Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på den omständighet, som Herr Ribbing omtalat, då vittnen för dödsfall höras, är förhållandet redan lika på Landet och i Stad, och genom den redaction, som Utskottet föreslagit, har Utskottet sökt återföra likheten äfven för de ifrågavarande fallen.
För öfrigt får jag åberopa, hvad jag redan-sagt, och hvilket jag vid alla tillfällen yttrat, då fråga uppstått om återremiss af LagUtskottets Betänkanden, att då sjelfva anmärkningen är riktad emot satserne, och de ej beledsagas med ytterligare skäl, än dem Utskottet redan pröfvat, ser jag ej hvarken behof eller möjlighet att vederlägga genom något annat, än genom den vederläggning, som ligger i Betänkandet.
Det är ej möjligt för mig, att få rätt på några bättre skäl, än de, som finnas af Utskottet anförde.
Jag börjar nu fatta, hvad jag ej i början kunde förstå, att det är längden af den gamla lagen, som Herr Ribbing önskar måtte bibeaållas.
Jag underställer, om ej orden:
Gör man jcif, men kan det ej med fullt bevis fästa_, borde hafva företräde för:
Tillvita'vederdeloman then} som Den 9 Junii e. ra. lill vitne kallad är, ihet honom ifrån vitnesmålet stänga skulle, och nekar han ther till: gitter ej then &c.
För min del kan jag ej förstå, att Herr Ribbing lägger så mycken vigt vid ordet tillvitelse, om det ej är för dess sammanhang med den långa meningen.
Jag vet ej, hvarföre det ej skulle kunna kallas: gör man jäf, ty jäf kallas just samma tillvitelse å redan nästa raden i den lag, som finnes.
Jag vet i detta ställe af lagen ingen skilnad emellan jäf och tillvitelse, ty när man tillviter en något, som från vittnesmålet stänga skulle, så jäfvar man honom med detsamma.
Jag kan ej finna annat, än attalia håde korthetens och tydlighetens behag tala för förändringen.
Den stora förändringen ligger deruti, att förhållandet skall blifva lika så i Stad som på Landet, och således skulle utgå: sker det i Staden, Icigge Domaren honom viss dag före ther till.
Det säges i det nya förslaget, lika sorni det gamla, att Rätten får pröfva.
Nit är, heter det, den, som jäf gör, ej beredd att sina bevis genast förete, m. m.
Vittnet får då afgifva sin berättelse, och den andra får fullt rådrum att skaffa bevis.
Jag kan ej finna någon skilnad i hvad Herr Ribbing fäster den synnerligaste vigten på, men finner väl fördelar af förslaget.
Således tillstyrker jag bifall derå.
Jag förglömde, då jag sist yttrade mig, att upptaga hvad Friherre De n g ) u n ii c. m, Ehrenborgh anfört, att då man i principer är af motsatt tanka, det är fåfängt att söka en öfverenskommelse.
Här är likväl icke fråga 0111 olika principer.
LagUtskottets princip är, att göra lagen lika å Landet och i Staden, och jag påstår, att ej allenast så hör vara, utan att äfven så är.
Vi hafva hört uppläsas §;u, sorn upptager dessa skiljaktiga förhållanden; men jag har citerat två Författningar, sorn jemna denna olikhet; författningar, som Utskottet ej upptagit och sorn jag tror, att Utskottet ej känt eller påtänkt, efter det ej omtalt dem.
Således äro våra principer ej olika, utan fråga är egenleligen om hvad som är, eller icke är.
I afseende på hvad Herr Hjerta anfört, att det egentligen i de särskilta redactionerne skulle vara längden, som gör den gamla behagligare, än den nyare, så har jag mera än en gång tillkännagifva hvad det är som gör, att jag ej kan anse tillvitelse och jäf vara detsamma.
Om jag skulle säga, attén person, som yttrar sig i en juridisk fråga, icke tagit deraf tillräcklig kännedom, så vöre det en tillvitelse, men om jag säger, att han icke är jurist, och icke kan känna den, så är det ej en tillvitelse, utan uppgift af ett enkelt förhållande.
Som det lär vara fruktlöst, att söka komma till någon förening de stridiga meningarne emellan, anser jag det kanske vara bäst att återremittera Be - D e u 9 J u n i i e. m. tänkandet.
Utskottet skall då söka, att uppleta ytterligare skäl, för att bevisa den mening Utskottet trolt vara den rätta.
Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade dess ofvan framställde proposition till ålerremiss af LagUtskottcts ifrågavarande Betänkande.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å nämde Betänkande.
I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, alt som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, LagUtskottets Betänkande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Herr Ribbing yttrade, det lian i sådant fall måste förnya sin förut gjorde anhållan om votering.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter följande voteringsproposition:
Den, som bifaller LagUtskottets Betänkande öfver väckt Molion om ändring och tillägg i 8 §. af 17 Cap.
RättegångsBalken, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; 3i4 Den g Junii e, m.
Sedan 41» 43» 4^ oc^ 44 §§• i Riddar husOrdningen blifvit upplästa, böljades voteringen kl.
Ett qvart till 8 e. m., och befunnos vid voteringens slut, kl. half till g e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit sorn följer:
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att LagUtskottets Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
BancoUtskottets den 22 sistlidne Maji under N:o 44 afgifne, och den 2g i samma månad på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt Motion om förändring i grunderne för återbetalningen af det till Götheborgs Stad utgifne Bancolån.
Den 9 Junii e. m. 3i5 Grefve von Rosen, Axel: Jag medgifver, alt
BancoUtskottet i denna sak ej kunnat lemna ett annat Utlåtande; men då Rikets Ständer beviljade Götheborg ett lån af 200.000
R:dr, och genom ett missförstånd Staden ej ingick på samma vilkor, sorn an-, dra Städer, hvilka erhållit lån, att nemligen ansvara en för alla och alla för en, utan accepterade det andra alternativet, att årligen betala io procent på Capitalet och 5 procents
Ränta, samt således i 5 år afbetalt 100.000
R:dr utom Ränta; så har Staden verkligen gjort mycket.
Och då nu betänkligheten, såsom jag tror, är försvunnen, samt efter hvad jag vid min sista sejour i Götheborg försporde, Borgerskapet nu vill ansvara, en för alla och alla för en, skulle jag tro, att .Staden borde få på den återstående skulden tillgodonjuta det först föreslagna vilkoret; hvarföre jag vördsammast vågar anhålla om återremiss af Betänkandet.
Utskottet tyckes i synnerhet hafva afslagit Götheborgs Stads önskan, derföre att icke Borgerskapet, en för alla och alla för en, velat ansvara för summan.
Borgerskapet har visserligen i detta afseende haft orätt; men lika med hvad Grefve von Rosen anfört, är jag Öfvertygad, att de vilkor, som Rikets Ständer vid sista Riksdagen för lånet fastställde, att En för alla och alla för en skulle borga för lånesumman, och Staden då endast betala 7 procent om 3i6 Den 9 Jani! e. m. året, eller 5 procent i Ränta och 2 procent i afbetalning på Capitalet, nu vilja af Götheborg uppfyllas.
Af denna anledning anhåller jag om återremiss af Betänkandet, samt att BancoUtskotLet alternatift måtte föreslå en sådan åtgärd.
Jag anser Betänkandet vara ganska väl grundadt, ocb då Götheborgs-boarne ej vela gå. in på de vilkor, som Rikets Ständer utstakat, kan jag icke finna, hvarföre nu, mera än förr, Rikets Ständer skulle ändra sine vid Lånets beviljande bestämda villkor.
Då i allmänhet långifvaren determinerar conditionerne för låntagaren, inser jag icke, hvarföre ett motsatt förhållande med Götheborg bör äga rum.
Jag anhåller alltså vördsamt örn proposition till bifall å Betänkandet.
Utskottets förslag lyder sålunda: 3'Så anser ”BancoTJtskottet sig icke kunna eller höra 31 tillstyrka någon förändring i de vilkor för 33återbetalningen af Götheborgs Stads lån, 33sorn, vid s ednäs te Riksdagen, utaf Rikets 33Ständer blifvit bestämde; utan föreslår, 33att, i enlighet dermed, vederbörande än 33vidare lemnäs öppet, att, antingen såsom 33hittills, till Banken erlägga, utom ränta 3320,000 R:dr årligen, eller ock, med oför, 3ändradt antagande af Reversformulairet, De ii g Juni! e. ro. 3*7 *'kunna återgälda skulden långsammarej ge”, nom betalning i ett för allt af 14/>oo R:dr ”hvarje är uti ränta och capital-procent Om Ridderskapet och Adeln således bifaller Betänkandet, så är det, om en för alla och alla för en ansvara för återbetalningen, Staden öppet att få lindrigare vilkor.
Det synes således ej vara skäl till återremiss af Betänkandet, ty Utskottet skulle icke kunna svara annat, än att Betänkandet redan är sådant, att, genom dess bifallande, Staden kan få bättre vilkor, om den vill ingå på det rätta formulairet tili skuldsedeln.
Jag anhåller om proposition till bifall.
Jag vill visst ej neka, att den siste värde Talaren har rätt i sin framställning; men å andra sidan, om Staden hädanefter betalar, såsom Betänkandet innehåller, 14,000 R:dr årligen, så afbetalar Staden g procent på Capitalet i stället för 2, och detta är ej enligt med Rikets Ständers beslut.
Andra Städer betala icke mer än 4 procent i ränta på de lån de undfått, men Götheborg får betala 5 procent, och jag tviflar, att några Städer så accurat betalt på dagen, under loppet af 5 år i5o,ooo R:dr B:co, såsom Götheborg gjort.
I fall man skulle ingå på det betalningssätt, Grefve von Rosen föreslagit, skulle man afvika från den grundsats, som gäller för fastighets Ban - 3i8 Den g Junii e. ro. colån i allmänhet, att nemligen afbetala 2 procent på det ursprungliga Capitalet.
Jag erkänner, att det är ovanligt, om en Gäldenär fullgör sina skyldigheter, och att det i närvarande tider är en förtjenst; men dock ej till den grad, att Banken, såsom en belöning derföre, bör frångå sitt Reglemente.
Slutföljden skulle blifva, att hvar och en Bankens Gäldenär, som ordentligen fullgjorde sina åligganden, skulle med samma skäl kunna yrka förändring i sina betalningsvilkor.
Man har nyligen anmärkt, att Bancoförvaltningen är för dyr, i förhållande till Bankens vinst.
Detta är omöjligt att hjelpa, om undantag skola göras, hvarigenom förvaltningsbesväret ökas, utan att vinsten stegras i samma förhållande.
Denna omständighet tror jag äfven böra tagas i betraktande, och anhåller åter om bifall på Betänkandet.
Grefve0)071 Rosen:
Den siste Talaren har anmärkt, att Bancomethoderna rubbas, om livad jag föreslagit antages.
Jag vill då endast erinra, att just mitt förslag bibehåller methoden, emedan i/fjooo R:dr i årlig afbetalning på 100,000 R:dr gör q procents årlig afbetalning på Capitalet, då deremot det jag föreslagit, eller 7000 R:dr, gör 2 procents afbetalning på Capitalet.
Om dessa i4,ooo R:dr nu skola blifva att anse såsom afbetalning, räknad på det gamla lånet, då har Herr von Hartmansdorff rätt; men min * .
Den 9 Junii e. m. mening är, att när nya betalningsvilkor beviljas, skola dessa rätta sig efter den summa, sorn vid dessas inträdande återstår.
Jag anhåller 0111 återremiss af Betänkandet.
Om jag ej fattat Betänkandet oriktigt, lemnades vid sista Riksdagen Götheborg, att välja emellan 2:ne betalningssätt.
Staden ville ej antaga det fördelaktigaste, emedan det var förbundet med vilkor af en borgen, som skulle lyda på en för alla och alla för en.
Nu lärer detta hinder i så måtto vara häfvit, som Götheborgsboerne förenat sig om, att ingå på en borgen efter det föreskrifna formulairet; och då Utskottet jemväl bibehållit rätten för dem öppen, att nu antaga hvilketdera af de vid sista Riksdag dem erbjudna betalningssätt, de hälst behaga, så lärer icke något återstå att önska, utan Utskottets Betänkande böra bifallas.
Jag anhåller endast få fästa uppmärksamheten derpå, att om Götheborgs innevånare varit så enliällige, att de kunnat antaga det lindrigare betalningssättet af 7 prcts betalning årligen, nemi. 5 pc:ts ränta och 2 prcts afbetalning på Capitalet, så hade på dessa 5 år endast 20,000 R:dr varit afbetaldte ; nu äro lik vist 100,000 R:dr redan afbetaldte, det vill säga 5 gångor så mycket.
Jag hemställer, om detta ej är ett talande skäl för bifall af den önskan, att Den g Junii e. ro. den återstående summan må anses, såsom nytt lån, hvarpå de lindrigare afbetalningsvilkoren nu inträda.
Lånet blir genom de gjorde stora afbetalningarne i alla fall förr inbetaldt, än Banken annars hade fått det.
Det har blifvit erinradt, att Staden betalt större proportion, än andra Städer; men så är också lånesumman större, än hvad andra erhållit.
År 1818 var största lånesumman 6,000 R:dr; år i8a3 var den 2,000 R:dr; nu är denna likväl 200,000 R:dr.
Sedan man begagnat
Ständernas godhet, för att få ett stort undantag, begär man nu det andra; och kommer säkert att nästa Riksdag begära det tredje.
Detta bör varna Ständerna alt inse, det tiden att hålla upp, redan är för handen.
Grefve von Bosan:
Om jag ej misstager mig, har Götheborg, i förhållande till sine fasta egendomar, visserligen icke fått större proportion af lån.
Borås har t. ex. fått 100,000 R:dr, då Götheborg fått 200,000 R:dr, och denna proportions-beräkning utfaller visserligen icke till Götheborgs fördel.
Jag instämmer fullkomligen med H:r Tham deruti, att om Borgerskapet genast velat cautionera för lånet, en för alla och alla för en, så hade endast 20,000 R:dr nu varit afbetaldte, och Banken har således fått 80,000 R:dr Den 9 J u n i i e. m.
R:dr mera, än i denna händelse.
Jag liar ingenting emot, att Staden betalar 14,000 R:dr årligen, så vida det retroactift får afräknas på de redan öfverbetaldte 80,000 R:d.
Jag anhåller ytterligare om återremiss af Betänkandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BancoUtskottets Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Betänkande.
Ja och Nej. Hans Excellence förnyade båda dessa propositioner, men de blefvo åter, hvar för sig, på enahanda sätt besvarade.
Jag vill endast anhålla, att Herr
Tham behagade yttra sig, örn icke Herr Tham i slutet af Utskottets Betänkande finnér föreslagit just hvad Herr Tham Önskar, och att således ingen återremiss behöfves.
Hans Excellence Herr Grefve af Wet~ terstedt, Gustaf:
Jag hemställer om ej, med bibehållande af de vilkor Utskottet föreslagit, i Betänkandet dock blifvit utsatt en jemt 27 H. I 31 322 Den g J u n i i e. m. dubbel så stor summa mot hvad der bort stå.
Götheborg är ännu skyldig 100,000
R:dr; örn nu de betalningsviljor antagas, sorn vid sista Riksdag, vid lånets beviljande, jag medger det, alternatift, fastställdes, att nemligen betala 7 procent årligen, hvaraf 5 procent i Ränta och 2 procent å Capitalet, så hemställer jag, om denna afbetalning, just i stöd af förenämnde beslut, bör blifva större, än 7000 R:dr årligen, i stället för 14)000, som Utskottet föreslår; och anhåller således om återremiss af Betänkandet.
Jag vill ej yrka den 3:dje voteringen i dag, men endast anmärka, att, om man antager Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedts betalningsproject, så inträder man på Transport-lånesystemet, som är ett stort missbruk, och hvilket BancoUtskottet i allo afstyrkt.
Så vida Utskottet ej förändrar denna åsigt, hvilket jag betviflar, är återremiss alldeles fruktlös.
Då jag anser detta Betänkande vara ett af de bäst Motiverade, som under hela Riksdagens lopp till Ständerna inkommit; så hemställer jag vördsamt, om det ej vore illa, att återremittera detsamma.
För min del kan jag ej tillägga mängden af Utskottens Betänkanden samma fullkomlighet, och då man ifrån Utskotten får något, som är värdt att antaga, tycker jag, att det vore ovist handladt, att återremittera Den 9 J u n i i e. ra. 3a3 hvad godt och dugligt är.
Jag förenar mig derföre med Herr von Hartmansdorff i anhållan om proposition till bifall å Betänkandet Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde ånyo proposition lill återremiss af LagUtskottets förevarande Betänkande.
Ropades några Ja, jemte starka Nej* Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Betänkandet.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit LagUlskottets ifrågavarande Betänkande.
UppliiStes följande från nedannämnde Utskott inkömite Utlåtanden:
Frän StatsUtskotlet:
Af den 6 dennes: N:o r 58.
Majrts Nådiga Proposition angående öfverlåtelse till 3'a4 Den 9 Ju ni i e. m.
Stad afen del utaf Kongl. Maj:ts och Kronans Tomt, Beridarebanan kallad, till HöTorgets utvidgande.
Frän Bevillnin^sUtskottet: O Af den i5 sistlidne Maji: N:o 27.
Angående Stora SjöTullsBevillningen.
Upplästes 2:ne från RiddarhusUtskottet inkomne så lydande
Hör sam ste Memorial!
Sedan, till följd af föreskriften uti 1 Art. 16 §. af den för Högloflige RiddarhusDirectionen den 22 November 18a3 utfärdade Instruction, Directionen till RiddarhusUtskotset aflemnat dess till Högloflige Ridderskapet och Adeln ställda berättelse öfver hvad, under Riddarhusärendernas styrelse och förvaltning, sedan sista Riksdag sig i allmänhet tilldragit; så och efter det
Utskottet icke allenast till pröfning förehaft de särskilda ämnen och hemställanden, som i berörde berättelse förekomma, utan ock fulländat granskningen så väl af RiddarhusDirectionens protocoller för samma tid, som ock af 1823, 1824, 1825, 1826 och 1827 årens afslutade Hufvudböcker öfver RiddarhusCassan, Adeliga CadettScholasFonden jemte alla Den 9 Junii c. m. 3a5 öfriga under Directionens förvaltning ställde Cassör och medel, får Utskottet nu, till följd 4 7 §•
RiddarhusOrdningen, med öfverlemnande af omförmäldte berättelse, dess Utlåtande, i anledning deraf, till Högloflige Ridderskapet och Adeln vördsamt afgifva, dervid Utskottet, i afseende på uppställningen, skall följa den ordning, som i Directionens berättelse blifvit iakttagen, äfvensom Utskottet, beträffande de egentligen historiska uppgifter, som meddelas i den bifogade berättelsen, och hvilka icke synts
Utskottet föranleda till någon åtgärd, endast hänvisat till hvad samma berättelse derom innehåller. §. 1.
Uti berättelsens första §. bar Directionen anmält RiddarhusCassans, Adliga CadettScholaeFondens, jemte öfrige under
Directionens förvaltning ställda särskilde Testamentsfonders tillstånd.
Den minskning sedan 1823 års början af 333 R:dr 45 sk. 1 rst., som visar sig i RiddarhusCassans Capital-fond, härrörer från flera, ehuru opåräknade, likväl oundgänglige utgifter.
Fondernas förvaltning öfverensstämmer emedlertid i allmänhet med de föreskrifter, sorn blifvit
Directiouen till efterrättelse meddelade; och räkenskaperna hafva funnits med särdeles noggranhet och ordning förda, synnerligast ifrån den tid, som förflutit sedan den 1 Junii 1826. 320 Den 9 J u n i i e. ni.
Utskottet får likväl härvid anmäla, att Utskottet ansett den nuvarande formen för Räkenskapernas förande icke fullkomligt öfverensstämma med det i allmänhet antagna och, i Utskottets tanka, jemväl redigare bokföringssätt; hvadan Utskottet trott sig äga anledning tillstyrka :
Att, i stället för den hitintills summariskt förda afräkningen med alia Debitorerne för hvarje fond, en särskild räkning må upprättas med hvarje Debitor, samt ett IlufyudConto för ingående, och ett för utgående balancen, för hvarje år, afslutas vid hvarje räkning.
Vid granskning af räkenskaperne sedan sista Riksdag för framlidne RiddarhusSecreteraren Bungencronas fond, har Utskottet förnummit, att de från samma fond till Adeliga Enkor utgående årliga Gratificationer, till följd af Riksens Ständers beslut vid sista Riksdag om Bevillnings-afdrag jemväl å ad pius usus anslagne Capital, kommit att förminskas ifrån i5 till 14 årligen; men sorn, sedan berörde Gratificationer, jemte Bevillnings-afdraget, samt de till RiddarhusKamereraren och RiddarhusFiskalen anslagne arfvoden, blifvit bestridda, ett öfverskott å Räntan af något öfver a5 R:dr Banco årligen uppkommer, har Utskottet deraf hemtat anledning föreslå :
Att åtminstone hvart 3:dje år antalet af Gratificationer, som böra utdelas, må varda fastställdt till i5.
Den 9 J u n i i e. tn. §• 2- Af andra §. inhemtas bland annat, att den så kallade Riddarlius-reparations-fondens skulder, hvilka, vid början af sistlidne Riksdag, uppgingo till j,5og Riksdaler ia sk. 8 r:st.
Banco blifvit, genom influtne capitationsmedel så betydligen afbetalde, att de den i sistlidne November utgjorde endast 533 R:dr 16 sk.
Banco med ränta från 1828 års början; men då, enligt Ridderskapets och Adelns den 7 October 1823 fattade beslut, den förlust af 2,000 R:dr Banco i Capital utom uteblifne räntor derå, som RiddarhusCassan lidit i Majoren Printzenskölds Concurs, blifvit anvist lill gäldande genom öfverskott å inflytande Capitationsmedel, samt den utgift, som i följd af Högloflige Ridderskäpet och Adelns beslut den 3o September i8a3 ägt rum, försatt Cassan dessutom i en skuld af omkring i,5oo R:dr Banco; hvarförutan Cassans årliga inkomster vanligen befinnas ganska knappt tillräcklige för bestridandet af årliga Ordinarie aflöningnr lill Riddarhusets Tjenstemän, pensioner, Riddarhusets årliga underhåll och onera 111.111.; alltså och emedan en betydligare kostnad flir en större reparation å Riddarhuset torde innan korrt blifva nödvändig, har Direclionen ansett en af Högloflige Ridderskapet och Adeln ytterligare åtagen Capitationsafgift icke kunna umbäras; hvilken afgift
Directiönen, pä dessa med flera skäl, föreslagit att intill slutet af det år, då nästa De ii 9 Jun ii e. tu.
Riksdag upphör, fortfarande utgå till belopp af i Riksdaler Banco årligen för hvarje Adelig mansperson, som erlägger bevillning för lön eller förmögenhet.
Och då, för att godtgöra RiddarhusCassan ofvannämnde betydliga ersättningsbelopp och utgifter; hvilket likväl blifver oundvikligt, derest Cassan skall kunna dels befrias från skuld, dels upphinna den Capital-fond, som erfordras, för att kunna bestrida derå anviste årliga utgifter, aflöningar med mera, Utskottet icke inser någon annan utväg, än att sådant sker genom en Capitations-afgift; alltså och enär dessutom kostnader tilläfventyrs torde komma att äga rum, i anledning af Ridderskapets och Adelns denna Riksdag fattade beslut om främmande åhörares tillträde vid Ståndets öfverläggningar; hvarjemte det torde blifva nödigt, att innan början af nästa Riksmöte förse Bänkarne i RiddarhusSalen med nytt kläde, till hvilka utgifter RiddarhusCassan jemväl saknar tillgång; har Utskottet, lika med RiddarhusDirectionen, funnit CapitationsAfgiftens fortfarande oumbärligt, och har vid betraktande af ofvanberörde omständigheter, samt, enär de å Capitationsmedlen möjligen blifvande öfverskott i allt fall komma Ridderskapets och Adelns egen Cassa tillgodo, trott sig, i afsende å samma afgifts belopp, böra vördsamt tillstyrka:
Att densamma må intill slutet af det år, då nästa Riksdag upphör, fortfarande ut - Den 9 J u n i i e. ra. göras med i Riksdaler Banco af hvarje mantalsskrifva» Adlig mansperson, sorn betalar
Bevillning för lön eller förmögenhet; i hvilket afseende Ridderskapet och Adeln lärer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att Ridderskapets och Adelns blifvande beslut varder allmänligen kungjordt, äfvensom att med uppbörden och redovisningen af dessa medel må förhållas, på sätt hitintills stadgadt varit; dock med den förändring, att sedan RegementsSkrifvarne nu mera blifvit fritagne från ali lefverering af allmänna medel, ChefsEmbetena vid vederbörande Regementer och Corpser må, i anseende till en närmare Controll å de personer, hvilka äro underkastade ifrågavarande afgift, föreläggas att årligen insända så väl till Kongl. Majrts Befallningshafvande, som ock till RiddarhusDirectionen af RegementsSkrifvarne upprättade förteckningar å de Adelsmän vid Regementet eller Corpsen, som det föregående året njutit så stor lön, att bevillning deraf bordt utgå; en uppgift, hvarom Riddarhus-Direetionen emedlertid hos Herrar RegementsChefer omedelbart anhållit, och hvilken de äfven med beredvillighet meddelat.