Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge skatten var obetydlig, låg det naturligtvis hufvudsakligast i bränvinsbrännarens intresse, att ur råämnet frambringa så mycket bränvin som möjligt, men då bränningsafgifien blifver förhöjd till det betydliga beloppet af 16 sk. b:ko per k:a, så öfvergår detta intresse till ett annat, nemi. att på den kortaste tid kunna tillverka mesta bränvinet, äfven med förlust af något af det qvantum bränvin, som eljest kunnat ur mäsken utdragas; ty den vinst, som upkommer derigenom, att pannan frambringar mera bränvin än som vid skattens åsättande blifvit beräknadt, öfverväger förlusten af att råämnet icke helt och hållet tillgodogöres.
På grund häraf tager jag mig friheten tillstyrka, att någon bestämmelse i afseende å de enkla redskapens form i förordningen intagas.
Alt detta sker på det sätt, att en viss modell för de mindre pannorna fördskrifves, på sätt K.
M. föreslagit, tror jag äfven vara det rättaste.
Man kan häremot visserligen anmärka, att alla pannor, som ej ega denna form måste till följd häraf omarbetas, hvilket onekligen skulle medföra olägenheter; men om man, för att undvika delta, inskränker sig till den här föreslagna bestämmelsen af en viss proportion emellan pannans höjd och (hams ter, så behöfva alla de pannor, hvilkas dimensioner inträffa med eller icke upgå till denna proportion, icke omarbetas, utan endast sådana pannor, hvilkas dimensioner öfverskrida den fastställda proportionen, och antalet deraf torde icke vara så särdeles stort, enär de pannor, hvilkas diameter är 5 gånger större än höjden, äro enl. allmänna meningen de, som tillgodogöra det mesta bränvin af en viss qvantitet råämne.
Till följd af hvad jag nu haft äran andraga, och i öfverensstämmelse med K.
M:s förslag i detta hänseende, anhåller jag, alt en bestämmelse i afseende å de mindre redskapens proportioner, måtte af R. o. Ad. fastställas.
Emellan K.
M:s Propos. och Utskrs förslag förefinnes den ganska väsendtliga skillnad, att den Kongl. Propos. medgifver icke så obetydligt större enkla pannor än dem Utsk. funnit lämpligt föreslå.
Det är kändt, att ju vidare pannans botten är i förhållande till dess höjd, desto fortare går averkningen.
Men det finnes dock en gräns för bottnens allt för stora utsträckning, bestående deruti, att, på sätt Hr Braunerhjelm anmärkt, mäsken icke får stå lägre än 5 tum, derest pannbottneu ej skall laga skada.
Nu är det gifvet, att ju mindre pannan är, desto svårare är det att få Den 27 April e.
m 539 en vid botten med 5 liim djupsiående mäsk, men att deremot, då pannan är stor, bottnen kan blifva ofantligt vid i förhållande lill höjden, hvaraf följer, att det är en väsendtlig- skillnad, att låta pannorna ega hvad form som helst, dä de äro stora, på sätt K.
M. föreslagit, än då de ovilkorligen skola vara mindre, såsom Utsk. tillstyrkt.
Den våda, som i detta hänseende, enl. K. M:s förslag förefinnes, eger således icke rum, om Utsk:s förslag gillas.
Deremot skulle, om ett dylikt stadgande införes, icke obetydliga olägenheter upkomma för ägarne af de mindre pannorna.
Det är gifvet, alt hvarje panna, som icke fullt öfverensstämde med den fastställda ritningen, måste omarbetas och om denna omarbetning blefve äfven i ganska ringa män felaktig, kunde densamma af vederbönde kontrollörer kasseras, så att en dylik föreskrift skulle gifva anledn. till onödigt trakasseri och undersökningar från fiskalernas sida.
Då man öfver hufvud taget gått lemligen hårdhändt tillväga emot de mindre pannornas ägare, ser jag intet skäl att onödigtvis vid delta tillfälle pä samma sätt förfara, och skulle äfven, till följd af Utsk:s förslag, pannornas afverkningsförmåga blifva något större än beräknadt är, så kan detta likväl icke blifva annat än en obetydlighet, då man besinnar, huru liten pannan är.
Jag vågar således anhålla om bifall till denna §.
Lagerbjelke och hade ämnat, på sätt han redan ulredt, fästa upmärksamhelen på den väsendtliga skillnad, som uti ifrågavartde hänseende förefinnes emellan K.
M:s och ötsk:s förslag.
När den enida-pannan får ega en sådan storlek, som i K. M:s Propos. medgifves, kan det vara nödvändigt att fastställa en viss norm för densammas konstruktion, men förhållandet blifver annorlunda, enl.
Utsk:s förslag, som icke medgifver att pannornas rymd är större än 20 k:r.
Skulle möjligen dessa pannors afverkning blifva något större än enl.
U(sk:s beräkning, så är ju detta icke så farligt, ty den försnillning af skatt, som derigenom skulle upkomma, blefve ganska obetydlig.
Raabs förslag vara alldeles obehöfligt och anhåller ånyo om §:ns godkännande.
Jag anhåller först att få bemöta den gjorda framställningen derom, att det af mig föreslagna stadgandet skulle leda till mycket obehag och trakasserier, emedan Fiskalerna ständigt skulle undersöka, huruvida pannornas beskaffenhet öfverensstämde med den fastställda modellen.
Denna undersökning behöfde likväl icke ske annat än vid det tillfället då pannan upmälles, och skulle sedermera ej ifrågakomma, sä att det fruktade obehaget ej blefve särdeles stort.
Hvad derefter beträffar den omtalade skillnaden emellan pannornas rymd enl.
K. M:s förslag och enl.
Utsk:s, så utgöres denna skillnad icke af mera än 7 k:r för pannor utan mäskvärmare och 3 k:r för pannor med mäskvärmare.
Icke kan denna obetydliga skillnad, utgörande icke fullt en tredjedel al pannerymden, vara af sådan vigt, att den skulle göra all begränsning af pannans vidd öfverflödig.
Man har sagt, att mäsken icke bör stå lägre eller högre 540 Den 27 April e. m. än 5 tum.
Jag erkänner, alt jag icke har uträknat, huru högt mäsken kommer ali slå, i fall pannans proportioner blifva sådana jag föreslagit, men jag vill blott omnämna hvad i Utsk. upgafs af dem, som närvarit vid den skedda profbränningen med en 20 k:s panna, eller att mäsken deruti stod 5 tum hög vid kanterna, men lOtum i bottnen.
Dessutom ber jag ali fä nämna, att man i andra länder påfunnit ett ganska enkelt sätt att förekomma vidbränning, bestående deruti, ali man utpressar det tjockaste af den utjästa mäsken och endast bränner återstoden — det tunna, då den utan fara för vidbränning kan afkokas, om den står knappt 2 tum djupt.
Den större afverkningsförmåga, som pannan genom bottnens allt för stora vidd skulle erhålla, blefve icke så obetydlig, som man tyckes vilja föreställa sig.
Den enda grund, hvarpå raotståndarne till Frih.
Raabs förslag hittills stödt sig, är, att det maximum för de. enkla pannornas storlek, som blifvit af Utsk. bestämdt, är mindre än det af K. M. föreslagna.
Lagerbjelke har ansett denna omständighet vara så väsendtlig, att en föreskrift i afseende ä pannornas form endast härigenom blifvit alldeles öfverflödig.
Men denna skillnad är i sjelfva verket icke så vigtig som man velat förespegla.
Då 20 förhåller sig till 27 ungefärligen såsom 3 till 4, är således pannerymden enl.
Utsk:s förslag endast ^:del mindre än uti K. M:s Propos.
Kan nu denna inskränkning i pannerymden göra en bestämmelse öfverflödig, som man eljest anser vara ganska välbetänkt, ja till och med medgifver varit oeftergiflig.
Det är dessutom alldeles icke en småsak, om man, genom att gifva pannan någon förändrad konstruktion, kan updrifva dess afverkningsförmåga måhända till dubbelt emot hvad vid skattens åsättande blifvit beräknadt.
Efter hvad jag hört berättas, har jn uti ett bränneri här i trakten af hufvudstaden man kommit ända derhän, att tillverkningen under dygn med en enkel panna, titan mäskvärmare, npsligit ända till 1| gånger pannerymden, då deremot, enl. Utsk:s beräkning, en sådan pannas afverkningsförmåga endast skulle upgå till af pannerymden.
Averkningen med denna panna är således mera än dubbel emot den afverkningsförmåga, Utsk. antagit, och vid sådant förhållande kan det väl icke vara likgiltigt, att skatten, som blifvit beräknad att utgöra 16 sk. b:ko per k:a, i sjelfva verket icke skulle komma att utgå med mera än 8 sk.
Då flera mill:r k:r bränvin onekligen komma alt tillverkas med enkel redskap, så låter det såsom mig synes, svårligen försvara sig, att man, oaktadt man har exemplet af ett missbruk i så stor skala som det omnämnde för ögonen, likväl uraktlåter att vidtaga en åtgärd, som så lätt skulle kunna förekomma detsamma.
Jag har icke hört anföras någon enda verklig olägenhet, som skulle blifva en följd af ifrågavarule förslag till begränsning af pannornas vidd och då man erkänt och måste erkänna, att bränvinsbrännaren på nu antydda väg kan undandraga sig den beskattning, som R.
St- vid tillverkningen afsett, kan jag icke rätt begripa, hvarföre man mot - Den 27 April e. ra. 541 sätter sig en bestämmelse, hvarigenom en sådan försnillning skulle göras omöjlig, aldra helst då det, på sätt Frih.
Haab sednast yttrade, eljest lärer blifva svårt för K.
M. att vidtaga denna åtgärd, enär den utöfvar ett inflytande på beskattningen.
Jag vidblifver min anhållan att den begränsning af de enkla pannornas vidd, som Frih.
Raab föreslagit, mätte af R. o. Ad. gillas.
För den händelse att R. o. Ad. skulle fästa af seende 4 min framställning, så får jag föreslå, att l:sta mom. af 7 § måtte erhålla följande redaction: ”alt pannan får äga hvad form som helst, dock att dess diameter ej må öfverstiga sju gånger dess höjd.” Frih. af Ugglas, Curt Gust.:
Jag är i sjelfva luifvudsaken ense med Gr.
Lagerbjelke och Hr Braunerhjelm och vill endast, med anledn. af Hr Gripenstedt yttrande, göra den anmärkn., att del var ganska nödvändigt, alt den af K. föreslagna pannan skulle vara konstruerad efter en viss form, enär den af K.
M. föreslagna skallen endast är beräknad att utgöra 12 sk. för k:a.
Nu deremot hafva 3:ne
Stånd redan beslutat, ali afgiften för en k:a bränvin skall utgå med 10 sk., och vid sådant förhållande är det vida mindre farligt, oro afverkningsförmågan skulle något öfverskrida Utsk:s beräkning, än del hade varit, om K.
M:s förslag i afseende å beskattningen blifvit antaget.
Jag hemställer, huruvida det icke vore lämpligare alt återremittera denna § än att nu besiämmahans ordalydelse.
När 2:ne Stånd godkänt Betänk., samt BondeSt. återremitterat detsamma, så och för den händelse att R. o. Ad. jemväl skulle ålerförvisa denna g, korame Ulsk. i tillfälle alt laga i öfvervägande, huruvida det vore skäl att göra den föreslagna ändringen eller icke.
Om hon beslutas, kunde bon i Utsk. verkställas med mera noggrannhet, än som nu torde blifva fallet.
Hr Hjärne: Sedan Hr Braunerhjelm utredt förhållandet, anser jag mig kunna vara ganska kort och vill endast tillägga, att om pannan innehåller 20 eller 27 k:r, så inverkar detta sä obetydligt pä afverkningsförmågan, alt det nästan är omärkligt.
Jag anser det skäl, som blifvit framställdt emot Frih.
Raabs förslag, gälla lika mycket för en panna af 20 k:rs rymd, som för en panna af 27 k:rs rymd.
Det är blott när pannerymden upgår till 40, 50 eller 60 k:r, som den nu föreslagna begränsning torde vara nödvändig.
För öfrigt ber jag alt få fästa upmärksamheten derpå, att 2:ne Stånd redan bifallit detta Betänk, och alt det vid sådant förhållande är föga troligt alt Ulsk., till följd af en återremiss från R. o. Ad. af denna punkt, skall frånträda sitt af 2:ne
Stånd redan godkända beslut, hvilket beslut jemväl torde vara grundadi på en noggrann kännedom af det tekniska i denna fråga.
På grund häraf tillstyrker jag bifall till denna §.
Frih. af Ugglas gjort derom, att de mindre pannornas begränsning till deras vidd vore af mindre vigt, sedan skatten blifvit förhöjd till 16 sk. per 542 I) e n 27 April e. m. k:a, än om skallen, på sätt K.
M. föreslagit, blifvit fastställd till 12 sk. k:n, får jag förklara, alt detta beror helt och hållet uppå den synpunkt, hvarifrån man betraktar frågan.
Då skattebeloppet är höjdt till 1(5 sk., är det nemi. klari, att vinsten af en tillställning, sådan som den nu ifrågasatta, hvarigenom den beräknade tillverkningen kan öfverskridas, blifver betydligare, än om skatten endast utgjorde 12 sk.
Om således något korrektiv skall finnas emot försöket att updrifva pannornas afvelAningsförmåga utöfver den antagna beräkningen, så torde della korrektiv snarare böra vidtagas, då det gäller en större summa, än dä fråga endast är om en mindre.
I afseende på Hr von flartmansdorffs begäran om återremiss får jag förklara, alt jag icke för min del bar något alt deremot invända, och detta sä mycket mindre, som min mening så lill vida afviker från-Flili.
Raäbs förslag, att jag anser det pannans diameter ej bör tillåtas vara större än 5 gånger pannans höjd.
Jag hemställer till Hr von Hartmansdorff, huru vida för vinnande af den förändring, som här åsyftas,, en återremiss af § är behöflig, då R. o. Ad. i del fall kommer alt öfverlemna åt Utsk. alt i detta förslag göra de redactionsförändringar, som i anledn. af R. o. Ad:s beslut böra vidtagas.
Det skäl till en återremiss, sorn' förefinnes i Hr Gripenstedts från min åsigt något afvikande mening, torde äfven kunna förfalla, då jag förklarar, alt jag icke envist fast håller min mening, utan gerna skall, ifall Hr Gripenstedt icke skulle finna för godt att förena sig med mig, instämma i hans yrkande.
Skälet, hvarföre jag ansett mig böra påyrka proportionen af 1 till 7, är att Utsk. ansåg, att, ifall någon begränsning skulle bestämmas, borde den äga närande proportion.
Jag vet visserligen, att proportionen af 1 till 5 är fördelaktigare, men har föreställt mig, alt det är bättre att hafva någon begränsning än ingen.
Hr Gripenstedts anmärkn. emot Frih. af Ugglas vore riktig, ifall det endast funnes mindre bränuerier med enkla pannor.
Men nu hafva vi äfven de s. k. större brännerierna med ångpannor och då, enl. K. M:s förslag, dessa sednare skulle draga en skatt af 16 sk. för k:a, under det att de enkla pannornas beskattning endast skulle utgöra 12 sk. per k:a, så är det ju klart, att ifall de sednares afverkningsförmåga kunde updrifvas så högt, att skatten sjönke till ett ännu mindre belopp än 12 sk., skulle det blifva en så stor fördel ait tillverka bränvin med de lägre beskat tade enkla redskapen, att de stora brännerierna nedlades.
Derföre var det ock nödvändigt att föreskrifva en viss konstruktion för de små pannorna.
Nu deremot, då skatten blifvit bestämd till lika belopp för båda slagen af bränneriet-, så kan, äfven om smäpannornas afverkningsförmåga updrifves till något mera än den enligt beräkningen antages vara, vinsten af den sålunda något nedsalta beskattningen icke tipväga fördelen att i stort bedrifva tillverkningen.
Häraf torde R. o. Ad. finna, alt Frih. af Ugglas’ anmärkn. är ganska väl grundad.
Jag fortfar i min anhållan om punktens god kännande.
Den 27 April e. m 543 Hr von Hartmansdorff:
Het är till lidens besparing, jag föreslagit punktens återremitterande.
Här finnas 3:ne olika meningar. nemi. Ulsk:s, Frih.
Raabs och Hr Gripenstedts.
Om en hvar af nämnde
Hrr håller strängt på sitt förslag, så att vi nödgas rösta derom, går det långsammare än om vi återremitterade punkten och derpå öfverginge till en annans behandling.
Jag har egentligen begärt ordet för alt yrka, det R. o. Ad. mölle fatta ett defiuitift beslut i denna fråga.
Om en begränsning af pannans vidd anses böra föreskrifvas, tror jag att proportionen emellan höjden och diametern
Bör vara såsom 1 till 5 och icke såsom 1 till 7.
Sjelf har jag visserligen icke tillräcklig kännedom i ämnet för att kunna fälla ett bestämdt omdöme härutinnan, men jag har rådfrågat mig med sakkunnige kopparslagare, innan denna -§ skulle till afgörande i Utsk. företagas, och de hafva sammanstämmande försäkrat mig, att en panna med sistnämnde proportioner icke skulle kunna med fördel användas.
Jag befarar, alt man fästat allt för mycket afseende å den profbränning, som nyligen skett här i granskapet af hufvudstaden.
Jag var icke sjelf dervid närvarrde, men jag har hört personer, som öfvervåld denna profbränning, redogöra derför och de hafva uplyst, alt mäsktillredningen skett af hvete och ädlare sädesslag, samt alt alla till bränvinsbränningen erforderlige materialier varit i ett så fullständigt och ändamålsenligt skick, alt de vida öfverträffade de materialier, som i allmänhet begagnas vid sådana pannor.
Dessutom tror jag icke, att en profbränning på några timmar kan med säkerhet läggas till grund för en beräkning af bränvinsbränning under en hel månad, ty under så lång lid kunna alltid tillfälligheter inträffa, som göra, alt ett så lyckligt resultat utaf tillverkningens forcerande medelst stark eld icke erhälles, emedan icke allenast vidbränning kan inträffa utan äfven pannbottnen skadas och tillverkningens fortgång sålunda lida afbräck.
Det faller sig icke heller alltid så lätt att inmura en ny panna under vintermånaderna, som Frih.
Raab tyckes föreställa sig, äfven om man har en sådan panna i reserv, hvilket icke ofta torde vara händelsen.
Slutligen ber jag att få erinra, det BondeSt:s ledamöter inom Utsk. ansett den i förslaget gjorda beräkningen af de små pannornas afverkningsförmåga vara allt för högt tilltagen och, om något vitsord tillägges dessa ledamöters utsago, så synes det mig icke kunna medföra någon våda att bifalla denna § med den beskrifning öfver de enkla redskapens beskaffenhet, sorn deri finnes; men skulle någon ytterligare beskrifning anses nödig, så yrkar jag, att den ifrågasatta proportionen måtte blifva såsom 1 till 5 och icke såsom 1 till 7, hvarjemte jag anhåller, att beslut härom mätte genast blifva fattadt, så att saken icke genom återremiss uppehälles.
Jag erkänner gerna, alt proportionen af 1 till 5 ,är den lämpligaste för att i längden bevara pannan, och får ännu en gång uprepa, att mitt yrkande af proportionen 1 till 7 endast skett för att göra en koncession ål dem, som motsatt sig hvarje begränsning; men för att sammanjemka meningarne i detta fall, ta - 544 Den 27 April e. m. ger jag mig friheten föreslå, alt proportionen måtte bestämmas såsom 1 till 6.
Som jag sjelf varit bränvinsbrännare — numera har jag nedlagt mitt bränneri — och således eger någon kännedom af sättet för denna tillverknings bedrifvande, anser jag mig, då jag finner, att man ej kan komma öfverens om redskapens form, böra föreslå, alt i förslaget måtte intagas en bestämmelse, att den enkla pannan skall vara rund utan sådana fyrkantiga hörn, som benämnes tuber.
Om pannan tillåtes ega denna form, är det tydligt, att författningen kommer att eluderas, derigenom att pannornas afverkningsförmåga updrifves vida högre än hvartill den blifvit beräknad.
Jag ber att få fästa den siste värde ta larens upmärksamhet ' derå, att det finnes i §:n föreskrifvet, huru pannan skall vara beskaffad, nemi.
.alt den icke (år drifvas annorledes än genom eldens omedelbara inverkan pä dess botten och sidor.
Några sådana inrättningar som tuber lära således icke få anbringas, och vid sådant förhållande torde den af Hr Hård föreslagna bestämmelsen vara aldeles öfverflödig.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad framstälde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på Ulsk:s förslag icke någon förändring blifvit yrkad utan blott ett tillägg, nemi. af Frih. Raab, enl. hans numera förändrade förslag, ”att pannans diameter ej får vara mer än 6 gånger större än hennes höjd” och af Hr Gripenstedt, att pannans diameter ej får vara mer än 5 gånger större än hennes höjd; hvarjemte Hr von Hartmansdorff yrkat ålerremiss å denna §.
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde härefter om R. o. Ad , med förbehåll alt serskildt kunna pröfva de föreslagna tilläggen, behagade bifalla Utsk:s förslag till 7:de §:n. Ropades Ja.
Propos. till bifall å det föreslagna tillägget att pannans diameter ej får vara mer än 6 gåDger större än hennes höjd blef härefter framstäld och besvarad med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. bifölle tillägget att pannans diameter ej får vara mer än 5 gånger större än hennes höjd, samt efter denna propos:s besvarande med starka Nej, blandade med Ja, förklarade, att han ansåg
I afseende på §:n 8, bade R. o. Ad. redan fattat sitt beslut, hvarföre nu förekom: § 9- Gr.
Jag har hittills icke deltagit i denna discussion, emedan ämnet är mig främmande.
I afseende å den nu föredragne 9:de §:n, anser jag mig likväl böra göra en anmärkn., för hvars framställande någon special kännedom icke kan anses erforderlig.
Den 27 April e. m. 445
Då man i öfrigt behandlat de större och de mindre bränuerierna lika, så kan jag icke inse orsaken, hvarföre vid de förra bränvin skall få tillverkas under 2:ne månader på hästen, men vid de sednare bränningstiden bestämmas till en månad på hösten och en månad under påföljande vår.
Om man antager, alt potates företrädesvis användes, till bränvinstillverkning särdeles vid de mindre brännerierna och tager i betraktande, att denna rotfrukt, till följd af den ofta inträffande potalessjukan fram emot våren, kan vara till en stor del förderfvad, så blifver ju denna omständighet ert skäl att tillåta egare af mindre bränneri ali tillverka bränvin af potatisen, som eljest blifver honom till föga nytta, under 2:ne månader pä hösten.
Vi känna, att inom ett af RiksSl:n, nemi. BondeSt., mycken ovilja emot hela delta förslag är rådande- Allmogen kommer sannolikt att anse, ali ett privilegium blifvit dem beröfvadi, samt att man på dess bekostnad velat gynna de stora bränvinsfabrikerna.
Med kännedom om detta tänkesätt tror jag, alt det skulle komma alt väcka stort missnöje hos allmogen, då den säg, att sedan den efter en månads bränningstid måst uphöra med tillverkningen, de stora brännerierna (ingo fortfara dermed under ännu en månad.
De af Utsk:s ledamöter, med hvilka jag i ämnet samtalat, hafva sagt mig, att BondeSl:s ledamöter inom Utsk. ifrigt påyrkat, att hränvinsbränning skulle medgifvas under April månad.
Jag finner likväl utaf de reservationer, som af BondeSt:s ledamöter afgifvits, att en af dem yrkat valfrihet i afseende å bränningstiden, så att den, som icke vill bränna på våren, finge bränna 2:ne månader om hösten.
Men hvad skäl förefinnes för yrkandet, att bränvinsbränning på våren måtte för de mindre brännerierna egarum?
Jo, man säger, alt det är nödvändigt för bonden att om våren förskaffa sig drank till kreaturens utfodring.
Detta skäl torde vid närmare påseende förfalla, ty det torde utan tvifvel vara förmånligare för bonden, att till hränvinsbränning på hosten använda potates, innan den skämmes, och då han såmedelst kan förskaffa sig drank åt kreaturen och sålunda spara sitt foder-förråd lill våren, synes mig detta mera ändamålsenligt än att endast och allenast för att hafva tillgäng på drank om våren, bedrifva bränvinstillverkningen under 2:ne skiljda terminer, isynnerhet som under den sednare terminen det billigare ämnet för bränvinsberedningen ofta komme att tryta.
För min del kan jag således icke finna något skäl, att i berörde hänseende göra någon skillnad emellan de båda slagen af brännerier, och dä den föreslagna olikheten torde väcka ovilja och missnöje, så tillstyrker jag R. o. Ad. att besluta, del samma bränningstid skall ega rum för större och mindre bränneri.
Den siste välde talaren har onekligen rätt deruti, att det riktigaste skulle hafva varit alt bestämma samma bränningstid för häda slagen af brännerier.
Men ehuru jag i Utsk. icke deltagit i det beslut, som föranledt den 9:de §:ns intagande i förslaget, så insei jag mycket väl att man derigenom haft för afsigt att göra en koncession åt opinionen inom BondeSt., ty man hör alltid 6 H. 35 546 Den 27 April e. m. från allmogens sida, alt det är för densamma högst nödvändigt alt få idka bränvinsbränning om våren, för all dymedelst få drankfoder åt kreaturen, och jag är öfvertygad derom, alt endast detta skäl varit uphofvet lill ifrägavartde förslag.
Om den siste värde talarens mening vore — hvilket jag likväl ej hört honom bestämdt uttrycka — att det borde medgifvas egare af mindre brännerier att, efter det bränvinslillverkningen bedrifvits under första höstmånaden, välja emellan tillverkningens fortsättande under ännu en månad på hösten eller dess upskjutande till en månad under påföljande vår, så vore det en stor fördel för de mindre bränneriernas egare.
Men jag anser, att samma skäl, som gäller emot en sådan fördelning af bränningstiden för de större brännerierna. i ännu högre grad gör sig gällande i afseende å de mindre, och jag kan således ej annat än ifrigt motsätta mig eli sådant förslag.
Jag uprepar del ännu en gång, det är för att gå till mötes en ännu icke fullkomligt uplyst opinion hos allmogen, som Utsk. tillvägagått på sätt som skett, ty detta stadgande öfverensslämmer icke med den princip, som gjort sig gällande inom R. o. Ad , och med det beslut, som af 3:ne