Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Revolution utmärkte höjden af den wada, hwarutur III.-8 mod och rädighet frälste sit Fädernesland; men nu öfwergick man ä nyo ifrän sjelfswäld til en alltför obegränsad undergifwenhet: Anarchien wek, men för en Monarkist myndighet, som fri frän nödiga band, snart beredde et alldeles oinskränkt Konungawälde genom Säkerhets Actcn, och i hwad olyckor den ost fört, derom wittna wära egna ögon och känslan i wära blödande hjertan.
Mlne Herrar!
Stunden bär inträffat, dä wi genom en ny Statsförfattning böre trygga Rikets beständ.
' Det är naturligt at de sär, som 61, 62 ej 482 Den Z Juni!. ej ännu äro läkta, smida mest.
Men en miS omtanka lär fordra at ej blott ögnablickets intryck böra leda mara matt, utan at minnet af fordna olyckor och faror tillika bär mara ost om hjertat.
Jämte fasan för Despotismen mä afskyn för en Demokratisk Anarchi stä lika lifligt för wara ögon.
Saknar Nationen sin rätt, sä blifma fria Man flafwar, men saknar den stprande magten sin, sa äterwända mi til naturens mälds-tilständ, da styrkan blir lag, och i intetdera fallet kunne mi hoppas, at bemara mär sjelfständighet.
Den e^recutiva magtens fulla kraft, i Konungens hand, fordras, jag magar uprepa det, lika nödvändigt til mär räddning, som Lagstiftnings- och beskattande Magtens förwarande i sin helgd, ät Nationen.
Sädana hafwa de grunder warit, som ledi ConstitutionS-Utffottet i desi Förslag: min enffilta förtjenst har förnämligast warit at instämma uti uplystare Ledamöters mening.
Det betänkande, hmarmed Utskottet beledsagat Constitutions-Projectet uptager motiverna til desi migtigaste tilstyrkanden, och det more öfmerflödigt för mig, at derwid nä,got tillägga.
De stora rättigheter at sluta förbund, fred och göra krig, som man tilstyrkt at lagga i Konungens hand,^ tillika med magten at til- och afsätta högre Ämbetsmän, aro motwägde af Ministrars ansmarighet, af Ständers pä bestämd tid utsatte sammankomster, af deras oinskränkta rätt, at beskatta sig sjelfma, af Trycks ribet, af en strängare bewakning öfwer alla Ämbetens utöfning, an ^nagon Swensk Constitution bittils innefattat.
Mätte hwad Förtroendes-Ämbeten angar tillätas mig at endast nämna, det Konungens rätt Den 3 Iunir.
48Z al om dem förordna, synes mig följa af deras ändamäl.
Ägde Konungen ensam förmåga at bestrida allt hwad til Rikets styrelse hör, behöfdes inga Ämbetsmän:
De äro inrättade til organer för Konungens erecutiva magt.
Ämbetsmän i epecutiv wäg synas mig ej annorlunda kunna anses än som Konungens Fullmägtige.
Sjelfwa namnet Fullmagt bestyrker denna tanka.
Konungen kan ej wara sit Folk och sit Rike ansvarig för en god, en kraftfull styrelse, om han ej äger magt at fråntaga dem sit förtroende, dä de ej deremot smara.
Oskicklighet och missbruk kunna ofta undankomma laga ransakning och dom, och farhägan för
Ämbetsmäns möjliga beredvillighet at bibehälla sig i Regeringens ynnest, genom mindre aktning för Folkets rätt, bör swärligen äga rum, dä en sadan Ämbetsman icke utan scnnräd med Stats-Rädet kan af Konungen afsättas, och Ämbetsmannens ätgärder ej sakna Controll af en allmän Tryckfrihet och af en Ständernas Justitie-Ombudsman.
Under hwad synpunkt detta grannlaga ämne anses, lär det blifwa smärt at betrakta Ämbeten såsom ägendom i innehafwarens hand.
Det war just pä et sädant misstag som Feodalsystemet til betydande del upreste sig linder medeltiden, och Ämbetsman blefwo Despoter.
Wi hafwa wisserligen i märt tidehwarf icke sä swärn missbruk at befara, men en hög Ämbetsman, som med nog skicklighet at wärja sig emot Lagarnas bewiS fordrande näpst, kunde bibehälla isin plats i trots af den styrandes förlorade förtroende , skulle, om jag ej bedrager mig, äga ek oberoende, som i mänga fall bleswe skadligt för 484 Den Z Junis. allmänt wäl.
Jag twiflar ock at nägon Europeiff Stats-Författning sädant medgifwer.
Det ären I, och icke jag, som boren fälla omdöme öfwer denna och mångfaldige andra wigtiga frågor.
Jag har rönt ek dyrbart bewis af Edert förtroende; det har berättigat mig til de anmärkningar jag wägat framställa.
De hafwa siutit af samma wordnåd för Eder som alltid stall herrsta i mit bröst:
De hafwa flutit af kärlek til Fäderneslandet. 6. ^älerbetb.^ Ridderstapet och Adeln yttrade wid detta Herr ^Ulerbetlls anförande, det mest högljudda och högtidliga bifall, samt beslöt enstämmigt at detsamma skulle genast särskildt til trycket befordras.
Friherre 8tael von I4ol8tein, llluävig, upläste til krotocollet följande:
För det priswärda bemödande eon8t!tut;on8- Utstottet gifwit sig wid författandet af en Regeringsform , som stal bereda Rikets bestånd och folkets sällhet, förtjenar det witzerligen Ridderstapets och Adelns erkänsla, dä det fordrat stora insigter, mycken omtanka, at kunna förena twänne hwarandra sä motwerkande krafter, som den Monarchista och den Republikanska, til et helt, der jämnwigten blifwit träffad, sä utmärker detta huru lyckligt Ridderstapet och Adeln warit i fit wal, dä de lemnat sit förtroende ät de wärda Ledamöterna i detta Utstött.
Dock men - Den 2 Junit.
483 mennistors lott är icke fullkomlighet; mä det derföre tillätas mig, ehuru jag fär bekänna mig i insigter och kundstap wara wiva under de Her. rar och Män, som utarbetat xrojecwr til Regerings-formen, at derwid gora nägra anmärkningar: om de gätt nationens önskan til mötes derutinnan, at Konungens magt blifwit sa tilräckelig, at
Riket med styrka och kraft kan styras och fredas; folkets lagbundna frihet och rätt sa iakttagas och förwaras, at en förr saknad säkerhet och witz kännedom om sina rättigheter nu wunnits, sä stär i denna delen ingen ting widare at önsta.
Men en annan hufwudomständighet, som folket wäntat, som Rikets olyckliga ställning kräfwer, tyckes helt och hällit undfallit LonLtimtion8-Utstottets upmärksamhet.
Riket är olyckligtwis styckadt, en tredjedel bar blifwit fiendens ros, Rikets förra skuld är betydeligen ökad, inwänarnes förmögenhet märkeligen förmindstad, genom det olyckliga kriget; bör man icke dä söka genom förmindstande af Statens utgifter, genom indragningar, der möjligtwis det läter sig gora, söka undwika det öfwerdrifna ökandet af Folkets utlagor och beskattning; men huru har man iakttagit sädant, dä man i stället inrättar nya höga tjenster, med derefter patzande löner, et Stats-Räd, pä hwars räd och föreställningar Konungen ej behöfwer göra mindsta afseende; de kunna ju dä ej wara til nägot gagn, men med säkerhet til icke vbetydelig §r->. varton för Staten; med.snsrtrtrLRädet förhäller sig pä samma sätt, derföre blir rättwisan ej nogare handhafva för det Ledamö terne - 486
Den Z Junis. terne fä stor rang och blifwa beständige: camposition af Högsta Domstolen hittils tyckes ej wara at klandra, men wäl at ingen offentlig anklagare warit som kunnat lägga dem begängna fel för ögonen, om sädane existera.
Jag fär derföre härmed förklara, at iag för minenffildte del icke kan lemna mit bifall til pioffctet, sa framt icke deste twänne nya inrättningar förfalla, emedan de äro en ny och onödig L^Lv-Ttion för Staten, och bär behöfwes i det stället hushällas.
Utom dest inser jag icke, huru man kan förestrifwa Konungen, sedan han äger sä mycken magt, denna Regeringsform tillägger honom, at han nödvändigt stall hämta råd af wista utnämnde personer; mig synes det falla af sig sjelf, at om han finner det nödigt kan han taga dem af hwem, han finner äga den kundstap och skicklighet, at han kan göra afseende pä deras rädflag.
I desta delar önskar jag derföre det mätte forblifwa wid det hittils brukliga.
Dä den contrLsiAuer^näe Stats-8ecrot6- rärrn är förbunden wägra sin underskrift och nedlägga sit Ämbete, tyckes ak möjlig controil wärff observei-Lä emot försök at öfwerskrida Grundlagen.
Mi hafwe länge nog erfarit tyngden af den odrägeliga ^ristocratien, pä Swensta kallad Ämbetsinannawäldet, desta inrättningar af nya höga Ämbeten befästa och föröka synbarligen detsamma; det är derföre wi nu afstaffe detsamma, annars blir wär olycka hädanefter säkert större än den ^warit hittils.
Til styrka för detta förhatliga Ämbetsmannawälde, länder onekeligen ocksä den rättigheten hos Konungen, at utan dom och ransakning afsätta de högre Tjenstemän: utom det at bland et fritt folk ingen bör finnas som ej äger beskydd af Dsn ?
Irmik. 437 Sagen, sä är det ock>ä solklart, at de nödgas söka protoctiun hos andre i -värdighet jämnlike Ämbetsinän, men hwars -verkningskrets är -vidsträcktare; hafwa de genom för deras heder kränkande förödmjukelser eller pä MnaL sätt wunnit en sadan protection, kan Ämbetet skötas huru somhäldst; hafwa de warit nog oförsigtigt at n6-;li!;6i L detta, undgä de icke olägenhet om de ocksä wore rena som änglar: framfarne tider hafwa icke allenast gifwit sjelfwe veste Ämbetsmännen erfarenhet deraf; allmänheten känner också, at förhällandet är sädant det beffrifwes.
Friherre kriliencrknt?:) kohan Milhelm, hegärde Herr Laron och Landtmarfkalkens xroposition pä den af honom förledne gårdag gjorda motion, hwilken han nu upläste sä l-^ dande: at dä Loii8titntion3 projectet legat pä bordet sist til nästkommande mändag, ochdetsam. ma derefter til afgörande företages, proportion mätte göras til totalt bifall eller totalt förkastande af berörde project, som at i den händelse Lon-rtitutions-projsctet emot förmodan blefwe förkastadt, Ridderskapet och Adeln willeupmana sine Medständer at genast utropa Hans Kongl. Höghet
Riksföreständaren til Sweriges Konung, at regera efter Regeringsformen af är 1772, utan något tillägg af Säkerhets akten, men med de förändringar, hwarom Konungen och Riksens Ständer, under loppet af detta Riksmöte samfält kunna öfwerenskomma.
Ropades:
Nej, Ja, Nej.
Herr 483 Den 5 Herr Laron och Landtmarskalken.
Såsom mänge ännu anmält sig at anföra sina tankar öfwer LonstUutionen, sä kan ej frägan om proposition ännu äga rum.
Herr L.2^on8to!pe, sonås Lamuel.
Jag har utbett mig at fä tala.
Jag ärnar icke öka anmärkningarne emot den föreflagne npa Regeringsformen, som wid et lyckligare tidskifte än detta, bättre torde kunna jämkas och rättas, i hwad den tiläfwentyrs kunnat förfela ändamälet af framtida wäl; men mig torde fä tillätas fä fästa Högloft.
Ridderffapets och Adelns upmärksamhet, ängäende det til Lons tuno onsUtffottet remitteracis ämne, om inrättande af Förlikningsmän, hwarvm Utskottet uti sit betänkande yttrat sig, at bet synes höra til Lagr!tl?ott'. ts beredning.
Desia ord utmärka twifwelsmäl, om frägan derom bör eller kan uptagas.
Den angär et nytt Laqffipningssätt, men ändrar icke gammal Lag.
För fädan orsak tror jag, wm dock underställes Högloft.
Ridderffapets och Adelns pröfning, at Lonstitutions Utskottet, j följd af desi updragne befattning, sjelf tilkommit, at derom sig utläta, bäldst ämnet är af mycken wigt för det allmänna och har sä nära sammanhang med Grundlagen, at de böra anses för oskiljaktig^
Enär härtil kommer, at ätersiäende Riksdagstiden torde blifwa för kort til utnämnande af et särskildt Lag-Utskott, hemställer jag ödmjukast, om icke genom särskildt ?roposition frän Herr Laron'och Landtmarskalken detta ämne mätte hänwisas til LonstitntisnsUtffottet, som äger Riksens Högloft.
Ständers högsta förtroende.
Til Den Z Junit. 489
Til närmare uplysning om denna sak torde det nu blifwa passande/at jag beswarar en för nägra l'Wni-dagar sedan ingifwen och egentligen emot mig stäld skrift, sorn wid iroco collet» justerin.A förblcf oförändrad.
Deruti har Herr Grefwen och krssiLlenwn ?08»e pä et högst owäntadt sätt, klandrat det af mig hos Riksens Högloft.
Ständer YiocluLcrL-le llemoI-ILI om Förliknjngs-Lommis3ioner, fastän detsamma förut blifwit ventilerna t uti Lag-Utftottct wid 1800 ärs Riksdag, der den wärde Ledamoten war Ordförande, utan at lata förmärka något missnöje uti framställnings-sättet af de olägenheter, som åtfölja rättegångar, genom obestämda Lagar och deras missbruk, deremot et sätt blifwit föreslagit at undwika dem bägge.
Detta lVlemori.i.l bär genom trycket kommit til Allmänhetens kundftap och hwilken, som utan fördom läser det, lärer ej kinna at jag förolämpat och kastat skugga pä Ämbetsmän och Domare-förwaltningen, än mindre utmärkt missa Personer, hwilket aldrig warit min tanka och ritan uppenbar förtydning ej keller kan mig tilwitas.
Detta har dock skett uti anmärkningsffriften, sorn jemwäl innehäller, at sjelfwa?ro. x>08itionen skall störa wart i Lag grundade Rättegangs-sätt; men den wärde Ledamoten lärer icke erindrat sig, at wär allmänna Lag, som godkänner gode mäns beslut, har säledes lemnat parten frihet, at förbigä Domstolarne, som ofta skett — alltid med nytta och besparing.
Hwad äter angär de för nägre är af en känd Ledamot i detta samfund utgifne tryckta anmärkningar, sä torde, wid bedömmandet af deras wärde finnas, at de saknaopartiskhet, och at mycket deruti är inblandat, sorn ej hörer til sa - 4M Den 3 Junit. ken; men jag anmodar Herr Grefwen och sicit-nton ro83(.-, sorn dessa anmärkningar emot mig äberopat och styddat, — jag upmanar alla dem, som lika med honom ej wilja weta af denna nyhet uti Lagstipningen» at wisa, hwad stada och olägenhet deraf skulle följa om Rättegängar hädanefter icke singe börjas, innan de wore anmälte hos Freds- eller Förlikningsmän, som parterne sjelfwe stulle fa walja, om de ej wille begagna sig af de i orten tilsatte.
Jag tror at detta stulle ansenligen förminsta antalet af l > oc688er. som efter hwad något hwar lärer erfarit, äro at anse för Borgerliga Samhällets plägor.
Denna utwag at genast afböja utbrottet af kif och trätor — jag säger at denna utwäg är ju sä enkel och för sig talande — sä tillfreds ställande och wälgörande, at allt motstånd torde blifwa förgäfwcs.
Likwäl är icke at förwänta, det alla twister i godo kunna afflutas, utan fullföljas en del hos Domaren, hwars kall icke mera hädanefter än hittils stall sakna den agtning en owäldig utöfning ätföljer.
Om den goda saken jag wägat framställa af upriktig öfwertygelse om desi nytta winner Högloft.
Ridderstapets och Adelns uplysta bifall, blifwer det en glädjedag för mig och alla fredälstande Medborgare, och minnet deraf stall blifwa lika sä outplånligt, som de dygder, de tapperhetsprof och förtjenster, som utmärka sä »länga af Ridderstapets och Adelns närwarande Ledamöter.
Desse Den Z Junk. 491
Detze mine yttrade tänkesätt torde fa et rum uti denna dagens märkwärdiga tn-otocoi!, i händelse jag pä någon rid blir hindrad, at bimista fortsättningen af Ridderskapets och Adelns wig t i g a öfwerlägg ningar.
Herr Elller betil, 6 nclmu n cl 6 oI'
Med all högaktning för den wärde Ledamot, forn sist talat, täger jag mig frihet at göra nägon erindran wid första delen af hwad han anfört.
Jag erkänner at hans Förslag til inrättande af Förliknings
Domstolar har en ganska fördelagtig sida.
Det är ej emot sakens men emot hans tanke at de i Lonstitucionen böra uttryckligen stadgas, som jag wänder mina oförgripeiiga päminnelser.
Det tilhör en Regeringsform at bestämma Konungens och Folkets ömsesidiga rättigheter ochpligter: men at omständligen utstaka Oro-g,ni8s,nomen af hwarje särffild Styrelsegrcn skulle föra til en widlyftighet som snart sagdt förwandlade en flik Grundlag til et sammandrag af alla Rikets Författningar.
Hwad lägre Jnstcmtier och Domstolar beträffar, äro de reglerade i allmänna Lagen och Rättegangs-Ordflingen: Hwarken Härads - och Lagmans - eller Kämnärs - och Radhus - Rätter hafwa i wära fordna Regeringsformer warit omförmälta.
Dä Lon8tltution8-kroisLtst bjuder, efter hwad form gamla lagar kunna afskaffas eller ändras, samt flya föresiäs och antagas genom Konungs och Ständers gemensamma åtgärd, synas i sadan wäg utförligare stadganden derstädes kunna umbäras, och frägan om Förlikningö-Domstolar böra granssas och afgöras i samma ordning som alla andra upgifter til förbättring af den Civila Lagen.
Herr 492 Den Z Juni.
Herr De^0N8toipe förklarade, ak bans kanka ch warit, ai något stadgande om förlikningsman skulle intagas i Donmitutionen, utan blott at frägan matte remitteras til conmicutions Utffoltct, at sig deröfwer särskilt utläta.
Herr ^cllerbetli bekände, om en sädan Nennsi ffulle äga rum, at ban ätmindstone icke funne sig äga nog kunskap i Lagfarenheten, ak i en sadan fragg afwäga skälen med och mot, och i följe deraf afgifwa et säkert omdöme.
Grefwe ^körner, Larl Oabriel, erindrade, det öfwerenskommet wore, at nu ej tala öfwer andra ämnen, än Lon8tirutionen, och önskade, at frän denna öfwerenskommelse ej mätte afwikas.
Grefwe ?N8S6, ^.rvi'6 kiric, förbehöll sig, at i sinom tid fä tala i följd af hwad Herr i dag, honom rörande, pttrar.
Uprovades och afgick under anförande af Herr Grefwe De la LarUie, sacob, en Deputation, sorn skulle til de öfrige re8pective Ständen aflemna det i dag jumeraäe I'rotocoll8 Utdrag, rörande eftergifter af i'rivillier, samt meddela underrättelse, sä wäl om Ridderffapcts och Adelns beslut om äterremitterancls til köncoUtskottet af frägan rörande bzlpotbek för försträckningarne til Kronan, som Ridderffapets och Adelns föresatts at nästa Mändag afgöra Lön8titution8-ärendek.
Herr Den Z ^unik.
4g3 Herr LcliLtrercrant^, sob»n klerman, upläste til krotocollLt följande:
Wid detta tilfälte kan jag ej neka mig den tilfredsställelsen, at offentligen förklara minwarmaste tilgifwenhet och tacksägelse at de Herrar och Män, hwilka pä en sa korrt tid, med iakttagande af billiga gränser för en magtägande men lagbunden Konungamagt, äfwensöm för folkets rättigheter, utarbetat det nu öfwerlemnade i'roffct til Regeringsform.
— Det kan således ej annat än utgöra min önskans föremäl, at detta kroject uti sit hela sammanhang mä blifwa antagit.
Wid 35 Z har jag dock ej kunnat undgä at fästa min synnerliga upmärksamhet, hwarutinnan de Ämbeten oH sysilor upräknas, hwilka enligt Konungens nådiga wälbehag af honom kunna af- och tilsättas, Ä ena sidan skulle jag häldst önsta, det alla Ämbetsmän singe njuta enahanda beskydd af Lagen hwad förlusten af deras Ämbeten beträffar, men ä andra sidan finner jag äfwen nägra sysilor wara af den beskaffenhet, at de kunna enligt Konungens nådiga wälbehag derifrän flyttas.
Jag är öfwcrtygad det Ledamöterne uti Lon8tirutlon8 Utskottet noga öfwerwägat denna punkt och sett den (som man säger) pä alla sidor.
Skulle den allmänna rösten blifwa för denna bibehällande, sär jag derwid göra den wälmenta erindran, det nägön slags inkomst bör en sälunda afsatt person tilläggas.
De fleste kUlitairer mäste ty wärr anse sin Lön och öfrige inkomster som en skags ägendom, emedan de sällan - 494 Den Z Junti. lan hafwa nägot annat at lefwa utaf.
Dessutom är en >Lilit:iir enligt författningen älagd at för hwarje steg med lön, hwartil han blifwer befordrad ^ betala en wiss summa uti ackord, sorn hwarje är mindffas med 2 procent af primitiva Capitalet, hwarigenom hans wanliga ärliga inkomster alltck förmindffas rned 8 procents intresse af utlagdt ackord.
Men en sak af mera wigt för en salunda afsatt Militär ar, det han äfwen förlorar sin Pensionsrättighet uti Armeens pensions- eller Amiralitets-Krigsmans Cassara, sä wida han dä ej upnätt den älder och tjenstetid, han enligt författningar bör innehafwa, til ernäende hwaraf för en framtid han af egne medel bidragit under sin tjenstetid.
Jag får säledes pä det j högsta yrka, at om desse Sysslors af- och tilsättande blifwa uti §:n som et nödwändigt ondt bibehällne, det antingen uti Regeringsformen eller uti et särskildt bihang bertil blifwer tillagt:
At en Munda afsatt Officer ej derigenom bör förlora sin rättighet til Pension, ware sig utur Armeens Pensions- eller Amiralitets-KrigsmansCassan, oaktadt han wid afsättandet ej innehade den älder och tjenstetid som wederborde; dock bör han, om han wil sig af denna förmän begagna, ärligen göra de inbetalningar Reglementet föreskrifwer, intil dess han kan komma i rättighet at Pension undfä.
Och som Reglementet för Armeens Pensions - Cassa utstakar, det man bör hafwa tjent 2:ne är uti samma grad innan man til den gradens Pension blir berättigad, sä borde denna förmän ej blifwa honom betagen, oaktadt dess afsättning ffett, innan dk2:ne ären more til ända lupne.
Rege - Den 3 Juni!. 490 Regeringsformen af den 21 Augusti 1772 och Z. gtt. innehäller:
Ar Armeens penstonsLatza förbliswer efter de Reglementen, som redan stadfästade blifwrt, eller de som Longi.
Majit ^med dest trogna Lrigsbesäl och den wärfwaöe ArmeensHullmägtige Sswerenskommande warder.
Som ingenH uti den nu xrojectLeLije Regeringsform derom namnet', anser jag, det Utstottcts Herrar Ledamöter funnit det mindre lämpeligt at införa; jag får således äfwen yrka, det sä wäl denna Punkt, som hwad Amiralitets Krigsmans-Casian i denna wäg kan röra, pä lika satt som det föregäende, mä uti Bihanget intagas, sä framt det ej uti Regeringsformen bör införas.
Herr von KööL, Lustaf, upläste följande Oictsmsn:
Dä et Samfunds sanna lycka och walstand hufwudsakligen deraf beror, at de Ledamöter^ af Staten, som äro anförtrodde
Domare- eller Ämbetsmannawärdigheten, utöfwa sine plikter utan annat föremäl än redligheten och rättwisan; sä anser jag för min del bade för nödigt och högst nyttigt, at deras
Ämbetsmanna-ätgärder undergä all möjlig tilsyn och granffning; men huruwida detta för Staten heliga ändämäl, förenadt med en pvlitiff nytta, kan winnås i-'d at tilsätta Twänne män, den ena under namn LtitiW-LLnt^ler och den andra af Riksens Ständers Ombud, den förre förordnad af Konungen och den sednare af Ständerne, som ex owcio utan någon i Regeringsformen särdeles ssiljd befattning, böra waka öfwer Ämbetsmäns och Domares göromäl, — derom har H06 mig flere twifwelsmäl upkommit - 496
Den 3 Jsunik.
Jag fruktar at Riksens Ständers ombud, som wisierligen för narwarande uti 96 Z. af den Regerings-formen sätt en före ffrifwen grans för desi ömsorger, i framtiden, i följe af desi egenskap, såsom Riksens Ständers ombud, kan utwidga sin bestämmelse til handlingar, som,, ehuru allenast riktade ät förbrytelsen hos Ämbetsmän, kunna åstadkomma ffakningar i samhället.
Männe icke Riksens Ständer uti 16 och 96 §. Z. updragit bade ät Konungen och en undersåte nästan lika, afhwarannan aldeles oberoende, rättigheter?
Jag wägar således ödmjukast hemställa om man icke kunde i denna omständighet göra den förändring uti projectst: at allenast en Ombudsman eller ,su8tili3:-L3nt2ier förordnades, och at Riksens Ständers eonLtämicms och Lag-Utskott gemensamt upfatte pä förslag til.ju-aMssirenne för kundftaper i Lagfarenhet och redligt upförande kände män, som innehafwa tjenster i Staten af Tromans wärdighet, af hwilka Konungen sedermera uti Stats-Rädet, 0- wilkorligt utnämner den ena: hwilken Ombudsman, eller .justitia Lamber til hwarje Riksdag, eller ocksä ärligen, aflemnar en berättelse huru Ämbetsmän fullgjort sina Åligganden; och Riksens Högloft.
Ständer berättrgade wid bwar Riksdag, at pä samma sätt? som om Högsta Domstolens Ledamöter är föreslagit, pröfwa om samma Lancier bör widare bibehällas eller icke.
Herr ^nclers.
Om full komlighet någonsin kunde wäntas ibland mennijkor, sä röjer den sig witzt uti Lonstitutions-Ut stor - Den Z Junti. 4g7 skottets project lil den npa Regeringsformen: at det skall äga brister är Medes at wänta och pärakna; mcn dest hufwudsakliga förtjenst är af Herr
Rådet ^alsrketb i sin rätta dag framstäld, i desi llictLmsn, likasom i Oonsritutious Utskottets betänkande, hwilket jag anhäller mätte jemte berörde äimLinen lil trycket befordras.
Herr L-rron och Landtmarskalken.
Jag tror ej at betänkandet bör kunna tryckas förr än Lonsrimtions frägan är afgjord, dä det i ?eotoLoUet kommer at åtfölja ^onsritutlonen.
Ridderffapet och Adeln tycktes häruti instämma.
Grefwe kllörner, idolph 6öran, upläste följande til krotocollet:
Med den agtning hwarje patriotisk känsig ingjuter, med det hopp hwarje kraft ärnad ttl Samhällets gagn bör wäcka, har jag wid detta Riksmöte trott mig urskilja en sällsynt förening af ^ner-^ie och Fosterlandskänsla.
Desia tänkesätt, päkallade af ögonblickets ställning, hafwa pä en gäng yttrat sig igenom ädelmodiga upoffringar af enskildta rättigheter och igenom ömtälig granlagenhet för Nationens rätt.
Det mod, som under en annan tidepunkt trotsat farorne för at bibehålla lagliga rättigheter, har nu baft skäl at försäkra sig om deras fullkomliga utöfning.
Men när denua skyldighet är upfyld gifwes det för Nationens Uepi-esentLnwr en annan, kan hända ännu swarare, ännu wigtigare «t upfylla.