Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Egariderätten till hvarje jernbana, som af allmänna medel bekostades, borde innehafvas af staten eller denna åtminstone förbehålla sig rättigheten att när som helst, enligt förut uppgjorda grunder, få inlösa banan.
Staten borde i början ej påräkna någon omedelbar inkomst af de för jernvägsanläggningar använda summor; utan det allmännas vinst beredas genom det ökade välstånd, som lättade kommunikationer alltid medförde.
Dock borde jernbanorna bära sina egna underhållskostnader.
— Som Rikets Ständer, vid fattandet af beslut om jernbanors anläggning, endast syntes böra bestämma ändpunkterna och, der det sig göra lät, äfven dessa blott i allmänna ordalag, så borde afgörandet af hvarje banas riktning öfverlemnas åt Regeringen, hvilken ensam kunde, efter föregångna undersökningar, bestämma denna i hela landets intresse.
Men på det nyssberörde undersökningar måtte blifva fullt tillförlitliga och hvarje åsigt hafva tillfälle alt göra sig gällande, samt hvarje sidoinflytelse måtte kunna undvikas, vore det af vigt, att, innan beslutet fattades, en af sakkunnige män sammansatt kommitté finge sig uppdraget att på stället och under så lång tid, sorn derför erfordrades, undersöka förhållandet, hvarvid alla i frågan intresserade borde erhålla tillfälle alt sig yttra; och skulle samma kommitté derefter i ämnet afgifva sitt fullständiga utlåtande.
— Med hänsigt till jerrivägsanläggningarnes utförande, har Herr von Troil uppgifvit de sätt, hvarpå sådane anläggningar inom främmande länder vanligen verkställas.
Vid dylika anläggningar iakttoges nemligen, antingen alt staten både anskaffade medlen eller var förläggare till arbetet och läte ombesörja detsammas utförande; eller att staten väl vore Bih. till B.
Prot. 1853 & 1854.
4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 48 Häft. 2 10 Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 273. förläggare, men öfverlemnade utförandet åt entreprenörer, emot den på förhand bestämda och i mån af arbetets fortgång utfallande betalningen; eller också att både medlen anskaffades och utförandet ombesörjdes af in- eller utländska bolag eller enskilda entreprenörer, emot särskilda förmåner, bland hvilka en under vissa är bestämd räntegaranti vore den vanligaste; varande de fördelar, som i allmänhet ansåges åtfölja hvartdera af dessa 3:ne olika förfaringssätt, äfvensom deremot förekommande erinringar, jemväl af motionären anförda.
Genom remiss från Ridderskapet och Adeln, har Stats-Utskottet äfven fått emottaga en hos samma Riks-Ståud af Herr Sandströmer, Anders Petter, väckt motion, innefattande förslag i afseende på anskaffningen af erforderliga medel för sådana jernvägsanläggningar, som genom menigheternas försorg böra utföras.
Före framställandet af detta förslag, har sistbemälde motionär fästat uppmärksamheten å den svårighet, som, i anseende till betydligheten af de med jernvägsaniäggningar förenade kostnader ecb dessa företags, åtminstone i början, ringa direkta afkastning, måste förekomma emot medels anskaffande dertill genom sådan aktieteckning, som vore förenad med större kapitalinbetalningar.
Någon annan utväg för anskaffningen af nödiga medel till dylika anläggningars utförande syntes derföre icke vara att tillgå, än beredandet af önskad räntegaranti för sådana amorteringslån, som emot billiga vilkor kunde erhållas, hvarigenom de för verkställigheten af dessa företag intresserade personer kunde, under åtnjutandet af de häraf motsedda indirekta förmåner, lättare bära de uppoffringar, samma företag fordrade.
En så beskaffad upplåning förutsatte emellertid real-säkerhet.
Denna kunde dock ej utan stora olägenheter bestå uti inteckningar; men, enligt motionärens åsigt, kunde samma säkerhet på ett ändamålsenligare sätt beredas geuom tillämpning af enahanda grundsats, som antagits vid det, genom Kongl. Kungörelsen den 13 Juni 1845, stadgade återbetalningssält för lån utaf allmänna medel till beredande af odlingsföretag medelst valtenaftappningar.
Likasom den inbetalningarne å sådana lån derigenom, utan inteckning, tillerkända förmånsrätt grundade sig på förutsättningen, att den egendom, inbctalningsskyldigheten påfördes, vunnit ett häremot svarande ökadt värde genom det verkställda odlingsföretaget, samt att derföre ingens rätt kunde skäligen anses förnärmad genom sagde gravation, så kunde äfven antagas, atl det för hvarje egendom belöpande och efter noggrann pröfning bestämda bidrag till en jernvägsanläggning icke skulle öfverstiga de fördelar, som genom denna kommunikationsförbättring komme att för samma egendom beredas.
Herr Sandströmer har alltså i omförmäida hänseende föreslagit: att Rikets Ständer, för underlättande af erforderliga medels anskaffning lill sådana jernvägsaniäggningar, som kunna komma att uppå menigheters föranstaltande utföras, måtte, för sin del, medgifva och derjemte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att medelst allmän författning varder stadgadt: att, derest jordegare öfverenskomma alt för lån tiil dylika anläggningars utförande åtaga sig, efter vissa grunder, mellan egendomarne fördelade samt vid dem fästade ränte- och amorteringsbidrag, och så vida den för nyssberörde ändamål sålunda ifrågakommande gravation finnes icke vara större, än att de fördelar, som genom jernvägsanläggningen kunna deruti deltagande egendomar tillskyndas, skäligen anses motsvara samma gravation; ankommer på Kongl. Maj:t i nåder tillåta, att det bidrag, som, i följd af delaktigheten i detta företag, på hvarje egendom belöper, må, efter behörigen fastställd fördelning, i jordeboken antecknas såsom en egendomen, under den för .dylikt lån bestämda amorteringstid, åtföljande gravation; hörande sådant bidrag, till den del detsamma, efter afräkning af möjligen uppkommande behållning utaf jernbanans inkomster, måste för hvarje år till ränta och amortering användas, i sammanhang med allmänna Kronouppbörden debiteras och uppbäras samt på det sätt, som särskildt varder stadgadt, levereras; dock Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 373.
11 under vederbörande tjenstemän förbehållen rätt att derför åtnjuta den provision, Kongl. Maj:t kan finna skäligt i nåder bestämma. llos Bonde-Ståndet har, uti afgifvet och till Stats-Utskottet likaledes remitteradt memorial, Riksdagsfuilmäktigen Guslaf Bjerkander' från Skaraborgs län, som på anförda förmenta skäl afstvrkt Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:ts här ofvan omförmälda nådiga Proposition innehåller, angående jernvägs-stamliniers anläggning och utförande medelst statens omedelbara försorg och på dess bekostnad, deremot förordat ett annat förslag till åstadkommande af jernvägs-änläggningar, enligt hvilket de för dessa företags tillvägabringande erforderliga medel skulle anskaffas genom aktieteckning, sedan kostnadsförslag blifvit uppgjordl och staten garanterat aklie-egarne ränta efter en viss procent-beräkning, i händelse aktieteckningen uppginge till det belopp, som erfordrades.
Härigenom skulle alla, ända från millionären till daglönaren, kunna blifva intressenter uti ifrågavarande företag, och arbetshågen således ökas hos hvarje arbetare, enär han visste, att, i den mån han, emot statens räntegaranti, i sådana företag insatte besparingen af förtjensten å sitt arbete, kunde han bereda sig tillfälle att sjelf komma i åtnjutande af den genom detsamma frambringade afkastning.
För den händelse åter att, vid anställande försök med den erforderliga aktieteckningen, sig visade, att denna icke skulle kunna erhållas, har samme motionär tillstyrkt antagandet af det förslag, Grefve von Rosen framställt, eller jernvägs-anläggningarnes upplåtande åt entreprenörer under vissa dermed förenade rättigheter och skyldigheter, emedan i sådant fall staten icke skulle behöfva vidkännas några kostnader för meranämnde anläggningar, utan endast medgifva, att, sedan entreprenörerne ställt full säkerhet för arbetets fullgörande, statens kredit finge begagnas för sammanbringandet af en del utaf de kapitaler, som härtill erlordrades.
Då Stats-Utskottet nu går att, till följd af ofvanberörde remisser, afgifva sitt yttrande och uttala sina åsigter angående ett ämne, hvars behandlingssätt och afgörande sannolikt kommer att mäktigt inverka på landets ekonomiska och financiella förhållanden, ej allenast under den närvarande utan äfven under den kommande tiden, anser sig Utskottet böra tillkännagifva, att Utskottet, så vidt i dess förmåga stått och öfriga Utskottets behandling tillhörande mångfaldiga ärenden medgifvit, sökt fpr sig utreda och derefter noggrant öfvervägt de vigtiga och inflytelserika frågor, som i förevarande Kongl. Proposition jemte deraf föranledda yttranden och framställningar blifvit behandlade.
De förvånande framsteg, produktionen och industrien i nästan alla riktningar gjort inom de länder, som förskaffat sig lätta och billiga kommunikationsmedel, samt dessas mäktiga inflytande ej allenast på de näringsidkande samhällsklassernas belägenhet, utan äfven pä värdet och tillgången af de för det civiliserade samhällets alla medlemmar gemensamma lefnadsbehofven, hafva, i förening med de särdeles förmånliga resultaterna af här i riket, inom några landsorter, redan anlagda mindre jernvägar, framkallat den af Kongl. Majit omförmälda allmänna håg för jernvägars åstadkommande.
Utskottet är också öfvertvgadt, att denna äfven genom enskilda uppoffringar ådagalagda håg och önskan att komma i åtnjutande af de fördelar, kommunikations-anstalternas förbättring visat sig medföra, skall ytterligare ökas och utbredas, i den mån kännedomen och erfarenheten om de för alla näringar och all rörelse gagnande och välgörande följderna deraf mer och mer sprida sig bland detta vidsträckta rikes invånare.
Den inverkan varuprisen och transport-kostnaderna inom ett land, under nuvarande handelsförhållanden, måste utöfva pä likartade natur- eller slöjdprodukters både tillverkning och konsumtion inom andra länder, nödsakar hvarje folk, som vill fortfarande deltaga i den ständigt tillväxande täflan på verldsmarknaden, att i möjligaste mån söka tillegna sig och begagna de medel, hvilka visat sig isynnerhet befrämja och underlätta så väl 12 Stnls-Ulskotlels Utlåtande, A:o $73. produktionen sora afsältningen af dess alster.
Sverige särskildt, måste det, till följd af dess natur-förhållanden, vara företrädesvis vigtigt och angeläget för detta land ali kunna till antagliga priser och erforderlig mängd tillhandahålla främmande länder de varor, i utbyte hvaremot sådana förnödenhets-artiklar derifrån kunna erhållas, som härstädes alls icke eller till otillräckligt belopp frambringas.
För framlida möjligheten häraf, torde jernvägars anläggning med skäl kunna anses såsom ett nödvändigt vilkor, helst dessa i flera delar af landet utgöra det enda fullt ändamålsenliga kommunikations-medel.
Dessutom måste jernvägar äfven för den inre rörelsen, inom ett med så skiljaktiga produkter begåfvadl rike, der, i vissa orter, kommunikationerna tidtals äro' nästan afbrinna, medföra högst väsendlliga fördelar, och åstadkommandet deraf alltså jemväl utgöra ett bland de angelägnaste och verksammaste medlen och vilkoren för denna rörelses tidsenliga utveckling.
Utskottet tror sig icke behöfva ingå i en vidlyftigare eller mera omständlig utredning af skälen för Utskottets öfvertygelse om den allmänna nyttan och behofvet af ändamålsenliga, samt efter landets lokala beskaffenhet och tillgångar lämpade, jernvägsanläggningar.
Dä Utskottet således anser sig kunna antaga, att dylika anläggningar också härstädes måste och skola tillvägabringas, synes det egentligen icke vara frågan om, utan frågan huru eller på hvad sätt jernvägar skola här åstadkommas, som för närvarande bör utgöra föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och tillgöranden, samt följaktligen äfven för det yttrande rörande detta vigtiga ämne, som Rikets Ständer äga att förvänta från det Utskott, till hvars förberedande behandling detsamma blifvit hänvisadt.
Lika med Kongl. Majit, anser Utskottet, i fråga om jernvägs-anläggningar, bestämd skillnad böra göras mellan stambanor, eller sådana jernvägs-linier, som i oafbruten sträckning fortlöpa genom flera provinser eller en större del af landet, samt bibanor, eller de smärre jernvägar, som antingen gå från och lill någon viss landsort, eller stöta till och sluta vid någon stambana eller vatten-kommunikations-led, eller också sammanbinda några närmare hvarandra belägna, för inrikes trafdven vigtiga, punkter.
I anseende till de högst betydliga kostnader, som med jernvägs-anläggningar äro förenade, måste antagas för gifvet, alt de jernvägar, som böra hänföras till stam- eller hufvud-banor, här i riket icke kunna åstadkommas, ulan att dertill erforderliga tillgångar varda anskaffade genom Statens försorg eller emot dess ansvarighet för fullgörandet af de vilkor, derunder enskilda medel till dessa företag tillskjutas.
Anläggningen af dylika jernvägar måste således ovilkorligen förutsätta Statens medverkan samt mer eller mindre direkta bidrag.
Då nu Staten underkastar sig skyldigheten, alt för sagde ändamål vidkännas stora uppoffringar, synes den deremot böra förbehålla sig rättigheten att ej mindre bestämma ordningen och sättet för ifrågavarande företags utförande samt framtida underhållande, än ock föreskrifva vilkoren för de sålunda anlagda jernvägarnes begagnande.
Erfarenheten inom andra länder har dessutom ådagalagt angelägenheten för Staten att, åtminstone i sistnämnde hänseende, kunna utöfva en sådan rättighet.
Det har nemligen visat sig, alt, oansedt den omtanke och det förutseende, hvarmed man sökt uppgöra bestämmelserna och förbehållen vid dylika arbetens öfverlåtande åt enskilde, Statens och den allmänna rörelsens framtida fördelar dervid dock svårligen kunnat på ett tillfyllestgörande sätt iakttagas och betryggas, samt att det icke sällan lyckats det enskilda intresset att få dylika bestämmelser åsidosatta eller tillämpade på ett sätt, som föranledt flerfalldiga stridigheter och olägenheter.
Med stöd af den erfarenhet, som sålunda vunnits och förmått flera Stater att i sednare tider sjelfva ötvertaga oltanämnde arbetens verkställighet, och på det att Svenska folket måtte kunna Stats-Utskottets Uttalande, N:o 273.
13 vara förvissadt derom, att de jernvägs-anläggningar, om hvilka nu är fråga, varda utförda på ett i alia hänseenden ändamålsenligt och tillförlitligt sätt, äfvensom att den blifvande trafiken derå i möjligaste mån kommer att underlättas genom hilliga afgifter, anser sig Utskottet, som till alla delar instämmer uti de härom af Kongl.
Majit i Dess Nådiga Proposition uttalade åsigter, böra förorda och tillstyrka antagandet af den grundsats, att jernvägs-stamlinierna anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad, samt att tillsynen öfver desamma efter deras fullbordande, äfvensom förvaltningen af dermed förenade inrättningar, jemväl böra tillhöra Staten och sålunda utgöra ett allmänt eller Stats-bestjr.
Men som rörelsen och lokala förhållanden kunna företrädesvis påkalla en eller annan jernvägs-kommunikation mellan närmare hvarandra belägna orter, hvilka anses böra genom någon tillämnad stamlinje sammanbindas, fastän anläggningen deraf möjligen måste till framtiden uppskjutas; så, och på det att icke denna omständighet må förhindra den enskilda verksamheten, att, genom sina tillgöranden, under tiden åstadkomma en önskad och gagnelig jern vägs-förbindelse mellan sagde orter, har Utskottet ansett det icke böra förmenas enskilde att på sin bekostnad utföra sådana vägstycken, fastän de framdeles komma att utgöra delar af stambanor; dock under
Staten härvid förbehållen rätt alt dessa ban-delar, efter deras fullbordande, i stadgad ordning inlösa.
Då det i Grefve von Rosans motion framställda förslag, enligt hvilket vissa uppgifna entreprenörer skulle få öfvertaga både anläggningen och underhållet af de Svenska jernvägarne, förutsätter gillandet och tillämpningen af åsigter, rakt stridande emot dem, Utskottet hyllar och Rikets Ständer, genom godkännandet af hvad Utskottet nu yttrat, jemväl skulle antaga; så följer häraf naturligtvis, att Utskottet, i öfverensstämmelse med detta yttrande, icke kan annat än afstyrka Rikets Ständers bifall lill nämnde motion; hvarvid Utskottet anser sig dessutom böra erinra om den, under tiden efter sistförflutna Riksdag, äfven härstädes vunna erfarenhet om följderna af större jernvägsarbetens öfverlåtande lill verkställighet af utrikes vistande personer.
1 fråga om de tillgångar, som erfordras och af Staten måste anskaffas för oftanämnde jernvägs-anläggningars verkställande, har Utskottet yttrat sina åsigter i Utskottets nu afgifna särskilda betänkande, angående härtill erforderliga medels upplåning genom utgifvandet af fonderade stats-papper; hvadan Utskottet, såsom sitt utlåtande öfver hvad Kongl.
Majit i nyssberörde hänseende i Nåder föreslagit, får åberopa samma betänkande, deruti Utskottet jemväl yttrat sig angående Kongl. Majits
Nådiga förslag i afseende på denna upplånings och deraf beroende jernvägs-byggnaders lämpande efter beräknade öfverskott å Stats-inkomsterna.
Hvad beträffar det af Kongl.
Majit föreslagna särskilda anslag till bestridande af utgifter och kostnader för undersökningars anställande samt uppgörandet af planer och ritningar m. m. i afseende på föreslående jernvägs-anläggningar, så måste det obestridligen vara af den största vigt för både nuvarande och kommande generationer, att så väi hufvudlinierna i Sveriges blifvande jernvägs-system, som andra nya för den allmänna trafiken mellan landets särskilda delar nödvändiga kommunikations-leder, varda anlaggda i den riktning och ordning samt på det sätt, hvarigenom det härmed åsyftade ändamål, eller rörelsens samt näringarnes underlättande och utveckling, närmast vinnes, och anläggnings-kostnaderna, så vidt utan detta ändamåls åsidosättande sig göra låter, minskas.
Genom missledande eller mindre noggranna och tillförlitliga undersökningar eller ock genom saknade topografiska och Stats-ekonomiska upplysningar och utredningar förorsakade fel och misstag vid bestämmandet af dessa jernvägs-Jiniers riktning, anläggningssätt och beskaffenhet kunna lätteligen för det allmänna medföra financiella för - I \ 14 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 274. luster, destomera betydliga och kännbara, som de företag, hvarom nu är fråga, i förhållande till detta lands tillgångar, kräfva jemförelsevis större uppoffringar och ansträngningar, än andra länder för samma kommunikations-medels erhållande behöft underkasta sig.
All möjlig omsorg och noggrannhet synas derföre böra egnas åt den företrädesvis maktpåliggande undersökningen och utredningen, hvarest och i hvilka riktningar stam- eller hufvud-banorna böra anläggas.
Likaledes torde de äfven synnerligen vigtiga frågorna, huru eller på hvad sätt de Svenska jernvägarne, med afseende å landets lokala förhållanden samt den personal- och varu-transport, för hvilka de hufvudsakligen komma att begagnas, böra anläggas och huru de böra vara beskaffade, för att blifva mest gagnande och ändamålsenliga, behöfva genom erfarne och sakkunnige män noga och fullständigt utredas, innan Besluten härom varda till framtida iakttagande meddelade.
Då dessa undersökningar och utredningar, derest de skola ske med den härvid nödvändiga noggrannhet, tillförlitlighet och fullständighet, komma att medföra icke obetydliga kostnader, har Utskottet funnit sig föranlåtet föreslå Rikets Ständer att för dessa kostnaders bestridande anvisa en större anslags-summa, än den Kongl. Maj:t i Nåder äskat.
I den händelse Rikets Ständer dela Utskottets åsigter angående vigten och angelägenheten af nyssnämnde, föregående undersökningar och utredningar samt deras anställande i den omfattning och det inbördes sammanhang, hvarförutan syftemålet med dem ingalunda kan på ett tillfyllestgörande sätt vinnas, lära Rikets Ständer för närvarande, eller innan dessa undersökningar och utredningar ens blifvit företagna i den nu antydda utsträckningen, och då således derpå grundade upplysningar och yttranden ännu saknas, anse sig icke böra meddela något beslut angående den påbörjade jernvägens mellan Köping och Hult af Kongl. Maj:t föreslagna fortsättning, för att derigenom få stambanan från Stockholm till Götheborg fullbordad.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet, beträffande de uti oftanämnde Nådiga Proposition framställda förslag, här ofvan yttrat och erinrat samt för öfrigt anfört, får Utskottet, som instämmer uti Kongl.
Maj:ts Nådiga framställning angående sättet för verkställigheten af särskilda, jemförelsevis smärre, jernvägs-anläggningar, hemställa, att Rikets Ständer måtte, för sin del, förklara, besluta och stadga, som följer, nemligen: l:o.
Med hänsigt till ifrågakommande jernvägs-anläggningar inom Sverige, antages och fästställes den grundsats, att alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att anses såsom allmän tillhörighet och stå under Statens tillsyn och förvaltning.
De med stambanors anläggande förenade kostnader bestridas i allmänhet af Staten; dock må vissa delar af sådana jernbanor fiå enskild bekostnad utföras, emot rättighet för Slaten att de såunda anlagda ban-delarne, efter deras fullbordande, inlösa i den ordning och på det sätt, som för hvarje särskildt fall, före anläggningens företagande, blifvit stadgadt.
Stats Utskottets Utlåtande, N:o 273. 15 3:o.
Företagandet och utförandet af de smärre jernvägs-anläggningar inom landet, som för kommunikationer af mindre utsträckning erfordras, må ankomma på den enskilda industrien och företagsamheten : börande likväl ingen sådan jernbana, som kan hänföras under egenskapen af allmän väg, få anläggas innan Kongl. Maj:t, efter skedd anmälan om samma banas riktning och beskaffenhet, dertill lemnat tillåtelse; och kommer att på särskild pröfning i hvarje fall bero, om och i hvilken mån dylika företag må af Staten understödjas: hvarvid företräde bör tillerkännas anläggningen af sådana jernvägar, som komma att stå i direkt förbindelse med någon af Staten anlagd jernbana.
Derjemte får Utskottet äfven tillstyrka och hemställa: 4:o. att ett särskildt anslag af Etthundra tusen Riksdaler måtte vid denna Riksdag varda anvisadt till utgående från Riksgäldskontoret och stäldt till Kongl.
Majds Nådiga disposition, för att sätta Kongl. Maj:t i tillfälle att genom erfarne och sakkunnige män låta, efter anställda noggranna undersökningar och utredningar i både statsekonomiskt och topografiskt afseende, samt med hänsigt till kommunikalions-väsendet i allmänhet, uppgöra och utarbeta förslag till jernvägars rigtningar, anläggningssätt och beskaffenhet m. m. 5:0. alt Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit, vid nästkommande Riksdags början, täcktes till Rikets dä församlade Ständer aflåta Nådig Proposition angående Sveriges jernvägs-system samt verkställigheten af de större jernvägs-anläggningar, hvilka af allmänna medel böra bekostas och genom Statens försorg utföras, äfvensom angående öfriga härmed sammanhängande eller gemenskap egande frågor.
Vidare, och under förutsättning, att Rikets Ständer godkänna och bifalla hvad Utskottet härom yttrat, dels i detta och dels i Utskottets nu afgifna särskilda utlåtande angående de för jernvägs-anläggningar jemte andra produktiva förelag erforderliga tfiedels upplåning emot fonderade statspapper, får Utskottet hemställa: 6:o. att Rikets Ständer, såsom svar å Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, så vidt den afser anskaffandet och anvisandet af erforderliga tillgångar för utförandet af de jernvägs-företag, som anses 16 Stals-Utskoltets Utlåtande, N:o 273. böra genom Statens försbrg och på dess bekostnad verkställas, mätte hänvisa till de beslut, hvilka, i fråga om nämnde upplåning, varda af Rikets Ständer fattade och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälda.
Beträffande den af Kongl. Majit i
Nåder föreslagna fortsättningen af jernvägen mellan Köping och Hult, får Utskottet, i öfverensstämmelse med dess härom redan meddelade yttrande och på deruti anförda skäl, 7:o. för närvarande afstyrka Rikets Ständers bifall till denna jernvägs-anläggnings fortsättning och de i afseende derpå gjorda framställningar.
Såsom en följd af hvad
Utskottet yttrat och föreslagit i afseende på de större, till stambanor hänförliga, jernvägarnes anläggning genom Statens omedelbara försorg, hemställer Utskottet, 8:o. att de i Grefve von Rosens och Riksdagsfullmäktige:!
Bjerkanders motioner förordade förslag, angående dessa företags utförande af vissa enskilda entreprenörer, måtte anses hafva förfallit.