Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r vid sisth riksdag godkände den södra stambanans framdragande till Nässjö, så kunde icke skälet dertill vara något annat, än att östra stambanan skulle få en lämpligare sträckning, och det kan icke heller vara något tvifvel om att R.
St:r likaledes vid den vestra stambanans förläggande söder om Mälaren tänkt sig en östlig stambana.
Just behofvet af denna sednare bana var ett af de kraftigaste argumenter för den vestra stambanans dragande söder om Mälaren, emedan ett godt stycke skulle blifva gemensamt för båda banorna, och således en betydlig besparing vinnas.
Detta argument hade varit utan värde, om det icke varit meningen att fortsätta vägen längre än till Norrköping.
På grund deraf får älven jag förena mig med Frih. af Ugglas, i hvilkens reservation jag instämt.
Den frestande framställ ning, som Gr.
Hamilton gjort för nordvestra stambanans anhängare, nemi. att genom afslag på den nu föredragna punkten ett ökadt anslag skulle beredas för besagde bana, kan icke förleda mig, och jag hoppas att mina landsmän dela mina tänkesätt i detta fäll.
Jag anser, att det är af högsta vigt för det allmänna, att vi få en bana, som går från den vestra stambanan genom Östergötland, detta fruktbara landskap, till den södra stambanen, och att det således icke är skäl för R.
St:r att afslå K. M:s Nåd.
Propos. ang:de denna banas påbörjande, Den 9 Maj e. m. 197 för att antingen bespara dessa medel eller använda dem på annat håll.
Hvad formulerandet af beslutet beträffar, så har R. o. Ad., genom sitt redan fattade beslut i afseende å expropriationen, banat vägen för det beslut, som Frih. af Ugglas föreslagit.
Det kan visserligen synas vara ganska likgiltigt, om de ilrågav.de medlen anvisas till påbörjande af östra stambanan, såsom Frih. af Ugglas föreslagit, eller, såsom Utsk:t föreslagit, till en särskild stambana mellan Katrineholm och Norrköping; men då man kan antaga, att denna bana förr eller sednare måste förbindas med den södra, så anser jag Frih. af Ugglas’ förslag vara att föredraga, och tvekar icke att förena mig med dem, som yrkat bifall till detsamma.
I öfverensstämmelse med mitt yttrande i förmiddagens plenum och på grund af Frih.
Raabs motion, som dock icke ansetts kunna komma under pröfning, så anhåller jag om afslag å Stats-Utsk:ts Betänk., äfvensom å det förslag, som Frih. af Ugglas framställt.
Ilr Bildt, Gillis:
Då jag anser ett bifall till K. M:s Nåd.
Propos. vara för staten det nyttigaste beslut, som R.
St:r kunna fatta, och de fleste talarne, som yttrat sig i denna fråga, yrkat på ett sådant beslut, så hade jag icke ämnat deltaga i diskussionen; men då en talare bär yttrat, att R.
St:rs beslut vid förra riksdagen, med afseende på Nässjö-linien, var det som i främsta rummet borde föranleda till antagande af K. M:s Propos. ang:de östra stambanan, så får jag nedlägga min reservation mot en sådan uppfattning af nämnde beslut.
Jag tillhörde vid förra riksdagen dem, som ansågo det vara mest öfverensstämmande med statens fördel, om södra stambanan blef framdragen på Laga-linien, och jag yrkade derpå, icke för att hindra den östra stambanan, utan på det att den södra måtte få den lämpligaste riktningen, och på det vi tillika måtte få en billig bana i st. f. en dyr.
I full öfverensstämmelse med mina åsigter vid förra riksdagen, röstar jag således nu för den östra stambanan.
Jag har instämt uti den reservation, som Frih. af Ugglas har afgifvit, och som de skäl, hvilka föranledt mig härtill, blifvit utvecklade af flere talare, så inskränker jag mig till att, i likhet med dem, anhålla om bifall till K. M:s Nåd.
Afven jag får förena mig med dem, som yrkat bifall till Frih. af Ugglas’ förslag, och vill endast tillägga ännu ett skäl, som talar för antagandet af K. M:s Nåd.
Propos., och det är alt den hufvudsakliga riktningen af den östra stambanan der är angifven, så att inga strider derom kunna uppstå vid nästa riksdag. 198 Den 9 Maj e. m.
Till följe af de åsigter jag hyser, så är det klart alt jas kommer att rösta emot såväl Utsk:ls, som Frih. af Ugglas’ förslag, i synnerhet mot det sednare.
Frih. af Ugglas har nemi. icke nöjt sig dermed, alt Uisk:l tillstyrkt att 4,030,000 rdr, hvilka, med tillägg af expropriationskostnaderna, skulle förhöjas lill 4,135,000 rdr, måtte anvisas till en stambana emellan Katrineholm och Norrköping, utan han har äfven föreslagit att denna hana skall gå efter en gifven riktning genom Linköping till Nässjö.
Vi kunna icke vela, huruvida It.
St:r vid en följande riksdag ega tillgångar nog att fullborda denna bana, och jag ber att få erinra om huruledes, då det var fråga om riktningen af den södra stambanan, R.
Stir redan en gång hade beslutat sig för Laga-linien, men likväl vid följande riksdag ändrade detta sitt beslut.
Oin nu R.
Stir bestämma riktningen af östra stambanan så, som Frih. af Ugglas föreslagit, så kan detta blifva en ganska dyr förespegling för dem, som bo i de trakter der banan skulle framgå, och som, till följe deraf, taga sina mått och steg, i fall R.
St:r vid nästa riksdag skulle vilja ändra sitt beslut.
Jag tror att det är bättre att icke bestämma något för framtiden, utan nöja sig med att bestämma den bana, till hvilken anslag lern nats, och på den grund anhåller jag om afslag på Frih. al Ugg las’ förslag.
Jag skulle visserligen hafva åtskilligt att svara i anledning af såväl Gr. Hamiltons, som Gr.
Raahs yttranden; men då min reservation redan blifvit tre Stånds beslut, så inskränker jag mig till att fortfarande anhålla om R. o. Adis bifall till densamma.
Sedan öfverläggningen härmed förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt, i afseende å Utskits förevide hemställan, hvartill bifall ej blifvit af någon ledamot hegardt, hade yrkats dels utaf Frih. af Ugglas, med hvilken flere ledamöter sig förenat, att R. o. Ad., med afslag å Utskits hemställan, måtte för sin del besluta, att R.
St:r. till påbörjande af östra stambanan från Katrineholm, olver Norrköping och Linköping, vester örn sjön Sommen, till trakten af Nassjö, skulle anvisa det för anläggningen af sträckan emellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp, i jemnadt tal, af 4,135,000 rdr; dels ock af Gr.
Anckarsvärd, att Utskits hemställan skulle afslås.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Frih. af Ugglas’ ofvanomförmäldte yrkande, hvartill svarades många ja, blandade med nej; och sedermera propos. på afslag å Utskits hemställan, då svaren utlöllo med inånga nej, jemte åtskilliga ja; h va re1 ter förnyad propos. på bifall till Frih. af Ugglas’ förslag framställdes, samt besvarades med talrika och starka ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den 9 Maj e. m. 199 Frih.
Uppsattes oell jnsterases följande voter:s-propos.: »Ren, som vill att R. o. Ad., med afslag å Stats Utsk:ts hemställan i 10:de punkten i Utlåtit N:o 87, skall lör siri del besluta, att R.
Sl:r, till påbörjande af östra stambanan från Katrineholm, öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjo, må anvisa det lör anläggningen af sträckan emellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp, i jemnadt tal, af 4,135,000 rdr, röstar •la; Ren det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
Stats-Utsk;ts i ofvannämnde punkt afgifne hemställan.»
Ja — 1G4.
Ren vidare föredragningen af ifrågav:de Utlåt, uppskjöts till nästa plenum.
Anmältes och bordlädes: Bevil'n.-Utsk:ts Betänk.
N:o 8, ang:de tullbevillningen; samt Allm.
Ilesv.- o. likon.-Ulsk:ts Betänkm: N:o 110, i anledning af väckta motioner om ändringar i K.
Förordmn om komniunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862; och N:o 117, i anledning af väckt motion om ändring i 22:dra §:n af Gästgifveri-ordningen den 12 Rec. 1734. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § 11 e. m.
200 Den 11 Maj f. m.
Måndagen den 11 Maj 18C3.
Hr Lind af Hageby, Axel:
Jag får anmäla att uti Riddarh.-Utsk:t fullmakt blifvit begärd för adliga ätten Palmstruch; men att fullmakts-utgifvaren dervid begått det misstag, att skrifva N:o 756 i stället lör N:o 657.
Hå det enda felet således är en omkastning af nummer, hemställer jag om
Ståndets bifall till den ifrågav:de fullmaktens utlemnande.
Hå den å ifrågav:de fullmakt antecknade nummer 756 synbarligen tillkommit genom misskrifning, och man i öfrigt icke kan vara villrådig derom, att det ovilkorligen är den adliga ätten Palmstruch, för hvilken fullmakt blifvit utfärdad, hemställer jag om bifall till den af Hr Lind af Hageby nu gjorda hemställan.
Hå det synbarligen är en misskrifning, som uti förev:de fall egt rum, får äfven jag, för min del, understödja den utaf Hr Lind af Hageby nu gjorda anhållan.
Stjernstedt, Johanwilhelm:
Då Riddarh.-Ordmns stadgande uti detta fall är oförtydligt, och dylika fullmakter säkerligen många gånger tillförene blifvit kasserade, kan jag, för min del, icke tillstyrka bifall till den utaf Hr Lind af Hageby nu gjorda framställning.
Jag har mig icke bekant att vid de fall, då sådana frågor tillförene blifvit underställde R. o. Ad:s pröfning, R. o. Ad., efter inhemtad känedom om förbållandet, vägrat att utlemna fullmakt; hvadan jag, i strid med den siste talaren, fortfarande yrkar på bifall till den utaf Hr Lind af Hageby gjorda anhållan.
Hå Riddarh.-Ordmn i detta fall är så oförtydlig, kan jag, för min del, icke undgå att finna besynnerligt, det någon af Riddarh.-Utsk:ts ledamöter vill framställa yrkande deruppå, att denna fullmakt skall godkännas.
Den 11 Mej f. m. 201 Jag kan således för min del icke annat än yrka afslag å ifrågav:de hemställan.
Jag underställer Ståndet, huruvida icke den utaf Frih. Stjernstedt och Hr Reutersvärd nu förordade åtgärd iir i högsta grad obillig, då berörde fullmakt verkligen är skrifven efter grundlagen och man tydligt ser, att ziffran är bakfram vänd.
Fortfarande måste jag således yrka bifall till den utaf Hr Lind a( Hageby gjorda framställning.
Sedan mitt yrkande på afslag nu mera blifvit jemväl af en annan talare understöd!, och frågan efter mitt förmenande verkligen är tvistig, anhåller jag att densamma måtte få hvila på bordet.
Man må »åka och vända» huru som helst, tror jag dock icke, att man bör göra det i afseende på grundlagens oförtydliga stadganden.
Utgående från denna åsigt, anser jag fortfarande att den förev:de framställningen icke kan af R. o.
Ad. bifallas.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att den af Hr Lind af Hageby nu väckta fråga blifvit begärd på bordet.
Jag har endast velat upplysa att utaf adliga ätten Palmstruch finnes allenast en enda manlig ledamot.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att han ansåge sig ånyo böra erinra derom, att frågan blifvit begärd på bordet och följaktligen måsteder hvila; men att, om någon ledamot, detta oaktadt, ville yttra sig i ämnet sådant naturligtvis stöde honom öppet.
Med anledning af den ifver, som i denna fråga försports till hinder lör en person att här i dag göra sin röst gällande, har jag icke kunnat undgå att uttala min förundran deröfver, att de talare, hvilka motsätta sig denna fullmakts utlemnande, velat begagna sig af slika medel för att sålunda, vid den nästkommande frågans behandling, för denna ledamot omöjliggöra allt deltagande uti densamma.
Mot ett sådant sätt att tillvägagå, får jag för min del nedlägga min reservation.
N:o 87, ang:de fortsatt utförande af jernvägsarbeten för statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel, dervid nu i ordningen förekom: 202 Den 11 Maj f. m. ll:te punkten.
Frih. Schulzenheim:
Då jag nu går att yttra mig i denna fråga, tillåter jag mig uttala den bestämda försäkran att, huru ifrig jag än är för den saks framgång, som jag i denna fråga anser vara den rätta, så skall jag dock anse en hvar, hvilken i detta ämne tänker olika med mig, handla »hona fide» och med öfvertygelse om sin saks rättvisa.
På hvad sätt än den ilrågav:de provinsens öde må blifva afgjord, kommer jag dock fortfarande att hysa den innerliga öfvertygelse, att en hvar, uti en Iråga af så stor vigt för fäderneslandet, som denna, talar och röstar endast elter bästa samvete.
Ehuru det beklagligen är kändt, att, när, vid våra riksdagar, ekonomiska faktorer komma med i räkningen, samvetena i viss mån blifva lälthandterliga och hårda, förvissar jag mig dock att något slikt inom detta Stånd icke kan ifrågakomma.
Visserligen gilver erfarenheten vid handen, att man, i följd af lokalintressen, inlåtit sig uti öfverenskommelser, för att, som det heter, dela lofvet, ett förfaringssätt, hvilket icke för det allmänna varit så särdeles nyttigt.
Hvad mig sjelf beträllär, är jag ganska glad att jag al de nu föreslagna banornas riktning icke har det ringaste eget intresse, ty min hostad är vid gränsen af Nerike, och jag har således tillräckligt lång väg till hvardera af städerna Upsala, Sala och Gefle, för att kunna påräkna något mig tillkommande gagn af dessa banor.
Lika varmt känner jag dock vigten deraf att alla provinser cöras rättvisa.
Uti afla ten Nådig Propos. har K.
M. föreslagit banans dragande norrut.
I strid mot den godkända Engelska grundsatsen att jernvägar böra dragas så rakt fram som möjligt, har Utsk:t förordat en annan krokig riktning.
Hvad man här särskildt bör taga i betraktande, är det område, som utgör Stockholms handelsterritorium.
Denna bana utgör endast första steget af de jernväesarbeten, som röra norra Sverige.
Alven med erkännande af det södra Sveriges företräden framför den norra delen af vårt land, hvad klimatiska och bördighets-lörhållanden beträffar, kan man dock icke undgå att jemväl vara ölvertygad derom att dessa norra delar af vårt land hafva en stor framtid; men det kan icke heller annat än väcka förundran, att beskrifningarne öfver Norrland, särdeles vid den tidpunkt, då denna fråga bragts å bane, blifvit så blomstrande, alt berättelser om Norrland nästan förekomma som sagor ur Tusen och en Natt.
Detta Norrland, det framställes nu såsom ett riktigt förlofvad! land.
Der finnes icke allenast hela berg af jernmalm, ulan äfven liela berg af silfvermalm, omätliga skogar, de yppersta vattenfall, koppar i öfverflöd, samt en befolkning, sorn är starkare, ihärdigare och i alla afseenden förträffligare än i det öfriga Sverige, jemte mycket annat smått och godt.
För mig, som tillbragt en längre tid i Norrland och vistats ett helt år i Lappland, är dock förhållandet uppfattadt
Den 11 Maj f. m.
203 uti en ganska olika dager.
Älven jag tror pä dessa trakters framtida storhet; men dessförinnan kommer dork säkerligen läng lid att förflyta. derföre anser jag icke heller att denna jernväasanläggning hör ställas på förhoppningar, hvilka först efter sekler kunna realiseras.
Vid anställd jemförelse mellan antalet innevånare på hvar qvardratmil land vid 1860 års slut, finnér nian för Malmöhus län 7,201 personer; men i Norrbottens län 81.
Uti Stora Kopparbergs län 649, tili Gefleborgs d:o 867, uti Westernorrlands d:o 609, lili Jemtlands d:o 153, lili Vesterbottens d:o 171, och, på sätt jag redan tömt anfört, uti Norrbottens län 81.
Ulan att jernvägsstyrelsen nedsätter den nu gällande frakltaxan till en lusendedel af nuv:de belo|)p, tviflar jag för min del deruppå, alt Norrlands trävaror och malmer någonsin kunna forslas på jernväg.
Då man här, å andra sidan, talat om banrayoner och citerat det stora antal hästar, som dagligen i skjuts utgår från Rotebro gästgifvaregård o. s. v., tillåter jag mig, med föranledande deraf, erinra om ett yttrande af Kammarjunkare!!
Rääf, välbekant i åminnelse, hvilken karakteriserade dylika bevis såsom »lögnaktiga uppgifter i ziflror, sorn nu kallas statistik;» och på samma sätt säger äfvensom Thiers, det »konsten att gruppera ziffror är stor, men bevisar icke något»
Under denna kategori kunna dock icke hänlöras sådana statistiska uppgifter, som att folkmängden år 1860 utgjorde: i Westmanlands län 102,779 och i Stora Kopparbergs län 164,509, men deremot i Gefleborgs län 134,542, i Vesternorrlands d:o 114,500, i Jemtlands 6:0 59,919, i Vesterbottens d:o 66,323 och Norrbottens d:o 55,945.
1 afseende å produktionen tror jag väl icke heller att man kan påstå att den norra delen af Sverige kan mäta sig med provinsen Westmanland.
Man må hvarken låta sig afskrämmas af Knare träsk eller något dylikt; utan helt lugn öfverväga möjligheten för en jernvägs anläggande genom Norrland.
Alli de, som med mig intressera sig lör Stockholms stad, må väl ihågkomma att dess handelsterritorium icke kan utvidgas utöfver sina nuvarande gränser.
Detta område ligger egentligen mellan Siljan och Mälaren och omfattar en del al Upland, Westmanland, samt nordligare delarne af Nerike och Södermanland.
Det enda sättet att få detta territorium utvidgadt, ligger deruti, att denna trakt blir tätare befolkad, kommer i åtnjutande af större välstånd och således ökar sin produktion.
Frågan gäller således för Stockholms stad, icke allenast en förbindelse med kringliggande orter, utan äfven höjandet af samma orters ekonomiska välmåga.
Vi riksdagsmän hafva vid denna tid blifvit öfverbopade och trakterade med en mängd ströskrifter i Irågan.
Ett särskildt och framstående rom bland dessa intager en af Major Adelsköld utgifven afhandling, till hvilken jag får hänvisa.
204 Den 11 Maj f. m.
Hvad Norrland angår, visar sjelfva dess konfiguration hvad som är fördelaktigast för dess intressen.
Dess elfvar och berg gå öfverallt från vester åt öster och odlingen följer troget de häraf bildade dalarne.
Samma riktning måste ock följas af dess jernvägar, om de skola vara af någon nytta; men icke tjenar det något till, att lägga jernvägar tvärt öfver dessa berg och floder, upp- och utför höga backar och öfver stora dyrbara broar, för att få dem att gä rakt emot odlingens väg, och allt detta för att erhålla några lass smör och ripor från Norrland.
Det måste väl då vara bra mycket fördelaktigare för hufvudstaden att underlätta forslingen af Westmanlands och Dalarnes dyrbara produkter.
Hvad nu angår sträckningen öster eller vester om Sigtunafjärden, så är något besynnerligt, att stads-intresset gjort sig så godt som ensamt gällande, och att ingen tanke fästes på landsbygdens behof.
I st. f. att gå rakt fram, vill man nu hafva en bana, som bildar tre räta vinklar.
Först får man vid Upsala göra en sådan der krok för att komma till Sala, der en ny krok måste göras, för att på en ännu icke undersökt linie uppnå Storvik, och så får man der samma krok, om man vill till Fahlun eller Gefle.
Det kan väl icke vara skäl att bygga en bana i en linie, som måste väcka hvarje resande utländnings. åtlöje. K. M:s Propos. om banans dragande öfver Sevalla och Örsundsbro till Sala, är det enda riktiga sättet för tillfredsställande af Westmanlands och Dalarnes intressen; och vöre nu här i hufvudstaden 30,000 barkätande dalkarlar, som få betala 15 rdr lör en tunna salt och fortfarande skulle blifva belagda med denna tyngande och afskyvärda beskattning för ett par småstäders skull, så skulle beslutet säkert icke blifva för östra linien.
Detta hindrar dock icke, att jag äfven intresserar mig ganska mycket för Upsala, der vårt förnämsta universitet ligger, oeh dess anspråk på en östlig bana kan nog vara berättigadt.
Man hör visserligen utlofvas, att det äfven skall komma Westmanlands tur en gång, men man har just icke skäl att sätta synnerlig lit till sådana löften, då man redan nu hör så många yttranden derom, att medel ej böra beviljas till några ytterligare stambanor, och då här så många finnas, som hafva kassakistan till sin Gud och börsen (ill sin kyrka.
Emellertid må gerna ett lån beviljas för anläggning af en Stockholm—Upsala-bana, om ett bolag derför bildas; men detta intresse får dock icke uttränga Norra Nerikes, Westmanlands, Dalarnes och Vestra Uplands fördelar.
En skamlig punkt i det östra förslaget, är Upsala—Salabanan.
Hvilka varor kunna väl från Westmanland den vägen föras öfver Upsala till Stockholm, eller tillbaka?
Westmanland har städse varit Dalarnes kornbod, men framdeles kommer sistnämnde provins troligen att taga sitt spanmålsbehof från Riga eller annorstädes långt bort ifrån.
Upsala må således gerna få sin bana öster om Sigtunafjärden; men aldrig skall jag underteckna beslutet om en Up - Den 11 Maj f. m. 205 sala—Sala-bana, utan att tillika medel anslås till en särskild bana inåt Westmanland, detta bördiga, skogsrika samt af bruk och grufvor öfversållade landskap.
Gronstedt, Fredrik, anförde skriftligen:
Det torde väl knappast förefinnas något skäl för eller emot den ena| eller andra af de för norra banan föreslagne sträckningar, som icke blifvit anfördt, vare sig i tal eller tryck.
Stäts-Utsk:t har visserligen till en del redogjort för de olika meningarne och hvad till stöd för desamma blifvit anfördt, men icke särdeles belättat sig med någon utredning för egen del.
Också kan en sådan utredning, om man äflas att stödja den på zitTerjemförelse och sannolikhetsberäkningar, svårligen tillerkännas någon afgörande vigt, och 1859 års undersökningskomité synes äfven uti sitt Betänk, vitsorda, att man, på grund af vunnen erfarenhet, kan lemna å sido en del förr med ifver omfattade och såsom nödvändiga ansedda zifTeruppställningar.
Omdömet om en jernbanas ändamålsenligaste riktning beror — derom synes man nu vara ense — framförallt på kännedom om orten, af den industriel verksamhet, som finnes inom de orter, banan är ämnad att beröra, samt denna verksamhets större eller mindre behof af transporter.
Regeln att jernvägarna böra framdragas i den riktning som den af industrien beroende rörelsen följer — det vill säga de gamla handelsvägarnes sträckning — torde väl vara den företrädesvis giltiga.
Den norra stambanan, som är ämnad att, utgående ifrån Stockholm, sträcka sig genom det inre af landet för att slutligen anknyta sig till Gefle-Dala jernväg, skulle enligt de redan verkställda undersökningarne upptaga en väglängd af omkring 20 mil.
Inom de provinser, denna bana komme att genomskära, äro landets vigtigaste näringar, jordbruket och bergshandteringen, särdeles framstående, och 1859 års jernvägsundersöknings-komité har också framställt såsom varande al vigt, att denna bana dels genomskär midten af det spanmålsproducerande landet, hvars alster på densamma sålunda kunna fortskalTas till de platser der förnämligaste afsättningen kan vinnas, dels underlättar nedförandet af bergsbrukets produkter närmare till skeppningsorten.
Det är af synnerlig vigt att fasthålla dessa den norra banans uppgifter, för att icke förledas att fästa allt för stort afseende på omständigheter, som, i och för sig sjelfva af vigt, likväl måste underordnas det än större och vigtigare syftet.
Förbindelsen emellan Upsala och Stockholm har ansetts ega den betydelse, att den icke bort vid bestämmandet af den norra bansträckningen förbises, och i det förslag, K.
M. aflåtit till R.
St:r, har också afseende blifvit derå fästadt i den män sådant ansetts kunna stå tillsammans med den norra banans hufvudsakliga uppgift i öfrigt.
På de skäl, som äro anförda uti 1862 års jernvägs-komités utlåt., har K.
M. föreslagit vägen vester om Sigtunafjärden, och dessa skäl hafva blifvit ansedda 206 Den !1 Maj f. m. såsom tillfvllestgörande, med förbigående af det nu allt hjertare framträdande strategiska skälet emot att öster om Siatunafjärden förlägga hufvudstadens enda jernvägskomrniin kation med det vidsträckta landet norr om Mälaren, en komunikalion, som utur militärisk synpunkt eger det vietiga svftet alt befordra skyndsamt framförande af trupper ifrån det inre al landet till hufvudstadens försvar.
Vid vestra stambanans ledande söder om Mälaren var det oundviklig alt jernvägen måste erhålla ett mer eller mindre blottad! läge, men då norr 0111 Mälaren valet finnes, synes omtänksamheten fordra att icke en så vigtig omständighet förbises på elt sådant sätt, att den enda jernväg norr om Mälaren, på hvilken betydligt antal trupper kan framföras till hufvudstadens försvar, erhåller det läge, som företrädesvis är i militäriskt afseende vådligt.
Hufvudstadens behof kan icke heller vid utstakandet af en derifrån i nordlig riktning utgående jernbana förbises.
Den jernbana, som ar ämnad att förbinda hnlviidstaden med de inre delarne af dess förnämsta handelsområde, måste derföre —såvidt hufvudstadens intresse icke h. 0. h. skall åsidosättas — tilläggas uti samma riktning som den väg, hvilken för närvtde betienar det ömsesidiga varuutbytet, och det kan icke motsägas, att en jernväg, utlagd vester om Sigtuna fjärden, på sätt K M:s Nåd.
Propos. afser, framgår uti den nu varande handelsvägens sträckning, och att den vidare, sedan den lemnat sädesbygden, intager, uti den af K.