Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. derå att inbjudningen ej skulle anses erfordra annan åtgärd, än alt läggas till bandlingarne; hvartill svarades ja.
Efter ånyo skedd föredragning af Konst.-Utsk:ts den 19 och 26 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 16, med förslag till ändring i åtskilliga grundlagsstadeanden, för att bringa dessa till öfverensstämmelse med stralTlagsförslaget, förklarades detta gr urul lagsändrings förslå g skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 19 och 26 dennes på hordet lagde Utlåt.
N:o 153, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens 9:de hufvudtitel, och i sammanhang dermed, jemlikt R. o. Ad:s den 10 sisth Juni fattade beslut, 21:sta och 22:dra punkterna, jemte förslaget litt. k. i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 118, i aid. af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen. lista punkten.
Jag har icke kunnat biträda Utsk:ts vid denna punkt fattade beslut att afstyrka R.
St:rs bifall till en af R.
M. framställd begäran att — då, på grund af Rikets sednast församlade Ständers anhållan, genom kungörelsen den 15 Nov. 1861 förordnats att de kringresande skådespelaretrupper, taskspelare, lindansare m. fl. dittills åliggande afgilter till pensionskassorna vid K. M:s Theater och Hofkapell korame att upphöra från och med år 1862 — R.
St:r måtte i ersättning för den inkomst, som dymedelst frångått pensionskassorna, och hvilken inkomst vore lör dessa kassors bestånd och fort lärande verksamhet af oundgängligt behof påkallad, till hvardera af dessa kassor anvisa ett ärligt bidrag af 3,000 rdr rrnt, att utgå för åren 1862 och 1863 af 7:de hufvudtitelns allmänna besparingar, som dertill lemna tillgång, och för framtiden såsom särskildt anslag på Riks-Statens 9:de Imfvudtitel.
Denna framställning har jag icke kunnat uppfatta annorlunda, än såsom en ersättningsfråga, och då R.
St:r genom sin berörda anhållan hos K.
M. berölvat kassorna en dem tillkommande inkomst, anser jag R.
St:r halva åtminstone en moralisk pligt att ersätta den kassorna tillskyndade förlust, och anhåller derföre om Hr Gr.s och Landtnns propos. å afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till K.
Hr Cederschjöld, Fredrik Augnst:
Hvad först beträlTar det al Utsk:t, såsom skäl för aUtyrkandet af den nådiga framställningen, anförda skäl, att »K.
Theatern och Hofkapellet icke äro att betrakta såsom statsinstitutioner», vill jag visserligen icke bestrida att K.
Theatern i ordets egentliga bemärkelse icke är en statsinstitution, men då man besinnar att de för theatern använda lokaler äro statens tillhörigheter, att staten för denna theaier anslagit betydliga, om ock icke alldeles tillräckliga summor, samt slutligen att ingen stal, med anspråk att räknas bland de civiliserade, numera kan undgå att upprätthålla en sådan särdeles bildande konstanstalt, skulle jas; tro att denna inrättning är så nära med statens eget intresse förenad, att man väl kan kalla den en statsinstitution.
Då LItsk:t derefter säger att »pensioneringen från ifrågav:de kassor, i händelse deras nuv:de inkomster härtill icke förslå, hör kunna uppehållas med tillhjelp af det anslag, som redan blifvit och framdeles torde varda anvisadt till thealerns olika betlof», synes Utsk:t hafva saknat kännedom om dt t förhållande, att pensionskassorna äro oberoende af thealerns större eller mindre inkomster, att räkenskaperna äro skiljda, samt att dessa särskilda inrättningar icke slå i något samband med hvarandra, hvaraf följer, att den förlust, ka sonia lidit, ingalunda kommer att ersättas genom K.
Theaterns större eller minore inkomster.
Förgäfves har jag sökt fatta den tanke, Utslct velat uttrycka med påslåendet att »något giltigt skäl för framställningen icke lärer kunna hem tas af It.
Sl:rs beslut i fråga om skådespelare-afgiller», ty om också den beskattning, som ålåg de kringresande skådespelaretrupperna m. fl., var i hög grad obillig, måste det väl vara ännu obilligare att beröfva il'rågav:de pensionskassor de inkomster, som de, med stöd af flera K.
Bref, hittills uppburit, helst kassorna, som grundats hufvudsakligen på dessa dem tillförsäkrade inkomster, i saknad deraf icke kunna bestrida pensioneringen.
På grund häraf anhåller jag, i öfverensstämmelse med den af Frih. af Ugglas mot Utsk:ts beslut afgilna reservation, att R.
St:r på 9:de hufvudtiteln ställa till K.
M:s förfogande ett anslag af 18,000 rdr, för att under instundande statsregleringsperiod med 6,000 rdr årligen anvisas såsom bidrag till K.
Theaterns pensionskassor.
Jag är förekommen af de tvenne siste värde talarne och skall derföre endast några ögonblick upptaga R. o. Ad:s tid.
Jag gillar fullkomligt att B.
St:r begärt och K.
M. bifallit upphäfvandet af de orimliga förordningarne af 1789, 1807 och 1831, men jag kan icke inse hvarföre man, då man gör rätt åt de kringresande theatertrupperna, skall göra orätt åt K.
Theaterns artister.
Under 73 år hafva deras pensionskassor egt laglig rätt att uppbära omkring 6,000 rdr årligen.
Det var Den 28 September f. m. 397 på denna inkomst pensionskassorna grundades; men om nen nu, utan vidare åtgärd, frånkändes deni, kunna de icke fullgöra sina förbindelser, oell då få artisterna icke ut sin rätt.
Ett sådant förfarande anser jag icke It.
St:r värdigt, och det synes mig derlör vara en moralisk skyldighet att bifalla K. M:s begäran.
Jag ber äfven att få nämna, att i vårt grannrike
Danmark pensioneras thealerpersonalen af staten direkte, såsom vanliga embetsman, och uppbär i pension ij:delar af sin förut innehafda lön.
Här i Sverige äro deras pensioner bra mycket mindre, och skulle ytterligare förminskas, om icke K.
M:s billiga begäran bilälles.
Jag ber dessutom att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att det icke torde vara skäl att antaga Frill, af Ugglas’ reservation, enär K.
M. begärt att för åren 1802 och 1803 måtte tagas af 7:de hufvudtitelns besparingar, som dertill lemna tillgång, hvilket torde blifvit af Frih. af Ugglas förbisedt.
Då frågan synes redan vara tillräckligt utredd, vill jag endast tillägga, att ett förvägrande af den begärda summan nödvändigt förorsakar att K.
M. måste ur egen kassa ersätta den minskning i pensionskassornas inkomster, som derigenom uppstode; och då detta icke torde vara billigt, förenar jag mig i den af Gr:ne Cronstedt oell Björnstjerna gjorda anhållan.
Jag afstår från mitt yrkande och förenar mig i anhållan om bifall till K. M:s framställning.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat att derunder endast hade yrkats att B. o. Ad., med alslag å IJtskds hemställan, skulle bifalla K.
M:s i ämnet afailna Nåd. framställning, gjordes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, samt sedermera propos. på afslag derå samt bifall till K.
M:s framställning i ämnet, hvilken propos. med ja besvarades.
2:dra—4:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 5:te punkten.
Jag hade väntat att, vid den utgång denna fråga inom Utsk:t fått, någon reservation mot beslutet skulle blifvit algifven; och jag måste bekänna, att det är med smärta jag funnit att så icke är förhållandet.
Sannt är visserligen, hvad Utsk:t anför, att det icke kan antagas att de, efter en tidrymd af mer än 50 år, ännu qvar - 398 Den 28 September f. m. lefvande landtvärnsmännen hafva under krigstjensten mera allmänt ådragit sig sådan skada och sjuklighet, som i väsendtlig män kan inverka på deras lörrnåga att försörja sig, äfvensom att det torde möta svårighet att iakttaga full rättvisa vid utdelandet af de ifrågasatta pensionerna; men å andra sidan torde medgifvas, att landtvärnets sorgliga öde är ett ömt sår, och erkännas måste att de verop öfver dessa krigares behandling, som städse vid riksdagarne uppgifvas, äro ett uttryck af nationens deltagande för deras lidanden.
Ständigt ingi!vas till Iv M. ansökningar om understöd till fattiga landtvärnsman, men al brist på medel måste dessa ansökningar, huru behjertansvärda de än äro, oftast alslås.
Det är sandt att många af dem, som råkat i armod och elände, icke kunna tillskrifva detta sin landtvärnstjensl; men lika ovedersägligt är också, att många af dem med nit och uppoffring fullgjort sin tjenst, och likväl, efter att hafva med fast vilja framsläpat sitt lif i små omständigheter, slutligen måst gripa till tiggarstafven.
Jag hemställer, om det är It.
St:r värdigt att öfverskyla deras sår med tiggarpåsen och kasta dem på fattighuset!
Af de särskilda motionärerna har det erforderliga anslaget blifvit beräknadt till olika summor, med anledning deraf att de haft olika åsigter om pensionernas belopp.
Men 0111 man antager att antalet af ännu qvarlefvande landtvärnsinän utgör ungefär 400, så skulle, om pensionen bestämmes till 25 rdr, endast en summa af 10,000 rdr årligen erfordras, och delta anslag skulle, lill följe af landtvärnsmännens höga ålder och deraf inträffande snara frånfälle, hvarje år betydligt nedgå och snart alldeles upphöra; men It.
St:r hade beredt dem en mindre tryckande ålderdom och i någon, ehuru ringa grad, försonat hvad fäderneslandet mot dem brutit.
Jag anhåller att punkten måtte återremitteras, på det Utsk:t måtte taga i förnyadt betraktande de särdeles behjertansvärda förhållandena.
Af den omständighet, att denna fråga inom Utsk:t algjordes utan diskussion, synes framgå att den allmänna åsigten der varit att, huru ömmande en del af de gamle landtvärnsmännens ställning kanske må vara, det dock icke tillhör staten att bispringa dein.
Må den enskilde, till följe af sina sympatier, efter behag lemna understöd, men staten bör, efter mitt förmenande, i dessa läll iakttaga en sträng rättvisa, och det kan starkt sättas i fråga, om det vore fullt rättvist att lemna pension åt landtvärnsmännen, som tjenat endast en kort tid, under det den indelta och värfvade soldaten icke erhåller pension förr än efter 25 å 30 års tjenstgöring; och om landtvärnsmännen, på den grund att de bevistat krig, skulle erhålla pension, kunde med lika mycket skäl begäras sådant för de soldater, som deltagit i 1813—14 års fälttåg.
Dessutom hafva landtvärnsmännen redan hemfallit till fattigvården, och således skulle anslaget egentligen komma kommunerna till godo.
Den 28 September f. m. 399 har äfven speciel kännedom om de svårigheter, som möta ett rättvist utdelande af understöd.
L det län, jag bebor, hade redan före 1809 genom enskildta bidrag samlats en kassa för inköp af beklädnadspersedlar och rijlikt åt landtvärnsman, som utginge.
Freden kom, och penningarne användes icke för det ursprungligen afsedda ändamålet.
Emellertid beslöts att de influtna medlen skulle bilda en fond, sorn skulle användas till något lör länet nyttigt ändamål.
Det dröjde dock länge, innan man biet ölverens om till hvilket rnttigt ändamål medlen skulle användas.
Slutligen beslöts, att en del af räntan skulle utgå till pensioner åt ännu qvarlefvande landtvärnsman, och kommunerna uppdrogos att verkställa fördelningen.
1 den socken, der jag bodde, funnos 3:ne landtvärnsman.
Den ene var en blind klockare, som redan hem fallit till fattigvården.
Den andre var en afskedad korporal, som hade pension från Wadstena krigsmanshuskassa, och den tredje var en välmående hemmansegare.
Jag ansåg, och anser ännu, att ingen af dem borde komma i åtnjutande af pension.
Att en rättvis fördelning af medlen skall möta stora svårigheter, anser jag uppenbart, och såväl på grund af detta, sorn ock andra redan anlörda skäl, äfvensom det, att någon säker beräkningsgrund öfver det belopp, sorn skulle erfordras, icke finnes, anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan.
Ehuru jag icke antecknat mig som reservant, har jag icke kunnat dela Utsk:ts åsigt, och ber att få lorena mig med Hr Reuterskjöld.
Jag medgifver att stora svårigheter kunna möta för en rättvis fördelning af understödet, och derpå utgöra de ofta lill K.
M. inkommande ansökningarne ett starkt proh enär det ligger i kommunernas eget intresse att måla ut förhållandet i de bjertaste färger; men det torde dock gifvas medel att kontrollera sökandernes behof, och om för understödets erhållande Konungens Bolindes tillstyrkande utlåtande erfordras, anser jag icke omöjligt för K.
M. att någorlunda rättvist kunna afgöra, hvilka som böra komma i åtnjutande af understöd eller icke.
Alven erkänner jag, att det icke är godt att på förhand bestämdt uppgifva huru stor summa erfordras; men om R.
St:r bestämma det underslödsbelopp, hvarje landtvärnsman, som deraf är i behof, skall erhålla, så måste hvad af anslaget icke åtgår, upptagas såsom besparing å 9:de hufvudtiteln.
Gronstedt har vidare anmärkt att landtvärnsmännen icke borde erhålla pension, emellan de tjenat så kort tid, då deremot den indelta och värfvade soldaten skall hafva tjenat i 25 år, fiir att vara berättigad till pension.
Det torde dock vara bekant att den, sorn under krig fått sin helsa skadad, kan tidigare få pension, och således förfaller den på denna premiss byggda slutsats. 400 Den 28 September f. m.
Hr Gr:n påstod äfven att de soldater, som deltagit i 1813— 14 års krig, hurde vara lika berättigade sorn landtvärnsmännen att erhålla pension.
Men vi vela alla, hvilket djupt och smärtsamt intryck landtvärnets behandling uppväckt i landet.
Ett sådant intryck finnes icke från 1814 års krig, då ingen koin till skada i onödan, utan endast i strid med fienden.
Det är på det, att det svåra såret Irån 1809 måtte läkas, jag fortfarande yrkar att denna fråga måtte ånyo af Utsk:t behandlas.
Det är i sanning en tung lott. som fallit på landtvärnsmännens del.
Utkallade i en tidpunkt, då fäderneslandet belänn sig i ett tillstånd af svaghet, utryckta ur fädernehemmet mot lag och rätt, hafva de sedermera allt mera allmänt hemfallit åt fattigvården, och det är djupt nedslående och hjerterörande att se det tillstånd, Iivari dessa skuggor från ett lörgånget halft sekel befinna sig.
I den provins, jag bebor, har jag varit i tillfälle att se huru Konungens Bdlmle ständigt och jemt öfverhopas med ansökningar örn understöd från Wadstena krigsmanshuskassa.
Vid Konungens resor genom landet framkomma dessa staf-karlar, utsvultna och höljde i trasor, och vanligen måste Konungen ur egen kassa skänka dem en skärf.
Det understöd, de af fattigvården erhålla, är i allmänhet så klent, att det knappast räcker till deras eländiga lifsuppehälle.
Det måste derföre väcka förvåning att Utsk:t, som, alt döma af redogörelsen på detta Belänk:des sista sidor, i allmänhet varit så frikostigt, icke haft någon skärf åt dessa gubbar, som, till följe af sin höga ålder och de lidanden, för hvilka de varit utsatta, icke länge kunna tynga statskassan.
Jag förenar mig med den siste värde talaren.
Jag kan icke underlåta att förena mig med de värde talare, som yrka återremiss, och vill dessutom emot Gr.
Gronstedt erinra, att den omständighet, att landtvärnsmännen åtnjuta fattigunderstöd af kommunerna, icke behöfver göra statens mellankomst ohehöllig, ty det bidrag, kommunerna lemna till landtvärnsmännens underhåll, är så litet, att det endast genom den enskilda välgörenheten blifver dem möjligt att lifnära sig.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. ni.
Då jag yttrar mig i denna fråga, är det hufvudsakligen af det skäl, alt jag under 1808—1809 års krig förde befäl öfver en afdelning af lamit värnet.
Jag såg dem skicka sig med lika mycken uppoffring och mannamod som de gamla soldaterna, me.n tillika såg jag för hvilka lidanden de utsattes, huru de knappast hade kläderna på kroppen, men ändå mod i bröstet och kärlek till fäderneslandet.
Den 28 September f. m. 401 neslandet.
Jag tror derföre, att de få ännu qvarlefvande veteranerna hafva full rätt alt af nationen hågkommas, oell jag tror alt landtvärnels pensionerande ej blott vore eli gärd al tacksamhet åt dem sjelfva, utan äfven innebure en förhoppning för den nuv:de generationen alt icke Uirgälas på sin ålderdom, enär äfven för dem den tid kan komma, då de måhända få draga i härnad och icke hafva alla sina behof uppfylda.
Om återremiss beviljas, skulle jag vilja hafva anmärkt, alt jag gifver företräde åt det af den ene motionären framställda förslag, enligt hvilket hvarje af de i nöd stadde landtvärnsmännen, Imlkas antal torde kunna beräknas till vid pass 400, skulle erhålla 25 rdr årligen, och att således, enligt min åsigt, ett årligt anslag af 10,000 rdr borde beviljas.
Enär ingen Utsk:s-ledamot anmält sin reservation, och det således är alt antaga, alt punkten af Med-Stånden bifalles, vid hvilket förhållande en återremiss icke torde medföra åsvltad verkan, hemställer jag, med stöd af Hr Reuterskjölds sednaste anförande, att It. o. Ad., mod afslag å denna punkt, måtte bevilja elt årlig anslag af 10,000 rdr, att under nästa statsreglerinasperiod utgå, för att bereda understöd åt de sedan 1808—1809 års krig ännu qvarlefvande landtvärnsmän; och skall jag, om detta yrkande bifalles, sedermera anhålla, att Med-Stånden måtte inbjudas alt detta beslut biträda.
Hr af Dalström: Då Hr von Francken framställt ett förslag, som måhända lättare leder till det åsyftade ändamålet, förenar jag mig med honom.
Enär ett direkt beslut måhända har företräde, afstår jag från mitt yrkande på återremiss och förenar mig med Hr von Francken.
På de af Hr von Francken anförda skäl, afstår jag från begäran om återremiss och förenar mig med honom.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. och Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till lltsk:ts hemställan i förev:de punkt, dels af Gr.
Sparre återremiss deraf, och dels af Hr von Francken att R. o. Ad., med afslag derå, mätte på det sätt bifalla de i ämnet väckta motionerna, att till understöd åt de sedan 1808 och 1809 årens krig ännu qvarlefvande landtvärnsmän beviljades ett årligt anslag af 10,000 rdr under nästa statsregleringsperiod.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, hvartill svarades nej, seH. VI. 26 402 Den 28 September f. m.’ dermera propos. på återremiss deraf, som likaledes med nej besvarades, och slut ligen propos. på afslag å Utsk:ts merberörde hemställan och antagande af Hr von Franckens ofvanouiförmäldte förslag, hvilken propos. besvarades med ja.
Jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. derå, alt de öfriga Hiks-Slånden måtte inbjudas att i R. o. Ad:s nu fattade beslut sig förena.
Propos. på bifall till detta förslag framställdes och besvarades med ja. 6:te punkten.
Utsk:ts under litt. A, B och C afgifna hemställanden biföllos. 7:de punkten, samt 2lista punkten jemte förslaget litt. k, i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Jag anhåller att R. o. Ad., med afslag å Ekon.-Utsk:ts Betänk, i denna del, ville bifalla Stats-Utsk:ts hemställan.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , bitöll R. o. Ad.
Stats-Utsk:ts hemställan och afslog hvad Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t i ärnnet hemställt och föreslagit. 22:dra punkten i Allm. Besv.- och Ekon.-Usk:ts Betänk.
Bifölls. 8:de punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt.
Bifölls. 9:de punkten.
Med stöd af de, i min mot Utsk:ts beslut i denna punkt afgifna reservation, anförda skäl, anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, ville besluta att: l:o under nästa statsregleringsperiod bevilja en årlig summa af 80,000 rdr till förhöjande af pensionerna för de emhetsoeh tjenstemän af arméen, som före den 9 Februari 1858 tagit afsked, till likhet med pensionerna för dem, som erhållit afsked efter denna dag; 2:o inså till K.
M. med underd. anhållan att K. M., efter infordrade upplysningar, behagade till Rikets näst sammanträdande Sländer aflåta Nådig Propos. rörande den summa, som erfordras till likställighet i pensionerna för de civile embets- och tjenstemän, hvilka tagit afsked före och elter år 1858.
Den 28 September f. m. 408 Hr von Knorring:
Jag anhåller att fä instämma med Hr von Francken och vili endast tillägga, att jag väntat mig den artigheten, att Utsk:t åtminstone skulle behagat omnämna det af mig, vid remissen af Hr von Krusenstjernas motion, framställda alternativa förslag; och skulle jag ej hafva fästat mig vid uraktlåtandet af denna vanliga artighet, om det resultat, hvartill Utsk:t kommit, blifvit annorlunda.
Hr Reuterskjöld: 1 den af Hr von Francken gjorda framställning anhåller jag att få förena mig.
K. M:s vid 1856 års riksdag afgifna Nåd.
Propos. om fyllnadspensioners tilldelande åt afgående militära embets- och tjenstemän, afsåg hufvudsakligen det, att, då till följe af förändrade prisförhållanden det blifvit nästan omöjligt för de militärer, som i tjensten utsläpat sina krafter, att taga afsked, de icke mera måtte förminska arméens tjenstbarhet, utan sättas i tillfälle att från krigstjensten afgå.
M:s framställning funno R.
St:r billig och lemnade dertill sitt bifall; men de före 1858 afgångne mililäre embets- och tjenstemän kommo icke i åtnjutande af de förmåner, som tillerkändes de efter nämnde år afgående.
Sannt är visserligen, att statsmaskinen går sin jemna gång, äfven om en del utslitna kuggar borttagas, allenast de öfriga äro hrukbara; men det är dock statens pligt att tillse, det de utslitna kuggarne icke lemnäs åt sitt öde.
Såsom nu är förordnadt. äro de före 1858 afgångne militärerne endast hugnade med pension från arméens pensionskassa, en pension som de hufvudsakligen beredt sig genom inbetalningar af sin lön, alldenstund staten lemnat endast ett obetydligt bidrag.
Oin R.
St:r nu Infalla det af reservanten framställda förslag, komme de före 1858 afskedade militärer i paritet med dem, som efter nänmde år afgått; och de måtte så mycket mera dertill vara berättigade, då de förra för erhållande af fyllnadspension måste hafva tjenat lika många år som de sednare och innehafva samma lefnadsålder vid afskedstagandet.
Utsk:t synes hafva varit något tveksamt beträffande det erforderliga beloppet, och jag har derföre till ledning för omdömet förskaffat mig uppgifter från arméens pensions-kassa.
Deraf visar det sig att vid biirjan af innevarande år antalet af de militärer, sorn således skulle erhålla fyllnadspension, utgjorde 467, för hvilkas pensionerande i öfverensstämmelse med föreskrifterna i K.
Ilrefvet den 9 Febr. 1858 skulle erfordras: i 3:dje klassen till 6 pensionärer, hvilka vid afskedstagandet » » » » 3 « uppnått 55 års ålder, å 1100 rdr rmt . 6,600. hvilka före nämn - de ålder erhållit b 4:de » » 21 » 23 » afsked, å 600 rdr 1,800.
å 750 rdr . . 15,750. » » k 250 » 5.750.
Transport 29,900. 404 Den 28 September f. m.
Transport 29.900. i 5:te klassen till 147 pensionärer å 400 rdr . . 58,800.
» 7:de » » 2 » å 250 » 500. » 8:de » » 2 » a 225 » 450.
» 9:de » » 1 » å 175 » 175- » 10:de » » 208 » å 120 » 24.960.
» 1 l:te » » 28 » å 80 » 2,240.
» 12:te » » 10 » å 125 » 1,250. » » » » 10 » å 25 » 250. af Gottlands landtbevä i rin g i 2:dra klassen 6 pensionärer å 190 rdr ....
. 1,140.
Rdr rint 119,605.
Sedan härifrån afgått: •l:o
Af redan anslagne 20,000 rdr för afskedade behöfvande militärer, hvilka bevistat krig, den på arméens pensions-kassas pensionärer belöpande andel af omkring . 12,000 rdr 2:0 Afgången under år 1863, beräknad i likhet med föregående år till omkring 13,000 rdr 25,000. återstår såsom erforderl ga 94,665. och då anslaget skulle lemnäs för stafsreglerings-perioden, komme, med iakttagande af den minskning, som blefve en följd af beräknad afgång, behofvet att fyllas genom en summa af omkring rdr 80,000.
Ilen i Hr von Franckens reservation upptagna silfran är således, i min tanke, den rätta, och jag hemställer derföre om bifall till sagde reservation, samt har endast att tillägga, att i uppgiften från arméens pensions-kassa icke blifvit iakttagen den i K.
Brefvet den 9 Februari 1858 stadgade skillnad emellan indelta och värlvade arméen, äfvensom att fyllnadspensionen för samtlige pensionärer i l0:de klassen blifvit upptagen till 120 rdr.
De motioner, som i enahanda syfte med den nu omhandlade vid förra riksdagen väcktes, blefvo, såsom bekant, af B.
Sl:r afslagna.
I sitt då afgifria, af R.