Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Andersson. R. o. Ad. beslöt, uppå Hr Gr. o. Landtförs i anleda, häraf framställda propos., att anmoda Exp.Ulsk. alt uppsätsa constilutorialer för de sålunda till komiterade för tryckfrihetens vård valde personer. öppnades Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i Const.- Utsk., att inträda under ordinarie ledamoten N:o 494.
Hr Tersmeden, Nils Jakob, bevilljad 3:ne veckors ledighet; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2114.
Hr Nordenswan, Otto.
Upplästes till justering Exped.Utsk-.s under N:o 140, afgifna Den 22 Juli. 175 förslag till R.
M. ang:de indragning af bämners- lagmans- och riddaresyne-rälterne.
Då härvid förekom den i detta skrifvelseförslag intagna lagtext, anmälde sig och yttrade: Gr.
Då den lagtext som nu följer är mycket vidlyftig och ingen ledamot af R. o. Ad. i alla fall lärer kunna till bokstafven kontrollera densamma under en hastigare uppläsning, utan man torde i detta fall få lita på Exped.- Utsk.; hemställer jag om det är nödvändigt att lagparagraferna här uppläses.
Hr Printzensköld, Carl: Sora Exped.Utsk. vid justeringen af conceptet till sitt skrifvelse-förslag i detta ämne, med största sorgfällighet kollationerat detsamma roed det af LaglJtsk. framställda och af samtliga RiksStm bifallna förslag, så tillåter jag mig försäkra, att i det afseendet icke någon felaktighet förekommer, så vida icke möjligen vid utskrifningen deraf något obetydligt skriffel kan vara begånget och anser jag derföre lika med Gr.
Lagerbjelke någon uppläsning af sjelfva lagtexten icke vara behöflig.
Sedan härefter R. o. Ad. förklarat sig anse uppläsning af sjelfva contexten icke vara behöflig samt den derefter följande delen af skrifvelseförslaget blifvit uppläst, blef detta förslag af R. o. Ad. godkändt.
Vidare upplästes och godkändes nedannämnde från Exped.- Ulsk. inkomne förslag lill R.
Sl:s und. skrifvelser till K. M., nemi.: N:o 141, ang:de meddelande af föreskrifter i fråga om anläggning af anstalter af ängsvattning; N:o 142, ang:de närmare bestämmande af rättigheten att kalla huspredikanter; samt N:o 144, ang-.de ersättning till burskapsegande handtverksmästare för biträde vid besigtningar m. m. för kronans räkning.
Anmäldes till justering men lades, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., på bordet Exped.Utsk:s, i fråga om åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxtår, afgifna förslag till R.
St:s und. skrifvelse N:o 143, samt till § i riksdagsbeslutet N:o 11.
Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s förslag lill §§ i riksdagsbeslutet: N:o 12, ang:de vissa lagbestämmelser med afseende å enskilda hanker; och N:o 13, ang:de lag om aktie-bolag.
Främst på listan i dag förekommer StatsUtsk:s utlåt, dels i anledn. af K.
M:s nåd. propos:n, ang:de uppbörds-och skatteväsendets förenkling, dels ock till följd af enskilda i ämnet väckta motioner.
Som detta ärende är 170 Den 22 Juli. af särdeles vigt och vidlyftighet samt åtskilliga af Ståndels ledamöter, alltsedan detsamma lades på bordet, varit upptagne af omröstningar i förstärkt StalsUtsk., vågar jag hemställa om Ståndet icke skulle finna lämpligt, besluta att detta betänk, icke må till öfverläggning och pröfning förekomma förr än nästa Onsdag och att Ståndet, för den händelse berörde omröstningar fortfarande komma att äga rum, ville förbehålla sig att då få besluta, huruvida målet skall genast förekomma eller än ytterligare uppskjutas.
Då det är sannolikt att de voler:r i förstärkt StalsUtsk. som ännu återstå komma att upptaga hela Måndagen och det är nogsamt bekant att de öfriga Ulsk:n af dessa voteringar varit hindrade alt sammanträda, så är det all anledn. förmoda att Ståndets Hesta ledamöter om Tisdagen äro upptagne af Utsk:s-göromål; åtminstone är det förhållandet med dem som tillhör det Ulsk. der jag har äran föra ordet.
Man kan således icke få tid alt laga den närmare kännedom af ämnet, som är nödvändig, för att med framgång deltaga i den diskussion derom som tvifvelsutan af sakens vigt varder framkallad.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade besluta, att med pröfningen af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 242, skulle anstå lill nästa Onsdag, med R. o. Ad. förbehållen rätt att då besluta huruvida ytterligare uppskof med målets pröfning må vara af nöden.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr
Rääf, Leonh. Fredr., anmält sig af enskilda angelägenheter vara nödsakad att lemna riksdagen och i följd deraf afsagt sig de honom uppdragne befattningar alt vara ledamoti StalsUtsk. samt bänkman inom 10:de bänkm:s-afd:n; hvarjemte Hr Landtm, i anseende till denna afsägelse dels anmodade Hrr Electorer att sammanträda till val af en ledamot i StatsUtsk. och dels tillkännagaf att val af en bänkman inom 10;de bänkm:s-afd:n komme att förrättas i början af nästa plenum.
Föredrogs, men lades på begäran af Hr von Hartmansdorff. Aug., och Hr Printzensköld, Carl, ånyo på bordet Const.Utsk:s d. 19 dennes bordlagda mern.
N:o 27, med förslag till tillägg i 28 § R.F. ang:de befordran af utländsk man till vissa embeten och tjenster.
Föredrogs Const.Utsk:s d. 19 dennes på bordet lagda mern.
N:o 28, med utlåt, i anledn. af ett
Stånds äterremiss af mern.
N:o 13, innehållande förslag till voter:s-propos. i följd af RiksSt:ns olika beslut om det genom mern.
N:o 5 föreslagna tillägget i 72 § R.F.
Ilr Den 22 Juli. 177
Hr von H o h e n lia usen , Mich.
Jag kan visserligen icke hindra att denna i min öfvertygelse uppenbara olaglighet sker i fall majoriteten densamma beslutar, men hvad mig åligger att hindra, det är att sjelf deruti deltaga.
Jag bestrider visserligen icke att under de sednaste riksdagarne en afvikelse från grundlagens stadgande i detta afseende ägt rum.
Men i st. f. att tala om att inventera en annan behandlingsform, hade det efter min åsigt ofelbarligen ålegat Const.Utsk. att återföra behandlingssättet på den väg grundlagen föreskrifver.
För mig är det åtminstone alldeles tydligt hvad grundlagen i 56 § R.F. stadgar.
Den omtalar icke att ett af Const.Utsk. framstäldt förslag får af R.
St. förkastas.
Det är endast i ett visst uppgifvet fall, nemi. då K.
M. afgifvit nåd. propos., som densamma kan vid första riksdagen förfalla och det af det ganska giltiga skälet, alt dä K. ML i detta fallet redan yttrat sig på förhand är det blott den andra statsmagtens beslut, som återstår.
Men i alla andra fall, de må nu röra förslag, väckte inom Const.Utsk:s eget sköte eller af det samma afgifvet, med anledn. af från enskilde riksdagsmän delgifne motioner, måste det Consl.Utsk:s förslag ovilkorligen hvila till påföljande riksdag.
Uppstå skiljaktigheter i Ståndens beslut deröfver, hvilka icke kunna sammanjemnkas, skola de i förstärkt Uisk. afgöras.
Om förslaget vid den påföljande riksdagen underkännes i något enda Ständ, så har det förfallit.
Men äfven om det af samtlige RiksStrn anlages, måste det dock först underställas Konungens nåd. sanction, innan det blir gällande såsom grundlag. 56 § R.F. omtalar uttryckligen 2:ne särskildta fall.
Det heter nemi.: ”Uisk. åligge då, att samtliga RiksSt.-ns tankar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemka och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksStms behandlande anmäla.
Förena sig derefter samtliga RiksStrn om ett enahanda utlät., hvile det till slutligt antagaude eller förkastande på tid och sätt, som ofvan föreskrifne äro”.
Det andra förekommer slraxt efteråt och lyder sålunda : ”Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga frän de öfrigas, och samma Ständ sig icke efter de öfriga fogar; varde Coust.Utsk., genom val i RiksStms plena, till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka, genom samfäld omröstning, skiljaktighelerne förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlät, hvila sedan till R.
St:s afgörande, som ofvan sagdt är”.
Alltså bör äfven i detta fall ett R.
Sl:rs utlåt, öfver förslaget hvila.
Det är då väl klart att icke något Ständ må framkomma med förslag att det genast skall förkastas, emedan om den meningen skulle segra, något förslag icke bl ifver hvilande.
Ingen domare med urskiljningsförmåga och någon juridisk bildning skall om denna lag, sådan som den är skrifven, kunna säga att den icke är nog tydlig derföre att det icke i lagen står att äfven om sä hända skulle, att ett Stånd i trots af lagens tydliga mening, förkastar ett väckt förslag å första riksdagen det framställes, förslaget ändock skall hvila till afgörande vid nästa riksdag.
På dessa skäl 7 H. 12 17S Den 22 Juli. kan jag icke gifva min röst till gillande af det behandlingssätt
Ulsk. här tillstyrkt eller af den föreslagna voter:s-propos:n. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Huru man än må tolka grundlagarne i denna fråga, måste man dock erkänna att dess stadganden äro otydliga.
Emedlertid har en bestämd praxis i detta fall nu utbildat sig.
Const.Utsk. har följt denna praxis; och att den icke saknar stöd af grundlagen tror jag genom Const.Utsk:s betänk. vara ådagalagt och bevisadt.
Att nu ytterligare åberopa dessa bevis, som finnes upptagna i berörde tryckta och bland Ståndets ledamöter utdelade betänk., vore endast att onödigtvis upptaga Ståndets dyrbara tid.
I allmänhet skulle jag föreställa mig att då en lag är otydlig men en praxis utbildat sig, hvilken kan bevisas hafva stöd i sjelfva lagen, det är nödvändigt alt fortfarande följa denna praxis, så vida man vill undvika kastningar från den ena sidan till den andra.
Utsk. har hyst denna åsigt som jag tror vara riktig och derföre anhåller jag om bifall till betänk.
Om ordalagen i grundlagen, rör:de grundlagsfrågors behandling icke vore otydliga, skulle visserligen icke de långvariga tvisterna derom städse förnyas.
För dem finnes ingen annan högre skiljedomare, än Const.Utsk.
När nu denne domare uttalat sin mening, hvad hafva då Stånden annat att göra än ställa sig densamma till efterrättelse?
Ty låtom oss antaga att en talman vägrade propos. på ett af Const.Utsk. framstäldt förslag i detta hänseende och att Ståndet äskade att den likväl skulle äga rum, samt att frågan således ginge till Const.- Utsk.
Hvad blefve väl följden?
Jo att Ulsk. åberopade hvad det en gång sagt, gåfve Ståndet rätt och talman orätt.
När nu Const.- Utsk. i denna fråga åberopat hvad det förut sagt, hvad hjelper det då att strida deremot.
Jag kommer således till samma slut som Gr. Lagerbjelke.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. af Const.- Utsk:s förevar, utlåt, behagade godkänna den uti samma Utsk:s mern.
N:o 13 föreslagna voler:s-propos.
Föredrogs och bifölls StatsUlsk:s d. 19 dennes på bordet lagde mern.
N:o 254, ang:de 2:ne med statsregleringen gemenskap ägande allmänna frågor.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 255, i anledn. af väckta motioner, ang:de förmedling å åtskilliga hemman ä Wisingsö samt rättighet för de lill Wisingsborgs kungsgård dagsverksskyldige hemman att utgöra denna prestation antingen in natura eller med penningar efter till ^ minskadt markegångspris.
Delta betänk, från StatsUtsk. hörer till dem, hvari Utsk. tillstyrker R.
St. att säga, att Den 22 Juli. 179 om vederbör:de hafva rätt, så anhålla vi att de måtte få rätt. R. o. Ad. har förut, vid flera tillfällen, ogillat dylika tillstyrkanden, och jag anhåller att Ståndet ville nu förfara på samma sätt.
Denna sak angår icke egentligen K. M., det är en hemställan att R.
St. ville för sin del medgifva ”att så framt, efter föregången undersökning, det skulle visa sig, att merberörde hemman Tunnersta Skattegård, Torp Norregård och Ed Storegård, ega på den sökta förändringen giltiga anspråk, dessa hemman malle tillerkännas enahanda förmån, som etc.” Förslaget innehåller således att R.
St. skola först besluta och sedan skall man undersöka huru med saken sig rätteligen förhåller.
Hos alla andra myndigheter bör det så tillgå att man först undersöker förhållandet och sedan fattar sitt beslut.
De frågor som icke undergått förberedande undersökning lemnar man oafgjorda till dess de blifvit utredda.
Sådan borde väl rätta ordningen vara äfven för behandlingen hos R.
St. af dylika hemställanden som det ifrågavar.
Ad. ville så förfara i afseende på hnfvudpunkten i detta betänk.
Ilär finnas dessutom 2:ne andra punkter, dervid Utsk. i afseende på den ena hemställt att den icke må lill någon åtgärd föranleda och ang:de den andra yttratt att ”något särskildt yttrande öfver denna motionärens anhållan icke erfordras”. R. o. Ad. torde således finna att saken i sin helhet kan förfalla.
Genom de handlingar som meddelats StatsUtsk. rör:de ifrågavar-.de hemman, har det visat sig att de äro i samma kategori med de öfriga hemmannen på Wisingsö, hvilka år 1842 vunno en sådan lindring som den hvilken nu ifrågakommit.
Utsk. har derföre tillstyrkt att R.
St. mätte medgifva en sådan lindring, och det på den grund, att om K.
M. skulle finna dessa hemman böra deraf komma i åtnjutande, de då kunde få den utan att behöfva ännu en gång anlita R.
St,; hvilket naturligtvis blefve följden om R.
St. afslå den nu föreslagna skiifvelsen.
Det är således för alt vinna denna genväg, som Utsk. afgifvit detta tillstyrkande och jag tror att R.
St. göra rätt om de bifalla detsamma.
I fall sådane handlingar blifvit inför StatsUtsk. företedde, som omfattat bevis derom, att de ifrågavar:de hemmannen äro lagligen berättigade till den fördel hvarom motionären för dem gjort framställning, hade det varit StatsUtsk:s åliggande att i sitt betänk, uppgifva dessa handlingar och på deras innehåll grunda sitt afgifna tillstyrkande.
Sä är likväl icke nu förhållandet; och ehuru jag icke vill bestrida Frih. Tersmedens uppgift, synes mig likväl densamma, då den icke blifvit i behörig ordning i betänk, upptagen, ej heller utgöra tillräcklig grund för R. o.
Ad. att derpå stödja sitt beslut.
Tvertom synet det mig vara R. o. Ad:s pligt att endast grunda detta beslut på de omständigheter som i betänk, förekomma.
Då nu deri icke med ett enda ord näranes, om dessa hemman äro berättigade eller icke 12* 180 Den 22 Juli. till den sökta förmånen, utan Utsk. tvertom varit så osäker på sin sak att Utsk:s förslag egentligen, på sätt Hr von Hartmansdorff visat, innebär den önskan, att i fall sökanderne hafva rätt, de då må få rätt, så anser jag frågan i det outredda skick hvari den sålunda sig befinner, alldeles icke af R.
St. böra till pröfning upptagas; motionären dock obelaget att hos K.
M. framställa den ond. anhållan, hvartill lian kan finna sig befogad; och lärer K.
M. då icke underlåta att, äfven ulan R.
St:s uud. framställning, pröfva berörde anhållan och å densamma meddela det beslut, som finnes vara med lag och rättvisa öfverensstämmande.
Skulle till följd af sakens beskaffenhet någon sanktion å K.
M:s nådiga beslut från R.
St:s sida erfordras, så kan man taga för afgjordt att K.
M. derom gör nådig framställning.
Då först kommer saken i behörigt skick och R.
St. blifva i tillfälle att med verklig sakkännedom pröfva förhållandet.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte afslå betänk.
Jag betviflar icke StatsOtsIcs goda afsigt, med sin framställning utan jag gör fullkomlig rättvisa deråt, men jag tror att Utsk. dervid gått för långt, till fördel för sökanderna och på bekostnad af R St.
Tersmeden påstår att ingenting skulle äfventyras dermed, att R.
St. på förhand fattade ett beslut sådant som det Utsk. här föreslagit.
Mig synes dock som skulle R.
St:s anseende dervid äfventyras i händelse vid den skeende undersökningen befunnes att hemmanen icke vore af den beskaffenhet att
Konungen ansäge
Sig kunna samtycka till det som R.
St. för sin del på förhand beviljat.
Ingen myndighet plägar äfventyra att, först döma på förmodan och sedermera blottställas för att af verkligheten vederläggas.
Skulle likväl den ena statsmakten icke undvika att så göra?
Dessutom då en undersökning, på sätt.
Utsk. medgifvit, måste föregå och denna utan tvifvel skall pröfvas af kammar-colhm sedan vederbör, landshöfding haft tillfälle att sig deröfver yttra, så kan någon serdeles tidsutdrägt i alla fall icke uppstå derigenom att R.
St:s pröfning af ärendet uppskjutes till nästa riksdag.
Afven på detta skäl anhåller jag att R. o.
Ad. icke måtte öfverila sin åtgärd utan afslå hvad Utsk. föreslagit.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Printzensköld visserligen begärt afslag å förevar. utlåt, i dess helhet, men att då Hr von Hartmansdorff, i sitt första anförande, från den uti detta utlåt, förekommande 2:dra punkt, hvarå han yrkat afslag, afskiljt lista och 2:dra punkterne, serkild propos. å hvardera punkten syntes böra framställas.
I anledn. af Hr Gr. o. Landtmts sätt att upptaga mitt yttrande, får jag tillkännagifva att min mening endast var att begära afslag på den del af Ulsk:s framställning som innefattar tillstyrkande af en und. skrifvelse till K.
M. Uppå härefter framställd propos. bifölls Utsk:s i första punkten afgifua yttrande att motionärens framställning ang:de för - Den 22 Jul i.
181 medling å hemmannen pä Wisingsö ej borde till någon ålgärd å R.
Rr Gr. o. Landtm, hemställde vidare om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i 2:dra punkten gjorda hemställan att R.
St. ville för sin del medgifva att så framt, efter föregången undersökning det skulle visa sig, alt hemmanen Tunnesta Skattegård, Torp Norregård och Ed Storegård, äga på den sökta förändringen giltiga anspråk, dessa hemman måtte tillerkännas enahanda förmån, om genom K. resolutionen d. 18 Juni 1842 blifvit beviljad Tunnesta Norregården 1 mantal, Vrixlösa Runskegården ^ mantal och Stigby Svenskgården £ mantal, att med befrielse från hemmantalsräntans utgörande, i likhet med öfriga hemman på Wisingsö deltaga i dagsverksskyldigheten till kronan och såvida dessa dagsverken icke in natura utfordras, erlägga lösen derför med £ af länets markegångspris å drängedagsverken.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ett eller annat ja; hvarpå propos. lill afslag å Ulsk:s i denna punkt gjorda hemställan blef framställd och besvarad med ja.
Slutligen bifölls Utsk:s yttrande i 3:dje punkten att något serskildt yttrande icke erfordrades öfver motionärens anhållan, att det mätte få bero på egarnes af de till Wisingsborgs kungsgård dagsverksskyldige 47 heraman eget godtfinnande, att antingen utgöra dagsverken in natura eller lösa dem med penningar efter £ af markegångspriset.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 19 dennes på bordet lagda mern.
N:o 256, ang:de slutligt bestämmande af arfvodet för den hos Utsk. anställde kammererare.
Föredrogs och bifölls BankoUtskts d. 19 dennes på bordel lagda mern.
N:o 71, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i Irsta och 2:dra art:ne af Banko-reglementet.
Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Hr Printzensköld, Carl, ånyo på bordet BankoUlskrs d. 19 dennes på bordet lagda mern.
N:o 72, med förslag till sammanjemkning af RiksSttns skiljaktiga beslut, i anledn. af utlåt.
Föredrogos och biföllos BankoUlskts d. 19 dennes på bordet lagda utlåt:n N:o 73, i fråga om bildande af en pensionsanstalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, lönekontoren samt Tumba bruk; N:o 74, i fråga om pappersmästaren J. R.
Ullanders bibehållande vid honom tillagd spanmål; 182 Dea 23 Juli.
N:o 75, i fråga om anställande af ett kanslist-biträde vid Banko-diskoutverkels lista ombudsmans-axpedition ; samt N:o 76, öfver väckte frågor om lönetillökning åt ombudsmännen vid Lånekontoren i Götheborg och Malmö samt om tillsättande af en kanslist vid sistnämnde lånekontor.
Föredrogs BankoUtsk. d. 19 dennes på bordet lagda ullål.
N:o 80, öfver en af Bankens tjenstemän gjord ansökning om ersättning för förlorad inkomst, genom inställandet af tillverkningen och utgifuiugen från banken af sedlar å 16, 12 och 8 skillingar.
BankoUtsk. har i denna fråga lill 11.
St. väl framställt det förslag Fullmäktige uppgjort, dock med en betydlig förändring, bestående deruti, att då Fullmäktige föreslagit den ifrågavar. ersättningen att utgöra f af det belopp, som vederbör, hittills årligen för sedelskrifning bekommit så har Utsk. funnit för godt att nedsätta beloppet till hälften af berörde årliga inkomst.
För min del får jag anhålla, att R. o. Ad. ville gilla hvad Fullmäktige föreslagit och få såsom skäl derföre anföra följande.
Bankens tjenstemän hafva visserligen icke erhållit denna betalning såsom lön, utan blott såsom ersättning för ett visst arbete, hvilket banken behöft få uträttadt.
På sätt i betänk, upplyses, fans fordom särskilta tjenstemän som endast voro sysselsatte med delta arbete.
I den mon sedlarnes antal betydligen tillväxte, faun man likväl att banken icke kunde vara betjenad med dessa tjenstemän allena, ulan alt man behöfde ställa en större personal i verksamhet för att få det behöfliga antalet sedlar förfärdigadt.
För den skuld anslogs för detta arbete en viss ersättning beräknad efter stycketal.
När sedelskrifningen kommer att upphöra, så kan man visserligen säga, att vederböraudes arbete äfven upphörer, och att banken således icke kan vara skyldig att till dem något vidare utbetala.
Likväl skulle, om banken fortfarit att, enligt första förhållandet, aflöna särskildta tjenstemän utan eget förvållaude roistat sina tjenster, att lemna dem lönen i behåll.
Efter Fullmäktiges förslag, skulle banken endast komma att utgifva ^ af hvad sedelskrifvarne hittills uppburit.
Dessa tjenstemän hafva under de stunder, som den egentliga tjenstgöringen i banken lemnat lediga, sysselsatt sig med sedelskrifning.
De hafva för inkomsten deraf, underlåtit alt söka tjenster i andra verk, oaktadt de måhända ganska väl kunnat dem med tjenstgöringen i banken förena.
Då nu sedelskrifningen på en gång upphör, är det klart att de icke kunna i samma ögonblick, kanske aldrig, erhålla andra tjenster i stället; hvadan en verklig och oförskyld förlust drabbar dem.
Der synes då vara skäl alt statsverket delar den med dem.
Om nu statsverket godtgör dem af berörde inkomster, så få de sjelfve vidkännas förlusten af den återstående tredjedelen.
Man bör derjemte ihågkomma, alt när de befordras till någon högre tjenst inom verket, upphörer denna ersättning helt och hållet.
Således komma bankens utgifter i detta afseende att minskas för hvarje befordran
Den 22 Juli.
183 som inom verket sker.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville, med frångående af Utsk:s förslag, gilla livad Banko-Fullmäktige härutinnan föreslagit.
Jag instämmer helt och hållet med Hr von Hartmansdorff och skulle gerna önskat det tillägg som innefattas i Hr Agardhs reservation, nemi. att äfven de som blifva befordrade måtte få bibehålla den ersättning som nu är i fråga att tilldelas dem, så länge som de qvarstadna i bankens tjenst.
Detta är billigt i synnerhet hvad de lägre tjenstemännen beträffar, hvilka äro särdeles vanlottade.
Men om ingen skulle instämma med mig deruti, så vili jag icke yrka någon propos. derå.
För att fullständiga Hr von Hartmausdorffs yrkande, anhåller jag att fä hänvisa till sidan 4 i betänk, der de af Fullmäktige uppgifne summor finnes införda; hvilka summor dock icke precist utgöra §:delar af 5 års medeltal.
Fullmäktige hafva tillstyrkt att hvarje tjensteman som försedt sedlarne med underskrift skulle åtnjuta 140 r:dr, hvarje kontrasignant 76 r:dr 32 sk. samt hvar och en af 4:de gradens tjenstemän 18 r:dr 32 sk. föi år räknadt.
Denna sista summa är icke fullt
•§■ af hvad de nu hafva och då dessa tjenstemän äro de mest vanlottade, hemställer jag lill Hr von Hartmansdorff, huruvida icke sislberörde summa kunde afrundas till 20 r:dr b:ko.
Långt ifrån att instämma med den siste värde talaren, vill jag äfven motsätta mig livad Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Det är godt och väl att man säger, att det fordom var en syssla, en tjenst pä stat inom banken att skrifva dessa sedlar och att innehafvaren tilldelades arfvode för detta besvär.
Nu äro desse hefordrade.
Man brukar väl alltid iakttaga, att då en syssla upphör, hvarföre arfvode erhållits, upphörer äfven arfvodel.
Här talar dock några billighetsskäl för alt R.
St. med afseende på sin bank göra eli undantag från den allmänna regeln och åt ifrågavar. tjenstemän tilldela någon ersättning.
Men jag tror den af BankoUlsk. föreslagna ersättning är med rättvisa och billighet fullt öfverensstämmande.
Om de också nu varit sysselsatta med eli göromål som i jemförelse med annan skrifning måste anses vara särdeles tråkigt, sä hafva de likväl den utvägen, att på andra häll sig så sysselsätta, synnerligen den yngre personalen, af hvilka mången redan jemväl äro i andra verk tjenstgörande.