Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi äro likväl alla derom ense, Den 11 Januari. att skogshushållningen i riket f. n. är oordnad och behöfver på ett eller annat sätt ordnas eller åtminstone åtgärder vidtagas för att förekomma den förstöring af skog, som på mänga orter är vanlig, till stor skada, icke blott för riket i allmänhet för det närvar:de, utan äfven för dem, hvilka efter oss komma alt odla och bebo denna jord.
Många förslag hafva såväl vid föreg:de som innevande Riksdag blifvit framställde i syftning, att lenina Statsmakterne eli större inflytande på den enskilda hushållningen med skogarne.
Dessa förslag hafva dels med och dels möjligen utan skäl rönt motstånd.
Vill man icke gifva Statsmakterne ett sådant inflytande, måste likväl en annan utväg vidtagas för att i någon mån kunna motverka den skogsförödelse, som serdeles på kusterne i riket fortgår.
Med förödande förstår jag, då man borthugger träd i sin halfva vext och af den beskaffenhet, att, om de fått vexa ännu 30 år eller måhända under en kortare tid, de egt ett fördubbladt värde, emedan de då kunnat sönderdelas på ett mera vinstgifvande sätt än det, hvarpå de nu försäljas.
Om t. ex. eli träd, som lemnar en sparr om 5 ä (i tums vidd, får vexa och lemnar 2:ne plankor eller en bjelke om 9 tuni, sä vore värdet af densamma dubbelt och måhända stundom ännu mera.
Hvilken misshushållning att förstöra ämnen till en sådan produkt, sorn under nästall alla omständigheter har en strykande afgång till högre priser, att borttaga ämnen dertill för att försälja dem mot en ringa vinst och småningom utöda skogstillgången.
Slutligen får jag i anledn. af det förslag K. M. i Dess skrifvelse framlagt erinra, att om man äfven skulle se saken annorlunda eller att olägenheter deraf för vissa orter skulle upkomnia, hvilket icke är omöjligt, skulle jag för min del hellre se, att R.
St:r beträda en annan väg till förhindrande af skogsförstöringen nemi. den att gifva Stats-Makterna mera inflytande på enskilda skogshushållningen, hvilket vore en väg, som skulle verka i mycket vidsträcktare man: men rätta riktningen af denna väg torde vara ganska svår att finna och lärer hitintills icke vara funnen af någon.
Den mäste dock kunna finnas, lika väl i vårt land som i andra länder, hvarest man ser den goda verkan skogslagarne der medfört, hvaremot i länder, der sådane mått och steg icke äro vidtagne, skogsförstöringen slutligen medför landets utarmande i många afseenden, folkmängdens förminskning och omsider landels försättande i ödesmål.
Detta ödesmål, som är alt befara, inträffar förr eller sednare i våra norra orter, om skogsförstörelsen der får fortgå i den skala, som den tycks hafva börjat.
Hufvudsakligast af Hr Lagerhjelm, men äfven af Frih.
Raab, har blifvit yltradt något om frihandel.
Den förre, som åberopade Englands exempel, har yrkat förbudens borttagande, och den sednare har förklarat, det han förväntat, att i K.
M:s skrifvelse finna en större nedsättning i tullen, till lossande af de band, som förbuden f. n. lägga pä vår bandel.
Det synes af den K. skrifvelsen, att K.
M. haft benägenhet för förbudens borttagande äfvensom i verkligheten önskat nedsättning i en del artiklar, som nu mot hög tull i riket införas; men hvad förbuden angår, så Den 11 Januari.
125 är det visserligen en sanning, att man lätt kan säga att alla förbud böra borttagas och ersättas af en lindrig tull; men dervid möta likväl många betänkligheter.
Vi se nu, att många motioner blifvit väckte i fråga om nedsättning af införselstullen på varor, som jemväl äro föremål för en större tillverkning inom riket och som en följd af år bibehållits vid bestämde tullafgifter.
Från städer icke endast med utrikes utan äfven med endast inrikes handel, hafva petitioner inkommit till K.
M. och bemödanden blifvit gjorde till åstadkommande af nedsättning i tullen å dylika varor.
Detta är varnande röster mot förbudens borttagande, varnande för näringsidkarne i synnerhet, som sålunda se, att ofta och ständigt dylika bemödanden göras, understödde af röster, hvilka spridas i landet i 1000:de-tals exemplar, till åstadkommande af nedsättning i tullen på än den ena, än den andra varan, som varit förbudne men f. n. äro till införsel tillätne.
Dessa närings-idkare måste befara att, om förbuden å deras tillverkningar borttoges, man icke lärer underlåta att sedermera yrka nedsättning i de tullar, som i st. f. förbuden blifvit af R.
St:r antagna och af K. M. gillade.
För att lugna näringsidkarne, så att de icke vid ett förbuds borttagande må hafva den fruktan, alt vid hvarje Riksdag en ny skakning i deras rörelse skall upkomma; en oro, en osäkerhet åtminstone om följderne, hvilken måste medföra en rubbning i den jemna rörelsen eller förändring i afsättningstillfällen och som äfven hittills vid hvarje Riksdag vanligtvis inträffat; för att, säger jag, förekomma dessa stora olägenheter, synnerligast i vårt land, der forslingen är svår och dyr, afsättningen trög och betalning för tillverkningarne icke erhålles förr än efter många månader, torde det vara nödigt, att vissa försigtighetsmått vidtagas, innan förbuden, hvarmed en del näringar hos oss f. n. äro skyddade, borttagas.
Ett förslag i detta hänseende är jemväl till R.
Sl:r öfverlemnadt, på det att R.
St:r må kunna blifva i tillfälle att fatta sådane beslut, hvilka lugna näringsidkare mot farhågorne och följderne af obeständighet i de redan fattade besluten i fråga om tullafgifterne å inkommande varor; lugna dem mot fruktan för de bemödanden, som så väl vid denna som vid föregående Riksdagar blifvit gjorde, för att nedtvinga införseltullen på sådane inkommande varor, som äfven af näringsidkare inom landet tillverkas.
Att i öfrigt vilja jemföra Sverige med England, att vilja i Sverige införa sådane grundsatser i handeln, som der äro antagna, förekommer mig åtminstone alldeles olämpligt, och hvar och en som något eftertänkt förhållandet, torde lätteligen finna, att de uti England antagne grundsatser för handeln hvila på helt andra omständigheter än som förefinnas hos oss.
England, rikt på naturprodukter på en temligen inskränkt yta, med en talrik, verksam, idog och uplyst befolkning, som redan för längre tid tillbaka genom uplysning, insigter och kunskaper lyckats upbringa sin industri till en hög grad, som vet att utleta hemligheten af naturens krafter och att använda den i stor skala, en nation, hvars sparsamhet är allmän och som vet att samla kapitaler, som årligen
Den 11 Januari. stiger i välmåga, med låg penningeränta och hastig omsättning, som under alla årstider har ett öppet farvatten och dagligen lemnar seglare tillfälle att i de goda hamnar inlöpa, hemta varor och afsätta hvad de medföra; ett land der således på kortare tid omsättningen af kapitaler ne är mångfalldigare, att, säger jag vilja med Sverige jemföra förhållanderna inom detta land och genast här tillämpa de derinom antagna grundsatserne för handeln, anser jag åtminstone oriktigt och omöjligt.
England kan erbjuda hela verlden fri tällan med sig ifråga om afsättning af industriens alster, men våra förhållanden äro helt olika.
Vårt land är fattigt på naturprodukter, och de få, på hvilka vi äro rika, äro spridda pä en stor yta, folkmängden är gles och kommunikationerna långväga, rikedomar äro icke samlade, folket i allmänhet är benäget för utgifter men föga för att spara, kapitaler finnas icke, räntan är hög, afsättningen är svår genom våra vintrar, som tvinga fartygen i våra hamnar alt blifva öfverliggare under längre tider, vårt rörelse-kapital kan icke så ofta omsättas som i andra länder; under sådana förhållanden mäste helt andra grundsatser här följas, såväl i fråga om tullafgifterna som i mångå andra bestämmelser ronde handeln.
Detta synes mig åtminstone klart och naturligt.
Visserligen vore det önskligt, att småningom uphinna den lyckliga ställning, hvari England sig befinner; man måste dock derjemte taga i betraktande, att just inom detta land finnas åtskilliga betänkliga förhållanden i hvilka man skulle önska, alt vi aldrig blifva försatta.
Man har åberopat de Nord-Amerikanska
Fristaternas liberala tull-lagstiftning ; men jag får bekänna, det jag icke tror att man här skulle finna sig belåten dermed.
Den lägsta tullen är der fem proc. och den högsta hundrade proc.; men i alla fall är förhållandet inom dessa Stater så olika med våra, att något exempel icke kan derifrån hemtas.
Min öfvertygelse är, att K.
Skrifvelsen går, i fråga om förbuden, så långt som man under närv:de förhållanden kan begära. K. M. har deruti yttrat
Sig möjligheten kunna innan nästa Riksdag blifva satt i tillfälle att borttaga ett eller annat förbud i följd af traktater med fremmande makter.
K. M. har således förheredt R.
St. på möjligheten af en sådan händelse, öfverlemnande åt R.
St. att för detta fall bestämma en eventuel tull på varor å hvilka förbud ännu finnas.
Detta är en försigtighet som är nödig derföre, att i ett eller annat afseende öfvervägande skäl möjligen kunde finnas till nyssnämnde åtgärd för att vinna reciprocité i handelsförmåner.
Såsom jag sagt kan fråga upstå om att borttaga ett eller annat förbud, men det torde likväl komma att hufvudsakligen bero af de beslut, R.
St. fatta i anledning af K. M:s Propos. om lagstiftningen rör:de tullarne på de varor, som äro förbjudne, men som möjligen kunna blifva till införsel tillåtna.
St. i detta afseende dela K.
M:s uttalade åsigter, så är allt skäl till den förmodan, att det skall verka lugnande och betryggande på näringsidkare i allmänhet, och att förbudens borttagande på de varor och de artiklar, som dertill kunna finnas lämpliga, sedermera icke skall hafva så menlig inverkan på näringarnes bestånd
Den 11 Januari. 127 söra eljest mäste befaras.
De anmärkmr, sora nu blifvit gjorde emot förslaget, tror jag mig hafva hufvudsakligen vederlagt och anhåller att hvad jag nu yttrat mätte få åtfölja remissen till Utsk.
Hr Virgin, Chistian Adolf:
Jag har begärt ordet för att tillkännagifva den erfarenhet jag har, och jag får då bekänna, att jag anser att äfven för södra Sverige behöfs en återhållande kraft mot förstöring af ungskogen.
Jag menar härmed norra Blekinge och södra delen af Småland.
Med visshet känner jag, att millioner unga träd årligen utskeppas från de Blekingska hamnarne under namn af sparrar och läckten.
Dessa träd skulle, om de fått upväxa, kunnat lemna ett moget och godt virke, och således en mångdubblad behållning för landet.
Visserligen är det en sanning att en rationell skogshushållning blifvit införd på en del egendomar i Sverige, men jag är förvissad, att arealen, hvarå en sådan hushållning blifvit införd, icke utgör en 20:del, ja icke ens en 50:del af den, på hvilken äter misshushållning eger rum.
Jag tror derföre, att lagstiftningen så väl genom tullbestämmelser som i ekonomisk väg, bör mellankomma till skydd för skogarne.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob: Visserligen har jag icke haft tid att öfvervara hela denna öfverläggning, men jag har likväl hört yttras en satts af en talare, hvilken jag önskar att så godt jag förmår vederlägga.
Jag kan icke annat än i högsta måtto hembära K.
M. min underd. tacksamhet för den omsorg och den omvårdnad om våra skogar K. M. i den K.
Skrifvelsen visat.
Ledamot af Bevilln.Utsk. vid flera Riksdagar har jag hört de strider der förefallit ifråga om skogens vårdande.
Man har på ena sidan af intresse att skeppa och sälja skog, mindre brytt sig om möjligheten att få skogen återväxt och på den andra åter har man velat hindra utförseln af den unga skogen.
Man har här talat om den föreslagna tullen å sparrar.
Vid sista Riksdagen höjdes den från 6 sk. till 8 sk. för de större, sorn innehöllo 8 tum i storändan.
Afven denna tullsats ansågs af somliga för hög, af andra åter för låg.
En Riksdagsman från Westerbotten hade yrkat att utförseln af sparrar måtte helt och hållet förbjudas, emedan skogarne i Norrland serdeles utmed kusterne eljest skulle förstöras och ingen vexande skog sedermera der finnas.
Detta vill jag hafva nämnt till stöd för hvad en talare i detta hänseende redan anfört.
Samma förhållande är äfven på Gottland.
Der finnes numera i de gamla skogarna endast få och endast med svårighet påträffas några masteträd, äfvensom skog till timmer.
Orsaken härtill har varit den omätliga utförseln af sparrar, och jag går så långt, att man skall hafva svårt, att på Gottlands skogsmark påträffa något moget träd.
Under sådana förhållanden kan jag icke annat än anse det ganska välbetänkt att tullen på sparrar blifvit föreslagen till 32 sk. b:ko, emedan jag tror, att denna höga tull skall blifva ungefär detsamma som ett förbud, hvilket jag anser vara ganska helsosamt för våra Svenska skogar.
Men jag vill komma till hvad jag egentligen började med 128 Den 11 Januari. nemi. alt yttra några ord i afseende på livad en talare här sagt, nemi. att man bör eftersträfva frihet i handel och alla näringar, och lämpar satsen äfven å vården af skogarna; men vi hafva sett huru långt friheten vid skogarnas vård blifvit sträckt, så att nu mera klagan öfver deras årliga förstörande är allmän.
Talaren yttrar äfven att huggande af de betydliga qvantiteter af stör och gärdsel förstör skogarna vida mera än ungskogens användande lill spanar.
Jag anhåller likväl, att få erinra den värde talaren, att, när trädet hunnit så långt i vexten, alt det kan vara tjenligl till sparre, man redan vet, hvartill det i en framtid kan begagnas, vare sig till timmer eller masteträd, men deremot att den unga skogen, som hugges till stör, icke utvisar möjligheten att vid mogen ålder dertill kunna begagnas.
Hafva dessa träd icke då den vextlighet, att kunna blifva passande till virke så hugges de af den omtänksamma skogsegaren till stör eller gärdsel, men icke använder han dertill elt träd som efter 15 ä 20 års förlopp kan användas till timmerstock utan såsom jag nämnt sådana unga träd hvilka till timmerstock aldrig blifva passande.
Jag anhåller att dessa mina anmärkn:r måtte få åtfölja till Bevilln.Utsk. Hr Gripenstedt, Johan Au g.:
Af det prot., som åtföljer den K.
Skrifvelsen synes, att jag icke till alla delar kunnat instämma i de af K. M. afgifna förslag'.
Min pligt likmätigt har jag öppet inför Konungen uttalat min öfvertygelse i denna sak, öfverlemnande för öfrigt till en större vishet och djupare insigter, att slutligen afgöra hvad som dervid kan vara det rättaste.
Detta hindrar mig likväl icke, utan tvertom, jag upmanas deraf ytterligare att taga den K.
Skrifvelsen i försvar mot några af de anmärkn:r, hvilka här blifvit framställda och som enl. mitt förmenande hvila på ett missförstånd om densamma.
Flere talare hafva nemi. i allmänhet, och en talare, hvars yttrande blifvit upläst, mera specielt uttalat den åsigt, att den K.
Skrifvelsen skulle innebära ett absolut och oböjligt fasthållande vid den strängaste proliibitiva grundsats i tull-lagstiftningen.
Såsom jag nämnt, tror jag, att delta är ett missförstånd, och att den K.
Skrifvelsen i stället bör betraktas såsom ett, visserligen med stor försigtighet taget, men dock till sin riktning icke tvetydigt steg, hvars ögonmärke tydligen är att småningom närma sig den nyare handelspolitik, som allt mera gjort och gör sig gällande i andra länder.
Såsom stöd för detta påstående ber jag att få påminna, icke allenast om de föreslagne nedsättningarna i åtskilliga rätt väsendtliga artiklar utan äfven om den klausul, som i den K.
Proposm förekommer, och hvarigenom K. M. upmanar 11.
St. att å de artiklar, hvilka till införsel nu äro förbudne, bestämma tullsatser på det att, derest, till följd af traktater med andra länder eller eljest omständigheterna så skulle fordra, K.
M. må vara oförhindrad att göra de eftergifter i förbuds-systemet som med det allmänna bästa kunna vara öfverenstämmande.
Detta är ett högst vigtigt moment af den K.
Skrifvelsen, hvilket synes mig förtjent af ben 11 Januari.
129 af vida mer upmärksamhet än som hittills blifvit deråt lemnadt.
Det är för öfrigt alltid lättare att upställa, och framför allt i en discussion tacksammare att försvara en allmän, eller s. k. ren grundsats än att jemka mellan förhanden varande förhållanden och rätta en lagstiftning efter tidens och omständigheternas kraf.
Det fordras i sanning en klar blick och ett säkert omdöme, att intaga en fast ställning på den smala gränsen mellan ytterligheterna, serdeles då såsom i förevande fall mäktiga intressen kämpa på begge sidor om denna gräns; men fastän denna ställning är svår, är den icke destomindre efter min åsigt, den enda rälta, så vida man på ett praktiskt sätt vill behandla ärendet.
Efter en sådan medlande och praktisk grundsats önskar jag också att Bevilln.Utsk., som utgöres af kunnige och erfarne män, måtte bedöma den vigtiga frågan och söka att på denna väg åstadkomma ett förslag, som ej allenast kan vinna R.
St:s bifall, utan äfven K.
M:s godkännande samt sålunda leda till något verkligt, och för landet lyckobringande resultat.
Hr af Harmens; Då jag förra gången hade ordet, förglömde jag att omtala ett factum, som möjligen kunnat vederlägga en talares här afgifna yttrande.
Det är nemligen att i de orter, der trädvarupriserne äro höga, lönar sig icke någon skogshushållning på 3 mil nära kusten.
Jag säger, all den icke lönar sig, ty all skog, som icke kan försågas lill bräder och plankor är utan allt värde, och detta värde förringas ytterligare genom den föreslagna tullen å sparrar.
Intet är skadligare i ett land, än då lagstiftningen ställer så till, att den enskilde icke kan vårda sina skogar.
Om man således icke kan motsäga det factum, att åtminstone inom Calmar län ingen skogshushållning lönar sig på 3 mils afstånd från kusten, måste man äfven medgifva, att det K. förslaget har föga eller ingen inverkan på skogshushållningen.
En annan ledamot från de södra orterna har önskat, att en bättre skogshushållning måtte der blifva införd.
Detta har jag icke motsatt mig, men väl att det skall ske genom tullagstiftningen.
Jag tror, att det ändamålsenligaste för landet vore om hela exporttullen afskaffades eller åtminstone att Staten icke åstadkommer en lagstiftning, som lägger hinder i vägen för den enskilde skogsegarens hushållning, och derföre har jag önskat, att frågan måtte betraktas ur en annan synpunkt.
Det är måhända svårt, men frågans lösande är påträngande och inom 10 år måste hon lösas och det synes mig derföre bäst, att sådant kunde ske nu, då man har så många andra vigtiga frågor oafgjorda.
Jemte det jag ber om tillgift, för det jag ännu en gång upträder, anhåller jag, att få bemöta en talares yttrande, att i de södra orterne skogsförödelsen var så stor, att milhr unga träd derifrån årligen exporterades.
Jag har här i min hand en upgift på Sveriges utrikes handel och sjöfart, utvisande, att högsta skeppningen å sparrar upgått till 194,000 årligen.
Drages nu härifrån hvad som från de norra orterna exporterats, lära väl 3 H. 9 130
Den 11 Januari. endast 40,000 eller 50,000 återstå för de södra.
Af samma upgift inhämtas vidare att af masteträd, bogspröt och spiror, hvilka sednare lära väl vara af de mindre dimensionerne, exporten högst upgått till 12,000 ä 14,000 stycken.
Al träd, som är det minsta slaget af exporterade trädslag, är uptaget till endast circa 8,000 stycken.
Den värde talaren torde således finna, att det af honom upgifna belopp omöjligen kunnat från de södra orterne exporteras, helst de sednare af mig nu upgifna tal utgjort hela landets årliga export.
Hr af Dalström har sagt, att sparrar huggas af träd, sora kunna blifva masteträd, och stäfver af träd, som till annat icke äro användbare.
Jag anhåller, att linne och Bevilln. -sUtsk. ville taga i betraktande, att träd icke behöfva vara serdeles grofva för att lemna sparrar om 12 alnars längd och 6 tums diameter, och att sparrar äfven huggas af skatar sedan man först derifrån afskiljt den gröfre stocken, och då är det väl icke skäl, att genom en lagstiftning, som den föreslagna, göra en dylik hushållning omöjlig.
Samme talare har äfven omnämnt, hurusom en BondeSl:s ledamot vid en föreg:de
Riksdag yrkat förbud mot utförsel af sparrar från de norra orterne.
Denne ledamot har nu fått sin önskan upfylld, ty då en tull af 32 sk. bestämmes å en vara, som ofta icke kostar mera än 16 sk., måsteman väl få anse denna tullsats som ett förbud.
Möjligen var den hedervärda ledamoten blund de sågverksegare, som, enl. hvad man ser af K.
Proposm, yrkat en sådan bestämmelse.
Ett sådant yrkande kan hafva det naturliga skäl, alt, om trädet icke hugges till balk eller sparre, det försågas till plankor eller bräder, och månne denna sednare behandling af träden sparar skogen mer, än den förra.
Slutligen anhåller jag att få bemöta några yttranden af Frih.
Han har tillkännagifvit, att K.
M. hyst stor benägenhet att föreslå II.
St. borttagande af de nuvande förbuden å vissa artiklar, men hyst betänklighet dervid serdeles af det skäl, att, om förbuden borttagas och skyddstullar i stället antagas, man likväl sett, att vid hvarje Riksdag nedsättning i tnllsatserne gemenligen yrkats, och osäkert vore hvarthän sådant möjligen kunde leda.
I detta afseende torde väl erfarenheten hafva något vitsord.
Vi erinra oss nemi. den lid, då bomullsgarn, socker och porslin voro till införsel förbudne, men icke destomindre hafva dessa näringars idkare efter förbudens borttagande gått betydligt framåt, oaktadt man förespeglade oss deras undergång.
Porslins-fabrikerne, som sednast förlorade det onaturliga skyddet, hafva på kort tid efter förbudens uphörande gjort förvånande framsteg.
Hvad åter angår landtbruket, så hafva visserligen ganska betydliga nedsättningar i tullen blifvit gjorda, men jag betviflar, att man med fog kan klaga öfver allt för låga priser å jordbrukets alster.
Man har för oss framhållit det framtidslöfte, som ligger i K. M:s Nåd. begäran det R.
St. ville utsätta enventuella tullsatser å nu till införsel förbjudna artiklar.
Om jag icke misstager mig, tillkännagaf K. M. vid 1840 års
Sin önskan, att eventuella tullar mätte af R.
St. bestämmas å de artiklar, hvars införande i Riket då var förbjudet, Den 11 Januari. 131 i händelse K.
M. skulle finna skäligt, alt borttaga förbuden; men som större delen af dessa förbud ännu qvarstå, synes mig, att vi ingalunda, såsom Hr Gripenstedt yttrat, af K. M:s vid denna Riksdag i detta afseende gjorda antydan hafva mera att förvänta än för 14 år sedan, likasom, att icke heller denna antydan leder till lösning af frågan.
Jag anhåller att få erinra Frih.
Raab, alt jag ifråga om exporten af ungskog från Rlekinge och norra Småland tydligen tilläde läckten.
Dessa läckten medtaga skog ännu mera än spanar.
Jag har sjelf sett de oerhörda exporterne från Ronneby; hvarthän de gått känner jag ej, men väl att de hafva gått.
Hr Gripensfedts anförande har erinrat mig om en omständighet, hvilken jag i mitt förra yttrande förbigått och nu anhåller fä tillägga.
Han har nemi. sagt, att
Regeringen vill begagna tillfället att genom traktater med främmande makter göra de jemkningar, hvartill allmänna handelsförhållanden kunna föranleda.
Jag föreställer mig att sä jemväl skall ske; men månne det icke vore skäl att för en handelsförbindelse med t. ex. Ryssland spara på nedsättning i tullen å smör och ved, intilldess man erhåller någon ersättning för en dylik upoffring.
Nu deremot vill Regeringen göra eftergifter i tullsatserne utan att landtmannen i något afseende härför hålles skadeslös.
Mörner, Carl Göran Detlof: I anledn. af Frih.
Raabs sednaste yttrande anhåller jag att få tillägga några ord till hvad Hr Gripenstedt redan anfört.
Frih:n yttrade nemi. att han icke funne något serdeles betryggande i den slutmening, som i den K.
Propos:n förekommer, derföre att fråga om eventuella tullar redan vid föreg:de
Riksdagar blifvit framställd utan att sådant ledt till förbudens uphäfvande.
Vid närvande tillfälle bör likväl frågan om hvad med tullens reglerande står i sammanhang i sin helhet tagas i belraktande. K.
M. har nemi. gjort framställning icke blott om eventuella tullars fastställande på sådane artiklar, hvilkas införsel nu är förbjuden, utan äfven genom förslaget om ett tillägg till 61 §:n Reg.F. sökt bereda möjlighet dertill att, om förbuden borttagas de tullbestämmelser, som i afseende på de med förbud förut belagda varorne kunna göras, må kunna försäkras om ett längre bestånd, än dem enligt författningen tillkommer.
Häruti innefattas något mera, än hvad vid föregule tillfällen blifvit af K. M. framstäldt.