Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om åter Utsk:ns förslag antages, så är det lika naturligt, att om det t. ex. finnes ett hemman, der på | finnes förmöget och godt folk, men den sista | är fördelad i små backstugor etc., i hvilka bo en mängd personer, sorn sedermera falla fattigvården till last, då är det, säger jag, naturligt att, enär dessa personer icke uteslutande arbetat hos någon viss jordegare utan hos församlingen i sin helhet, alt dessa personer böra underhållas af församlingen i sin helhet.
Skulle nu Ctsktns förslag antagas, skulle det vara ytterst lätt att på de återstående |:delarne hvälfva hela faltigundefliållet af en hop uslingar, till hvilkas elände de alldeles icke äro skulden.
Hemmanen här i landet äro i allmänhet icke af beskaffenhet att tåla en sådan extra pålaga utan ali sjelfva förr eller sednare falla under fattigvården.
Jag tror fördenskull att det vore ytterst farligt alt antaga ifrågavar:de förslag och icke heller önskar jag att det nu gällande stadgandet skall oförändradt qvarstå, utan jag förenar mig med Frih. Alströmer, och a'nhåller om bifall (ill hans förslag.
Skulle dertill fogas Lector Sondéns tillagg, har jag ingenting att invända deremot.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, afträdt och öfverlemnat Ordförandehefattningen åt Frih.
Åkerhjelm, Carl, hvilken såsom fullmäktig för Grefliga ätten N:o 8, Oxenstjerna af Korsholm innehade främsta platsen af R. o.
Ad:s närvartde ledamöter, anförde Gr.
Man har som bevisadt antagit, att rote indelningen skulle medföra högst välgörande följder; men man har förbisett alt hvad som antagits såsom bevisadt, just är hvad som i främsta rummet fordrar bevis.
Jag anhåller fördenskull att i korthet få fästa uppmärksamheten på dessa följder, hvilka man anser så välgörande.
Holarne måste naturligtvis på landet indelas så, att, vare sig att en person eger hela roten eller den tillhör flera intressenter, de fattige derstädes dock kunna erhålla nödig vård.
Men nu lärer det icke kunna förnekas att, då roten tillhör en enda egare, denne kan befria sig från all fattigvård derigenom att så snart en person blir något ålderstigen, men ännu icke berättigad till fattig-, understöd, så kör han bort honom från sin egendom.
På detta sätt blir han sjelf fri från ali underhållsskyldighet och pä hans gods uppstår ingen fattigvård y men huru de fattiga blifva behandlade, åtminstone blir det icke med den ömhet, som man här förespegla!.
Således har jag genast anfört ett exempel derpå, alt rotefördelningen icke alltid medför så vackra frukter, som man obetänkt har antagit.
.Om åter roten består af två eller flere intressenter, af hvilka en eger endast en hundradel af hela roten, så beror - Den 30 Augusti. 177 ror det på egaren till denna del att på sin lilla ega antaga så inånga fattiga han behagar, och det blir omöjligt för egarne till de .,“oaoulelarne att freda sig mot att få underhålla alla dessa fattiga, hvilka den andre dragit öfver dem.
Hr Gripenstedt har nämnt att majoritetsförtryck skall genom Ulsk:ns förslag kunna uppkomma och han har obestridligen deruti rätt.
Låtom oss t. ex. föreställa oss, att majoriteten inom en församling icke allenast beslutar alt fattigvården derstädes skall bestridas rotesvis, utan äfven bestämmer sjelfva indelningen, så att en förmögen person möjligtvis får sin egendom indelad lill en rote med ett plus af en liten obetydlighet.
Sedermera öfverenskommer samma majoritet med egaren lill detta lilla obetydliga plus att han skall mottaga alla deras fattige på sin andel, och sålunda blir det den person, som eger de ,9090:delarne, som får föda hela församlingens fatligcorps.
Ar detta billigt?
Och kan något kallas ett majoritetsförtryck, så är det ett sådant förhållande.
Den [invande fattigvärdsförordningen, som binder fattigvården vid socknen, kan icke förekomma att krig uppstår mellan de olika socknarne, om hvilken som skall föda en fattig, eller till hvilket fattigvårdssamhälle en behöfvande skall räknas, men sedan denna fråga väl är afgjord, skulle genom det nu under handläggning var:de förslaget man inom socknen ytterligare tvista om hvilken rote, som»skall emottaga samma fatiighjon.
Man har här mycket talat om, hvilka olägenheter en stor possession, sora skötes med statfolk, skall kunna åstadkomma inom en församling och hvilka tryckande bördor derigenom skulle kunna påläggas församlingens medlemmar.
Det har dock redan blifvit upplyst att fnrfattmn mot ett sådant förhållande ingalunda saknar korrektiv.
Detta korrektiv finnes nedlagdt i fO §. 2 morn., af hvars innehåll R. o.
Ad. behagade finna, att hvad man här i detta afseende ordat, förfaller så framt det redan befintliga stadgandet iakttages.
Deremot tror jag mig hafva visat, att större olägenheter skulle uppkomma, om
Utskrns förslag antages och det således komme att bero på majoriteten inom församlingen all bestämma fattigvårdens utgörande efter rotar.
Dermed har jag visserligen icke nekat alt på många ställen fördelar af roteindelningen kunna uppstå; men jag anser i delta fall erforderligt att nu gällande stadgande om enhälligt bifall till en sådan fördelnings införande bör qvarstå.
Detta är ju för öfrigt allt hvad som behöfves; ty om rote-indelningen inom en socken anses vara nyttig och förträfflig, så ligger ju intet hinder i författnm mot dess åvägabringande, och den siste värde talaren, som har godt tillfälle att känna dylika förhållanden, har ju vitsordat ali mångå församlingar finnas der sådant blifvit satt i verket.
Alströmers förslag är visserligen något bättre än Ulskms, det vill jag icke bestrida; men alla de olägenheter, som jag här uppräknat såsom åtföljande Ulskms tillhöra äfven Frih.
Alströmers förslag; ty han har derigenom icke förebygdt något annat, än att den första fördelnm af de fattige icke kan ske alltför ojemnt.
Men alla de andra olägenheterna qvarstå orubbade så väl enligt detta förslag sora Utskrns. 11 H. 12 irs Den 30 Augusti.
Slutligen vågar jag fästa upmärksamheten derå, att den författa., hvilken man nu så väsendtligen vill ändra, har först nyligen blifvit satt i verket, och det torde väl vara skäl, att innan man deruti företager några ändringar, låta den lefva och verka något längre än åtta eller nio månader, emedan man eljest omöjligen kan hafva någon erfarenhet af de följder den kommer att medföra.
Afven på grund af detta skäl, anhåller jag nu om afslag å Utsknis förslag i förevaride punkt.
Hr Adelborg: Hr Gripenstedt har bland annat nämnt, alt de följder, som skulle drabba en person, hvilken obetänkt ställde sin hushållning på användandet af mycket statfolk, äro af så betänklig art, alt de äro fullt tillräckliga alt utgöra ett korrektiv mot ett sådant förfarande.
Jag frågar då om 5 Rdr 16 sk. hko kunna anses sora ett tillräckligt korrektiv?
Jag medgifver visserligen att han dessutom får deltaga i den öfriga kontingenten till fattigvården, men då den fördelas på hela församlingen, blir denna tillökning allt för obetydlig för att kunna anses såsom ett tillräckligt betryggande korrektiv.
Den gamla regulatorn i detta afseende var just, att man höll sig gemensamt tillhopa för alt hindra det ingen samhällsmedlem ökade fattigvårdstungan, och genom en sådan opinionsyttring och denna grannarnes enhällighet vet man, alt myckel karn åstadkommas inom en församling.
Författnin är i detta fall, efter min öfvertygelse, icke tillräcklig; ty jag tror att å de flesta förhållanden är opinionen inora en församling af långt mera inflytande; och finnes det en person med redliga tänkesätt och kraftfull vilja, så kan han, om han underslödjes af kyrkoherden, nästan despotiskt styra hela socknen.
Sådant var förhållandet förut nästan öfverallt, der det fanns gamla kyrkoherdar, som voro aktade af sin församling, och deruti låg det fordna presteslåudels och äfven de gamla familjefädernas stora makt.
Lagerbjelke har yttrat alt man alltför obetänksamt ansett rotefördelningen, enl. ifrågavaride förslag, vara i allo förträfflig, ehuru det alldeles icke är så.
För min del får jag helt och hållet fritaga mig från en dylik beskyllning; ty jag har icke ansett det i allo förträffligt, men jag har trott de olägenheter, som för närvaride existera vara vida större, än de som skulle upkomma genom antagandet af Ulskins förslag.
Samma sak, som här åsyftas, har man i min trakt sökt under ett tiotal af är att åstadkomma, utan att man deruti lyckats, just till följd af författms bristfällighet; men man har dock ansett det eftersträfvansvärdt.
Jag vädjar i detta afseende till en ledamot, som för en stund sedan hade ordet och hvilken jag anser hafva fullkomlig erfarenhet af dessa förhållanden, jag menar Frih. Åkerhjelm, jag vädjar till honom, huruvida han icke på sina egendomar funnit sig belåten med att sedan ålder hafva haft sin fattigvård särskildt.
I den trakt han bebor hafva nemi. egendomarue sin egen fattigvård, och jag tror att det länder så väl egendomsinnehafvaren som de fattige till båtnad.
Den förre har mera tillfredsställelse alt sjelf på nära håll erfara det de fattige icke lida någon nöd, och dessa kunna äfven vara betryggade att få ett bättre Den 30 Augusti. 179 underhåll, när de äro närmare under sin husbondes ögon, och församlingen kan slulligen förlita sig dervid att hon från det hållet sällan eller aldrig skall blifva betungad med fattige.
Här har blifvit nämndt, att vissa delar af församlingarne, som bestå af smärre hemman, skulle blifva särdeles hårdt betungade ge nom rote-indelningen, och Gr.
Posse har yttrat att sådant egentligen skulle ega rum i de orter, der backstugusittare finnas.
Posse besinna, att ett så beskaffad! medgifvande, som detta stadgande innehåller, icke kan af församlingen ernås, ulan genom de flesta rösterna, och det lärer väl icke tillkomma dessa backstugusittare att härutinnan deltaga i något beslut.
Vanligtvis gör man mera afseende på denna klass i samhället, än hvad vederbörligt är, och jag tror alt de i allmänhet ingenting hafva att beklaga sig öfver; skulle så vara, hafva de alltid Landshöfd. alt vända sig till.
Jag anser fördenskull ingen våda ligga i detta förslag, utan jag tror att det innebär ett bemödande att till verklighet och kraft bringa en lag, som hittills icke medfört någon särdeles verkan, och när vi komma till deir punkt i Betänk., som handlar om Peter Gabrielsson förslag, att till K.
M. ingå med en tind. anhållan, det K.
M. täcktes låta nedsätta en kommitté för undersökning af fattigvårdsförhållanderne inom landet, så vill jag med själ och hjerta rösta derför, emedan jag tror, att denna fråga på långt när icke hunnit den utveckling, som den bör ega, ej eller blifvit löst i öfverens stämmelse med samhällets fordringar, och att de tanklösa philantropiska theoder, som så mycket äro i svang, väl tåla eli nogare granskande, innan de, som nu allt för ofta är fallet, göras till lag.
Jag anhåller att få till kännagifva, det jag icke öfvervarit detta ärendes behandling inom det sammansatta Utsk. och således icke deltagit i beslutet deröfver annat än i afseende på nu ifrågavande punkt.
Jag förenar mig emellertid med dem, som yrka afslag derå, och jag gör det egentligen för de fattiges skuld; ty förhållandet är verkligen sådant, att de fattige, äfven då de äro indelade på rotar, slita ganska ondt i vissa församlingar,, då majoriteten råkar att vara obarmhertig och icke vill gifva dem tillräckligt underhåll.
I andra socknar åter händer det, alt de må godt, kanske något bättre äu hvad som behöfves, hvilket dock är mer att föredraga, än om de vanvårdas.
Skulle en församling indelas i rotar, skulle det kunna hända, att saken blefve omöjlig och att den enskilda välgörenheten nödgades då mera än nu taga hand om de fattige; ty i vissa delar af en socken, der de slita för mycket ondt, måste de af de andra rotarne hjelpas och understödjas.
Jag medgifver, att Hr Adelborg har rätt att man på de stora egendomarne bör icke allenast försörja sina egne fattige, ulan äfven lemna bidrag ät församlingens gemensamma fattigvård.
Detta kan icke hjelpas, och det är bättre att göra det, än att låta de fattige förgås; men skulle församlingen blifva indelad i rotar, så blefve det ett förfärligt elände.
Jag känner speciell i den försam 12* - 180
Den 30 Augusti. ling, der jag bor, en rote, hvars fattige underhållas på hela församlingens gemensamma bekostnad.
Jag behöfver icke vara mångordig i detta ämne; ty Gr.
Lagerbjelke har redan så väl utvecklat detsamma, att jag ingenting har att tillägga, utan anhåller alt i allo få förena mig med honom.
Hr Gr. o. Landtm, återkom.
Jag ber att med ett par ord få bemöta de anmärkn:r, som Hr Adelborg nyss anförde och hvilka lätteligen skulle konna leda lill åtskilliga förvillande åsigter ang:de den fattigvård, som är ålagd den, som genom statfolk eller andra inrättningar ådrager församlingen större fatt ig vårdst unga än som vederbörligt är.
Det har ganska riktigt blifvit anmärkt, att man icke blott bör betala den direkta afgiflen för sina egna fattige, utan jemväl derutöfver sin andel pro rala parte till den gemensamma fattigvården.
Denna afgift utgår dock icke, såsom Hr Adelborg tyckes tro, endast med 5
R:dr 16 sk. b:lto, ett för allt, eller för hvarje fattighjon, som man skjuter på församlingen, ty detta vore visserligen otillräckligt, utan det skall betalas 8
R:dr r:gs för hvarje matlag af dylikt arbetsfolk, som finnas vid gården, och den som t. ex. har 20 sådana matlag, måste således erlägga 160 R:dr hvarje år, äfven om icke en enda af hans egne fattige finnas på försörjningshuset.
Jag har blott velat uplysa härom för att visa, att denna afgift alldeles icke är så liten, som man tyckes föreställa sig.
Men för att återkomma till hufvudsaken, så tror man att allan rättfärdighet vore upfylld, blott man, på samma gång som församlingen kunde ålägga en enskild rote skyldigheten att besörja sin egen fattigvård, jeraväi kunde vinna någon jemkning i de afgifter, som af den öfriga delen utaf församlingen skulle erläggas lill fördel för den betungade delen.
Jag ber dock alt få påminna derom, att en sådan jemkning, äfven om den kunde komma till stånd, oförändrad! skulle gälla för fem år.
Men stora förändringar i faltigvårdstungan kunna hastigt inträffa genom olycksfall och medföra en så betydlig rubbning, att den effektiva fattigvårdslungan alldeles icke skulle stå i något förhållande till jemkningen i afgifterna.
Jag anser för min det äfven detta vara ett skäl att icke anse saken vara aflrjelpt genom det förslag, som Frih.
Alströmer afgifvit, och jag förenar mig med Gr.
Lagerbjelke deruti, att hela förslaget måtte afslås, Frih.
Med anledn. af ett yttrande af Hr Adel borg, anhåller jag att få uplysa alt inom den ort, der jag bor, eller Södermanland, rolefördelningen inom flere socknar blifvit införd och att den visserligen der visat sig hafva sina goda sidor, men äfven sina mindre goda; ty tvister upkomma icke sällan mellan rotarne, till hvilken af dem de fattige skola höra, och det finnes till och med en till mig angränsande församling, som är fördelad i 16 rotar, och der upkomma esomoftast dylika tvister.
Meu att äfven efter nu gällande faltigvårdsförordn. en öfverenskommelse i delta hänseende kan komma lill ständ, visar den ort, der jag är boende, och detta Den 30 Augusti. 181 synes mig ådagalägga onödighelen af en förändring i nuvarule stadgande, hvarföre jag yrkar afslag å Utsk:s förslag.
Ur Adelborg: Till hvad Hr Gripenstedt nyss yttrade får jag blott tillägga, att jag icke lyckats göra mig förstådd af honom, emedan hans upfaltning af mitt anförande är helt och hållet motsatt till hvad jag menat.
Jag ville visst icke förneka att enskild person, som får betala 5 R:dr 16 sk. b:ko för hvarje matlag, icke skulle få vidkännas betydligt ökade afgifter, om han har flere sådana matlag.
Men sådane personer äro vanligen icke andra än dels sådana, som i allmänhet, utan afseende på sitt folk, blott se på sitt eget bästa och hvilkas arbetare således ganska hastigt komma inom fattigvårdens gränser, dels spekulanter på egendomar, hvilka, sedan de köpt en egendom och sedermera efter några år, genom en eller annan spekulation i bränvinsbränning eller något dylikt, lyckats göra sig förmögne, sälja densamma och lemna sina arbetare utan vård eller hjelp.
Sådane personer borde, efter min öfvertygelse, kunna tillförbindas att sjelfva laga värd om sina fattiga, och ej för något pris äga rätt att kasta dem på församlingen.
Ett sådant stadgande synes mig blifva vida mera verksamt, än skyldigheten ali erlägga 5
R:dr 16 sk. b:ko för hvarje matlag.
Alströmers förslag beträffar, så bekänner jag upriktigt att, förr än jag antager detsamma, vidblifver jag den gamla författmn, emedan jag icke ser att något annat dermed vinnes än ytterligare oreda.
Enl. delta förslag skulle man jemka underhållsskyldigheten mellan rolarne; men kan Frih.
Alströmer upgifva något sätt, huru roan nu mera skall rättvist kunna åstadkomma en dylik jemkning?
Om man också går aldrig så långt tillbaka i en sockens fattigvårdshistoria, måste alltid olägenheter upstå och jemkningen blir evärdlig och utan resultat.
Sådan kan följden omöjligen blifva af Utskms förslag till rote-indelning, ty den som icke hädanefter vårdar sig om sina fattige, den får helt enkelt underkasta sig skyldigheten alt ensam försörja dem.
Det är just sådana lagar, som ofta tvinga menniskorua lill det rätta; ty det gäller deras egen nytta.
Akerhjelms yttrande beträffar, så tror jag att del varit föranledt af ett misstag om min mening; jag åberopade nemi. icke rote-indelningen, då jag vände mig lill honotn, och jag förmodar alt Frihm misstagit sig, då han säger, att denna indelning i den mening, som här är i fråga, finnes i någon socken inom Södermanland.
Socknarne äro indelade i rotar roed en rotemästare för hvarje rote, och dessa utgöra tillsammans en gemensam nämnd, men hafva icke med fattigvården att göra utan blott med tillsynen öfver de fattige.
Och så är förhållandet i de flesta socknarne inom det län, i hvilket han och jag bor; men detta sätt att indela i rotar äger ingen likhet med nu diskuterade förslag.
Någon annan roteindelning känner jag icke.
Men hvad jag åberopade gällde egendomarne i den trakt, der Frihtn bor, såsom Julita, Gimmersta m. fl. Dessa egendomar hafva sin egen fattigvård och försörja sjelfva 182 Den 30 Augusti. O sina fattige, och jag tror icke, alt Frih.
Åkerhjelm vill bortbyta denna fördelning.
Efter min öfvertygelse hafva Gr.
Lagerbjelke och Hr Gripenstedt så logiskt och så praktiskt rikligt utvecklat olägenheterna af att nu antaga antingen Utsk:ns eller Frih. Alströmers förslag, alt jag i allo med dem instämmer.
Jag tror, att då vi hafva en författn., hvilken icke varit gällande längre än sedan d. 1 Nov. sisll. år, bör man icke vidtaga förändringar i dess hufvudgrunder, utan serdeles giltiga orsaker.
Dessa hufvudgrunder skulle väsendtligen rubbas genom det förslag LJtsk:n framställt.
Flere föreg:de talare hafva redan omnämnt de olägenheter, som genom ett dylikt förfaringssätt skulle upkomma, och för min del tror jag, att om role-indelningen blir lagd lill grund för fattigvårdens utgörande, skall ovilkorligen en mängd svårlösta, och fölen god fattigvård menliga tvister emellan rotarne upkomma.
Myndigheterna äro f. n. öfverhopade med besvär i fatligvårdsfrågor, emedan den ene socknen vill hvälfva ifrån sig sina fattige på den andra, och skulle nu nya tvister upsla derigenom, att majoriteten har rätt, att tvinga minoriteten inom de serskilda rotarne, och dessa tvister skulle gå alla dessa instanser igenom, så befarar jag, att man aldrig finge slut på alla dessa fatligvårds-mål.
För min del tror jag fördenskull, att en sä nyss utfärdad författn., som den itrågavar:de, icke bör i oträngt mål ändras, och jag anhåller derföre om afslag å denna del af Utsk:ns förslag likasom jag jemväl får förklara, att jag icke anser mig kunna rösta för det af Frih.
Alströmer reservationsvis framställda förslag.
Då jag hör så många landtman tala för nuvar:de författnings bibehållande, då en Landshöfd. nyss, och ett Statsråd förut gjort detsamma, och då den sistnämnde omförmält, att det stadgande, som nu gäller, eller att alla röstegaode inom församlingen skola vara öfverens om rotefördelningens införande, icke hindrat att en sådan kan, det oaktadt, komma till stånd; så vill jag afstå från det yrkande jag vid denna öfverläggnings början framställde.
Då jag förut instämt i Hr von Hartmansdorffs yrkande, men han numera derifrån afstå», så vill jag icke vidare påyrka antagandet af milt förslag, hvilket endast tillkommit derföre att, derest, efter hvad af öfverläggningarne inom Ctsk:n kunde slutas, en förändring skulle komma alt af R.
St. begäras i förevar:de §, denna förändring icke måtte framkomma i det nakna skick, som Utsk:n föreslagit.
Landtm, att, sedan Hr von Hartmansdorff och Frih.
Alströmer afstå» från deras yrkande, endast vore yrkadt af Gr.
Sparre bifall lill Utsk:ns tillstyrkande, af Hr Adelborg bifall till samma tillstyrkande med den förändring, att näst efter ordet ”fattigvårds-samhälle” å första raden af den föreslagna redaktionen, tillädes orden Den 30 Augusti. 18» ”på landel”, af Gr.
Lagerbjelke m. fl. ledamöter afslag, sami af Hr Tham återremiss i denna punkt.
Hr Gr. o. Landlm:s härefter, först lill bifall å Utskms tillstyrkande utan förändring och sedan till bifall å detsamma med^det al
Hr Adelborg föreslagna tillägg, framställda propos. besvarades med starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå hvad Utsk:u i afseende på ifrågavartde mom. tillstyrkt, samt, efter denna proposms besvarande med starka
Ja, blandade med Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Gr. Lagerbjelke:
Då Utskms Betänk, i alla de återstående punkterna endast är afstyrkande, anhåller jag, att detsamma icke måtte behöfva upläsas, så framt del icke serskildt af någon ledamot begäres.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöts, att någon upläsning af de efterföljande punkterne vid deras föredragning ej skulle ega rum, utan att serskild begäran derom blefve gjord. §:7i 2 mom. 3, samt §§:ne 3 och i.
Utskms härom afgifue yttranden biföllos. § fi IIr Gr. o.
Landtm, erinrade, att, till följd af R. o.
Ad:s, i afseende pä §:n 1, fattade beslut, någon förändring äfven i öde §:n syntes erforderlig, för ali R. o. Ad:s beslut om dessa §§:r må blifva med hvarandra öfverensstämmande.
Efter hvad Hr Gr. o. Landtm, framställt, bör denna § rättas till enlighet med Lektor Sondéns reservation, hvilken uptager äfven denna fråga.
Hans förslag till ändring i 6:te §:n 3:dje mom:tel är af följande lydelse: ”vården af barn” ändras lill ”vården af föräldrar eller barn", ”barnavården” till ”vården af föräldrar eller barn”, ”barnets” lill ”fadrens, modrens eller barnets.”
Jag anhåller vördsamt att dessa rättelser måtte, i öfverensstämmelse med hvad Ståndet redan beslutit, vidtagas.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. det i Lektor Sondéns reservation afgifna förslag lill förändrad redaktion af öde §:ns 3:dje mom. §§:ne 7, tO och Ii.
Utskms härom afgifne yttranden biföllos.
Hr Gr. o. Landtm, öfvergick till föredragningen af nästföljande punkt yttrade Hr von Hartmansdorff: gm 14 måtte äfven blifva föremål för R. o. Ad:s beslut.
Hr Gr. o. Landtm, uplyste alt 14:de §m redan blifvit föredragen, samt R. o. Ad. bifallit Utskms derom afgifna yttrande.
Följden af den hastiga föredrag ningen är den, att jag icke kuunat göra en anmärkn., som jag Den 30 Augusti. velat framställa viri 14:tle §:u och som finnes ttplagen i Nils Pers> sons reservation. §§:tie 19, SO, SS och S3. R. o. Ari. biföll Ulsk:ns i fråga om dessa §§ afgifne yttranden.
Jag hemställer vördsamt, om icke Ståndet behagade inbjuda de öfriga Stånden, att med R. o. Ad. instämma i de förändringar, som blifvit beslutade i 1 ista och 6:te §§:ne af denna författning.
Då jag för min del anser, att de förändringar, som blifvit gjorda i l:sta och öde §§:ne, innebära en verklig för sämring mot hvad som f. n. finnes stadgadt, kan jag icke instämma i Hr von Hartmansdorffs förslag till inbjudning.
Jag ber endast att med ett ord få nämna, att om t. ex. en hemmansegare har en fattig farfader och en fattig farmoder, så är han numera icke pligtig alt bidraga till deras underhäll, hvaremot, han, enl. den gamla författningen, var skyldig att försörja "de sina.'"
Jag anser detta innefatta en betydlig försämring, och finner det derföre icke lämpligt, att R. o.
Ad. inbjuder de öfriga Stånden att deruti instämma.
Jag tror att Hr von Troil bade bordt iakttaga farfaders och farmoders rätt, dä den saken var i fråga och icke komma efteråt dermed.