Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten utöfvar öfver alla s. k. underdomare och liela den uppväxande domarepersonalen, hvarigenom lycksökeiiet, hvaröfver man klagar, skulle blifva ännu större och följderna ännu svårare, om detsamma erhöll fast fot inom domarecorpsen.
Jag förenar mig på nu anförda skäl med Hr Rosanblad uti begäran om afslag å betänkandet.
Hr von H a r t m a nsd o r f f, A u g.:
Jag gillar icke Utsk:s förslag att borttaga assessorerna och göra Hofrätternas samtliga medlemmar till hofrättsråd.
Icke allenast hos oss af gammalt, utan äfven i andra länder, är det brukligt att uti »töne coilegiala verk, ja ti o. m. uti de mindre, emel - D c ii i B Juni f. ro. lan yngre och äldre ledamöter bibehålla olikhet både i lön och i värdighet.
Dertill finnes det goda skälet, att om man såsom nng kommer till collegii- eller hofrätts-bordet, så kan man vara belåten med ringare lön, och man hör, under fortgång i håde förtjenst och skicklighet, hafva uppmuntringar att vänta genom förhöjning både i lön och värdighet.
Den ökade lönen behöfves äfven derföre, att en äldre man vanligen är gift och har barn samt behöfver till deras uppfostran en större inkomst, än den unge och ogifte.
Att åt den unge mannen, då han inträder och blir assessor, genast gifva ali den lön och värdighet , sorn skall tillfalla honom under hela hans embetsmannabana — emedan de fleste stanna vid det embetet — vöre således visserligen hvarken billigt eller klokt liandladt af Staten.
I öfverensstämmelse med dessa grunder har jag under min embetsmanna-verksamhet sökt att bibehålla skilnaden mellan assessorer) och råd uti de collegier och verk, med hvilkas organisation jag haft att göra.
Löneskilnad mellan yngre och äldre personer, som hafva samma befattningar, iakttages äfven vid universiteten i andra länder, så att t. ex. uti Christiania hafva de äldre professorerne dubbel lön mot de yngsta, och jag vill minnas, att det är 4 gradationer bland dessa lärares löner.
Inom vår hank hafva de äldre commissarierne högre löner än de yngre, och sådant med rätta.
På de grunder, jag nu anfört, yrkar jag afslag å Utsk:s betänk, uti sednare punkten.
Jag nödgas äfven yrka det rörande den första 0111 vice-presidenls-embelenas indragning.
Vid Hofrätten i Skåne kan det vara likgiltigt, då han i början blott utgjorde en division, och äfven nu endast består af tvänne.
Men i så talrika embetsverk, som Svea och Götha Hofrätter bör någon bestämd person vara ordförande, när presidenten icke är tillstädes.
Då är det väl häst, att det icke heror på en tillfällighet af sjukdom eller andra hinder för dagen, 0111 den ene eller andre leder ärendena, utan att det finnes en viss embetsman, som befattar sig dermed.
Hermelins anmärkn., huruledes vice-piesidenterne kunna tillkallas än på den ena och än på den andra divisionen, är ock af stor vigt.
Det passar föga att tillkalla en yngling af Hofrättens underordnade betjening och adjungera honom, när de vigtigaste ärender, t, ex. lifssaker , förekomma.
Det synes mig vara både värdigare och riktigare att då tillkalla en äldre, erfaren och lagklok man för att göra rätten fullsutten.
Jag tror således, att betänk, äfven i delta hänseendet bör afslås.
Som jag icke var närvar, uti Ekon Ulsk , när della mål handlades, torde det tillåtas mig att framställa några anmärkutr mot Utsk:s deröfver afgifna utlåtande.
Jag för min del är visserligen af den öfvertygelse, att när en framtida organisation tnedhiu - Den 13 Juni i ', m. nes, sä kunna måhända vice-presidents-embetena i allmänhet vara öfverflödiga.
Jag skulle likväl icke se någon egentlig vinning uti att, förr än så sker, separat stryka ut vicepresidenterna uti Hofrätterna och låta dem sitta qvar uti de öfriga verken, då jag likväl är öfvertygad, att de egentligen behöfvas uti de hegge Hofrätterna, men deremot på de andra ställena aro mindre behöflige.
Dessutom finnas några omständigheter, som torde böra tagas uti betraktande.
Det är nemi. föreskrifvet, att under de fyra månaderna, då Svea och Götila Hofrätt hafva sina sommarferier, så skola presidenten och vice-presidenten sins emellan dela göromålen, så att alltid en af deni är närvarande.
Man fordrade fordom för anseendet af en så beskaffad domstol, som Hofrätten, att der alltid skulle finnas en chef.
Ett hofrättsråd knn visserligen fungera såsom ordförande, men det kan icke alltid blifva den äldste, emedan han är särskildt anställd på en af divisionerna och får icke derifrån aflägsna sig.
Det skäl, som för närvar, framstälies, och som visserligen bör tagas i betraktande, är, att de yngre ledamöterne visserligen arbeta med litet mera hopp örn bergning, om de hafva aspect att efter 5o års tjenstgöring få blifva presidenter.
På detta sätt hafva dessa presidents-löner blifvit ett slags pensioner, ehuru med full arbetsskyldighet.
Vice-presidenten i Götha Hofrätt anser jag vara alldeles omöjligt att kunna borttaga.
Här har varit fråga väckt att föröka antalet af Hofrätlens ledamöter, men man har ej velat göra det, och jag tror alt roan gjort rätt.
Skulle man deremot nu borttaga vice-presidenten, så inträffar det förhållande, att den enda person, som nu är tillgänglig att tillkallas på divisionerna, försvinner, och då nödsakades man adjungera uågon från notariebordet eller någon af fiscalerna.
Jag skulle således tro , att vice-presidents-ernbetena, ehuru jag icke bestrider, att de framdeles på alla ställen må tagas bort, när den nya organisationen blir verkställd, likväl tills vidare matie bibehållas i Hofrätterna, särdeles som jag uti dessa presidents-embetens särskilda indragning skulle se en ovilja mot Hofrätterna, hvilken de måhända icke förtjena, så länge man icke gör organisationen generel.
Säkerligen komma vacancer snart att inträffa, och naturens ordning förbjuder honom kanske snart alt fortfara med sin tjenstgöring.
1 afseende på hofrätts-ledamöternes benämning tror jag, i omvändt förhållande mot hvad Utsk. tillstyrkt, alt det vore vida bättre, om de alla kallades assessorer, än att de skulle kallas hofrättsråder.
Förhållandet är egentligen sådant, att det är 4 hofrättsråder, som hafva lön på slut, och de uro ordförande!* på de 4 divisionerna.
Man har sedan kommit derhän, att man, för att gifva ledamöterna en fördel i tur, upphöjer de äldre bland dem till hofrättsråder, så att det på hvarje division finnes ett hofrättsråd utom ordföranden.
Jag ser ingen fördel deruti, att den domare, som Den 13 J u n i f. m. u63 siller på nedersta-stolen, genast skall beklädas ined högsta värdigheten, roen anser deremot många skäl tala emot den nu föreslagna förändringen.
Om den antoges, så blefve derutaf en följd, att de personer, som blifva assessorer, genast skulle få betala en dubbel fullmakts-lösen, ty de skola då erlägga den efter hofrattsråds-lön och icke efter assessorslön.
Det händer visst nu att efter 3o å 4o års förlopp man belastas med tvänne fullmakter, nemi. på det sätt, att man redan löst en fullmakt, innan man blir hofrättsråd, men jag tror, att pluraliteten gerna låter detta beskattningssätt fortfara, och anser för öfrigt, att frågan om assessorernes upphöjande till hofrättsråder är af så liten betydelse, alt det för närvar, icke såsom en isolerad åtgärd bör företagas, och tror derföre, alt Ståndet nu skulle göra bäst att afslå betänkandet.
Allm, Besvärs- o. Ekon.Utskts betänk.
N:o 4^ blef af R. o.
Ånyo föredrogos och biföllos Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utskts, den io dennes, på bordet lagda belänkanden: N:o 46, i anledn. af väckt motion att befordringar till embeten och tjenster icke måga hindra embelsverkens förändrade organisation; N:o 47) ’ anledn. af väckt motion om iakttagelser vid utnämningar till riddarevärdigheter.
Besvärs- och Ekon.U(sk:s den 10 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 48, om befordringsrätt för läkare, som äro antagne för sjukvården inom mindre samhällen på landet.
Frih. Cederström, Jacob: Enskilde läkare, i händelse de äro competente, d. v. s. promoverade doctorer eller chirurgiae-naagistrar, må då genast kunna prakticera.
Dertill hafva de redan genom medicinal-författningarna fullkomlig rättighet och äfven till befordran hvar och en i sin väg.
Utskts förslag, att läkaren skulle hos Sundhets-colhm anmäla sig för att erhålla betyg öfver sin competence, anser jag vara högst märkvärdigt.
Sundhets-colkm har icke någon yttranderätt öfver deras competence, annorlunda än att granska de examensbetyg, hvilka de från academicn medföra, och dessa bestämma hans befordringsrätt.
Om en graduerad läkare får tjenst hos någon enskild person eller Corporation, såsom t. ex. vid bruk, så hindrar det honom icke att vid annan läkaretjensts tillsättande vinna befordran dertill.
Om han deremot icke är competent, så lärer han väl icke blifva det mera, om Sundhets-coII:m lemnar honom betyg deröfver, och detta blir följden, ifall han icke vid academien har aflagt erforderliga specimina.
Jag anhåller om afslag å betänkandet. *64 D e ii i3 Juni f. m.
Detta betänk.
Ilar Ulsk. alldeles enhälligt beslutat att föreslå på den goda grund, att dessa läkare nu äro vida iner tilfbakasitte, än de i anseende till viglen af deras befattningar borde vara
Det är visserligen sannt, att de kunna anmäla sig såsom sökande lill andra läkarebefattningar, om de äro promoverade doctorer eller chirurgiae-magistrar, men så länge de hafva enskild tjenst, hafva de icke rättighet att beräkna någon tur.
Förhållandet är likväl, att den enskilda tjensten oftast beslår uti att vara anställd hos en menighet, vid någon större fabrik eller i någon enskild socken.
Då sådana läkare stundom hafva sig uppdragen sjukvården om 6 ä 7000 menniskor, så har man ty< k t alt det icke vore obilligt, om de skulle erhålla samma rätt till tur och befordran inom lakare-corpsen, sorn de, hvilka äro anställde i en mindre stad med allenast 2 h 3no innevånare.
Detta är hvad sjelfva saken betrntfar, oell kan jag icke medgifva, alt betänk, bör i detta afsei nde afslås.
I livad det åter angår, att Sundhets-collim skulle yttra sig 0111 desse lakares competence, så hafva vi. lika med en, uti Ulsk. deltagande, ganska känd läkare, fattat det beslut, alt de, i likhet med de i Statens tjenst anställde kikare, skola vara skyldige att visa sig hafva fullgjort erforderliga prestanda, d. v. s., att i Sundhels-colhm visa sina betyg oell af detta collegium ska tfa sig ett bevis, att de äro competente, med full tur och befordringsrätt.
Sundhets-collun lior deröfver så mycket mera yttra sig, som en sådan läkare, ifall förslaget antages, får en hel hop nya befattningar utöfver dem han nu har.
Han skali äfven stå under Sundhets-collegii befäl vid alla de tillfällen, då colbm behöfver anlita honom och hans hjelp är oumbärlig, såsom vid allmänna farsoter.
Dessa tvanne villkor har Ulsk. ansett nödigt att stadga, för att icke gå andra läkare för nära, och jag tror dem verkligen vara nödvändiga.
Jag får äfven upplysa, att en väl känd läkare inom Utsk. finner dem nödvändiga, om den föreslagna rättigheten skall medgifvas, och äfven denna rättighet gillades af honom, då han medgaf, att den var af behofvet högeligen påkallad.
Jag får således anhålla om bifall till betänkandet.
Jag hör, att en läkare, ledamot af Utsk., varit närvar, och deltagit i öfverläggningen rörande detta ämne, samt tillstyrkt det beslut, hvaruti Utsk. stannat.
Det förundrar mig, att icke medicinal-författningarna då varit till hands, för att gifva vid handen, huru det vid läkares befordringar tillgår.
Det är nemi. icke inom läkarecorpsen, att, såsom inom andra corpser, 3:ne uppföras påförslag, utan om 20 söka, så upptager Sundhets-colhm alla 20 i den ordning, ansökningarna inkommit, och derefter yttrar sig Sunhets-collun om hvilken af de sökande, som coll:m anser D c n 13 Juni f. m. anser tje 111igast att utöfva det embete, som är i fråga.
Nu, mine herrar! följer det af sig sjelft, att om en person visar sig vara berättigad att utöfva läkarekallet, så liar lian också eompetence att söka och, på grund af sitt examensbetyg, rättighet att fordra att, dä hans ansökan inkommit, såskall collini pröfva, icke på grund af hans tjensteår, utan på grund af den kännedom, sorn colltin förskaffat sig om bans personliga duglighet till den tjenst, som är i fråga, huruvida lian bör af colkm reconimenderas eller icke.
Collrm afstyrker ingen, utan uppger blott den, som enligt collegii tanke är tjenligast att utöfva befattningen.
Jag kan icke finna, att Utskrs betänk, skulle leda till någon vigtig följd för framliden.
Hvad det beträffar, alt läkarne skulle blifva för-, bundne att af collrm låta sig användas vid farsoter, så är detta stadgande alldeles öfverflödigt, emedan de redan dertill förbundit sig uti den ed, som de aflagt, då de blifvit läkare.
Jag tager mig endast friheten att besvara Frih.
Cederströms anmärkn., att icke 3:ne uppföras på förslag till läkaretjeuster.
Jag vill blott upplysa, luiru det tillgår i den commun, der jag bor, och som föranledt milt beslut inom Ulsk.
Der och på flera andra ställen, hvarest sockenläkare finnas, utser socknen, enl. reglementet för dess läkare, 3:ne personer och öfversänder deras ansökningar till Sundhets-colkm, som skall uppföra dessa 3:ne på förslaget, och yttra sig hvilken af dem, som collrm anser vara skickligast.
Detta innebär för socknen en säkerhet att erhålla den skickligaste af de 3:ne utsedda.
Om det deremot inträffar, att collrm anser dem vara lika skickliga, så väljer socknen en af dem till socken läkare, som då endast får ett protutdr., som innehåller, att lian är nämnd lill sockenläkare.
Vid samma tillfälle förbinder lian sig äfven att gå Konungens Bef:h:de tillhanda, när han påkallas, äfvensom att till Sundhets-collrm inrapportera när smittosamma sjukdomar inträffa inom communen, att ansvara för vaccinationen etc.
Hans tur och befordringsrätt är ingen, ehuru lian ej kan förhindras att söka, om han så tycker.
Jag vill blott tillägga, att det finnes communer och deribland äfven den, inom hvilken jag bor, hvarest sockenläkarne äro så väl lönta, att de icke behöfva söka något annat, och derföre anser jag för communens säkerhet nödvändigt, att de läkare, som söka en sådan tjenst, hafva ett intyg af Sundliets-co!l:m, att de äro competente.
Jag anhåller således om bifall på Utsk:s betänkande.
> Frih.
Jemte det att jag till alla delar biträder hvad Frih.
Hamilton och Hr Westfelt yttrat, vill jag tillägga några ord. 8 H. 34 aGG Den 13 Juni f. tn.
Cederström liar yttrat sin förundran deröfver, att den läkare, sorn vi räkna bland Ekon.Utskts ledamöter, icke upplyst om nicdicinnl-författningarnas stadganden i detta afseende; men jag skulle tro, att Ekon.Ulsk. i sina önskningar icke är bundet af de författningar, som nu linnas, utan betänk, går just ut på att få en författning, som skulle berättiga enskilda corporationers läkare att få beräkna tur.
Det är äfven sagdt, att det skulle innebära en inskränkning uti rättigheterna för läkare-corpscn Jag anser tvertom, att del voie ganska förmånligt lör läkare-corpsen; ty ju flera tjenster, som tillskapas, ju fördelaktigare synes det böra vara för dem, som egnat sig åt denna corps.
Jag får således tillstyrka bifall på det ifråga var. belänkandet.
Det förhåller sig med upprättande af förslag till läkareplatser uti Kronans tjenst, så, att alla de sökande, som halva befordringsrätt, uppföras af Sundhets-coiltm efter deras ålder i t jonsten, eller med ett ord, elter deras tjenstår; och slutligen yttrar sig Sundhets-colbm, hvilken bland de sökande det anser för den skickliga-sle till tjernsten.
Om bland de sökande en del hafva tjenstår och andra icke, så är det klart, att de, sorn inga hafva, icke komma i fråga, förrän de öfriga brista.
Det är således af vigt för läkare att fä räkna tjenstår, och vore det icke förhållandet, så skulle hvarken läkare komma in nied ansökningar derom eller menigheterna särskildt åt dem begära någon sådan fördel; dylika ansökningar vore då öfverflödiga.
Nu inkomma likväl menigheterna sorn oftast dermed, och jag har, såsom statssecreterare, föredragit flera sådana, men dem vanligen i tind. afstyrkt.
Skälet dertill har varit detsamma, för hvilket jag nu afslyrker Ut.kts betänk.
, nemi. att läkares löner på stal öfverhufvud aro så ringa, att menigheterna betala sina vida bättre.
Men nu finnas likväl vissa läkarebeställningar i Kronans tjenst, hvilka i afseende på stationerna äro ganska förmånliga, hvarföre läkarne för deras möjliga erhållande äfven gerna vilja beräkna Ijensteår.
Om nu äfven enskildes eller menigheters läkare finge beräkna samma förmån och derjemte åtnjuta bättre löner, såsom händelsen vanligen är, så skulle Kronans tjenster blifva sämst besatta, emedan de skickligaste lakarne sökte sig dit, der de hadej de största fördelarna.
St. bibehålla de skickligä läkarne för Kronans tjenst, så böra de icke anhålla hos K.
M. om tjensteår för privata läkare.
Vilja de deremot låta Staten hålla till godo nied de sämsta, så bör Utsk:s förslag bifallas.
En annan utväg finnes dock, nemi. den, om StatsUtsk., som sparat på så mycket annat, vill föreslå högre löner åt läkare i Kronans tjenst och derigenom bereda dem högre eller lika förmåner med enskilda läkare.
Men som oundgängligai e behof finnas, åt hvilka StatsUtsk. vägrat anslag, så hemställer jag, att detta betänk, måtte afslås.
D c ii 13 Juni f. m.
Den siste talarens utlåtande, rör:de ansökningar 0111 competence, hvilka af lakarn stundom blifvit gjorda men lins K. \1. alslagna, ar ett ytterligare bevis på att sådana ansökningar ieke grundat sig på kunskap om medicinal-föi fattningarna och kännedom om befordringsrätlen i denna väg.
Hade de baft kännedom derom, så bade de alldeles ieke dermed inkommit, emedan befordi ingsrätten ieke kunde derigenom på något sätt utvidgas.
Från den stund doelorei ne blifvit piomoverade ocb aflagt eden, likasom när de tagit chirurgi;e-magistergraden, m. m., från samma stund äga de enl. medicinal-författningarna tur och befordringsrätt till alla möjliga läkaresysslor inom Riket.
Jag kan derföre ieke begripa, hvarföre de särskildt skulle bos K.
M. begära befordringsrätt, så framt de fullgjort alla de speciminn, som äro föreskrifna, och af Sundhetseolllin ei hälla bevis 0111 deras competence, och tror icke heller, att följden blefve annan, an att Sundhets-col!:m, i händelse till följe af den nu föreslagna skrifvelsen dess yttrande begärdes i ämnet, hänvisade till den § i medicinal-författningarna, sorn betryggar rättigheten till befordran för hvar och en, som genom examen m. m. vunnit competence.
Förhållandet är mycket olika uti olika landskaper.
En del hafva endast fä städer, och nöden tvingar dem att förse sig med läkare.
Det finnes bruk, hvarest antalet af folket uppgår nästan så högt, som uti smärre stader, men de kunna icke på laglig väg få läkare på stift.
Likaså är förhållandet med andra corporationer inom districter, som hafva längre viig till städerna.
Det har hittills varit brukligt, att sådane läkare icke äga någon befordringsrätt.
Detta är erkändt, men huruvida det är billigt, lemnel' jag derhän.
Jag betvifla!' det, ty tjenst utan lön måste icke vara något, som bör beläggas med straff, ulan rättigheterna för en läkare, som arbetar utan lön, böra vara lika om icke snarare högre än för en annan, som åtnjuter lön för sitt arbete.
Jag måste derföre ställa mig ibland de herrar, som talat för betänk , och får nu begära bifall på detsamma, isynnerhet som jag känner, att nödvändigheten alt söka läkare inträffar på ganska många ställen, der icke läkare på stat finnas.
Jag anhåller endast att få med några ord bemöta elt yttrande af Hr von Hartmansdorff.
Han uppgåf såsom skäl, hvarföre han afstyrkt de inkomna ansökningarna om befordringsrätt för läkare, an-dällde hos enskilda corporationer, alt Kronans löner voro i allmänhet små och att sådane personer önskade att behålla sina ar, för att, i händelse någon god plats blefve ledig, de kunde vara i tillfälle att erhålla en sådan.
Derpå synes icke något annat svar behöfvas, än att Sundhels-colbm kan recommendera hvilken de finna böra äga företräde.
Salunda står det all - aGS D c 11 i3 Juni f. m. lii) i deras skön alt företrädesvis befordra vissa, som tjenat för en mindre lön i Kronans tjenst.
Ett annat yttrande af Hr von Hartmansdorff var det, att han fruktade, att, om Utsk:s förslag nntoges, följden skulle blifva, att Kronan fick de sämsta oell den enskilde de bästa läkare.
Jag skulle önska, att alla fingo lika goda läkare, men om det icke kan låta sig göra, så anser jag det vara lika illa det ena, som det andra; ty om corporationer med 6 å 8000 menniskor anskaffade för sig en enskild läkare, så vore det lika illa, om han icke kunde sköta sjukvården inom denna menighet, sorn om en Kronans läkare icke kunde besörja den sjukvård, sorn blifvit honom anförtrodd.
I allt fall äro Kronans läkare icke andra än de, sorn få sin lön på stat, och deras förbindelser äro alldeles enahanda med andra läkares, nemi. att sköta sjukvården.
Jag är hufvudsakligen före kommen af den siste värde talaren.
Jag hade blott velat göra den anmärka, vid Hr von Harlmansdorffs yttrande i afseende på Statens och enskildes läkare, alt, då jag nämner Statens läkare, så menar jag med Statens alla medborgare i Staten.
Således måste väl elen ena delen af Staten hafva samma rättighet lill god läkarevård, som den andra.
Skulle det väl vara rättvist, att en del af dessa medborgare, för det rle olyckligtvis icke råka att bo kring den ort, der Kronans läkare är stationerad, derföre skulle anses vara mindre berättigad att åtnjuta samma läkarevård ?
När jag sålunda betraktar saken, kan jag icke se, hvarföre den ene läkaren skall njuta tur och befordringsrätt framför den andia.
Jag yrkar bifall lill betänkandet.
En värd talare har yt trat, att det vöre lika illa, om den enskilde läkaren vore skral, sorn om delta vore förhållandet med Kronans läkare.
Jag anser väl icke i allmänhet den ene medborgarens lif mindre dyrbart än den andres, men måste likväl göra skilnad på läkarne, af skäl, som jag förmodar alt begge de värde talarne skola godkänna.
En läkare, som åtföljer ett regemente i fält oell der skall i en hast förbinda de sårade samt sedermera sköta dem linder brist på de flesta förnödenheter, mäste, 0111 det är möjligt, genom sin egen skicklighet ersätta saknaden af så mycket annat för alt rädda deras helsa och lif, hvilka ofta för ögonblicket äro för fäderneslandets öden afgörande.
Bör man då ej göra skilnad på en sådan läkare och på en enskild, som i fredens lugn och med tillgång på alla förnödenheter sköter sina sjuka?
lidet ej mera skäl alt hafva en god läkare i fält och en mindre god hemma?
Jag öfverlemna!- delta till herrar krigares eget besvarande.
På samma sätt förhåller det sig med ett annat slags läkare, nemi. provincial-läkune, hvilkas göromål icke blott Den 13 Ju n i f. ni. bestå uti de sjukas botande, utan jemväl i undersökningen af dolda dödsorsaker, förgiftningar oell annat dylikt.
Månne det icke behöfves en större grad af skicklighet lill sådana lön, hvarpå äfven de anklagades lif kunna bero, än till att bota patienter, hvilkas åkommor till största delen äro af vanlig beskaffenhet ?
Om nu äfven delta förhållande icke kan af mina värde motståndare bestridas, så skulle jag hoppas, alt de medgifva företrädet åt Kronans läkare.
Om än It. o. Ad. skulle sätta det enskildta framför det allmännas tjenst, så är jag likväl öfvertygad, att K
M. icke gör det, och att det i hänseende till utgången kan vara likgilltigt, om vi till K.
M. ingifva en oriktig önskan.
Men jag skulle önska, alt det ej gjordes af R.
St., aldraminst af detta Stånd, hvars förmåga alt bedömma det allmännas behof i detta hänseende bör vara aldrastörst.
Hr von Hartmansdorff har åberopat e xemplet af regementsläkare, hvilkas skicklighet under krig är af vigt.
Jag ber att dervid få erinra, hvad Hr von Hartmansdorff nyss sade, nemi. alt de skicklige skulle söka sig till de enskilda, derföre att lönen hos dessa var större, men att de vilja bibehålla sin lur och befordringsrätt, för att kunna ingå uti andra bättre lönande befattningar uti Kronans tjenst, när de blifva lediga.
Vidare har Hr von Hartmansdorff nämnt om provincial-Iäkares skicklighet.
Jag får erinra, att betänk, just innehåller ett villkor, att de enskilde läkarne skola åläggas alldeles samina medico-legala besigtningar, som åligga provincial-läkare.
Vidare tager jag mig friheten alt anställa jemförelse med stadsläkare.
Det vore ju enahanda förhållande med dem, att de tilläfventyrs skulle sätta sin enskilda fördel framför Statens.