Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad för öfrigt angår de af Hr Printzensköld framställda anm:r, ber jag att få nämna, att det alldeles icke är någon tillfällighet, som gör, att vaktmästarne i omförmälda Depart. hafva aflöning från båda de förenade rikenas statsverk, äfvensom att sådant ej heller beror af Depart.-chefen; utan det är föreskrifvet i den upgjorda staten, som förefinnes i K. M:s Nåd.
Propos. ang:de 222 Den 22 Aug a s ti e. m. utgifterna å EiksStatens 3:dje Hufvudtitel.
Jag vili nu icke längre uppehålla B. o.
Ad:ns tid, utan anhåller blott om bifall till det förslag, jag förut framställt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utskits förslag oiörändradt och dels bifall dertill med den förändring, att efter orden »embets- och tjenstemän» skulle införas orden »samt vaktbetjente»; framställde H.
Exc. propos. på bifall till Utskits förslag utan förändring, och då dertill svarades flere ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 9.
Utskits hemställanden och redaktionsförslag biföllos. § 10.
Utskits första hemställan bifölls; och lades till handlingarne den sednare, till Borgare- o.
BondeStin gjorda inbjudningen. § 14.
Utskits till BorgareStit gjorda hemställan lades till handlingarne. § 15.
Gr. Mörner; Utskits förslag i förevide 15:de g går derpå ut, att vid beskattning af enskilda banker med sedelutgifningsrätt, ålägga dem viss skatt efter det högsta antalet sedlar, som de under förflutna året haft utelöpande.
Härigenom gynnas företrädesvis sådana bankinrättningar, hvilka kunna drifva rörelse med minsta beloppet af egna sedlar.
För allmänheten åter måste det vara temligen likgiltigt, om den vinst, som tillfallit ett bankbolag, tillkommit derigenom, att den utgifvit egna sedlar eller rört sig med Kiksbankens eller andra bankinrättningars sedlar.
Med ani. häraf vågar jag för min del påyrka att R. o. Ad., som, förra gången ärendet förevar, återremitterat denna g, måtte, med förkastande af Utskits förslag, vidblifva hvad som f'. n. gäller i alside å beskattning för enskilda bankbolag.
Den omständigheten, att den ena se delutgifvande banken har utelöpande ett större antal sedlar, än den andra, utgör ingalunda något bevis derpå, att den förra har en större inkomst på sin rörelse, än den sednare.
Det är många andra omständigheter, som inverka på detta förhållande.
Då emellertid Bevilln.Utskit såsom grundsats antagit, att det är inkomsten, som bör beskattas, så måste det väl äfven vara denna grundsats, som bör följas i afside å de sedelutgifvande bankerna.
Kan det ' Den 22 Augusti e. m.
223 således af räkenskaperna visa sig hvad inkomst en sedelutgifvande bank har, den må vara olika hos olika banker, så är det väl denna inkomst, som bör påföras bevilln., men ingalunda den omständighet, att de hafva en större eller mindre mängd utelöpande sedlar.
En sådan grundsats strider just emot den, som det varit Utsk:ts pligt att äfven här göra gällande, och då de sedelutgifvande bankerna äro i en sådan ställning, att de på det mest beqväma sätt i verlden hafva tillfälle att bereda sig högst betydliga inkomster i jemförelse med hvad andra kunna göra; så är det också billigt att de få betala i förhållande derefter.
Då man dessutom icke kunnat ådagalägga att någon orättvisa eller någon obillighet legat i den beskattningsgrund för ifrågav:de banker, som hittills blifvit följd, utan tvertoin erfarenheten gifvit vid handen att dessa banker, om de än knotat öfver att de måst betala en så dryg afgift, ändock existerat, och vid oktrojtidens slut sökt vinna förlängning i sin tillvaro, så anser jag rättast att bibehålla nu gällande beskattningssystem i detta afs:de, hvarföre jag förenar mig med Gr.
Mörner, ehuru jag visserligen förutser, att den sympathi, som Bevilln.
Utsk:t har för sina i många fall utopiska läror, skall göra, att mitt yrkande lemnäs utan afs:de.
Det är icke ensamt sedelutgifvande ban ker, hvilka bedrifva bankrörelse, utan sådan idkas äfven af både andra banker och enskilda personer.
Det finnes således icke något skäl, hvarföre de skola beskattas olika med andra En rörelse, som står alla fritt att drifva, bör beskattas såsom all annan rörelse.
De sedelutgifvande bankerna skola lemna precist samma bevilln. som annan rörelse, nemi. 1 %\ men derutöfver ega dessa banker privilegium, eller en rättighet, som icke tillkommer någon annan i landet, nemi. att begagna kreditsedlar.
Nu är det väl lämpligt, att de få skatta för ett rättighet, sora tillkommer dem och ingen annan.
Om det således icke är för rörelsen, hvilken för dem beskattas lika med alla andra, utan för det nämnda priyilegiet, som de ega, så måste väl äfven det beskattas i förhållande till den utsträckning, med hvilken de begagnat detsamma, och således i förhållande till den mängd sedlar, som under året varit utelöpande.
Det finnes fabriksidkare, handlande och många andra, hvilka kuttna hafva mycket mera än 5 % på sina penningar, ja, som t. o. m. kunna vinna 15 till 20 % derpå; men icke sätter man i fråga att etablera en progressiv beskattning, så att om en näringsidkare är nog lycklig att på sin rörelse förskaffa sig en högre inkomst, han då genast skall skatta derför.
Då deremot, såsom jag nyss nämnt, de sedelutgifvande bankerna ega ett särskildt privilegium, som ingen annan har, nemi. att utgifva kreditsedlar, så kan man också beskatta denna rättighet, och det i samma mån som densamma begagnas.
Jag anhåller om bifall till förslaget, hvilket redan är bifallet af 3 Stånd.
Jag har i komiterades förslag icke funnit något enda stadgande, som jag anser så besynnerligt som det nu förev:de, Den 22 Angnst! e. tn. och jag kunde aldrig under våra arbeten i kornitén förklara, hvarifrån den ingifvelse kom att till beskattningsgrund för de sedelntgifvande bankerna lägga den omständigheten, att den ena en dag under sin tillvaro haft ett större antal utelöpande sedlar, än den andre.
Våra beräkningar äfvensom upgjorda tabeller utvisade noggrannt att den utelöpande sedelstocken ingalunda står i något förhållande till den inkomst, som genom bankrörelsen upkommit.
Det är visserligen något eget i det stadgande, som för flere riksdagar sedan infördes, att de enskilda bankerna skulle betala en högre be vi 1 ln. än andra industriella inrättningar i Sverige, men de hafva dock redan vant sig vid denna beskattning, hvarföre den också är tagen i beräkning vid utfärdandet och upköpet af aktiebrefven.
Jag vill således hellre bibehålla den höga och i många fall alltför höga beskattning, som nu utgår af de enskilda bankerna, än ingå på den nya beskattningsmethoden.
Emellertid ber jag att få för R. o. Ad. framställa ett förslag, som jag väckte i komitén, men som der icke lyckades göra sig gällande och möjligen röner samma öde här.
Jag vill dock hafva det förvaradt i Ståndets prot:r såsom en reservation å min sida emot komitéens och Utsk:ts vidunderliga förslag.
Mitt stod i nära öfverensstämmelse med nu gällande stadgande, blott med någon nedsättning i skatten, äfvensom en utsträckning af bevil!n:n för filialbankerna.
Det är en känd sak, att dessa filialbanker under sednare åren lemnat lika stor behållning som de enskilda.
Man säger visserligen, att dessa sednare hafva ett privilegium att utgifva kreditsedlar; men de förra hafva också ett privilegium, nemi. att få gifva invisningar på R.
St:rs Bank, hvilka löpa landet omkring lika väl som reda penningar.
Den ena bankens fördel är således efter min åsigt ingalunda större än den andras.
Mitt förslag lydde sålunda: »Bolag, som bildat sig för bankrörelses bedrifvande och dertill erhållit K. M:s Nåd. oktroy, erlägger i bevilln. enl. 2:dra Art. 1 % af den årliga behållningen samt en afgift af 8 % af det belopp, hvarmed behållningen för året öfverstiger fi för hundrade å hvad af tecknings sumraan blifvit kontant tillskjutet».
Då jag förra gången hade ordet, åberopade jag nu gällande Bevilln.stadgas föreskrifter; men då ordalagen i densamma måste något jemkas, så att de passa in i det förslag, som Utsk:t afgifvit, och jag för min del alldeles icke har något emot den utsträckning af stadgandet, som af Hr Stuart blifvit ifrågasatt, skulle jag vilja instämma i hans förslag endast med den modifikation, att redaktionen något ändrades till öfverensstämmelse med Utsk:ts upställnitig af §:n.
Det är redan i en föregående § afgjordt, att en afgift af en procent bör erläggas af all inkomst, och således behöfver detta icke uprepas.
Jag tror derföre, att om man vill bibehålla Utsk:ts upställning, ordalydelsen af §:ii kunde blifva denna: »Bolag, som bildat sig för bank-rörelses bedrifvande och dertill erhållit K. M:ts Nåd. oktroy, erlägger i bevillning enligt 2 Art. en afgift af 8 procent af det belopp, hvarmed - Den 22 Augusti e. m. 225 med behållningen för året öfverstiger 6 för hundrade å hvad af teckningssumman blifvit kontant tillskjutet.»
Genom en sådan redaktion passar stadgandet tillsammans med Utsk:ts förslag i öfrigt. utan att något uprepande af hvad som förut är föreskrifvet, behöfver komma i fråga.
Lagerbjelke: 1 afs:de å redaktionen må det visser ligen vara en sanning, att det sist framställda förslaget kan sägas passa in med Utsk:ts, men icke i afs:de å innehållet.
Ty enligt detta förslag skulle alla banker, som erhållit K.
M:ts Nåd. oktroy, betala, utom den vanliga bevillningen, en afgift af 8 proc. för den inkomst, de kunnat hafva utöfver 6 proc. på kontant insatta summor.
Man kan föreställa sig, att det vore rättvist; men då fördrar samma rättvisa, att alla andra bolag äfven böra erlägga 8 proc. för all vinst, de hafva utöfver 6 proc.
Det finnes möjligen också bank-bolag, hvilka drifva sin rörelse med ganska stor vinst, utan att de erhållit K.
M:ts oktroy; och slutligen, hvarför skall ej hvarje närings-idkare, som är nog lycklig att åtnjuta mer än 6 proc. på sitt kapital, äfven betala till staten 8 proc., utom bevillning efter 2:dra art.?
Man talar om likhet i beskattning; men så snart inkomsten för en viss näringsgren stiger till 6 proc., vill man ålägga den 8 proc.; men mati vill icke göra samma stadgande gällande för alla andra näringar.
Hvar finnes då likheten, hvar rättvisan?
Dermed är man inne på den så mycket och med så grundade skäl klandrade progressiva beskattningen.
Hr Stuarts och Gr.
Mörners förslag innebär således den orättvisan, att det för det första blott drabbar ett slag af näringsidkare, och för det andra utgör en progressiv beskattning.
Att deremot de sedelutgifvande bankerna, som hafva ett särskildt monopolium att utgifva kreditsedlar, få skatta derför i den mån de sig deraf begagna, kan väl icke vara annat än riktigt.
Jag anhåller derföre fortfarande om bifall till Utsk:ts förslag.
Det försvar, Gr.
Lagerbjelke nu lemuat Utsk:ts förslag, har som mig syne», det väsendtliga felet, att det innefattar motsägelser mot sig sjelft.
Först säger Hr Gr:n, att det hvarken är billigt eller rättvist, att den som drifver rörelse eller näring, hvilken som helst, skall betala mer än deo andra; följer jag denna grundsats, så blir det också en orättvisa att beskatta en sedelutgifvande bank mera, än något) annan, som beskattas efter inkomst.
Men sedan tillägger Hr Gr:n, att ett bank-bolag, som fått rätt att utgifva sedlar, derigenom har sfi stor fördel, att det väl tål vid att särskildt beskattas.
Men hvarföre skall jag beskatta den serskilda fördelen?
Det innebär ju en uppenbar motsägelse!
Det är just den öfverdrifna inkomsten, som dessa bolag erhålla derigenom att de slå sig tillsammans för att utlåua penningar, som bör utgöra grunden för den högre beskattningen för dessa bolag, än som i allmänhet bör vara fallet med bolag, som med egna medel drifva H. IX. 15 Den 22 A ugust! e. m. en rörelse, äfven om den inkomst, de deraf erhålla, blir något högre.
Går man åter till en jemförelse emellan de olika bankerna, så anser jag att filialbankerna hafva en fördel, som de andra icke ega, nemligen att mot en ringa ränta i „ R.
St:rs bank fä ett betydligt rörelse-kapital, på hvilket de ega rätt att taga högsta lagliga ränta.
Jag frågar, om icke äfven detta är en fördel, som den enskilde ej har sig förunnad, och om icke äfven den borde särskildt beskattas?
Det synes mig så klart, att någon tvekan att erkänna denna grundsats icke gerna bör kunna hos någon upstå.
Det bör således vara samma norm för beskattningen af filial-bankerna, som af privat-bankerna.
Filial-bankerna få låna ända till en million ur Riksbanken emot låg ränta, under det att de sjelfva sedermera vinna nära nog dubbla beloppet derpå.
Det är detta förhållande, som bör utgöra den rättvisa grunden för en högre beskattning af dessa slags banker, än af individen , dessa må under form af bolag eller enskilda bankirer uppenbara sig.
Jag kan således icke annat än förena mig i det förslag, som Gr.
Mörner framställt, på det att åtminstone tre leda möter inom detta Stånd måtte vara ense om en och samma sak.
Jag anhåller att §:n måtte erhålla den lydelse, som berörde förslag innefattar.
Äfven jag instämmer i det af Gr.
Mörner här framställda förslag.
Om man med Gr.
Lagerbjelke säger, att det är oriktigt att pålägga en progressiv beskattning, så försvaras detta dermed, att man en gång utgått från den grundsats att, beskatta bankbolag till följd af den förmån, som är dem medgifven, samt ålägga dem någon högre beskattning, än andra industriella företag.
Det må vara att undantag göras från den allmänna regeln i afs:de å banker; men som skäl derför har äfven Utsk:t sagt, att det är till följd af det privilegium, som dessa inrättningar ega.
Hvad vilja deremot komiterade?
Jo föreslå, att man skall lägga en särskild skatt på sedel-utgifningen.
Men hvad är grundtanken i hela detta förslag?
Att inkomsten skall beskattas!
Hvarföre gör man då i denna enskilda punkt ett undantag från den allmänna regeln?
Ett afsteg från den princip, som i allt öfrigt blifvit följd?
Vi veta ganska väl, att härvarande enskilda bank, som befinner sig i centrum af rörelsen, der en stor mängd af Riksbankens sedlar finnes, rör sig mycket litet med egna sedlar, men har dock vida större vinst, än andra banker i landsorten, hvilka alltid måste hafva en stor massa egna sedlar.
När jag då utgår från principen af inkomst-beskattning, är det väl rimligt, att den bank, som begagnar sedelut.gifningsrätten i mindre mån, skall betala lägre skatt, än den som begagnar den vidsträcktare, under det att den förras inkomster kunna vara många gånger större, än den andras.
Vill man uprätthålla ett förslag, hvilket man ideligen säger grunda sig på inkomst-beskattning, så måste man väl konsequent genomföra detsamma.
Hr Stuart har också ganska riktigt anmärkt, att filial-bankernas rättighet ätt utgifva invisningar på R.
St:rs bank är lika mycket
Den 22 Augusti e. m. 227 ett monopolium som det andra.
Jag kan således icke inse rättvisan af att beskatta sedelutgifningsuätten mera än nyssnämnda privilegium, serdeles som denna rätt alldeles icke lemnat inkomst i proportion efter den utsträckning, hvaruti den blifvit begagnad.
Om man således vill fasthålla den princip, som ligger till grund för förslaget, anser jag att man bör bifalla Gr.
Mörners hemställan, förutsatt att E.
St:r i allmänhet vilja bibehålla särskild beskattning på banker.
Mörners förslag åsyftar samma mål, som det af mig framställda, och har det företräde att vara mera öfverensstämmande med Utsk:ts, vill jag afstå från mitt och före na mig med Gr. Mörner.
Det är ganska riktigt som Gr.
Sparre ytt rat, att detta förslag i allmänhet afser inkomst-beskattning; men Grin har förglömt, att det hvilar icke blott på en sådan beskattning, utan äfven på en lika sådan; och hvilken likhet det skulle blifva, om man stadgade, att den ena skall betala 1 proc. och den andra 9 proc., det kan åtminstone icke jag inse.
Hr Grin har vidare sagt, att den ena banken är belägen i en landsortsstad och den andra i centrum för allmänna rörelsen, hvarföre också den ena har ringa inkomst, under det den andra kanske har 10 gånger högre.
Om så är förhållandet, så kommer också den i den stora staden belägna banken att, enligt Utsk:ts förslag, betala 10 gånger mera, än den lilla, och detta är både billigt och rättvist.
Men icke vöre det likhet ocb rättvisa, om den större banken skulle betala en mycket högre proc. derföre, att den haft större vinst.
En annan talare har sagt, att det väl är ganska billigt, att, så snart staten gifver någon fördel, så blir ocksp beskattningen till följd deraf högre, och derföre böra äfven filialbankerna betala en högre inkomst-skatt.
Vore detta riktigt, så skulle man med precist samma skäl kunna påstå, att då staten gifver fastighetslån, så böra äfven de, som deraf komma i åtnjutande, betala drygare bevillning.
Jag återkommer ännu en gång till yttrandet, att den bank, som ligger i centrum tor rörelsen, bör erlägga högre bevillning, än den, som har sig säte i en landsortsstad.
Jag har för min del trott, att det vore naturligt, att om man i hufvudstaden förtjenar mera, än i andra städer, så kommer man också enligt Utsk:ts förslag att betala mera, än på andra ställen.
Men skall man derjemte betala 8 proc., så beklagar jag hufvudstadens rörelse och föreställer mig att dermed icke blir så mycket att skryta.
Man bör då också för de egendomar, som ligga i närheten af hufvudstaden, betala högre bevillning, än för alla andra; ty otvifvelaktigt är der större tillfälle att förtjena, än i andra trakter.
De sedelutgifvande bankerna blifva efter Utsk:ts förslag lika beskattade med alla andra banker; men de hafva ett privilegium att utgifva sedlar, ocb för åtnjutande deraf böra de väl Be - Den 22 Augusti e. m. tala.
Denna skatt bör bestämmas efter den utsträckning, till hvilken privilegiet begagnas; och det billiga häruti synes bäst deraf, att man sagt att det finnes banker, sorn utgifva ganska litet sedlar, men dock drifva en vidsträckt rörelse med ganska stor vinst.
Eör- denna större vinst få de betala sin ena proe. till stats-kassan; men för privilegiet skola de betala särskildt.
Lagerbjelkes sednäste ytt rande, anhåller jag blott att få påminna derom, att II. o. Ad. på förmiddagen genom votering afgjort, att för en viss slags fastighet skall betalas 3 öre för hvarje 100 rdr af samma fastighets verkliga värde, under det att 1!. o. Ad. i öfrigt beslöt, att för all annan fastighet skall betalas 5 proc. af dess verkliga värde.
På båda ställena var det fråga om verkliga värdet; men den ena gången skulle skatten utgöra 3 och den andra gången 5 öre.
Vare detta sagdt för att visa jemuheten af beskattningen; men härtill kan ytterligare läggas, att vid fastighetens beskattning det i sjelfva verket icke är fråga om skatt på inkomst, ty det kan möjligen hända att t. ex. en husegare, hvilken hör till dem, som enligt det nya stadgandet komma att få vidkännas den högre skatten, icke under året har haft den ringaste inkomst af sitt hus, derest detsamma stått under ombyggnad eller reparation.
Vid bankernas beskattning åter är fråga om, huruvida en rörelse, som gifvit öfver 6 proc. å kapitalet, skall betala något högre skatt.
Skall en sådan erläggas utöfver den bevillning af en proc., sorn alla rörelse-idkare måste vidkännas, så vill det synas åtminstone mig billigare, att denna förhöjning i lika grad drabbar alla dem, sorn hafva lika stor inkomst, så att den icke i mångfaldigt högre grad tynger på den, som haft mindre inkomst, än på den, som haft en större sådan.
Jag tror således att det af Hr Stuart framställda och af mig biträdda förslaget är rättvisare och billigare än Utsk:ts, hvarföre jag fortfarande yrkar bifall derå.
Med auledn. af Gr.
Mörners påpekan de af de beslut, som E. o. Ad. i f. m:s plenum fattat, anhåller äfven jag, att få i Ståndets minne återkalla ett bland de många skäl, sorn anfördes såsom grund derför, att samma verkliga värde på en landtegendom gifver mindre inkomst, än en stadsfastighet, eller med andra ord, att 100,000 rdr i en landtegendom gifva mindre behållen inkomst, än i 00,000 rdr nedlagda i en stadsegendom.
Detta var ett af skälen för det fattade beslutet, och det torde nu icke vara tillfället, att ingå i en närmare utveckling af delta ämne.
Hvad beträffar sednare delen af Hr Grins yttrande, så bardet redan många gånger blifvit antydt, huruledes i alla händelser, efter Utsk:ts förslag, samtlige banker skola beskattas med samma proc. för sin inkomst, och således större för större inkomst och mindre för mindre; men att derjemte, då man vill beskatta ett privilegium, som dessa banker hafva, vilja göra det efter den större inkomsten, kan väl icke kallas billigt.
Det visades nyss, att en bank kan hafva en ganska stor inkomst, utan att i vid - 11 c ti 22 Augusti e. m. sträckt mån begagna sin sedelutgifningsrätt.
Vore det då billigt, att beskatta denria rätt efter hela inkomsten?
Jag tror det icke, och anhåller fördenskull fortfarande otti bifall till Utskits förslag.
Det, är ganska lätt, att komma till riktiga slutsatser, då man griper sina premisser ur luften.
Hvarifrån halden siste värde talaren fått, att det är sedelutgifningsrätten, sorn skall beskattas?
Förslaget går ju ut på att beskatta inkomsten, och den värde talaren säger sjelf ouphörligen, att detta är förslagets förnämsta förtjenst.
Hvarifrån har den värde talaren nu fått, att det icke är inkomsten, utan sedelutgifningsrätten, som skall beskattas?
Gr:n säger, att orsaken till olikheten emellan be vi 11- ningen för landt- och stadsfastighet, var den olika inkomsten.
Nå väl, då säger jag, att samma förhållande bör ega rum i niirv-.de fall, så att den högre inkomsten på ena stället bör föranleda högre beskattning, än den lägre på ett annat.
Skulle man beskatta sedelutgifningsrätten särskildt såsom ett privilegium, så komme man till ett alldeles nytt beskattningssystem.
Då skulle man säga till apothekarn<* att de borde betala först och främst efter sin inkomst och sedan särskildt för privilegiet.
Men sådan är icke förslagets mening.
St:r, derföre att ifrågav:de banker äro särdeles lukrativa inrättningar, beslutat att ålägga dem en bevillning af 8 proc., när vinsten öfverstiger G proc., det är rättvist; och endast derigenom bibehåller man jemlikhet mellan alla.
Jag yrkar bifall till Gr.
Mörriers förslag.
Jag ber om ursäkt, att jag ännu en gång uptager B. o. Ad:s tid med ett anförande; men då den siste värde talaren yttrat, att jag tager mina argumenter ur luften, sä skall jag söka ådagalägga att detta påstående kan tillämpas på honom sjelf.
Hr Printzensköld har nemi. flera gånger sagt, att Utskits förslag i denna del skulle vara orimligt derföre, att det afviker ifrån den upställda principen af inkomstbeskattning.
Men händelsen är, att Utsk.-ts förevide förslag icke är ämnadt att utgöra någon beskattning å inkomst; .ty sådan är föreslagen i 2:dra artikeln, der också ganska riktigt en inkomstbeskattning af en proc. är lagd på de sedelutgifvande bankerna.
I 3:dje artikeln åter förekommer icke ett ord om inkomstbeskattning, utan den handlar om bevillning af frälseegendomar, för post- och lotshemman, för rättighet till skogsfång på allmänningar, för Dylta bruks tillverkningar och slutligen för bankbolag med sedelutgifningsrätt, äfvensom af utländske handlande och handelsexpeditör.
Ingen lärer väl kunna påstå att allt detta är någon inkomstbeskattning, hvadan Hrrue torde kunna afgöra hvem af oss, Hr Printzensköld eller jag, som talat i vädret.
Jag fruktar, att det blir den siste värde talaren, på hvilken detta yttrande kommer att tillampas.
Hr Grin har åberopat hvad 3:dje artikeln innehåller.
Men hvad är detta, annat än iukorostbevillning?
Denna bevillning utgår ju 230 I) en 22 Augusti e. m. efter den procent, som man uträknar att t. ex. en fastighet ger.
Men en sedelulgifning är något helt annat; det är en vanlig industrirörelse.
Grunden för dess beskattning måste vara inkomsten, och då den, jemförelsevis med andra industrier, är särdeles lukrativ, så har man också ansett, att en särskild beskattning bör för den ega ruta.
Sedan öfverläggningen nu ansetts fulländad, yttrade II.
Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag och dels att li. o.
Ad., med afslag derå, måtte besluta, att den ilrågavide §:n skulle erhålla följande lydelse: »Bolag, som bildat sig för bankrörelses bedrifvande och dertill erhållit K. M:t.s Nåd. oktroy, erlägger, utom bevillning enl.
2:dra artikeln, en afgift af 8 proc. af det belopp, hvarmed behållningen för året öfverstiger 6 för hundradet å hvad af teckningssumman eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet.» Härefter framställde II.