Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed skall jag taga mig friheten att till Hr Gr. o. Landtm, ställa den förfrågan, huruvida det yrkande, att nu gällande serskilda beskattning på Banker må förändras, bör till pröfning uptagas nu, eller om dermed kan upskjutas, till dess 35:te §:n i Bevillms-stadgan ifrågakoramer.
I anledn. häraf förklarade Hr Gr. o. Landtm., att då Utsk:s nu ifrågavande förslag innehölle endast närmare bestämmande af de Banker, som i §:n afsågos, intet hinder kunde upstå att framdeles, då sjelfva §:n förekomme, uptaga frågan om de Enskilde Bankernes beskattning.
Jag förstod icke rigtigt Frih.
Tersmedens mening.
Men om den var, att den preliminära frågan, om jag så får kalla henne, måtte få hvila, intilldess frågan om dessa Banker blifvit afgjord, så instämmer jag med bonom deruti.
Uti 35:te §:n ifrågakomrner beskattning af den vinst eller årliga behållning, som enskilda Banker kunna ega af sin rörelse, men R.
Stms Bank finnes icke i §:n omnämd.
Då nu Utsk. anser, att endast de enskilda Banker, ”sorn ega sedel-utgifningsrätt”, böra beskattas, så skulle derigenom Filial-Bankerne blifva fria från skatt, men jag kan icke finna något skäl, hvarföre dessa sednare skola vara befriade, om icke derföre att man derigenom vill ytterligare nedtrycka och såsom ett ogräs utrota Privat-Bankerne, mot hvilkas tillvarelse man på allt möjligt sätt söker uttrycka sin afvoghet och sitt missnöje, ty eljest böra väl de Banker, hvilka ega lika vinstbelopp, vara underkastade samma beskattning.
Ugglas och Frih.
Tersmeden anser jag, att orden: ”sora ega sedel-utgifningsrätt” böra utgå, emedan jag icke Den 26
M aj. 317 är af den fanken, att
Banker böra bibehållas på annat sätt än andra bolag.
Ulsk:s förevar:de förslag blef härefter, sedan propos. till bifall derå först blifvit framställd, men besvarad med Nej, af R. o. Ad. afslaget.
Härefter förekom och bifölls 2:dra mom. af förevaride punkt.
I fråga om 3:dje mom. af denna punkt, innehållande hemställan, att i 35ile §:n 2 mom. ordet ”utdelningen” måtte utbytas emot orden i ärliga behållningen, anförde Frih.
Palmstjerna!
.lag kan icke instämma med Utsk. deruti, att ordet ”utdelning” bör utbytas emot ”årlig behållning;” ej heller kan jag inse den våda af nu gällande ordalydelse, som Utsk. framställt, dä Utsk. säger: ”att kronan, till följd af författningens nuvande lydelse, kan komma att lida en ej obetydlig minskning i sin lillständiga rätt derigenom, att aktie-bolag och öfriga föreningar eller inrättningar, hvarom uti 2:dra mom. är fråga, lill delegarne utlemna blott en del af årliga behållningen;” deremot skulle jag tro, att om det i författningen kommer att stå, att ”den årliga behållningen” skall, utan afseende på slörre'eller mindre utdelning, beskattas, så kan det inträffa, att skatt blifver erlagd 2:ne gånger för samma sak.
Dessutom upstår en annan olägenhet, om detta stadgande antages.
En behållning för ett år utgör t. ex. 20,000
Ridr, deraf bevillning skall utgå.
Om denna är 5 proc., så synes samman böra blifva 1000 Ridr, men när nu 1000 dragas ifrån 20,000 Ridr, så återstår blott 19,000 Ridr såsom den verkliga behållning, hvarå bevillning bör utgå, men hvarå dock 1000
Ridr icke utgöra jemna fem proc., utan en temmeligen qvistig uträkning kommer att ega rum.
Alen lika godt om den saken, hvilken blott är en biomständighet.
Hufvudfrågan är oriktigheten af sjelfva grunden för det föreslagna stadgandet.
När ett bolag eger i behållning 20,000 Ridr och deraf afsätter — hvilket är förhållandet med flere bolag — 2 eller 3000 Ridr till bildande af en reservfond, så bör nu bevillning utgå af återstoden 18 eller 17,000 Ridr.
För att betacka de oförmodade förluster, som ett bolag kan komma att lida, bildas reservfonden.
Om t. ex. ett ångfartvgsbolag förlorar ett ångfartyg, så använder det reservfonden till att återupbygga ett nytt; men ehuru de medel, som ligga i den nya ångbåten, redan i egenskap af årlig behållning blifvit beskattade, och bevillning derföre erlagd, så skulle ändock dessa medel, om den nu föreslagna redaktionen antages, åter komma att beskattas i den afkastning de lemna; hvilket väl icke kan vara billigt.
I fråga om Privat-Bankerna har tvist upstått, huruvida de skola erlägga bevillning med 15 proc. af den vinst, som öfversegel- 6 proc., och man har anfört flere omständigheter, som försvåra tillämpningen af föreskriften, att årliga behållningen skall till bevillning taxeras.
Det har varit tvist underkastadt, huru vida från behållningen skall afdragas bevillms-procm eller om 318 Den 26 Maj. hela behållningen, utan afdrag af bevillning, skall anses för behållning.
Många olika meningar hafva upstått hos de auktoriteter, sorn pröfva och besluta -i detta ämne, och ännu är det ganska tvetydigt, huruvida bevillning skall beräknas på bela den behållning, t. ex. 30,000 R:dr, sora en Privat-Bank kan hafva vid det förflutna årets slut, eller om derifrån skall afdragas bevillningsbeloppet, med t. ex. 3,000 R:dr, så att endast 27,000 R:dr skola anses utgöra behållningen för året.
Om man deremot bestämmer, att bevillning skall illgöras efter utdelningens belopp, så upstår vid tillämpningen ingen tvetydighet, och de auktoriteter, som skola verkställa R.
St:rs beslut, veta då, huru de rättast böra tyda författningen.
Skulle en Bank genom utgifna lån, hvilka icke inbetalas, eller genom stölder'eller på annat sätt lida förluster, så mäste reservfonden tillgripas för att betäcka desamma, och då blir ju reservfonden, när den sålunda inkastas i rörelsen, genom antagandet af Utskis förslag för andra gången beskattad, hvaremot, om det gamla stadgandet qvarstår, nemi. att beskattningen skall ske efter utdelning, så blifver reservfonden icke pålagd bevillning mer än en gång, nemi. när den blifver utdelad, eller när Banken nplöses.
Det torde dessutom blifva ganska kinkigt att uträkna samt på papperet up*aga sjelfva den årliga behållningen för Hypotheksföreningarue, så att Kammar-R:n rigtigt kan pröfva förhållanderna.
På alla dessa skäl anhåller jag att orden ”årliga behållningen” må i 2:dra mom. af 35:te §:n utbytas emot orden ”utdelning”.
Frih. af Schmidt, Carl Joh. Georg:
Jag har inom Utsk. opponerat mig emot detta förslag och jag kan icke heller nu lemna min röst till detsamma, emedan det synes föranledt af en småaktig noggranhet, som ingalunda är värdig R.
St:r, såsom lagstiftare, och emedan det, enl. min tanka, skall gifva de skattdragande, som vilja undandraga sig någon del af skatten, anledn. att på mångahanda sätt eludera författningen, ty att kontrollera den årliga behållningen torde vara vida svårare, än att kontrollera utdelningen. ”Att”, såsom Ctsk. säger, ”kronan, lill följd af författningens nuvande lydelse, kan komma att lida en ej obetydlig minskning i sin tillständiga rätt” kan jag icke inse, emedan utdelning af behållningen förr eller sednare måste ega rum, och att det således i sjelfva verket endast är att beskatta med ens den skatt, som kommer att erläggas.
Jag tror icke att något aktiebolag inskränker utdelningen, för att derigenom undgå bevillning, utan deremot reserverar så litet som möjligt eller endast så mycket, som dess rörelse nödvändigt fordrar, och jag hemställer om, i sådant fall, del är billigt, rättvist eller Staten värdigt att beskatta dessa medel, förr än de komma aktie-egarne direkte tillgodo.
Jag lager mig således friheten föreslå, att 35:te §:ns 2:dra mom. måtte oförändradt bibehållas, samt att R. o. Ad. mätte ogilla Utsk:s förslag.
Den 26 Maj. 319 Hr Prytz, Lars Adolf:
Jag har lili Utsk. reserverat mig emot den föreslagna förändringen af 35:te §:ns 2:dra mom.
Jag anser, att all skatt mäste grunda sig på någon erhållen inkomst, som den enskildte, enskildta bolag eller andra inrättningar ega, men man kan väl icke säga, att de penningar,isora ligga uti en reservfond såsom ett dödt kapital, utgöra någon inkomst, förrän de i framtiden blifva utdelade.
Om jag nu anlager, att dessa penningar icke ligga tili kassakistan, utan utlånas, så träffas de af samma bevillning, som hvar och en kapitalist, hvilken utlånar sina penningar.
Utsk. har talat om ”kronans tillständiga rätt”, men jag för min del anser del icke vara en för kronan tillständig rätt att beskatta medel, hvaraf ett bolag icke erhållit någon vinst.
För öfrigt, om jag går tillbaka till Utsk:s förslag, så står det: ”Utsk., som anser nu gällande Bevillms-förordn. vara tydlig derutinnan, att aklie-boiag och andra tili ifrågakomne mom. angifna inrättningar skola erlägga den stadgade hevillningen af deras utdelning, ehvad denna är större eller mindre”.
Uti detta resonnement erkänner ju Utsk. den grundsats, alt hevillningen bör utgöras efter utdelning, hvaremot Utsk. några rader längre ned frånträder densamma.
Jag yrkar afslag på Utsk:s förslag samt anhåller, att nuvande lydelser af detta mom. mätte oförändradt bibehållas.
Jag vill endast till besvarande uptaga den af Hr Prytz gjorda anmärkn., ronde inconseqvensen af hvad Utsk. yttrat uti den nyss afgjorda delen af 35 § och uti ilen nu föredragna, hvarvid jag får fästa Hr Prytz’s upmärksamhet deruppå, att det är på den nu gällande Bevilln:s-Förordn:s ordalag Utsk. hänsyfta!, samt att, emedan uti densamma ordet ”behållning” icke finnes, Utsk. nödgats i den föreg:de, nyss bifallna punkten begagna ordet utdelning.
Hvad sjelfva saken angår, så är jag af olika tanka med de talare, sorn här hafva upträdt.
Palmsljernas upmärksamhet derpå, att det nu icke är fråga om penningeverken eller de enskilda Bankerna, emedan i afseende å dessa är bestämdt, så väl i gällande som uti den Ståndets pröfning nu underställda Bevillnrs-Förordn., att dessa inrättningar skola erlägga bevilln. efter den ärliga behållningen.
Hvad som föranledt Utsk. till den föreslagna åtgärden, är, alt det varit
Utsk bekant, att på de sednare tiderna ett och annat bolag, för att till en del undvika den hårdt drabbande bevillmn, funnit för godt betydligare föröka sin reservfond och i stället minska utdelningen, hvarföre Utsk. ansåg, att skatt borde påläggas de medel, som förökade reservfonden och hvilka utgjorde bolagens förvärfvade egendom och vinst, hvarvid Utsk. dock tog i betraktande, att det vore så mycket obilligare att icke tillåta upkomsten af några reservfonder, eller att någon afsättning för fartygets under äret förminskade värde icke skulle fä ega rum, som det i dessa afseenden funnes ett prejudikat, enär K. M. år 320 Den 26 Maj. 1833 fastställde ett af Landshöfd.-Emb. gifvet utslag, ang:de hvad med behållning skulle förstås, dervid K. M. stadgade, att direktionen för ångfartygsbolaget Föreningen skulle ega rätt att beräkna 10 proc. för slitning och 5 proc. för assurans, och att endast återstoden af behållningen skulle med hevilln. beläggas.
Jag frågar, hvarföre ett ångfartygsbolag, som under hvarje år så ansenligt förökar sin reservfond, alt det efter 10 å 12 års förlopp med dessa reserverade medel upbygger en ny ångbåt, skall mera vara befriadt från hevilln. å sin vinst, än jordbrukaren, som derifrån icke är befriad, då han nedlägger sin årliga vinst i nyodlingar eller uti upbvggande af qvarnar o. s. v.
På samma sätt förhåller det sig med den handlande, hvilken icke vill skrinlägga sin genom handel och rörelse upkomna behållning, utan i stället använder den till att upbygga nya magasiner.
Han måste, enl.
Bevilln:s-Förordn:n härför ovilkorligen erlägga skatt.
Man säger att reservfonden Olifver beskattad, när densamma kommer att utdelas, men jag anhåller att få fästa upmärksamhet deruppå, att sä icke är förhållandet, ty ehuru en ångbåt genom de reserverade medlen upbygges, anser man ändock icke — oaktadt densamma utgör en present åt bolaget — någon utdelning hafva egt runi, utan först i den mån den nya ångbåten inbringar nya vinstmedel som utdelas, kommer bevilln. i fråga.
Jag kan således icke inse, hvarföre dessa bolag skola få undandraga sig beskattning, mer än alla andra enskilda personer, ty om en enskild person eger en ångbåt, så skall han skatta efter sin vinst, men om eli bolag eger en sådan, så skall det erlägga bevillning efter sin utdelning.
Jag kan icke finna någon rationell grund häruti.
Jag tror mig äfven härigenom hafva besvarat hvad som blifvit sagt, att det kapital, som en gång blifvit beskattadt, icke bör ånyo påläggas skatt.
Det är icke kapitalet, som pålägges ny bevillning, utan det är räntan af detta kapital, d. v. s. den af kapitalet inflytande vinst, som skall draga bevillning.
Enl. min tanke har Utsk. således haft grundade skäl för sin framställning, då Utsk. ställt dessa bolag i parité med enskildte personer och andra bolag, och jag anser det vara Bevilln:s-förordn:s mening, att livad man förvärfvar under året och som utgör en behållning eller vinst, derför bör man också erlägga bevillning lill Staten.
Dessutom finner man att dessa ångfartygs-bolag lemna sina delegare utom den ordinarie utdelningen äfven en extra.
Hvarföre denna icke sker samtidigt med den ordinarie, är mig icke bekant, men månne det är så säkert, att begge dessa utdelningar blifvit till taxering upgifne?
Det har inom Utsk. blifvit uplyst att den inkomst, som Staten egentligen skulle draga af denna sednare utdelning, blifvit Staten på ett eller annat sätt fråntagen.
Jag föreställde mig, att den talare, som först yttrade sig i detta ämne. hade så fullständigt och klart utvecklat orsaken, hvarföre den föreslagna förändringen icke borde vidtagas, att icke något tvifvel härutinnan skulle förefinnas, men då Den 26 Maj. 321 då ilen siste välde talaren sett saken nr en helt annan synpunkt, sä skall jag anhålla om att få nämna några ord.
1 anledn. af den siste talarens yttrande att han icke funnit någon rationel grund i det gamla stadgandet, så tager jag mig friheten fästa upmärksamhet derpå, att den enda rationella grunden härutinnan utgör den behållna årliga inkomsten.
Om t. ex. en handlande kan visa, att han under året icke haft. någon behållning eller inkomst af sitt kapital, så är han befriad från bevillning.
Den omständighet, som Gr.
Ugglas omnämnt, nemi. alt somliga bolag eller associationer lemna en offentlig utdelning, och en extra, hvilken icke göres känd utom bolaget, så är detta ett missbruk, och jag skulle mycket förundra mig, om icke taxeringsmännen i den trakt, der sådant kan ega rum, begagnade sig af sin lagliga rättighet att infordra räkenskaperna.
Detta utgör emellertid, såsom jag nämnde, ett missbruk och kan icke anföras såsom något skäl.
Man har talat om åugbåts-rederierna och deras reservfonder, och det är klart att om de hilda reservfonder, för att begagnas vid framtida behof, t. ex. för reparering af ett gammalt fartyg eller byggandet af ett nytt i det förslilnas ställe, så bör ju reservfonden icke beskattas, af det enkla skäl, att den under äret icke för bolaget inbringar någon serskild inkomst, men det är också tydligt, att dä det nya ångfartyg, som utaf de reserverade medlen blifvit upbygdt, kommit i gäng och inbringar bolaget en årlig inkomst, sä blilver bevillning med rätta påförd.
Ehuru detta blifvit af flere talare omnämnt, har jag dock ansett mig böra uprepa det, emedan den siste värde talaren icke synes hafva åhört dem.
Detta ligger emellertid, enl. min tanka, så klart och tydligt för hvar och en, som vill länka deruppå, att man icke kan ett enda ögonblick tveka på hvad som härutinnan är rätt.
Ugglas deruti, att grunden för all bevilln. är, att den skall utgå af hvar och ens verkliga vinst, och jag skulle äfven tro, alt sä är förhållandet, när Beviiln:s-förordn. tillämpas efter sin ordalydelse.
Ett bolag består vanligen af flere personer och deras verkliga vinst utgöres af utdelning.
När utdelningen blir beskaltad, har bolaget följaktligen erlagt bevilln. för sin vinst.
Ugglas har ansett, att genom det nu gällande stadgandet i denna § skulle bolagen uprauntras alt bilda stora reservfonder af hvilka Staten icke skulle erhålla någon skatt.
Jag för min del anser, att man kommit lill ett ganska lyckligt resultat, när man upmunlrar reservfondernas upkomst.
Hvad äter beskattningen af dessa reservfonder angår, sä kommer den alltid i sinom tid att ega rum, antingen när fonderne utdelas, eller användas till utvidgande af bolagens rörelse, hvarigenom bolagen erhålla en större vinst och följaktligen äfven en större inkomst. 7 H. ” 21 322 Den 26 Maj.
Ugglas har såsom exempel endast fästat sig vid ångbåtsbolagen.
Det är visserligen sannt, att dessa bolag i vårt land spela en stor röle, men vi hafva äfven mångfaldiga andra aktiebolag, som böra påkalla vår npmärksamhet.
Enl. min tanke bör man på allt möjligt sätt upmnntra aktiebolag-associationer m. m., och icke försöka att på förhand lägga hinder i vägen för deras upkomst.
Ugglas har ytterligare yttrat, alt uti stadgandet för enskilda Banker —•
Usta mom. — finnes infördt orden årlig behållning.
Detta i min lanke icke lyckliga tillägg, som beslöts vid sistl.
Riksdag, skall jag, när vi komma till den frågan, försöka att fä bort.
Jag instämmer således med de ledamöter, som yrka, att det af Utsk. föreslagna tillägg måtte utgå, samt att det nuvar:de stadgandet måtte oförändradi bibehållas.
Frih. af Schmidt:
Jag borde visserligen icke uptaga R. o. Ad:s lid, sedan den siste värde talaren så fullständigt besvarat Gr.
Ugglas anförande, men han glömde dervid den af Grin gjorda anmärkn., att här icke vore fråga om penninge-associalioner, emedan de liro omnämnde i Usta mom. af ifrägavar. §.
.lag tager mig då friheten alt fästa npmärksamhet uppå, att hland de i detta 2:dra mom. upräknade verk finnas äfven uptagne Hypol heks-föreningarne.
Ugglas anställda jemförelse mellan jordbruket och de här förekommande bolag anser jag vara oriktig, derföre att skatten å jordbruket är jemnare och undergår ingen eller högst obetydlig förändring, då deremot den större eller mindre vinst, som ett. bolag erhåller, årligen förändras.
I afseende på Grins yttrande, att den besparing, som en egendomsegare gör, blifver pålagd skatt, så får jag nämna, att först när denna besparing blifver använd till utvidgande af jordbruket, kommer bevilln. derå iofråga.
Enahanda förhållande eger rum j afseende på bolagen.
Angfartygs-bolagen — vid hvilka Grin i synnerhet fästat sig — utvidga sin rörelse, genom att bygga nya fartyg af sina reservfonder, hvilka med rätta då först blifva beskattade, men dessa bolag, som lätteligen kunna förlora sina fartyg, hvilka dessutom snart nog blifva förslitne eller förlora i värde, hafva icke i sjelfva verket fått sitt kapital så betydligt förökadt, som det genom den ångbåten synes.
Jag vill icke afgifva något yttrande i sjelfva saken, den jag icke tillräckligen sorgfälligt begrundat, men det synes mig dock, som åtminstone några billighetsskäl skulle ligga till grund för den förändring, Utsk. föreslagit.
Jag har emellertid vid detta tillfälle ansett mig böra fästa R. o. Adis npmärksamhet deruppå, att ordalagen i den nuvaride Bevillnis-Förordnin innebära en otydlighet, enär de förauledt till en tolkning, hvilken, enl. min öfvertygelse, är rakt stridande emot författningens mening.
Det inträffar nemi. att landtegendomar egas af aktie-bolag, hvilka gifvits detta namn, Den 26 Maj. 323 derföre att egendomarne äro köpte af ett antal personer, som ega del i dem på grund af aktier, utfärdade å visst belopp.
Och ehuru det tyckes vara skäligen klart, att dessa egendomar höra beskattas på samma sätt, som alla andra fastigheter, hvilka egas af en eller flere personer, har likväl Pröfnings-Komitéerna icke bättre förstått meningen med ifrågavar. morn., än alt de hänfört egarne till kategorien af aktie-bolag, och efter denna grund beskattat dem för deras egendom.
Jag är visserligen icke beredd alt upgifva, huru och på hvad sätt §:n bör förtydligas, men då jag anser att det bör ske, så får jag hos Gr.
Ugglas, som deltagit i redaktionen af förevar:de förslag, anhålla, det han läckles uplysa, huruvida hos Bevilln.Utsk. fråga upstått om afhjelpande af den otydlighet jag nu omförmält.
Behofvet af ett förtydligande är jag till och med beredd alt styrka med exempel.
Det inträffade nemi. detta år inom Stockholms län, att PröfningsKomitéen förklarade
Djurgårdsbrunns bolag vara skyldigt att skatta i öfverensstämmelse med 35 §:s 2:dra morn., ehuru Djurgårdsbrunn ingalunda är en inrättning af sådan beskaffenhet, som de i mom. upräknade, emedan det icke eger någon annan inkomst, än den, som erhålles genom hyror af byggnader, hvilka, stående på K.
M:s och Kronans grund, egas af bolaget.
Och då vid tillämpningen af mom. sådane misstag kunna ega rum, så lärer R. o. Ad. täckas finna, att ett förtydligande verkligen är af nöden.
Propos. till bifall å Utsk:s ifrågavar. hemställan besvarades med Nej, hvarefter R. o. Ad. beslöt att, i st. f. de af Utsk:n föreslagna orden ”årliga behållningen”, orden ”urliga uldelningcrC skulle i förordn:n införas.
Vidkommande sedermera 4:de morn., ang:de Jern-Kont:s befriande från bevilln., anförde Hr von Hartmansdorff:
Jag bestrider icke förslaget, men jag måste anmärka, alt vid upställningen af 145 § 4 mom. pag.
55 — der detta ämne afhandlas — har Utsk. icke varit vederbörligen noggrannt med ordalydelsen, emedan Utsk., i st. f. det här pag. 20 begagnade ordet ”så vidt”, insatt ”så länge”.
Utsk. säger nemi.: ”JernKont., så länge dess vinstmedel användas till allmän-nyttiga ändamål.”
Enl. min tanka bör det heta ”så vidt”, emedan detta uttryck hänför sig till belopp och ”så länge” till lid.
Det skulle ju kunna med tiden hända, att JernKont:s behållning icke användes till allmänt nyttiga ändamål och då bör Kont. icke vara be friad t från bevilln.
Om R. o. Ad. skulle anse olämpligt att genast göra den ändring i 145 § jag påyrkar, så anhåller jag att, då vi framdeles komma lill §:n, den af mig nu föreslagna rättelse måtte iakttagas.
1 anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att, enl. ordalydelsen af Utsk:s förevar:de tillstyrkande, ett bifall till detsamma komme att innefatta godkännande af det nu föreslagna 4 mom. af 145 §, samt att fördenskull de förändringar, som önskades i nämnde morn., nu borde komma under pröfning. 21 * 324 Den 26 Maj Hr von Hartmansdorff:
I sådant fall anhåller jag vördsamt alt R. o. Ad. nu måtte förändra ordalagen i 145 § ”så länge” till ”så vidt”.
Uttrycket ”så vidt JernKont. använder sina vinstmedel till allmänt vigtigu ändamål” innebär, att det är endast under sådana vilkor, som dess medel äro fria från bevilln., hvaremot ordet ”så länge” tillkännagifver, att så länge Kontoret fortfar alt på nyssnämnde sätt använda sina medel, åtnjuter detsamma befrielse från bevilln., men icke längre.
Jag anser således ”så länge” vara riktigare än ”så vidt”, och anhåller derföre om bifall (ill Utsk:s förslag i 145 §.
Het torde vara stridande emot formen att nu göra någon förändring uti 145 g, och jag skulle tro, att Hr von Hartmansdorff oriktigt upfatlat Hr Gr. o.
Landtnäs förklaring, hvilken jag tyckte innebar, att ett bifall till nu föredragna punkt icke lägger hinder i vägen att, när 145 § blifver föredragen, förändra ordalagen i densamma.
Jag instämmer så mycket heldre i Hr von Hartmansdorffs anmärkn., som jag sjelf bade ämnat framställa den och emedan jag anser den vara vigtig, på det att ingen misstydning må kunna ega rum.
Med anledn. af detta Hr
Hjärnes anförande och på det icke ytterligare missförstånd om förevande fråga mätte kunna ega rum, erinrade Hr Gr. o.
Landtm, ånyo, att Utsk. här tillstyrkt, att ett stadgande om JernKont:s befrielse från bevilln., för så vidt Kont., såsom hittills, använder sina vinstmedel till allmänt nyttiga ändamål, måtte, i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag, uti 145 § införas.
Hifölles detta, så följde deraf, att berörde, uti 145 § af Utsk. föreslagna stadgande vore af R. o. Ad. bifallet, hvarföre det vore nödvändigt, att den förändring, som ansåges böra ske uti samma stadgande, nu blefve föremål för pröfning.
Jag kan icke finna annat, än att Utsk. bar rätteligen förfarit, när det uti 4 mom. af 145 § — som innehåller upgift på de personer och institutioner, hvilka åtnjuta befrielse från bevilln. enl. 2 Art. — säger: ”JernKont., så länge dess vinstmedel användas till allmän-nyttiga ändamål”.
Dessa ord uttrycka bättre och bestämdare meningen, än om, som här blifvit föreslaget, orden sä länge skulle utbytas emot så vidt, och tillstyrker jag derföre bifall till Utsk:s förslag.
Då två så skarpsinniga ledamöter, som Hr Prytz och Frih. Tersmeden, hafva missförstått mig, så skall jag försöka all genom exempel förtydliga min mening.