Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Metodisternes plan och beräkning är djup men säker.
Skole vi icke ock sörja för våra efterkommande och framtida slägten?
Eller önska vi oss i sinom tid sådana uppträden äfven här som det sednasle decenniet tirnat i Preussen och Schlesien: fängelse, böter, afsättning, blodsutgjutelse, landsförvisning för religiösa rörelsers skull, hvarom i de sista numrorna af Nordisk Kyrkotidning för år 1840 läses en så nedslående som rörande berättelse!
Huru det skulle kunna hos oss komma dertill, är lutt uträknadt men hör icke hit att deducera.
Sannt är väl, att icke egentliga metodister, men deras trosförvandter reformerte föranledt dessa olyckor i Preussiska konungariket; men när lika symptomer visa sig, har man anledning befara samma påföljd.
Underligt är, att Hr professor
Thomander i sin motion äfven förespeglar vådor af judaismen och anser den således vådligare än metodistsekten, oaktadt judarne, så vidt jag erfarit, hvarken söka göra proselyter, ej heller någon sådan, åtminstone i de nordiska länderna, på flera 100 år öfvergåll från lutherska religion till judendomen.
Hvad catholikerne angår, så är väl deras bekännelse mera aflägsen från vår än metodisternes; men deras proselytmakeri, om något sådant existerar, hvilket jag för min del alldeles ej känner, bar åtminstone icke väckt något uppseende eller gjort någon förargelse i församlingen och måste gå mycket tyst och obemärkt.
Dessutom är catholicismens väsende så uppenbart motsatt vår religion, att hvar och en som vill kan derför taga sig till vara, och den sorn det icke vill, lär väl hvarken göra catholicismen eller protestantismen stor ära.
Nationen har ock en viss liksom medfödd antipathi för denna cult, hvilket gör att, om den ock vinner något insteg i hufvudstaden, den dock icke, såsom metodismen, lär göra några eröfringar i landsorterna.
Med största förvåning erfar man, att en ibland Sveriges namnkunnigaste theologer, och i allmänhet känd för en behörig domare i de kyrkliga angelägenheterna, svnes dock i metodisttvisten vara alltför mycket prevenerad, hvilket ibland annat visar sig deraf, att han, midt under striden om den nya parasitvexten, lånat sig lill redskap att gifva metodistkyrkan stöd och anseende genom sitt uppträdande som predikant i densamma och det vid sjelfva det nya tabernaklets invigning.
På hans omdöme såsom partiskt synes derföre icke mycket vara att bygga.
Jag hyser den största vörd - Den 3 April f. ni. vördnad och aktning för det presterliga kallet och anser äfven att desse Herrans tjenare nog äga här i tiden så väl en vidsträckt sora ansvarsfull tillräcklig sysselsättning, om de med ett heligt nit och allvar troget ville bearbeta och sköta sin, sig om händer här anförtrodda vingård, för alt bereda densammas svaga grenar delaktighet af den sanna afsigten, att en gång varda inympade i det gudomliga vinträdet; lyckligt då, om dess bemödanden nu varit af den natur, att de, genom den store vingårdsmannens krall, förmått framalstra en god och mogen frukt.
Fullgjorda pl ig ter lemna redan här en skön och tillfredsställande belöning, ett godt samvetes vittnesbörd.
Mätte pliglen alltid välsignelserikt leda dessa trogna Herrans tjenare på den rälta och sanna vägen!
Jag linner ingalunda skäl föranleda, att med en ljum liknöjdhet vårda vår egen och befrämja en främmande lära, hvilken är af en så betänklig, farlig och ingripande natur som metodismens synes vara.
Efter min tanke är en sekt desto farligare för statskyrkan, ju ”närmare den står i bekännelsen,” då derjemte sådana omständigheter både i lärosätt och andra inrättningar yppa sig, hvarigenom den i betydlig mån skiljer sig från densamma.
Den enfaldige förledes derigenom lättare till att tro, det ingen skilnad äger rum, hvarigenom den falska andligheten insupes och smittar, utan att verkningarne deraf straxt låta förnimma sig.
Detta bekräftas af de nyaste tilldragelserna i England, sektens hemland.
Ja, i betraktande af den värma, som i allmänhet utmärker denna sekt och det nit, som särskildt lifvar dess nuvar. anförare härstädes, och den med jesuitisk list mycken likhet ägande klokhet, hvaraf han ledes, vågar jag påstå, att ingen sekt någonsin varit så vådlig för Svenska nationalkyrkan, som den metodisliska.
Detta skall kanske anjes som öfverdrift, men uttrycket må stå för motionärens och talarens räkning.
Af det närvarande kan med någorlunda sannolikhet slutas lill det tillkommande; och framti-: den skall visa, hvad man nu ej vilt tro, om jag spått rätt.
Yi hafva alt tacka, näst Guds nåd, den store Guslaf Wasa för den sköna och lycksaliggörande lutherska religion vi nu äga och den store Gustaf Adolph, som med sitt lifs förlust kämpade och segrade för densamma.
Den har i flera århundraden lyckIiggjort och välsignat dess trogna bekännare.
Skola vi då vara så förblindade och förgäta hvad dessa vördade minnen gjort för oss, och med liknöjdhet låta en från främmande land hitkommande fanatisk sekt utsprida ett oenighetsfrö genom sina irrläror bland oss, och sönderslita (alldeles som erfarenheten omtalar redan skett i England) vår gamla och herrliga statskyrka, utan att på minsta vis söka hindra dess vådliga följder.
— Det har i nyaste tider uppdagats, att melodislledaren Scott icke är annat än missionär: äro vi då i metodistcongregationens ögon, hvars a3 IJ. i5 Don 3 April f. m. agent han är, hedningar?
— Han har egen kyrka, egen församling och står under ingens tillsyn: hvad kan han icke ostraffad företaga sig?
Också liar redan söndring, om icke utvärtes formligen, dock invärtes och i umgänget, ägt rum emellan en stor del af medelclassen och den lägre fofkclassen i hufvudstaden; de sorn voro tillförene de bästa vänner och förenade med ett sannt frids- och kärleksband, betrakta nu hvarandra med misstänksamma och kanske hätska blickar.
Hvad skall det blifva härefter, om saken får os!örd hafva sin gång?
Utskm hysa den öfvertygelsen, alt möjliga faror bäst och kraftigast afvärjas genom eli nitiskt presterskaps varma och upplysta bemödanden.
Om så är, vore tiden just nu inne, att det vid denna riksdag låter sitt nit brinna och sitt ljus lysa, genom vidtagande af sådana mått och steg, hvarigenom farorna för alltid förekommas.
Men beklagligen kan jag för min del icke dela Ulsk:ns öfvertygelse, att presterskapet vidtager några sådana varma och upplysta bemödanden: mina skäl liro grundade på följande: 1:0 äro presterne vanligtvis så öfverhopade af verldslrga göromål, att de ej hinna lemna tillbörlig uppmärksamhet åt sådana tvister, då likväl, efter min förmening, det borde med de varmaste ansträngningar utgöra en deras förnämsta pligt att upprätthålla kyrkans helgd och värdighet. 2:0
Det högre presterskapet, åtminstone en stor del, tyckes icke mycket bekymra sig om dylikt, när man lill och med ser en vidtfräjdad lärare vid ett af Rikets universitet uppträda som predikant i denna sekts kyrka midt under sjelfva striden. 3:o
Det lägre presterskapet känner antingen icke förhållandena eller har dess opposition ingen vigt. 4;° Äger rnetodismen redan ett för stort inflytande, som, utan lagar, ingen makt kan motverka, och isynnerhet då, när de, sora skola vårda dessa heliga åligganden, lemna allt åt slumpen.
5:o i händelse ett lika varmt nit lifvade kyrkans prester som metodismens, så vore detta i sjelfva verket att endast, så att säga, arbeta metodisinen i händerna, enär det alltid visat sig att denna sekt slagit sig som en egen sorts bi ned på annans kupa och uppskurit der den icke sådde, det vill säga, dragit till sig sådana menniskor, hvilka redan förut voro bragte till en andelig besinning; hvilket lär vara orsaken, hvarför metodisterne underhålla så många missionärer i de christna länderna.
Den råa, osed tiga massan söka de ej bearbeta.
Ankom Statsrådet m. m.
Stael von Holstein, hvilken å K.
M:s höga vägnar aflemnade en nådig propos. till R.
Då jag såsom embetsman var en af dem, hvilka hade vård om Svenska kyrkans angelägenheter, ansåg jag fara vara för metodi,smens utspridande här i landet.
Att på min utsago skulle göras särdeles afseende, kunde jag icke vänta, emedan jag icke är Den 3 April f. m. prest.
Men elen, sora då lunge varit pastor primarius i Stockholm och nyss blifvit pastor primarius i Svenska kyrkan, nu mera aflidne Erkebiskop Wallin delade mina farhågor i detta hänseende och borde hafva haft mera gehör.
Numera hafva lie
Stånd föiklarat alt ingen fara ar å färde, och äfven PresteSt. är ett ibland dera.
Det vore således förgäfves för 11. o. Ad. alt fatta ett annat beslut och måhända annu mera förgäfves för en enskild ledamot att yrka något annat.
Men då en så vigtig angelägenhet, som denna, har kommit lill R.
St:s pröfning, så har jag ansett för en pligt alt uttala min afvikande mening.
De, sorn nu äga vålden om Svenska kyrkan, äro af annan tanke, och det kommer naturligtvis på deras ansvar huru de sköta sitt kall.
Jag är öfvertygad, att de vilja göra det samvetsgrann!, och på grund of denna öfvertygelse tror jag ock, alt den dag varder kommande, då de måhända ångra den mening, de nu uttalat.
För min del tror jag dock, att om den författning, som redan gäller, med större allvar handhafdes, så kunde man hindra ganska mycket, som nu sker.
Min öfvertygelse är den, att de motiver, sorn Utskm anfört, nemi. att ingen fara är å färde, ingalunda äro väl grundade, och vill jag för min del tillstyrka instämmande uti det beslut, som BorgureSt. i detta betänk, bar fattat, nemi. ogillande af de motiver, som ligga till grund för detta utlåt., hvarvid Ståndet likväl låtit bero.
Frih, L e i jo n h u f v u d, Ab r alia m:
Jag hade icke trott mig böra besvära Ståndet med något yttrande i detta ämne, men sedan tvänne ledamöter, hvilkas yttranden förmodligen blott gälla såsom reservationer, hafva fästat Ståndets uppmärksamhet på betänkts uppställning, så har jag ej ansett mig böra låta tillfället gå förbi, utan att gifva min mening tillkänna.
Det har aldrig någonsin uppstått tvifvel hos mig derom, att ju det är ett ömtåligt ämne, som nu afliandlas, ett ämne af den natur, att det måhända särdeles varsamt bör af statsmakterna behandlas.
Det ligger i vår grundlag och lyckligtvis, såsom jag hoppas, i Svenska folkets lynne att hafva tolerance i allmänhet, och särdeles rörande en religionsutöfning.
Jag tror, att hvarje förnärmelse af denna tolerance är vådlig.
Derföre har jag inom Utskm varit af olika opinion med majoriteten, ej i sjelfva saken, men i formen.
Jag trodde nemi. det vara vådligt, icke alt låta tolerancen göra sig gällande, men det var vådligt att genom 5 eller 6 rader i motiverna antyda det förhållande, som der finnes vidrördt, då Utskm yttrat att de ej af motionerna hafva anledning antaga att några vådor för Svenska kyrkan äro af härvarande främmande religionsförvandter med mer eller mindre skiljaktighet från den lutherska bekännelsen alt befara.
Den aning, som jag haft, har, såsom jag nu förnim - Den 3 April f. m. mer, i vissa fall gå 11 i fullbordan, nemi. att just i denna uppställning fästes uppmärksamheten på ett ämne, som man ej velat afse, nemi. att i detta fall möjligheten för vådor voro för handen.
Jag hade således trott, att Utsk:n bort underlåta att omtala huruvida vådor funnos eller ej.
Om Utsk:n hade befarat några vådor, så hade det varit ett ovillkorligt åliggande för Utsktn alt ej låta skrämma sig af motionärens framställning af dessa vädur, utan tränga till djupet af saken, för att utröna om (lågan vore af den vådliga art, att Statens mellankomst bchöfdes eller ej.
Man kan ej. efter min tanke, utan att fela emot en riklig conelusion, låta premisser föregå, som fästa uppmärksamheten på en våda, utan att sätta något correeliv deremot.
I det andra mom. af Ulsktns moliver har jag äfven varit af olika tankar med Ulsktns pluralitet.
Der står, att ”Utskm hysa den öfvertygelse, att möjliga faror bäst och kraftigast afvärjas genom elt nitiskt preslerskaps varma och upplysta bemödanden. ” Jag har ansett det vara oformligt för R.
St. alt skjuta ansvaret i detta fall på en Corporation, som ej äger annat än en moralisk kraft i sin makt och icke har någon genom positiv lag bestämd myndighet alt mota dessa vådor.
Min mening vore således den, alt man skulle utan alla moliver, såsom alldeles obehöfliga, hafva afslyrkt motionen.
Jag vill visserligen icke sätta mig emot, att Utsktns betänk, bifalles, men skulle likväl högligen önska, särdeles sedan en talare inom detta Hus synts vara af lika tanke med mig, alt det Höglofl.
Ståndet ville förklara, att detta mern. bör på det sätt ogillas, att motiverna, såsom onödiga, lemnäs titan allt afseende.
Ilr von Rosen, Georg:
Det är med anledning af den siste värde talarens yttrande, som jag begärt ordet.
Om Utsktn ej skolat ådraga sig förebråelsen alt hafva galt lill väga alltför kort, i händelse Utsk:n med några få ord afspisat motionären, så tyckas Utsktn likväl hafva behöft något motiv för sitt yttrande.
Utsk:n hafva grundat sina motiver på de upplysningar, som de bjudit till att skaffa sig, och genom dessa upplysningar fått för sig utredt, att ingen våda vöre för handen i afseende på de troslärors spridande, hvilka kunde vara olika med den hos oss antagna.
Utskm hafva ej fått sådana upplysningar, som kunnat gifva anledning till någon fruktan i detta fall.
Det är detta, som Utskm tillkännagifvit, och på dessa grunder hafva Utskm stannat i den åsigt, att inga skäl förefinnas att fästa afseende på motionen, men nugot skäl skulle väl derjemte bifogas, och om Utskm antagit orden vådor och faror, så tyckes det mig att det varit ganska enkelt, att de sagt sig ej inse dessa vådor och faror.
Den värde talaren har äfven reserverat sig emot Utskms yttrande, att möjliga faror bäst kunde afvärjus genom elt Den 3 April f. m.
117 nitiskt presterskaps varma och upplysta bemödanden.
Jag liar delat Utsktns tanke i delta full och är ölvertvgad om, att sjelfva tolerancen i förening med vårt presleiskaps bemödanden att lära och underhålla den religion, sorn vi äga, synnerligen stadfäster densamma.
Det är på detta sätt, som jag tror, att vi böra gifva styrka ut elen lära, som vi hafva.
Jag tror icke alt dess styrka vinner genom någon intolerance, men att deri deremot ganska mycket vinner genom ett nitiskt och upplyst presleiskaps bemödanden.
Det är på dessa grunder, jag tillstyrker bifall lill hvad Utsk:n föreslagit.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: 0111 förhållandet verkligen skulle vara sådant, som Utsk:n anföra, ali ingen lara är å färde, d. v. s. om det slags svärmeri, som fått namn af vesleyanska metodismen, icke skulle sträcka sig längre än lill några gummor, så anser jag för min del livad Ulsk:n föreslagit, eller att motionen må lemnäs utan afseende, vara ganska riktigt, under förutsättning, att detta svärmeri, lemnadt åt sig sjelft, då skulle snart afsvalna, likasom det svärmeri, som jag tror att cn främmande missionär åstadkom , och som äfven i vår historia är kändt under namn af trolldomsväsendet i Dalarne.
Skulle deremot någon fara verkligen vara å färde, hvilket jag ej kan bestämma, så instämmer jag med Ur von Hartmansdorff deruti, att den tid nog lärer varda kommande, då vårt presterskap får andra tankar i detta afseende.
Om de ej nu hafva tagit det så hett, som man säger, så är det väl ej att undra på.
Man må besinna del politiska bryderi, hvaruti värt presterskap befinner sig; man må besinna livad det liar ali tänka på, då det skall fatta så vigtiga beslut, som rörtde behöfligheten eller obeböfligheten af anslagen för en amice; ja då det t. o. m. kunde besluta lörtde förändringar i organisationen af armeen.
Uppå derefter framställd propos., blef Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekou.Ulskais betänk. N:o 35 af R. o. Ad. bifallet.
Vid förnyad föredragning af Stats- samt Allm.
Besvärsocli Ekon.Utskms den 3 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o i45, i anledn. af erhållen återremiss af betänk.
N:o qo, ansåg R. o. Ad., som redan förut bifallit N:o go, utlåt.
N:o i45 icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Ånyo föredrogs och bifölls Stats- samt Allm.
K:o 146, i anledn. af erhållna återremisser å betänk. jN:o 102.
Då nu ånyo föredrogs Stats- och Bevilln.Utsk:ns den 3 sisth Mars pä bordet lagda mern.
N:o 14-7? * anledn. af an - Den 3 April f. in. niärkntr emot hetiinlc.
N;o 80, i anledn af åtskilliga inolioner om ett förändrad! aflöningssält för domare neli Chartaesigillntsecontoi ets upphörande, fann R. o. Ad. det icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Föredrogs ånyo och. godkändes Stats- och Bevilln.- Utskins den 3 sisth Mars på bordet lagda betänk.
N:o 148, i ardedn. af väckt motion om upphörande af beviiln. för sågcjvarnar.
På begäran af Nrr Rå fe It, Anton, och Mannerskantz, Carl Axel, lades ånyo på bordet Stats-och Cevilia.
Utsk:ns den 3 sisth Mars lörsta gången bordlagda betänk.
Nio 149» > anledn. af K.
M:s nåd. propus., samt Hr Rosenblads, Bernhald, motion om utbyte emot elL årligt anslag af tullmedlen af den s. k. föringen lill hemkommande fartygs besättningar.
Ånyo föredrogos och lades lill handlingarna Stats- och Bevilln.Uukms den 3 sisth Mars på bordet lagda betänkanden : N:o 1Ö0, i anledn. af väckt motion om en gemensam dag och ort för mantalsskrifningar och uppbördsmöte!!; N:o 151, i anledn. af väckt motion, att de medel, som fordras för knrhusanstalterna, må af statsverket utgå; Nio 15-2, i anledn. af Frih. von Kraemers motion ang:- de sältet för slämmobölers utgående; Nio 153, i anledn. af Hr Hadings motion om upphörande af centonal å embets- oell tjenstemäns löner; Nio .54, i anleda, af väckt motion om debetsedlars utfärdande och öfverlemnande till de skattskyldiga inom viss kort tid efter det taxeringarna blifvit verkställda.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s den 8 sisth Mars på bordet lagda utlåtanden: N:o 430, i anledn. af Hr Bagges motion om anslag till ett mudderverk och rivierets upprensning vid Uddevalla ; N:o 437, i anledn. af väckt fråga örn bancovinstens utdelning lill Rikets samtliga län.
Vid förnyad föredrag!!, af SlalsUtskts den 8 sisth Mars på bordet lagda meni.
Nio 438, angide verkställd omröstning i anledn. af RiksSttns olika beslut rörtde grunderna för allm. bevillnirigen saint föreskrifterna för tillämpningen deraf, fann R. o. Ad. detta mern. icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna.
Till pröfning företogs SlatsTJtskis den 8 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o43g, i anledn. af erhållna ålerremisser å utlåt.
N:o 400, Den 3 April f m. *'9 På begäran af Frih.
Hamilton, Hugo, upplyste lindert.
R i d d.
S e c r e t, ali PresteSt. bifallit utlåt.
JNto 4^9!
BondeSt. hade afslagit delsarnma, med vidblifvande vid sitt genom bifall till K:o 4°° fattade beslut; från BorgareSt. vore ingen officiel underrättelse ännu ankommen om sistnämnda Stånds beslut i ämn-et.
Uppå derefter framställd propos. blef StatsUtskts utlåt.
Nto 4^9 af °- Ad. bifallet.
Till pröfning företogs StatsUtskts den 8 sistl.
Mars på bordet lagda utlåt.
Nto 44°> ’ anican, al lii Prolessoren Geyers motion alt amnnuenserne vid K. bibliolbeket malte få retroactivt beräkna den dem vid denna riksdag beviljade löneförhöjning.
Hr von Hartmansdorff, A u g., begärde få veta huru de öfriga RiksSttn afgjort denna fråga.
Unde) t.
Se c re t. upplyste, att PresteSt. återremitterat utlåt.; RondeSt. hade bifallit detsamma, och rörtde BorgareStts beslut vore ingen underrättelse ännu ankommen.
Ja g får fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att den summa, som är i fråga, endast utgör icSoo rtdr, nemi. för den ena af amanuenserna 6oo rttlr och för den andra 1200 rtdr.
De hafva af R.
St. vid denna riksdag erhållit för framtiden en löneförhöjning, hvilken motsvarar det belopp, som de förut innehaft, derigenom att K.
M. gifvit dem arfvoden af extra ulgiftsmedlen.
Nu är fråga att för den tid, efter K.
Cancelliets nya organisation, hvarunder denna förhöjning ej utgått, R.
St. mfilte bevilja dem en ersättning.
Billigheten alt så göra grundar sig dels derpå, alt desse tjenstemän äro få, att deras göromål i allmänhet äro trägna och böra nu vara det än mera, emedan K. M., för några år sedan, då jag hade befattning med dessa ärenden, ålade bibliolhekets tjenstemän att upprätta cataloger öfver boksamlingen, hvilken, så länge dylika fattas, naturligtvis är mindre nyttig, än hon eljest skulle vara.
När nu detta arbete skall förrättas jemte vanliga göromål, så är det nödvändigt, att tjenstemännen äro af näringsomsorger så obesvärade, att de kunna riktigt egna sig åt dessa göromål.
Dertill kommer ytterligare, att då ifråga vai*. tjenstemän blott äro två och deras chef, K. bibliothekarien, den tredje, så är de underordnades utsigt för framtiden riktad på denna enda plats allena.
Det kari således hända, och det inträffar vanligen, att de fleste ej ens uppnå den.
Följaktligen måste de anses lika mycket för litteratörer, lefvande af dagens inkomst, som för tjenstemän, tjenande med förhoppning om bättre bergning genom framtida befordran.
Det är derföre ännu mera skäl att aflöna 120 Den 3 April f. ra. dem så alt de ej dragas ifrån deras egentliga bestämmelse, för att kunna lefva.
SlatsUtsk. liar grundat sill »(styrkanderpå, att en återverkande löneförhöjning ej borde äga ruin.
Efter mitt förmenande, Ur frågan egentligen 0111 ersättning derför, att de under de sist förflutna åren måst umbära en del af deras rätta inkomster.
På det sättet tiar äfven, såsom jag tror, motionären sjelf framställt saken.
O111 nu R. o. Ad. skulle finna för godt alt bevilja ifrågnvar.
1800 r:dr Ilten, så torde de lämpligen böra utgå af de medel, hvilka finnas för extra anslag och följaktligen ej itiveika något på den ordinarie slatsreglei ingen.
Jag tror således, att fastställandet af den ordinarie statsreglei ingen ej bör på något sätt vara hinderlig för denna ersättnings beviljande.
Jag anhåller, att R. o. Ad., i likhet nied hvad ett Stånd redan beslutat, måtte återremittera betänk., för att sedermera kunna pröfva i hvad mån Ståndet finner skäligt att medgifva det anslag, som jag nu haft aran förorda.
Hr La gerhjelm, Pehr:
I samma syftning, som den siste värde talaren, utber jag mig alt få yttra några ord.
Visserligen har SlatsUtsk. ej haft några egentligen bindande skäl att ändra eller ens kunnat ändra den redan gjorda statsregleringen; men så vidt sorn billighelsgrunder lala för den ersättning, sorn är i fråga, så synes 111ig, att SlatsUtsk. ingalunda saknar medel för ett så ringa belopp, då det är fråga om personer, som söka sin utkomst på den litterära banan.
Det är kändt, huru små anslagen äro för dylika ändamål, och huru ringa utsigler hvar och en, som på denna bana söker sin utkomst, har för sin framtid; ty fä äro de platser inom vårt land, der den litterära förtjensten kail blifva belönad.
Jag tror, att då delta anslag endast afser en förfluten lid och går till ett ringa begränsadt belopp, och då billigheten tillika talar för delta anslag, så har R. o. Ad. tillräckliga skäl att bevilja den här ifrågasatta ersättningen för dessa personer inom K. bibliolheket, hvarföre jag för min del vördsamt hemställer, om icke StatsUtskis ifrågavar. utlåt, borde återremitteras.
N:o 44° återremitterades.
Föredrogos ånyo och gillades StatsUtskis den 8 sisth Mars på bordet lagda utlåtanden:
N.‘o 4415 ' anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse ang:de de för befästningsarbetenas fortsättande behöflig» medel; N:o 442, i anledn. af Hr Stjerngranats, G., motion ang:- de beviljande af ett extra anslag till fyllnad i kostnaderna för armeens öfningar.
Vid förnyad föredragning af StalsUlskls den 8 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o 41^, > anledn. af väckt motion - T) c n 3 April f. m. in lion om aflöning för secreleraren vid BondeStts cancellidireclion, Lief samma utlåt, af It. o. Afl. bifallet.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtsk:s flen 8 sistI.
JN:o 444> i onledn. af väckta motioner ang:de ersättning åt vissa coramendanter för sportlar, förlorade till löljd af K.
M:s nåd. förordning af den 3 Juli 1840 om prejning från Rikets fästningar af örlogs- och andra fartyg, blef samma utlåt, ånyo hegardt på bordet af Hrr Prytz., Lars Adolph, och Bildt, Knut, samt Gr. Taube, Gustaf J o h a 11.
Ånyo föredrogs och lades till handlingarna StatsUtskis den 8 sisth Mars på bordet lagda meni.
4^4j med upplysning i alseende å Riksg.conlis tillgångar för bestridande af de å extra-stalsregleringen anvisade utgifter.
Föredrogos ånyo och b iföl lös Allm.