Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser raig vara skyldig K. o. Ad. att icke uprepa, livad jag då yttrade, helst frågan genom PresteSt:s instämmande uti min åsigt i alla fall kommer till Utsk:s skärskådande.
Hvad andra delen af förslaget angår, så erkänner jag, med anledn. af hvad Grin sagt, att mångå frågor finnas, uti hvilka det kunde vara af mindre vigt att desamma hänskjutas till Stånden, och skulle icke vara obenägen att derföre i någon mån modifiera mitt förslag.
Det finnes frågor af den utomordentliga och på samhällsskicket så genomgripande art, att det måste erkännas vara föga väl betänkt, om deras afgörande skulle öfverleranas till en måhända tillfällig eller öfverrumplad majoritet uti Riksnäranden.
Sådane anser jag alla frågor och de särskilde Ståndens frioch rättigheter, civil-, kriminal och kyrkolag, — rörande Bankolagar m. fl. Jag tror mig icke behöfva spilla många ord för alt vinna bifall till denna åsigt.
Blifver Const.Utskis mening, att icke något minimum behöfves för antalet af närvarande ledamöter i Riksnämnden gällande, så kan den majoritet, som der afgör slika vigliga mål vara huru liten som helst.
Hamilton föreslagit, ett minsta antal för beslutraessighet inom Riksnämnden varder stadgadt; så lärer delta ej kunna bestämmas högre än till |delar af hela Nämndens d. v. s. 200, emedan dessa, enl.
Utskis tanka, borde kunna med R.
St:s rätt besluta i hvarje sak, som enl. tre Stånds mening afgöres.
Antagom att dessa 200 äro närvarande och att bland dem 133 besluta en hel ny civil- eller brottmålslag, bankolag eller något dylikt.
De 133 utgöra icke hälften af riksdagsmännens autal.
Det behöfves således visst icke pä sätt Gr.
Lagerbjelke yttrat, alt de olika tänkesätten skola vara på ett särdeles eget sätt fördelade mellan Stånden, för att dessa 133 skola kunna besluta något, hvilket Ståndens majoriteter ogilla.
För att emellertid icke utöfver verkliga hehofvet utsträcka föreskriften om hemställan till Stånden af Riksnämndens beslut, skulle jag anse tillräckligt om del stadgades att endast frågor om ändring, stiftande, förklaring eller uphäfvande af allmän civil, kriminal, kyrko- och banklag borde sålunda hemställas, ehvad den majoritet, som inom Riksnämnd beslulit deras antagande varit större eller mindre, och hemställer jag, huruvida R. o. Ad. skulle kunna medgifva en derefter lämpad förändring af mitt till Hr Frih. o. Landtm, aflemnade skriftliga förslag vid denna §.
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge Hr Carlheim Gyllenskjölds ifrågavartde nyss uplästa förslag.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarjemte Hr Carlheim Gyllenskjöld anmälde sig och yttrade: 444 Den 31 Maj e. m.
Jag anhåller, att Hr Frill. o. Landtm, täcktes låta för R. o. Ad. uplåsa mitt förslag, sådanl det blefve, om den af mig sednast gjorda hemställan af R. o. Ad. bifölles. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han, i öfverensstämmelse med den mening, som i fråga om förändring af deaflemnade förslagen, förut hos R. o. Ad. blifvit godkänd, ansåg sig icke kunna framställa propos. å något annat förslag, än det som han låtit upläsa och hvarom R. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara fulländad; hvarjemte H. Ex. ånyo hemställde om R. o.
Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge detta Hr Carlheim Gyllenskjölds förslag, samt, efter denna propos:s besvarande med starka nej, blandade med ja, förklarade det lian funnit nej öfvervägande.
Uplästes lill justering samt godkändes följande voler.-spropos: Den, som vill att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antager Hr Carlheim Gyllenskjölds förslag, att l:sta mom. af 66 § Riksd.Ordn. bör erhålla följande lydelse: ”Riksuäranden bör i den mån ärendena utarbetade blifva, lill Ståndens plena hemställa de beslut, i hvilka Nämnden stannat öfver allmänna frågor.
Utan sådan hemställan skall Riksnämndens beslut såsom R.
Sl:s anses, då väckt förslag blifvit af Riksnämnden nedlagdt elter afslaget utan omröstning, eller med en pluralitet, som utgör minst två tredjedelar af de röstandes antal”, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej antager R. o. Ad. icke detta förslag'såsom Ståndets gemensamma tanke.
Jag kan icke underlåta att reservera mig mot voter:spropos:n.
Det har under denna öfverläggning flere gånger medgifvits alt återkalla framställda förslag till gemensam tanke, i deras helhet, så väl som till större eller mindre del; då torde äfven samma förmån bort vara mig förunnad, enär det icke gäller mera än några ord af mitt förslag.
Sedan härefter voteringen försiggått befunnos rösterne dervid hafva utfallit som följer:
Då nu förekom och uplästes det jemväl af Hr Carlheim Gyllenskjöld aflemnade förslag: ”alt Gr.
Hamiltons, Henning, förslag om bestämmande af mindre antal röstande uti Riksnämnd måtte utsträckas äfven till RiksStm. hvart för sig”, yttrade Hr Carlheim Gyllenskjöld:
Jag anser detta förslag såsom ett nödigt supplement till Gr.
Hamiltons.
Enahanda skäl, sorn verkat till bifall å detsamma, förmodar jag gälla för bifall
Den 31 Maj e. m. 445 till det nu ifrågavaride.
Skulle än så icke ske; så kommer förslaget ändock till Const.Utsk:s pröfning, emedan PresteSt. förklarat detsamma vara sin gemensamma tanke.
Jag vill derföre icke nplaga R. o. Adis lid genom en vidlyftigare utveckling af grunden för delta mitt förslag.
För närvarande finnes ingenstädes något stadgadt om minimi-antalet af ledamöter inom hvarje
Stånd för att det skall vara beslulmessigt, och då jag icke tror att derom något funnits föreskrifvel alltifrån det de 4 Stånden börjat öfverlägga efter någon bestämd Riksd.Ordn. så ser jag ej heller hvarföre det hädanefter skulle erfordras under öfverläggning Ståndsvis.
Helt annorlunda förhåller det sig med öfverläggningen i Riksförsamlingen, då vissa frågor der genom pluralitet afgöras, utan att uuderslällas Ståndens vidare pröfning.
Vöre icke detta stadgadt för Riksnämnden, så skulle jag knapt tro att der heller erfordrades något bestämdt i afseende på minimum och det antal ledamöter hvarunder den icke är beslutmessig, -— men angeläget är det icke för RiksStin. H. Ex.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke anloge Hr Carlheim Gyllenskjölds nu ifrågavar. de Ropades nej.
Slutligen förekom och uplästes det af Gr.
Hamilton Henning Ludv. Hugo och Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh, framställda förslag ”att i 76 § R.
F. orden Efter deras ordalydelse skola de” böra utbytas emot orden ”Efter dess ordalydelse skall den”. R. o. Ad. antog delta förslag såsom Ståndets gemensamma tanke.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att icke några flere förslag till gemensamma tankar blifvit till honom eller prot. aflemnade, förklarades pröfningen af Const.Utskrs mern.
N:o 7 vara fulländad och att detta mern. komme att återremitteras med de anmärkmr, som R. o. Ad. förklarat utgöra Ståndets gemensamma tankar. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. \ till 12 på natten.
In fidem protocolli, Albert Munck. 44G Den 4 Juni f. m.
Onsdagen den 4 Juni 1851.
Cplästes lill justering, men bordlädes, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, ett prot.uldr. för d. 27, 28 och 31 sisll.
Maj, innefattande R. o. Ad:s beslut vid pröfningen af Const.- Uisk:s mern.
Nro 7 med förslag till åtskillige ändringar i grundlagarne.
Justerades pleniprot. för d. 10 sisth Maj f. m.
Raab, Adam Christian, upläsle en sålydande reservation :
Vid den formella behandlingen af riksdagsärendena behöfver man städse rådfråga prejudikatet, som sålunda småningom öfvergår till häfd.
Häfden antager i sinom tid betydelsen af lag.
Det ligger derföre makt uppå att ej godkänna sådana prejudikater, som, i strid med grundlagens blid, inskränka vare sig den enskilde riksdagsmannens rätt att få framlägga sina förslag till pröfning, eller Ständernas rättighet att pröfva dera.
Ur denna synpunkt och för att i min ringa mån förekomma att del sätt, hvarpå Const.Utsk:s mern.
Nro 7 denna gång blifvit behandladt hos R. o. Ad., må antaga betydelsen af prejudikat för framtiden, hvarigenom en ökad svårighet skulle upstå att lösa samhällets dyrbaraste fråga, bär jag ansett det vara min pligt att reservationsvis anmäla min protest deremot.
Jag reserverar mig således mot den tydning, som blifvit gifven åt 56 § R.
F. att den skulle lägga hinder för Stånden att, såsom gemensam tanke yrka antagandet af någon annan grund för en föreslagen grundlagsförändring, än den Const.Utsk:s majoritet godkännt, eller sträcka reformen i någon del öfver den gräns, besagde Ulsk, behagat updraga.
Vid föregrde riksdagar har intet
Stånd blifvit underkastadl en sådan inskränkning, och vid denna endast R. o. Ad.
Jag reserverar mig ock emot den af R. o. Ad:s majoritet hyllade grundsats att, med stöd af föreskriften i ofvan åberopade §, anse hvarje förslag lill gemensam tanke så bundet inom den form, hvarunder det framställts, att någon — äfven den ringaste — af diskussionen föranledda, ändring i ordställning ej kunnat medgifvas.
Oberäknadt den motsägelse, sora en sådan grundsats i sig sjelf innebär, då fråga är att tillvägabringa gemensamhet i fleras tankar, jäfvas den af prejudikaterne från föregrde riksdagar.
Vid 1840 års riksdag förekommo dylika ändringar i flere förslag till gemensam tanke.
Jag reserverar mig vidare mot den tydning, man gifvit åt 29 § Riddarh.Ordn., alt denna § skulle ålägga hvarje ledamot, Den 4 Juni f. m. 447 som gör anmärkn. mot ett Const.Utsk:s förslag till grundlagsförändring, att afgifva sådan anmärkn. skriftligen, vid äfventyr att den ej annars kunde uplagas till föredragning inför Ståndet.
Besagde § lyder: ”Väcker någon mundtligen en fråga, som på bordet lägges eller remitteras, eller med de öfrige RiksStm kommuniceras, bör anförandet till prot. dikteras och afskrift deraf till bordet aflemnas innan nästa plenum”.
En livar lärer inse att denna föreskrift har afseende på väckta motioner, eller ock på yttranden, som talaren begärt få kommuniceras MedStin, men ej pä anmärkmr emot ett betänk.
Jag reserverar mig slutligen emot den olika behandling, som ärendena varit underkastade.
Sprengtportens förslag till gemensam tanke om tillägg af ordet ”distriktsvis” i 1 mom, 12 § fick, oaktadt ej skriftligen aflemnadt, föredragas Ståndet, men mina förslag till förändring af tvenne ord i 30 § blefvo undertryckte, utan att blifva underkastade Ståndets pröfning.
Jag påbördar ingen afsigten att förfara olagligt, men jag anser mig, som denna gång varit föremål för en, efter min öfvertygelse, oriktig tolkning af våra grundlagars bokstaf och anda, skyldig alt genom denna min protest fästa upmärksamhet på dea våda, ett sådant missförstånd kan för framliden medföra.
Majoriteten i en beslutande församling eger makten — derom är intet att säga, så länge den begagnas inom behörig gräns; men missbrukas den derhän, alt minoriteten ej får tillgodonjuta den sig af grundlagen tillförsäkrade rätt, utkastas ett frö, som kan slå rot och gifva fullmogen skörd.
Skördarne hämtas likvisst vid audra årstider, än utsädet lägges.
Årstiderna vexla, så göra ock stundom opinioner och majoriteter.
Uti denna reseservation instämde Hr Granfelt, Adolf Fredrik.
Manderström, Carl Adolf, hade inlemnat följande mern.:
I anseende lill en nyligen timad förlust inom min familj, nödgas jag härmed vördsammast afsäga mig den plats i Bevilln.- Ulsk. hvartill jag genom Hrr Elektorer, baft äran blifva kallad.
Hr Tham, Sebastian Mathias, hade inlemnat ett sålydande mern.:
Af H. R. o. Ad:s Hrr Elektorer, har jag vid anställdt val den 31 näsll.
Maj blifvit utsedd till ledamot i Bevilln.Utsk., hvilket npdrag jag härmed i största ödmjukhet får mig afsäga.
Äfvenledes hade Gr. Sparre, Carl Georg, inlemnat följande mern.
Af enskildta angelägenheter tvungen, att lemna hufvudstaden, får jag vördsamt anhålla om entledigande från den befattning i Riddarh.Utsk., hvarmed jag blifvit under innevarande riksdag hedrad, likväl med bibehållande om min riksdagsmannarätt. 448 Den 4 Juni f. m. R. o. Ad. biföll att Gr.
Sparre finge bibehålla sin riksdagsmannarätt.
H. Ex. flr Frih. o.
Landtm, tillkännagaf, att Hr Berg von Linde, Johan Albrecht, varit nödsakad alt bortresa från hufvudsiaden samt anhållit att få, med bibehållande af riksdagsmannarätt, afsäga sig sin befallning såsom ledamot af BankoUtsk., hvilket bifölls.
Jemte det H. Ex, sedermera tillkännagaf, att efter Gr. Wachtmeister, Alarik, som förut blifvit entledigad från sin befattning såsom Utsk:sledamol, en ledighet npslått jemväl bland ledamölerne i Riddarh.Utsk., samt att Gr.
Lagerbjelke, Gustaf, såsom ledamot i Const.Ulsk. begärt och erhållit 8 dagars ledighet från och med d. 10 dennes, anmodade II.
Ex. Hrr Elektorer alt sammanträda till val af 2:ne ledamöter i Bevilln.Utsk. efter Frih.
Manderström och Hr Tham, en ledamot i BankoUtsk., efter Hr Berg von Linde, 2:ne ledamöter i Riddarh.Utsk. efter Gr. Wachtmeister och Gr.
Sparre; samt en ledamot i Const.- Ulsk. under den Gr.
Lagerbjelke beviljade ledighet.
Vidare tillkännagaf II.
Ex. att Gr.
Piper, Carl Fredrik, i anseende till en föreslående bortresa fråu luifvudstaden anmält sig vara nödsakad att afsäga sig sin befattning såsom Elektor, hvarjemte H. Ex. anmodade Hrr Bänkmän alt i hans ställe utse en Elektor. iipnades Hrr Elektorers lista vid val af 3 ledamöter i BankoUtsk. efter JN:o 1196 Hr Bäärnhjelm, Fullm.
Frih. Fleetwood, Carl Gustaf; N:o 2052 Hr von Hultenheim Fullm.
Hr af Geijerstam Carl, samt N:o 2320 Hr Åkerman Fredrik; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 1179 Hr Granfeldt Adolf Fredrik; „ 1582 „ Steuch, Mathias; och „ 2287 „ af Role'n, Fullm.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln.Utsk. alt inträda under den ordinarie ledamoten N:o 249 Frih.
Adelssvärd Erik Seth, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med den 5 innevarande månad räknad; och befanns, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1352 Hr Bongenhjelm, Fullm.
Lagerberg, Carl Sven Axel.
Då jag endast ett par veckor kommer att qvardröja här i hafvudstaden och icke ser mig i tillfälle att under denna korta tid kunna skaffa mig kännedom om de ärenden, sorn förekomma i BankoUtsk., så kan jag icke emottaga förtroendet, att der vara ledamot utan nödgas att detsamma mig afsäga.
I Den 4 Juni f. m. 449 I anledn. häraf blefvo Hrr Elektorer af H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, anmodade alt välja en ledamot i BankoUtsk. i st. f. Hr Granfelt.
Föredrogs ånyo LagUtskis d. 21 och 24 sisth Maj på bordet lagda betänk.
Nio 25, i anledn. af väckte motioner, angide dels domslolarnes oinbildning, dels Hofrätlernes utflyttning, dels ock rättegången och arbetssättet i sistnämnde domstolar.
Detta betänk, företogs punktvis lill afgörande. lista punkten, ang:de Hr Ribbings motion otti domslolarnes organisation i enlighet med den plan, Justilice-Ombudsmannen i sin vid innevarande riksmöte afgifna embetsberättelse framställt.
Förevaride fråga utgör en af de mest omfattande, som vid innevande riksmöte varit föremål för Ståndets pröfning.
Just.-Omhudsmins förslag innefattar en helt ny domstolsorganisation; inrättande af nya domstolar i st. f. Håradsrällerne, med flere lagfarna ledamöter; förminskande af instansernas antal o. s. v. Utsk. har icka underlåtit, att åt saken egna den upmärksamhet, som den förtjenar; men Utsk. har, på sätt betänk, innehåller, förnämligast fästat sin upmärksamhet dervid, att någon klagan i detta hänseende icke försports, att folket, som hittils varit vandt vid fyra instanser, eller åtminstone vid tre, icke gerna skulle gå in på att med ens vänja sig vid 2 instanser samt att bibehållande af tre instanser, särdeles i Sverige, der folket sjelf, utför sina angelägenheter, vore nödvändigt.
Utsk. har icke underkänt pligteu deraf att flere lagfarna mäu böra sitta i underdomstolarne; men Utsk. har ansett dessa olägenheter lill en del kunna afhjelpas derigenom att saken blef i Hofrätten pröfvad af flera domare, hvilka utgöra en kollegial sammansättning.
Utsk. har på dessa skäl tillstyrkt R.
St., att icke bifalla Just.- Ombudsnns af Hr Ribbing understödda förslag, hvars värde Utsk. i öfrigt icke underlåtit att erkänna.
Ifrågavaride punkt af Utskis betänk, bifölls. 2:dra punkten, ang:de väckte motioner om Hofrätternes utjlijltning.
Sedan, uppå begäran af Gr.
Mörner, Carl Göran Detlof, underl.
Ri dd a r h.S e k re t. uplyst alt enl. ankomne prot.uldr., Preste- och BondeStin bifallit förevaride betänk, i dess helhet, men att BorgareSt. återremitterat yttrandet pag. 40, med dervid fogade författningsförslag, samt bifallit
Utskis öfriga hemställanden och lagt till handlingarne hvad som förekommer berättelsevis pag. 49—52, yttrade Gr.
Det är således genom tre Stånds beslut afgjordt, att den ifrågavaride motionen icke kan komma att bifallas.
Det lärer således vara öfverflödigt, att på densamma spilla många ord. 7 H. 29 450 Den 4 Juni f. m.
Jag anhåller endast att få tillkännagifva, att jag är af motsatt tanke med Utsk. och stöder mig dervid icke endast på Lag-komite'ens och Lagberedningens i ämnet afgifna utlåt., utan äfven på det faktiska förhållandet, att i Finland inrättades tvenne Hofrätter, oaktadt det landet troligen icke var mera i behof deraf, än Norrland f. n. är.
En stor olägenhet af det närvarande erfar man ofta, då det är fråga om alt tillförordna domare i st. f. de ordinarie domarne.
Att skicka en person från Stockholm upp till Norrland låter sig i de flesta fall icke göra, emedan för mycken tidsutdrägt deraf skulle upstå.
Derföre är man nödsakad, att hålla sig till de individer, som af domarne i orten föreslås, om hvilka man oftast icke vet något mera, än, alt de heta så och så, samt äro födda då och då, hvilket står utsatt i det betyg, som måste insändas, då de tillförordnas.
Ett sådant förhållande skulle naturligtvis icke inträffa, oin distanserna icke hindrade, att personer från Hofrätterna utskickades och tillförordnades.
Dessa olägenheter hafva motionärerna frän Norrland troligen haft i sigte, men sora sagdt är, vid den utgång frågan nu haft är det endast såsom en reservation jag anhåller att få min mening till prot. antecknad.
Jag skulle icke vilja såsom ledamot af Utsk. att Etsk:s utlåt, skulle beledsagas med ett sådant liktal, som Gr.
Mörner nu gjort, ulan att dertill genmäla några ord.
Olägenheter utaf afståndet emellan Norrland och Stockholm kunna visserligen upgifvas; men olägenheterna af en Hofrätts förläggande till Hernösand tror jag med lika lätthet skulle kunna upgifvas och dessa olägenheter skulle tilläfventyrs blifva större, än den enda, som Gr.
Mörner nu framställt.
Jag tror lika med Utsk. att jurisprudensen i allmänhet föga vinner på förläggande af sådane domstolar i landsorterna.
En Hofrätt i Hernösand skulle svårligen kunna inrättas med 2 divisioner, och om olämpligheten alt hafva Hofrätter, med blott en division, derom äro meningarne temligen ense.
Afståndet för rättsökande blir, såsom Utsk. antydt, ganska betydligt.
Ifrån den nordliga delen af Norrland till Hernösand blefve detta afstånd onekligen ganska stort.
De resor, som en tillförordnad domare skulle få göra till dessa nordligaste delar af distriktet blefve ganska långa och en Hofrätt, förlagd i Hernösand skulle hafva så få tjenstemän, att använda, att den skulle komma i förlägenhet att af sina tjenstemän sända personer lill dessa domareplatser.
För min del har jag hört, att sådan förlägenhet oftast skall inträffa vid Christianstads Hofrätt, der raan ofta har svårt att få sujetter till domareförordnanden, då sådane erfordras.
Sådant bevisar rigtigheten af Utsk:s åsigt, alt domstolsorganisationen icke i allmänhet vinner på dessa små Hofrätter, förlagda i landsorterna.
Då dessutom kommunikationsanstalterna blifva allt mer och mer lättade så blir det också lättare för rättsökande att träffa sina ombud.
Det är äfven för dem större lätthet att finna skickliga ombud i Stockholm, än det är att träffa dem i en liten landsortsstad.
Också hafva motioner om förlag - Den 4 Juni f. m. 451 gande af en Hofrätt endast varit väckta af dem, som bo i den närmaste omgifoingen af Hernösand: hvaremot riksdagsmän från den mera nordliga delen protesterat deremot, ”emedan”, säga de, ”vi hafva lättare, att komma till Stockholm och der få ombud än att finna ombud i Hernösand”.
Jag tror på alla dessa skäl, i förening med, dem som Utsk. anfört och som i betänk, finnas ganska utförligt framställda att II. o. Ad. lugnt kan lemna sitt bifall till betänk, sådant det är i denna punkt, utan så beskaffade reservationer, som dem Gr.
Den siste värde talaren har från förhållandet med Christiansstads Hofrätt velat hämta stöd för sin åsigt.
Jag får, i motsats mot den talaren, just ifrån den Hofrätten hämta stöd för min motsatta tanke.
Det visar sig för dem, som lika med den siste värde talaren tagit kännedom om, hvad som i sednare tider inom det juridiska omfånget sig tilldragit, alt åtskilliga nya åsigter hafva utgått just ifrån den domstolen och sedermera vunnit sanktion derigenom att de blifvit af Högsta Domstolen bekräftade, så att de öfriga Hofrätterna fått rätta sig derefter.
Under de sednare åren har äfven K.
M. ifrån denna lilla Hofrätt recryterat sin Högsta domstol, ett bevis derpå, att den måtte anses hafva motsvarat förväntan.
Skulle man icke lägga någon vigt på afståndet, endast man hade lättare kommunikationer, så hemställer jag huru vi skulle finna oss belåtna här i Stockholm, om domstolen vore förlagd i Lybeck hvarifrån det går an under sommaren att få kommunikationer lika fort som emellan Stockholm och Norrland.
Det är således temligen klart, att det i alla fall ligger vigt på, att äga den auktoritet, i hvilken man parerar, i sitt granskap, och skälen äro för och emot så fullständigt utvecklade, dels i Ulsk:s betänk, och dels i de af vederbör:de auktoriteter afgifne utlåtm, att ett uprepande deraf, synnerligen i det skick, hvaruti frågan sig nu befinner, skulle vara att onödigtvis uptaga R. o. Adis tid.
Mörner, och på det att jag, när denna fråga framdeles återkommer, icke må anses nu hafva genom stillatigande godkänt Utsk:s mening, så vill jag genast yttra mig.
Det är klart, att hvarje förändring, sådan som den förevar:de, måste medföra vissa olägenheter, och jag vill icke bestrida dem, Gr.
Sparre anfört; men det finnes på andra sidan sådane, hvilka förtjena mera af seende.
Dylika äro, att de rättsökande, som nu förlorat den andra instansen, Lagmansrätterna, hvilken de hade i sitt grannskap, nu måste, om de äro missnöjda med Häradsrättens utslag, vända sig omedelbart till Hofrätten.
Jag anser af vigt att en part kan, om han vill, personligen tala vid sitt ombud och sina domare.
Huru skall sådant hädanefter blifva möjligt för dem, som bo i Norr och Westerbotten, synnerligen, då de fleste af våra landsmän icke äro nog bemedlade för att företaga en långväga resa. 29* 452 Den 4 Juni f. m.
Understundom fean kostnaden för en sådan öfverstiga tvistens värde.
Sparre har sagt att gemenskapen mellan Stockholm och Norrland numera vore ganska lätt genom ånghåtarne.
Det är sannt, men hvarföre skola rättsökande, som redan hafva denna fördel att färdas, mista den?
Han kunde äfven begagnas till Hernösand, som ligger hälften närmare till våra nordliga gränsorter än till Stockholm.
Det gör en betydlid skillnad.
Man har redan omförmält, huru förhållandet är i Finland, att man emellan Abo och Torneå anlagt Wasa Hofrätt, likasom här blifvit yrkarlt, att emellan Stockholm och Haparanda uprätta Hernösands.
Till denna jemförelse får jag lägga ännu en annan, Norrige har endast 1,300,000 invånare, då Sverige har 3,400,000, men det förra Riket har fyra Hofrätter, eller lika antal med Sverige, om en ny uprättades i Hernösand.
Dessa s. k. Stifts-Öfverrätter äro förlagda en i hvarje Stiftsstad.
Vi måste med liden fylla motsvarande kraf i Sverige, ty saken är af sådan beskaffenhet, det hon utan tvifvel kommer att utgöra ämne för motioner vid hvarje riksdag, intilldess alt landsorterna få i detta hänseende sina billiga fordringar upfyllda.
Då torde
Hofrätter blifva förlagda på ån flera ställen i landet, icke blott i Hernösand eller annorstädes i Norrland, utan ock i Carlstad eller trakten deromkring.
Som det vore rätt och billigt, så är det sakens inneboende kraft hvilken kommer alt med tiden göra sig gällande, äfven om förslaget vid innevar:de riksdag faller.
Jag anhåller endast att få till prot. antecknadt att jag fullkomligt delar de åsigter, som af Gr.
Mörner och Hr von Hartmansdorff i detta ämne blifvit framställda.
Hr Lefrén, Jo b.
Nu börjar man att märka följderna utaf den djupa förändring, som Sverige undergått genom Lagmansrätternes borttagande.