redan fastställda, så ock intet, som afser tillvägabringandet af nya företag eller inrättningar eller medförer rubbning uti rörande sådana förut fattade beslut, får till afgörande företagas vid samma sammanträde, under hvilket det blifvit väckt; utan skall, sedan öfverläggning derom egt rum, den till \
Nämndens nästkommande sammanträde förklaras hvilande.
Beslut rörande de frågor, hvilka 11 § samt 18 g:s 2:dra, 3:dje ocb 4:de moimr omförmäla, må af Nämnden utan upskof fattas. 21 g.
Beslut rör:de för länet allmänna ekonomiska stadganden och inrättningar, äfvensom reglementariska bestämmanden, som med sådana hafva gemenskap, så ock de, som åsyfta förändring uti af K. M. Nådigst fastställdt Begbte, skola, af Ordflden samt 2:ne af Nämndens ledamöter underskrifna, genom K:s Befh:de till vederbörande Stats-Expedition insändas, för att Konungens pröfning och Nådiga beslut underställas. 22 g. Iiinnes af Nämnden fattadt beslut ej under dess sammanträde att justeras, updrage Nämnden åt 2:ne sina ledamöter, att jemte Ordfiden justeringen verkställa och beslutet underskrifva. 23 g. De bidrag, som af Nämnden, enl. 18 g:s 4:de morn., blifvit fastställda, upbäras och redovisas af Kronobetjeningen.
Den 31 Oktober. 45 24 §.
Att föra de prot., som Nämnden anser behöfliga, så ock att upsätta Nämndens beslut och erforderliga expeditioner ombesörja, utses af Nämnden en Sekret, hvilkens arfvode Nämnden bestämma 25 g.
Arbetsordning och ordningsstadga ege Läns-Nämnderna hvar för sig att upgöra.
Sådant är det förslag jag till R.
St:rs allvarliga och välvilliga behjertande öfverlemnar.
En betänklighet, som under utarbetandet af detsamma hos mig upstått, anser jag mig dock icke böra dölja.
Jag har nemi. icke kunnat förbise, att uti de nordligast belägna länen dessas vidd, svåra kommunikationer och glesa befolkning, äfvensom klimatiska förhållanden, hämmande på utvecklingen och företagsamheten, verkat och måste verka.
Om uti dessa län en institution, liknande den af mig nu föreslagna, skulle införas, torde den möjligen med missnöje emottagas, enär, så länge alla dessa ofvannämnda förhållanden qvarstå, den nytta, som derutaf kunde skördas, törhända icke motsvaras af de besvärligheter och kostnader den medförde.
Då hvarje lag, hvarje institution, hvilka icke af sederna upbäras, eller uti dem snart förmå intränga, af mig anses icke blott ändamålslösa utan ock ändamålsvidriga, får jag, för den händelse min nu yttrade betänklighet icke anses sakna grund, vördsamt hemställa, det en anhållan måtte hos Konungen göras att, derest omnämnde län sådant åstunda, med nu föreslagna institutions tillämpande inom dem tillsvidare måtte få anstå.
Gr. af Ugglas uphiste vidare följande motion: K. M:s Nådiga Éörordn. ang:de Fattigvården uti riket af d. 13 Juli 1853, uti dess 6 §:s 2 morn., stadgar: »Barn, som tillhöra fattigvården, skola icke allenast förses med uppehälle, utan äfven kristligen upfostras och undervisas.
De må icke försörjas genom s. k. kringgång utan skall stadig bostad dem anvisas, der upsigten å deras upfostran kan behörigen handhafvas.» 4 mom. af samma § lyder: »Om föräldrar, som icke åtnjuta fattigunderstöd, åsido sätta vården om sina barn, skall Fattigvårds-Styrelsen göra sig noggrannt underrättad, huruvida detta härleder sig ifrån oförmåga att upfostra dem, och i sådant läll vidtaga de anstalter, som af omständigheterna kunna påkallas.»
Huru dessa stadganden efterlefvas, derom erhålles ett sorgligt vitnesmål af de barn man, uti åtskilliga landsorter åtminstone, tätt och ofta ser tiggande kringvandra.
Och dock fordra icke allenast menniskokärlek, icke allenast kristligt nit, Utan äfven Statens eget interesse, att dessa stadganden varda sanning.
Ty, uti de aldra flesta fall, hvad blifver väl af dessa barn?
Många duka under, ej genom svält — ty på landet är man gifmild, och äfven uti den fattigaste hydda nekas svårligen en bit bröd åt den, som derutaf är i behof — men genom köld, vanvård och deraf sig härledande sjukdomar.
Hos mången, 46 Den 31 Oktober. hvars lifskraft ej härigenom fullständigt brytes, grundlägges dock en sjuklighet, hvilken dömmer honom att framsläpa ett uselt lif, sig sjelf till plåga och till tunga för det samhälle, den socken han tillhörer, om efter mångårig vandring slutligen kan uptäckas den socken, till hvilken den olycklige bör förpassas.
Och de öfrige, hvad blifver väl af dem?
Utan att, genom någon upfostran, begrepp om rätt och orätt, dygd eller last, hos dem blifvit nedlaggde, frånvänjde all arbetslust, beröfvade all arbetsförmåga, genom ett ifrån de spädaste år fördt lättjefullt kringvandrande lif, skola de, uti bästa fall, bilda en sig alltmera ökande fattigbefolkning, men de flesta af dem, förr eller sednare, och åtminstone då de upnått mognare år, och då gifmildheten, i st. f. att lifvas af medömkan öfver barnet, tvärtom stäfjas genom den vedervilja man för den arbetsföre lättingen känner, ingå på brottens bana och kräfva rum uti de redan öfverfyllda fängelserna.
Uti en tid, då inom församlingarne klagas öfver fattigvårdens alltmera ökade tyngd, då Staten måste bygga fängelse på fängelse, och fångvården redan blifvit en kräfta — att icke tala om det nedsättande för Staten, som uti sådana förhållanden ligger, och den nedstämning, sorn dessa måste verka på den kristligt sinnade, allvarlige betraktaren — torde vara skäl att söka sätta en gräns för det onda, för det oskick, den vanvård om barnen, som nu alltför ofta råder, ja för de gräsligheter som ske; ty exempel torde kunna framläggas på föräldrar, hvilka med stryk drifva barnen ut på vandring, med stryk undfägna dem vid deras hemkomst, om förningen uti tiggarpåsen ej finnes nog riklig, och upmana samt inlära barnen att, då de ej med godo kunna få, genom stöld tillegna sig hvad de åstunda.
Betänke man dessa förhållanden, och betänke man den .skillnad, som till landets båtnad skulle upstå, om dessa nu vanvårdade barn, genom en omsorgsfull kristlig upfostran, danades till goda och hederliga menniskor, till idoge och redlige arbetare.
Den tid kunna vi ännu icke skönja, då landets utveckling nått den ståndpunkt, att äfven med en vida hastigare tillväxt uti befolkningen, än nu eger rum, för sådana arbetare plats och förtjenst icke finnas.
Jag föreslår således: l:o.
Att inom hvarje församling Pastor må åläggas, att utaf Sexmännen infordra och för Sockenstämman vid dess första årliga, enligt Sockenstämmo-Förordn. fastställda ordinarie sammankomst förelägga en förteckning på de barn, åt hvilka församlingen, på grund af ofvan åberopade 6 §:s 2:dra och 4:de mormr uti 1853 års Förordn., är skyldig egna omvårdnad, samt, att så väl afskrift af denna förteckning, som utdrag af Sockenstämmoprot. i hvad det rörer Sockenstämmans åtgärder till följd af denna framställning, till K:s Befh:de må insändas, på det att denne så väl må kunna pröfva huru Församlingen sin skyldighet upfyllt, som ock hand deröfver kunna hålla. 2:0.
Att, för ytterligare kontroll, Ord fide uti Fattigvårdsstyrelse må förpligtigas att, om utsocknes barn tiggande uti församlingen inkomma, jemte återsändande af barnen till den Fattig - Den 31 Oktober. 47 vards-styrelse dit de höra, älven underrättelse om förhållandet oiördröjeligen till K:s Befhide insända.
Föredrogs Gr. Fröliehs, David, d. 125 dennes på bordet lagda motion, ang:de reform i Rikets penningeväsende och Bankens organisation.
Efter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. å denna motions remitterande till BankoUtsk., och dertill af R. o. Ad. lemnadt bifall, yttrade Gr.
Som jag finner min aning fullkomligt bekräf tad, att ingen diskussion öfver denna motion skulle upstå, utan att den, att jag så må säga, helt naken komme att skickas till vederbörligt Utsk., har jag, då motionen är så omfattande, ansett mig böra beledsaga densamma med än ytterligare motiver, hvilka jag anhåller måtte få åtfölja densamma till Utsk.
De härvid skriftligen aflemnade motiverne uplästes och voro af följande innehåll: l:o Lånerörelsens afskaffande och uphörande i en Bank, som står under ena Statsmaktens R.
St:s förvaltning, motiveras så lunda : a) Det är en längesedan bevisad och erkänd sats, att en Statsmakt, som deltager i lagstiftningen, är obehörig att idka ett vinstgifvande bestyr, eller, ur riktig synpunkt betraktad, cn verklig niiringsrörelse.
Än sämre, om denna rörelse är mouopolisk.
Enl. vår nya Grundlags ordalydelse och anda, äro monopolier i allmänhet afskaffade, och då böra R.
St. icke bibehålla sitt, att ensamme utgifva sedlar (på kredit), hvilka för mynt i riket gälla må. b) I den principvidriga sammanblaudi.ingen af mynt- och vexelbank med lånebank är icke iagttagen den vigtiga grundsats, som gäller för all organism af arbetets fördelning■
Det åligger Staten att förse Nationen med mynt, men icke att vara dess förläggare.
Staten har icke egentligen rätten eller bör få utöfva activ kredit, ty denna tillhör dem, som ega kapitaler, och som genom produktiva näringar bilda sådana.
När en Statsmakt sålunda missbrukar sin kredit, som är till sin natur passiv, den nemi.: alt uplåna samt i och för Slatsbeslyr utan vinst sprida kapitaler, så har kapitalbildningen i landet lätt en falsk riktning, upifrån nedåt, i st. f. dess naturliga, nedifrån upåt. c) Statens funktioner, som i afseende på penningeväsendet, bestå i att bereda allmänt och stadgadt bytesmedel (en laglig och ovansklig mätare af alla värden) upbära Folkets skatter, beräknade (ifall riktiga grundsatser äro iakttagna eller kunna iaktagas), just i denna allmänna mätare, samt använda dem till Statsbehofven, dessa funktioner hindras, gäckas och invecklas i den mån Statsmakten, sjelf utsatt för minskning i värdet af sina intrader, äfven finner Samhället på det hela ofta skakadt genom ett vacklande myntvärde.
Första vilkoret för att undvika penningekriser borde väl vara, att Staten uphör med en kreditrörelse, som stundom utvid - 48 Den 31 Oktober. gar, stundom sammankrymper Statens normala bytesmedel, samt derigenom, på ett konstladt sätt, och för att göra vinster på allmänna rörelsen, ena tiden, genom öfverflödet af erbjudne lånesummor, stegrar priset på så väl alla fastigheter, som produkter, och, när detta skett, undandrager näringarne den qvantitet bytesmedel, hvartill de under föregående perioden vant sig, med andra ord:
Stundom lockar till öfverdrifven spekulation, och stundon stryper.
Anmärkningar: a) Förslaget att lossa och flytta Lånerörelsen från Riksbanken 5r icke nytt; det framstälöes af höga Auktoriteter vid 1844 års Riksdag, men med afsigt att flytta denna rörelse till Riksg:sKont.
Denna idé anses ännu riktig af många, men Kontorets blotta namn borde inskränka dess verksamhet till att låna upp, icke låna ut.
Olägenheten af två slag af StatsKreditsedlar, den gamla Riks > gäldsprincipen, synes vara glömd. b) Lånerörelsens upliörande i RiksBanken, hvilket vid första påseendet förefaller som en ytterligare strypning, blir tvärtom en signal för privata BankAssociationer, att i större mängd bildas och öfvertaga denna rörelse.
ÖfyertagaiDgen lättas, då, enl. motionens 5:te punkt, Bankens nuvarande gäldenärer erhålla tillfälle till anstånd utan behof af jernbref.
All inbetalning till Banken, som på 0 månader u gör flera milbr, kunde få stanna qvar (vilkorligen) i rörelsen.
Motionens 2:dra punkt innehåller tvenne stadganden, det cm att återgå till hardt metalliskt mynt, såsom enda lagliga.
Det andra att underlätta den svårighet i rörelsen, som åtföljer bruket af metalliskt mynt, samt förekomma förlust genom onödig slitning, medelst utgifvande i Banken, för Skattkammarens räkning, af vexlar eller invisningar.
Emot den förra delen torde icke någon oriktighet i princip kunna anföras; men emot dea sednare väntar jag invändningar, hvilka likväl jag måste afvakta.
Mina till RiksStm åtföljande tryckta skrifter (på svenska) innehålla ännu ovederlagde motiver, dem jag vördsamligen åberopar.
På Engelska språket, men i synnerhet på Franska, har jag ytterligare, genom broschyrer, sökt utreda och motivera grundsatserna, men bar icke ansett mig böra lägga de få exemplar, som finnas qvar, på R.
Sus bord.
De, som särskildt önska erhåda dylika, behagade vända sig till mig, och om de vid genomläsningen finna att jag på sistone, t. ex. i aftrycket ur Väktaren detta års sommar, be ydligen modifierat äfven de principer jag i brochyrerna upstält, så blir det då först tid att afge förklaringar.
Emedlertid torde förskottsvis anade eller redan gjorde anmärkmr bemötas sålunda: a) Skattevexlar böra icke under någon synpunkt anses till princip eller belopp dela de brister och de vådor, som vidlåda Bankkreditsedlar.
Deras princip hänvisar på och derföre befordrar en allmännare vexelrörelse emellan trafikanter, som man så länge önskat, men som, efter hvad jag längesedan påstått, aldrig kan komma i gång förr, än landet är upfyldt med banker i alla stä der, och Bankosedlar jemte borgens-väsendet praktiskt lemnat rum åt ett mera behändigt sätt att erhålla kredit på real-värden, medförande - Den 31 Oktober.
49 förande kraftigare exekutiv egenskap för sådane fordringsbevis, än åt reverser kunnat gifvas. b) Ifrågasättas kan visserligen, att möjligen större totalbelopp kan utställas af Skattkammaren än budgeten vilkorat, men då, under hänvisande på hela anstaltens macliineri, hvilket medgifver de hastigaste och mest direkta kontroller, ville jag blott erinra, att man nu är temligen säker på att kreditsedelutgifningen i Banken icke sker rakt emot Ständernas föreskrift, utan att. moralisk garanti derför, liksom juridisk, anses vara vunnen.
Jag vet då icke hvarföre man skulle förutsätta eller afse möjligheten af bristande regelmässighet under det föreslagna systemet, som är mycket enklare.
Således i afseende på administrationen vinnes större säkerhet.
St., såsom lagstiftare för banken och dess vårdare, få väl icke heller misstro sina egna framtida böjelser!
De måste städse vilja uprättbålla god tro!
Skilnaden, som genom reformen upkommer, är den, att
Ständerna genom sitt reglemente nu icke kunna bestämma sedelemissionens totalbelopp, emedan sådant beror af depositionen i Banken af metallisk valuta, hvaruppå sedlar måste ulgifvas, äfven om cirkulationen eller landels behof af bytesmedel redan är öfverfyldt; men efter mitt förslag är en gräns satt för att Statens pappersmynt — ifall man så vill kalla Skattevexlarne — nånsin öfverskrider
Ständernas afsigt med deras fabrikation, hvilken också är vorden inskränkt blott för att gifva Regeringen ett för allmänheten beqvämare instrument att bestrida sina utgifter med, än om de skulle erläggas i metalliskt- mynt, lemnande åt handel och industri att begagna kreditsedlar.
Då jag här åter nämnt Skattevexlarne, under namn af pappersmynt, det namn, som mången ännu torde vilja gifva (jern, endast för att kunna påstå, att deras natur och halt föga skiljer sig från Bankosedeln eller Kreditmynt (hvilka jag förklarat otjenliga instrumenter till Statsmynt), så är dock icke min mening, att här åter ingå i vidare vetenskaplig analys af begreppet om penningar, betraktadt under annan form, än det metalliska mynt, som eger intresserikt kapitalvärde.