Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sits rättighet var att bestämma dagen, men aldeles icke året, ty det var redan i grundlagen utsatt.
En annan fråga är likväl den, huru man skall kunna komma till något beslut om den saken.
Jag har hört att en motion skall hafva afgåtl till Exp.Utsk. om den ifrågavar. dagen.
Mig förefaller det alt på sådant sätt en otalig mängd af motioner skulle kunna afgå till samma Ulsk. ifrån de resp. Stånden, och i sådant fall vet jag sannerligen icke, huru Exp.Utsk. skulle bära sig åt för alt sammanjemka dem, för att deraf få ett R.
Jag föreställer mig att om en motion ifrån R. o. Ad. i detta fall blir remitterad lill Exp.Utsk., så innefattar det redan ett Ståndets bifall till den föreslagna dagen; ty i annat fall kan icke Exp.Utsk. derpå göra något afseende.
Det förmånligaste vid denna fråga måste otvifvelaktigt vara alt saken beredes inom Talmans-konferensen, att man der blir ense om ett förslag, som af Ordf. framställes i RiksSun, och i följd deraf fatta Stånden sina beslut.
Exp.Utsk. kan då komma att afgifva förslag i delta afseende.
Att nu lill Exp.Utsk. remittera andra motioner i ämnet, anser jag för min del oformligt, om också grundlagen icke uttryckligen det förbjuder.
Jag kan således icke annat än motsätta mig remiss af Frih. Cederströms motion.
Mängden af motståndare skall aldrig afskräcka mig, der jag tror mig förfäkta en god sak; — så äfven nu.
Sparre har förebrått mig, att jag icke blott sökt bevisa lagligheten af mitt förslag, utan tillika framhållit det nyttiga deruti.
Gr:n kan äfven hafva rätt deruti, alt den förstnämnda synpunkten är den, ur hvilken förslaget bör vid detta tillfälle hufvudsakligen pröfvas; men man torde benäget också finna det jag haft skäl att jemväl i någon mån beröra förslagets nytta och utförbarhet, då den näst före mig talande ledamoten bemödat sig 1 en bjert dager framställa hvarjehanda påstådda svårigheter af detsamma, just i praktiskt hänseende.
Hr Dalman har velat ådagalägga det min åsigt hvilade på ett misstag i anseende till den historiska upfattningen af denna frågas behandling vid fordna riksdagar, i thy att vid 1815 års riksdag en förändring skulle hafva ägt rum i ordaslällningen af 2 § Riksd.Ordn., hvilken förändring jag förbisett.
Jag erkänner med ledsnad att denna omständighet varit af mig förbisedd; men finnér underlåtenheten i detta afseende å min sida icke derföre kullkasta nain åsigt i det hela, enär det vill synas mig, som skulle Hr Dalmans oss i ämnet nyss bibringade uplysningar icke väsendtligen rubba min bevisning.
Den förändring, sora han uplyst 5 H. 16 242 Den 2 April. hafva ägt rum vid 1815 års riksdag, föranledde icke R.
St. att förfara annorlunda än de gjort förut; den endast gaf dem rättighet dertill, derest de så skulle vilja förfoga.
Säkert är åtminstone att R.
St. fortforo att utsätta nästa riksdags sammanträde till 5 år efter riksdagens slut, men ingalunda från dess början; — och hvad Axel Gabriel Silfverstolpes sätt att förstå Riksd.Ordn. angår, så öfverlefde han 1815 års riksdag tillräckligt länge för att hafva kunnat reservera sig mot beslutet, om han ansett det vara origtigt fattadt.
Således vågar jag fortfarande åberopa föregale praxis, hvilken torde vara, minst sagdt, lika giltig som en sednare.
Jag anser den för min del giltigare, enär man den tiden stod grundlagsstiftningsperiodeu närmare.
Här yttrades, för en stund sedan, besynnerligt nog, att man varit ense om denna sak i sednare tider.
Man har varit det vid ett par riksdagar; men så länge Riksd.Ordn. säger uti 2 §: icke blott att ”R.
St. skola, i kraft af rikets antagna R. F., hvart tredje år sammankomma;” utan derjemte alt: ”Uti hvarje Riksdagsbeslut bestämme R.
St. dagen, då de, till följe häraf, åter sammanträträda;” så länge, säger jag, detta sednare mom. i sin fulla kraft qvarstår, så länge är icke värdt alt lala om nödvändiga efterföljden af något vid föreg:de riksdagar sednast fattadt beslut.
Hr Brakel har gjort invändning emot min tolkning af ordet sammankomma.
Han har sagt, att om man begagnade ordet sammanvara i stället, så skulle det medföra den påföljden, att R.
St. måste hela det året, som riksdagen börjades, ouphörligen sammanvara.
Se der hafva vi det!
Man torde just härutinnan inse skälet, nemi. undvikandet af en dylik misstydning, hvarföre R.
St. funno nödigt att i R.F. och Riksd.Ordn. vid detta tillfälle begagna ordet sammankomma, hvilket åtminstone ej kan på ofvannämnde sätt misstolkas.
Ordet sammankomma har visserligen, äfven det, en vidsträcktare och tvåfaldig betydelse, hvadan olika tolkningar deraf ägt rum; men då R.
St. vid flera riksdagar funnit för godt att antaga den tolkning, jag nu har föreslagit, så förstår jag knappast huru det är möjligt att framkomma med påstående om något, så ovillkorligen grundlagsvidrigt förfarande derutinnan, som flere ledamöter här tillåtit sig påstå.
Men jag skall ytterligare söka tydliggöra förhållandet.
Om t. ex. en riksdag räckte så länge som 3 år, — man kan tänka sig det, — huru skulle det då gå? — skulle ny riksdagskallelse under pågående riksdag utfärdas?
Det faller mig besynnerligt före; och annat lärer väl icke någon kunna påstå.
Men här visar sig tydligen huruledes all svårighet dervid vore häfd, om man tager för regel att den påföljande riksdagen Liefve utsatt 3 år efter det ungefärligen motsedda slutet af den tilländagående.
Horn har framställt några för mig högst svårfattliga invändningar, syftande derhän, om jag hörde rätt, alt R.
St;s sammanvaro, just genom tillämpning af den äldre tolkningen, skulle kunna utsträckas ända till den näst derpåföljande riksdagen ; men då R.
St. icke äga rättighet att längre än 4 månader samman - Den 2 April. 243 vara, så är det K.
M. obetaget att efter de 4 första månaderne låta afblåsa riksdagen, när K.
M. så vill.
Således förfaller ju Gr.
Horns inkast.
O Återgående till en annan talares yttrande, erinrar jag mig hurusom Hr Dalman redogjort för frågans behandling vid den riksdag, då den mesta meningsskiljaktighet härom egde rum.
Jag har äfven sökt göra mig underrättad om innehållet af berörde diskussioner.
Jag finnér dervid, att Exp.Utsk.-s dåvarande Ordf., Frih.
Jacob Cederström, kämpade med all kraft emot de åsigter, som framställdes af Gr. Horn, Hr Munk af Rosensköld och Gr. David Frölich, hvilka alla förfäktade den åsigt, som Gr.
Lagerbjelke med flere talare nu förfäkta.
Hr von Hartmansdorff yttrade sig vid slutet af debatten med några ord, om memorialets läggande till handlingarne; men på den grund, att 3 Stånd fattat sitt beslut derom, hvadan fortsättandet af den långa tvisten hos R. o. Ad. syntes alldeles ändamölslöst.
Dessutom ansågo andra talare Exp.Utsk. hafva varit obefogadt med förslag af egen drift framkomma.
I likhet härmed har Gr.
Horn äfven nu ansett att Exp.Utsk. skulle gå utom gränsen af sin befogenhet, om det föresloge dagen, samt alt det vore talmännen, som borde framkomma med ett sådant förslag.
Detta har visserligen äfven vid någon föregående riksdag varit praktiseradt; men jag ser icke ensamt i denna omständighet någon slags säkerhet derför att större enighet derigenom skulle vinnas; utan den måste väl vinnas bäst derigenom alt en tjenlig dag föreslås, utan afseende på hvilken person, som gör framställningen.
Dessa betraktelser återföra min tanke lill Hr Brakels yttrande att, vid bedömande af motionens egenskap all lagenligen kunna remitteras eller icke, raan här, såsom eljest, måste taga för regel, att man icke bör hafva undseende för person, utan ensamt hålla sig till sak.
Jag är också ganska långt ifrån att förvänta något undseende från R. o. Ad. för min person.
Jag är visserligen icke deraf genom några särskilda anledmr förtjent; men tror likväl att R. o. Ad. icke bör vägra remiss på mitt förslag, och får säga, att då alla de fasliga riksolyckor, dem Hr Brakel förmodade skola blifva en följd af ifrågavar.
§:s tillämpning på äldre sättet, icke inträffat efter dess flerfaldigt sålunda skedda tolkning af tillförene sammankomne R.
St., — jag också alldeles icke fruktar att komma i den stora olycksgrop, som Hr Brakel aktat nödigt för mig vid detta tillfälle upgräfva.
Emedlertid anser jag icke behöfligt alt här vidare yttra något om tjenligheten eller oljenligheten i denna sak, då jag inom Utsk. får tillfälle dertill, hvilket jag ej skall underlåta att begagna.
Frånvarande i förra plenum när denna motion väcktes, blef jag verkligen förundrad, då jag af tidningarne samma afton såg att en sådan motion hade blifvit väckt och att någon eller några ledamöter af R. o. Ad. sökt bereda framgång åt densamma.
Emedlertid hafva nu så 16* 244 Den 2 April. många talare vederlagt motionärens tolkning af grundlagens bokstaf, att det för mig är alldeles öfverflödigt att vidare ingå i någon deduktion af betydelsen af ordställningen: sammankomma hvarje, hvartannat, hvart tredje eller hvart fjerde år.
Jag tror icke att den kan hafva mer än en betydelse.
Jag har endast begärt ordet för att betaga de åberopade prejndikaterne allt det värde, de skulle kunna anses hafva, genom att läsa upp, huru grundlagen lydde den tiden, då de flesta af Frih.
Cederström åberopade fall inträffade, nemi. då R.
St. utsatte en längre tid ån 5 år. 2 § i Riksd.Ordn. lydde då sålunda: ”R.
St. skola i kraft af rikets antagna R.F. hvart femte år sammankomma, uti hvarje riksdagsbeslut bestämme R.
St. dagen då de till följe liäraf åter sammanträda.
” Nu ligger det klart att föreskriften då innebar någonting annat än nu, ty efter riksdagens slut skulle då 5 år räknas till den påföljande riksdagen.
För min del instämmer jag med de Hrr, som yrka att motionen icke måtte remitteras.
En Jurist har här yttrat, att en praxis, som hade varit följd i fordna tider, skulle Jurister äfven fortfarande följa. Jag, Mine
Hrr, hemställer om icke sednare tiders åsigter hade bragt saken derhän, all man funnit den förra praxis vara oriktig.
Om så skett, och så har här inträffat, så måste det vara oriktigt alt nu, derföre att liden emellan riksdagarne är betydligt förkortad, vilja återgå lill en tolkning, som icke är riktig och som man derföre frånträdt.
Jag kan för min del icke förklara huruledes man skulle kunna försöka alt kalla sådant sophismer.
Jag tror att det andra bemödandet snarare skall kunna stämplas med detta namn.
Här har blifvit sagt, och jag uprepar det, att om den tolkning antoges, som Frih.
Cederström föreslagit, så skulle det kunna hända att R.
St., i den händelse K.
M. leranade dem i allsköns fred och ro, kunde sammanvara i flera år och inga andra Ständer kunde dä komma tillsammans, så länge Ständer vore samlade.
Detta är ett bevis på följden af en sådan tolkning, som ligger till gruoden för Frih.
Om vi nu finna oss väl af vårt lagstiftarekall och K.
M. icke vill åtskilja oss, så blifva vi qvar i 10 år, men en sådan tolkning är orimlig.
Jag instämmer likväl i Gr.
Horns åsigt.
Vi behöfva icke precist anse Frih.
Cederströms motion för grundlagsvidrig, för att vägra remiss derpå.
Exp.Utsk. är icke ett sådant beredande Utsk., som skall bereda frågor till afgörande inom RiksStm.
Om således en motion remitteras utan motsägelse af Ståndet, så blir det en Ståndets gemensamma tanke, hvaremot en motion, som icke har Ståndets åsigt för sig, icke kan gä till Exp.Utsk. emedan det icke tillkommer detta Utsk. att bereda några ärenden.
Det är derföre jag motsätter mig remiss af Frih.
Cederströms motion och sora jag tror att
Ståndet gör rätt uti att icke remittera derföre alt Ståndet icke gillar densamma, hvaremot Ståndet, genom sin remiss af Gr.
Lagerbjelkes motion, redan biträdt den åsigten att R.
St. skola sammankomma år 1853 d. 15 Nov.
Den 2 April. 245 Hr Brakel:
Jag ber endast alt få besvara Hr Cederschiölds fråga, hvad följden skulle blifva om R.
St. skulle sammanvara hela tre åren.
För det första förutsätter icke vår grundlag att R.
St. skulle kunna sammanvara mera än fyra månader.
Grundlagen beslämmer denna tiden, men om, såsom man ser, riksdagarne räcka längre, så skulle följden blifva alt Bönderna, Borgarne, Presterne välja nya ledamöter.
Nya ledamöter skulle äfven för R. o. Ad. antecknas och K.
St. inkomma med ny propos. om Statsverkets tillstånd och behof.
Det blefve följden.
Jag anhåller om afslag på den begärda remissen.
Jag ber om ursäkt att jag ytterligare uptager R. o. Ad:s tid.
Sparres försvar för den åsigt, han yttrat kan jag icke gilla.
Jag uprepar ännu en gång, att våra förfäder eller de generationer, ' som lefvat före oss, icke kunna antagas hafva mindre un vi, saknat förmåga både att tolka och att tillämpa lagarna; och jag betraktar det lill och med såsom en förmätenhet, att tro, det den nuvar. generationen äger större skarpsinnighet, för att gifva åt den bestående lagen en tydning, som skulle vara riktigare, än den som under en förfluten tid gjort sig gällande.
Att det varit grundiagssliflarnes mening att, på sätt Frih.
Raab uplyst ett lustrum borde skilja riksdagarne från hvarandra, det visar ordalydelsen af Riksd.Ordms 2 §, sådan denna antogs vid 1810 års riksdag, emedan den då uttryckligen innehöll alt 5 år skulle förflyta från den föreg:de riksdagens slut innan den följande tog sin början.
Nu tyckte Const.Utsk. vid 1815 års riksdag att uttrycket ”det R.
St. skola hvart femte år sammanträda,” var bättre än den term, som i den först antagna grundlagen var införde R.
St. läto förleda sig alt godkänna den föreslagna ändringen, hvarigenom vi i grundlagens nu varande ordalydelse beklagligtvis fått en otydlighet, som i den förra icke förefanns, och det är denna otydlighet, som föranleder till tvisten huruvida perioden hvart tredje år skall räknas från riksdagens början eller från dess slut.
Om nu, för att upställa ett exempel något annorlunda än som skett i mitt förra yttrande, innevar. riksdag börjat d. 2 Jan. 1850, så skulle man förgäfves invända, alt icke tiden af hvart tredje år blifvit iakttagen, om nästa riksdag, såsom Gr.
Lagerbjelke föreslagit, kommer att börjas d. 15 Nov. 1853; men som, i sådant fall, nu pågående riksdag säkerligen varit slutad före d. 15 Nov. 1850, så skulle ovilkorligen emellan honom och nästa riksdag hafva legat en tiderymd af fulla tre år och derutöfver.
När förhållandet är sådant, och ett helt års skillnad i tiden emellan riksdagarna kan blifva följden af den olika tolkning man gifver åt grundlagen, så hemställer jag om väl en motion, som åsyftar att bestämma tiden för nästa riksdag så, att tre år dessförinnan må hinna att förflyta, bör förklaras grundlagsvidrig, och om väl med något fog remiss å densamma må kunna förvägras.
246 Den 2 April.
Då öfverläggningen härmed förklarades vara fulländad, yltrade H. Ex. Hr Frill. o.
Landtm., att den diskussion, som i dag hos R. o. Ad. egt rum, och ännu mera de serskildta beslut, som i ämnet blifvit fattade vid föreg:de riksdagar sedan år 1810, bland hvilka H. Ex. ansåge sig böra serskildt åberopa de, som slutades åren 1830 och 1835, buro ett ojäfaktigt vittnesbörd derom, att ordalydelsen i 2 § Riksd.Ordn. och 49 § R.F. icke är så tydlig och bestämd, som flere värde talare velat påstå.
Detta förhållande vore för II.,Ex. en grundad anledn. till det förklarande, att han icke ansåg sig ega full befogenhet alt vägra propos. till remiss af Frih.
Cederströms förevar, motion, och i följd af detta förklarande finge H. Ex. nu hemställa om R. o. Ad. bifölle att denna motion remitterades till Exp.Utsk.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig linna, att nej varit öfvervägande.
Den, som bifaller att Frih.
Cederströms, Rudolf, i fråga om utsättande af tiden för R.
Sl:rs nästa sammanträde, väckta motion remitteras till Exp.Utsk., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. remiss å förenämnde motion.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 22.
Då R. o. Ad. nyss behagat förvägra remiss af min motion, eli beslut, emot hvilket jag icke ens behöfver anmäla min skiljaktiga mening, då jag nyss förut tillstyrkt ett motsatt förfarande med motionen, så torde det tillåtas mig, vid ärendets närvarande skick, alt återtaga min begäran om motionens kommunikation med de öfrige RiksSt:n, hvilken jag framställt i förmodan af bifall å remiss till Exp.Utsk. af besagde motion.
För öfrigt, ifall de tre öfrige St:n, i hvilka motioner lära blifvit väckta i fullkomlig enlighet med min, skulle godkänna den derutinnan afgifne framställning, och dessa förslag, måhända med många ledamöters bifall beledsagade, till Exp.Utsk. inkomma, samt Exp.Utsk. följaktligen torde finna sig föranlåtet häruppå fästa mera afseende, än på detta Högl.
Stånds derifrån skiljaktige tanka, — så lärer R. o. Ad. finna att det ännu kan stå för mig öppet ett tillfälle, att jemväl på detta rum i förevar, ämne, än en gång söka göra min åsigt tydlig och gällande.
Den 2 April. 247 Kanske blifver jag då lyckligare än i dag, att kunna öfvertyga mina värda Slåndsbröder om rigligheten af min tanka?
Jag skall med nöje begagna ett sådant tillfälle, och gifver alltså icke hoppet förloradt att kunna bidraga lill det nyttiga resultat som jag, i full öfvertygelse om lagenligheten deraf, för landet åsyftar.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde, att till följd häraf frågan om Frih.
Cederströms motions-kommunicerande med de öfriga RiksSt:n måtte få förfalla; hvilket bifölls. Föredrogs, men lades på begäran af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, Frih. Raab, Adam Christian m. fl. ledamöter ånyo på bordet nedannämnde d. 29 sist!.
Mars första gången bordlagde betanien: Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms betänk. n:o 2, i anledn. af väckte motioner om bestämmande af medelporto samt införande, i sammanhang dermed, af åtskilliga andra förändringar i afseende å inrikes brefvexling; och LagUlsk:s betänk. n:o 13, i anledn. af väckt fråga, ang:de dels förändring i ordningen för val till HäradsNämnd, dels ock minskning i det antal Nämndemän, som fordras för fullsuten rätt.
Hr Aminoff, Joli. Fredr., d. 29 sisth Mars på bordet lagda motion om val af Suppleanter för R. o. Ad:s Revisorer öfver Stats-, Banko- och Riksg:s-verkens tillstånd styrelse och förvaltning.
Lagerbjelke Guslaf: Bland ledamöterna i en SiatsRevision måste naturligtvis den främste vara passande till Ordf.
Man har äfven antagit, ehuru det icke finnes särskildt i lag stadgadt, att ibland Revisorerna af R. o. Ad. bör finnas en sjöman och en af indelta arméens Officerare.
Om nu R. o. Ad. valde Suppleanter på förhand och således utan att veta hvilken af de ordinarie Revisorerne, som möjligen komme att ersättas genom dessa Suppleanter så måste naturligtvis Suppleanterne vara qvalificerade att antingen blifva Ordf. eller silla i st. f. sjömannen eller landt-Officeren ifall det blifver någon af dem som afginge.
Nu och då Suppleanterna inträda i den ordning' de fått flesta rösterna, kan man väl ställa så till alt en och samma person vore passande att inträda både i st. f. Qrdf:n och sjömannen, men alt på samma gång vara sjö- och landt-Officer det är omöjligt.
Då man således icke kan på förhand så ordna valet att den, som väljes till Suppleant tillhör samma kategorie med den ledamot, som möjligen kommer alt afgå, så har detta förmodligen varit orsaken hvarföre R. o. Ad. öfverlemnat åt Ridd.-Direkl. att välja Suppleant då någon Revisor afsade sig det honom lemnade förtroendet, och jag tror det vara nödvändigt att framgent så förfara, hvarföre jag anhåller om afslag på förslaget.
243 Den 2 April.
För min del linner jag icke hvarför Ridd.-Direkt, skulle vara i uteslutande besittning af förmågan att på ett tillfredsställande sätt välja Suppleanter, och hvarför icke R. o. Ad. skulle kunna lämpligen välja Suppleanter till Revisorerne, i konseqvens med det förfaringssätt, som brukas vid andra val-tillfällen.
Jag får derföre understödja ifrågavar. motion, sora jag anser böra remitteras till Ridd.Ulsk., och vid hvilkens återkomst del torde blifva lämpligaste tillfället för Ståndet att i ämnet uttala sina åsigter.
Jag hegärde förra gången denna motion på bordet; men del skedde icke af någon tvekan om förslagets lämplighet, utan det skedde, (hvilket jag till tidens vinnande då undvek att anföra) af det skäl alt Gr.
Lagerbjelke framställt begäret om bordläggning, men sedermera denna begäran återkallat, hvarefter det tycktes af den vändning, yttrandena togo, som bordläggningen icke skulle äga bestånd.
Eli sådant förfarande mäste jag ogilla.
Afven vid ett föreg:de tillfälle, då en motion blifvit väckt och begärd på bordet, upstod fråga om återkallelse af besagde bordläggning; men då förklarade Hr Frih, o. Landtm, alt bordläggningen icke finge eller kunde uphöra.
Delta förklarande ägde sin ganska goda grund; det godkändes ock af den ledamot, som begärt den omförmälde väckte motionen på bordet, och detta godkännande var en följd af principen, som jag nämnt, men icke af någon fortfarande tvekan öfver motionens innehåll, ty derom bade öfverensstämmelse i åsigterne under tiden vunnits.
Men saken, i sin allmänhet betraktad, erfordrar att, sedan Stånds-ledamöterne engång fått höra en fråga vara bordlagd, böra de äga full säkerhet på att den ej förr än i nästa plenum förekommer.
En enskild tillställning kunde eljest missleda Stånds-medlemmarne och föranleda öfverrumplingar.
Sådant mäste alltid förebyggas, och en fast grundsatis följas samt jemväl på de fall tillämpas, der inga dylika speciella farhågor äga rum.
Tiden tillåter mig i dag, sedan vi slutat våra öfriga öfverläggningsämnen, att utveckla denna min åsigt något närmare.
Jag ville förra gången förekomma all tvist härom, emedan vi för tillfället hade en ganska lång föredragn:s-lisla framför oss; derföre anlitade jag den kortaste utvägen, nemligen begagnande af min riksdagsmannarätt, att begära motionen på bordet.
Nu anhåller jag vördsamt att merberörde motion blifver remitterad till Ridd.Ulsk. Frih.
Jag begärde ordet egentligen för att hemställa till R. o. Ad. huruvida icke motionen lämpligen, innan något åtgörande deraf sker, må remitteras till Ridd.Utsk., emedan saken kan ses från flera sidor.
Måhända behöfde äfven någon redaktionsförändring deruti göras.
I alla fall torde det vara bättre alt R. o. Ad. upskjuter att besluta intill dess att Ridd.Utsk. haft tillfälle att öfverlägga om frågan och se den från de sidor, som det är lättare att skärskåda genom öfverläggning i Utsk. än om motionen utan remiss skulle hos R. o. Ad. afgöras.
Den 2 April. 249 Gr.
För min del kan jag naturligtvis icke hafva något emot alt saken remitteras till Ridd.Utsk., hvilket då kommer i tillfälle att taga i betraktande de skäl emot motionen, som jag här vördsamt har anfört.
Hr Aminoff: Sedan de Hrr, som yttrat sig i afseende å ifrågavarande motion, begärt ali densamma mätte få remitteras till Ridd.Utsk. har jag ej något deremot alt aumärka — emedan när motionen från Utsk. återkommer jag nog får tillfälle alt uti ämnet mina åsigler vidare utveckla.
Uppå härefter framstäld propos. blef Hr Aminoffs ifrågavar. motion jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden remitterad lill Ridd.Utsk. Uplästes följande af Frih. Lagerfelt, Israel Carl
Adam inlemnade mern.
Förhindrad af enskilde angelägenheter, alt, vid utgången af den tjenstledighet mig blifvit beviljad, kunna återkomma lill riksdagen, måste jag härmedelst vördsammast afsäga mig min plats såsom ledamot i H. Const.Utsk.; anhållande dock att vid min riksdagsmannarätt få varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade till denna anhållan sitt bifall, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer alt sammanträda till val af en ledamot i Const.Utsk. i st. f. Frih.
Lagerfelt.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne utlåt:n och betänk., nemi. från Stats-Utskottet:
M:s nådiga propos., ang:de uplåtelse åt staden Jönköping af plats lill skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark; N:o 94, i anledn. af väckt motion om anslag af statsmedel till upförande af en fast bro öfver Dalelfven vid Nås färjställe; N:o 95, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel till förbättring af Häradsskrifvares löne vilkor; N:o 96, dels i anledn. af erhållne återremisser af vissa punkter af betänk. n:o 30, ang:de R.
St:rs Revisorers berättelse om verkstäld granskning af Statsverkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847, dels i följd af RiksSuns beslut i öfriga delar af samma betänk.; N:o 97, i anledn. af väckt motion om lönefyllnad åt Häradsskrifvaren i Wadsbo Fögderi af Skaraborgs län; 250 Den 2 April. Bevillnings-Utskottet : N:o 3, i anledn. af K.
M:s nådiga propos. ang:de den s. k. kurhus-afgiften; Allm.