Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har under åtskilliga år varit landtbrukare, och dervid sökt studera mig theoretiskt in i detta ämne, men jag har äfven någon praktik vid större och mindre jordbruk och jag vet derföre också hvad det vill säga att bygga ändamålsenliga ladugårdshus i större skala.
Jag anser mig således berättigad att i detta afseende afgifva något yttrande och anhåller att någon af Riddarhusets öfriga ledamöter behagade rätta mitt omdöme i fall det befinnes origtigt, emedan jag anser det vara af ganska stor vigt, att detta ämne rigtigt utredes efter det är ett statsanslag, som har inverkan på jordbrukets framsteg och jag önskar derföre alt StatsUtsk. måtte behandla frågan med mycken omsorg.
Jag har frågat hvarföre en enskild motionär har behöft framkomma med detta förslag.
Då det gäller en Statens inrättning och det är fråga om en summa af 33,000 R:dr b:ko, så hade jag trott att det bordt hafva varit föremål för föreståndarens upmärksamhet först, och i andra rummet för Institutets styrelse att ingå till Regeringen med begäran om förordande hos R.
St. af ett sådant anslag.
Då det är fråga om eif så stort anslag hade man bordt vänta proposin derom ifrån Regeringens sida.
Hvad kostnaden beträffar, så är det min öfvertygelse att en ladugårdsbyggnad vid Ulltuna kan upföras för vida lägre kostnad än den föreslagna.
Jag har icke sett ritningen och icke heller kostnadsförslaget, jag har endast hört summan nämnas; men om jag, med den erfarenhet jag har, hade fått se detta kostnadsförslag och med mina ögon från början stannat vid slutsumman, så skulle jag icke behöft genomläsa detsamma för att stadga min öfvertygelse att hela förslaget vore olämpligt, icke derföre att jag vill påstå att icke summorna för hvarje speciel 120 Den 28 December f. m. punkt i förslaget skulle kunna vara rimliga, men slutsumman är för hög, isynnerhet för ett Landtbruks-institut.
En enskild possessionat, en rik jordbrukare, kan tillfredsställa sin fantasi och bekosta lyxeriösa byggnader på sin egendom, men vid ett Landtbruksinstitut, der undervisningens föremål åro icke allenast de serskilda delarne af jordbruksnäringen utan äfven och hufvudsakligen landthushållningen, hvartill kommer, att man skall lära eleverna och lärlingarne att hafva ögonen beständigt fästade på landtbrukets och Iandthushäliningens förnämsta Syfte, som är att åstadkomma de bästa produkter till största qvantitet för det billigaste pris; der anser jag lyxeriösa byggnader verkligen vara stridande emot ändamålet och jag ber alt StatsUtsk. ville icke blott granska detaljerna af koslnadsförslaget, utan äfven se till att ritningarne icke innehålla sådane förslag, som man med skäl kan säga utgöra en öfverflödig lyx vid ett Landtbruks-institut.
Lyxen vid ett Landtbruks-institut består deri, att man kan upvisa vackra kreatur, ändamålsenliga och väl hållna byggnader, utmärkta jordbruksredskaper, väl skötta åkrar, vackra, vexande grödor och slutligen att kunna framlägga väl ordnade och fullständiga räkenskaper, hvars slutresultat visar, att Institutet har åstadkommit allt detta med relativt till öfriga landtbruk låga summor.
Detta utgör lyxen vid Landtbruks-institut; men om
Staten skulle vilja nedlägga någon lyx på andra Statens byggnader o. s. v., så kan jag aldrig för min del erkänna, att det icke är stridande emot ändamålet och stridande emot nyttan i afseende på sjelfva saken att någon slags yttre kostsam lyx skulle nedläggas pä byggnaderne vid ett Landtbruks-institut.
Jag tror det vara tillräckligt för tillfället att fästa StatsUtsk:s, upmärksamhet derpå, men jag torde tillika få tillägga att jag lifligt intresserar mig för alt ändamålsenliga byggnader måtte komma att upföras vid Ulltuna, så att StatsUtsk. icke på grund af mina anmärnknrr må komma att afstyrka anslaget.
Ulltuna har, såsom jag tror, ett årligt anslag af 8000 R:dr b:ko.
Det har dessutom 4000 R:dr b:ko af sitt landtbruk.
Detta gör tillsammans 12,000 R:dr b:ko.
Jag ber att få meddela förhållandet vid Degeberg, ett Landtbruksinstitut, som varit i några och tjugu år och att få jemföra det med Ulltuna.
Då Hr Nonnen började sitt Institut, fanns der icke annat än ruckel i byggnadsväg.
Hr Nonnen har haft under en mängd af år 10,000 R:dr af statsmedel för att underhålla vid Institutet lika många lärlingar, som finnas vid Ulltuna och jag tror att han dessutom ett par gånger fått mindre anslagssummor till reparationer, men under loppet af dessa år har Degeberg stigit i värde både i afseende på jordbruk och byggnader till den grad, att det f. n. är värdt 4 gånger så mycket, som då Hr Nonnen köpte det.
Detta tyckes bevisa, att om man vill hushålla såsom en enskild person måste göra, och noga se på utgifter i fråga om byggnader, så skulle man kunna genom de redan till Ulltuna gifna medlen åtminstone till någon del åstadkomma dessa byggnanader, för hvilka anslag blifvit begärdt.
Jag anhåller att dessa mina korta anmärkmr måtte få åtfölja till StatsUtsk., men ber ytterligare att StatsUtsk. icke må upfatta dem på annat sätt än att Den 28 December f. m. 121 jag lifligt önskar bifall till motionen och att StatsUtsk. matte granska kostnadsförslaget och i följd deraf komma till en betydligt lägre summa än den nu föreslagna.
Frih. af Ugglas, Curt
Om behofvet af en ny ladugårdsbyggnad vid Ulltuna torde tankarne icke kunna vara delade, och jag vill icke vidare orda derom.
Att det nu begärda anslaget är allt för högt tilltaget, derom torde man äfven vara ense, men jag anhåller att StatsUtsk. måtte besinna sakens vigt och icke derföre att här blifvit föreslagen en summa, som är för hög, afslå allt anslag.
Såsom en ledning för StalsUtsk:s åtgärd i delta fall, vågar jag framställa det förslag, att StatsUtsk. ville förorda afsättande af en summa af högst 20,000 R:dr b:ko, att af Styrelsen för Ulltuna Landtbruks-lnstitut emot räkning och redovisning användas till upförande af en ladugårdsbyggnad jemte mejeri.
Afven denna summa kan synas högt tilltagen, men dervid måste jag erinra att Ulltuna ligger uti en skoglös trakt, hvarföre de för byggnaden behöfliga skogseffekter måste blifva dyra, och för öfrigt kan icke, efter min åsigt vid ett publikt läroverk en sådan byggnad npföras med samma hushållning, som vid en enskild egendom.
Jag vill icke vidare uptaga R. o. Ad.s tid, utan anhåller att hvad jag nu yttrat måtte få åtfölja motionen vid dess remitterande till StatsUtsk.
I anledn. af Hr Hjärnes yttrande om hvad Ulltunas Landtbruks-inslilut har i årlig inkomst, så tror jag att han har begått ett misstag, när han beräknade statsanslaget för Ulltuna lill 8,000 R:dr b:ko och inkomsten af jordbruket till 4,000 R:dr samma mynt, då, enl. hvad jag vill minnas, statsanslaget blott är 4,000 R:dr b:ko.
I afseende på hvad Frih. af Ugglas sagt, så får jag förklara att jag icke håller på summorna, ulan önskar blott att StatsUtsk. måtte afsätta ett tillräckligt anslag för Styrelsen att efter räkning begagnas till upförande af de föreslagna byggnaderna.
Hr von Troil, Samuel Gustaf, upläste en sålydande motion:
Ett lands industriella verksamhet måste för att kunna rätt trifvas och utvecklas, grunda sig på billig tillverkning och billig transport-kostnad.
Den förra söker man åstadkomma genom machiner — den senare genom lättade kommunikations-anstalter.
Sverige står tillbaka i begge dessa afseenden.
Och likväl har naturen på oss slösat sina rika håfvor, om vi veta att rätt använda dem.
Våra vattenfall lemna drifkraft för billigare pris än i något annat land.
Våra stora segelbara insjöar, våra tydligt utmärkta dalgångar angifva naturliga vägar för den inre varu-transporten.
De förra korsas redan i alla rigtningar af segel och ångfartyg: de sednare
Aunna om de rätt begagnas, i väsendtlig mån underlätta införandet af ett ändamålsenligt jern vägs-system, hvarförutan Sverige snart skall blifva beröfvadt möjligheten att på verldsmarknaden täfla 122 Den 28 December f. m. med utländningen, hvarförutan våra egentliga export-artiklar, trädoch jernvaror, samt som jag hoppas innan kort spanmål, levererade i stapelorten, komma att stå tillverkaren så högt, att de ej med fördel kunna försäljas.
Jernvägar äro numera anlagda i nästan alla Europas stater, icke blott i dess starkt befolkade fabriksländer, man äfven i mera glest bebodda och bergiga trakter.
De genomlöpa Rysslands träskartade högland; de öfverstiga alpernas berg.
— Öfverallt anses de såsom ett nödvändigt vilkor för landets fredliga, förkofran, likasom för dess ändamålsenliga försvar.
— Förr eller senare mäste derföre äfven hos oss ett ändamålsenligt jernvägs-system införas.
Hvarje år vi dermed dröja är en nationalförlust.
Stora upoffringar äro visserligen dermed förenade, men de komma att återgäldas genom ökad välmåga och sålunda större lätthet att dem utgöra — och upoffringen blir betydligare i samma mån vi af oförutseende underlåta, att i tid underkasta oss den.
Det gafs en tid, då Sveriges ypperliga landsvägar, likasom det snabba och billiga sätt, hvaruppå man å dem färdades, lofordades af alla de resande, hvilka fran det öfriga Europa framträngde till vår då temligen obekanta nord.
Chausséer och jernvägar hafva annorstädes t råd t i de gamla landsvägarnes ställe.
Öfverallt har man infört nya och förbättrade forlskaffnings-medel — öfverallt har man sökt nedsätta transportkostnaden för industriens alster.
Endast Sverige har i delta afseende förblifvit stillastående, eller krupit, då andra nationer tagit jätte-språng.
Detta förhållande kan och bör ej fortfara.
Vi skulle då likt ett annat China, afsöndra oss från den civiliserade verlden; större delen af våra näringar skulle undergräfvas och politisk liksom ekonomisk vanmagt blifva vår slutliga lott.
Förgäfves må man åberopa vära vintrar, såsom Sveriges bästa och naturligaste kommunikationsmedel.
Med hvarje årtionde mildras klimatet, en följd af tilllagande odling och skogarnes uthuggning; och den nordiska vintern är i flera af våra södra provinser numera oftast förvandlad till en ohjelpsam regntid, då genom vägarnes ofarbarhet, all hufvudsaklig rörelse afstannar.
Behöfligheten af jernvägar är numera insedd både af Sveriges styrelse och af dess folk.
Till den förra stannar nationen i odelad förbindelse, för det, redan vid Riksdagens början, initiativet i denna vigtiga fråga derifån utgått.
På det senares representanter ankommer att bringa till verkställighet de önskningar, som frän så många landsorter i detta afseende försports.
Upgiflen är svår, i anseende till anspråkens mängd.
Den fordrar en sofring, brydsam att verkställa, en urskiljning af det mera nödvändiga ifrån det mindre.
Allt kan icke göras på en gång.
Några af anspråken måste stå tillbaka.
Måtte man derföre vid upfyllandet af detta magtpåliggande updrag, inse huru vigtigt det är, att anläggningen sker efter ett för hela landet afpassadt system, samt att till dess ett sådant är upgjordt och gilladt, inga andra jernvägar beslutas, än de, som man tydligt förutser skola passa in i systemet, d. v. s. utgöra delar deraf.
Vid bestämmandet af ett sådant system, bör man klart för sig Den 28 December f. m. 123 reda, huruvida det, som i första rummet afses, är personal eller varu-transport.
Riktar man upmärksamhelen hufvudsakligen åt den förra, så erfordras långa fortlöpande jernvägslinier, emedan resande vanligen äro föga betjente af att på jernbana tillryggalägga endast en mindre del af våglängden.
Afses åter i första rummet varutransporten, och denna är, enl. min tanke, onekligen den vigtigaste, så måste början göras å de ställen der behofvet af lättade kommunikationer, i och för rörelsen, klarast och tydligast uttalar sig.
Dertill gifver sjelfva skaplynnet af vårt land den säkraste klåfven.
Sverige är, mer än någon annan del af Europa, upfyldt af stora, segelbara insjöar.
Att sammanlänka dessa genom jernvägslinier; att på enahanda sätt eller genom kanaler förbinda dem med hafvet, synes vara den väg, som naturen sjelf för oss utstakat.
Derefter och först i andra rummet, synes jernvägarnes förening till ett öfver hela landet utsträckt jernvägsnät böra komma i fråga.
Vigliga militäriska skäl kunna likväl föranleda afvikelser från denna regel.
Af det sätt, på hvilket vi nu laga de första stegen i jernvägsfrågan, beror dennes slutliga framgång.
Går man dervid icke med tillräcklig omtänksamhet tillväga, vidtagas åtgärder, som äro oriktiga eller okloka, så kan en så allmän missbelåtenhet upslå öfver sättet, alt sjelfva saken deruppå kommer att förlora, möjligen upskjutas till en aflägsen framtid.
Det må derföre tillåtas mig att underkasta Edert bedömande, Mine Hrr, några allmänna satser, som i min tanke förtjena att tagas i noggrant öfvervägande vid upgörandet af ett, lands jernvägs-system.
Hufvudbanorna böra så mycket som möjligt genomskära landels inre delar.
De böra derföre blott undantagsvis afse underhållandet af gemenskap emellan släder belägna vid samma kust, och sålunda icke ledas nära invid och i samma rigtning med kusten.
Denna regel, ofelbar i afseende på hafskusten, eger äfven i allmänhet sin vigtighet, då det är fråga om större insjöar, ty varutransport sjöledes blir alltid billigare än å jernväg; och en i jemnbredd med segelbart vatten löpande jernbana kan blott under sällsynta förhållanden bära sin egen underhållskostnad.
Deremot böra vigtiga punkter vid kusterna genom bibanor förenas med hufvudbanan.
På sådant sätt befordras lättast produkternas utförande, från det inre af landet till utskeppningsorten.
Eganderätten till hvarje bana, som af allmänna medel bekostas, måste innehafvas af Staten, eller Staten åtminstone förbehålla sig rätt, att, emot på förhand upgjorde grunder, när som helst, få inlösa banan.
Endast derigenom kunna afgiftsbestämmelserna lämpas efter rörelsens behof och de förvecklingar undvikas, i hvilka Staten förr elier senare måste komma till det bolag, som innehafver banan.
Staten bör till en början ej påräkna någon omedelbar inkomst af de summor, som användas till jernvägs-anläggningar.
Vinsten är medelbar och måste sökas i det ökade välstånd, som alltid blir en följd af lättade kommunikationer.
Deremot bör banan kunna bära sin egen underhållskostnad.
Der ej detta förhållande inträffar, är anläggningen för tidig eller dess riktning illa vald.
Vid besluts fattande ora anläggningen af en jernbana, böra 124 Den 28 December f. m. R.
St. undvika alla detaljbestämmelser i afseende på sträckningen och framför allt akta sig för godkännandet af något visst företag.
Endast ändpunkterne, och der det sig göra låter äfven dessa i allmänna ordalag, böra afgöras.
Riktningen bör i öfrigt öfverlemnas åt Styrelsen.
Hvarje siad, hvarje särskild trakt af en provins har sitt enskilda intresse, och den representant, som vid Riksdagen förmår att skaffa sina åsigter gehör, det må vara på öfvertygelsens eller intrigens väg, kan eljest lyckas att genomdrifva ett beslut, måhända både skadligt och obetänkt.
Styrelsen ensam kan, efter noggranna undersökningar bestämma riktningen i hela landets intresse.
Men på det dessa undersökningar må blifva fullt tillförlitliga, på det hvarje åsigt må hafva tillfälle att göra sig gällande, på det hvarje sido-inflytelse må kunna undvikas, tror jag det vara af vigt, att innan beslutet fattas, en komité, sammansatt af sakkunnige män, bland hvilka ingen utom Ingeniören må tillhöra den eller de provinser, hvarigenom banan kommer att löpa, må erhålla i updrag att på stället, eller under så lång tid som derföre erfordras, undersöka förhållandet, lemna alla i frågan intresserade i tillfälle att yttra sig och derefter i ämnet afgifva ett fullständigt utlät.
Med afseende på den financiella delen af frågan, kunna jernvägs-anläggningar verkställas på flerahanda sätt.
De vanligaste äro: a) Dä
Slaten bade förlägger arbetet och luter ombesörja utförandet.
Arbetet kan då bedrifvas i mån af egande tillgångar och företrädesvis å de punkter, som af en eller annan anledning anses böra först fullbordas.
Banan tillhör ifrån början Staten, som således är fullkomligt oförhindrad, att för begagnandet bestämma den taxa rörelsen kräfver.
Verkställigheten kan öfverlemnas antingen omedelbart åt Statens bvggnadscorps, eller ock ät någon af Europas utmärktare civil-ingeniörer, hvilken förut stått i spetsen för större jernvägs-anläggningar, och som med biträde af denna byggnadscorps och på dess medlemmar öfverflyttande sin mångåriga erfarenhet, åtager sig jernvägens utförande.
De väsendtligaste invändningar, som göras emot jcrnvägs-byggnaders verkställande genom Statens omedelbara försorg äro: l:o att de blifva dyrare, än om de öfverlåtas åt enskilde.
Detta inkast eger i viss mån sin riktighet, ty det är en erkänd sats, att den enskilda företagsamheten, frigjord från alla hinderliga kontroller, i allmänhet arbetar både fortare och billigare än statsmyndigheterna.
Denna olägenhet torde likväl kunna förebyggas, om alla arbeten, som dertill lämpade sig, ställdes på beting, om sådane kontroller, hvilka i sjelfva verket äro ingenting annat än skenbara, borttoges och om man lemnade så fria händer som möjligt åt verkställaren. 2:o att i en stat, sådan som Sverige, med få och otillräckliga pensions-inrättningar, skulle möjligen en stor del af den vid jernvägarne anställde personal, komma att bestå af afskedade tjenstemän, åt hvilka platserna anförtroddes, icke derföre att innehafvarne voro dertill lämplige, men derföre, att man ville sörja för deras framtida bergning.
En sådan tillsättning vore utan tvifvel särdeles menlig, ty icke blott många menniskolif, utan hela jernvägens kredit kunde derigenom sättas på spel.
Men äfven denna olägenhet
Den 28 December f. m. 125 bör kunna förekommas, om alla med jeruvägarne befattning egande personer från den högste till den lägste kunde af öfverslyrelsen utan angifvande af skäl till- och afsätlas.
Erfarenheten visar dessutom, att i det land, der kanske den största ordning råder vid jernvägarne, i Preussen, har styrelsens inverkan på personal-tillsättningen medfört ganska helsosamma följder. b) Då Staten anskaffar medlen (är förläggare) men öf~ verlemnar utförandet ål entreprenörer emot på förhand bestämd och i mån af arbetets fortskridande skeende betalning.
Slaten är då ifrån början egare af banan och har full visshet (så framt entreprenörerne äro vederhäflige), att det beräknade kostnadsbeloppet ej kommer att öfverskridas.
Utförandet verkställes vanligen med drift, men detta sätt erfordrar noggrann kontroll till undvikande af svekfullt arbete. c) Då både anskaffning af medel och utförande ombesörjes af bolag (in- eller utländske) eller enskilde entreprenörer, emot vissa förmåner, — vanligen bestämd räntegarenli under ett visst antal år.
Staten är dervid frikallad från besväret att anskaffa det nödiga anläggnings-kapitalet
Och om öfverenskommelsen träffas med ett utländskt bolag, som eger att förfoga öfver betydliga medeltillgängar och öfver fullt skickliga ingeniörer, sker utförandet vanligen fort och ändamålsenligt.
Men Staten är ej egare af banan, eller blir det icke förr än i en aflägsen framtid, samt kan följaktligen ej efter rörelsens behof bestämma eller förändra taxan å densamma.
Skulle dertill ett sådant bolag lill hufvudsaklig del beslå af utländningar, kunna dessa mäktiga associationers inblanduing i våra inhemska angelägenheter, och det understöd de på diplomatisk väg kunna lyckas förskaffa sig, leda lill ganska betänkliga politiska förvecklingar.
Portugal, Grekland och Neapel lemna i detta afseende varnande exempel.
De summor, hvilka årligen såsom banans afkastning eller räntegaranti jemte dem hvilka möjligen för banans inlösen komma att till utlandet erläggas, öfverstiga oftast de utgifter det allmänna bordt få vidkännas för ett på vanliga amorleripgs-grnnder fotadt statslån.
Då ett dylikt bolag anskaffar penningar, måste det beräkna vinst ej mindre deruppå, än på sjelfva arbetets utförande.
Ar derjemte garantien låg eller äro arbetsplanerne, på hvilka anbudet grundas, ofullständige, så måste bolaget rundeligen upgöra sina beräkningar, för att hålla sig skadeslöst för de äfventyr, det i båda dessa afseenden kan löpa.
De penningar, som af jernvägsbolaget förskjutas, kunna, huru man än betraktar frågan, svårligen erhållas på billigare vilkor, än ett ordnadt statslån, och denna regel eger isynnerhet tillämpning på Sverige, som f. n. icke har den ringaste statsskuld, och som till följd deraf eger och kan hos utländningen påräkna synnerligen god kredit.
Erbjudas af det kontraherande bolaget penningar på bättre vilkor, än sådane, mot hvilka bankirhusen vilja lemna dem, eller statens obligationer kunna till allmänheten försäljas, så måste dessa anbud, om de äfven genom sin konstlade uppställning synas för den oinvigde fördelaktige, likväl i sjelfva verket icke vara det. 126 Den 28 Deeember f. ra.
Huru man derföre än må besluta i afseende på utförandet, detta må verkställas af Statens ingeniörer ensamme eller under ledning af någon bland Europas utmärktaste jernvägsbyggare — det må öfverlemnas åt ett bolag eller åt enskildte entreprenörer, så bör likväl, i min tanke, Staten sjelf alltid upträda som förlagsman — anskaffa anläggnings-kapitalet.
Och då detta icke kan till hela sitt belopp uttaxeras på landets innevånare, nödgas man göra Statsskuld.
Jag vet allt det förskräckande detta ord innebär, men vi äro redan inne på denna bana under en af dess farligaste former —- under formen af räntegaranti -—som i sjelfva verket är ingenting annat än ett förklädt statslån.
Må vi derföre icke vidare hålla oss till ord utan lill sak. lilje vi införandet äfven hos oss af ett ändamålsenligt jernbanesystem, och derförutan må vi ej (änka på någon verklig landets förkofran, så måste vi i låneväg anskaffa de dertill erforderliga medlen, alltid under förutsättning af en på det sätt upgjord amortering, att samtiden drager så stor del som möjligt af bördan.
Stats-skulds-systemets fördelar eller olägenheter bero hufvudsakligen på sältet för dess tillämpning.
Statsskuld är förderflig, den undergräfver ett lands financiella och understundom äfven dess politiska oberoende, om den göres för improduktiva ändamål eller för betäckande af landets löpande utgifter.
Den kan vara nyttig och blifva ett verksamt medel att höja nationalvälståndet, om den klokt begagnas till beredande af nya näringskällor för inhemsk industri, eller till öppnande af lättade kommunikationer.
Faran ligger icke i dess bruk, men i dess missbruk.
Den är i många afseenden välgörande om den grundas på ett inhemskt fondsystem.
Ett sådant verkar pä den enskilde, som en sparbank i stort.
Det framkallar i rörelsen tusentals kapitaler, som nu ligga ränlelöst skrinlagde.
Det innebär nära nog den enda 'möjligheten för ett Iand att utan myntvärdets försämring uthålla ett krig, till och med en längre väpnad neutralitet.
Om ett inhemskt stats-skulds-system hos oss infördes, skulle, under förutsättning att räntefoten till en början ej bestämmes allt för låg, man snart se förvandlade i statsobligationer såväl den enskildes besparingar som en stor del af de kapitaler, hvilka nu utlånas emot borgen, likasom de hvilka finnas hopade i våra många allmänna och enskilta kassor.
Med ett ord, ett inhemskt lånesystem innebär så många fördelar, att det vore önskvärdt om det i och för sin egen gagnelighet kunde äfven på vårt land tillämpas; och då dess införande derjemte kunde hafva till påföljd ett tidsenligt ordnande af våra kommunikationsanstalter, tvekar jag ej att, derest de af K. M. i Dess nåd. propos. föreslagne grunder icke skulle af R.
St. godkännas, för min del förorda detsamma.
Då Staten sjelf ombesörjer utförandet af jernvägsarbetena kan det, såsom ofvanföre blifvit anmärkt, verkställas, antingen omedelbart af Statens egen byggnadscorps, eller ock af tjenstemän vid denna corps, under ledning af någon bland Europas namnkunnigare jernvägsbyggare.
Ingen kan högre än jag upskatta de stora förtjensterne hos vår Väg- och Vattenbyggnadsstyrelse.
Jag har haft mer
Den 28 December f. m. 127 än ett tillfälle att öfvertyga mig om det utmärkta sätt, på hvilket de under dess ledning stående arbeten blifvit planlagde och utförde.
Jag har sett, huru man ifrån fremmande länder äflats att rådfråga dess officerare, huru man förgäfves bemödat sig att erhålla dem till arbetschefer och huru man skattat sig lycklig, om de endast genom ett kort besök kunnat biträda vid upgörandet af planen för de tilltänkta arbetena.
Men denna corps's luifvudsakligaste verksamhet har hittills varit riglad åt vattenbyggnader.