Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial af den ig sistledne Februarii, i anledning af en från Ridderskapet och Adeln remitterad Anmärkning mot Konungens Rådgifvare i CornmandoMål för Arméenj deruti Utskottet, efter det upplyst blifvit , att anledningen till Anmärkningen vore hämtad från en, genom Kongl. Majlts GeneralAdjutants Expedition för Arméen, den 24 Maj 1817 » under N:o 353 utfärdad GeneralOrdres, angående förbehåll vid KneckteContracters uppgörande , om Beklädnad af Rotehållare på viss3 år, förklarat, att Utskottet, som ej trott sig tillständig?, att utöfver ordalydelsen af GeneralOrderne och af det enda härtill lämpliga Grundlagens rum jemka och leda dem båda till ett Resultat af det beifrande efter allmän Lag, som Anmärkningen åsyftade, ansett Konungens Rådgifvare i CommandoMål för Arméen i denna sak ej kunna, enligt icö §.
Regeringsformen, under tilltal ställas 3 hvaremot det icke undfallit Utskottet, att det Ärende, som genom utfärdande af ofvanberörde General - Ordres vunnit handläggning af GeneralAdjutanten för Arméen , helt och hållet saknar beskaffenheten af CommandoMål j hvilken afvikelse, genom Målets föredragning i orätt väg , från fastställda , men i Grundlagen icke nog fullständigt beskrifna Former, Utskottet ansett stå i närmaste analogie med sådan felaktig utöfning af Embetet, för hvilken 107. § RegeringsFormen utmärker ett aflägsnare och mindre direct ansvar, beroende, till yrkande blott af Riksens Ständer, och till den slutliga på-!
Dm 7 Martu. 213 följden , endast af Konungen 5 men då i nyssnämnde §.
Konungens Föredragande i.
CommandoMål icke är nämnd , och 6 § uti Ansva* righetsLagen af den 10 Februarii i8ioejkun-' de af Utskottet åberopas , har Utskottet icke ägt annat val öfrigt, än att antingen ålägga sig ett tyst öfverseende med de Embets-förséelser, sorn af en Konungens Föredragande i CommandoÄrénder kunnat utöfvas, oaktadt 6%. dana förseelser, begångna af en StatsSecretera* re , böra anmärkas , eller ock , sorn nu skett , för Riksens Ständer tillkännagifva Sakens förhållande i hela dess sammanhang, och såmedelst undvika den förebråelse, att ej hafva åt lika beskaffade frågor lemnat en lika oväldig behandling.
Lédes på Bordet.
Upplästes och lade6 på Bocd^ följande från Lagutskottet den 20 sistledne Februarii aflåtna Betänkanden ; 1:0 I anledning af Herr Borgmästaren J. H. Ekstrands Memorial, angående förtydligande af Lagens Stadgande uti 17.
Cap GiftormålsBalken , om beräknings-grunden för beloppet af Fördel; deruti Utskottet af anförda skäl tillstyrkt, det genom utfärdande Förklaring öfver berörde Lagrum, må till Vederbörandes efterrättelse förordnas, att efterlefvande Makas fördel, till det för densamma i Lagen utstakade belopp . icke må af annan det o - Dm 7 Martu. skiftade Boets Egendom beräknas och utgå, än af den i Boet b finteliga losa Egendom. 2:0 I anledning af erhållen Aterremiss af IJfskottets, den 8 sistkdne januarii afgifna Betänkande, angående yrkad förändring i stralfet för Hållkarl , som ford*ar Drickspenningar af Resande, eller deni med ovett ofredar ; deruti UiSKOttet, af anförda skäl, samt under åberopande af de flere uti dess förra Utlåtande uppgifna , förklarat sig icke kunna frångå ek ler förändra hvad deruti är vordet yttradt ; Och hafva de Utskottets Ledamöter , hvilka förut varit af skiljaktig mening, nu äfven dervid förblifvit. "—' 3:0 Öfver af RiksdagsFulImägtige Olof Wikström, J. J.
Rutberg och J. Wiklund gjordt Förslag, om bestämmande af en viss afgift till RronoFogdarne i Westerbottens och Norrbottens
Län, då de icke sjeifve, utan genom Länsmännen , låta verkställa Utslag i Utsökningsmål , äfvensom öfver den af RiksdagsFulJmägtjgen Anders Danielsson väckta fråga Om fastställande af Länsmännens , Nämndeoch Fjerdingsmännens rättighet , att, enligt KronoFogdens
Ordres och på dess ansvar, verk. ställa Utmätningar i privata Mål , deruti Utskottet, af anförda skäl , dels yttratsig icke kunna tillstyrka bifall till hvad i förstberörde måtto är vordet föreslagit, dels ansett hvad Anders Panielsson anfört icke böra föranleda till något ytterligare Stadgande, än de, hvilka i ämnet redan utkommit, och att således någon Den 7 Martil. anledning för Utskottet sig icke företedde att understödja det derom gjorda Förslag. 4:0 I anledning af Friherre C. L.
Staél von Holsteins Motion, rörande bibehållande af Författningen , att en sjettedel af Ström alltid, bör hållas öppen; deruti Utskottet yttrat, att hvad Friherre Staél von Holstein med ifrågavarande Motion afsett redan vore bestämdt, och att således ej kunde vara behöfligt meddela en sådan Författning , som Friherre Staél von Holstein velat föreslå, hvarföre Utskottet ej heller kunde densamma tillstyrka, 5:0 1 anledning af vackt fråga om upp? häfvande af Kongl Kungörelsen den 26 November 1816, angående sättet för en Menighets hörande i enskildta tillåtliga Ärender; hvartill Utskottet likväl, uppå anförde skäl9 ansett sig icke böra tillstyrka bitall. 6:0
I anledning af Grefve Löwenhjelms , Gustaf, Förslag att Böter i Brottmål må utgå. efter förmögenhet, hvilken LagFörändring
Utskottet ansett af den större omfattning, att den utan en fullkomlig omarbetning af Rikets nu. gällande .CriminalLag ej kunde komma i fråga, hvarföre och då en serskild Comité vöre tillförordnad att öfverse så väl Civil- som CrimU nalLagen samt att till ändringar och förbäU' tringar af Stadganderne deruti uppgifva Förslag, samma Comité lämpeligast skulle kunna tillse, huruvida antagandet af berörde förän - 2 10
Den 7 Martn. dring i mer eller mindre mån vore möjlig j dock har Utskottet funnit sig icke böra underlåta tillkännagifva , att i Dess tanka berörde Förslag vid CriminalEagstiftningen icke kunde blifva användbart.
Lördagen den 7 Martil.
Plenum klockan 5 Eftermiddagen.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, hade inleinnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande:
I anledning af de öfverläggningar , som uppstått om rätta meningen afyo§.
Regeringsformen, har Herr StafsRådet, Gretve Mörner, Uti ett ingifvit
Dictamen , utvecklat sina tankar härom, på ett sätt, att derest denna tolkning
Den 7 Martu. 217 skulle godkännas, vore det fria Svenska Folkets rättigheter i det närmaste återförde till hvad de voro före 1809 års Statshvälfning; Beskattnings-rättigheten vore då det enda, som återstod, och denna tillhörde dem äfven då: och skulle nu 90 §, innehålla ett förbud för Riksens Ständer och deras Utskott, att under pröfning och öfverläggning taga något af de Årender der omnämnas, så stå vi visserligen på samma punct, soip förut.
Grefve Mörner har väl lörklarat det vara dess enskilta tanka, utan att vilja derigenom försöka inskränka den lagliga yttrande rätten.
En värd Ledamot af Ridderskapet och Adeln har också förklarat, att han icke kunde låta denna enskilta tanka verka på sitt handlingssätt, utan ämnade begagna sin Riksdagsmannarätt efter sin öfvertygelse.
Det skulle således kan hända synas öfverflödigt att borttaga en angelägen tid med ytterligare Anföranden i detta ämne; men enär man betragtar, hvilka vådeliga påföljder det kunde hafva att lemna en sådan enskilt tanka utan vederläggning och derigenom liksom medgifva rigtigheten af den samma , och det så mycket mera, då den yttras af en Embetsman, som är Konungens Rådgifvare, en Embetsman, gom anses och bör anses äga djup kännedom af Constitutionen, då han varit för detta Ordförande i ConstitutionsUtskottet; så är det af högsta vigt, att Frihetens Vänner söka bestrida och vederlägga sådana grundsatser och tyd. ningar af Grundlagen , som nödvändigt skola till intet göra den, med så stora uppoffringar, återförvärfvade Friheten, Men innan jag går Den 7 Martil, att vidröra egentliga ämnet, nemligen rätta för* ståndet af 90 § Regeringsformen, får jag vidi några biomständigheter i Grefve Mörners Memorial fästa uppmärksamheten.
Af detsamma synes tydeligen, att den af mig väckte Motion, om ändringar i Lagen, föreslagne i anledning af den Grevesmöhlska Rättegången, föranledt till de af Grefve
Mörner framställde grundsatser, hvarom man förr ingen aning haft, nemligen att vid Motioners väckande i Riks* Standen, inga Fada finge uppgifvas, inga Personers namn nämnas, att sådant skulle kunna föranleda till oti 1 låteliga öfverläggningar kos Stånden, till smädande af Embetsmän, förklenande af Regeringen, och hvilket allt lätteligen kunde till slut urarta till Anarchie eller å~ terföra Despotismen.
Grefve Mörner har vidlöftigt deducerat denna sin mening.
— Hvad skrifsättet egenteligen angar, tror jag man kun-; nät önska att det varit mera modereradt i vissa omständigheter, åtminstone är det mindre välljudande, att höra det innom Ridderskapet och Adeln kunde finnas belackare:
En belackare är en niding, det är den, som med berådt modan, för en osanning, för att förklena någon; endy* lik har , som båttre är, änrtu icke gifvits på Riddarhuset och hoppas jag lärer aldrig komma- I alia fall är Grefve Mörners' farhåga, att utan upprättelse kunna varda förolämpad, alldeles öfverflödig, då man besinnar innehållet af ito § Regeringsformen, samt 50 Och §■ §.
Riksdagsordningen, äfvensom faran för Anarchien och Despotismen snarare derigenom förekommer, än föranledes, att man fritt
Den 7 Martu. 3! 9 får yppa och omtala samt med Facta bevisa hvad som är oordentligt och olagligt, samt derigenom undanrödja det värn, en af sin pligt förgäten Embetsman skulle kunna finna uti tystnaden och mörkret, och då intet ställe uti Grundlagen finnes, som förbjuder att anföra exempel af händelser, men TryckfrihetsLagen deremot tillåter att fritt få omtala allt hvad sorn är sanning och i samma
Lag icke uttryckeligen undantagit, samt Konungen utomdess, i Dess nådiga Proposition vid »812 års Riks*, dag, förklarat dess Nådiga vilja icke vara, att inskränka yttrande rätten, utan blott att få Anonymiteten afskaffad, eller rattare sagdt de hinder, som voro lagde i vägen, lör att kunna få en Anonyme till ansvar, som fprolämpat någon, samt det jämväl skulle vara under Riksens Ständers värdighet, att äga mindre rättigheter, än andra enskilta Personer, så synes deraf, att Grefve Mörners mening icke kan vara den rätta, utan leder till förvillelse.
Hvad nu egenteliga ämnet, nemligen rätta förståndet af 90 §.
RegeringsFormen, angår, så anser Grefve
Mörner den innefatta ett klart förbud för Riksens Ständer och deras Utskott, att under öfverläggning och pröfning komma låta frågor i de där omnämnde föremål, såsom, om ”Embets- och ”Tjenstemäns till- och afsättning, Regerings”och DomareMagternas beslut, Resolutioner och ”Utslag , enskilta Medborgares och Corporatio”ners förhållanden, eller verkställigheten af nå”gon Lag, Författning eller Inrättning”.
Likväl medgifver Grefve Mörner kraften af 106 och 107 §. i RegeringsFormen, 220 Dm 7 Martil.
Antingen måtte Grefve Mörner med ringa uppmärksamhet genomläst dessa §§., elier ock tror han andra så gjort, emedan de likväl klart bevisa motsatsen af Grefve Mörners fattade begrepp i denna sak. 90. §. ä' lunda ett förbud för Riksens Ständer och letas Utskott att behandla dessa ämnen , tvärtom en föreskrift, att, enär dylika 1 träffa, att sådana Ärender förekomma tili verläggning och pröfning, bör det icke ske på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver.
Det olika begreppet består således deruti, att den ena påstår, att Ständerne om dessa Ärender alldeles icke få öfverlägga, den andra att de få, men icke annorlunda än denna Grundlag föreskrifver.
Att denna senare mening ät den rätta, och den förra falsk och ledande till förvillelse , skall jag försöka bevisa af de nämnde 106. och 107. §§. i RegeringsFormen , så väl som äfven af andra §t>.
Enligt 106. §. äga Ständer ne, genom sina Fullmägtige i ConstitutioiisU1: skottet, att inför Rätta låta tilltala StatsRä. döt, om det skulle uppenbarligen hafva handlat icke endast emot RegeringsFormen, utan äfven emot andra Rikets gällande Lagar.
Då nu intet enda Ärende kan gifvas i en Stat , hvarom icke en Lag eller Författning är utgifven till rättelse och efterlefnad af Vederbörande^ som det angår, och då §• intet undantag gör af något Ärende , så är ju klart , att
ConstitutionsUtskottet äger att öfverlägga och pröfva StatsRådets förhållande i alla de lili 90. §. omnämnde Ärender } hvilka Grefve Dtn i Martti. 221 Mörner anser hvarken Ständerne eller deras Utskott må få ens nämna , mindre pröfva. j\P7 §. är ännu strängare i visst afseende^ enligt denna §. är StaisRådet icke från Anmärkning fr 1 Ka liad t, endast derföre att de icke handfat emot beskrifven
Lag, den äger äfven rum om de uii sina Rådslag om allmänna Ärender icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta
Ännu kinkigare är de måste med tålamod och utan att rubricera såsom smädelse, afhöra att man granskar och b edom mer, så väl deras intellectuella egenska» per, sorn den practiska utöfningen af Embetetj Oväld, Nit, Skicklighet och Drift i göroinålen äro öfverläggningsämnen för Riksens Ständer, så mycket nödvändigare att de väl granskas och undersökas , som af Resultatet beror, om man hos Konungen bär anmäla sin önskan om deras endtiedigande från Embeit i, eller icke.
— Det kan derföre aldrig bli ett Brott, aldrig något sorn förringar Regeringens värdighet till den grad , att Anarchie eller Despotisme deraf skall bli en följd, 0111 man yttrade att någon StatsSecreterare ägde mindre kännedom i de åtskilliga grenar af Styrelsen eller att någon lemnade för mycket af tiden åt nöjen och förströelser , så att Ärenderna derigenom finge en långsam eiler ojämn och osäker gång, korteligen, om man målade efter Naturen.
„ Ännu positivare än dessa bägge §§. är likväl den 38.
§.J de förra röra endast StatsRådet , sorn derigenom, att de tillstyrkt eller ock icke afstyrkt något, som varit emot Lagarne eller det Allmännas bästa, varit vållande att Kc? f 2 2 2 Den 7 Martu. nungen, i brist af upplysning om saken, kurtnät taga ett beslut, stridande emot Lagen, i Denna senare deremot, sorn ålägger StatsSecreteraren eller den Föredragande, att vägra sin Contras:gnation och nedlägga sitt Embete, om Konungen, oaktadt StatsRådets före-i ställningar, skulle taga ett beslut stridande emot RegeringsFormen, lemnar väl det ojäfaktigaste bevis på Riksens Ständers pröfningsrätt, då sjelf-: va Konungens beslut måste underkastas deras granskning och bedömmande; ty huru skulle de annars kunna gilla StatsSecreterarens åtgärd med den vägrade Contrasignation, och deraf följande återinsättning i Embetet.?
Att Konungens och DomareMagternas beslut blifvit af Ständerne pröfvade och äfven upphäfda, derpå har man sedan 1809 flera Exempel:
Man påminne sig hvad som hände vid 18Ö9 års Riksdag med Kungsgårdarne; aliade, sorn icke voro i laglig ordning på offentlig
Auction bortarrendc rade , återgingo, oaktadt de hade Konungens bekräftelse derå.
Vid denna Riksdag har Konungen Sjelf till Ständernas pröfning hänskjutit ett af KammarRätten afdömat
Mål, om efterräkning af BränvinsSkatt för åren 18 10, 1811 och 1812.
KammarRätten har likväl
Domsrätt, och borde deras beslut, efter Grefve Mörners lära, alldeles icke kunna komma under Ständernes pröfning.
Enskilt» Medborgares och Corporationers förhållande äro dagliga ämnen för Riksens Ständers öfverläggningar och beslut; äro Disconternes Bolag icke Corporationer, och blefvo icke vid sista Riksdag af serskilt» Utskottet många Ari:
Den 7 Martil 223 ihärkningar gjorda emot de monopoliska Föritiåner, som vissa Corporationer i Götheborg erhållit?
Alla de enskilta Personer, som hos Ständerna begärt ersättning för lidna förluster, Restitution af Löner och Pensioner m m. vittna tills äckligen att 90.
§. icke förbjuder Ständerna att upptaga och pröfva sådana Ärender.
Hvad således i 107. § Regeringsformen och 29 § Riksdagsordningen är stadgadt, att enskilta Personers rättigheter och angelägenheter icke ens kunna nämnas, mindre Ständernas pröfning underkastas, angår blott enskilta Personers Rättegångar, som icke äro af någon aliilian egenskap.
Det nu anförda tror jag tillräckligen bevisar origtigheten af det begrepp Grefve Mör ner fattat om Grundlagens esprit , samt dess egna Supposition, aftinga Namn eller Facta må få nämnas, då Motioner göras i RiksStånden.
Ridderskapet och Adeln skulle finna detta Anförande för vidlyftigt, i anseende till den angelägna tiden 3 så anhåller jag det måtte ursäktas, då det kommer i betraktande, att man för frihetens och rättigheters förvarande aldrig kan göra för mycket 3 dessa stå likväl i våda att gå förlorade, då Konungen, utaf Embefsmännens oriktiga tolkning af Lagen, får annat begrepp om Folkets rätt, an det verkligen äger; derigenom blir den redelige
Undersåten misskänd och ansedd sorn ett oroligt hufvud och brottslig Medlem i Staten, enär han likväl endast söker försvara de rättigheter, honom lagligen tillhöra, och hvilka 224 Den 7 Martii, Konungen vid flera tillfällen högtidligen förklarat vilja gifva sitt hägn och beskydd, hvarföre jag också af det märKeliga Tal Konung gen höll till KrigsRefälet den 14 Martii toriIdet år, vill här anföra ett Utdrag af några rader, så lydande :
Det är eder Frihet, eder Ära , 3,eder Välgång , som jag eftersträfvar , och i ”trotts af alla försök, som man kunde vilja gö* ”ra, skall jag förskaffa eder dessa, den rede”lige Mannens kostbaraste ägodelar 5 j veten, ”mine Herrar ! att jag ej går och ej vill gå ”annorlunda än stödd på Lagen.
Men, om jag ”skulle glömma hvad jag är eder skyldig, ”om jag skulle glömma mina tänkesätt och ”mina grundsatser, om j?.g en dag, berusad ”af Magtens bägare, skulle vilja våldföra eder ”Frihet, vågen då återkalla mig till mig sjelf, ”det är de
Redligas pligt att tala öppet och ”oförskräckt j mitt hjerta skall alltid vara be”redt att höra eder.” — Hvilken borgen kan då vara säkrare för Friheten, än sådana ädla tänkesätt hos Fursten 5 måtte då aldrig Sanningen möta något hinder att framtränga till dess Thron ; på vår lyck-i salighet böra vi i sådant fall icke tvifla.
Hére Den 7 Martil. 225 Herr Dalman, Lars Johan, hade inlem* nät ett så lydande ; Vördsamt
Då den högst vigtiga grunden för allmän och enskilt välmåga, Penningeväsendets reglerande , nu af NationalRepresentationen skall läggas, utbeder jag mig ödmjukast att få yttra ni i g nm mitt sätt att se denna sak :
Jag vill ej uppehålla med företal om all den egoisme, orättvisa, ovänskap och förstöring, sorti blifvit en följd af det nu varande financiella förhållandet:
För hvarje patriotiskt sinnad Representant, som lemnat sina enskilta beräkningar hemma, och här blott vill ärligt medverka till det Helas frälsning, och fördomsfritt ej undandraga sig andamålsmässiga uppoffringar, är oredan rysligt uppenbar, och den kalla Egoisten lärer föga omvändas genom Tal.
Un-, der detta förutsättande synes mig första frågan Vara :
Hvad år orsaken till det onda ?
Derom torde omdömet ej blifva mer än ett. 1807 var BancoSedlarnes TotalSumma 9!
Millioner, 1814 nära 21 Millioner, med derjemte en Riksgälds Sedelstockens ökning af omkring 2 Mil* lioner, utom Disconternes TreProcents Obligationer och Assignationer, hvilka må hända utgjort sednare åren visst en tredjedel af Rikets RörelseCapital.
Denna Numeraire är i närvarande ögonblick visserligen ej förminskad.
Då man aldrig lemnar ur sigte, att Penningert är Varans Representant , och att således Röé Ridd. 0, Jd. Prot, IV. B. I.
Afd. 29, 30. 22Ö
Den 7 Martti. telseCapitalet blott bör vara' ett
UtbytnirlgSmedel af behofvens ötverskott och ej får öfverskrida ändamålet med dess tillvarelse, blir ej svårt att begripa det bedrägliga och felaktiga i all Fabrique af CreditPapper för Statens behof:
Men det förflutna tillhör oss ick# mera:
Det onda är redan skedt:
När då frågan blir om Botemedlen, månne ej det sanna och rätta ligger justi det enklaste ?
En Läkare har ju hunnit långt,j då han vunnit säkerhet ont Sjukdomens natur och om de orsäker, som dertill föranledt: hvad gör han sedan ?
Rapellerar orsakerna, undanrödjer det onda i deri väg det tillkommit:
Så enfaldigt ser jag frågan om Statens sjukdom :
Det är sant !
Stundom kräfver en sjukdoms natur afskyvärda expedienter, såsom Amputationer och dylikt, men jag ville så gerna tro, att mitt älskade Fädernesland ej genom de sista årens olyckliga FinanceOperationer kommit i den vådliga belägenhet, att det ej kan hjelpas utan en Banqueroiltte , och nu, såsom flere gånger förr, berättigas, att ej honorera sirla DepositionsAttester eller Skuldbevis med mera än en del af deras innehåll, hvilket vore den våldsammaste
Och ojemtiaste af alla Beskattningar och ett ingrepp i den ära
Och tro, som ligger till grund för alla Contracter, således äfven för SamhällsContractet*
Blir då återigen raka frågan att Staten bör och skall göra rätt för sig> lärer man fåfängt arbeta på att närma Mynt* Representativerna till Myntvärde, utan i tvän* lie vägar, genom proportionerad Productionsförökning eller AmortisseinentsFonden
Det ben i Martil. 3äf förra kan ej anses ske annorlunda j än högst långsamt, äfven i välmågans tider , minst i Vårt på folk, varme och dagsljus så vanlottade Land * Och serdeles så länge det hittills iöljda PenningeSy&temet uppmanar tili vågspel och virigleri-affairer* mert förstör den stila la Medborgaren* som blott vill arbeta och odla.
Den andra utvägen har blott sådana emot sig, sorti antingen vilja fräckt och egennyttigt fortsätta sin Handelshandtering på lånta Penhingar, eller ock ej kunna inse det så uppenbara , att om, gendm så kallad Penninge-brist* Afkastningeris eller Förmögenhetens hominalä pris går ner eiler närmar
Sig till förra tiderj
Så blifva deremot de reella* sorn för den erhållne Varu-represeritanteri skola utbytas, visserligen i lika Proportion till ett mindre numeraire* och om ej utbyte åsyftas* utan Capital 6atnlas, hvilket är bättre, äga det i Valuta, eller i hög ziffra ?
_ Vanån att räkna högt* ändras väl* som all annan vana* långsamt, mert en tempofaire förlust kari så mycket mindre tala för eri Riksförderflig sak, sorn de* hvilka skola Vidkärinas deri, ärö till största deleri förra Cönjuncturens Gunstlingar, hvilka med sin sä kallade Industrie och tillskapade Perininge-tillgång, ej allenast återlemna de i Silfvervärde e
Lån synas för* 328 Ben 7 Martil lora , om de skola återbetala efter ziffran, sedan Sedlen vunnit mera värde ; men min ödmjuka framställning 1812 års Riksdag, om åtgärd till förhindrande, att de som töre I8°9 utlånt Silfvervärde ej skulle utan egen uppsägning eller förvållande kunna åläggas emottaga annat än det värde de utlånt , har ej blifvit gillad, och flere Rättegångars Resultat hafva öfvertygat mig, att ziffran, ej värdet, skall vid afbetalningarne efter nu varande opinion följas.
De, som från medellöse upp-; bragt sig till förmögne
Män på det figurerande PenningeSystemet, måste väl alldeles intet häruti äga bättre rätt, än de vanlottade Medborgare, som sålt Egendomar innom de 6 första åren af detta Sede och till utblottade Speculanter på ära och tro samt under Inteckningssäkerhet utbytt Fastigheter emot Reverser i Banco Specie; men då 8 a to år derefter samma Egendom säljes för dubbla Sumrtian, tvingas emottaga hälften af senare Köpeskillingen, såsom god betalning, under det Speculanten, som först tagit Räntan och derutöfver på BränvinsFabrique, men förstört och vanvårdat Gårdsbruket, trotsande lägger den andra half-' ten i sitt Schatull eller rättare dermed faciliterar nya vågspel.
Må denna bedragne Medborgarens lilla öfverlefva till underhåll och uppfostran af älskade
Barn ej tiHdömmas ett ytterligare vanvärde, genom fortfarande af det ondas orsak!
Speculanterne, som börjat med intet, kunna ju ej komma längre ner än dit: de hafva ju intet att fordra och att de förut bemedlade erhålla deras ännu hos Gäldenärer - Den 7 Martil. 229 ne innestående Capital i sannt värde, kan väl aldrig blifva orättvist.
På hvad sida jag ser denna fråga, kunna alltså olägenheterna för dem, som så behändigt tillkommit sin Rike-: dom, aldrig uppväga rättvisan och föidelarue af lndragningsSystemet.
Men liksom en skick»* lig Läkare ej precipilerar sin Cur-methode, u- n blott underhjelper Naturens egna verkningar så måste ej heller indragningen af Sedlar ske annorlunda än successift
Då Åkerbruk och Näringar genom väl beräknade anstalter och framför allt genom ett fast och ärligt PenningöSysteme uppmuntras , bör man tro att dess framsteg blifva märkbare och således tillåta RörelseCapitaieis utvidgande, emot hvad första Tiotalet at detta Århundradet var tillräckligt 5 deraf följer att ej fråga kan blifva, att nedsätta Sedelmassan till hvad den var 1807.