Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då pensions-anstaltens verksamhet, jemlikt Rikets Ständers hemställan, borde inskränkas till meddelande af understöd åt Svenska handelsflottans skeppare, styrmän och öfrige sjöfolk, då det således skulle fortfarande tillhöra sjömanshusen att, jemlikt Kongl. Brefvet den 22 December 1749, understödja fartygsbefalhafvares och sjömäns behöfvande enkor och oförsörjda barn; då vidare sjömanshusen för dessa utgifters bestridande, oberäknadt vissa dels obetydliga och dels tillfälliga inkomster, i allmänhet icke hafva andra än de ofvannämnda, hvilka, med ledning af vederbörandes uppgifter å medelbeloppen deraf för åren 1845— 1854, kunna antagas tillsammans utgöra omkring 29,250 R:dr R:mt; och då, om nämnde inkomster fråntoges sjömanshusen, de flesta ibland dem blefve satta ur stånd att fullgöra dem åliggande förbindelser samt, i sådan händelse, en stor del af de underhållstagande enkorna och barnen komme att falla kommunerna och den allmänna fattigvården till last, hafva Komiterade ansett läste- och plåt-afgifterna icke böra för pensions-inrättningen tagas i beräkning, och föreslagit, att desamma fortfarande som hittills, måtte åt sjömanshusen bibehållas.
Enahanda åsigt har äfven uttalats af Kommers-kollegium, som, till stöd derför, ytterligare anfört, hurusom utaf de personer, hvilka från sjömanshusen årligen åtnjuta understöd, den vida största delen, enligt Sjömanshus-direktionernas uppgifter, utgjordes af enkor och barn, så att t. ex. af det pensionsbelopp, som vid Göteborgs sjömanshus årligen utdelades, sjömäns enkor och minderåriga barn erhölle minst fem sjettedelar, då deremot blott en sjettedel utginge till manliga pensionärer; äfvensom att vid Gelle sjömanshus understöd meddelades åt allenast 20 styrmän och matroser, men deremot åt 69 skeppare-enkor samt 220 styrmans- och matros-enkor jemte deras barn; vid Calmar sjömanshus åt 34 sjöman samt 125 enkor och 20 barn; vid Westerviks åt 12 skeppare och sjömän samt 66 enkor och ogifta qvinnor af sjömansklassen, och vid sjömanshuset i Sundsvall åt 3 skeppare och sjömän samt 35 enkor med barn; hvarjemte Kollegium antydt att, då genom öfverflyttandet af sjömännens pensionering från sjömanshusen öfverskott å dessas inkomster antagligen komme att uppstå, derigenom en behöflig utväg bereddes till meddelande af understöd åt sådane i Bih. lill R.
Prat. 1862 * 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Rand. 23 Haft 3 18 Kongl.
Proposition N:o 113. behof stadde fartygsbefälhavare och sjömän, hvilka icke fullgjort de för pensions er hållande från centralfonden föreskrifna vilkor.
I betraktande af hvad sålunda blifvit anfördt och då, i min tanke, all gratial utdelning ät behöfvande sjömän, hvilka icke uppfyllt de för pensions erhållande före skrifna vilkor, bör från ifrågavarande pensions-inrättning afskiljas och fortfarande, liksom understödjandet af sjömäns enkor och barn, tillhöra sjömanshusen, anser jag läste- och plåt-afgifterna icke böra till förevarande pensionering disponeras.
Vidare hafva Rikets Ständer uti omförmälda underdåniga skrifvelse uttryckt en förmodan, att något bidrag till inrättningen billigtvis kunde från skeppsrederierna förväntas; men enär sådant ej kan erhållas utan de sednares uttryckliga begifvande och, i afvaktan derå, den redan länge ifrågaställa och behöiliga pensions-inrättningens organiserande skulle komma att än ytterligare fördröjas, samt i betraktande deraf, att så framt rederierna skulle finnas benägna att göra någon uppoffring för de sjömäns skull, hvilka äro i deras tjenst anställde, ett värdigt föremål för välgörenheten erbjuder sig i de nödställda, ålderstigna enkorna och de oförsörjda värnlösa barnens uppfostran; så, ehuru jag icke betvillar skeppsredarnes af Rikets Ständer förutsatta beredvillighet, anser jag, lika med såväl Komiterade som Kommers-kollegium, någon beräkning på detta obestämda, frivilliga åtagande icke kunna grundas, så mycket mindre som, på sätt förut är omförmäldt, skeppsredarne i fyra stapelstäder alstyrkt bildandet utaf en pensions-anstalt af ifrågavarande beskaffenhet.
Till beredande af nödiga tillgångar till pensions-inrättningen hafva Komiterade, med hufvudsakligt föranledande af Rikets Ständers oftaberörda skrifvelse, underdånigst tillstyrkt användandet af: l:o) den s. k. föringen, hvilken för åren 4845—4854 i medeltal utgjort 45,589 R:dr 8 sk. 40 r:st Ranko eller 23,385 R:dr 78 öre R:mt; 2:o) bidrag från Handels- och Sjöfartsfonden, till belopp motsvarande föringsmedlens, samt 3:o) tillskott af tullmedlen till så stort belopp, som, efter det förenämnda inkomster tagits i beräkning, möjligen kunde till fyllande af behofvet för inrättningen erfordras.
Beträffande först föringen, hvilken, enligt Komiterades förslag, vid hvarje års början eller, så snart kändt vore till hvad densamma under föregående året uppgått, borde af Eders Kongl. Maj:ts General-tullstyrelse tillhandahållas pensions-inrättningen, hafva Komiterade yttrat, att, om föringen blefve använd till pensionering, hvilket redan genom Kongl. Maj:ts och Rikets
Ständers sammanstämmande beslut förklarats böra ske, i händelse en för hela riket gemensam pensions-inrättning för handelsflottans sjöfolk blefve organiserad, föringen sålunda skulle på ett fördelaktigare sätt än hitttills komma de sjöfarande tili godo.
Kommers-kollegium har, efter utredning af uppkomsten och beskaffenheten utaf ifrågavarande sjömännen tillerkända förmån, jemväl instämt i Komitéens berörda tillstyrkande, så mycket hellre som de grunder och vilkor, hvilka i fråga om föringsmedlens utgående för närvarande tjena till efterrättelse, i Kollegii tanke vore mindre lämpliga; och af öfriga vederbörande, hvilka yttrat sig i ämnet, hafva, med undantag Kongl. Mag:fa Nåd.
Proposition N:o 113. 19 blott af Sjömanshus-direktionen, skeppsredarne samt sjökaptenerne och kofferdiskepparne i Göteborg — hvilka ansett föringen icke lämpligen böra sjöfolket fräntagas — alla antingen tillstyrkt eller icke framställt någon erinran emot föringsmedlens användande till pensionering af fartygsbefälhavare och sjöfolk; dock hafva Sjömanshusdirektionerna, skeppsredarne samt sjökaptenerne och kofferdiskepparne i Calmar, Westervik och Hernösand vid sitt tillstyrkande fäst det, förbehäll, att föringsmedlen, efter fördelning emellan sjömanshusen, skulle af Direktionerna för dessa inrättningar få till pensioneringens verkställande disponeras.
Då föringen, — ehuru ursprungligen tillkommen i följd af 1667 års Sjölag såsom penninge-ersättning åt skeppare och besättning på utrikes ifrån hemkommande fartyg för deras då upphäfda rättighet att medföra en qvantitet varor utan erläggande af den för dylika varors införsel i allmänhet stadgade tull, — likväl numera icke kan betraktas såsom en sjöfarandes lagliga rättighet, utan fasthellre, enär den vid hvarje riksdag i sammanhang med tulibevilluingen till beloppet fastställes, kan anses för ett statsanslag beroende af Rikets Ständers medgifvande; och då Rikets Ständer vid så väl 1847—1848 som 1853—1854 årens riksdagar för sin del medgilvit nämnda medels användande såsom tillgång för en allmän pensions-inrättning för Svenskt sjöfolk, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit, på sätt jemväl de flesta vederbörande tillstyrkt, täcktes i nåder förklara, att, derest Rikets Ständer bifalla inrättandet af ifrågavarande pensions-anstalt, föringsmedlen hädanefter icke må till skeppsbesättningarne omedelbart utbetalas, utan, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Komiterades förslag, ett häremot svarande belopp af General-tullstyrelsen vid hvarje års början tillhandahållas
Direktionen för nämnda pensions-inrättning.
Enär emellertid det af Komiterade föreslagna samt af Kommers-kollegium tillstyrkta sätt för bestämmandet af det belopp, som af General-tullstyrelsen sålunda årligen skulle utbetalas, nemligen uträknandet af den summa, hvartill, med tillämpning af gällande föreskrifter, föringsmedlen skulle för året hafva i verkligheten uppgått, endast skulle leda till onödig vidlyftighet och tidsödande omvägar, utan att inrättningens fördel det oaktadt blefve bättre tillgodosedd, och enär afsigten att genom berörda utbetalningssätt åskådliggöra, det sjöfolket till en del sjelft bidrager tdl sin pensionering, lämpligen synes kunna vinnas, om beloppet af det föringsersättnings-anslag, som till pensions-inrättningen skall från Tullverket utgå, bestämmes på sätt Rikets Ständer vid riksdagen 1848—1849 föreslagit, i förhållande till lästetalet af de fartyg till hvilkas besättningar föring utgått, och med detta efter vissa grunder ökas; så hemställer jag underdånigst, att Eders Kongl. Majit täcktes i nåder föreslå Rikets Ständer, det nämnda anslag må för närvarande, då lästetalet af de till utrikes sjöfart begagnade Svenska fartygen under sednaste åren uppgått till emellan 110,000 och 120,000 läster, fastställas till 24,000 Ridr eller närmast det belopp, som förin - 20 Kongl. Maj:Is Nåd.
Proposition N:o 113. gen nu utgör, men framdeles ökas med 1,000 R:dr för hvarje fullt femtusental utöfver 120,000, hvarmed lästetalet å sådana fartyg kan komma att tillvexa.
Hvad angår det ifrågaställa bidraget från Handels- och Sjöfartsfonden, så hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelsen år 1854 antydt lämpligheten att ett sådant för den föreslagna pensions-inrättningen anvisades; och Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium har uti sitt underdåniga utlåtande i ämnet jemväl tillstyrkt att. så vida Handels- och Sjöfartsfonden* tillgångar sådant medgåfve, ett årligt anslag, till beloppet motsvarande hvad för samma år i ersättning för föringsmedlen utginge, måtte af nämnda fond anordnas »till förstärkning af sjömanshusens pensionsoch understödsfonder».
Med afseende härå och då genom ifrågavarande peitsions-anstalt befälhafvare och månsköp å Svenska handelsfartyg vunne säkerhet att, när, efter en längre tids verksamhet i fosterlandets tjenst, ålderdomens bräckligheter mana dem till öfvergifvande af sjömansyrket, erhålla en åtminstone emot de oundgängligaste behofven svarande lifstidspension; dä vidare genom den egentliga pensioneringens frånskiljande från sjömanshusen dessa sednares nu strängt anlitade gratial- och understödsfonder för bispringande af sjömän, hvilka genom inträffad olyckshändelse eller annorledes i förtid blifvit satte ur stånd att utöfva sin tjenst, äfvensom af sjömäns behöfvande enkor och oförsörjda barn, varda för det dermed afsedda ändamålet i samma mån mera tillräckliga; då dessa förhållanden antagligen måste icke obetydligt inverka ej blott till undanrödjande af duglige personers betänklighet mot inträde i det äfventyrliga sjömansyrket, utan äfven till förekommande af Svenska sjömäns rymning på utländsk ort, der en större vinst för ögonblicket möjligen lockade dem att öfvergifva sin antagna tjenst; och då pensions-inrättningen sålunda kraftigt måste befrämja den för landet vigtiga och naturliga sjöfartsnäringen, anser jag, att för vinnande af ett så magtpåliggande ändamål, ett lämpligt bidrag bör från Handels- och Sjöfartsfonden utgå, och hemställer i underdånighet, att detta bidrag må i nåder bestämmas till hälften af hvad för den ifrågavarande pensions-anstalten utom föringsmedlen erfordras, eller till 25,000 R:dr årligen.
Vidkommande slutligen det återstående tillskott, som är nödigt till fyllande af pensions-inrättningens behof och hvilket, enligt Komiterades förslag, skulle utgå af tullmedlen, hafva Komiterade såsom skäl för detta bidrags beviljande underdånigst anfört, att den ej mindre af statsklokhet än rättvisa och menniskokärlek högt påkallade institutionen, hvilken vore ämnad att bispringa den för hela landets förkofran och välstånd så verksamma och nyttiga sjömansklassen, borde för all framtid och i alla händelser fullkomligt betryggas; och har Kommers-kollegium äfven ansett att, om ock pensionstagarne blelve färre än hvad Komiterade på grund af inkomna uppgifter beräknat, anstalten likväl, dä något bidrag från skeppsrederiernas sida icke borde tagas i beräkning, med de förut föreslagna inkomsterna icke skulle kunna behörigen Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 113. 21 fullgöra sitt åliggande, utan att til! fyllande af dess årliga behof ett särskildt förslagsanslag af allmänna medel blefve anvisadt.
I betraktande af dessa omständigheter, och då hvarje åtgärd, hvilken, i likhet med ifrågavarande pensions-anstalt, är egnad att på ett mera verksamt sätt befordra sjöfartsnäringens utveckling — hvilken näring måhända hittills icke blifvit af Staten lika frikostigt understödd som åtskilliga andra — redan i denna egenskap påkallar det allmännas behjertande, och då detta måste i vida högre grad blifva händelsen, när man betänker, att den duglighet, kraft och fosterlandskänsla, sorn derigenom i fredstid kunna vinnas åt handelsflottans manskap, skola i farans stund öka rikets för— svarsstyrka och värn, enär nemligen, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, allt det till rikets handelsflotta hörande sjöfolk, som är å sjömanshusen eller i Magistraternes rullor inskrifvet; så ock sjökaptener och styrmän, äfvensom maskinister å ångfartyg, äro pligtige att under krig tjenstgöra å Eders Kongl. Maj:ts Flotta från och med året näst efter fyllda 20 år, till och med det år, då 35 års ålder uppnås; hemställer jag i underdånighet, att, som för åstadkommandet af pensions-anstalten med förutnämnda antal pensionsrum, till det af Komiterade föreslagna pensionsbelopp, erfordras en årlig inkomst af 74,000 R:dr Rimt, Eders Kongl, Majit må finna skäligt i nåder föreslå Rikets Ständer att, till fyllande af hvad som, med beräkning af förut angifne inkomster, ännu brister i omförmälda summa, för tillgodoseende af inrättningens behof måtte af statsmedel anvisas ett belopp af 25,000 R:dr R:mt årligen.
L afseende på tidpunkten, då såväl detta anslag, som bidraget från Flandelsoch Sjöfartsfonden skulle taga sin början, förekommer emellertid, att någon utbetalning deraf, åtminstone under den nästinstundande statsregleringsperioden icke torde vara nödig.
Det kan nemligen, efter min tanke, ej skäligen begäras, att pensionsanstalten nu genast skulle begynna sin verksamhet och således omedelbart utbetala pensioner, innan ännu någon tid förflutit, sedan det bidrag, som genom föringens indragning tillskjutes af de pensionsberättigade sjelfve, kommit inrättningen till godo; och jag anser derföre, att ifall anstalten nu kommer tdl stånd, pensioneringen likväl ej bör taga sin början förrän efter 5 år, eller från och med år 1869.
I följd häraf skulle också icke något anslag hvarken af statsmedel eller från Handels- och Sjöfartsfonden behöfva dessförinnan utgå, men deremot borde föringsersättningen få af pensions-anstalten uppbäras frän och med nästa års början, så mycket hellre, som derigenom kan grundläggas en tillgång till bestridande af de utgifter, som, förutom pensioneringen, äro med inrättningen förenade.
De för pensions undfående från inrättningen, i min tanke, erforderliga vilkor hafva i det föregående blifvit till sin allmänna syftning antydda.
Det har dervid redan anmärkts, att en i följd af olyckshändelse eller under tjenstgöring åsamkad sjuklighet eller bestämd oförmögenhet att sig försörja, icke ansåges böra, på sätt af Komiterade föreslagits, såsom något nödvändigt vilkor föreskrifvas.
Äfvenså anser jag det af Komiterade föreslagna stadgandet, att ingen, hvars årliga inkomst af enskild 22 Kongl. Maj:ta Nåd.
Proposition N:o 113. förmögenhet eller andra tillgångar uppginge till mer än dubbelt af pensionsbeloppet uti den klass, hvartill han hörer, skulie kunna tillerkännas pension — ehuru åtskilligt för billigheten häraf kan anföras — likväl vid tillämpningen medföra så mycken osäkerhet och möta så stora praktiska svårigheter, att jag, i likhet med Sjömanshusdirektionerna i Norrköping och Nyköping, äfvensom Kommers-kollegium, icke kan till detta förslag tillstyrka nådigt bifall.
Deremot hemställer jag, — då nyssnämnda vilkor af sjuklighet och fattigdom sålunda skulle bortfalla — att för vinnande af en nödvändig begränsning af pensioneringen, och på det att ej understundom ännu fullt tjenstbare personer måtte i förtid dragas från sjömansyrket, det må såsom vilkor för pensions undfående bestämmas, att den sökande skall hafva uppnått 55 års ålder.
Öfriga af Komitéen föreslagna vilkor, — nemligen dels att ega behörigen vitsordad god frejd, och dels alt hafva 25 år varit å Svenskt sjömanshus inskrifven och utan att hafva gjort sig skyldig till rymningsbrott, tillbragt denna tid hufvudsakligen under tjenstgöring å Svenskt handelsfartyg eller såsom förhyrd å Svenskt örlogsfartyg, — tillstyrker jag i underdånighet att Eders Kongl. Maj:t må i nåder bifalla, endast med den ändring att, på sätt ej mindre Sjömanshus-direktionen och sjökaptenerne i Stockholm än äfven Kommers-kollegium föreslagit, nämude för pensionsrättigheten föreskrifna tjenstgöring å Svenskt handelsfartyg skall hufvudsakligen hafva egt rum under utrikes sjöfart.
Beträffande det af Komiterade föreslagna medgifvandet, att på
Direktionens särskilda pröfning måtte få bero, huruvida den, som rymt men åter inställt sig och derefter pålitligt tjenat minst 15 år och så länge, att hans tjenstetid derigenom tillsammans utgör 30 år, finge tillgodonjuta pensionsrätt, har Göteborgs Sjömanshusdirektion erinrat, att ett så beskaffadt stadgande kunde bidraga till förminskande af farhågan för de af nämnda brott härflytande följder samt på denna grund icke lämpligen borde i reglementet införas.
Men då rymning bland sjöfolk stundom förekommer under omständigheter, som göra förseelsen mindre straffbar, t. ex. när en ung i verldserfarenhetens skola nyss intagen sjöman genom bristande uppfostran i saknad af strängare moraliska begrepp, lockad och tubbad af försåtliga förespeglingar om vinst och lycka, i ett ögonblick af öfverilning, måhända äfven föranledd af mindre grannlaga behandling af befälhafvare och kamrater, låter förleda sig att från fartyget afvika; då sålunda ett ovilkorligt uteslutande från delaktighet i pensions-anstalten af en hvar från Svenskt handelsfartyg rymd sjöman, äfven om han sedermera återvändt och redligt förhållit sig, kunde i vissa fall innefatta en obillig hårdhet; då vidare de för sådan sjömans pensionsrätt föreslagna särskilda bestämmelser synas tillräckligen förebygga den befarade menliga följden af nämnde pensionsrätts medgifvande; anser jag nämnda undantagsstadgande i afseende på pensionering af sjömän, Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 113. 23 hvilka gjort sig skyldige till rymningsbrott, lämpligen böra af Eders Kongl. Majit i nåder godkännas.
I öfverensstämmelse med nu angifna allmänna grunder och med behörigt afseende på Kommers-kollegii och öfrige vederbörandes i ämnet afgifna yttranden har hosföljande förslag till Reglemente för en pensions-anstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segel- eller ångfartyg äfvensom för maskinister och eldare å sistnämnda slags fartyg, blifvit uppgjordl, och tillstyrker jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit behagade genom nådig Proposition föreslå Pikets Ständer, att lemna sitt bifall till bildandet af en i öfverensstämmelse med detta förslag inrättad pensions-anstalt, samt medgifva att tdl densamma måtte, från och med nästa år, af tullmedlen utgå ett emot den s. k. föringen — hvilken från samma tid ej vidare skulle direkte till sjöfolket utbetalas, — ungefärligen svarande belopp, på sätt i förslaget närmare uppgifves; lärande Eders Kongl. Majit, i händelse af bifall härtill, vara betänkt på att vid nästkommande riksdag framställa nådigt förslag om anvisande af det statsbidrag, som för ändamålet ytterligare erfordras.
Slutligen utbeder jag mig att få i underdånighet fästa Eders Kongl. Majits uppmärksamhet derpå, att, efter hvad Kommers-kollegium upplyst, sjömanshus för närvarande saknas i tio af rikets stapelstäder, nemligen!
Uddevalla, Landskrona, Jönköping, Helsingborg, Söderköping, Sölvesborg, Marstrand, Kongelf, Strömstad och Haparanda, samt att bestämda föreskrifter rörande sättet och ordningen för understödjaude af de nämnda tio städer tillhörande sjömän samt deras enkor och barn icke blifvit till efterrättelse fastställda.
Då emellertid för läste- och plåt-afgifters uppbärande och förvaltande till afsedda ändamål, äfvensom för delaktighet uti ifrågavarande pensions-anstalt, jemte många andra skäl, synes mig vara af behofvet påkalladt, att sjömanshus varda i alla städer, der sådana icke finnas, inrättade, men frågan härom icke lärer tillhöra Finans-departementets handläggning, hemställer jag underdånigst, att ärendet i denna del måtte genom Protokolls-utdrag till vederbörande Departement öfverlennes.» Hvad Herr
Departements-chelen sålunda i underdånighet yttrat och tillstyrkt och deruti Stats-Rådets öfrige ledamöter instämde, behagade Kongl. Majit i nåder gilla och bifalla.
Ex protocollo Axel Adelgren. 24 Kongl. Maj:ts Nåd.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majt Konungen i Stats-Iiådet å Stockholms Slolt den 99 Maj 1863.
Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt, upplåste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer angående inrättandet af en pensions-anstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segel- eller ångfartyg, äfvensom maskinister och eldare å sistnämnda slags fartyg.
Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer allåtas.
Ex protocollo C, F.
Smerling.
H:o 114, Kongl. Maj t* Nåd.
Proposition N:o 114. 25 M:o 114.
Ant. till Exp.-Utsk. (len 3 Juni 1863, kl. 6 e. m. Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer angående rätt för Biskopen i Hernösands stift m. m.
Doktor Israel Bergman, att, vid afskedstagande, på rikets allmänna indragningsstat uppbära pension; Gifven Stockholms Slott den 29 Maj 1863.
Uti en till Kongl. Maj:t den 27 innevarande
Maj ingifven skrift har Biskopen i Hernösands stift.
Kommendören af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-orden, Doktor Israel Bergman, med anmälan, att han, som fortfarande lider af en försvagande sjuklighet, deraf funne sig manad till den önskan att genom afträdande från embetet lemna rum för dess öfverlåtande åt större och friskare krafter, än dem, som efter redan fyllda 68 år stodo till hans förfogande, i underdånighet anhållit att då han från fullföljande af denna önskan för det närvarande hindrades af den omständighet att han saknade egna tillgångar, tillräckliga att afvanda bekymren för en sparsam utkomst under sina återstående dagar, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets nu församlade Ständer göra framställning om anvisande å allmänna indragningsstaten af någon pension åt Biskopen, på det han framdeles, derest ej hans sjukdomstillstånd skulle, mot hvad nu vore att hoppas, i väsendtlig mån förbättras, kunde komma i tillfälle att från sitt innehafvaude embete begära nådigt afsked.
Ett vid ansökningen fogadt, utaf Ordföranden i Kongl. Maj:ts Sundhets-kollegium, General-direktören m. m.
M. Huss, utfärdadt betyg innehåller att med någon visshet ej kan bestämmas huruvida det sjukdomstillstånd, hvaraf Biskop
Bergman sedan längre tid lider och hvilket orsakar minskning uti krafter och arbetsförmåga, kan häfvas, men att antagligt är, att detsamma af embetsomsorgerna underhålles och att af dem hvarje möjlig förbättring motverkas, hvadan det ansågs för Biskopen nödvändigt att för undvikande af ett betänkligt försämrande söka erhålla frihet från sitt embetes utöfning; och inhemtas i öfrigt af handlingarne, att Biskop Bergman är född den 16 Mars 1795 och, efter promotion till Philosophie Magister år 1818, samma år kallades iiih. tilt It.
Brot. 18li2 A 1803 l Sami. t Afd. 2 Hand. 23 Haft. 4 26 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:ö 114. till Docent i Astronomi vid Upsala universitet, hvarefter han Sr 1824 befordrades först till extraordinarie Observator vid nämnda universitet och derefter till Adjunkt vid Hernösands Gymnasium, der han, Sr 4833 såsom Lektor i Grekiska och Hebreiska språken anställd, sedermera i sådan egenskap tjenstgjort tills han den 14 Februari 1848 af Kongl.
Maj:t i nåder utnämndes till Biskop.