Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St., i fråga om folkuppfostran, fått emottaga en bestämd propos,, är 355 Den 12 Februari f. m. det i afseende på tvänne ämnen uti densamma, som jag anhåller att i största korthet få yttra några ord.
Jag anser tvifvelaktigt, om det kan lyckas inom vårt fädernesland att stifta ändamålsenliga folkskolor, utan att först hafva varit betänkt på att inrätta fullständiga skollärare-seminarier.
I Preussen finnas 20,000 folkskolor och 60 seminarier.
St. skola anslå medel till folkskolor, som understundom kunna vara sämre än inga skolor, så framt de ej förestås af skickliga och fullt qvalificerade lärare, till hvilkas danande erfordras vigtiga förberedande åtgärder, utber jag mig få fästa Utskrs uppmärksamhet derpå, att i bredd med anslag till skolorna måste man anslå medel till erforderliga bildningsanstalter för skollärare.
Det andra föremålet för mina anmärkningar är, att Konungens propos. äfven innehåller förslag att med statsmedel bidraga till ainbulatoriska skolor.
Jag vill visserligen icke bestrida, att inom vissa provinser behof någon gång kunna förefinnas af ambulatorisk» skolor; men dessa äro så olämpliga och ofullständiga, att sällan meddelas genom dero mera undervisning, än som uti vårt land föräidrarne sjelfve pläga bibringa sina barn.
Några bidrag af statsmedel lill dem böra, efter mitt förmenande, ej förekomma, helst jag anser det vara långt tjenligare, att i vidsträckta församlingar stifta fasta Söndagsskolor, efter den plan, att läraren om Söndagen lemnar barnen deras lexor, hvilka de under föräldrarnes tillsyn inhemta, och hvari de påföljande Söndagar examineras.
Gr.Anckarsvärd, Carl Henr.:
Jemte det jag för det mesta instämmer uti det af Hr Ribbing nyss upplästa, högst intressanta anförandet, anser jag mig dock böra yttra, att jag ej helt och hållet kan förena mig med Frih. Sprengtporten, rörtde den K. propostn och förslaget att anslå statsmedel till bildandet af skicklige skollärare för landsbygden.
Jag anser nerol, problematiskt, huruvida man, genom beviljande af det anslag den K. propostn afsett, skulle komma till ett önskvärdt resultat.
Jag har mig icke bekant, om de 60,000 rtdr, som vid 1829 års riksdag af R.
St. beviljades för undervisningen, blifvit använda på ett ändamålsenligt sätt.
Jag äger likväl mina stora tvifvelsmål i denna del, utan att äga anspråk på att grundligen kunna bedömma den, men det förekommer mig, att då den K. propostn innehåller, att seminarierna skola upprättas i stiftsstäderna, borde de redan der för handen varande skolorna och gymnasierna vara tillräckliga, samt således ingen särskild föreståndare för bildandet af skollärare för folkundervisningen behöfvas, eller komma i fråga.
För min del hyser jag en särdeles stor fruktan för lemnandet af statsbidrag, i ändamål att centralisera åtgärder.
Jag tror, att under en tid, då man önskar eller åtminstone talar mycket om det allmänna behofvetaf communala inrättningar, vore det för - Den ia Februari f. m. 35y liastadt att bevilja anslag till skolor, om hvilka det borde vara coramunernas rättighet och skyldighet att sjelfve förordna.
Det står illa tillsammans med uppgifterna om landets lyckliga ställning och stigande jordbruk, att finna behofvet erkändt, det en hjelp af 5o r:dr erfordras för aflönandet af communernas skollarare.
Jag anser likväl statsbidraget dertill utgöra en betydlig summa, nemi. 5o,ooo r:dr, såsom i K. proposm blifvit föreslaget, ehuru det, fördeladt på några 1000 socknar, icke kan medföra det åsyftade ändamålet, utan endast vore att öka cassorna och skalteuppbörden i hufvudstaden, för att sedermera utdelas såsom nådegåfvor, hvilket jag likväl icke anser vara ändamålsenligt.
Det förekommer uttryckligen i den K. proposm, om jag icke missminner mig, att socknarne böra vara betänkte på att anskaffa löner och underhålla sina lärare under deras återstående lifstid.
Således ligger i sjelfva saken en anledning att öka vår embetsmannacorps med'några 1000 nya ledamöter, hvilka skola lönas af comrnunerna, och vi få derigenom blott ett ännu större antal prester, än vi redan hafva, uti hvilkas egentliga bestämmelse likväl mäste ligga att vara folklärare.
Om man deremot ville fästa afseende på hvad Hr Ribbing föreslagit, skulle behofvet i många afseenden blifva uppfyldt.
Jag vill icke bestrida, att uti många socknar, särdeles uti de norra provinserna, der de äro mera blottställde för missvexter, kunna innebyggarne icke sjelfve löna sine lärare; men det är icke förhållandet inom Riket i allmänhet.
Jag tror, att äfven i detta afseende är det en lag, som fordras, hvilken bestämmer det kunskapsmått, som
Ständerne äga rätt att fordra för utöfningen af medborgerliga rättigheter i allmänhet.
Det torde vara svårt att träffa grunderna till denna lag, och den är nu icke heller föremålet för mitt anförande, utan jag har blott trott mig böra antyda den.
Denna lag skulle bestämma, att skolan borde vara till; men man gör mycket illa, om man vill ställa den under centralstyrelse, ty det bör bero på comrnunerna sjelfva att draga försorg om sina skolor, samt att bestämma minimum eller maximum af det lönebelopp, som skolläraren skall erhålla; och för all del böra vi förebygga, att ej en ny, alltför talrik embetsmanna-personal tillskapas, samt att ej socknarne ställas uti beroende af någon central-styrelse.
Jag anhåller, att dessa obetydliga anmärkningar få åtfölja till Utskottet.
Då jag, under största delen af den sedan sista riksdag förflutna lid varit föredragande för ecclesiastik-ärender, och således handlagt en del af det ämne, som nu ifrågakommit, torde Ståndet med skäl kunna fordra, att jag yttrar mig.
Jag anser det äfven för min pligt, och har derföre begärt ordet.
Hr Ribbing har anmärkt, att det fattas berättelser om religionsvården uti församlingarna. 358 Den 12 Februari f, in.
Denna brist liar icke undgått Konungens uppmärksamhet.
I anledn. af en motion, sorn jag väckte vid 1823 års riksdag, och sorn rönte något bifall hos Ständerna, anbefallde Konungen Consistorierna att inkomma med berättelse om presterliga förhållanden.
Denna befallning förstods så af somliga Consistoriel-, att de blott en gång inkommo ined sådan berättelse, hvaremot andra Consistoriel- fullgjorde det hvarje år.
Konungen anbefallde då år 1836 eller i83y, att de skulle ingifva förslag till formulär för sådana berättelser, och desse inkommo äfven under min Statssecreterare-tid, men påbjödos ej genast till iakttagande, emedan uppgifter om folkundervisningen naturligtvis skulle ingå deri.
När det en gång blifver bestämdt, huru med folkskolorna skall förhållas; så varder väl också beslut fattadt i detta hänseende.
Beträffande vidare hvilka anslag, som blifvit af Ständerna beviljade, så är förhållandet rätteligen, att 60,000 r:dr blifvit anslagna, deraf 42,000 r:dr tillfallit elementar-läroverken eller de fordom s. k. trivial-skolorna och gymnasierna, samt 18,000 r:dr kommit universiteten och tillämpnings-skolorna lill godo.
Folkskolorna hafva deraf intet erhållit; och det var icke heller meningen.
Anckarsvärd har visserligen rätt, att de ambulatoriska eller rörliga skolorna medföra vida ringare gagn än de fasta skolorna; men den gamla regeln, att något är bättre än intet, gäller äfven här.
Somliga socknar äro , i förhållande till vidden, så glest befolkade, att ambulatoriska skolor äro nödiga; så t. ex. är Hammerdahls församling i Jemtland ensam lika stor som hela Södermanland.
Hvar och en finner, huruvida det vore lämpligt, att uti en sådan socken hafva blott en fast skola.—
Det har äfven blifvit yttradt, att de skolor, sorn redan finnas i stifts-städerna skulle kunna vara tiilräcklige att såsom seminarier tjena till folkskole-lärares bildande.
Men sådant är icke lämpligt i fråga om trivial-skolor och gymnasier, deiman undervisar i helt andra ämnen och efter andra metoder, än i folkskolorna.
Sådana finnas likväl , så vidt jag kan påminna mig, i hvarje stifts-stad , och uti hvardera meddelas eller kan gifvas undervisning åt blifvande lärare uti folkskolorna.
Dessa anstalter, så ringa de äro, hafva redan gagnat såsom seminarier, och efter min mening skulle deras utvidgning, såsom K. M. föreslagit, vara den tjenligaste åtgärden för att allestädes få tillgång på skickliga skollärare.
Skulle de åter nödgas att resa till hufvudstaden för att vid Vexelundervisnings-sällskapets normal-skola erhålla undervisning, så blifver det för mängden alltför kostsamt.
I afseende på folkskole-lärares bildande, hvilket är ett af de vigtigaste medel för folkskolornas förbättring, hafva Ständerne hittills varit så hårda, att någon större frikostighet nu är af nöden.
En ledamot af detta Stånd, Frih.
August Hermelin , föreslog vid sista riksdag, att Ständerne måtte bevilja åtminstone 2000 r:dr till den enda af dessa under - Dan ia Februari f. ui. 35g visningsanstalter, som då skulle af Staten bekostas, nemi. normal-skolan i hufvudstaden; men alla 3 de öfriga Stånden, till och med det Högvördiga, afslogo detta förslag, och det var blott detta ädla Stund, som allena hade känsla nog för allmogens behof, för att bifalla motionen.
Anckarsvärd har förmenat det vara oriktigt, alt statsmedel användas för bildande och underhäll af den nya tjenstmannacorps, som lärarne i folkskolorna skulle utgöra.
Jag är så till vida af samma tanka som han, att jag anser olämpligt, att Staten skulle löna desse lärare; ty antingen blifva lönerna för ringa, eller uppgår den erforderliga summan till sa stort belopp, att inga stats-anslag förslå.
Napoleon försökte att genom stals-medel underhålla de s. k. ”ecoles primaires”, men med all sin makt förmådde han det icke.
De blefvo för dyra för det rika Frankrikes statscassa.
Hvad skulle de icke blifva för Sveriges?
Vi böra likväl icke öfvergå från den ena ytterligheten till den andra, och gifva intet.
Jag vågar fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en åtgärd inom vårt land, hvilken kanske undfallit de flestes uppmärksamhet, men som ar den tjenligaste jag vet att vidtaga.
Förtjensten deraf tillkommer Hr Sandelhjelm, i hvars län fanns samlad en fond till inrättande af arbetshus.
Då dessa icke ansågos lämpliga, föreslog han, alt räntan måtte få användas till premier åt de församlingar, som på egen bekostnad ville inrätta folkskolor.
Dessa premier skulle utgöra, 0111 minnet ej felar, från 200 till 600 rtdr hvardera.
Reglementet för skolorna granskades af Consistorierna i de 3:ne stift, inom hvilka länet är beläget, nemi. af dem uti Götheborg, Skara och Carlstad, innan det afK.M. fastställdes.
De församlingar, som önskade understöd, skulle inlemna sina ansökningar till vederbör.
Consistoriel-, hvilka pröfvade församlingens behof och förtjenst, samt inskickade ansökningarna till Landshöfdingen, hvilken borde med eget utlåtande beledsaga dem till länets Pröfnings-comite', der beslut fattades och understöden utdelades.
Något dylikt för socknar i allmänhet synes mig bäst, ty man undginge derigenom att draga på sig alla församlingars, äfven de oförtjentas anspråk.
Börjar deremot någon församling att sjelf göra uppoffringar och visa hvad hon vill åstadkomma för sin skola; så kan man hoppas, att det understöd, Staten lemnar, skall blifva väl användt.
Många församlingar behöfva icke understöd, men andra tarfva det verkligen, och åt dessa önskar jag, att hvarken R. o. Ad. eller de öfriga Stånden måtte neka erforderliga bidrag.
Anckarsvärd bar vidare yttrat , att man borde akta sig för att tilldana skol-lärare, hvilka blefvo prester och komme att öka PresteStåndets antal.
Detta är också min mening, och jag har sökt, ehuru med motgång och tadel, att förfäkta henne under den tid, jag utöfvat Statssecreterare-embetet.
Skälet hvarföre socknarne merendels önska att få prester till barnalärare, är dels hop - 36o Den 12 Februari f. m. pet att åt barnen bereda en bättre religionsundervisning med detsamma, men såsom Hr Piibbing yttrat, är detta presterskapets och icke barnalärarnes sak; dels är det för att slippa pensionera skolelärarne, när de blifva gamle och utarbetade, men i stället fä kasta dem på kyrkan.
PresteSt. har väl en eller två riksdagar till Konungen yttrat, att det vore en olycka för Piikels presterskap, att förökas med så många nya ringa lönta medlemmar, utan ökad tillgång på pastorat till deras försörjande.
Men då det kommit till den svåra . tillämpningen, hafva Consislorierne sällan förmått hålla sig vid grundsatsen, hvadan det handt, att Stats-seereteraren, som velat upprätthålla den, ansetts för en ultra-prest, månare om Ståndets bästa än Consistorierne sjelfve.
Saken står likväl fast, och det finner hvar och en som betänker, huru föga den bana skall af skickliga män beträdas, hvarest täflan om nödig utkomst måste uthärdas med ett så oproportionerligt stort antal expectanter.
Pensioners anslående åt folkskole-lärare kan umbäras, om Ständerne vidhålla den föreskrift i kyrkolagen, hvilken Hr Ribbing åberopat, nemi. att skollärareocli klockare-beställningarna förenas.
Försarnlingarne böra billigtvis betala klockaren särskildt, för det alt han tillika är barnalärare.
Om så sker, blifva de förenade lönerna i allmänhet tillräckliga, samt i Skåne och några andra ställen öfverflödiga.
Då skola församlingarna icke sakna yngre personer, hvilka, i förhoppning att få efterträda en gammal vorden skollärare och klockare, biträda honom uti den förra befattningen, eller alldeles öfvertaga henne.
Derigenom sluppe man anslå pensioner åt skollärarne, och underginge den svårighet, som varit den värsta att öfvervinna i sjelfva Preussen.
Gr. Anckarsvärd, och, som jag tror, äfven Hr Ribbing, hafva anmärkt, att en ny lag eller skolordning behöfves för allmänna folkundervisningen, innan man bestämmer hennes anslag.
Jag erkänner riktigheten af denna anmärkning, men får nauma, att ett sådant förslag redan finnes i Fattigvårds-comite'ens betänk., ehuru jag icke anser det vara nog fullständigt.
Under min förvaltning af Statssecreterare-embetet har jag många gångor genomtänkt den saken, och, om det icke ansåges förmätet af den, som numera egentligen icke har dermed att skaffa, så vore jag färdig att framlägga ett förslag lill sådan skolordning, då comite'ens betänk. åter förekommer.
Slutligen bör jag nämna, det jag anser ifrågavar.
K. propos. icke lämpligen böra remitteras till StatsUtsk. allena, på sätt arne värde ledamöter yrkat, utan, på grund af deras egna anmärkningar om behofvet af en skolordning, äfven till Ekon.Utsk.
Om jag kommer alt framlägga förslag till de hufvudsakligaste stadgandcna uti en sådan, så får jag äfven tillfälle att yttra några anmärkningar, som jag kunde hafva att göra vid den K. proposm , och med detsamma åt min framställning gifva den fullständighet, som nu icke kan medhinnas.
Den 12 Februari f. m. Gr. Anckarsvärd:
Först och främst får jag fasta Hr von Harttnansdorffs uppmärksamhet derpå, alt han gjorde elt litet misstag, då lian nämnde mig i afseende på de ambulatoriska skolorna.
Det var icke jag, sorn härom yttrade mig, utan Frih. Sprengtporten.
För öfrigt får jag betyga min stora tillfredsställelse, att helt och hållet få dela åsigter med Hr von Hartmansdorff uti detta ämne.
Jag kan dock icke underlåta alt tillkännagifva min förundran deröfver, att en ännu i tjenst varande Stats-secret. för ecelesiastik-ärendena, kan hysa åsigter, så fullkomligt stridande mot den K. proposm.
Emedlertid, och då jag yttrat min enskilda öfvertygelse derom, att de ifrågavar. folkskolorna, som funnos lili stifls-städerna, för bildande af skollärare borde vara tillräckliga; anhåller jag, all
Ilr von Hartmansdorff behagade upplysa, hvartill den i proposm föreslagne föreståndaren kunde behöfvas.
Jag hade trott, att uti en vexelundei visnings-inrättning ett nära nog obegränsadt antal skolgossar vinna undervisning under en och samma lärare; oell det är af denna anleda, jag vågat framställa denna förfrågan, äfvensom om det icke vore lämpligt, att den redan anslagna lönen för läraren kunde blifva något förökäd, ehuru ej till det belopp, som biefve nödigt, i händelse en särskild föreståndare antoges.
Skälet, hvarföre en föreståndare behöfves, är följande: om den vanliga skolläraren skulle på en gång undervisa både skolbarnen och lärareeleverne, så måste han, med få undantag, försumma endera delen.
Det kan undvikas en eller annan gång, men icke öfverhufvud, att på'det sättet sköta en skola, som tillika skall vara seminarium.
Vi hafva redan erfarit detta vid vexelundervisningens normal-skola på söder, hvarest vi nödgats antaga en underlärare, som sysselsätter sig med skolbarnen, under det den egentlige läraren eller lectorn undervisar lärare-eleverne.
Jag tror derföre, att rectorer vid seminarierna i stifts-städerna äfven borde biträdas af en underlärare, som sysselsatte sig med barnen, och åt hvilken särskild lön således erfordrades.
Denne lärare behöfde likväl icke vara en lärd man, utan blott innehafva en väl bildad klockares kunskaper.
Lönen kunde följaktligen blifva derefter.
Ilr Frih. o. Landtm, föreslog remiss till StatsUtsk. af K.
M:s nu föredragna nåd. proposition.
I likhet med Hr von Hartmansdorff får jag anhålla, att denna K. propos. måtte blifva remitterad både till Stats- och Ekon.Ulskm.
Uppå derefter framställd propos., blef K.
M:s nåd. propos., ronde allmänna stadgande!] och anslag af allmänna i H. 46 36a Den 12 Februari f. en - medel lill folkundervisningens befrämjande, remitterad lill Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.IJtsktn. H. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
In fidem protocolli, F. O. SiIf verslolpr.
Onsdagen den 12 Februari i84o.
Plenum kl. £ till 7 e. m.
Hr Dal man, Wilh.
M:s propos. ang:de folkundervisningen anhåller jag, att få följande korta anmärkningar Statsoch Ekon.Utsk:u underställda. i:sta punkten.
Då jag anser det vara Statens pligt alt bekosta och underhålla alla sådana inrättningar, hvilka äro ämnade till bildande af lärare; kari jag icke annat än godkänna principen af ett sådant anslag, och instämmer således uti usla punkten af Regerts förslag, likväl så, att det begärdta anslaget af 6000 r:dr b:co icke ställes under Reger:s disposition, utan utbetalas af Riksg:s-contoret, uppå Domcapitlens reqvisition och emot af dessa till ltiksgts-contorets fullmäktige årligen afgifven redovisning.
Med sistnämnda villkor tillstyrker jag äfven det i denna punkt begärdta anslag af 9000 r:dr till understöd eller s. k. stipendier för behöfvande skollärare-elever. ^:de punkten.
I min tanka böra lärare i folkskolor icke uppföras på Rikets stat med rättighet lill en viss lön, lin mindre lill en lifstidspension; utan bör bestämmandet deraf, efter min åsigt, tillkomma communen, helst den af Regerrn föreslagna lön, af 16 t:r spanmål m. m., kan vara för litet uti en församling och för mycket uti en annan. q:de och io:de punkterne.
Jag bestrider icke bebeviljandet utaf det af Regerrn begärdta creditiv af högst 5o,ooo r:dr b:co årligen till folkundervisningens befrämjande; men jag är deremot af den tanka, att utskiftandet af detta anslag icke hör bero af Regeus godtycke, utan vissa villkor stadgas, hvilka berättiga till understöd; och lärer i sådant fall Riksgrs-contorels fullmäktige vara i tillfälle att pröfva ansökningarna derom, så att Regertn slipper detta bestyr. it:te punkten.
Jag anser det vara en oriktig grundsats , att kyrkoherden är sjelfskrifven ordför. i skolstyrelsen, utan synes mig församlingen böra äga rätt att välja en sådan ordfor, likasom öfriga ledamöter, dock så att pastor Den 12 Februari e. m. 303 alllid är sjelfskrifven ledamot.
I öfrigt får jag vördsamt fästa fl.
Utsktns nppmärksainliet dervid, att det reglementariska uti denna vigtiga fråga icke, ehuru af ekonomisk beskaffenhet, må behandlas såsom ett önskningsmål, utan jemlikt 8g §:n Reg.F. och 34 §:n i mom.
Riksd.Ordn., dermed förfa ras på sätt, som för lagfrågor är stadgadt.
Jag är icke viss på, huruvida det beslut, som denna förmiddag fattades, var, alt de särskildta yttranden, som i saken afgåfvos, rör:de den då föredragna K. propostn , komma att åtfölja densamma till Stats- och Ekon.Utskm.
T fall beslutet icke var sådant, så anhåller j ag vördsamt, att Hr Frih. o. Landtm, derom ville framställa propos. till Ståndet. II. o. Ad. biföll, att Hr Dalmans nu afgifna yttrande skulle till Stats- och Ekon.Utsktn åtfölja den i dag f. m. beslutade remissen af K.
M:s nåd. propos., rörtde allmänna stadganden och anslag af allmänna medel till folkundervisningens befrämjande.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att hvad de yttranden i ämnet anginge, som på f. m. blifvit afgifna, så komrne de, enl.
Riksd.Ordnls föreskrift, att åtfölja remissen till Utsktn.
Justerades i prot.-utdr., innefattande R. o. Adis denne dag på f. m. fattade beslut.
M:s d. 8 dennes på bordet lagda nåd. propos., angrde Calmar läns fördelning i två län.
Hr Carleson, Jacob Edvard, uppläste följande: K. M:s nåd. propos. till 11. St., angrie Calmar läns fördelning i 2:ne län, har blifvit påkallad af enskilde personers underd. ansökningar, understödda af Länsstyrelsens tillstyrkande.
Huru så väl underskrifterne å ansökningarna, som sammansättningen af den deputation, hvilken i und. uppvaktade K.
M. under Dess vistande i Wimmerby, tillkommit, är i orten noggrannt kändt, likasom orsaken till Konungens Bef:h:des utlåtande.
De skäl, som för delningens nödvändighet uppgifvits, förefalla något besynnerliga.
Ehuru långt afståndet äfven är emellan länets norra gräns och Calmar, skal! väl i ett län, som från residens-staden äger 2:ne med hvarandra genom länets sträckning paralelt gående vägar, den ena förbi Westervik utmed kusten ända till Söderköping, den andra midt igenom landet förbi Wimmerby till Linköping, och på sidorna emellan dessa nästan otaliga häradsvägar, med de stora förenade, och der postcommunication är så hastig, att på mindre än 36 timmar underrättelser kunna erhållas från 364 Den 12 Februari e. ro. länets yttersta gräns, möjlighet finnas att fu allt, som tillhör Länsstyrelsens verksamhet, skyndsamt hefordradt.
Att vagens längd ej afskräcker någon från en rättegång, bevisas bäst med den mängd mål, som drages under hofrätten oell col legiér.
Af föga vigt är den anmärkningen, att det långa afståndet emellan residenset oell länets norra orter är betungande för dem af dessa orters innevånare , som inkallas tili cancelli-förhör — t. ex. i fyllerimål och någon gångiskuldfordringsmål — eller för annan orsak måste personligen inställa sig hos Länsstyrelsen; ty dessa fall äro så få, att de ej förtjena tagas i beräkning, och kunna dessutom blifva än färre, örn de lagar, sorn onödigtvis föranleda till personlig inställelse, t. ex. om fylleri och dryckenskap, erhålla behöflig förändring.
Af större och obestridlig vigt äro de för fångars forslande emellan länshäktet och de norra häradernas samt städernas domstolar erforderliga kostnader, till hvilkas fördrygande länets geographiska form och residentets läge oemotsägligen föranleda; men hvad äro väl dessa kostnader i jemförelse med dem, som inköpandet eller uppbyggandet af ett nytt residenshus samt anslaget till aflöning för den nya länsstaten skulle förorsaka ?
Om således correctivet blir ett vida större ondt, än det onda man vill corrigera; hvad vinner man då på förändringen?
Ändamålsenlig vore deremot den åtgärd, att för de norra orterna inrätta ett särskildt fånghus, hvilket lämpligen kunde anläggas i Wimmerby, förenas med Wimmerby stads och Sewedes härads häkten och ställas under kronofogdens inseende.
Kostnaden dertill, jemte aflöning till en vaktmästare och ett par vaktbetjenter, skulle snart ersättas genom besparingen af den årliga fångföringskostnaden. boende inom Aspolands härad och socken-fullmäktig vid det sammanträde, som på K.
M:s nåd. befallning hölls med häradsboerne, är jag i. tillfälle meddela den allmänna missbelåtenhet, som häradets innevånare förklarade vid förslaget att förlägga häradet till Westerviks län.
Häradet ligger, med undantag af en ringa del, närmare Calmar än Westervik — midten af häradet nära en mil — dess 12,000 innevånare hafva föga beröring med sistnämnda stad, men deremot jemn och lätt communication med Calmar.
De afsätta sina hufvudsakligaste produeter förnämligast på Döderhultsviks köping, som i commercielt afseende sorterar under Calmar, och hemta från dessa båda ställen det mesta af sina förnödenheter.