Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru vill nu deri värde ledamoten förena sin framställning om förslaget att återsända en sådan anmälan med begäran att få från Utsk., icke en anmälan 0111 anmärkntr, nej, ett allmänt omdöme, ett omdöme öfver Slyrelsen i allmänhet, alldeles icke omnämndt i 107 §:n fieg.F:n, som dock efter den 83 §:n i samma grundlag efter ordalydelsen skall tillämpas?
.lag bestrider lagligheten af den af Hr Professorn begärda propos till återremiss, hvaruti flere ledamöter med honom instämt; Ständernes rätt förbehållen att pröfva de anmärkte rådgifvarnes förhållande, i den ordning som §:n tydligen bestämmer.
Här har blifvit yttiadt denna dag af Frih. Rantzou, att Utsk. borde åläggas att utreda anledntn till den oro och obelåtenhet med Styrelsen, som visat sig sä före, som under riksdagen; och på sådan grund har lian instämt i deras begäran, som yrkat återremiss, synnerligen på grund af Hr Cederscbjölds, efter hans tanke, fullständiga argumentation.
Jag känner icke af Riksd Oidnts 2g § något åliggande för Con^t Utsk. att befatta sig med utredning af anledningarna till oro och obelåtenhet med Styrelsen.
Att yttra sig om något annat än denna §, hvari Utsk:s functioner bestämmas, vore icke mer och icke mindre än revolutionärt, och skulle förflytta
Utskts ledamöter under den ansvarighet af tilltal, som 1 10 §:n Reg.Ftn lemnar Ständerna rätt att besluta.
I samma stund, som ett sådant Utsk. som Const.- Utsk., med förgätande af de functioner lagen för dess verksamhet bestämt, ger sig in att blifva en politisk myndighet, som vill leda opinionen för eller mot Regeringen, för eller emot lagarnas rätta tillämpning, — i samma stund inträder Ständernes skyldighet att öfverlemna Utsk:s ledamöter till åtal inför laga domstol.
Hr Hjerta har i dag yttrat, att om också Const.Utsk. icke anmält någon anmärknts-anledn. mot Statsrådet efter 107
Den 3 Juli f. ra. 107 §:n; så skulle taflan af Riksrätts-målen vara tillräcklig att för Ständerna medföra anledn, att begära rådgifvarepersonalens skiljande från embetet: detta målte vara en förflugen ide'e, bärrörande deraf, att den värde ledamoten förbisett möjligheten för Ständerna att få yttra sig om sådant, derest icke Utsk. anmäler att anledn. förefinnes i sådant fall.
Jag har velat upptaga detta, för att visa hvad det vill säga, att i en anmälan efter grundlagen inflicka frågor på sidan om grundlagen, hvilka densamma icke tillåter; och jag öfvergår, i anledn. af detta Hr Hjertås yttrande, till det af Gr.
Anckarsvärd i förra plenum framställda, nemi. att han icke kunde begripa, huru man kunde göra sig jäfvig, genom att man yttrade sig i anledn. af de punkter, som finnas upptagna som remisser till Riksrätt.
Hr Grefven till i3 cap. 1 §:n Rätteg.b:n; der kan han få veta hvad laga jäf vill säga; der kan han finna, att den, som i förväg yttrar sig i ett ämne, icke mer är ojäfvig att som domare öfver saken sitta; och det kunde man här ledigt göra öfver alla dessa 3i punkter.
Frölich har i dag yttrat en hemställan till Ståndet, åsyftande, — icke, efter hvad jag vill förmoda, att skrämma, ty så lätt skrämda äro vi icke, — att Ståndet ej måtte göra sig delaktigt i den allmänna gäsning, som skall råda i sinnena, derigenom att icke behjerta densamma och begära entledigande af en af honom uppgifven rådgifvare, Statsministern Frih.
Stjerneld; och han har derjemte ställt till Ilr Bjerta en pathetisk uppmaning att förklara en artikel i dess tidning.
Mine herrar! det är icke efter ljuden utom detta Hus, som Huset bör handla, då frågan är att tillämpa grundlagarna; stormen utanför ma vara stark eller ingen, så hör det mannen till att besluta enligt lagen och förakta allt som omgifver honom.
Hvad tidnings-artikein beträffar, förmodar jag, att den ej kan blifva föremål för något Ståndets beslut; emedan det finnes lagar och åklagare i landet, som kunna beifra hvad som i rätter ordning bör upptagas och beifras; men det är under folkets och Ständernes värdighet att upptaga tiden i Stånden med dylika framställningar.
— Jag slutar med den önskan, att R. o. Ad. ville besluta alt lägga till handlingarna Const.Utsk:s mern.
N:is i3 och 17, och derefter skrida till beslut, huruvida Ståndet finner Rikets väl kräfva att ingå till Konungen med skriftlig anhållan, alt Han från innehafvande embeten måtte skilja den eller dem, på hvilka Stäuderne finner tillämpning af 107 §:n böra äga rum bland dem, mot hvilka anmärkn.T blifvit gjorda.
Jag står hos Frih.
Cederström i stor förbindelse, då han haft den godheten alt upptaga ett yttrande af mig i sista plenum, som troligen 9 H. 31 De n 3 J u 1 i f. in - matte varit ganska ofullständigt, då det kunnat gifva Friherren anledn. till de slutsatser, hvartill han derifrån sökt komma mot betänk , Const.Utsk. och mig.
Frih:n upptog med en obeskriflig begärlighet den tilldragelsen inom Const.- Utsk., att några namn, dels genom misstag hos cancelliet, dels i följd af tryckfel, hade blifvit oriktigt, alldeles icke, eller illa observerade i betänkandet.
Att jag, på grund deraf, yttrat som ett bevis på huru lätt Utsk. gjort sig skyldigt till den tillvitelsen, att Utsk. skulle handlat med afseende på personliga känslor af hämnd och Gud vet hvad annat som i sista plenum derom anfördes; så får jag till Frihtns tillfredsställelse förklara, alt vid hvarje fall, då en anmärkn. i Const.Utsk. rfrågakommit, har den anmärkte rådgifvarens namn influtit i dagens prot., antingen som tillstyrkande, afstyrkande eller stillatigande, men utförandet af rådgifvarnes namn i noterna till betänk, har blifvit öfverlemnadt till cancelliet; och med den sakkännedom, som Frih;n äger om behandlingen af så beskaffade mål, torde det icke lämpligen kunna begäras af Utsk. att annorlunda än som skett, genom ett lemnadt förtroende till betjeningen inom Utsk:s cancelli, tillse att namnen infördes i betänk. och vid collationeringen observera att namnen blifvit behörigen iakttagna.
Jag tror likväl, att anmärkntn för öfrigt är af så litet ingripande natur, att den verkar till ingenting, isynnerhet som det visat sig, att inga olägenheter deraf uppkommit, ehuru visserligen jag, likasom Utsk:s cancelli, hade önskat att dessa felskrifningar icke kommit att äga rum.
Hvad Frihms yttrande i öfrigt angår, anser jag mig icke böra ingå i någon vederläggning deraf, såsom dessutom mest riktädt mot Hr Cederschjölds anförande.
En annan värd talare, Hr von Hartmansdorff, har troligen menat mig med den Grefven på denna sidan, hvilken yttrar sig efter ett stående formulär.
Jag vågar ingalunda, i likhet med Hr von Hartmansdorff, stödja mig på tron om R. o. Ad:s uppmärksamhet för mina långa anföranden, för att begagna den till att ytterligare taga tiden i anspråk, och utber mig således endast i afseende på
Hr von flartmansdorffs yttrande få förklara, att jag aldrig, och ingalunda tilltrott mig en sådan rikedom i ordställningar och synnerligast på förändringar i åsigter, hvaraf han är mäktig.
Hvad beträffar formuläret, som Hr von Hartmansdorff behagat kalla det sätt, hvarpå jag yttrar mig, att det skulle räckt från 1815 till nu, och vara passande både i fråga om skjuts, r8i2 års författning, 107 §:n och Gud vet allt hvad talaren nämnde, hvartill det vore passande; så får jag för min del säga, att om jag icke ager den lyckliga gåfvan, som Hr von Hartmansdorff, att omvexla med att ömsom trötta Huset och ömsom uppväcka den munterhet, som dess spetsiga anmärknrr någon gång kunna föranleda, beklagar jag mig icke öfver bristen på denna förmåga; ty det är osäkert, Den 3 Juli f. m. 243 om jag lunde använda den med det fog, som behöfdes i anseende till Hr von Hartmansdorffs nog egna framställningar.
Klockan lider nu till 3; om jag skulle begagna mig af min rättighet att uppehålla R. o. Ad. med alt ånyo genomgå mina anteckningar öfver de gjorda anmärkntna, och söka försvara Utskts betänk.; så fruktar jag att Huset icke med mig skulle hafva samma öfverseende, som med Hr von Hartmansdorff, i anseende till att föredraget blef mindre angenämt och mindre behagligt, hvarföre jag inskränker mig till hvad som redan är sagdt, under förklarande att jag, i anseende till det blifvande resultatet af denna öfverläggning, helt och hållet instämmer i den åsigt som Gr.
Frölich yttrat.
— I afseende åter på frågan om den tidnings-artikel, hvarom Gr.
Frölich ordat, så instämmer jag med de ledamöter, som trott saken icke tillhöra Husets bedömmande; och jag gör det så mycket hellre på den grund, att om jag skulle instämma i något klander eller ingå i någon slags censur öfver ifrågavar. tidnings-artikel, skulle jag hafva påtagit mig ett godkännande af en otalig mängd andra, hvilka jag ingalunda godkänner, lika litet som jag godkänner eller underkänner denna eller någon annan.
Jag afstår nu från allt vidare yttrande i saken, då jag anser det vara ändamålslöst och icke kunna inverka på någons öfvertygelse hvad som vidare kan anföras i afseende å detta betänk., och troligen hvar och en bestämt sin voterrs-sedel, sådan den kommer att blifva.
Jag hade ämnat att icke deltaga i discussionen öfver förevar, ämne, men några särdeles djupt skakande målningar i sista plenum hafva föranledt mig att begära ordet för några allmänna framställningar.
Min mening är hvarken att klandra eiler ifrigt försvara det s. k. systemet; jag afser egentligen alt upplysa frågan från en sida, som hittills icke under discussionen varit vidrörd, emedan det icke plägar skada, alt en sak betraktas från flera än blott en punkt.
Här talas om ett systeme, här klandras delta systeme.
Mine herrar! finnes det blott ett systeme?
Jag har upptäckt två.
Det är det hittills ovidrörda systemet, som jag vill karakterisera, för att deraf draga några enkla slutsatser med hänseende till det klandrade systemet.
Det är nära lika gammalt som vårt statsskick, nära lika gammalt som oppositionens systeme.
Jag gör, som jag förmenar, oppositionen rättvisa, då jag tillräknar henne ett systeme; det kommer troligen alt visa sig, att icke någon särdeles conseqvens deri kommit i fråga, men jag vill först försöka en kort framställning om detta systemes natur och egentliga färg.
Vi minnas nog i många afseende!) med saknad en här allmänt vördad, redan hädangången ledamot, en bland de verksammaste och aktningsvärdaste af detta
Hus; jag har 244 Den 3 Juli f. ta. delat med honom åsigter i finance-frågor, jag har vördat honom som en ledare i dem, och har icke att förebrå mig att ensidigt hafva deltagit i de ärenden, deri jag af honom kunnat upplysas; jag har sökt följa honom, erkännande hans förtjenster, men jag har icke kunnat följa honom i fråga om bedömmandet af vårt statsskick och det systeme af opposition, hvarför han ställt sig i spetsen, isynnerhet vid 1815 och 1818 årens riksdagar, —jag menar den värde Gr. von Schwerin.
Det var han, som här första gången uppträdde med den sats, att Sverige var genom sin constitution ungefärligen på samma punkt som England.
Det är nogsamt kändt, att han hade en stor förkärlek för den Engelska statsförfattningen, och det är likaledes nogsamt bekant, att han sträckte den ända derhän, att han trodde den Engelska formen vara nedlagd i våra grundlagar.
Det är derifrån, mine herrar! som oppositions-systemet daterar sig.
Detta systeme har gått ut på att bevisa i ord, och så långt möjligt varit i handling, att Sverige ägde redan ett ministerielt systeme, nemi. ett ministerielt styrelsesätt, der ministrarne äga fullständig politisk myndighet, jemte den administrativa makten.
Ur denna synpunkt har Regeringsmaktens motstånd mot detta systeme blifvit bestämdt.
Det är detta motstånd, mine herrar! mot oppositionens systeme, (ett systeme, icke grundadt på våra grundlagar, hvilket man länge framställt, och hvari man slutligen lyckats, som vore Regeringen stadd på en väg att icke vilja följa grundlagarna, utan styra emot desamma,) som Regeringen måst iakttaga, ehuru Svenska folkets senhet att icke vilja mycket hastigt låta påbörda sig tänkesätt, har gjort att det åtgått nära ^-tdels sekel, innan vi kommit på den punkt, der vi oss nu befinna.
Mången är, genom de dagliga ropen om bristande systeme hos Styrelsen, redan, om icke öfverlygad, åtminstone öfvertalad att tro, att här blifvit styrdt tvert emot grundlagarna; detta sätt att gangrenera, att kasta en kräfta i djupet af folkets tänkesätt, har utgjort oppositionens systeme.
Genom detta förhållande har Styrelsen blifvit föranledd att ställa sig på försvarssidan; och all den overksamhet, all den oförmåga man förebrår
Styrelsen att åstadkomma landets utveckling i hvarje af administrationens utgreningar, har sin grund i det defensiva läge, hvaruti Regeringen blifvit kastad.
Dess förnämsta pligt har varit att styra efter grundlagen, men då man det ej velat, fordrar billigheten att äfven den omständigheten inkttages.
Att detta icke är en fiction af mig, utan att denna plan verkligen finnes, skall jag bedja att få bevisa genom en auetoritet, som kanske icke är så alldeles jäfvad af dem, som öro af motsätta tänkesätt med mig.
Vi påminna oss, att inom detta
Hus varit många strider mellan oppositionen och Konungens rådgifvare; vi påminna oss, att 4 §:n Pieg.Fm, der det s. k. allenastyrandet förekommer, utgjort ett af hufvudmomenterna för Den 3 Juli f. m. a45 dessa strider; vi påminna oss detta, säger jag, ganska lifligen, och jag ber att få läsa upp en kort framställning från en auetoritet, och att R. o. Ad. med tålamod ville åhöra mig på ett pär minuter.
”De fleste af våra läsare erinra sig utan tvifvel ett uttryck om "det constitutionella lifvets första menlösa dagar, ” som först begagnades af Prosten Gr. von Schwerin under en diseussion om bänkmansvalen på Riddarhuset vid 1828 års riksdag, och sedermera varit många gånger upprepadt.
Betydelsen af detta uttryck
Ur ingenting annat, än den år 1809 uppväckta patriotismens vackra tro, att verkligt constitutionella garantier skulle kunna åstadkommas med de föreskrifter och controller, som ledamöterne i 1809 års Const.Ulsk., eller de med andra ord s. k.
"1809 års verkliga män" nedlade i Reg.F:n och Riksd.Ordn.
Att man år 1828 redan hade kommit till medvetande deraf, att denna tro icke i allo var tillräcklig, och att det icke förhöll sig så helt med garantierna, det visar sig deraf, att det nämnda uttrycket om menlösheten användes af Gr. von Schwerin, hvilken onekligen var en bland dem, som mest studerat sig in i våra former, likasom af ett annat bekant uttryck af samma talare:
"Jag går icke till Const.Utskottet!”
Men alla nya rön hafva sin pröfningstid att genomgå, innan äfven de klokaste U10 fria från misstag dermed; och detta har kanske mer än något annat inträffat på experimentet med den constitutionella monarkien äfven här i Sverige.
Sålunda hände det just samma Gr. von Schwerin, som talade om de första menlösa dagarna och redan hade uppgifvit hoppet på Const.Utsk., att han sjelf befann sig utsatt för en annan menlöshet, som ledde precist till samma förvillelse.
Han fästade sig nemi. oftast med förkärlek vid den Engelska uppställningen af samhällsmakterna och vid ide'en om de parlamentariska majoriteternas inflytande i England; och hans fantasi, som gerna umgicks med det stora och bländande uti de Brittiska parlaments-scenerna, föreställde sig dem redan sfsom omedelbart införliga äfven hos oss, och att hvad som icke kunde vinnas genom Const.Utsk. medelst 106 och 107 §§.‘na, skulle kunna erhållas genom allmänna tänkesättets omedelbara makt och inverkan på rådgifvarne sjelfva.
Det var derföre han alltid benämnde Konungens rådgifvare härstädes med det collectiva namnet Ministeren; någonting hvari han äfven efterföljdes af hela den tidens opposition.
Detta försök att äfven här föreställa sig ett verkligt styrande och ansvarigt cabinelt, i likhet med det Engelska, var, om vi ej bedrage oss, egentliga orsaken till tidningen Den objudne Gästens födelse till verlden; hvilken tidning, utgifven af den nu var. redacteuren af Svenska Minerva, hufvudsakligen tillkom för att icke låta en sådan ministerial-theori taga för stark fart Ufven här i Sverige.
Det var också samma orsak, som föranledde den famösa skärmytslingen på Den 3 Juli f. m.
Riddarhuset vid samma riksdag, emellan Exeellencerne Wetterstedt, Mörner och Löwenhjelm å ena, och den dåvar. oppositionens ledamöter å andra sidan, ang:de rätta sättet alt läsa grundlagens 4 §> som handlar om ”Konungens rätt att allena styra Riket, på sätt denna Regeringsform för e skri fver."
Det var då, som de nyssnämnde Exeellencerne yttrade, att Representationen icke hade rätt att attackera Konungens rådgifvare för Regeringens handlingar, eller af dem fordra något helt regerings-systemé, på samma sätt som af verkliga cabinettsministrar.
De skäl de härvid nyttjade, innefattades i få ord deri, att ”Konungen allena styrde Riket,” och att de efter grundlagen alldeles icke hade någon rätt att sätta sig emot hans vilja.
Medan de på detta sätt förfaktade den oblandade royalismens sak på Riddarhuset, höll Den objudne Gästen tal för allmänheten utanför, ungefär af samma skrot och korn, som man sedermera i allmänhet funnit i den historiska skolans utbredelser öfver samma ämne, med tillägg af åtskilliga fraser om huru Svenska folket icke ville hafva någon annan än Konungen att styra sig m. m.
Ungefär enahanda var äfven ursprunget till den efter samma riksdag utkommande brochuren om Ministére och Opposition, som innehöll åtskilliga brask ande och frimodiga yttranden emot den gamla Svenska aristokratiens makt (som längesedan är död) och några prunkande rhetoriska fraser om, huru ingen borde stå mellan Konungen oell folket, huru Konungen borde kasta sig i folkets armar, med en hop andra uttryck, som, när de lomma dunsterna bortblåstes, helt simpelt utgjorde en advocatur för det krafsa enväldet.
Å andra sidan bad oppositionen på Riddarhuset Deras Excellencer alt läsa den \ §:n Reg.Frn till slut, för att se, att derstädes äfven stodo orden: ’’på sätt denna Reg.F. föreskri fver,” i hvilket tillägg oppositionen sökte ett stöd för sitt yrkande om rådgifvarnes an svarighet.
Tio år äro nu snart förflutna sedan denna tid, och dunsterna både på den ena och andia sidan äro temmeligen försvunna.
Man kan således opartiskt betrakta de olika påståendena i sin helhet, för att komma till hufvudsaken.
Sanningen måste till slut taga ut sin rätt, och det är i dess intresse, och för att icke en gång återfalla i nya ”illusioner” sorn det är en skyldighet att öppet medgifva, hvad erfarenheten under den påföljande tiden lärt nationen att inse, det Deras Excellencer och Den objudne Gästen den gången hade rätt, och oppositionen orätt.
Man må läsa den 4 S'n huru man behagar, och just med uppmärksamhet till orden: ”på sätt denna Regeringsform föres k ri f v erså skall det nemi. befinnas, att det verkligen är Konungen, som allena styr Riket, så vidt det är sanning att någon verklig ansvarighet å rådgifvarne icke kan till vägabringas under de närvar formerna, eller så länge rådgifvarne blott D cn 3 J ii I i f. m. behöfva begagna den klokheten att vid alla kinkiga tillfällen reservera sig, för alt låta Konungen allena stå för allt hvad som göres eller låtes.
Felet på oppositionens sida var, såsom vi förut nämnt, just den menlöshet, som gjorde att ledamöterne af denna opposition sago i Reg.F:ns föreskrifter mera hvad de önskade att deri finna, än hvad dessa föreskrifter verkligen inneburo, och således fortlefde i samma förvillelse, hvaraf 1809 års män mera förlåtligt varit beherrskade, då de skrefvo de vackra och vältaliga motiverna till 106 och 107 §§:na, hvari de grundade så sköna luftslott af förhoppningar på ”kraften af mogna rådgifvares förenade rådsla g.’’ Vi äro här vid en vändpunkt af undersökningen, och vid öfvergången till dess andra afdelning.
Då den satsen, att någon vei k lig ansvarighet för rådgifvarne för närvar, icke finnes efter grundlagen, elier med andra ord, att Sverige för närvar, icke har något constitutionelt regeringssätt, sådant man tänker sig det hvilande på stödet af majoriteten hos folket eller dess ombud och beroende deraf, öfverensslämmer med både hvad rådgifvarne sjelfve och deras hjelpare
Den objudna Gästen, samt sedermera Svenska Minerva predikat, och vi således hafva samma utgångspunkt som de, så förmoda vi, att några strider öfver denna punkt icke vidare skola behöfvas.
Denna öfverensstämmelse i premisserna är så mycket fördelaktigare, som den lemnar oss tillfälle att odeladt kunna skänka uppmärksamhet åt den sednare afdelningen, hvilken innefattar den vigtiga frågan:
Huruvida det icke vore nyttigt att ett verkligt constitutionelt regeringssätt funnes i Sverige, i fall sådant kunde införas genom en lätt vidtagen reform, utan några skakningar, utan rubbande af ett enda ibland samhällets grundelementer, och ulan någon minskning, hvarken i konungamaktens constitutionella praerogativer eller dess anseende hos folket.
Vi shola söka utreda denna fråga i några påföljande artiklar.”
Som det skulle synas att det varit en af den ministeriella sidans försvarare, som skrifvit detta, sorn här öppet erkänner, att oppositionen bjudit till att i grundlagen lägga annat än hvad deri ligger, och att den s. k. ministeren haft rätt; hvem är då denna auetoritet?
Jo, Aftonbladet för den a5 Oct. 1837.
Man hör nu huru likgiltigt det är för dem, som uppfostra tänkesätten för dagen, alt vara conseqventa; det vore likväl skäl, alt någon aktning för conseqvens och en bestämd öfvertygelse ägde rum; men att den ena dagen hafva en tanke i de stora grundsatserna för Statens styrelse, och en annan dag hafva en annan och predika dessa grundsatsers tillämplighet, än på ett sätt och än på ett annat, för en menighet, som fordrar att man ärligt går tillväga med dess politiska uppfostran, förklarar den djupa 2/(8 Den 3 Juli f. m. smärta, jag alltid gifver tillkänna, da fråga är om tidningarna.
Jag hatar icke tryckfriheten, men jag erfår djup smärta, då man förvillar med ljuset som är gifvit att lysa med.
Då ännu 8 ledamöter anmält sig att få ordet i detta ämne, och tiden var långt framskriden, beslöt R. o. Ad. att uppskjuta med fortsättningen af nu förevar, ämnes pröfning till eftermiddagen. H. R. o.
Fredagen den 3 Juli iSzjo.
Fortsattes pröfningen af Gonst.Utsk. mern.
Nro i3, ang:de anmärkntr, gjorda under granskningen af Statsrådets prot., samt af samma Utsk:s mern.
Nro i3, bilagan.
Då jag anmälde mig, hade jag ämnat besvara åtskilliga af de anmärknrr, som här blifvit gjorda mot detaljerna af Utsk:s betänk., dels af Or Skogman, dels af Hr von Hartmansdorff, Frih. Åkerhjelm , Gr.
Löwenhjelm, m. fl.; men det har redan under tvänne förmiddags- och ett eftermiddags-plenum varit sä långa discussioner i detta ämne, alt jag tror det vara en billig fordran afR. o. Ad., att äfven den Const.Utskrs ledamot, som kunde anse sig böra för egen tillfredsställelse till sitt försvar anföra några ord, icke uppehåller R. o. Ad. längre.
Jag vill derföre blott anföra i afseende på hvad Hr Dalman yttrat, att Utsk. gjort orätt uti att icke särskildt besvara de anmärknrs-anlednrr, som blifvit från RiksStm inlemnade, utan inneslutit svaret, så väl på dem som blifvit afslagna, som på dem, hvilka blifvit bifallna, i det nu framlemnade de'chargebetänkandet, — att detta är ett förhållande, som verkligen undfallit mig, och der jag erkänner att Hr
Dalman har rätt; hvarföre jag förenar mig med honom i afseende på anhållan om återremiss af betänk., isynnerhet som jag förmodar, att på samma gång Gr.
Frölichs och de öfriges anmärknrr blifva till Utsk. remitterade.
Frölichs anmärknrr i sista ple - Den 3 Juli e. ni. plenum innefattade i min tanke så mångå ganska l iktiga idéer i afseende på nödvändigheten deraf, att Utsk. icke framstår, såsom det der på något sålt skulle vilja styra R.
St:s plena eller gå deras yttranden i förväg i en så angelägen sak som denna, att jag hoppas att, ifall betänk, blir återremitteradt, de ma blifva en ledning för Utsk., så att Utsk. i afseende på förmen, så mycket som möjligt går de återremitterande Ständerhes önskan till mötes.
Utsk. må likväl icke sträcka sin åtgärd derhän alt yttra något i afseende på hvad Rikets väl klöfver, hvilket jag fortfar alt anse tillhöra R.
Sl:s plena ensamt, och tror att det vore ett farligt proejudicat , om Utsk. skulle derom yttra sig, så länge Reg.Fm uttryckligen säger, att det tillhör R.
Sits plena ensamt.
Hr von Strussenfelt, Adolph Ludv.:
Då jag icke tillförene under innevar. riksmöte deltagit i någon debatt inom detta rum, torde det ursägtas mig, om jag nu vågar att för några ögonblick påkalla R. ö. Ad:s uppmärksamhet.
Det är ingalunda min afsigt att ingå i någon granskning af nu förevar, betänkande.