Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den otillräckliga byggnaden och osäkra stängseln derstädes, tillika med omöjligheten att der finna sysselsättning för så mycket folk, som der förvarades, föranledde Regeringen, att anbefalla denna Inrättnings upp - 3o Den 17 December f. m, V lösning och att tillåta, clet de dervarande Correctionister lingö på Correctionsinrättningarne i Stockholm och Malmö intagas, hvarest genom byggnadssättet, fullkomlig säkerhet vinnes, att rymningar aldrig eller åtminstone sällan böra inträffa, och hvarest äfven möjlighet till fångarnes sysselsättning genom omtanka kan beredas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att ehuru Herr Åkerhjelms ifrågavarande Memorial innehöll flere detaille-förhållanden, likväl och då alla desse förhållanden i ett eller annat afseende angingo PionierCorpsen å Wanås Fästning, sorn utgjorde föremålet för Herr Åkerhjelms Motion; altså kunde, efter Hans Excellences omdöme, Herr Åkerhjelms Memorial icke ansep innefatta flere ämnen af olika beskaffenhet; och något hinder molte således icke för detsammas upptagande.
Lades på bordet. 7:0 Af Herr Löwenström, Johan Jacob: Ibland de till Sveriges Rikes Lagstiftning hörande Författningar finnas säkerligen inga, som mera tarfva Öfverseende och förbättring, än Hagarne angående förbrytelse emot Postförfattningarne.
Emanerade under Drottning Christinas Regering stå desse Lagar i rak strid, ej allenast emot tidens kraf på lämplighet af straff för desse Den 17 December f. m. 3i förbrytelsers art, utan ock emot <le grunder, som i öfrigt uli Brottmåls Lagstiftningen äro följde.
Mig är berättadt att Kongl. Majit redan år i8i3 i Nåder anbefallt vederbörande auctoritcter, att uppgöra förslag till nya författningar i denna del af Lagstiftningen och att det alt sedan skall berott på öfver PostDirectionen att med Utlåtande i ämnet inkomma.
Huru härmed må förhålla sig, anser jag nödigt fästa Högloft Pvidderskapels och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten af att desse efter vår tid icke afpassade Författningar må varda öfversedde, och får jag således tillstyrka, att Högloft.
Ridderskapet och Adeln derom hos Kongl.
Majit måtte göra underdånig anhållan.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles äfven.
Lades på bordet. 8:0 Af Herr RothliebCarl Fredrik: Sedan Rikets Högloflige Ständer vid 1818 års Riksdag beslutat, att de under Ädelforss Guldverk lydande hemman skulle användas till godtgörande af Herrar af Wetterstedts och Adlerbrants anmälte så kallade Frälse- och Skatierättsfordringar, och i öfrigt vore användbare för lika beskaffade kraf, samt vid Guld verkets upphörande, derunder lydande Fastigheter ej kunna annorlunda betrak - 3i Den 17 December f. ra. tas, än som varande af Krono-natur, enär desamme icke finnas ibland Rikets Kungsgårdar uppförde^ och följaktligen kunna, såsom saknande Åborätt, till Skatte inlösas, får jag vördsamt anhålla, att bestämt stadgande mätte meddelas, att det under nämde Guldverk lydande Pauliströms
Bruk ined underliggande hemman är under Rikets Ständers berörde förordnande inbegripet, och äfven användbart till liqviderande af innehafvare af bytesfordringar.
Då dagliga erfarenheten visar oss den stränghet, hvarmed Staten utfordrar Bytesbrister med ränta på ränta hos den enskilde Medborgaren, tyckes väl denne efter alla rättsgrunder också vaT-a berättigad att utfå sina lika beskaffade kraf hos Staten.
Det vore väl annars icke någon jemnlikhet emellan Statens Gäldenärer och Borgenärer, och de förres antal Öfvervager så betydligt de sednares.
Jag anhåller att detta mitt Memorial måtte till StatsUtskoltet remitteras.
Lades på bordet. 9:0 Af Herr Hjerta, Gustaf:
Det skulle vara af högsta vigt för Handeln emellan Natiönerne, om ett gemensamt
Mynt blef inrättadt, hvari de contanta Liqviderne kunde förrättas.
Mynt synes mig icke böra vara utmyntadt i smäre qvantiteter; ty det vore svårt vid emballering, och medför - Den 17 December f. m. 33 förde flere olägenheter vid afsändningarne.
Men plantsar af Guld och Silfver nedsmälte i vissa bestämda qvantiteter, med skarpa kanter, släta sidor och heldst i Paralellipipeder eller Prismer, försedde p'å alla sidor med Stämpel, som utvisar vigt och finhet, synas mig vara det mest passande dertill.
Jag vågar föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t underdånigt anhålla, att Hans Maj:t täcktes anbefalla sine Ministrar vid Utrikes Hof, och i synnerhet i de Stater, med hvilka de begge förenade Rikena drifva betydligare bandel, att härom göra framställning och söka alt utverka en så allmänt nyttig verldsangelägenhet.
I sammanhang härmed torde äfven Rikets Ständer böra bos Kongl.
Maj:t framställa den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Sina Ministrar och Chargésd’Affaires att med största uppmärk» samhet följa den utländska tilltagande Nationallndustriens framsteg, samt till Kongl. Maj:t inberätta om allt livad som deri synes vara af större vigt, synnerligen med afseende å användbarhet i vårt Land, eller inflytelse på våra näringar.
Sedan det ej mera är vid afslutandet af de krigiska strider, hvari en flydd tids6 H. 3 34 Den 17 December f. m. anda införd o vårt Land och våra Härar, sorn Svenska Diplomatien har ett fällt för sin verksamhet; sedan deremot numera det synes vara i de bildade folkens industriella strider, som Svenskarne böra söka bibehålla ett inflytande, som de af så många skäl skulle kunna tillkämpa sig; synes mig, att Industrien bör blifva föremålet för den vederkänsla, som Folket och Regeringen kunde fordra af sine med betydlige Statsanslag lönade Diplomater.
Lades på bordet. 10:0 Af Herr Hjerta^ Gustaf:
Då betragtaren af samhällsskicket med förundran finner, att antalet af arbetsföre fattige går i beständigt stigande, under det alt, Husbönder i allmänhet öfverklaga bristande tillgång på arbete, synes mig, att det skulle vara af största vigt att undersöka, huruvida i de Stadganden, som bestämma Husbönders och Tjenares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, någon dold anledning skulle finnas lill detta förhållande.
Men enär detta säkert blifver ett föremål för enskilte interessens strider och lidens långsamma medling dem emellan, tror jag, att en allmän åtgärd kunde möjligen indirect påskynda ett bättre tillstånd.
Denna åtgärd vore nemligen, FattigColoniers a7iläggamle.
I Den 17 December f, m. 35
De härjemte lrihtgde Numrer af Arkif för Hushållningen och Näringa me, 1828, N:s 29, 36, 37, 38 gifva derom flera upplysningar.
Min vördsamma anhållan är, att Högloflige
Ekonomiutskottet måtte taga saken i öfvervägande, samt föreslå en underdånig Skrifvelse lill Kongl. Majrt, med anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla, att nödige underrättelser örn dylika Inrättningar i Nederländerna måtte anskaffas; att förslag till inrättande af en sådan i Sodra och en i Medlersta delen af Sverige malte uppgöras och för Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag framläggas, för att i händelse Hans Maj:t så nödigt anser, blifva med erforderligt Anslag till första anläggningen försedde.
Lades på bordet. t 1:0 Af Herr Rosenqvist af Åkershult, Fredrik Leonhard:
Att en Församlings alla Ledamöter skola åtnöjas med den Själasörjare, som en enda Församlingens Ledamot utsett, tyckes vara obilligt.
Sannt är väl, alt i åtskilige Paslorater, der Jus Patronatus äger rum, har Patronus gjort någon uppoffring åt Kyrkan eller Prästebordet; men då sådant kan hafva hunnit blifva beta
Idt genom den länge tillgodonjutne Påtronfö rmånen, tyckes tiden vara inne, att det 36 Den 17 December f. m. gamla privilegium exclusivum åtminstone till hälften clelas med Församlingen.
Jag föreslår altså, att Jus Patronatus den ena gången utöfvas af Patronus j och den andra af Församlingen j hälst denne senare har sig ålagd den skyldighet, alt löna Pastor, och uppbygga Prestgården; hvarmed Patronus således icke ensam är besvärad.
Om remiss till vederbörligt Utskott, samt communication med öfrige Stånden anhålles vördsamt.
Lades på bordet. 12:0 Af Herr Rosenqvist af Åkershult, Fredrik Leonhard:
Jag föreslår att Rikets Ständers Bank må lemna lån mot säkerhet af fast Egendom och Assecurence på Lif, mot låg ränta j så snart Låntagaren derjemte ställer borgen derföre att
AssecurencePremierne ordentligen blifva inbetalte.
I anseende till tidens korthet anhåller jag alt med skälen för denna min Motion framdeles få inkomma, samt att då först remiss och communication må blifva tillåten.
Lades på bordet. i3:o Af Herr Grönhagen, Gustaf Lars: J anledning af Kongl. MajUsdeni^ Febru - Ben 17 December f. m. 37 ari Sr i8i<) till dåvarande MagazinsDirectionen aflåtne Nådiga skrifvelse, rörande Bränv i nsdis ti leri ngen inom Hufvudstaden , blef denna Näringsgren af bemälde
Direetion samma år utarrenderad pa 5 års tid till ett Bolag af 5a personer, hvarigenom Staten tillskyndades en årlig inkomst af 16,666 R:dr 3a sk.
B:co och således på nämde lid 83,333 R:dr 16 sk.; men sedan arrendetiden med år 1824 ti 1 ländalupit, liar berörde icke obetydliga afgift blifvit öfverlåten till Stockholms StadsCassa eller så kallade DrätselCommission; hvilket uppå desse 4’ra åren medfört en förlust för Staten af 66,666 R:dr 33 sk.
Jag yrkar altså, att berörde inkomst må komma Statsverket och icke Stockholms Stad till godo, samt att Kongl. StatsContoiret må uppdragas bestyret med Bran vi nsdislilleringsrättigbetens inom denne Stad utarrenderande till de högstbjudande, dock så, att Bryggare, Bagare, m. fl., hvilka förut idka tillräckligt lönande handteringar, icke må uti arrendet deltaga.
Om remiss anhålles ödmjukast.
Lades på bordet. j4:o Åf Herr Grönhagen, Guataf Lars: Jag föreslår att Herrar Comministrar uti en del Lands
För samlingar må få förhöjning på sine Löneinkomster3 häldst den 38 Den 17 December f. m. lön, de nu innehafva, är otili raohl ig för deras anständiga underhåll såsom Tjenstemän.
Mina skäl och åsigler i denna sak anhåller jag att framdeles få utveckla^ då remiss och communication skall begäras, Lades på bordet. i5:o Af Herr Grönhagen j Gustaf Lars ,* Att uti ett väl organiseradt
Samhälle allt bör vara stäldt på en säker och fast fot, så att ingens rätt förnärmas, inga relationer, recommendationer, börd eller rikedomar måge i befordringsväg äga rum eller komma i beräkning, utan endast och allenast förtjenst, skicklighet och ett dygdigt uppförande utgöra grunden för hvarje Embelseller Tjenstemans antagande och avancement i Konungens och Rikets Tjenst, det lärer icke kunna motsägas.
Också är det en allmänt känd sak, att uti det oss närmast belägne grannriket, Danmark, fastän derstädes regerar en fullkomligt Enväldig Konung, ingen enda utnämning eller befordran i Embets- och Tjenstemannavägen äger rum annorlunda, än i förening med den aldra största rättvisa; så att, t. ex. om en Son till någon bland Rikets Högsta Embetsman af den förnämsta börd är sökande till en Beställning, hvartill sig jemväl anmäler en person af den ringaste härkomst, och denne senare kan praestera bevis öfver en längre använd tid i Statens Tjenst, och något Den 17 December f. rn.
39 emot hans conduit icke kan med rätt och skäl bevisligt anmärkas, samt han jemväl äger fördelaktigare vitnesbörd öfver sin EmbetsEocamenhvilken alla högre eller lägre
Em bets- och Tjenstemän i Danmark ovilkorlig! måste undergå hvarje gång de grad från grad befordras, så kommer den höge Embetsmannens
Son icke ens i fråga, och långt mindre borttager han Tjensten ifrån sin äldre och skickligare, fastän af ringa härkomst varande, medsökande.
Tiden är det enda, sora en Person, vare sig hög eller låg, kan säga att han rår om; och då han i hopp om hugkomst och befordran til! förmånligare Tjenst och dermed förenad bättre utkomst, använder sin hela lid uti den befattning han innehafver, men ändock ser sig förbigången af en yngre Person, som utan förtjenst råkat ställa sig in hos någon hög Gynnare och vunnit hans ynnest; huru tungt och påkostande skall icke ett så orättvist och omenskligt förfarande förefalla den äldre och förbigångne, och hvad nit och allvar i Tjensten har man väl rättighet alt fordra af den sålunda lidande och praejudicerade mannen?
På det ingen orätt i detta fall må vederfaras någon Svensk Medborgare och alla beklagelser af sådan oangenäm art slippahöras; så hemställer jag, att Rik Is Stan - 4o Den 17
December f. m. ders ypperlige och ifrån det största rättsbegrepp utgångne TjensteBetänkanden af den 20 och 21 October iy56_, hvilka tyckas liksom vara aldeles förgätne, fastän de icke äro undanröjde, utan tvärtom, genom Kongl. Förordningen af den 23 November nyssnämnde år anbefaldte till noga iakttagande, må hos Konungen i underdånighet anmälas, med underdånig anhållan, det värdes Kongl. Majit låta välberörde
TjensteBetänkanden blifva ordagrannt gällande och efterlefvadei alla Befordringsmål; Kongl. Majlis Egen Höga Person lill välsignelse och hvarje redlig Embets- och Tjensteman till säkerhet och värn mot nepotismens framställningar och godtyckets inflytelser.
Jag anhåller ödmjukligen att detta mitt Memorial communiceras med de öfrige Respective RiksStånden och remitteras till vederbörligt Utskott.
Lades på bordet. 16:0 Af Friherre Ridderstolpe, Fredrik:
Redan för 10 år sedan, eller år 1818, då SlottsbyggnadsDirectionen upplöstes, anförtroddes Kongl. Residence- Slottets reparation och underhåll åt RiksMarskalksEmbetet och närmast åt Ståthållaren biträdd af en Hofintendent, som hade Lön å ÖfverlntendentsEmbetets Stat; och en Kammarskrifvare Lön å samma Stat an - Den 17 December f. m. slogs lill elen, sorn skulle bestrida Secreteraretjensten bos Ståthållaren.
Ståthållaren erhöll ett ringa arfvode af de 25,000 R:dr, som till Slottets reparation och underhåll äro anslagne.
En oumbärlig C011- dueteur och en Architekt måste oek godlgöras af samma medel, efter inga andra tillgångar funnos.
Således verkställes den vigtigaste byggnad i Sverige af Embetsman utan lön på Stat, och som icke äga den ringaste säkerhet för deras befattningar.
Ur flere skäl synes uppenbart, att häri fordras rättelse.
Jag föreslår således, att ofvannämnda Hoflntendents- och Kammarskrifvarelöner afföras från ÖfverlntendentsEmbetets Stat, emedan innehafvarne ej vidare hafva med det Embetet att skaffa, oU’ att En Ståthållare, En Hofintendent, En L afArchitekt, En Secreterare och En Coaducteur varda uppförde å samma Stat, sorn nu upptager SlottsFogden och öfrige Slottsstaten, och alt Löner varda dem derå anslagne, svarande mot deras grad och vederlikars å andra Stater.
StatsAnslaget 25,000 R:dr årligen tili Kongl. ResidenceSlottets reparation och underhåll kommer då ej att anlitas till dessa Tjenstemäns aflöning, och det är desto angelägnare, som samma anslag ändock svårligen motsvarar dess bestämmelse.
Embels - 43 Den 17 December f. m. och Tjenstemännen, som besörja Slottsbyggnaden varda då å Stat aflönade, som vill säga: försäkrade om fortfarande tarflig bergning, hvilket jag anser så mycket mera billigt och angeläget, som deri ligger en ädel förbindelse för dem, att fortfarande förskaffa sig heder af arbetets verkställande; och slutligen bör jag nämna att Kongl. Maj:t vid Dess mottagande af en viss HofhållningsSumma icke åtagit sig ifrågavarande Embets- och Tjenstemäns aflöning.
Då Hoflntendents- och SecreterareLönerne utgå från ÖfverlntendentsEmbetets
Stat blir den öfriga af mig nu föreslagne löningsulgiften icke så betydlig, att den bör vika för de nyltige följderne deraf.
Jag anhåller örn remiss lill SlatsUtskottet.
Lades på bordet. 17:0 Af Herr Pereswetoff' Morath , Carl
Efter fåfäng väntan alt öfver ett ämne af det högsta allmänna intresse höra från detta rum höjas någon mera van och mäktig röst än min, har jag, ehuru med underlägsna krafter, likväl med uppsåtets renhet och viljans fasthet för det rätta, ur skuggan af min politiska obetydlighet dristat framstå, för alt, i medborglighetens namn, derpå kalla den Lagstiftande medborgarens uppmärksamhet.
Med Don 17 December f. m. 4^ känslor af oro och farhåga må-ste jag säga det; länge har det väckt alla om Fäderneslandets ställning upplystas, alla för dess sanna väl nitälskandes, alla redligas förundran, att seiden lagstiftande och polismakten så tillsägande tillsluta Ögat för ett visst inre politiskt missförhållande, hvars afhjelpande klafver de på en gång kraftigaste och skyndsammaste åtgärder: det är nemligen fråga om ett visst förbiseende, om ej ett öfverseende , vid tillämpningen af de?t första , heligaste grundsatsen för all statsinrättning.
Sedan längre tid tillbaka hafva i vårt Land tid efter annan inflyttat individer af ett främmande folk, med främmande lynne, främmande seder, främmande religions- och moralbegrepp, af hvilka de, i sina transactioner med Landets Christna inbyggare, ej förpligtas att iakttaga, jag säger icke den Christna, men den allmänna moralens föreskrifter.
I allmänhet endast varuprånglare, penningevinglare och ockrare, har detta folk, till lefnads- och handlingssätt, till moral och troslära utgörande en serskild SlaL i Staten, allt sedan dess forsta inflyttning i Riket, öfver hufvud idkat den på en gång skamligaste och det enskilta välståndet mest undergräfvande handtering: procenteri, och i mån af sitt antal, och sin tillväxt i förmögenhet, på det allmänna öfvat ett mer eller minre kännbart, förstörande inflytande. 44 Den 17 December f. m.
I denna tafla, mine Herrar, hvem igenkänner ej Judarne?
Teckningen, tordeman säga, är mörk.
Ja, i sanning, den är det, men icke öfverdrifven; ty hvilket är väl det Stånd, den Embetsmannacorps, den Näringsgren, som ej inom sig räknat tusentals afsigkomne, om ej rent af till tiggarstafven bragte medlemmar, offer för med individer af detta folk iråkade penningvinglerier?
Hur mången fordom välmående familj, hur mången aktningsvärd, tillförene lycklig, oberoende husfader har icke på sådant sätt blifvit bragt i beroende och armod?
Hur mången väl danad yngling, sina föräldrars hopp och stolthet, har ej, på sådant sätt föräldrahoppet och Fäderneslandet undanryckt, fått köpa den bittra, fruktlösa erfarenheten af en förspild ungdom, jemte den tröstlösa utsigten af en mörk och hotande framtid?
Men fulländom ej denna med färger af blod uppdragna teckning: den är å ena sidan vanärans, å den andra obelänksamhetens, förvillelsens, ångrens och förtviflans, — föraktade, förskjutna offer för den kalla, beräknande egennyttan, listen, bedrägeriet och trolösheten.
Öfver de bedragna kastora medlidsamt förgätenhetens försonande slöja — det är en menskligheten aftvungen gärd åt den olycklige; men glömmom ej hennes dyrbara rätt, hennes ovillkorliga pligt, att, till lidandets afhjelpande eller minskning, afslöja orsakerna.
Ja, mina Herrar, afslö - Den 17 December f. m. 45 jom dem, afslöjom Iiufvudfigurerna i taflan, i hvars bakgrund stå, med omisskänneliga drag, Judarna.
Betraktade såsom ett folk, väcka Judarna mitt medlidande, och att angripa den olycklige är icke ädelt; men fäderneslandets, alla betänkligheter öfvervägande, stora intresse uppmanar mig att mot hvarandra väga två millioner medborgares, och några tusen, annat än från synpunkten af en allmän menniskokärlek sedda, för mig likgiltiga, vid individers rättigheter och fördelar.
Det är sålunda mina, genom Judarnes oerhörda, alla gränser öfverstigande vinningslystnad och prejeri, i armod och elände försmäktande landsmäns, för mig vida heligare sak, jag här förfäktar emot Judarna.
Till försvar för detta folk, eller rättare för dess industri-system, har, under förebärande af den allmänna menniskokärlekens fordringar, åtskilligt blifvit anfördt.
Låtom oss i ordning upptga samt besvara dessa punkter. 1:0
Har man invändt att, om inga Judar funnes i landet, det ifrågavarande förhållandet blefve enahanda, emedan de christna Judarne nog skulle veta att till alla delar uppfylla de förras plats.
Men till en början är detta endast en hypothes; ty, ehuru vi med blygd måste bekänna 46
Den 17 December f. ni. alt, i vårt fädernesland, liksom annorstädes, en del statsborgare finnas, nog äreförgätna, att drifva procenteri-bandtverket, är jag dock fullkomligt öfvertygad, att den moraliska förnedring detsamma förutsätter, ibland svenska folket icke till den grad gripit omkring sig, som bland Judarna, och att dessutom den stämpel af förakt, hvarmed sådana, det svenska namnet ovärdiga, åt vanfrejden oell begabbelsen hemfallna, vanbördingar i allmänna opinionen stå bränmärkta, för hvarje medborgare af den ringaste hederskänsla är nog afskräckande, för ätt, med all den retelse denna skändeliga handtering för vinningstystnaden eger, träda i dessa, från den urgamla svenska ärans och redligbetens förbund utstötta affällingars fotspår.
I öfrigt bur kunna väl brott och missbruk lemnäs ohejdade och onäpsta, för det mim förmodar att de ej kunna utrotas? 2:0
Har man sagt att Judarna i allmänhet icke äro de egentliga procentarna, utan endast bära skylten, endast äro synliga agenter för osynliga principaler.
Må så vara, ty faktiskt kunna vi ej bestrida tillvarelsen af detta dubbla moraliska fÖrnedrings-tillstånd af förhärdelse och feghet; men, äfven i detta fall, äro de ju det ondas verktyg och befrämjare, hvilka böra nndanrödjas, på det verket, i brist af handtlangare, om möjligt, må afstanna.
Ja, af - Den 17 December f. ni. 47 lägsnom dessa skamlösa tjensteandar för den nedriga egennyttan, som, med förkastelsens brännmärke på sin panna, är dock nog fräck att vill ja trottsa föraktet, oell med förbitna läppar gäckar svedan, för att söka från sig ljuga det vederstyggliga ärret. 3:o
Vill man påstå attj vid inträffande concurser bland christna gäldenärer , de israelitiska fordringsegarne varit vida billigare än de christna, och visat mera mensklighet och deltagande än dessa.
Alt sådant någon gång kunnat inträffa, vill man icke bestrida; 13% hvarföre frånkänna vårt slägte hvarje gnista af en dygd, som måste utgöra ett af grunddragen af dess ädlare natur, en dygd, som ej en gång är okänd bland Kaffrerne, och Kannibalerna på Nya Zeeland!
Men emot dessa, utan tvifvel sällsynta exempel i procenteriets historia — ty icke inlåter sig Juden i några penninge-transactioner, der ej fråga är om. ocker — torde tusen af motsatt beskaffenhet kunna anföras.
Vid ett sådant förhållande hafva utan tvifvel fordringsegarne, — sannolikt förut i det närmaste godtgjorde genom lånsummans kanske dubbla belopps utsättande på skuldsedeln, genom det på förhand gjorda procent-afdraget, samt under tiden skedda inbetalningar, — vid utöfningen af ett så beskaffadt barmhertighetsverk, endast afsett gäldenärens betalnings-oförmögenhet; ty vinningslystnaden 48 Den 17 December f. m. är Judens första och snart sagdt enda rörelse-princip, hvarvid den till ingenting gagnande härndén ej skäligen bör komma i beräkning.
Slutligen och 4-0
Har man ansett procenteriet liksom många andra s hvarje statsinrättning vidlådande missbruk 3 för ett oundvikligt ondt, för hvilket hvarje menniska med sundt förstånd och öppna ögon kati taga sig till vara.
Under vissa förutsättande!! må principen eg a sin riktighet, ehuru den för närvarande fall visserligen icke har det.
Ty, hvartill tjente väl polismakten, om den ej, så vidt den förmådde, afvärjde det onda, skyddade för missbruk, och för den bevisligen stora hopen af icke seende, lättsinniga och förvillade åtoge sig ett behöfligt förmynderskap?
Att för ifrågavarande fall vilja göra en sådan grundsats tillämplig, förefaller mig som örn man bland folket ville lössläppa en hop roflystna, giftiga skadedjur, och ropa: ”Vakten er!” Bilden må synas öfverspänd, men är dock enlig med förhållandet.
Ja, mina Herrar, sådant är bevisligen förhållandet med Judarna, här, så väl som i hvarje annat Land, der detta Folk, på en jemförelsevis lägre trappa af civilisation, genom tydliga och bestämda Lagar ej blifvit ålagd t att, med förmånerna afen mera vårdad, sed - Den 17 December f. m. 49 sedlig och intellectuel, uppfostran, antaga ett mera tidsenligt skick; der inga tvingande, strängt liandhafda polisförfattningar lägga band på detta Folks herrskande böjelse vinningslystnaden, och sålunda nödsaka detsamma att i andra och hederliga yrken söka sin bergning.