Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dernäst torde likaledes orden ”under lifstid s be s i 11 n i n g" böra försvinna. §-.n skulle då lyda sålunda: ”Den som åt personer upplåter bostäder å sina ägor, med mindre jordrymd än som för jordafsöndring är föinskrifven, vare ansvarig för deri inrymde personers fattigförsörjning, på sätt 11 §:n stadgar.” Eller om man ville säga på sätt nästföregrde § stadgar, efter som R. o. Ad. borttagit 10 §:n.
Meningen blifver då en tillämpning af Frih.
Sprengtporten förslag äfven på dessa personer, hvilka icke kunna sä - Den 13 Mars f. m, sägas varn innefattade under det förslag Frihm först algaf, ehuru jag då trodde alt så var, och följaktligen yttrade mig i öfverensstämmelse dermed.
Den stora majoritet, med hvilken R. o. Ad. antog Frih.
Sprengtporten förslag, har försäkrat mig att den 12 5m icke skulle kunna vinna bifall, och för min del afstyrker jag antagandet af nämnda §.
Taube har redan antydt, att man ej, genom att förhindra giftermål, hindrar folkökningen, och om folkökningen stiger, som den hittills gjort, så måste menniskorna, som födas, väl också hafva bostäder, måste hafva tak öfver sina hufvuden, emedan de ej kunna som foglarne bo i träden.
Vill man hindra folk att få bo i en sluga, så tvingar man menniskorna alt blifva proletärer, som vandra omkring i landet och söka sin bergning genom tjufnaderoch skälmstycken.
Jag kan således ej annat finna, än att det vore inconseqvent, om R. o. Ad., efter antagandet af Frih.
Sprengtporten förslag, skulle godkänna den nu föredragna §:n.
Hr af Dalström har anfört exempel af Marks härad i Westergöthland, der på it qvadratmil 26,000 menniskor finna föda och bostad:
Nåväl! 0111 desse menniskor ej funno sitt hem och sin bergning der, livart skulle de taga vägen?
De 26,000 menniskorna kunde icke förminskas till ett intet; om de ej finge bo der, icke på ett annat, icke heller på ett tredje ställe, så ser jag ej annat än att de skulle blifva landsstrykare.
Man har velat utsträcka bestämmelserna ända derhän , att icke blott hindra flyttningen socknar emellan , utan äfven afl hindra den inom en och samma församling.
Detta är dock raka motsatsen till den frihetsprincip, som gjort sig gällande vid den första §:n.
Hr von Rosen har påyrkat §:ns qvarstående för deras räkning, som icke kunna gifva arbete åt de personer, som de intaga på sina ägor.
Det är icke möjligt att på förhand bestämma, om man kan gifva eller icke gifva arbete åt de personer, som intagas , emedan husflit, slöjdfärdighet och frisk afsättning af husflitens producter kunna gifva utkomst på ett litet ställe så väl som på ett stort.
Jag är visserligen till största delen förekommen af Frih.
Raab i hvad jag ämnade yttra, men anhåller dock att få tillägga några ord.
Jag får då förklara, att jag med Hr von Hartmansdorff instämmer deruti, att om denna § skall qvarstå, så bör man taga bort orden ”från annat f a t t i g v å r d s s a m h ä
I I ety i annat fall komme denna § att stå i strid med den redan förut erkända grundsatsen.
Men jag kan deremot ej finna något behof af denna §, tvertom skulle den med sin nuvar. stylisation innebära en krigsförklaring emot hvar och en, som komme från en annan socken; än mera, om densamma skulle få den utsi H. 56
Den 13 Mars f. m. sträckning, som Hr af Dalström föreslagit, nemi. ali hindra flyttning inom samma fattigvårdssamhälle, ifrån flen ena gården till den andra.
Instämmande till alla delar i Fril).
Raabs afgifna svar, med hänseende lill exemplet om Marks härad och den dervarande befolkningen, och underställande Hr af Dalström hvar han vill göra af de menniskor, som inom nämnda härad, genom husfliten inom sina små kojor, ärligt oell hederligt försörja sig, om han med dessa menniskor ytterligare vill befolka correct.husen, ifall de skulle utdrifvas ifrån de der mycket omtalade och omskrikna backstugorna, inskränker jag mig nu till att endast begära afslag å §:n, utan alla modificationer.
Jag finner mig hufvudsakligen förekommen af Frih. Raab.
Om de i fråga var. backstugusittarne äro att betrakta eller kunna ställas i jemförlig! förhållande med jordägarens arbetsfolk, så är 10 §:n redan tillämplig; skulle åter förhållandet icke vara sådant, bör man cj i denna författning vara för sträng, och af sådan orsak kan jag ej biträda den mening, att 12 §:n, hvarken sådan den blifvit af Utsktn föreslagen eller sedermera modifierad, må qvarstå.
Jag har begärt ordet i anledn. deraf att man ur §:n vill borttaga tillägget ”under
Iifs — tidsbesittning,” men låta orden ”än som för jordafsöndring” qvarstå.
Jag har nyss sökt i författningen det lagrum, som har afseende härpå , men har ej kunnat få reda på hvad jag önskade.
Enär likväl olika jordrymd är föreskrifven, då fråga är om jordafsöndring på lifstid, emot hvad som finnes stadgadt då frågan är om en sådan afsöndring för vissa år eller för alltid, så och om man ur §:n borttager orden ”under lifstidsbesittning,” fruktar jag att vi , i stället för ett bestämdt stadgande, fått ett obestämdt, och detta vore ej val betänkt.
Att stadgandet itr §:n är af en annan natur än i den i2:te, det lärer ej vara tvifvel underkastadt.
11 §:n rörer den som sysselsätter folk med arbete, den i2:te åter är endast gjord för den händelse, att någon tillåter en person att uppsätta en stuga på sina ägor, utan att tillika förse denne person med arbete.
Här är således fråga örn 2:ne särskilda cathegorier, och stadgandet i den 12 §:n synes mig alldeles nödvändigt i denna fattiglag.
Hvad angår borttagandet i nyssnämnda § af orden ”från annat fa 11 ig v å r d s s a m h ä 11 e,” så anser jag ett sådant borttagande mindre tjenligt, och får motsätta mig det på den grund, att alla sådane fattige, eller de som genom möjligen inträffande fattigdom kunna komma att betunga socknens fattigvård, redan derigenom hafva sin rättighet dertill och socknen sin skyldighet i delta afseende ålagd.
Att således borttaga denna skyldighet från socknen, hvilken lik - Den i3 M ars f. m. 443 visst, snm jag nyss nämnde, har den sig redan ålagd, för att kasta den på en enskild person, som uppfyller en mensklighetspligt, då han lemnar en jordlapp för att derpå uppföra en stuga, sines vara mindre rätt i en lag.
Beträffande åter det ifrågasätta borttagandet af ordet ”1 i fs t i d s b es i 1tning, ” så har jag ingenting att deremot invända.
Med anleda. af hvad Hr af
Dali tröm yttrat 0111 den fraction , som önskar ett liberalare sysleme i tull-lagstiftning, och sorn dermed skulle förhindra näringsfliten, så har visserligen deras mening tvertom varit att befrämja densamma genom tillegnande af fullkomligare modeller och genom tillräckligen skyddad täflan med utländska produeter.
Från denna syftning har jag åtminstone utgått, men alldeles icke från afsigten att förekomma inhemsk näringsflit, den jag, lika med hvarje fosterlandsvän, vill på allt sätt uppmuntra, befrämja och understödja.
Föremålet för öfverläggningen synes vara att stifta lag för fattigvården eller för vården om den mindre bemedlade.
I sådant afseende synes för min slutförmåga, sorn det vore föga ledande till målet, om man, på sätt 12 §:n innebär, skulle Bigga så bestämda hinder i vägen för den första omsorgen om den fattige, nemi. att medgifva honom tak öfver hufvudet, medgifva honom rättigheten att uppföra åt sig en stuga för att der, möjligtvis utan bidrag af jordägaren , genom egen husflit eller egen slöjdfärdighet kunna försörja sig och de sina, i stället för att, i brist af denna stuga, blifva tiggare och ovillkorligen kastas på fattigförsörjningen, lill följd af ett lagbud, som man ansett sig böra stadga till förekommande af pauperism.
Ämnet är redan så fullkomligen utveckladt, att jag ej vill längre upptaga tiden med något vidare yttrande, hvarföre jag inskränker mig att instämma med dem, som ansett denna § vara alldeles olämplig, särdeles med afseende å Ståndets fattade beslut vid den 1 1 §:n.
Jag begär alltså Hr Frih o. Landtm» propos. på afslag å nämnda §.
Hr Coyet, Carl A u g. :
Jag vågar för min del tro, alt antagandet af denna § icke kan vara någon nödvändighet; ty den afser endast straffpåföljd för den som skulle öfverträda författningen om jordafsöndring och skulle afsöndia sin jord under andra villkor än samma författning bjuder.
Skall denna § antagas, så bör den också få den ordalydelse, som Hr von Hartmansdorff löreslagit, eller att den, som åt personer upplåter bostäder å sina ägor med mindre jordrymd än som för jordafsönding äro föreskrifna, vare ansvarig för den inrymde personens fattigförsörjning, på sätt nästföreg:de § stadgar.
En värd talare tyckes hafva trott, att denna § hade afseende på inflyttningar: derom talas alldeles icke uti denna §, utan endast om straffpåföljd för den som öfverträder författningen om jordafsöndring, hvarföre 444 D p ii 13 Mars f. m. ock denna § snarare skulle kunna hänföras lill nämnda författning, än lill en som angår fattigförsörjning.
Möjligtvis är det oskadligt, orri §:n qvarstår, men att den icke står i strid med den föregtde, det är min öfvertygelse.
Det är ostridigt alt missbruk ske vid upplåtelse af jord, hvilket åter verkar menligt på fattigvården.
Fastän sådana missbruk ske, så är ingen nödvändighet uti att förekomma dessa bosättningar.
Ändamålet med det föreslagna stadgandet är icke något annat, än alt de personer, som upplåta jord ål arbetsfolk, skola komma i ett visst ansvar inför fattigvården.
Nu upplåtas bostäder oftast blott mot villkor att biträda vid slottern å den egendom, på hvars ägor bostaden blifvit upplåten, utan att man för öfrigt bekymrar sig om dessa personer.
Häraf föranledes en mängd bosättningar, och jag finnér allt skäl att jordägare göras uppmärksamme på ansvaret att tillåta bosättningar.
Jag tillstyrker bifall, icke till Utslcns förslag, utan till den redaction, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit.
Jag anhåller blott att få yttra, att då jag talat för bibehållande af denna §, har delta icke skett i afsigt att ändra det beståndande, så mycket mindre som vi stifta nu en ny lag, som ej kan verka retroactivt.
Jag har sökt förekomma att backstugusystemet skall komma att taga öfverhanden, men vill för ingen del sända dessa stugors innebyggare till correclionshusen.
För öfrigt inskränker jag mig till att begära propos. till bifall å Hr von Hartmansdorffs förslag , om ej §:n skulle bifallas, sådan som den nu lyder.
Jag anser denna § vara oskyldig, blott jag kan slippa den förändring deri , som Hr von Hartmansdorff föreslagit, efter jag tror vådliga följder deraf kunna uppkomma.
Det är alldeles ingen fara att antaga §:n, då man påminner sig hvad som nyss är beslutadt, och emedan det är likgillligt antingen arbetsfolket bor i hvar sin stuga eller hemma hos husbonden, ty de äro ändock arbetsfolk; men om man tager bort orden "från annat fattig vå r d s sa m h ä 11 e ,” hvilken blir då följden?
Jo, hvad som nu är exempelvis praxis, att när en soldat får afsked och roten anser sig pligtig att gifva honom en plats för alt uppsätta en stuga på, så skulle äfven samma rote derföre vara förbunden att utan allt deltagande af socknen försörja den afskedade soldatens familj.
Hvad skulle väl åter detta gifva anledn. till?
Jo, till ingenting annat än att den afskedade soldaten aldrig fick någon plats att bygga på.
Äfven jag anhåller att i korthet få förena mig med de värda talare, som afstyrkt bibehållandet af denna §.
Erfarenheten hos något hvar, som känner förhållandet i landsorten, torde hafva vitsordat , att D e ii 13 Mais f. m. 445 så snart en familjefader erhållit tak öfver lrufvudet och någon liten jordlapp att odla för frambringandet af de aldra onndgiingligaste h-fnndsbehofven, så faller lian sällan fattigvården till last, och ofta behåller linn hemma hos sig en gammal far eller mor utan att begära understöd dertill.
Skulle man nu vilja afskala möjligheten för den fattige att finna en sådan bostad, så tror jag alt man går alltför långt på reslrictionernas hana.
1 öfrigt torde det tillåtas mig att anföra några ord till Utskins ursiigtande med hänseende till det klander, som Utsktn fått uppbära för dessa §§.
Ulskin önskade ali i eli framdeles kommande förslag lill betänk, kunna göra flyttningen från ett samhälle till ett annat lättare, men hafva icke trott detta vara möjligt utan att lägga andra band i stället, hvarigenom det icke skulle vara tillåtet alt förbjuda inflyttningar.
Mahanda har detta gått för långt och de framställda förslagen icke kunnat antagas.
Det säkra är, alt svårligen det hela kan hjelpas genom pal— liativer, sådana som fattiglagarne måste blifva, intilldess man går till grunden med saken och corrigerar de lagar, som efter alla sunda statsekonomiska principer, åtminstone enligt min öfvertygelse, lägga hinder i vägen för individer alt föda sig, d. v. s, innan man förkastat alla skråförfattningar.
Så länge dessa finnas, bör man, åtminstone i de stadgar man under tiden bestämmer, gude genom en oriktig lagstiftning fattiga till mötes sä långt man kan, och på allt sätt lätta utvägarna för deras bergning genom att bereda dem tillfälle att odla jorden.
.lag vill blott anmärka ett misstag, som Hr Ribbing, Bengt, begick, då han trodde, att godsägare skulle vara skyldige att helt och hållet försörja dem de på sina ägor mottaga.
I §:n står likväl, ”på sätt i i §:n stadgar,” hvilket skulle förändras till: ”på sätt nästföregående ^ stadgar.” Frih.
Det förefaller mig som om Hr von Hartmansdorff i någon mån hade glömt innehållet af den §, som vi nyss antagit.
Jag menar att den innehöll, att om en person inom ett fattigvårdssamhälle, genom antagande af arbetsfolk, eller på annat sätt, (jag tror att ordalydelsen var sådan) betungade samhället med ett större antal fattighjon, än som kan anses motsvaras af de bidrag, som af honom erläggas, så skall han betala det och det.
Jag hemställer, om ej den betungar fattigvården, som antager mera tjenstefolk än dem han kan sysselsätta.
Således hafva vi redan i den förut antagna §:n upptagit det förhållande, som förutsattes i denna 12 §.
Raab bär trottatten föreg:de §, sorn blifvit antagen, innehåller detsamma sorn denna 12.
Så förhåller det sig likväl icke, ty den antagna Den i3 M ars f. m. §:n afser det fall, da någon drifver sin näring eller rörelse på det sätt, a't fattigvården betungas.
Örn nu någon antager tjenstefolk, icke för att nied deras hjelp drifva någon näring, utan 1. e\, för barmliertigliets skull, hoppas jag att R. o. Ad. finner att icke föregtde § omfattar de fall, sorn här äro i fråga, hvarföre också §:ns qval blifvande torde vara af nöden.
Sedan öfverläggningen, uppå derom framställd propos.
, ansetts fulländad, yttrade Hr Frill. o. Landtm., att, då 12 §:ns antagande blifvit tillstyrkt, R. o. Ad. likväl torde finna, att lörsta frågan vore hvad sorn borde införas i stallet för den vid slutet af §:u intagna hänvisning till 11 §:n. R. o.
Ad. hade afslagit 10 och 1 1 §§:na, och således kunde icke Ii ir utsättas ”på sätt 11 §:n stadgar,” enär Frih, Sprengtportens nyss genom voteringen antagna förslag, 0111 det infördes i stället för en af de afslagna §§:na, blefve den 10 §:n, och den nu ifiågavar. §:n, ifall den antoges, korinne att blifva den i i och således, derest den oförändrad godkändes, skulle innehålla en hänvisning till sig sjelf.
Hr von Hartmansdorff hade föreslagit, att, i stället för orden ’’i 1 §,” införa ”nästföregående §,’ hvilket likväl icke instämde med hvad som varit Utsktns mening, hvarföre de, som tillstyrkt antagande af Utskms förslag uti förevar.
12 §, måhända afsell att, sedan R. o. Ad. afslagit 11 §:n, bär skulle införas hela ordställningen af ansvarsbestämmelsen i denna afslagna § Hr Landtm, hemställde dock nu, om R. o. Ad., för den händelse att 12 §:n antoges, ansåge orden ”11 §” böra deri uteslutas och utbytas ediot orden ”nästföregående §,” Ropades ja.
Landtm, framställde derefter propos. till antagande af Utsktns förslag i 12 §:n.
Ropades starka nej jemte ett och annat ja, i ardedn, hvaraf Hr Landtm, förklarade det R. o. Ad. afslagit denna proposition.
Efter af Ståndet godkänd framställning derom, att propos. först borde göras till antagande af Hr von Hartmansdorff» förslag, hemställde nu Hr Frih. o. Landtm., om R, o. Ad. behagade antaga detta förslag, så lydande:
Den, som åt personer upplåter bostäder å sina ägor med mindre j o r d r y m d, eller under andra villkor, än som för jordafsöndring äro föreskrifna, vare ansvarig för deri inrymde personers fattigförsörjning, på sätt nästföregide § stadgar.
Ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter Hr Landtm, förklarade nej hafva öfverrösta t ja.
Den i3 Mars f. ra. 457 I nnledn. häraf föreslog Hr Frih. o. Landtm., att lill conlra-propns» emot Hr von Hartmansdorff* fölslag matte antagas alslag deni.
Månne man ej skulle kunna förekomma aine voteringar, om man antog Hr von Hartmansdorff* förslag med bibehållande af orden ”från annat fattigvård s sa m h ii 11 e.” Hr Frih. o.
Landtm, yttrade, att R o. Ad. torde finna, ari t discussionen öfver ämnet icke kunde fortsättas, men att det berodde på Ståndet att antaga den ena eller andra af de contra-propos:r, som, innan öfverhiggiiingen förklarades fulländad, hade blifvit föreslagna, och således det af Hr Lagerheim nu framställda förslag, hvilket af honom blifvit gjordt under discussionen, visserligen kunde komma under ompröfning.
Jag får endast anhålla, att Hr Frih. o. Landtm, trick
Ies framställa lill Ståndet, huruvida icke det behagade till contra-propos. antaga afslag å §:n.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg ja-propos:n böra innefatta bifall och nej-propos:n afslag u llr von Hartmansdorff^ förslag.
Sedan härefter R. o. Ad., uppå derom gjord propos , bifallit att, i anseende till den långt framskridna tiden, efter slutad votering åtskiljas och uppskjuta med återstående pröfningen af förevar, betänk, lill eftermiddagens plenum, upplästes till justering följande förslag till voter:s-pi oposition:
Den som bifaller Hr von Hartmansdorffs förslag till § i den af Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk.-n föreslagna stadga oui fattigvården i Riket, voterar )a; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. förenämnda förslag.
Jag anhåller om det tillägg i contra-propos:n, att om nej vinner, afslås så väl Utsk:ns ta § som Hr von Hartmansdorffs förslag.
Landtm, yttrade, alt R. o. Ad. visserligen hade besvarat den af honom framställda propos. till bifall å ta j:n i Utsk-.ns förslag med nej, hvarigenom den verkligen redan blifvit afslagen, men att detta likväl icke hindrade att i conti a-propos:n intaga delta beslut, enär det öfverensstämde med rätta förhållandet; hvarföre Hr Landtm, ansåg sig böra hemställa, om R. o. Ad. ansåg att, såsom 448 Den i3 Mars f. m.
Cederström föreslagit, uti contra-propos:n borde inflyta afslag till 12 §:n i Utsk:ns förslag.
Härefter upplästes och godkändes följande voler:s-proposition:
Den som bifaller Hr von Hartmansdorfifs förslå" till § i den af Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Ulsk:n föreslagna stadga om fattigvården i Riket, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej; kommer förenämnda förslag, likasom Utsktns förslag till 12 §, att förfalla.
Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 7. Nej — 14. II.
Pi. o. Ad. åtskiljdes kl. 4- lill 4 e- ruin fidem protocolli, L. s. Alberl Munck.
Fredagen den i3 Mars 1841- Plenum kl. 6 e. m. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att i scdnasteTalmansöfverläggning uppstått fråga om ordningen för före», dragningen af de mål, hvilka angingo statsregleringen och hvilkas afgörande således vore af mera påskyndande beskaffenhet än piöfningen af de flesta öfriga på föredragn.listan nu uppförda mål.
Då hade Talmännen öfverenskommit alt föreslå RiksSttn, att företrädesvis företaga först Coust.IJtskrs mern.
N.-o g5, med hemställan om afgörande i förstärkt Coust.Utsk. af frågan om representationens fördelning på en eller tvänne kamrar, och dernäst Bevilln.- samt Allm.
CJtsk:ns meni.
N:o 12, i anledn. af RiksSl:ns skiljaktiga beslut, rör:de grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför, samt näst der - Den .3 Mäcs c, m. i?
5 derefter StatsUtsk :s ullåt.
N:o 47^ med dess bilagor litt. A, B, C, D, E och F, ang:de extra-stalsregler:n.
Fl. R. o. Ad. hade förut beslutat, att Const.Utskrs förenäinnda mern. skulle stallas främst på föredrag».listan för innevar. dag, ehuru föredragningen deraf blifvit hindrad genom den fortsatta pröfningen af ett mål, hvars afslutande icke i sista plenum medhunnils.
Således vore det öfverflödigt att nu föreslå R. o.
Ad. att ställa berörde mern. från Coust.Utsk. främst på listan, men Hr Landtm, finge hemställa, om R. o. Ad. behagade besluta, att näst efter detta meni. till pröfning företaga Bevilln.- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utsk:ns mern.
N:o 12, ang:de RiksStms skiljaktiga beslut i fråga om brännvinsbränningen, äfvensom att dernäst företaga StatsUtskis mern.
N:o 4^5, med dess bilagor angtde exlra-statsreglerrn ; dervid likväl förutsatt att icke föredragningen af något utaf dessa mål kunde komma att äga runa denna eftermiddag, enär det vore en öfverraskning för de flesta af R. o. Ad:s ledamöter, hvarförutan Hr Landtm, trodde att det betänk., hvars föredragning nu borde fortsättas, komme att i dag upptaga liela tiden.
Vid föredragningen af Bevilln.- och Ekon.Utsk.-ns betänk.
N:o 12, lärer PresteSt. hafva beslutat att uppskjuta frågan om tiden för brännvinsbränningen, och i stallet inbjudit de öfriga Stånden att med PresteSt. sig i denna punkt förena.
BorgareSt. lärer redan förehaft och afslagit denna inbjudning, och jag förmodar således, att den äfven är till R. o. Ad. ankommen.
I sådant fall hemställer jag, 0111 icke denna inbjudning borde företagas i sammanhang med betänk.
N:o 12 och i förening dermed afgöras.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna nödigt, att, om ifrågavar. inbjudning från H.
PresteSt. vore ankommen, den då blefve pröfvad i sammanhang med Utsklns mern. örn voter:s-propos:n i frågan.
Upplästes och remitterades till StalsUtsk. K. M:s denna dag på f. m. ankomna nåd. skrifvelse till R.
St., af den 1 1 dennes, ang:de lagmans- och häradshöfdingeräntan, samt sterbhusafgiftens upphörande.
Upplästes till justering och godkändes nedannärnnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till und. skrifvelse!' till K.
N:o 203, ang:de öfverenskorumelsers tillvägabringande i *1 H. ®7 {5o D c n 13 M a r s c. o». och för beredande af långtägt 3 hafsstränderna, äfven för dervid icke belägna hemman; N:o 264, ang:de extra anslag till befrämjande af göromålens gång inom Kammar-coll:m ; N:o 2Ö5, i anledn. af väckt fråga om en löneersättning för en häradshöfding i Wermland.
Besvärs- och Ekon.Ulsk:ns ytterligare betänk.
N:o 3i, angtde lagstiftningen om fattigvården i Riket.
Enligt det förbehåll jag tagit mig friheten att göra, får jag vördsammast föreslå, alt det måtte blifva i en särskild § intaget följande stadgande:
Varder landtbo eller jordtorpare, som i minst io år innehafvande hemman eller torp brukat, sig derunder oförvitligen förhållit och äger minderåriga harn under io år, derifrån uppsagd, utan alt hafva brutit det med husbonden afslutade contract eller att hafva blifvit för nesligt brott sakfälld eller ställd under framtiden, vare husbonden skyldig att under 5 års tid ansvara för den kostnad, den uppsagde landbonden eller jordtorparen och dess familj kunna komma alt förorsaka någon fattiginrättning.
I de förutgående af Utsk:n föreslagna punkter hafva varit innehållna bestämmelser, som skulle grundlägga husbondens skyldigheter i och för fattigförsörjningen.
Den grundsats, hvarpå jag byggt mitt förslag, har väl af en värd ledamot blifvit framställd såsom äfven liggande lill grund för Utskms förslag, men Utskms förslag har dock ej iakttagit denna grundsats i verkställigheten och bar ej sträckt tillämpningen till de fall, då grundsatsen just behöfde användas.
De §§, som Utsk:n i detta afseende hafva föreslagit, hafva äfven med min röst blifvit förkastade, men ett annat stadgande är i stället behöfligt, och det är detta stadgande, som jag,nu velat föreslå.
Här är visserligen ett stadgande antaget, nemi. det af Frih.
Sprengtporten föreslagna, hvilket äfven jag godkänner, men det afser ett helt annat förhållande, nemi. att åstadkomma någon art af controll genom en ökad pligt i afseende på fattigförsörjningen för den husbonde, som begagnar i starkare grad det numera i vårt land allt mer och mer öfverhandtagande systemet att på stora gods uppsäga landbönderna och lägga allt under eget bruk.