Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att Herr Grefven och LandtMarskalken ej lärer kunna tillåta ett sådant förfarande, då Utlåtandet första gången är under öfverläggning, Man har yttrat sitt hopp om återgång från förra tiders oförståndiga uppfostringssätt för Furstar.
Ja, jag hoppas äfven, att Arfvingarne till Sveriges Thron skola blifva uppfostrade till Svenske, starke, redlige ocb upplyste män; men då man satt i tvifvel bebofvet af ökade kostnader för detta ändamål, hemställes om någon anledning dertill kunnat hämtas från det enskildta lifvet, der vi se luxen i uppfostran dagligen stiga.
Jag tror icke, alt satsen vid en sådan jemförelse skall hålla profvet, så vida man ej vill yrka inskränkning ensamt i afseende på Furstars uppfostran.
Man har sagt, att BevillningsSumman aldrig blifvit minskad.
Jag tror likväl, att 9.64 Den ig Maji f, m. om man behagar läsa de i sammandrag deröfver utgifne tabeller, skall man finna ett annat förhållande, ehuru ej till samma grad som Bevillningen i sjelfva verket år 1823 blef nedsatt; och det är naturligt, atti ett land, der folkmängden och productionen ökas, måste totalbeloppet af de derpå beroende afgifter i samma mån tilltaga.
Men man har äfven påstått, att de ökade inkomster, som då blefvo beredde genom Tull, falla tillbaka på Nationen.
Jag tror, att inkomsten här blifvit beredd derigenom, alt man Iedt till Staten den vinst lurendrejaren annars fått; att den härrör från ökad handel och ökad production, men icke medför ökadt elände.
Hvar och en, som vill läsa TullStyrelsens och CommerceCollegii utfärdade Tulltabellér, kan lätt öfvertyga sig härom.
I fall, på sätt Herr Hjerta yttrat, Länsmännen nu hafva flere utmätningar att förrätta, än förr, tror jag icke att sådant härrör från minskad allmän förmögenhet, utan ifrån misslyckade speculationer, beroende af ett vacklande myntförhållande från äldre oriktiga åtgärder i afseende på penningeväsendet, och från en öfverdrifven efterlåtenhet i afseende på Hemmansklyfningar, inkräktningar på Kronans skogar, samt handliafvande af Författningarna emot Inhyseshjons och Lösdrifvares ökande.
Ty mig skall ingen, emot min öfvertygelse och hvad jag sjelf sett, kunna inbilla, alt landels välmåga på det hela är i aftagande.
Väl vet jag, Den rg Maji f. m. a65 alt serskildta orter finnas, som liro för närvarande i större eller mindre förlägenhet; men jag låter icke af tomma ord och declamationer förleda mig, att tro på ett allmänt elände i landet, hvilket strider emot hvad verkligheten visar för den, som vill se.
Beträffande den anmärkning, som blifvit gjord emot formen af StatsUtskottets förslag, rörande 20,000
R:dr för ArfFurstarne, anser jag anmärkningen grundad.
I Utskottets
Utlåtande står anslaget uppfördt under titel: Tillökning i II. K. II.
Hof hållnings Summa, i anseende till ökade utgifter för DD. KK. lill.
ArfFurstarne.
Jag tror, att det lämpligare bordt kallas:
Serskild tillökning intill nästa Riksdag, i anseende till ökade utgifter för ArfFurstarne.
Om ålerremiss beslutas, torde Utskottet vid ny pröfning af frågan, få tillfälle att genom en förändrad redaction bättre uttrycka sin mening.
Utskottet tvekade att uppföra anslaget för de Fursteliga Barnen på serskild Stat.
Man trodde, att detta ej borde ske förr än vid en senare ålder, emedan, om en olyckshändelse inträffade, i de spädare åren, skulle följden blifva, flere personers uppförande pä Allmänna IndragningsStaten.
Hvad sjelfva tillökningsförslaget beträffar, har Utskottet dervid hämtat ledning af sin känsla för de Kongl. Barnens Föräldrar.
Örn 1111 Utskottet, hvad beloppet bcträlfar, forsum - 266 Den 19 Maji f. m. mat att noga räkna, om det låtit hänföra sig af sin känsla, derom blifva Rikets Ständer ensamme
Domare, när frågan hos dem förekommer till afgörande.
Men det bör ej förmenas Utskottet, att yttra sin känsla, sådan det hyst densamma.
Hvad Utskottet framställer under form af förslag, kan i alla fall blott genom Rikets Ständers bifall förvandlas till beslut.
På samma grund, som Herr von Hartmansdorff tillstyrkt anslaget för ArfFurstarne, anser jag mig böra afstyrka detsamma.
Herr von Hartmansdorff har sagt, att Prinsarne äro landets Söner.
Just derföre, att de äro
Söner af det fattiga Sverige, tror jag, att det bör komma i beräkning, hvilket land de tillböra.
Man har anställt jemförelse emellan kostnaden för Franska och Svenska Hofven, Till Franska Hofvet skattar Franska Nationen /^o millioner livres, det är omkring 20 millioner Svenskt B:co.
Vår första HufvudTitel uppgår visserligen, om allt beräknas, till 1 million R:dr; och förhållandet är således som 20 till 1.
I Frankrike förhåller sig folkmängden till vår folkmängd, minst såsom 10 till r, och förmögenhets-tillståndet likaledes som 10 till 1, hvaraf följer ett förhållande af 100 procent högre tillgångar i Frankrike än här.
Men då ifrågavarande beskattning förhåller sig som 20 till t, visar det sig, vid en riktigt antagen propor - Den 19 Maji f. m. 267 tion, att vi skatte till Hofhållningen 5 gånger mer i Sverige, än i Frankrike.
Jag hemställer, huruvida ett sådant förhållande än vidare skall kunna öfverski idas, Man har talat om luxe i uppfostran.
Jag bekänner, att jag ej förstår hvad härmed menas.
Att luxe i undervisning kan äga rum vill, jag medgifva, men alt påstå, med Herr Tham, att stora kostnader för uppfostran af barn mellan 1 och 8 års ålder äro nödige, kan jag ej begripa.
Icke heller kan jag förstå att StatsUtskottet kunnat här uttrycka sin känsla för de Furstliga Föräldrarne, eller medgifva, att Utskottet dertill varit behörigt; för min del ville jag värdera denna känsla efter något helt annat, än penninge-beräkning; men just derföre bör den ej här komma i fråga.
Herr Uggla: Carl Wilhelm: Af StatsUtskoltets Utlåtande, som jag här har i min hand, finner jag, att det icke är blott en Motionär, som proponerat anslag till Appanaget för de Kongl.
Prinsarne, utan att inom alla RiksStånden åtskillige Representanter dels begärt det, dels understödt Propositionen; då deremot några få hafva påstått, att frågan, såsom icke upptagen i den Kongliga Propositionen, icke eller i rätt form blifvit väckt.
Då hvarje Representant äger en i grundlagen medgifven rättighet, att väcka Motio - 268 Den rg Maji f. m. ner i hvarjehanda ämnen, så saknas all laglig grund för påståendet af den origtiga formen viddetta tillfället.
I afseende åter på behofvet af anslaget, behöfver man blott rådfråga sin egen känsla och sin egen erfarenhet utan någon annan ledning härutinnan.
Den ii Mars c, m. 3oi sorn icke kan blifva bortglömd, bör Ridderskapet och Adeln icke befatta sig med att afdöma sådane frågor.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Just det argument den siste talaren anfört emot Grefve De la Gardie kunde äfven anföras emot honom sjelf.
Man kunde förutsätta möjligheten att redacteurer upptoge discussionerne så knapphändigt, att ledamöter dermed ej vore belåtne, och då kunde fråga uppstå om de borde få behålla sina platser.
Förutsätter man åter inga missbruk, så är det bäst att låta alla redacteurer, sjelfve eller genom ombud, bivista våra öfverläggningar.
I öfrigt har jag ej emot Grefve Frölichs förslag, men kan ej ingå på Grefve De la Gardies föreslagne tillägg.
Jag instämmer äfven med den siste värde talaren; men tror att det icke vore lämpligt låta rummet upptagas af alla möjliga Tidningsredacteurer, äfven af dem, som icke befatta sig med Riksdagsärendens refererande.
Men jag kan icke tillstyrka det tillägg, som Hans Excellence Grefve De la Gardie föreslagit, hvilket skulle se ut som ville man säga: om J ären beskedlige och allena framställe!! sakerna efter vår smak, skolén J få plats; annars skola vi köra ut er.
Concurrensen är i detta fall, enligt min tanka, den säkraste garantien för sanningen. 3o i Den ii Mars e. ni.
Jag liar visst ingenting emot om Herr Crusenstolpe anser sig lunna genomdrifva att alla redaclörer få plats på läktaren, blott de anmäla sig att redigera discussionerna.
Men just derföre, att jag ansåg delta omöjligt att genomdrifva, gjorde jag förslaget sådant, som jag trodde det kunna antagas.
Jag instämmer i Grefve Frölichs förslag med förbehåll, att sluttillägget: så länge de med en sådan redaction fortfara, måtte inflyta.
Men i afseende på billetterna till ständigt inträde, anhåller jag få veta, om deras utdelning skall sträcka sig äfven till sådana Tidningsutgifvare, som sjelfva hafva säte och stämma på Riddarhuset, och derföre äga plats nere i salen.
Desse skulle då kunna disponera flere platser, än de för öfverläggningarnes afhörande behöfde, hvilket synes vara en oförrätt mot andra, som ville blifva åhörare, men icke finge det.
Då jag var den, som jdtrade, att redactionerne endast så länge borde hafva plats, som de på ett behörigt sätt redogjorde för debatterne, så kunde det icke vara min mening alt de skola emot egen öfvertygelse berömma eller lasta, gilla eller tadla, utan endast att de äro skyldige anföra hvad som blifvit sagdt, utan att der - Den ii Mars e. m. 3o3 ofver tillåta sig något yttrande, ännu mindre sådane som vore sårande.
Alt alla Tidningsredactörer här skulle finna plats, anser jag omöjligt, då de äro 18 eller 19 till antalet, och således skulle utgöra en fjerdedel af alla åhörarne.
Man torde altså vara nödsakad alt inskränka sig till antalet 5.
Grefve Horrij Claes Fredric:
Ehuru jag förut varit af den tanken, alt alla Tidningsredactioner borde få hafva säte härstädes, vill jag likväl inskränka mig till dem, som befatta sig med redaction af våra öfverläggningar.
Lika med Grefve
Frölich tror jag det likväl icke gå an att antaga förbehållet om debatternas redi gerande på behörigt sätt; ty förutsättningen af motsattsen skulle innebära en farhåga, som Herr Grefve De la Gardie lärer hafva hemtat från närvarande Riksdags exempel, på den obehöriga uppfattning, som någon gång influtit i en Stockholms tidning.
Jag kan i detta afseende åberopa mitt eget exempel, om huru osant mina yttranden blifvit refererade; men jag har likväl aldrig hyst någon farhåga, att denna tidning skulle missleda allmänheten.
Jag tror derföre fullkomlig frihet böra lemnäs att så väl klandra, som berömma; allmänheten skall i alla fall blifva bästa domaren.
Utan att tilltro mig kunna genomdrifva något, hvilket vore gan - 3o4 Den ii Mars e. ni. ska tillfredsställande i synnerhet med afseende på ett från RiddarhusUtskottet inkommet betänkande, kan jag ej underlåta att vidblifva den mening jag förut yttrat.
Med Herr von Hartmansdorff instämmer jag i öfrigt deruti, att de tidningsredacteurer, hvilka äro ledamöter af Ståndet, ej må äga att erhålla biljetter såsom åhörare.
Jag vill allenast besvara Herr von Hartmansdorff.
Jag igenkänner uti hans yttrande en böjelse för detalj i lagar, som, enligt mitt begrepp, icke är så alldeles riktig.
Jag vill blott erinra, att det icke vore nyttigt att begagna orden: ”ständiga billetter” utan att det är bättre säga ”ständiga platser,” hvarigenom man antydt, att redaclionerne äga säle här så länge de fortfara med redogörelsen.
Utskottet har icke kunnat fästa något afseende på huruvida tidningsredactörer tillika vore ledamöter af Ridderskapet och Adeln.
Jag finner icke något skäl, hvarföre rättigheten till plats skall fästas vid vissa personer, utan bör den åtfölja tidningen, hvilken t. ex. kan äga många medarbetare.
I öfrigt tror jag, att en tidnings värde bedömmes af allmänheten genom det interesse redactionen deråt kan gifva, och således, om redactionen vid början utfäsler sig att referera RiksStåndens i Den 11 Mars e. in. 3o5 öfverläggningar, men sedermera Uppfyller detta så illa» att den allenast talar om personerna, ulan att tala om sakerna, så tror jag icke alt allmänheten skall lemna något Understöd åt dess tidning.
Jag tror således icke att Ridderskapet och Adelil bör vara så nogräknad, blott man kan få det ändamål uppfyldt, alt icke blott tidningsredactörerne finna rum härstädes, utan att ock öfverläggningarne blifva refererade.
Jag afstår från den ändring jag yrkat, på tvänneskäl: det ena, emedan jag erkänner för rätt, att platsen må tillhöra redactionsbefattningen och icke personen; det andra, emedan en iedactör, som tillika är Riksdagsman» kan vara så upptagen af öfverläggningar och strider, alt lian bör anses jäfvig» till att öfver förloppet aflägga berättelse till allmänheten, och således måste hafva en redactörs-suppleant i sitt ställe.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemslälde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla första punkten, med den af Grefve Frölich föreslagna förändring, att de tidningsredactioner, som anmäla sig lill redäction af discussioiierne, inå begagna ständige platser, så längé de med sådan redäction fortfara; Ropades Ja/ 65 H. 20 3o6 Den ii Mars e. m. 2:dra punkten af Förslaget till Tillägg i Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga.
Denna punkt är en af de vigtigaste.
Kommer den att qvarstå enligt Utskottets förslag, så skulle jag tro hela anstalten vara misslyckad, eller åtminstone kunna misslyckas.
Man måste icke endast hafva afseende på nästa Riksdag, utan man bör äfven tänka sig möjligheten i en framtid af en LandtMarskalk, så våldsam i sina åsigter, och så fiende till all offentlighet, att han 2 eller 3 gånger i hvarje plenum, utan att anföra motiv, aflägsnade åhörarne, och sluteligen gjorde allmänheten så skygg för RiddarhusSalen, att den ansåge för en skam att gå dit.
Man kan äfven föreställa sig, att inom ett så betydligt antal funnes 3 personer eller flere, som sammansatte sig att göra samma experiment, och detta bör man förebygga, så vida man vill offentligheten.
Jag föreslår derföre det amendement, att, i stället för 3, måtte fordras 5 Ledamöter, för att aflägsna åhörarne.
Orsaken, hvarföre Utskottet valt 3, är att det velat gå en medelväg emellan förhållandet i England, der En Ledamot kan, och i Frankrike, der 5 Ledamöter fordras för att kunna aflägsna åhörarne.
Jag anser dessa bägge saker icke jemförliga.
I England är det förbjudet genom lag för åhörare att inträda, och det fordras blott
Den ii IVIars e. m. alt En Ledamot påfordrar verkställigheten.
I Frankrike åter är samma förhållande, sorn vi ämna här införa.
Jag frågar derföre, om det icke är skäl att nyttja samma qvantum röster här, som i Frankrike, då erfarenheten visat att der behöfves 5.
Hätjemte erhåller jag om ett ännu vigtigare tillägg, nemligen, att så väl LandtMarskalken, som de ibland Ledamöterne, på hvilkas yrkande äliörarne aflägsnas, skola till Protocollet uppgifva sina motiver; dock utan rätt för någon att göra dessa till föremål för vidare discussion.
Jag tror det af Grefve Frölich proponerade amendement, Vara så mycket nödigare, som publiciteten i sin första början icke kommer att sakna en mängd motståndare, hvarföre några personer lätt kunna sammansätta sig, att för hvarje plenum åstadkomma, det ingen publicitet blir af.
Härtill kommer, att i de citerade länderna, Frankrike och England, Lagstiftande
Makten har andel i val af ordförande, hvilket här icke äger rum.
Man bör icke glömma en framfaren tid, och det kan möjligen hända i en tillkommande, att LandtMarskalken tillsättes med afsigt att så mycket möjligt är inskränka så väl yttranderätten, som publiciteten; då blir det i sjelfva verket detsamma, som om Regeringen godtyckligen både kunde af65 H. aa * 3o8 Den ii Mars e. m. visa åhörarne, och dela ut biljetter till åhörare; men om han är föranlåten att säga sina skäl till Prolocollet, så har man åtminstone något correcliv.
Då §:n icke innehåller annat, än att LandtMarskalken må anbefalla främmande åhörares aflägsnande, och Grefve Frölich icke bestridt denna princip, får jag först anhålla om proposition på denna §.
Sedan kommer den 3 §:n, huru många af Ståndets Ledamöter skola erfordras till utöfvande af samma rätt.
Herr Munck af Rosenschöld begärde, att den nu föredragne 2:dra punkten åter måtte uppläsas.
Sedan detta skett yttrade han:
Jag ber om ursägt att jag misstog mig om ordalydelsen.
Jag trodde icke att åhörarne kunde aflägsnas utan LandlMarskalkens och flere Ledamöters gemensamma åtgärd.
Då man besinnar, att LandtMarskalken här icke tillsättes genom val, samt att hvarken Ridderskapet och Adeln, eller något annat
Stånd, ens har rättighet att dertill uppsätta förslag, hvilket dock finnes medgifvét äfven i Länder, der Constitutionen icke är uppgjord af folket, utan en skänk af Regenter; så hemställer jag, om icke antagandet af denna punkt är detsamma, som att åt Regeringens godtycke öfverlåta verkställigheten af den ifrågavarande Publiciteten j hvarföre jag ej kan bifalla §:n.
Den ii Mars e. m.
Jag vill blott besvara Herr Munck af RosenschÖlds anmärkning, med den hemställan, huruvida icke LandtMarskalken, som främst skall vaka öfver ordningen vid öfverläggningarne, äfven ensam ex officio bör, utan någon annans biträde, kunna utvisa åhörarne, när bäti dertill säger sina motiver.
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derpå, att Konungen allenast vilkorligt sanctionerat beslutet om offentligheten, nemligen under förklarandet att han vid nästa Riksdag skall lemna ett nytt förslag dertill.
Således beror det på detta förslag, om dessa föreskrifter skola tjena till allmän efterrättelse.
Derföre skulle jag tro närvarande öfverläggning böra inskränkas att tillse, att meningen uppfattas i ordentlig Svenska, och förslaget sedan finge hvila till nästa Riksdag.
I sådant fall kunde Ridderskapet och Adeln nu genast få öfvergå till andra Riksdagsgöromål, sorn annars torde blifva oexpedierade.
Lika med Grefve Frölich anser jag för LandtMarskalkens pligt alt bålla ordning vid öfverläggningarna; men det är icke detsamma, som att afvisa åhörarne; ty om man får en LandtMarskalk, som gör detta utan skal, så kan delta, väl hafva utseende af, men innefattar icke att bålla ordning.
I 3io Den u Mars e, m, Herr Printzensköld, A.xel: Uti Fri» herre Cederslröms förmenande kan jag ingalunda instämma.
Jag vet väl alt Konungen icke ansett Lagen för vid RiksStåndens öfverläggningar närvarande främmande åhörare, så fullständig, som han önskat, och således är sinnad att nästa Riksdag aflemna ett förslag till ändring deri; men han har tillika yttrat, att, på det förslaget om offentlighet vid Ståndens sammankomster måtte kunna verkställas vid nästa Riksdag, så ville han nu fastställa det gjorda lagförslaget, och är det således ovilkorligen sanctioneradt, Jag får således motsätta mig Friherre Cederslröms yrkande om denna frågas ytterligare hvilanda, såsom i sjelfva verket medförande ett uppskof lill nästa Riksdag.
Det är sann t, att många allmänna ärender ligga på Ridderskapets och Adelns hord; men jag anser icke eller för min del detta alldeles så enskildt, som Friherre Cederström förmenar, Grefve Frölich:
Friherre Cederslröms förslag är alldeles af samma halt, sorn Herr von Hartmansdoi ffs i förra plenum.
Ett krut, som är skjutet med förut, och hvilket följaktligen ingen af Ridderskapet och Adeln lärer köpa, Hvad beträffar frågan, att LandtMarskalken ensam icke skulle hafva rätt att visa ut åhörarne, så får jag blott för Herr Munck af Rosenschöld framställa ett exempel, som lätt är imagineradt, liera - Den ii Mars e. m. 311 ligen att LandtMarskalken ansåg sig böra göra framställning lill Ståndet i ett ämne, hvars innehåll han hvarken behöft eller kunnat nämna på förhand, utan som kunde uppstå i ögonblicket.
Vid sådana tillfällen vore det obehörigt alt fråntaga honom denna rättighet att först aflägsna åhörarne.
Nyss uppkommen, erkänner jag till en början, att jag icke så noga har reda på ämnet; men då jag hörde Herr Printzensköld anföra, att man, i afseende på Konungens sanction, yttrat att den lade hinder i vägen för publicitetens införande, så får jag vördsamt nämna, alt, så vidt jag nu kan påminna mig, yttrade Konungen, att ehuru han väl fann åtskilliga anmärkningar alt göra vid Lagförslaget, ville han likväl ej, genom ett icke antagande deraf, lägga något hinder i vägen för publicitetens införande genast vid nästa Riksdag, utan antog Konungen derföre hela förslaget; förbehållande sig, alt under loppet af nästa Riksdag föreslå de ändringar deruti, som kunna pröfvas nödvändiga.
Jag medgifver, att LandtMarskalken bör äga den rätt lill åhörares nflägsnande, som Utskottet föreslagit; men jag hemställer lill Grefve Frölich och en hvar, om det är lämpligt att ålägga LandtMarskalken, till Protocollet upp - Den i r Mars e. ra. gifva skälen, hvarföre lian önskar Åhörares oflägsnande.
De skola ju derigenom på förhand få veta skälen; ehuru mål kunna komma att föredragas af natur, att åhörarne lika litet böra få veta hvari de bestå, sorn afhöra föredragning och öfverläggning derom, På denna grund tillstyrker jag bifall till Utskottets förslag.
Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelmi Så vidt jag fattat Grefve Frölicbs förslag, är icke meningen den, att LandtMarskalken skulle göra sitt tillkännagifvande af motiverna förr än åhörarne afträtt.
Jag kari icke finna annat, än att Grefve Frölicbs anförande i detta afseende är helt enkelt tillämplig, och ett ganska oskyldigt correctiv, hvarföre jag får detsamma tillstyrka.
Herr Rosenblad, Jernhard:
Det är mig icke obekant, att vi lefva i misstroendets tidehvarf; meq jag skulle tro, att de tomma skrifna orden här föga uträtta, om man icke något får lita på de moraliska bevekelsegrunderne hos män, stahla på den plats,som Ordföranden för Rikets irsta Stånd innehafver.
Vi hafva i detta fall sett, hvad som uträttades med Franska NationalFörsamlingens stadgar, der lagarna för Ministeren på hvarannan sida talade om schavott och skampålar men förvaltningen visserligen var tjenlig att följa efterdömet, att bortbytas af de Stats-kontroljer, sorn ligga i ära och pligt, mot dem, Den 11 Mars e. ro. som grunda sig på juridiska bestämmelser, Jag instämmer således uti Utskottets förslag.
Uppå derefter af Flans Eoccellence Herr Grefven ochLdndtMarskalkenframstäld proposition biel a:dra punkten utaf RiddarhusUlskottets förslag, af Ridderskapet och Adeln bifallen, Grefve Gyldenstolpe:
Jag underställer till Grefve Frölich, i afseende på det amendement Herr Grefven gjort, om man icke först bör bestämma antalet af dem, hvilkas förenade begäran fordras för alt aflägsna åhörarne, innan man föreskrifver det önskade vilkoret för ett sådant aflägsnande, och alt således först 3:dje §:n må afgöras, då, i händelse Grefve Frölich fortfar i sitt yrkande, detta kunde blifva ett serskildt moment. 3:dje punkten af Förslaget till Tillägg i Fadder skåpets och Adelns Ordningsstadga.
Jag skulle, i stället för Utskottets förslag om 3:ne Ledamöters rätt att yrka åhörarnes aflägsnande, vilja föreslå en sådan rättighet lör en Ledamot, med hvilken fyra andra sig förenade, Skälet är, dels att det moraliska ansvaret för dem, som väcka motionen, är större och mera concentperadt, dels ook svårigheten att vid obehölliga fall kunna få fyra personer, som förena sig med motionären.
Den n Mars e, m.
Jag medger, att det kan vara likgiltigt, så väl om Ledamöterne äro tre eller fem, som om föreskriften fördelas på sätt Grefve Frölich önskar, emedan ändock, i afseende på det moraliska ansvaret, alla torde få dela lika öde.
Således skall jag icke strida emot Grefve Frölichs redaclion, utan gerna för min del ingå derpå.
Det är visserligen likgiltigt örn Ledamöterne äro tre eller fem; men just för det att botemedlet emot missbruken icke ligger i antalet, utan i det moraliska bandet, skulle jag tro, att tre är tillräckligt, och får derföre föreslå den förändring i redactionen, att det bör beta en Ledamot af Ståndet, med hvilken minst arne andre sig förena, Grefve Frölich:
Tillägget af ordet tninstj sorn Herr Rosenblad skänkt amendementel, anser jag väl nyttigt, men anhåller att siffran 4 får stå orörd.
Då just det moraliska ansvaret är större när det icke kan sönderdelas, förblir jag vid den tankan, att Ledamöterne böra vara bögst 3 till antalet.
Jag förenar mig med Herr Rosenblad, och önskar dessutom att tillägget:
Om icke desse trenne Ledamöter vilja afstå, från sitt begäran Den ii Mars e. m. 3i5 malle borttagas.
— Jag vet icke hvarföre man skall använda LamltMarskalkens myndighet att förmå Ledamöter afstå från en sådan begäran, mera än ifrån begäran om någon viss proposition, votering eller dylikt.
Grefve Gyldenstolpe'.
Jag medger med Herr von Hartmansdorff, att en sådan hemställan, som Utskottet föreslagit, kan vara öfverflödig, i synnerhet om Ledamöternes antal utvidgas till fem, som icke gerna af öfverilning kunna begära åhörarnes aflägsna nde.
Jag är af motsatt tanka, och instämmer med Herr von Hartmansdorff rörande antalet, men vill icke borttaga sisla tillägget.