Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att låta dessa Sedlar utkomma i låneväg, 6kulle dessutom vara, att än ytterligare skuldsätta vår redan nog graverade Svenska jord.
Att undanrödja all Magazinslnräitning och lemna spanmålshandeln obegränsad åt enskildtas speculationer, skulle, måhända, under arn* dra förhållanden än de nuvarande, kunna sättas i fråga, såsom ingående i den stora och äfven af mig varmt hyllade idéen om allmän näringsfrihet; men, generella theorier i statsekonomien, äro vådlige att antaga.
Tid och omständigheter göra undantag och modificationer högst nödvändiga.
Skulle det vara klokt att äfven nu, efter gammal vana, springa öfver från den ena ytterligheten till den andra; skulle det vara väl betänkt, att från en Magazinslnrättning, sorn så länge den ägde penningar, uppköpte vår Säd, stundom till öfverdrifne priser, till alltid vacklande och ofta hvar fjortonde dag förändrade priser, hvarigenom alla enskildta speculationer vändes från denna handel, skulle, säger jag, det vara klokt att från ett sådant tillstånd, kasta Landtmanna-intresset hufvudstupa i den private köparens band?
Jag frågar hvarje ärfaren man, som känner Handelns lynne, att begagna cons Den 2i Februarii, 54? juncturen, sorn känner att ali ting faller så lågt det kan falla, som känner närvarande tillgång på spanmål och brist på penningar, som känner, att utan penningar existerar ingen handel, utan dem ingen täflan, intet lif, äfven i den mäst fria rörelse, jag frågar, om det äc i en sådan tidepunct elen vacklande Landtman? nen, med Statsbördan på sina skuldror, bör lemnäs utan stöd, för att störtas i armarne på den enskildta vinningslystnadens godtyckliga behandling, och om det icke, i en tid som denna, skulle vara, att lemna Spanmålshandel sorn monopolium, åt några få penningeinän?
Det är en känd sak, att i många *f våra Småstäder, finnas inga Handelsmän; de hafva ram-' lat, och deras förra Bodbetjening. med ringa förlag, ringa credit, kämpande mot penninge - brist och trög afsättning, drifver mer en slags commissionshandel, än någon på egen solidi— té grundad rörelse.
Det vere slika Grosseurer, som skulle täfla om, att till skäligt pris handla vår Säd, denna vahra så svår att träns? portera, så tiögsåid, att den stundom fordrar flera års förlag, det vöre dessas fyllda Magaziner, som vid dyr tid och hungersnöd, skul* le öppna sina portar, för att rädda medborgares lif, qvarhålla inom landet vårt guld och sälja, utan öfverdrifven vinst!
Hvilken inser ej, huru detta skulle vara, att förflytta oss som ordspråket lyder, utur askan och i elden.
Till följd af dessa framställningar, dristas S4S Den 21 Februarii, jag i stället föreslå en Magazinslnrättning t stort.
Menade jag med Magazinslnrättning en sådan, som den nuvarande, då borde min framställning väcka motvilja.
Hvem inser icke bristerna dervid, och huru den, utan gagn för Landet, sjelf arbetat på sin ofärd, med sådan framgång, att den troligen ej öfverlefver innevarande Riksdag?
Många allvarliga anmärka ningar, vore dervid att göra, dem jag för denna gång lemnar å sido, under ärkännande det saknaden af kloka och bestämda inötruetioner, baft stor del i det onda.
Men om ofullkomlighet ar ett vilkor för alla menskliga inrättningar; om endast ärfarenheten förmår pröfva rätta värdet af våra teorier, och om det är just från sina misstag den dödlige bor söka utveckla en större fullkomlighet; så hafva vi ju i detta ämne redan genomgått vår Skola, och kunna ju undvika de kända klippor, hvarpå vi förut strandat.
Jag menar alltså en annan, helt annan Magazinslnrättning, grundad på enkla principer, försedd med bestämda instruetioner, oberoende, inom sin verkningskrets, af all annan makt, än Rikets Ständers, och underkastad dess Revisores årliga granskning.
Med det dubbla ändamål, att förekomma å ena 6idan spanmålens vanvärde, och å den andra dyr tid, skulle detta Verk stå, med den stora Balancen i sin hand, för att köpa, så länge säden ärbjöds för ett visst bestämdt lågt
Den 21 Februarii. 549 pris, och för att säljs, då den till en viss grad uppsteg deröfver.
Båda ytterligheterne skulle härigenom undvikas; Landtmannen Vara säker om afsättning, och känna sitt minimum; den köpande tryggas mot hungersnöd, och veta ett maximum; och spelrum, emellan dessa fixerade puncter lemnäs åt de enskildta 6peculationerne.
Under goda år, skulle vi fylla våra allmänna Magaziner, under de svåra, vara oberoende af Utländningen, kanske tjena honom med vårt öfverskott, och indraga i Landet hans guld, eller hans vexlar.
Hvilken trygghet, hvilken vinst!
Nu hör jag från alla sidor den frågan: hvar skall man få en fond, som mäktar bära detta företag, då Banke» ej bör anlitas, dess Sedelstock icke ökas?
Jag svarar, att vahran sjelf kan ju vara fonden, och garanterade heviser öfver dess insättning vara betalningen.
Allt pappersmynt bör ju vara beviser öfver en insatt vahra.
Här finnes denna vahra i alldeles lika mängd med Attesterna öfver dess deposition.
Dessa Attester kunde ju alltså, med både säkerhet och beqvämlighet, blifva ett conventionsmynt, emottagas i Kronans Uppbörd och circulera i allmänna rörelsen, intill dess en annan behöfde min deponerade vahra.
Han uttog den då, och återlemnade Attesten, som med det samma vora realiserad.
Vissa Brukspatroner tryckta anvisningar på Banken, gå ju redan man emellan.
Utrikes lära välkände enskildta personers och privata Bankars Assignationer i 550 Dm a
I Fehr ilar ii. hvarandra, vara än mer gängse; hvarföre skulle då icke Magazinslmättningens, eller om man så vill säga, ÅkerbruksBankens
Attester kunna utgöra något motsvarande hos oss?
Man är här fullt säker, att intet blad af dessa Attester finnes, som i< ke utgått för en motsvarande valuta, en valuta, sorn näst de ädla metallerna, tycks vara det säkraste, det användbaraste hypothek, så länge nienniskor vilja äta, så länge missväxt och krig icke flyktat från jorden.
Vid första sådant tillfälle skulle de realisera sig sjelfve, med så stor vinst, som fordras för verkets administration, måhända med större.
Emot all möjlig förlust, hvilken, vid tillräckliga controiler, endast kunde uppkomma genom någon partiel eldsvåda, ägde man att ställa Rikets Stan ders garantie, äfvensom man på förhand kunde bereda sig ett värn deremot, geno n någon ringa årlig afgift af hvarje Hemman, samlad i en Cassa , och växande ptermni utlåning emot ränta.
Vid hvarje lagtima Riksdag, d v. s hvart s:te år, kunde Verkets ställning af Ständerne sjelfve öfverses, och om man så fann lör godt, allmän realis tion verkställas, så snart spanmålen någonstädes gällde någorlunda högt.
Må man icke möta mig med det hjernspöket:
ÖJyerprodnction, likasom vi ur Naturens skattkammare alla år harle löfte om en lika skänk; må man icke rädas, att under loppet af många efter hvaran följande goda år, våra Magaziner skola öfverfyllas, samt dess attester öfversvämma oss, och genom mängden Den 21 Februarii. 551 falla i vanväde.
Har man då glömt att vi bebo ett land vid nordpolen-, att söderns sol icke glöder öfver våra åkrar, att sällan tre, aldrig fem goda år följt hvarandra efter?
Konung Pharao afskräcktes icke lör sju.
Han ansågs då, må hända, af mangen för tn tok, men de kommande *ju magre nöten gjorde honom till en vis man.
Må vi dä icke sora flugan glömma, att det en gång blir vinter; att missväxt och krig någorstädes i Europa, sällan länge uteblifva; att en klok hushållare, vid tillfälligt öfverflöd grundlägger en besparing för tillfällig brist; att Spannemål om våren år 18:0 annu stod högt, och att sedermera våra norra provincer behöft anlita utländningen, derest de icke genom våra egna upplag kunnat räddas från hungersnöd.
Det skulle vara en skön hugnande syn, att se
Fäderneslandet på en gång evärdeiigen tryggadt mot hungersnöd, och mot behofvet af utländsk spanmål.
Än mer, att se detta nordliga land, genom sin odling, genom sina besparda förråder, komma i tillfälle, att vid andra Folkslags krig eller missväxt, kunna afyttra sitt öfverflöd tili mildare Zoner, emot ett pris, som elen höga Coursen skulle göra ganska fördelaktigt.
Det skulle höra till storverken af Carl Johans tid, att ge Sverige förvandladt från en spannmålsköpande till en säljande
Stat -— hvem känner icke sitt bröst vidgas vid denna tanke?
Att dessa millioner sedelmynt, med syn - Den 21 Februarii, t»r och flyttbar fond, skulle inom landet upp; häfva förlägenheten i allmänna rörelsen, skulle återgifva den lif och verksamhet, skulle sätta lummansägaie i förmåga, att bära Staters skatter, att till skäligt pris afyttra sina skördar, och äfven, om han det önskar, att kunra finna en köpare till sin jord, vöre emedlertid d n första och af behofvet högt påkallade vinsten af denna Inrättning, som, h vilande på egen grund, icke skulle åstadkomma den ringaste finnarciella oreda .
Ett närmare utvecklande af ämnet i dess, organiska och reglementariska delar, b!ef för denna gång allt för vidlöftigt; må det likväl tillåtas mig erbjuda en och annan grundsten, till byggnadsämnen ffir en skickligare hand, såsom i:ol
Att olika uppköps och salupriser borde bestämmas i olika sädesrika provincer, jämförligtvis dem emellan, efter ledningar af liera års. markegång i hvarje ort. 0:0.
Att uppköpspriset i Westergöthland torde böra blifva, för Råg 8 R'dr, Korn 6, och Maire 4 R:dr, eller, om man ansåg detta för högt, för Råg, minst 6 R;dr, 32 sk, Korn 5 och Hafra 3 R;dr 16 sk. allt räknadt efter otorkad säd, och i förhållande mer för den torra.
Försäljningspriset borde lämpa® efter inköpspriset, till ungefär 2 R;dr mer på tunnan^ detta vare dock blott förslagsvis sagdt, till sakkunniges vidare jämkning.
Den 21 Februarii, 555 3:0.
, Att
Inrättningen aldrig utlemnar spannmål annorlunda, än mot contant betalning, utur flera klara och af erfarenheten bestyrkta skäl.
4'o. Att Inrättningen icke befattar sig med bränvinsbränning, som skulle leda till inveckling af denna stora machins enkla sammansättning, och dessutom intränga å de enskiIdta näringarnes hana. 5:0.
Att den deremot skulle vara försedd med en egen torkinrättning vid upplagsstället inom de skoglösa orter, der enskildte landtman ej kunde sjelfve verkställa sädens för en längre Magazinering oundvikliga torkning. 6:0.
Att den nya Magazinslnrättningen, Utan att lör öfrigt inhlanda sig i den gamlas utredning, genast sattes i ett kostnadsfritt begagnande af alla de byggnader, förvaringsrum och torkhus, 6om icke behöfdes för Kongl. Maj ts och Kronans uppbördsspannmål.
Gamla Magz.inslnrättningens nu varande
Spannemålslager kunde ock af den nya öfvertagas till försäljning, och medlen derefter aflemnas till dess utredningsmän.
Men det är tid att sluta en framställning, redan för lång för åhörarnes tålamod, kanske för kort för ämnet.
Dess vigt skall dock med värma omfattas, inom denna vörd - nadsvärda samling af ett högre ljus.
Med glädje skall jag se mitt förslag öfverträffadt 554 Den 21 Fehruarii, af något bättre, emedan det blott anstår mästaren, att, såsom en annan Pygmalion, förälska sig i sitt verkj hvad jag dock. med visshet vet, är att jag icke misstagit mig öfver graden af det onda; och om det anstod mig, att på detta vördnadsbjudande rum orda om något så ringa, sorn mig sjelf, skulla jag tillägga, att min framställning af landels nöd, icke är genljudet af någon egen.
Desto heligare anser jag den pligt, emot betryckta medbroder, att afhölja taflan inför dessa Rikets Ädle, som äro
Statens första män, derföre att de alltid varit de första till dess bistånd.
Skulle man åter finna öfverdrift i min tekning, då bevisen omgifva oss, skulle jag förgäfves böja en ropandes röst i öknen, då jag påkallade hjelp åt den dignande landtmannen, åt de aftynande närmgarne, är det åtminstone en tröst, att icke genom tystnad vara medbrottslig i deras fall.
Dixi, et salvavi mimam tneam.
N.o 3.
Friherre Sture,'
Gu/Inf:
Herr von Beckers ypperliga anförande, hvaruti han utvecklat med sann patriotisk anda och med snillets kraft, landets ställning och hjelp deremot, kan jag, för min del, ej nog värdera; så mycket mera som Friherre Björnstjerna, i sitt grundelig^ och med sakkännedom goda anförande till FinnanceCorai - Den 2i Februarii.
555 téen, vidrört samma ämne-
Ett radicalare botemedel för den vanlottade lsndtmannen är efter min tanka svårt att förete, man må kalla dess betryck nöd eller förlägenhet, lika godt, målningen är eft; r rännen och sista rapporten ifrån
M dmö för räder älven der, en tafla af lika beskaffenhet.
Man har hotat med en tillämnad realisation, andra om credit-sedlar, st3ts-obligationer eller dylikt.
Det förra är väl ej tänkbart innan nationen samlat krafter dertill , genom enskildt välmåga , utan att förstöra en del deraf, eller det hela.
Det senare är efter min tanka ett sätt för de rikare att nedlägga än större medel under cassakistans bommar, utan hjelp för massan af nation.
Mine Herrar! afläggom alla fördomar om dessa af Herr von Becker projecterade attesters värde.
Hvilken är säkrare, Banken, som är bankrutt om den skulle inlösa alla sina förbindelser, eller den som har full valuta, och en sådan, som fyller behofven både i hungersnöd och krigstider?
Hvad kan vara mera öfverensstämmande med sunda förnuftet, än söka hjelpen i sjelfva grundorsaken: brist på af sättning och penningar.
Då jag nu begärt ordet, må det tillåtas mig, jemte det jag gjort rättvisa åt Herr von Beckers anförande, äfven fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de omständigheter, hvilkas rätta utveckling af 55^ T)en 21 Februarii. en skickligare hand än min torde vidare leda till det stora ändamålet för våra öfverläggningar, hjelp för våra landsmän i provincerne, hvars förlägenhet eller nöd, om jag så får uttrycka mig, ej mer bestrides, visst ej unddr tydning af hungersnöd; men i afseende på det som är kärare än lifvet: hedern, och medvetandet att kunna göra hvar menniska rätt, äfven godt.
Ingen lärer kunna neka att jordbrukarens tillvarelse äger större samband med det allmänna, än med dem, på landets ruin frodige innevånare.
Dessa omständigheter äro; iso Ett stadgadt rörelsecapital, tillräckligt för våra h hofver, sorn enligt den beräkning en förtarta;- gjordt, irer uppgå till 33 millioner, inbe ?. d.
FilialDisconternes ännu utestående ioi -r 2:0
Att privilegierne angående skråförfattningar modifieras; frihet i handel och näringar tillåtes, med afseende pä fabrikanternes möjliga utkomst och afsättning af sina effecter; derjemte skatternes jämnare fördelande emellan jordbrukaren och penningekarlen. 3:0
Räntan nedsättes i alla publika cassör till 4 procent, hvilka oskyldigtvis, genom händelsernas lopp, underkäft landtmanner.s utkomst, helst man ej kunnat, äfven å dylika lån, med alla omkostnader derföre, beräkna mindre än 7 procent, då landtegendomar ej lemna, genom Spannmålsprisens fall, mer än Den 21 Februarii. 557 2:ne procent, åtminstone de som ej i Stockholm kunna afsätta sina producter. 4:0
Räntan för lån i BancoDisconten be-5 stämmes efter samma grund, på 9 månaders omsättningstid, med dels afbetalning.
För felande omsättningar, inom tvänne månader efter förfallotiden, förfaller hela capitalet.
Straff*) procenten beräknas efter sex procent, för att ej gifva anledning åt procenteriet samt låntagaren gå förlustig lånerättigheten på längre eller kortare tid, eller för alltid, allt efter tiden han försummat sitt åliggande. 5:0
Tiden för kronoskatternes betalande förlänges till Februarii månads slut, inom hvil-* ken den skattdragande kunde finna utväg kanske förmonligare afyttra de effecter han kan undvara, i stället för det han nu, innan Jul nödgas för hvad pris som hälst bortvräka dem. 6:0
En större ansvarighet för låntagaren, för sina förbindelsers uppfyllande, hvarigenom den allmänna crediten torde till någon del återställaSé Mine Herrar!
Då folkets förlägenhet är gifven, räntan på låntagne capitaler allt för dryga för att lemna något öfverskott åt hvad rörelse som hälst, sammanlagdt med omkostnaderne derföre; då landtmannen ej får sin vara betald genom penningebristen och de fleste ej kunna påräkna någon behållning, samt 558 Den 21 Fehriiarii. den till verksamhet duglige medborgaren tillbakahålles från en nyttig kraftyttring; skall Statsmachinc-n aftyna genom driffjädrarnes bristfällighet.
Deremot om nationen, genom en efter vår production och våra krafter lämpad hjelp genom sparsamhet och sann nationalkänsla att försmå det umbärligaste af utländske öfverflödet , påtrugade af vinnings lystnaden och förderfvade seder, genom indragningar,' som ej betaga styrelsen d< t angelägnaste för allmänna ärendernes oafbrutna gång genom handelns och näringarnes lif, kommer; i den lyckliga ställning att påräkna någon behållning den må vara så iiten sorn hälstj skola enligt den erfarenhet man har i dagliga lefvernet, skulderne småningom försvinna, välmågan tilltaga och den under bördan svigtande, sluteli— gen komma i tillfälle, säkrare och med mindre känning än nu, oberoende al conjuncturen, erbjuda staten den högsta uppofring, om det än vore ett realisationsbidrag, till erhållande af guld och silfvermynt, så framt ej dessa älskade metaller alltför tidigt återvända till mOi derlandet på andra sidan oceanen.
Flera värda ledamöter så väl af detta stånd, som af de öfrige RiksStånden, hafva redan väckt frågor, rörande dels Kongl. Allmänna MagazinsDirectionens förvaltning, dels om förändring eller helt och hållet upphöran
- Den 21 Februarii, 559 de af denna styrelse, och då detta ämne, utredt af det Utskott, till hvilket det blifvit remitteradt, återkommer till vidare öfverläggningar hos Ridderskapet och Adeln, torde lämpeligaste tiden blifva att söka medverka till fullständighet och framtida nyttao af det beslut, som kommer att i detta vigtiga ärende vidtagas.
Men ehvad detta beslut än må blifva , kommer oundvikligen alltid Krono-magazioer att bibehållas, där Kronans Ränte-Spannemål bör emottagas och förvaras och från hvilke, i händelse af missväxtår, under hvad styrelse som hälst, icke allenast tillgång till undsättning af födobehof, utan ock af utsädea bör kunna påräknas.
Erfarenheten af de förflutne missväxtåren har lemnat bedröflige bevis, huru, igenom den frihet räntegifvaren ägt att i Kronans magaziner aflemna otorkad Spannemål och igenom de uppköp af dylike sädessorter, MagazinsDirectionen gjort och från det ena länet transporterat till ett annat, dels un? der magazinering, dels under transporten, desa sa sädesslag förlorat sin fröbarhet och, den på utsäden, i behof varande jordbrukaren, som .under hopp att erhålla duglig säd, ofta dyrt tillköpt sig densamma, blifvit bedragen , hvarigenom stundom missväxt och brist för det följande året äfven blifvit beredd.
Hvar och en inser häraf lätt, att det är ett stort misstag att magazinera otorkad säd, hälst i ett land där man af nu några lyckligtvis inträffade goda skördar, ej må glömma att vårt elimats hårdhet icke kan lemna oss förhoppningar, att sådant alltid skall fortfara, och der er - Den 21 Februarii. farenheten bevittnat, att man mera än i något annat land, är i behof af, att, ifrån goda år samla och bevara dugliga förrådet till fruktansvärdt kommande svaga skördar.
Jag vågar således till Ridderskapets och Adelns upplyste pröfning vördsamt hemställa, om icke den förändring borde vidtagas, att i stället för det Val som hittills stundom blifvit lemnadt Räntegifvarne, att till Kronans Magaziner få lemna antingen oforkad säd eller torkad säd, med afdrag för intörkningetl af 4 Kappar per tunna, det hädanefter må blifva ovilkorligen föreskrifva, att alltid torkad räntesäd, med ofvannämnda afdrag, bör lemnäs, och ingen annan än duglig sådan, på Magazinsförvaltarens aosvar, får emottagas.
Beredd på det inkast, att för sköglösé Orter, ett sådant sädens torkand eskulle blifva för betungande, och att, i en del af rikets orter rior, eller andra torkirträttningar icke finnas, Och i den öfvertygelse att man aldrig bör föreslå ändringar utan att kunna uppgifva mej del och utvägar till befordrande af ett förbattradt ändamål, har jag låtit förfärdiga små modeller, som äfven nu äro bär att tillgå på den torkinrättning, jag vid min i Södermanland belägne egendom, oaktadt jag der haft arne torkinrättningar för eld, i många år begagnat, för all sådan säd, jag velat begagna till utsäde och bereda till duglighet, att, till ett möjeligen kommande års behof af utsäden bevara * ut - Den 21 Fcbruarii. utgörande blott lafvar för soltorkning, der näst efter skörden, på hvarje höstdag med solsken, 2;ne tunnor kunna torkas på hvarje sådan lafve, och hvarmed säkrast af alla torkinrättningar fröbarheten bevaras.
Enkelheten af dessa tork-lafvar och den obetydliga kostnaden dervid, torde bevisa att denna inrätt, ning är verkställbar för hvarje ort af Riket.
Jag vågar således förmoda att hvilket annat inkast som hälst, icke skall uppväga den allmänna nyttan af, att i Kronans magaziner, ingen an. nan än på ett eller annat sätt torkad säd får emottagas.
I händelse Ridderskapet och Adeln täckes finna detta förslag antagligt, torde denna min motion blifva med de öfrige RiksStänden communicerad samt tilfBesvärs- och OeconomieUtskotten remitteradtj och ehuru dylika torklafvar äro afåtskillige jordbrukare både kände och brukade, likväl och då många ännu icke torde känna dem, vågar jag vördsamt föreslå att en af de här inlemnade modeller, må till hvarje Riksstånd, jemte communicationen få ailämnas, N:o 6.
Herr Monigommerie, Gustaf:
Hos oss finnas ännu tvenne inrättningar, hvilka liksom Dykeriet och BergningsCompagniet Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. I Band. 36
Den 21 F einiar ii. i dess nu varande skick, icke öfverensstämma med tidens upplysning och Nationens förädlade begrepp om rätt och billighet.
Det mäst ojäfaktiga beviset pä denna för mig åtminstone tillfredsställande slutsats är, att 1818 års
Ständer vid afgörandet af då yppad fråga om deras afskaffande, lära stadnat tvänne Stånd mot två.
Jag förmodar således att under den sedan förflutne tid af 5 år, allmänna begreppet om dessa inrättningars olämplighet nog stadgat sig, för att nu med framgång kunna yrka och åstadkomma deras afskaffande, det vidtfrägdade folkets nu församlade representanter till oförgätlig ära och i synnerhet till den tjenande allmänhetens behöfliga wioralförädling. General-Assiflancen och Nimmer Lotteriet äro dessa otjenliga inrättningar, som ej sällan räcka hvarandra en hjelpsam hand, och derföre kunna hänföras under samma ämne och såsom lika brottsliga bröder, samfällt åklagas och dömas.
Då GeneralÅssijlancen lockar lättsinnet att förvandla ofta stulet gods till contanter, är det Nummer Lotteriet sorn lika ofta var tjufvars egentliga mål, ehuru AssistanCen var medlet att hinna dit.
Sålunda vågar den förra mot lag och rätt att tillhandla sig hvad orättjångii är, och det sednare att 6åsom rätt och välfången egendom mottaga detsamma.
Den förra är således det lockande medlet, det sednare, det ofverialande ändamålet.
På samma sätt äro pr ti jer ier Den ar Februarii, 563 och tillvaratagande af orättfången egendom förbjuden, under rättvist sträng påföljd i allmänhet, men hvem öfverträder mer oförsynt detta förbud än Gener al Assiflancen^. sorn mottager af aldeles okände personer utan undersökning huru varan är bekommen hvad sorn hälst, tillika taxerande den efter behag och godtycke-
Så är äfven hazardspel och dobbel i allmänhet förbjudna, men kan väl något störe vågspel finnas än Nummer Lotteriet % som genom hoppet om en möjlig vinst lockat och lockar så många korttänkande, nästan alltid fattiga menniskor i städer och på landet, att änclamålslöst uppoffra sina små tillgångar, hvaraf de likväl kunnat äga sitt uppehälle om förlusterne på NummerLotteriet icke bragt dem i nöd, ej sällan i förtviflan och deraf häiflytande många grofva brott.
Huru kunna nu sådane inrättningar stå tillsammans med lag och rätt, med den stigande upplysninningen och med vården al moral'förädlingen och dess heliga fordringar, hvilkas möjliga obrotteliga uppfyllande äro den enda säkra grunden och det nödvändigaste vilkoret så väl för allmän som enjhlt trefnad och sällhet?
En authoriserad kränkning deraf, är ju en authoriserad brottslighet, och da detta måste medgifvas, blir lagens bud i strid vid tillämpningen på corporationer eller allmänna inrättningar och enskilte, då samma sak som är tillåtlig för de förra, är straffbar och vanhederlig hos de sednare.
Denna motsägelse är ju orimlig och blott derföre borde dessa ifrågavarande lag- och suoralkränkande inrättningar upphäfvas.