Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begär icke alt det skall öfverlemnas åt domaremakten att bestämma hästantalet, i hvilket afseende jag visserligen icke instämmer med motionärerne, utan att bestämmandet häraf ovillkorligen må öfverlemnas åt K:s Bef:h:de; men med den kännedom jag eger derom, att, på åtskilliga ställen det hästantal som blifvit bestämdt att hållas är större än det förut varit och alt, serdeles numera, dels i synnerhet i följd af ängbåtskommunikationer, dels ock deligence-inrättningar, antalet af resande som färdas med gästgifvarskjuts icke är så stort som förut, och då jag likaledes har mig bekant, att, pä vissa orter, det hästantal, som entreprenör åligger att vid gästgifvaregård hålla är större än som deraf göres behof; — vid sådant förhållande skulle jag tro att en underd. hemställan till Konungen i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Ständerne vid sisth riksdag beslutade, icke vore ur vägen, äfvensom derom att åtgärder måtte af K:s Bef:h:de vidtagas, för att underlätta åvägabringandet af entreprenaders ingående, hvarmed man ginge de skjutsningsskyldiges önskningar till mötes.
Det är i den syftning, jag nu haft äran yttra, som jag anhåller att R. o. Ad. ville bifalla återremiss af detta betänk.
Den 23 Jnli. 573 Gr. Lagerbjelke, Gustaf:
Då entreprenad af skjutsningsbestyret inrättades, skedde sådant i ändamål att för jordbruket lätta bördan af skjutsningsskyldighelen.
Det kunde då icke afse att ett större hästantal skulle vid Gästgifvaregårdarue beredas än som fanns före entreprenadens inrättande; och delta utlryckes äfven i den K.
Förfaltn.
Sådant har emedlertid icke hindrat att inom somliga län föreskrifvits, det eli större an'al hästar än tillförene skulle vid Gästgifvaregårdarne vara tillgänglige.
Så t, ex. har händt alt man, vid Gästgifvaregårdar der endast håll- men icke reserv-hästar förut funnits, föreskrifva alt entreprenören skulle genast vid resandes ankomst hålla lika stort om icke större antal hästar än del gamla hållet och dessutom efter vissa timmar anskaffa ett obegränsad! antal hästar.
Dylika föreskrifter hafva i vissa län dels högeligen försvårat dels alldeles förhindradt möjligheten af skjutsentreprenader.
Jag anhåller derföre alt få instämma med Gr.
Sparre i begäran om återremiss af den nu föredragna punkten.
I de sednaste anföranden som Gr:ne Sparre och Lagerbjelke afgifvit kan jag icke instämma.
Det mätte vara oundgängligen nödvändigt, att skjutsningsbestyret inom landet, så mycket ske kan, efter enhet och plan organiseras; att öfverlemna detta ordnande åt domare och nämnden inom hvarje härad och fråntaga K:s Bef:h:de befattningen dermed, det skulle just vara att beröfva denna organisation ali den enhet och plan, som så väl behöfdes.
Dessutom är del kändt att domare och nämnd äro vid tingen uptagne af så många andra föremål att de ej alltid skulle kunna behandla sådana ärenden med den skyndsamhet och kraft hvarmed de hos K:s Bef:h:de kunna bedrifvas; finnandes jag härutinnan ett ytterligare skäl emot den förändrings införande, som bemälte Hrr Gr:r förordat; synnerligen som här i betänk, tillkännagifves, att, öfver K:s Bef:h:des beslut i dylika frågor, derutinnan klagan blifvit förd, vederbör, embetsmyndighet meddelat erforderlig rättelse.
Mig synes således icke skäl vara att, måhända för ett eller annat partielt erfarenhetsfall, rubba en allmän princip.
Fullkomlighet lärer här i verlden i alla fall ej stå att finna; domare och nämnd lära ej vara i besittning af något arcanum, hvarigenom de skulle befinnas ensamme nöjaktige för allmänheten i delta hänsseende; — på grund af hvilket allt, samt lill befordrande af skyndsamhet och undvikande af tidsutdrägt, anhålles att R. o. Ad. ville godkänna Utsk:s framställning.
Jag instämmer fullkomligen med de 2:ne första talarne i de åsigter, som föranledt deras framställning, men kan ej komma till samma resultat som de.
Jag anser alt det vore ganska väl, om man kunde upställa så bestämda reglor för kontrakten med entreprenörer i allmänhet, att det icke berodde på tillfälliga förhållanden, huruvida dessa kontrakter blefvo för stränga eller för litet stränga; men tror tillika det vara omöjligt för den som icke besitter lokalkännedom, att upställa sådane reglementariska stadganden. 574 Den 23 Juli.
Det är naturligt att raan åt K:s Bef:h:de i hvarje län bör öfverlemna att bestämma föreskriften i afseende å det hästantal, som vid hvarje Gästgifvaregård bör finnas att tillgå derföre, att berörde auktoritet är den enda som har till pligt sig ålagdt att känna alla lokala förhållanden hvar inom sitt län.
Om man vill försöka att bestämma något sådant, så måste man upställa ett serskildt hästantal vid hvarje gästgifvaregård i riket; aldrig kunde något generelt stadgande i detta fall meddelas.
Det är visserligen sannt att det beror på K:s Bef:h:de lill stor del huruvida entreprenader komma att inrättas eller icke, och man kan anföra exempel, att icke alltid K:s Bef:h:de i det hänseendet gått Konungens och R.
St:s önskningar till mötes; och man vet äfven att när den nu gällande förordn. först skulle sältas i verket, så bestämdes visserligen inom ett och annat län ett så högt hästantal, som vid Gästgifvaregårdarne skulle vara alt tillgå att man alltför väl på förhand bunde inse att entreprenader på sådane vilkor ej skulle kunna bringas till stånd; men numera tror jag förhållandet vara annorlunda, så att någon ytterligare påminnelse, om hvad Konung och Ständer i delta fall önska, icke behöfves.
Man har äfven sett på de sednare åren, att entreprenader i sådane län der de icke i början upslodo, i stort antal kommit i gång, och det är derföre icke heller efter min öfvertygelse behöflig!, att man reglementerar i detta fall, ehuru jag visserligen gillar den åsiglen, alt det vore väl om något generelt kunde bestämmas.
Saken synes mig helt enkelt varaden, att kontrakten blifvit ingångne, baserade pä den omständigheten, att ett visst, större antal hästar skall vid Gästgifvaregårdarne hållas.
Fråga kan således ej nu upstå om annat, än att på det föreslagna sättet söka att tillvägabringa ytterligare entreprenader der sådane icke finnes förut; men jag tror ej att det sker på sätt motionärerne derom gjort framställning.
Sparre har yttrat alt han icke åt domare och nämnd ville öfverlemna pröfningsrätten om hästarnes antal, men vill dock taga denna rätt från K:s Bef:h:de och öfverflytta den på andra personer.
Jag kan ej inse hvartill sådant skulle tjena och tror den enda och rätta auktoriteten att i berörde hänseende besluta, vara K:s Bef:h:de.
För min del kan jag ingalunda inse att någonting vinnes genom att från nämnde myndighet på annan auktoritet öfverflytta förbemälta rättighet, ty en klok och försigtig Landshöfding sköter den här saken bättre än någon annan och är den enda som dermed bör och kan taga befattning.
Jag anhåller således om bifall till Utsk:s betänk, i denna punkt.
Jag känner inga ord med hvilka man tydligare kan uttrycka sin åsigt, än dem hvarmed jag började min framställning i detta ämne, att icke domare-makten skulle befatta sig med ifrågavar. bestämmande utan just K:s Bef:h:de såsom den verkställande maktens organer; och således är det för mig obegripligt, att 2:ne talare kunnat till den grad missförstå mig att de sagt att jag ville till domare-makten öfverlemna, eller, som Frih von Stedingk Den 23 Juli. 575 yttrade sig, väl icke till domare-makten, men till andra personer, rättigheten att bestämma i omförmälta hänseende.
Tverlom har jag yttrat det jag finnér förslaget alt öfverlemna denna fråga ät domare-makten löjligt och att jag ej känner någon annan auktoritet än just K:s Bef:h:de, till hvilken detta updrag kunde lemnäs.
Della har jag sagt och förblifver dervid.
Hvad sjelfva saken angår, så vågar jag påstå, i olikhet med Hr Hjärne, som sade sig tro att man numera gått ifrån den stränghet, hvarmed man i höljan gick tillväga, att så icke öfverallt åtminstone är förhållandet, då än i dag föreskrifter på sina ställen finnas ang:de antalet af hästar som inom kort tid, ^:dels eller { limma skall af entreprenören tillhandahållas, och hvilket antal är så stort, att, vid åtskilliga gästgifvaregårdar, det för entreprenören är alldeles omöjligt att efterkomma stadgandet, hvadan äfven vid sådane gästgifvaregärdar, entreprenader om skjutsningsbestyret icke kunnat afslutas.
Då jag, lika med Hr Hjärne, varmt nitälskar för uprättandet af entreprenader hvarigenom skjulsningsskyldighelen småningom skulle lyftas från jordbruket och då jag älskar att vidblifva en bana, som man redan med framgång beträdt, så får jag säga, alt jag icke känner annat medel än att dessa entreprenader på allt sätt underlättas och befrämjas.
En anleda, dertill finnes i förhållandet af ökade kommunikalions-anstaller, sedan den tid entreprenader inrättades:
Det är allom kändt att ångbåtarnes antal växer dagligen, att sådane nu gå vägar dem de förr ej besökt eller befara vägar till långt större mångfatld än tillförene.
De resande kunde med dem färdas med mindre kostnad och större agrement än till lands, och deraf blir ock en följd att det större antal hästar, som vid gästgifvaregårdarne skall hållas tillhanda, för att genast, eller inom ^ timma vara lill reds för de resandes skull, vanligen står hela dagen obegagnadt.
Denna omständighet är för entreprenören betydligen betungande; och jag anser att 11.
St. i det förhållandet ali man numera har erfarenhet derom, att ångbåtar och andra kommunikations-anstalter, mer och mer begagnas, hafva en giltig anledn. att till Regeringen framföra den önskan, alt vederbör.
Landsh-.r böra erinras derom, att hästantalet som entreprenören skall inom kort tid tillhandahålla icke bör blifva för stort.
I afseende å hvad Frih.-ne Cederström och von Stedingk yttrat är jag förekommen af det svar Gr.
Sparre redan lemnat.
Hvarken bemälte Gr. eller jag hafva satt i fråga någon öfverflyIlning af rättigheten att i förevar, fall bestämma från K:s Bef:h:de, vare sig till Häradsrätt eller någon annan auktoritet, ulan hafva vi begge önskat att K:s Bef:h:de måtte bibehålla samma funktion i afseende af skjutsningsbestyret, som denna myndighet hittills utöfvat.
Beträffande åter Hr
Hjärnes yttrande om svårigheten att närmare reglera i afseende å detta förhållande, vågar jag att Rista npmärksamheten derpå, att något ytterligare reglementerande icke behöfves än hvad som redan finnes föreskrifvet i författningen, endast densamma göres tydligare.
570 Den 23 Juli.
Författn. föreskrifva1 nemi. att någon större tunga hvad del hästantal som skall tillhandahållas angår, icke får föreskrifvas entreprenörerne än hvad tillförene varit förhållandet: men detta stadgande är icke nog tydligt i författningen uttryckt och denna obetydlighet har gifvit anledn. till missbruk, dem jag förut påpekat.
Man behöfver således ej annat än förtydliga författnm och då är, utan något ytterligare reglementerande, vunnet hvad sorn i detta fall behöfves, hvarföre jag förnyar min vördsamma begäran om återremiss.
Jag har redan i mitt första yttrande instämt med Gr.
Sparre i grunden för hvad han anfört, men har ej sedermera hört honom hafva uptagit de skäl jag framställde mot möjligheten att tillämpa denna åsigt.
Om meningen vore att man skulle i en underd. skrifvelse begära, det Konungen täcktes förständiga Dess Bef:h:de alt icke förfara strängt med entreprenörerne vid blifvande entreprenad-auktioner, så får jag erinra att något sådant redan förut finnes föreskrifvet.
Författningens anda går ut derpå, att entreprenader må kunna åstadkommas; och då Konungen updragit åt Sine Befdnde att härtill medverka, sä anser jag det vara olämpligt att iterera en sådan föreskrift.
Det är visserligen sannt att berörde föreskrift är mycket generel, men det kan icke bjelpas.
Om en Landsh. är nog envis alt vidhålla sin åsigt att entreprenader icke böra ega rum; tvertemot den Kongl, författningens anda och mening, så finnes intet annat medel deremot, än att låta denne embetsman uphöra att vara Landsh.
Det måste ovillkorligen, i fall som detta, öfverlemnas ät K.
Bef:h:de att gä tillväga efter sig företeende omständigheter.
Jag har ej hört Gr.
Sparre föreslå något nytt stadgande, och kan ej utfinna något annat som kan förenas med hans åsigt i detta fall.
Gifves något annat reglementarisk! stadgande som kan antagas, så skall jag ej sätta mig deremot; men alt ingå lill
Konungen med en skrifvelse för att få en erinran aflåten till samtl.
Bef:h:de om en sak, som redan i författningen finnes bestämd, — det anser jag obehöfligt.
Jag erkänner min skyldighet att hos Gr:ne Sparre och Lagerbjelke anmäla min undskyllan för min oriktiga upfattning af deras anföranden; men denna torde kanske finnas förlåtlig derföre, att då de icke äro nöjde hvarken med Ekon.- Utsk:s utlåt., eller med nuvar.-de förhållanden, och då motionärerne i ämnet, Ola Person och Anders Andersson, hvilka gifvit anledn. lill detta Utsk:s utlät, jemväl begärt alt Domare och nämnd borde bestämma antalet af hästar, som vid hvarje gästgifvaregård borde vara att tillgå, så hade jag trott att de ädle Grmes yttranden åsyftade något instämmande deruti, enär de icke lära tillerkänna sig någon motionsrätt; men vid närmare betraktande af pag. 5 finnes en rad, som kan gifva dem någon anledn. till deras framställning; alltså vill jag i merberörde hänseende visst ej ifrågasätta deras rätt dertill; vidhållande likväl den åsigt, att det föreläggande, som Gr:ne vilja att Den 23 Juli 577 alt Sländme skola hos Konungen begära, är olämpligt.
Hr Hjärne har redan anmärkt, huruledes ett sådant föreläggande redan är vordet i den ifrågavande författn. nedlagdt, och förefinnes dessutom i den allmänna karaktären af Landshmes, enl. 1734 års instruktion, dem föreskrifna skyldigheter.
Alt ålägga desse embetsman något, hvartill de redan förut måste anses vara skyldige, är ett förfaringssätt, hvarvid man icke i Sverige är van, och som bör vara allestädes onödigt.
Det är genom sådane, lill innehållet sväfvande och obestämda anhållanden, som man småningom, så fruktår jag, skall vänja Konungen att göra mindre afseende på Ständ:nes framställningar, än dessa borde hos den andra Statsmakten ega alt påräkna.
Hvad det beträffar att ökade ångbälslägenheter skulle göra ett mindre antal hästar vid gäslgifvaregårdarne behöfligt, så är det en omständighet, som icke lärer undfalla K.
Bef:h:de; men man vet ju att entreprenader endast äro för eli viss antal år ingångne, och när den tiden förflutit, är det gifvet alt alla omständigheter som till någon förändring föranleda, måste tagas i betraktande. lakttages icke detta af K:s Bef:h:de, ega vederbör, att deröfver besvära sig å högre ort, då rättelse tvifvelsutan erhålles.
Detta är den rätta utvägen, men sådan är ej en lagstiftning, så osäker som den förrbemälte Hrr G:r förordat; hvarföre jag anhåller om bifall å Utsk:s utlåt, i denna punkt.
Jag skall blott med några få ord besvara Frih. Cederström.
Han har talat om obestämda framställningar och likväl har han, för att komma til! den slutsatsen ali K:s Bef:b:de hade, genom den nu gällande författningen fått en sådan föreskrift sig redan meddelad, som den jag och Gr.
Lagerbjelke afsett, måst räsonnera sig till den allmänna karaktären af berörde författn., ty när man läser densamma, så innehåller den icke något bestämdt stadgande uti det ifrågasatta hänseendet, utan man måste komma dertill medelst ett genomträngande af dess karaktär, hvilket i sanning fordrar skarpsinnighet nog.
Författn. innehåller, på sätt förut blifvit anmärkt, ingenting vidare än att de skjutsskyldige icke skulle betungas utöfver hvad förut vanligt varit: jag åsyftar deremot med förklaringen att, med hänseende till de ökade kommunikations-anstalter, som numera upstå, de skjutsskyldiges tunga i mån deraf måtte förminskas.
Jag tror icke man kan kalia en sådan mening obestämd, utan snarare, att det obestämda i den nuvar. författn. gifvit anledn. dertill att ett närmare uttalande af Simes åsigt i frågan är väl behöfligt.
Om man också vill befordra entreprenaders ingående, är det ock väl billigt att befordra den lindring, som för de skjutsskyldige kan vara möjlig; och då man icke ingått på den förra punkten, som afsåg en förökning af legan, af det skäl att lindring i skjntsningsskyldigheten vore nödig, hvilken kunde tillvägabringas genom entreprenader, så finner jag obilligt att man så ihärdigt söker hindra sådant afslutande och ej undanrödjer svårigheter, som på många ställen eljest äro oöfvervinnerliga för ingående af dylika. 8 H. 37 578 Den 23 Juli.
Om det å ena sidan är obestridligt att. skjutsentreprenader blifvit inrättade för alt så mycket som möjligt lindra de skjutsningsskyldiges besvär, så måste man väl å andra sidan icke vara mindre mån att de resande må komma fram, eller hvad menas väl med de omtalade ångbåts-kommunikationerne.
Det torde icke vara obekant att, när man reser genom Sverige, så får man nu vänta mera på hästar vid gästgifvaregårdarne än tillförene.
Skall man afse de skjutsandes fördel, så måste man väl också taga i betraktande de resandes beqvämlighet och deras möjliga fortskyndande, hvartill hörer, att icke minska hästanlalet.
Jag finnér ej den föreslagna skrifvelsen till Konungen behöflig, serdeles som derå icke lärer komma att fästas mera afseende derföre att man fråntager domare och nämnd rättigheten att bestämma detta antal, ulan jag anhåller om bifall till betänk.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. hifölle Utsk:s hemställan uti förevar, punkt, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
6:te punkten, ang:de inskränkning i den frihet fran skjutsning, som af nämndemän ätnjutes, 7:de punkten, ang:de bestämmande af kostnader för skjutsens bestridande i städerne genom entreprenad-auktioner, samt summans af de serskilda kostnadsbeloppens fördelning på alla rikets städer, efter samma grund, sorn blifvit följd, vid fördelningen af städernes båtsmanshåll; 8:de punkten, angtde skjutsningsbesväret i städerne Eksjö och Jönköping; 9:de punkten, ang:de anställande af undersökningar och rättelser i afseende pä de för skjutsningen från städerne, emellan dessa och landsbygden upgjorde aftal; och besvärels utsträckning lill alla hemman.
Utsk:s i afseende på dessa punkter afgifne yttranden biföllos. 11 :te punkten, ang-.de förhöjning af legau för kungs- och kronoskjuts.
Då R. o. Ad. afslagit den föreg:de punkten om skjutslegans förhöjning lill 20 sk. b:co, så synes konseqvensen fordra, att förevar, punkt afgöres på samma sätt.
Palmstjernas hemställan om afslag å denna punkt. R. o. Ad. afslog hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt.
12:te punkten, ang:de åläggande för reservhemman, som i skjutsentreprenad icke ingått, att utgöra den skjuts och de skyldigheter, som åligga hemman inom hull-laget, och 13:de punkten, ang:de utfärdande af ett stadgande derom alt reservhemman, som i skjuts-entreprenad ingått, skall, så länge entreprenaden fortfar, utgöra kronoskjuts i likhet med hållhemman, såvida reservhemmanet icke bidrager till entreprenadkostnaden i högre mån än hållhemmanet.
Den 23 Juli. 579 R. o.
Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt och föreslagit.
14:de punkten, ang:de förhöjning af vagnslega//.
Jag ber att fä fästa upmärksamheten derpå, att i betänk, star: ”den förhöjning i skjutslegan som Utsk. föreslagit”.
Som frågan derom icke blifvit bifallen, så lärer väl äfven hvad i denna punkt föreslås böra försvinna.
Någon skrifvelse kommer icke attafgå rör:de de punkter deri motionerne blifvit afslyrkta; den kommer endast att uptaga de delar, hvari tilläfventyrs godkännande åt förslagen vore vunnen.
Således synes mig all då R. o. Ad. egde goda skäl alt afstyrka den föreslagna förhöjningen af skjutslegan, synnerligast med afseende på de å gästgifvaregårdarne i allmänhet för de resande tillgängliga åkdonens dåliga beskaffenhet, sä kan man ganska väl bifalla slutet af Utsk:s framställning. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt afgifna afstyrkande yttrande. 15:de punkten, ang:de förändring i beräkningen af ersättning för resor i embetsärender.
Ulsk:s yttrande bifölls.
Ekon.Utsk:s d. 19 och 21 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 122, i anledn. af återremiss utaf betänk.
N:o 61, i fråga om inskränkning af den genom K. förordn. d. 22 Dec. 1846 beviljade frihet att å landet idka handel m. m.
I fullkomlig konseqvens med hvad jag yttrat när denna fråga sednast hos R. o. Ad. förevar, får jag nu äran nämna alt jag icke heller inom Utsk. biträdt ifrågavar. förslag, hvilket jag icke anser vara af behofvet påkalladt äfvensom jag finnér Utsk:s motiver ogrundade.
Utsk. säger sig hafva tagit i behörigt öfvervägande, hvad som blifvit anfördt, ”och då den hvarje Svensk man tillagda försörjningsrätt, hvilken såsom en grundsats genomgår de nyare Näringsförfaltningarne bär i landet, egentligen mera afser handtverk eller andra prohibitiva yrken än handel detta är något hvarmed jag icke kommit under fund och tror icke heller motivet vara rikligt, ulan endast framställdt för att komma lill ett oriktigt beslut.
Som jag likväl ej vill uptaga R. o. Ad:s tid med ordande i sjelfva saken, skall jag åtnöja mig att reservera mig vid detta utlåt.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Hvad Ekon.Utsk. med förevar. förslag afser, eger i verkligheten redan rum.
Vid sisth riksdag ingingo Sländerne till Konungen med enahanda framställning och skrifvelsen derom innehåller följande: ”Då genom föreskriften i den 21 § blifvit åt E. K. M:s Bef:h:de öfverlemnadt att besluta om handelsrättighets meddelande å landet, utan att den församling, som 37 * 580 Den ?3 Juli. härvid komme i fråga, egde i ämnet sig utlåta, men R.
St. ansett billigt att kommunerna höras i frågor om nya handelsbodars anläggande å landet, så att tillstånd dertill, icke må af E. K. M:s Bef:h:de meddelas förr än kommunen haft tillfälle att yttra sig, såväl öfver gagneligheten af handelsrättighetens medgifvande, som öfver sökandens frejd, få R.
St. alltså hos E. K. M. i underdiet anhålla, alt uti 25 § Hand.
Ordn. stadgas malte, det E. K. M:s Befihide icke må ega att meddela tillstånd lill handelsbods anläggande å landet, innan den församling, inom hvilken handelsboden är ämnad alt anläggas, öfver ansökningen derom blifvit hörd”.
Det var d. 19 Aug. 1848 som Stines skrifvelse afluts och genom Kungörelse den 18 Jan. 1850 har Konungen bland annat förordnat: ”Vill någon å landet idka bandel i öppen salubod, på sätt i § 6 mom.
1 och 2 säges, gore derom skriftlig anmälan hos Wår Befihide i länet, med npgift ä stället, der handelsrörelsen är ämnad att utöfvas, samt företeende af de betyg, som lill styrkande af sökandens behörighet, jemlikt nämnde §, erfordras; och åliggge det derefter Wår Befdnde att genom delgifvande af ansökningshandlingarne lemna Socknenämnden i den församling, der handeln skulle komma att idkas, tillfälle att öfver ansökningen sig yttra inom en månads tid, efter hvars förlopp, antingen denna rätt begagnats eller icke, Wår Befdnde bör ärendet ofördröjligen till pröfning företaga.
Finnes laga binder emot bifall till ansökningen icke förekomma, ege Wår Befihide att för sådan närings utöfvande å upgifvet ställe vederbörligt tillståndsbevis utfärda”.
Denna författning utkom i anledn. af Stines nyss omförmälda skrifvelse; och då således häraf torde finnas klart, alt det ändamål redan är vunnet som med betänk, åsyftas, så hemställer jag om icke frågan må anses böra förfalla.
Frih. Cederström, Rudolfi Det skulle visserligen vid första påseendet kunna förefalla, som om den skrifvelse, hvilken Ekon.
Utsk. föreslagit, vore öfverflödig, just genom det beslut, som K. M., på sätt Hr Fåhrams delgifvit, i ämnet, sedan sednaste riksdagen, fattat.
Man skulle då endast kunna säga, att det beklagliga förhållandet af en så kort tid, som nu mellan riksdagarne eger rum, gör det för allmänheten till en synnerlig svårighet att kunna taga en erforderligen fortgående kännedom om hvad som är lag; hvaraf åter vållades att man ouphörligen begär nya förändringar i författningarne, men vid närmare betraktande torde icke förhållandet visa sig alldeles sådant, Hr Fåhraeus tänkt sig det.
Uti det Kongl, beslut, som den värde ledamoten upläst, förekommer det uttrycket, att K:s Befihide skulle meddela det sökta tillståndet, såvida laga hinder dervid icke möta.
Ett dylikt yttryck är icke infördt i den hemställan, som Ekon.