Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom den mest talande af alla anmärkningar emot Konungens Rådgifvare, anser jag den af Utskottet uppgifne, att Konungens Rådgifvare undeidåtit att understödja sådane af Rikets Ständer, eller deras Commilterade, i underdånighet gjorda framställningar, hvilka, efter Utskottets öfverlygel - 328 Ben 18 Ju lii e. m. se, ej inneburit något stridande mot Constitutionella principer, eller mot rätts- och billighelsgrunder.
Jag anser det icke vara möjligt, att tillvita Konungens Rådgifvare någon större oskicklighet, än att motverka sådane framställningar ifrån Folkets ombud, hvilka stödja sig på Constitutionella principer, ej mindre än å rätts- och billighcts-grunder.
Om endrägten emellan Styrelse och Folk utgör ett af de förnämsta vilkoren för samhällets lycka och trefnad, så frågas, om de Rådgifvare, hvilka motarbeta framgången af billiga och rättsenliga framställningar ifrån Folkets ombud, fullgjort deras pligt, att nitiskt, och driftigt Befrämja denna endrägt?
Det frågaä, hvem som Bryter denna endrägt, antingen Rådgifvaren, som motverkar Rikets Ständers, Constitutionsenliga, hilliga och rättmätiga framställningar, eller Representanten, sorn klagar öfver Styrelsens motvilja, att tillfridsställa sådane, på rätts-och billighetsgrunder fotade, framställningar; och jag tvekar icke, att, såsom slutsats till denna ConstitutionsUtskottets uppgift, yrka, att Rikets Ständer måtte i och för ett sådant Styrelsens märkeliga caractersdrag, tillämpa RegeringsFormens 107 ; men som Stats Rådets Ledamöter, till betydligt antal, förändrats, sedan de af Utskottet antydde händelser ägt rum, anser jag nödigt, att Ut - Den 18 J u !i i e. m. skottet uppgifver, hvilka afStatsRådets nuvarande Ledamöter verksammast motverkat sådane Rikets Ständers, eller deras Committerad. es, ställningar, och anhåller jag om återremiss af Memorialet äfven utur denna synpunkt.
Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard anförde skrifteligen:
Då nu mera alla preludierne till det monotona DechargeBetänkandet hunnit undangöras, och en votering gifvit det vanliga Utslaget, alt all ting är väl bestäldt, så att till och med den af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken vägrade proposition, om återremiss af ConstilutionsUlskottets Betänkanden, blifvit gillad och godkänd, skulle jag vara illa tillfreds med mig sjelf, om jag icke anmälde mili reservation mot berörde beslut.
Hvarefter jag vördsamt anhåller att, i afseende på sjelfva DechargeBetänkandet, få göra åtskilliga anmärkningar.
Rikets Ständers ConstilutionsUtskott, då det börjat sitt under N:o36afgifne Memorial precist med den mening, hvarmed det hade bordt sluta, nemligen: ”att Ut”skottet, som djupt kände värdet och tyng”den af sitt kall, icke vore nog förmätet ”alt tro sig hafva uppfyllt allas fordringar;” har derigenom liksom i förhand velat antyda, alt det djupa i känslan icke sträckte 330 Den 18 Julii e. m. sig till sak, utan blott till Person, oell att Läsaren följaktligen icke borde vänta, det allas fordringar skulle uppfyllas.
Jag tillstår uppriktigt, att det känslofulla Utskottet verkligen hållit ord; ty näppeligen har någon enda Svenk mans fordran blifvit uppfylld, om man undantager Konungens Rådgifvare, och de öfrige Personer, hvilkas Embetsmannaåtgärder velat till Ständernas bedömmande öfverlemnas.
Utskottet säger sig saknat skäl att tillämpa 106 §. i RegeringsFormen, utan endast 107 §., eller med andra ord, Evangelium i stället för Lagen.
Månne det bör bero dervid, att Utskottet för dess del sålunda ansett sakerna?
Är af Utskottet anmärkt emot StatsRådets Ledamåter, utom Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, som var f'rånvarande, och Föredraganden Herr StatsSecreteraren Danckwardt, att den 22 December 1824 hafva såsom Rådgifvare gillat indragningen och den förbjudna fortsättningen af Tidningen ConversationsBladet.
Utskottet har, utan att vilja förneka vidden af den arbitraira makten i så beskaffade frågor, hvilken i 8 mom. 4 §•
TryckfrihetsFörordningen är Herr HofCancelleren preliminairt, och Konungen definitift, tillerkänd, dock, lika med Herr JustiliaeCanzleren och Herr StatsSecreteraren, hyst Oen 18 Julii e. m. 33r den mening, att det i ConversalionsBladets anmärkta artiklar nyttjade framställningssätt hvarken varit smädligt, ej eller af någon förledande och vådlig egenskap.
Hvad är då den emot ConversationsBladets
Utgifvare utöfvade makt annat, än ett godtyckej som medfört kränkning af enskild mans rätt?
Hvartill tjena besvurne Lagar, om Medborgares heligaste rättigheter kunna få opåtalt förnärmas?
Och är det genom befrielse från allt ansvar, som dylika tilltag böra liksom uppmuntras till fortsättning?
Är då icke Lagen för alla?
Och bör den då icke vara lika kraftfull och gällande för alla?
Har väl ConstitutionsUtskottet riktigt uppfattat, och samvetsgrannt betänkt detta, då Uttskottet halkat öfver den Grundlags §., som bör tillämpas vid de tillfällen, då uppenbara digressioner från Lag och Rätt visa sig?
Slutmeningen i den punkt af Memorialet, som angår indragningen af ConversationsBladet, lyder så här: ”Att ibland
Nio faststäldta Tidnings-indrag”ningar, denna ensamt kunnat af Utskoltet ”anmärkas.”
Hvad vill väl detta uttryck betyda, om icke det, att då bland
Nio indragningar endast
En varit olaglig och af godtycket påbjuden, så bör denna ena olaglighet öfverskylas af de åtta lagligheterne.
Kan en sådan argumentation böra väntas från ett Utskott, hvars heliga pligt det är, alt till lagligt beifrande öfverlemna det, 33a Den 18 Julii e. m. sora befunnits vara orätt och olagligt handhult af Konungens Rådgifvare; och huru skall den af Makten förnärmade Medborgaren få upprättelse och ersättning för,, sitt oförskyldt^ lidande, då de, som vållat detsamma, icke höra tilltalas?
Jag öfverlemnar till Utskottet, att sjelf besvara denna fråga. 2:0.
Emot StatsRådet och Föredraganden, Rådgifvande-åtgärderna i KrigsExpeditionen till uppdragandet af liandelstransaction om Örlogsskepp åt en enda Embetsman, tillika Konungens Rådgifvare, med förbigående af vederbörande Förvaltningsverk.
Utskottet har, efter ett smånätt och artigt raisonnement, deruti Utskottet likväl icke kunnat undgå, att hvälfva ansvaret på Hans Excellence Herr GeneralAmiralen Grefve Cederström såsom Flottans Chef, och såsom den der varit verksammast och nästan uteslutande handlat, ändock icke åberopat någon annan Grudlags §., än endast den 107, hvarefter Rikets Ständer borde pröfva StatsRådets ansvarighet, för det de tillstyrkt försäljningen af Rikets redbaraste egendom, och öfverlemnat åt en enda Embetsman, att, utan gemenskap och controll af något Embetsverk, och fastän sjelf en Konungens Rådgifvare, likväl inblanda sig i verkställighetsdetailier och handels-transactioner med cnskildta.
Oen i3 Julii e. m. 333 Jag vågar icke dela Utskottets åsigter häruti, och jag är mycket viss uppå, att ingen oberoende_, vcilviljande Svensk Medborgare delar Utskottets mening.
Kan tillstyrkandet af en åtgärd, hvarigenom en del af Rikets Skeppsflotta och dess förråder öfverlemnas åt Spéculariter, att derutur utgallra det dugligaste, böra bedömmas' efter den lindriga ansvarighelsåtgärd, hvarom uti 107 §.
RegeringsFormen omnämnes?
Hurudan skall då rådgifningen eller åtgärden vara, när 106 §. bör tillämpas? 3:o. Emot StatsRådet Hans Excellence Herr Grefve Cederström, rådgifvande åtgärden till den senare Handels-transactionen om Örlogsfartyg, eller till försäljningen af Linieskeppet Gustaf den Stores sedermera benämdt Försigtigheten, samt af Fregatten Camilla.
— Att på Hans Excellence tillämpa 107 §., lärer vara så mycket mera oriktigt, som Hans Excellence redan lemnat sitt StatsRådsEmbete.
Dessutom vore det, må hända, orättvist emotdeverkelige StatsRåden, om de skulle komma under samma categori, som Hans Excellence Herr Grefve Cederström. — Efter Utskottets förslag skulle ju Hans Excellence Herr Grefve Cederström, såsom redan endtledigad, blifva fri från allt ansvar, men deremot de andra, fastän vida mindre felaktiga, anmälas till afsked.
Hans Excellence Herr Grefve Cederström anser jag böra till - 334 Den 18 Juli! e. m. talas inför vederbörlig
Domstol, och derstädes undergå ransakning och dom för sitt exempellösa förfarande i den bedröfliga Skeppshanden; emedan stor skillnad företer sig emellan de åtgärder, sorn af ett StatsRåd i utöfningen af dess embete vidtagas , och de förhandlingar, som af ett StatsRåd i egenskap af enskild man verkställas.
Det är redan tillförene utredt och bevist, att Hans Excellence gjort sig skyldig under Allmänna Lagen, dels derföre, att Hans Excellence i stället för Skeppet Försigtigheten, som, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 14 Junii 1825, skolat till Handelshuset Michaelson och Benediks försäljas, utlemnat det af ConstructionsDepartementsChefen Herr Öfversten af Borneman nästan som nytt ansedda Linieskeppet Gustaf den Store, (som för tillfälles döptes om till Försigtigheten;) och såmedelst handlat högst ansvarsfullt både som Flottans högsta Befälhafvare och som enskild Svensk man; dels derföre, att Hans Excellence varit medvetande af 2:ne olika Contracters uppgörande om en och samma sak; se pag. 72 af StatsUtskottets Betänkande N:o 106, der Utskottet yttrar efterföljande betydelsefulla mening: ”hvilka ord J’i och för Fartygens utrustande, likväl ”icke finnas intagne uti det af Köparen ”innehafde exemplar af Contractet;” och ändteligen att ännu återstående köpeskillings-beloppet för Skeppet Tapperheten, Den 18 Julii e, m. Z15 gooo R:dr Hamburger B:co, samt för Fregatten af Chapmanj iooo Pund Sterling icke blifvit till Kronan lefvererade.
För desse Hans Excellence Herr Grefve Cederström till last liggande saker af vidt utseende och ingalunda tvetydig beskaffenhet, lärer Hans Excellence ej kunna undgå, att inför Laga Domstol ansvara , så framt Svenska Folket ej skall bibringas den vådeliga öfvertygelse, att Lagen är vanmägtig, och icke lämpelig mot Rikets högre Embetsman.
En annan Svensk man, som så handlar, finnér sin straff-bestämmelse derföre utstakad i åtskillige §§. af 1734 års
Lag; och följaktligen måste Hans Excellences Höga Embetsvärdighet samt Medborgerliga existimation befalla Hans Excellence, att antingen rättfärdiga sig inför Lagen, eller ock böja sig under dess tillämpning.
Hans Excellence Herr Grefve Cederström är inför Svenska Folket, genom StatsUtskottels Betänkande N:o 101, invecklad i svåra saker; och samma Folk fordrar genom deras Representanter Hans Execellences friande eller fällande. 4:o. Emot Förste ExpeditionsSecreteraren Herr von Printzencreutz, som i Herr StatsSecreterarens för EcclesiastiqueÄrenderne ställe, stundom fått vara Föredragande, har Utskottet äfven applicerat 107 §. i RegeringsFormen, i och för det, såsom or - 336 Den 18 Jn 1 i i c. m. den lyda: origtiga för mela af sjelfva föredragnings-åtgärden i målet beträffande Kyrkohemman i Halland.
— Då Herr Förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz, såsom Utskottet sjelf medgifver, icke saknat kännedom derom att Kongl.
KamTnarCollegium hänvist den, som med Kongl. Collegii den 6 Augusti 1822 utfärdade Utslag icke åtnöjdes, att deruti i underdånighet söka ändring medelst Besvär, hvilka horde till Kongl. Kammar Expedition ingifvas, men Herr ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz sådant oaktadt, och fastän Besvären blifvit i Kongl.
KarnmarExpedition upptagne, ändock icke begärt eller afvaktat Kongl. Majrts
Nådiga föreskrift i fråga om den StatsExpedition, hvarest målet borde hanläggas, utan tvertom omedelbarligen föredragit målet uti EcclesiastiqueExpeditionen, och lagat så, att Utslaget huge af Herr Förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz contrasigneras så synes det vara omisskänneligt, att motivet för ett sådant förfarande å den tillfälliga Föredragandens sida, omöjligt kunnat vara något annat, än att få medverka till det för Staten så olyckliga,, men deremot för Hemmansåboerne oskattbara, .Utslaget, hvarigenom Kronan blifvit skiljd från de ifrågavarande många Hemmanen.
— Hvaremot och om målet, såsom vederbordt, fått komma under handläggning i Kongl. Kammar Expe - ... .w - —- —■- - • -i-- „ Den 18 Ju 1 i i e. m. 33?
Expeditionen, och af dess aktningsvärde StatsSecreterare föredragas, resultatet helt säkert blifvit annorlunda, och conformt med det af Pierr Förste ;ExpeditionsSecreteraren Ulfsparre cnntrasignerade Utslaget af den 19 Augusti 1823 i samma ämne; men då hade Herr ExpeditionsSecreteraren von Printzencreuts gått miste om den .... ryktbarhet han för Halländska Hemmans-saken skördat.
Härmed må nu förhålla sig, huru som hälst, så står likväl det fast, att Herr ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz för sina åtgärder såsom tillfällig föredragande i målet rörande de Halländska Hemmanen uppsåtligen fördöljt de upplysningar han varit pligtig meddela, och således befrämjat ett beslut, hvilket icke blott i anseende till sjelfva forrmen, utan äfven i anseende till sjelfva saken, bordt blifva annorlunda, och jag anser honom alltså hafva gjort sig skyldig, att för sina åtgärder ställas under ansvar i den ordning 106 §. i RegeringsFormen föreskrifver.
< Sedan Utskottet sålunda apostropherat några vissa händelser, dem Utskottet, efter sitt sått, att se och bedömma RegeringsÄrenderne, just icke eller funnit särdeles vigtige, har Utskottet låtit undfalla sig efterföljande högst märkvärdiga yttrande!
”ConstitutionsUtskottet har nu fullgjort dess 33 H. aa 338 Den )8 Julii e. m. ”pligt, att för Rikets Ständer tillkännagifva ”det anmärkta; och här, der Utskottets befattning slutar, vidtager Rikets Ständers ”rätt att, efter en högre nödvändighets kraf, ”behandla det tillkännagifna.
Då emedlertid Utskottet finner sig skyldigt att oförtäckt uttala dess, på öfversigten af det ”hela grundade, opinion, får Utskottet, med ”det sanningsenliga vittnesbörd, att i allmänhet Konungens Rådgifvare och Före”dragande troget och redligt bevakat Con”stitutionens och Lagarnes helgd, Fäder”landets bästa och enskilda Medborgarns ”ratt, vördsamligen underställa detta Be”tänkande Rikets Ständers pröfning, i än”damål tillika af den decharge, hvars egenskap och verkan i 76 §.
Riksdagsordningen bestämmas.”
Efter denna goda bit, skulle man val böra styrkas i den öfvertygelse, att Utskottet, undantagandes de fem här ofvan gjorda anmärkningarna, alldeles icke funnit någon enda klandervärd åtgärd, vara af Konungens Rådgifvare eller Föredraganderne vidtagen, men huru bedrager man sig icke, om man inbillar sig något sådant.
Utskottet har tvärtom upprepat en mängd oriktigheter begängne af Konungens Rådgifvare, antingen i så målto, att StatsRådets Ledamöter och Föredraganderne afstyrkt bifall, der tillstyrkande bordt äga rum, eller ock tillstyrkt bifall, der afstyrkande bordt göras, Den 18 Julii e. m. 33g samt derunder rakt underlåtit, all uppgifva motiver hvarken för det ena eller för det andra, såsom till exempel:
Alt icke afstyrkt blifvit, att, tvärtemot 34 §• i RegeringsFormen, ettStatsRåd förordnades, att tillika utöfva ÖfverStåtliå 1 lareEmbetet; icke afstyrkt aulorisation för Landshöfding, att kalla Borgmästare till personlig inställelse å LandsCancelliet; icke afstj^rkt förpligtelse för en viss
Stad, att åt en till ständig tjenstgöring i annor Stad commenderad Officer betala inqvartering, oagtadt eljest i dylika mål rätteligen varit tillämpad InqvarteringsOrdningens föreskrift, att ingen må njuta inqvartering längre än lian å orten är tillstädes; icke afstyrkt utnämnandet af en Professor vid ett af Rikets Universiteter, utan förut upprältadt förslag; samt tillstyrkt, eller ej afstyrkt tillåtelse för en Kyrkoherde, att. under bans Cessionstillstånd fortfara med Embets-utöfning, oagtadt sådant är rakt stridande emot ConcoursLagen; deremot StatsRådet rakt afstyrkt bifall till Rikets Ständers underdåniga petitioner: om 3:ne
Rusthållares intagande i hvarje beklädnads- och BeväringsDirection; om sättet för JustitiasCancellerens hörande i frågor om Dagblads indragning; om Tullmedlens lefvererande i RiksgäldsContoiret; om disposition af Strömrensnings-anslaget; samt Rikets Sländers Revisorers underdå - 33 H. 3.{o
Den 18 Ju In e. m. niga begäran om delfående af StatsContoirets Protocoll och Handlingar utöfver den tid af 2:ne år, hvars afslutna räkenskaper Revisorerne omfattade; äfvensom att Konungens Rådgifvare först tillstyrkt
Nådig sanction å hela Förslaget till AnsvarighetsLag för Direclionerne vid DiscontContoiren i Götheborg och Malmö, men sedermera, då sanctionen, i anseende till innehållet af AnsvarighetsLagens 6:te §., vägrades, tillstyrkt stadfästelse å förslaget, med uteslutande af nämde §. m. rn.
Om nu ConstitutionsUtskottet, i stället alt efter de vackra complimenterne intaga alla de sistnärnde anmärknings-anledningarne, tvärtom låtit dem få ett rum framför complimenterna, så hade det väl varit alldeles i sin ordning och constructions-enligt; men då hade Utskottet också varit nödsakadt att spara sina artigheter, emedan Utskottet omöjligt kunnat säga, att Utskottet med sanningens vittnesbörd funnit Constitutionens och Lagarnes helgd vara bevakade.
Utskottet lär förmodligen trott, att då man läst Utskottets uttalade grannlåt, så skulle man dervid stadnat, och icke behöft läsa mera, ty eljest vet jag icke, hvarföre Utskottet i slutet af sitt Memorial skulle gjort sig den stora mödan, alt så bestämdt motsäga sig sjelf.
Jag deremot finner, lika med Utskottet, att allt det, som emot Konungens
Rådgifvare är i ofvanberörde måtto Den 18 Julii e. n>. anmärkt, föranlåter mig att vördsamt anhålla, det Memorialet må varda återremitteradt, och alt mina anmärkningar må få åtfölja; hvarjemte jag finnér mig nödsakad yttra:
Det är anledning till anmärkning mot SlatsRådet samt Föredragande, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att denna anmärknings-anledning, komme enligt 29 §.
Riksdagsordningen att, jemte ProlocolisUtdrag derom, lill ConstitutionsUtskottet afgå.
Friherre af Tibell, Gustaf Wilhelm, anförde skriftligen:
I anledning af ConstilutionsUtskottets Memorial rörande granskningen af StalsRådets
Protocoller, får jag den äran anföra.
Hvad först beträffar anmärkningen mot dem af StatsRådets Ledamöter, som tillstyrkt indragningen af ett Tidningsblad , så synes mig att då ingen lagöfverträdelse 1 detta förfarande kunnat anmärkas, emedan det då blifvit hänfördt under 106 §.
RegeringsFormen, de
Rådgifvandes åtgärd således endast kan bedömmas efter hvars och ens enskildta opinion om Lagens andemening, hvilket bedömande möjligtvis kan blifva ganska mångsidigt; och att då i Memo - Den 18 Julii e. m. rialet är upplyst, att, bland nio fastställda Tjdnings-indragningar, denna ensamt kunnat af Utskottet anmärkas, samt således de Rådgifvandes åtgärder, i sammanhang betraktade, ingalunda utmärkt någon tendens att inskränka den lagliga yttrande-rätten, 107 §.
RegeringsFormen härvid ej är tillämplig, emedan densamma förutsätter, att den Rådgifvande underlåtit att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta, och att Rikets väl måste kräfva paragrafens användande; hvadan jag får för min del tillstyrka, att anmärkningen må förfalla.
I anledning af Utskottets anmärkningar, mot Konungens Rådgifvare i Skeppshandels-frågan, får jag för min del anföra, att jag anser det hafva varit med Rikets nytta öfverensstämmande, om äldre skepp kunnat med betydlig fördel försäljas, för alt derigenom vinna medel till nyås byggande; att jag anser det vara hvarje sjelfständigt Folks rättighet, att till hvem det finnér nyttigast försälja dess allmänna eller enskijdta tillhörigheter; att jag således ej kan lägga någon till last, om han ansett hinder deremot icke kunna eller böra inträffa; och alt om likväl sådarie skulle sedermera hafva uppstått, jag anser den genom köpets återgång uppkomna förlust, ehuru ty värr ganska betydande, dock vara vida mindre, än hvad följderne kunnat blifva, om, i sakernas då inträffade skick, en Den 18 Jul i i e. m. 343 motsatt åtgärd blifvit vidtagen.
Den anmärkta omständigheten alt, med förbigående af vederbörande Förvaltningsverk, Handels-transaclionens verkställighet blifvit åt en enda Embetsman uppdragen, torde vid delta alldeles serskildta fall kunna rättvisas genom den hastighet och hemlighet, med hvilken en sådan affaire ansågs böra uppgöras och afslutas, örn den skulle lyckas; och anser jag af dessa sammanlagda skäl mig höra tillstyrka, alt anmärkningarne må förfalla.
Utskottet har emot SlatsSecreteraren Arnell anmärkt, att, eldigt Protocollet öfver KrigsÄrender förden 10 Februarii 1824» KrigsCollegium, uti underdånigt Utlåtande öfver f. d.
ExpeditionsSecreteraren Lindgrens underdåniga ansökning 0111 afskrifning af hans skuld lill PassevolanceCassan, åberopat elt bilagdt yttrande af Collegii Advocat-Fiscals-Embete, hvilket bland annat innehöll, det KrigsCollegium år 1813 resolverat, alt ett af Litidgren i Passevolancefonden sökt lån finge emot erbjuden säkerhet utanordnas, dock med skyldighet för låntagaren alt, enligt hans muntliga åtagande, inom viss tid förskaffa de såsom hypolhek lemnade tvenne reverser förmånsrätt, näst efter Bankens inteckning, framför alla private fordringsägare, men att, sedan låntagaren icke fullgjort de vid lånets beviljande fästade vilkor, intecknings - 344 Den 18 Jul i i e. m. säkerheten, i följd af fastighetens executiva försäljning till ett lågt pris, försvunnit.
Då emellertid intet af hvad i AdvocatFiscalens EmbetsMemorial, rörande detta ämne, fullständigt utvecklas, blifvit fördt lill StatsRådsProtocollet, och StatsSecreteraren följaktligen måste anses hafva underlåtit att begagna och meddela de upplysningar, synnerligast om sättet för lånesummans utanordning, som häraf stodo att vinna, och hvilka möjligen föranledt laga undersökning och åtals anställande, har Utskottet funnit sådant vittna orri en mindre nitisk och skicklig embetsutöfning.
Häraf skulle synas, som KrigsCollegium utanordnat ett lån på blotta löftet af låntagaren, alt låta postponera de, såsom säkerhet företedde inteckningar, och att StatsSecreteraren underlåtit att derå fästa uppmärksamhet.
Jag anhåller, att, i grund af offentliga handlingar, i detta ämne få meddela följande upplysningar, men tror mig först böra anmärka, att den tid, då ifrågavarande åtgärder föreföllo (åren i8i3 och i8i4)> ägde jag icke någon befattning i KrigsCollegium, och jag torde således, utan att brista mot granlagenheten, kunna yttra mig i denna sak.
ExpeditionsSecreteraren Lindgren begärte år 1813 ett lån stort 4ooo R:dr af PassevolanCeCassan, emot inteckning i egen - fe Den i8 Julii e. ro. 345 domen Aludden nära Sigtuna; denna ansökning hänvistes till AdvocatFiscalens utlåtande, sorn afstyrkte den erbjudne säkerhetens antagande, innan lånsökanden genom erhållen postponering förskaffat
PassevolanceCassan förmånsrätt.
Lånet blef i följd deraf på denna säkerhet icke bifallit; men som Coilegium, enligt serskildte författningar, äger att mot personel borgen utlåna Passevolance-medlen, så bifölls lånet emot en af lånsökanden företedd bofast mans borgen, hvilken till vederhäftigheten var af vebörande Domare bestyrkt, och Coilegium behöll blott såsom ytterligare säkerhet de företedde inteckningarne i egendomen, med förklarande, att om inom den 29 påföljande
October inteckningarnes postponering ej vore verkställd, det mot personel borgen erhållne lånet skulle såsom förfallit anses, och af AdvocatFiscalen indrifvas.
Då låntagaren ej vid den förelagde tiden fullgjorde sitt åliggande, anställde ock AdvocatFiscalen, till följd af Coliegii befallning, lagsökning både emot Borgesmannen och Gäldenären.
Allt hvad författningarne föreskrifva, hade således af KrigsCollegium blifvit, både vid lånets utanordnande, och vid förfallotiden, iakttagit, hvilket förhållande otvifvelaktigt hos StatsSecreteraren grundlagt den åsigt, att något åtal ej kunde ifrågakomma, hvarföre jag för min del tillstyrker, att anmärkningen emot honom må förfalla. 346 Den 18 J u I i i e. m.
Utskottet har vidare anmärkt emot StatsSecreteraren Arnell, att han, i frågan om dåvarande General-Majoren Friherre von Schulzenheims underdåniga anhållan alt varda frikänd från inbetalning till Statsverket af en accordsersättnings-skillnad, enligt Protocollets lydelse för den 3o Mars 1824, öfverlemnat, lika med StatsContoret, frågan till Kongl.