Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nådiga pröfning och godtfinnande, såsom ägande gemenskap med de serskildta regleringar Kongl. Maj:t om de högre Befälsplatserne i Armeen, äfven med anslag af egne medel, i Nåder vidtagit, i anledning hvaraf Utskottet anmärkt tvetydigheten af denna i Utskottets tanka på en gång af- och tillstyrkande mening, och att det åtminstone härvid kunde mot StatsSecreteraren anmärkas försummelse att efterse och rälta Protocolls-redactionen, I anledning häraf torde mig tillåtas anföra, att Hans Maj:t Konungen hade, med de betydligaste uppoffringar af egne medel, formerat en fond till inlösande af MilitärBefälets accorder, för att såmedelst läka det olyckliga frätsår, hvaraf Armeen i snart ett århundrade lider; denna fond stod under dess höga Gifvares egen disposition, och StatsSecreteraren kunde således ej något derom föreslå, utan blott öfverlemna till Kongl. Maj:ts Nådiga ompröfning, då något, som ägde afseende på denna fonds Den iS J u I i i e. in. 347 ändamål, föreföll.
Enär StatsContoret i sitt underdåniga Betänkande hade afslyrkt eftergift af StatsVerkets ratt till den ifrågavarande accordsersättningen, och StatsSecreteraren öfverlemnade frågan, lika med StatsContoret, till Kongl. Majrts
Nådiga pröfning och godtfinnande, såsom ägande gemenskap med den serskildta regleringen af de högre Befäls-platserne, så utvisar, enligt min öfvestygelse, uttrycket: lika med StatsContoret j tydligt, att SlatsSecreterarens tanka varit denna: ”StatsVerket bör väl, så”sorn StatsContoret i underdånighet tillstyrkt, erhålla sin ersättning, men om qet"ta kommer att ske af den sökande, eiler ”af den under Hans Kongl.
Maj:ts egen hö”ga disposition stående fond, öfverlemnas ”i underdånighet till Kongl.
Maj:ts eget hö”ga bepröfvande.”
Det måste obestridligt rnedgifvas, att alla embetsskrifter böra vara klara och så fullständiga, att ämnet äfven af personer, som ej i förväg känna en saks detailler, må kunna uppfattas, samt att den i SlatsRådsProtocollet intagne mening ej äger denna egenskap; men Föredragandens af mig här ofvan förmodade tanka torde dock, när man känner sakens förhållande, deruti igenfinnas, och åsigten då vara klanderfri, i hvilket fall den anmärkte försummelsen, att efterse och rätta Protocolls-redactionen, torde medtbillighet böra öfverses, vid åtan - 348 Den 18 Ju lii e. m. lan af den allmänt erkända skicklighet oell drift, med hvilken den ifråga varande Embetsmannen skötte sitt vigtiga kall, hvarföre jag får tillstyrka, att anmärkningen må förfalla.
Beträffande den emot Förste ExpeditionsSecreleraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, så synes mig, att då honom ovägerligen ålåg att föredraga ett till hans Expedition inkommit mål, och då flere med det nu ifrågavarande likartade mål förut blifvit genom denna Expedition föredragne, samt då, af hvad Utskottets Memorial innehåller, ingen anledning kan dertill hämtas, att ExpeditionsSecreteraren, vid föredragningen hvarken i Allmänna Beredningen eller inför Konungen i StatsRådet, döljt förhållandet med KammarCollegii besvärsanvisning, kan jag för min del ej mot Föredraganden tillämpa 107 §.
RegeringsFormen, utan får tillstyrka, att anmärkningen må förfalla.
Då slutligen Utskottet ansett sig, på grund af det helas öfversigt, böra meddela det vittnesbörd, att Konungens Rådgifvare och Föredragande troget och redligt bevakat Constitutionens och Lagarnes helgd, Fäderneslandets bästa och enskildte medborgares rätt; så får jag vördsamt tillstyrka, att de må anses hafva erhållit den decharge, som Grundlagarne omförmäla.
Den 18 J u I i i e. ra. 349 Grefve Horn, Claes Fredric:
Då jag begärde ordet, var det egenteligen för att yttra mig öfver frågans behandlingssätt; men sedan Friherre Anckarswärd så fullständigt utredt denna omständighet, förmodar jag, att ingen bestrider återremiss af Utskottets Memorial.
Dessutom och då nya anmärkningsanledningar emot Konungens Rådgifvare blifvit framstälda, och dessa synas innefatta åtgärder under flera år, förbjudas vi deraf att nu afgöra decharge-frågan.
Då jag i går fullständigt redogjorde för mina åsig— ter om Styrelse-åtgärderne i deras helhet, anhåller jag att detta yttrande, såväl som det jag i förmiddags afgaf angående Skeppshandeln, måtte få åtfölja återremissen; och förenar jag mig i öfrigt med Friherre Anckarswärd.
Frågan om behandlingssättet torde böra föregå hufvudsaken.
Jag kan ej förlika mig med den tanken, att ett Memorial i fem punkter nödvändigt skall i alla behöfva återremitteras.
Jag frågar hvarföre, om en enda punkt i Memorialet behöfver återremitteras, skola alla de öfrige 4 punkternes föremål, personerne. behöfva vänta på sitt öde, för det den ena punkten behöfver närmare utredas.
I stället för ordning, ser jag ej häriannatänoordning.
Jag ber, att vi måtte få punktvis discutera, och antingen återremittera, eller hufvudsakligen afgöra, hvarje punkt för sig.
Sedan jag nu yttrat 35o Den 18 Jul i i e. m. mig öfver formfrågan, torde jag få begifva mig till liufvudsaken.
Första punkten handlar om indragningen af ett Dagblad.
Måhända kan det invändas, att vi famla i mörker om sjelfva corpus delicti, då vi sakna uppgift, på hvilket nummer af den indragna Tidningen , Conversalionsbladet, och hvilken artikel deri ansetts för brottslig; men för mig, är det öfverflödigt.
Jag kan, för min del, ingalunda antaga, att anmärkningens qvalification —- frågan om ett Dagblads indragning, med eller utan skäl — upphinner j i vigt och värde, den qvalification af förbrytelse, sorn 107$.
RegeringsFormen förutsätter; och jag beli öfver således icke veta, hvad det indragna Tidningsbladet innehållit.
Jag kan ej fatta * att en upplyst
Constitutions-förfal tares uppsåt skulle hafva varit, att då han böd, det
Rikets väl skulle kräfva straffets tillämpning; — att, säger jag, då han satte ett så högt vilkor i qvalificationen, för tillämpligheten; han skulle kunnat däruti inbegripa ett felsteg af så ringa egenskap, af en sådan lappris påföljd, sorn den af ett, utan tillräckligt skäl, indragit Dagblad.
Ingen magt bör missbrukas, och således icke eller indrägningsmagten; men då missbruket icke visar en föresatts att förnärma folkets rätt, att äga en tryckfrihet —och en sådan beskyllning kari bär icke göras, då ibland nio indragningar, icke mera än en enda kunnat ogillas — så, huru obetydlig är icke hela frågan?
Eller
Den 18 Ju lii e. m. 351 hvad annan olägenhet hav väl deraf följt, än att
Redacteurn haft besväret uttaga ett nytt tillståndsbref, och derefter fortsätta sitt yrke?
Deröfver kan larmas mycket; och bäst vöre, kan hända, likväl ej efter min mening, utan deras, som äro af den motsatta, att inga band funnos för Tidningsutgifvare; att
Tryckfriheten helt och hållet lössläpptes på denna väg; men om något correctiv måste finnas, så gifves väl icke något lindridrigare än den så mycket öfverskrikna Indragningsmakten; och ett möjligt missbruk deraf kan väl aldrig uppflyttas till den höga qvalification, att Rikets väl skulle fordra, det den Rådgifvare, som missbruket tillstyrkt, borde anmälas till afsked.
Vid denna beskaffenhet och då vid frågans pröfning 107 §. efter min öfvertygelse aldrig kan blifva tillämplig, är det mig äfven likgiltigt att veta, hvad de Rådgifvare heta, som deltagit i den anmärkta Indragningsåtgärden.
En sådan upplysning erfordras endast för dem, som vilja uppflytta ett möjligt missbruk af Indragningsmakten så högt, att det ansågs gälla lika med Rikets val.
Jag behöfver den ej; och yrkar i följd af hvad jag nu anfört vördsamt proposition till afslag å ifrågavarande i:a punkt, och att Utlåtandet derom må läggas till handlingarne.
Uti Memorialets andra punkt angående den så kallade Skeppshandeln, är anmärkning gjord emot StalsSecreteraren och Stats^ 35a Den 18 Julii e. m.
Rådet, för det de icke påmint emot öfverIåtandet af alfa ireus uppgörande åt en enda Embetsman tillika Konungens Rådgifvare, med förbigående af Controllerande Embetsverk.
Jag förklarar mig 2:ne orsaker, som föranled t härtill.
Den ena, att brådskan och hemligheten, hvarmed alfairen behöfde behandlas, icke tillät en eljest vanlig omgång.
Den andra orsaken hämtar jag derifrån, att då jag sätter mig i StatsRådenas belägenhet, jag icke kan finna det brottsligt eller äfventyrlig!, att åt en kamrat uppdraga utförandet af en beslutad handling.
Åtminstone böra väl StatsRåden äga hvarandras förtroende, om de äfven, som jag likväl icke tror, skulle sakna Allmänhetens.
Misstag är möjligt i allt, och kan äfven häri vara begånget, men är derföre icke adequat till 107 §.; hvadan jag yrkar, att äfven denna punkt utan återremiss mätte afslås.
Hvad beträffar den emot StatsRådet Hans Excellence Herr Grefve Cederström uti 3 punkten gjorde anmärkning i afseende på berörde affair, så har jag redan i ett föregående yttrande tillkännagifvit min öfvertygelse vara, att 106 och icke 107 §.
RegeringsFormen, bordt emot honom tillämpas, och yrkar altså, att denna punkt måtte till Utskottet återremitteras, så att Utskottet måtte komma i tillfälle, att efter öfvervägande af de anförde skälen tillämpa förstnämnde S.
Det Den 18 J111 i i e. m. 353
Det må förlåtas mig, om jag anser den i fjerde punkten emot förre StatsSecreteraren Arnell gjorde tillstyrkan för en verkelig parodie; enär Utskottet väl bordt veta, att anmärkningen icke innefattade en sådan förbrytelse, för hvilken Arnell kunde från främmande Magt reclameras; hvadan, och då någon åtgärd emot honom icke kan äga rum, det torde vara häst, att låta hela anmärkningen förfalla.
Hvad angår den emot tillförordnade Föredraganden Herr ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, så anser jag väl det deri upptagne förhållande innefatta en förseelse; men den uppgår icke till den höga qualification, att Rikets väl skulle kräfva Embetsmannens afsättande ohördan.
Äfven denna fråga torde således böra förfalla.
Derefter kommer jag till ConstitutionsUtskottets anmälan af några under ProtocolIsgranskningen föi’ekomne så kallade vigtiga omständigheter, för hvilkas framställande Utskottet åberopat 3t och 6o §§. i Riksdagsordningen.
För min del är jag verkeligen förundrad, huru dessa §§. kunnat här användas, emedan jag ej ser mera samband emellan dem och ämnet, än emellan det och ett par versar ur Svenska Psalmboken.
Utskottets rätt att granska StatsRådets Pro33 H. ?.3 354 Den 18 Julii e. m. tocoller har sitt gifna, tydligt bestämda, ändamål, att, der fel af StatsRådet finnas vara begångne, af den vigt, alt böra hos Ständerne anmälas till ansvarspåföljd för StatsRådet, så beskaffade anmälanden hos Ständerne må göras; men då nu Utskottet sjelf icke ansett dessa inberättade omständigheter vara af natur ätt påkalla någon ansvarspåföljd, så har Utskottet haft ingen rätt, att dem anmäla; oell när dessa omständigheter altså icke framkohamit i lagbehörig ordning, hvad äro de annat, än ett sqvaller, hvars upptagande icke ens är oss tillständigt?
Dessa delar af Memorialet måste altså förfalla; emedan hvad Utskottet icke på lagbeliörigt sätt framställt, det kän icke eller af oss lagbehörigen pröfvas.
Då jag nu går att yttra mig öfver ifrågavarande Memorial, och de dervid gjorde anmärkningar, torde det tillåtas mig, att först fästa mig vid de svåra beskyllningar, som blifvit gjorda ConstitutionsUtskottet, helst dessa beskyllningar äfven röra de Ledamöter af Utskottet, som äro våra Ståndskamrater.
•— Man har påstådt, att Utskottet skall hafva gynnat Ministéren, och att det icke öppet och ärligt uttalat sanningens språk.
Derföre att man har olika åsigter, har man icke rätt att beskylla andra för elaka afsigter och oredliga handlingar.
Den, som icke tänker lika med Anmärkarne, skulle med lika skäl kunna ben 18 Julii é. m. 355 påstå, att äiimärknirigärna härrörde af en oädel grund, och alt deras handlingssätt, Som framställt dem, vore oredligt.
Båda delarne anser jag vara orätt att påstå, och finner derföre de hårda omdömen, sorn nu drabba Constitulions-Utskottets Ledamöter, icke allenast vara öförtjentej utan äfven högst olämpeliga; men jag tror att de kunna lugnt emoltagas af dem, som redligt och ärligt handlat eflör öfvertygelse öm det rätta, oell begagnat det dem lämnade förtroende, utan biafsigter, till befrämjande af rättvisa och Fäderneslandets dervid fästade lycka.
Man bar sagt, att Utskottet felat i kunskap, omtanka och begrepp.
Detta bevisar endast egenkärlek hos Anmärkärne, då inom ConstitutionsUtskottet finnas märt, hvilka tili alla delar i kunskaper, tankar och begrepp kunna mäta sig med Herrar klandrare.
Framtiden skall säkrast bedöma, hvilka som menat bäst och ärligast mot sitt Fädernesland; de som velat nedrifva och störta de nu varande Rådgifvarne för att uppställa andra i deras ställe; eller de, sorn hållit sig inom lagarnes och samvetsfridens heliga områden, och mildare bedömt de icke uppsåtligt felande.
Här bar varit ifrågasadt återremiss af Utskottets Memorial, men då Ridderskapet och Adeln så väl i går som i dag älgjort, alt ingen återremiss eller ändring af ConstilutionsUtskottets
Utlåtanden kunna äga 33 H. ä3* 356
Den 18 Julli c. ni. rum, i de delar, som innefattade afslag S gjorde anmärkningar, följer deraf, att Friherre Anckarswärds i sådana frågor gjorda flerfaldiga erindringar komma att förfalla.
Då Utskottet förklarat, att hvad så väl emot de politiska förmenta missräkningarne, som angående förhemligandet af de, affairen rörande, handlingar, blifvit anmärkt, komme att förfalla; kan återremiss lika litet äga rum, i afseende å dessa, som öfrige afslagne anmärkningar.
Hvad åter angår de nu linder afgörande varande frågor, så anser jag en återremiss icke tjena till något annat än en tidsutdrägt och pappersödning, enär Utskottet redan haft åtta månaders tid, att genomläsa alla hithörande handlingar, och således icke lärer ändra sin öfvertygelse.
Hvad serskildt angår Friherre Boijes yrkande af återremiss, å anmärkningen emot StatsRådet Hans Excellence Grefve Cederström, så bestrider jag äfven det, enär en Ledamot af ConstitutionsUtskottet förklarat, att Utskottet gerna velat, om det kunnat, finna någon anledning till Grefve Cederströms ställande under RiksRätt efter 106 §. i RegeringsFormen; och hvad sluteligen beträffar de nu ytterligare framstälde anrnärkningsanledningar, så hafva Ständerne naturligtvis öppen rätt, att deröfver utlåta sig, sedan Utskottet förut afgifvit dess Betänkande.
Sedan jag nu utlåtit mig öfver allt det Den 18 Ju Ii i e. im formelia, skall jag söka att, så kort som möjligt, yttra mig i sjelfva hufvudsaken. irsta punkten handlar om indragning af Tidningen Conversationsbladet, hvilken åtgärd Utskottet ansett onödig, och jag delar fullkomligt Utskottets öfvertygelse, hvaruti jag ytterligare styrkes af Bladets innehåll, derom jag gjort mig underrättad; men lika med Friherre Boije delar jag äfven den åsigt, att indragningen af ett eller annat af våra Tidningsblad, hvaraf största delen enligt min tanka sakna allt verkeligt värde, icke kan qvalificeras för ett fel af den egenskap, att Rikets väl skulle kräfva endtledigande af de dertill rådgifvande Embetsman, hvilket straff, att nemligen mista Embetet, ingalunda kan jemnföras med Tidningsutgifvarens besvär, att skaffa sig en ny Redacteur för det nya Blad, hvarmed han ersätter det indragna.
Jag yrkar derföre afslag å Utskottets utlåtande i denna punkt.
Hvad beträffar de angående Skeppshandeln uti Memorialets andra och tredje punkter gjorde anmärkningar, tager jag mig friheten erindra, att den Konungens Bådgifvare till last förde omständighet, att hafva uppdragit åt Grefve Cederström ensamt, att afsluta Skeppshandeln, förfaller, då Utskottet sjelf upplyser, att Grefve Cederström icke varit ensam i uppgörandet häraf, utan haft Konungens befallning att sammanträda till 358 Den 18 Julli e. m. rådslag härom med Chefen för Förvaltningen af SjöÄrenderne och GeneralAdjutanten för flottan.
Jemte det en sådan fråga, som den närvarande, icke bör bedömas ensamt efter utgången, enär ändamålet varit att tillskynda Riket en fördel, hvilket jag ej hört bestridas, och de, som tillstyrkt åtgärder för ett godt ändamåls vinnande, icke böra straffas för sakens olyckliga utgång, torde man äfven icke böra finna den moraliska anledningen, att genom den ifrågakomne expeditionen medverka till medmenniskors befrielse från träldom, vara klandervärd.
Per-? till kommer äfven den afsedda fördelen med.
Svenska Sjömäns öfning.
Afsigten mäste således i allo varit god, och då utgången med, företaget synes legat utom gränsen af mensklig omtanka, afstyrka jag bifall till Utlåtandets andra punkt.
Beträffande serskildt Grefve Cederströms åtgärder, så har jag aldrig godkänt dem, och ämnar aldrig försvara, hvad jag icke kan gilla, men jag hem-, ställer lill Ridderskapet och Adeln, om icke Rikets Ständer skulle nedsätta sin egen värdighet, örn de hos Konungen anmälte till afsked en redan afskedad Embetsman.
Mon om att bibehålla Ridderskapets och Adelns, värdighet, tillstyrker jag alltså, att frågan må läggas till handlingarne, jemte, om man så vill, det förklarande, att, derest icke Grefve Cederström redan haft afsked, hade, enligt Utskottets förslag, 107 §.
Rege-, ringsFormen bordt tillämpas.
Den 18 Julii c. ra. 35g
I fjerde punkten angående förre StatsSecreteraren Arnell, så förefaller det mig besynnerligt om icke löjligt, att begära afsked för en olycklig Embetsman, som redan är skiljd så väl ifrån Fädernesland, som syssla.
Ilan är redan tillräckeligen stralFad för de fel han begått, och då lian i ali-* mänhet varit ansedd som en utmärkt skicklig Embetsman, skulle det föreslagne anmälandet blott se ut som enskild hämnd, hvarföre jag tillstyrker alt äfven denna punkt måtte förfalla.
I afseende på den i 5:te punkten mot förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, får jag hemställa, om Ridderskapet och Adeln kan bifalla densamma, enär Kongl. Maj:t ej lärer kunna meddela Herr Printzencreutz afsked ifrån sitt innehafvande ExpeditionsSecreterareEmbete, och det således vore löjligt, att hos Konungen anhålla om endlledigande af en Tjensteman, som icke kan afsättas utan dom och ransakning.
Utan att ingå i det juridiska af saken, hvilket icke tillhör vår pröfning, finner jag det formella deraf vara för litet utredt, för att kunna yttra mig deröfver, men då slutliga åtgärden efter min åsigt aldrig kan blifva bifall till Memorialet i denna punkt, tror jag det vara bäst att lägga 4et Hll liandlingarne.
Sluteligen kan jag ej eller gilla de serskildta anmälanden, hvarmed Ulskottet i 36o Den 3o Juli i e. m.
Memorialet inkommit.
Jag känner ingen §. som berättigar Utskottet att stadna vid blotta anmälanden af Rådgifvares mer eller mindre felaktighet, utan tror, att Utskottets pligt är, att antingen fria eller fälla efter 106 eller 107 §.
Jag tror ej, att en så beskaffad anmälan kan föranleda till något beslut, ty de åberopade 3y och 60 §§. i Riksdagsordningen hafva icke sammanhang med hvarandra.
Den 60 §. omtalar endast underdåniga önskningars frambärande till Konungen, och då borde ärendet förut vara beredt af Ekonomiutskottet.
Att nu till Ekonomiutskottet remittera en af ConstitutionsUtskottqt handlagd sak, vore orimligt, och jag ser derföre ingen annan utväg än att äfven i dessa delar lägga Utlåtandet till handlingarna, och låta det bero på serskildte motionairer, att Väcka frågor, om någon åstundar att få dem i laglig ordning behandlade, I anledning af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken vördsamt anhålla, att hvarje af de serskildte 5 anmärkningspunkterne må föredragas till afslag eller bifall, på det all onödig återremiss må undvikas.
CederströmJacobj anförde gkrifteligen:
Om det å ena sidan icke kan bestridas, att en af de hufvudsakligaste garantier för Den 18 Juli! e. m. vår constitutionella frihets bibehållande, består deri, att Konungens Rådgifvare äro vid ansvar förbundne, alt vid hvarje förekommande fall fästa Konungens uppmärksampå de till målet lämplige lagar och författningar* samt att i underdånighet afstyrka allt, sorn de finna mot Rikets sannskyldiga nytta stridande, och att Representationen, genom sitt vid hvarje Riksdag valda ConstitutionsUtskott, äger tillfälle, att läsa alla Rådgifvarnes på den mellan Riksdagarne förllutna tid i StatsRådet afgifne yttranden, samt att i anledning deraf pröfva, huruvida någon gjort sig skyldig, genom åsidosättande af lagens stadganden, att för dess Rådgifvare-kall inför RiksRätt tilltalas, eller, på grund af 107 §.
RegeringsFormen, anmälas till entledigande ur StatsRådet; så måste man å andra sidan jemväl finna det vara lika vigtigt för den constitutionella frihetens ostörda bibehållande, att ConstitutionsUtskoltet, vid utöfningen af dess i delta afseende högst vigtiga åliggande, med lugn och alfvar, men utan all slags småagtighet granskar Riksförvaltningen, emedan i annan händelse
Utskottets anmälanden blifva utan annan påföljd än den, att de om Utskottet och dess handlingssätt sprida missagtning, och betaga så väl Representationen, som landets innevånare i allmänhet, förtroende till de garantier för frihetens bibehållande, hvilka genom våra Constitutionella former blifvit beredde.
Hvarje försök af ConslitutionsUt - 302 Den iS Julii e. m. skottet, att, utöfver den gräns, som fördess Befattning, i afseende på granskningen af StatsRådets Protocoller, uti io5, 106 och i°7 §§.
RegeringsFormen samt 29 §.
Riksdagsordningen blifvit bestämd, utsträcka anmärkningsåtgärder, måste föranleda öfverläggningar i Ståndens Plena öfver ämnen, hvilka, enligt 90 §.
Riksdagsordningen , icke få der förekomma.
Att sådant, långt ifrån att gagna, nödvändigt alltid måste skada, kan ej bestridas af någon, som bar förmåga att uppfatta sambandet af våra constitutionella former, och icke hänföres af småagtighet eller enskilt hämdbegär.
På grund af dessa förutsättningar anser jag tydligt, att ConstitutiönsUtskottet icke utan allt för stor oskicklighet, eller ock rent af vrångvisa, kan undgå, att tillämpa 106 §.
RegeringsFormen, då en Konungens Rådgifvare gjort sig skyldig till någon af de i denna §. uppräknade förbrytelser.
Af svårare och mera granlaga beskaffenhet är för ConstitutionsUtskottet tillämpningen af 107 RegeringsFormen.
Efter ordalydelsen i denna §. är det icke för ett råd, som Utskottet finner vara afgifvit, utan iagttagande af Rikets sannskyldiga nytta, som Utskottet får till Rikets Ständer anmäla en Konungens Rådgifvare efter denna §.; ty der står: ”skulle ConstitutionsUtskottet anmärka, att Statsrådets Ledamöter samfält, eller en eller lie— ”re af dem uti deras rådslag, om allmänna ”mått och steg, icke iakttagit Rikets sann - Den 18 Ju Ii i e, ra. 363» ”skyldiga nytta;” och orden deras rådslag kunna icke utan förtydning hänföras till blott ett af dem.
Om nu detta måste erkännas, ocl\
ConstitutionsUtskottet följaktligen, vid. frågor om tillämpningen af 107 §. hör pröfva hvarje Rådgifvares hela embetsutöfning, och deraf sluta till behofvet att göra denna tillämpning emot den eller dem, som i, flere af sine till- eller afstyvkanden uraktlåtit att hafva hänsigt till Rikets sannskyldiga nytta; så synes deraf klarligen följa, att, då Utskottet icke funnit mera än en sådan uraktlåtenhet, af en Rådgifvare begången, Utskottet icke eller är lagligen berättigadt, alt i anledning deraf enligt ion §. anmälan derom hos Rikets Ständer göra.
Ätt inför Rikets Ständer upplysningsvis anmäla anmärkningar vid Konungens Rådgifvares Embetsutöfning, under uttryckligt förklarande, att ingen anmärkning dervid kunnat eller bordt göras, innefattar ett gäckeri af lagar och former, som af intet praejudicat kan rättfärdigas, och dertill hvarken 37 eller 60 §.
Riksdagsordningen lemnat den ringaste anledning; ty den i 37 §. Riksdags-Ordningen Constitutions-Utskottet tillerkända rättighet, att väcka frågor, utvidgar icke den för ConstitutionsUtskottet uti 56, 81, io5, 106 och 107 §§.
Riksdagsordningen för dess befattning bestämda gräns; och 60 §.
Riksdagsordningen har endast afseende på sådane frågor, derom 89 §§.
Re - 364 Den 18 Julli e. m. geringsFormen handlar, och hvilka skola till Ekonomiutskottet Förvisas, samt på svars afgifvande till Kongl. Maj:t enligt 87 §.