Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag således i allmänhet fullkomligt ogillar att Const.Utsk. ingått i bedömande af tjensters tillsättande, ber jag serskildt att i afseende på det anmärkta förhållandet vid den lista punkten få göra det tillägg, att då Deparlis-Chefen vid föredragningen inför Konungen af de här anmärkta befordringarne framlagt tjenste-förteckningarne och promemorierna, sä anser jag honom derigenom till fullo hafva upfyllt sin skyldighet.
Det säges uti 33:dje § Reg.Fin: ”Enär .sadane sysslor, hvartill förslag blifvit uprältadc, skola af Hörningen bortgifvas, böra SladsRådcts ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förljensterDetta yttrande innefattas, enl. min åsigt, uti de framlagda tjenste-förteckningarne, och då StatsRådet utan reservation godkänt den af Konungen gjorda utnämningen, så mäste väl deruti innefattas att StatsRådet gillat densamma, och ansett den af Konungen utnämnde personen vara den skickligaste.
Hvad serskildt 2:ne af dessa Häradshöfdinge-platser beträffar, så har Utsk., ehuru det i andra fall ganska mycket ingått i pröfning af personens skicklighet och förljenster, likväl icke i afseende på desse tjenstemän framställt någon anmärkn.
Således hafva de anmärkande ledamöterne inom Utsk. gillat de utnämnde personerna.
I afseende på den 4:de punkten har jag biträdt Utskis anmärkn.
Det har nemi. förefallit mig anmärkningsvärd!, alt då en tjensteman på Stat tillförordnades till en beställning, han, jemte upbärande af heta den på den nya Slaten honom tillkommande lön, tillika fått bibehålla den han förut innehade.
Detta har jag funnit anmärkningsvärdt, . och jag har derföre ansett mig för R.
Stir böra framlägga detta förhållande.
Den förklaring i afseende härpå, som en af StatsRådets le 5 * 65 Den 5 Juli f. Dt. damöler här afgifvit, kan jag för min del icke fullkomligt gilla.
Jag anser det hafva varit Chefens för Civil-Depart:tet skyldighet, att vid uprättande af lönevilkoren för den t. f. tjenstemannen jemväl tillse, hvilka löne-emolumenter han förut på ordinarie stat innehade, och att en sådan åsigt äfven blifvit af den nuvalide Chefen för Civil-Depart:tet gillad och godkänd, tror jag mig kunna visa genom ett alldeles enahanda fall.
Del tillförordnades nemi. jemväl en annan Landsh., som förut hade ordinarie lön på annan Stat än Civil-Depart:ts.
Vid regleringen af hans lönevilkor fick hän af sin förra lön endast behålla så mycket som åtgick för att fylla det belopp, han som Landsh. borde åtnjuta.
Jag tror att Chefen för Civil-Depart:tet hade bordt iakttaga enahande förhållande il det fall, som uti 4:de punkten finnes omförmäldt.
Hr Cederschiöld har i afseende på 6:te punkten lill en del biträdt Utsk:s anmärkn., och han har ansett det hafva varit mindre grannlaga af Konungens rådgifvare, att, då en otvetydig önskan om Presidents-embits ' i Bergs-Colhm indragning blifvit af R.
St:r uttryckt, de sådant oaktadt ansett sig böra tillstyrka Konungen att tillsätta detta embete ”så kort före Riksdagen,''1 som orden föllo sig.
Tillsättningen af detta embete skedde dock, om jag icke missminner mig, kort efter slutet af Riksdagen, hvilket äfven i afseende på grannlagenheten torde verka ett förändradt förhållande, och huruvida någon otvetydig önskan om indragningen af denna plats verkligen blifvit uttryckt, derom saknar jag dessutom, åtminstone af offentliga handlingar, all kännedom.
Vid förra Riksdagen beslöto visserligen R.
St:r att indraga ett belopp, som motsvarade den ordinarie lönen för Presidenten, men bibehöllo likväl på anslaget, hvad sorn till honom utgick i taffelpenningar, och yttrade dessutom icke med ett enda ord, att detta skulle hafva afseende på Presidents-platsens indragande.
Vid sådant förhållande, och då Konungen ansett att Bergs-Colhm borde vara med President försedt, hvilket endast tillkommer Honom att bedömtna, samt då R.
St:r icke uttryckt någon önskan i detta afseende, så kan jag för min del icke på något sätt finna anmärkningsvärd!, att detta embete blifvit af Konungen tillsatt.
I afseende på den 10:de punkten har jag för min del biträdt anmärknm, och jag har gjort det derföre, att jag har ansett den innefatta en ganska vigtig principfråga, som jag skulle hafva önskat, att få närmare utredd.
Den 18:de § Reg.F:n innehåller:
"Denna Högsta Domstol tillkommer det äf ven att urtaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är".
Huruvida denna § skall hafva afseende endast på rättstvister, eller icke, har jag icke för mig sjelf kunnat göra rätt klart.
Af StatsRåds-prot:n och enskilda berättelser har jag inhemtat, alt dessa frågor af Regeringen icke blifvit afgjorde.
Fall hafva förevarit, som endast angått administrativa åtgärder, och hvilka af Regeringen blifvit hänskjutne till Högsta Den 5 Juli f. m. 69 Domstolens bepröfvande, då fråga varit om återställande af försliten tid.
Jag har visserligen hört sägas, att principen skulle vara den, att endast sådane mål, som i domstolsväg skulle i sista instansen afgöras, varit i denna § afsedda, men med det svammel, som emellan administrativa mål och egentligen juridiska här i landet förefinnes, kan jag icke finna denna förklaring fullt tillfredsställande.
Hvar och en vet t. ex. att mål, ang:de den i ekonomisk väg af Konungen utfärdade Skiftesstadgan, i sista instansen afgöras af Högsta Domstolen, och sålunda hänföras till 18:de § Reg.Fin, under det att andra mål af mycken vigt, t. ex. fattigvårdsärenden, -hvilka äfven äro grundade på en K. förordn., i sista instansen afgöras af Regeringen, och således icke hänföras till 18:de § Reg.Fm.
Vid sådant förhållande, och då Regeringens åsigter i denna fråga synas mig hafva varit olika uti olika fall, har jag ansett mig vara pligtig att till R.
St:r framlägga det anmärkningsvärda jag funnit i denna punkt..
Hvad åter den 11 :te punkten beträffar, så skulle jag för min del hell och hållet hafva hiträdt Hr Cederschiölds yttrande, sä vida icke, hvilket äfven synes utaf ett sednare mom. i Utsk:s Mern., den af Landskamereraren afgifna reservationen verkligen blifvit föremål för Konungens pröfning.
Det som Utsk. här har fästat sig vid, angick endast ett enskildt besvär af en Landskamererare, att han icke fått sin reservation bifogad Landsh:s yttrande, men af StatsRådets prof. inhemtas likväl, att då ifrågavande Kronofogde-befattning d. 5 Dec. 1851 tillsattes, så har Landskamererarens reservation blifvit för Konungen till sitt innehåll anmäld.
Då har ju Depart:s-Chefen gjort allt hvad han kunnat.
Han har ju fästat
Konungens upmärksamhet på den olika tanke, som funnits inom Landsh.-embetet, och då han för öfrigt ställt sig Landsh.-instructm till efterrättelse, så kan jag icke finna att han på något sätt har felat.
Jag har nu i största korthet genomgått hvad jag ämnat yttra, och jag vill nu endast nämna, att, ehuru jag såsom ledamot af Coust.Utsk. biträd!, en eller annan anmärkn., men här såsom ledamot af R.
St:r eger att yttra mig huruvida jag anser dessa anmärknir vara sådane, att de ådagalägga, att rikets sannskyldiga nytta blifvit af någon Konungens rådgifvare förbisedd, eller att någon af dem icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt embete förvaltat, så får jag förklara, att jag icke kunnat finna sådant, utan att jag till alla delar instämmer uti Gr.
Pukes anhållan, att detta Retänk. måtte af R. o. Ad. med ogillande, läggas till handlingarne.
Jag vet ganska väl att, på sått Hr Gripenstedt anmärkt, Konungens rådgifvare i afseende på tillsättande af förtroende-embeten endast ega att göra underd. påminnelser, men min anmärkn. gick ut derpå, att då Konungens rådgifvare ansett sig pligtige att göra underd. påminnelser emot utnämnande af Civil-Landsh., derföre att han icke under sin föreg:de tjenstemanna-bana visat sig hafva i någon synnerlig mån 70 Den 5 Juli f. m. förvärfva! praklisk bekantskap med de mål, som tillhöra en Landshöfdings handläggning, så syntes mig conseqvensen fordra, att dylika underd. påminnelser framställdes vid utnämning af militär-personer till samma embete, derest icke hos dem funnes sådana utmärkande egenskaper, alt de öfvervägde obekantskapen med ärendernas gång, i hvilken händelse jag ansåg ett yttrande om dessa egenskaper böra uti StatsRåds-prot. intagas.
Derpå gick min anmärkn. ut, och jag tror alt dess riktighet icke jäfvas.
Frih. af Ugglas har biträdl den åsigt, som redan af en föreg:de talare blifvit framställd, alt icke Const.Utsk. hade bordt ingå uti bedömande af embets- och tjenstemäns tillsättning, men jag hemställer till honom huruvida, i händelse en tjensteman skall tillsättas, och sådant sker utan npgörande af förslag, der sådant bordt ega rum, en sådan underlåtenhet bör undgå anmärkn. ifrån Const.Utsk.?
Det synes mig påtagligt, att alla de ärenden, som inkomma inom Konungens rådkammare, och i hvilka Konungens rådgifvare ega rättighet att sig yttra, att alla dessa frågor, säger jag utgöra föremål för Const Utsk:s granskning.
Om förhållandet är sådant, som Frih. af Ugglas nplyst, att Presidenten i Bergs-Colhm tillsattes strax! efter sista Riksdagen, så förfaller den anmärkn. jag i detta hänseende framställde, enär jag till alla delar godkänt, den åtgärd Konungens rådgifvare vidtagit i afseende på Presidents-lönen.
Det är för mig serdeles glädjande att höra, det Frih. af Ugglas delar mina åsigter i den, enl. min tanke, vigtigaste af alla punkterne, nemi. den, som rörer Lands-Sekreterares och Lands-kameferares rättighet och [iligt alt yttra sig till prot, samt rätt att få sina yttranden underställde Konungens pröfning; men jag tror likväl att Frih. af Ugglas misstagit sig, dä han fork larat, att skäl till anmärkn. icke förefunnes, enär det visat sig af handlingarne att
Lands-kamererares yttrande verkligen blifvit för Konungen anmäldt.
Här gäller det hufvudsakligen sjelfva principfrågan, och den har af Konungens rådgifvare blifvit behandlad i motsats emot hvad jag och Frih. af Ugglas sjelf anser vara riktigt.
Det heter nemi. att StatsRädet funnit ”rfe/i förda klagan öfvar Landshöfd:ns vägran alt låta klagandens, såsom reservation emot förslaget, ingifna skrifvelse förslags-handlingarne bifoga, icke förtjena afseende”.
Häraf synes att sjelfva princip-frågan är så behandlad, att desse embetsmans yttranden icke behöfva korndia1'till Konungens kännedom.
I an led n. af den framställning Gr.
Puke gjort, och i hvilken Frih. af Ugglas instämt, att R. o. Ad. skulle med ogillande lägga Retänk. til! handlingarne, tager jag mig friheten hemställa, huruvida sådant vore conseqvent, serdeles då Frih. af Ugglas sjelf framställt 2:ne af dessa anraärkn:r.
Jag tror det vara mera i öfverensstämmelse med Grundlagens bud, hvilket jag äfven tror förut sä hafva varit tolkadt, att Hr Gr. o.
Landtm, framställer den propos., huruvida R. o. Ad. finner rikets väl kräfva alt Konungens rådgifvare, på grund af de gjorda atimärknme, ifrån sina embeten entledigas, på sätt det heter i Grundlagen.
Genom Den 5 Juli f. m. rr att besvara denna propos. med Nej, tror jag att R. o. Ad. uttryckt den mening, sorn bör uttryckas, men att gå längre är, enl. min lanke, hvarken med Grundlagens anda, eller med praxis öfverensstämmande.
De Konungens rådgifvare, som ytlrat sig i frågan, hafva ursäktat sig inför
Ståndet derföre att de här, mot hittills vanlig praxis, personligen upträda.
För min del får jag förklara, att långt ifrån att ogilia detta deras upträdande, kan jag ej annat än deröfver betyga min synnerliga fägnad, helst jäg hoppas kunna förklara det såsom ett tecken att vi närma oss en parlamentarisk discussion ; jag beklagar blott att vår fyrdelning vållar att det endast är en fjerdedel af representationen, som är i tillfälle att höra deras ord.
Hvad nu det förevarrde Betänk, angår, anser jag mig ega en moralisk pligt att yttra mig öfver 2:dra anmärknrs-punkten, sora förer det klandrade utbytet af Dörby och Kleckeberga mot Ljungby församling såsom praebende till Biskopsstolen i Calmar.
Visserligen har Hr Gripenstedt redan till försvar för denna Regerings-åtgärd anfördt sådana skäl och prcejudikater, att anmärknm synes mig genom honom vara fullt vederlagd, men Hr Tersmeden, Nils, har icke dess mindre, om jag hörde rätt, satt i fråga att åtgärden borde blifva föremål för 106:te §:n, hvarföre det icke torde vara ur vägen att äfven en annan representant, än en Konungens rådgifvare, försvarar densamma, och jag är dertill närmast skyldig, då jag bekänner mig hafva gifvit första anledn. till ifrågavande utbyte.
Såsom egendomsegare i Dörby, kunde jag ej annat än intressera mig för denna församlings andliga styrelse och vård, som onekligen varit tillbakasatt under en mängd af år, då den varit betrodd ål en adjunkt, hvars ambulatoriska ställning ej kunde framkalla hos honom det intresse, eller gifva honom det inflytande, som man skäligen kunde vänta af en egen Kyrkoherde.
Jag föreslog derföre mina sockneboer att vi skulle begära hos K.
M. det ifrågavar:de utbytet, hvilket de allmänt gillade; jag upsatte inlagan, och besörjde dess framlemnande.
Jag hvarken ville eller trodde mig dermed skada Ljungby församling, der jag också har egendom.
Saken är nemi. den, att Ljungby, som är en större församling, har npfört stora och prydliga åbyggnader för sin Pastor, der en Biskop kan med serdeles beqvämlighet bo liela sommaren (så gjorde den förra Biskopen) och således kan nära halfva året hafva egen tillsyn vid pastoralvärden, hvilket icke är fallet i Dörby och Kleckeberga, som är alltför litet pastorat att kunna bekosta byggnader, tillräckliga såsom bostad för en Biskop.
Utsk. har anmärkt att föreskriften i 10 §:n Reg.F., nemi. om vederbönde embetsverks hörande, icke skulle blifvit fullkomligt iakttagen.
Hr Gripenstedt har visserligen till svar häruppå erinrat derom, alt både Domkapitel och K:s Befh:de blifvit hörde; men jag ber dertill få lägga den uplysning att Domkapitlet i sitt Utlåt, förklarade, att det, "hvad angick
Dörby pastorat, före 72 Den 5 Juli f. m. komme omständigheter, som gjorde det för detta kanske mer än för något annat maktpåliggande att vinna den fördelen alt fä en egen Kyrkoherde'''1.
Kammar-Coll:m är visserligen i 3:dje §:n af sin Instruktm ålagdt att ”afgifva underd.
Utlät, i frågor rörule förvaltningen och disposition af lill civila och ecklesiastika embels- och tjenstemän anslagna hemman och lägenheter'"'.
Men en hvar finnér att detta rörer det kamerala af frågan — frågan om förvaltningen af Statens fasta egendom.
Inkomsten af. pastoratet förvaltar nog Biskopen.
Frågan om tillsättande af Kyrkoherde kunde ej röra Kammar-Colhm.
Vidare har Ctsk. ansett åtgärden strida mot 4:de §:n af Presterskapets privilegier.
Jag vill icke dölja min förundran att denna anmärka, kunde komma från en majoritet, som lika med mig yrkat flere förändringar i afseende på de till Presterskapet anslagna löne-förmåner, utan att dertill hafva ansett sig förhindrade af privilegierna.
Hr Gripenstedt har redan anfört en mängd praejudikater af gjorda förändringar med pastoraten, så att de ömsom ldifvit minskade, ömsom ökade med delar af andra; — löner, som blifvit förändrade; regala pastorat som blifvit anslagna till pruebenden, och jemväl utbytta.
Jag har äfven tillgång i min hand, att anföra en mängd sådana praejudikater, men anser det öfverflödigt.
Jag kan ej förstå huru det är möjligt tolka ifrågavar:de föreskrifter annorlunda, än att Presterskapet är lillförsäkradt att ingenting skall ryckas ifrån dem, men ej att icke ändringen och nödiga jemkningen inom de lill Presterskapet anslagna löner och förmåner må ega rum.
Här tillkommer att Ljungby redan tillförene så väl från början aT 1600:talet till i början af 17Ö0:talet, som ock under en period, i slutet af 1700:talet varit prcebende •— och nu sednast från 1830 personelt praebende åt den förre Biskopen.
Ingen hade ansett privilegierna för nära trädda om båda pastoraten blifvit anslagna till preebenden.
Kan det då gifvas något rimligt skäl ogilla, att endast det ena dertill anslogs, helst när K.
M. derigenom upfyllde en församlings önskan, och icke minskade, ulan ökade Biskopens inkomster.
Jag skulle finna det för mig beqvämligast att härmed sluta mitt anförande; men då jag i flere Riksdagar verksamt deltagit i Riksdagsärenderne, anser jag såsom en pligt, den jag icke utan att begå ett förräderi emot de politiska åsigter jag städse hyllat, kan undandraga mig, om jag genom min tystnad skulle ställa mig i de belåtnas leder, och icke öppet uttala min mening vid ett tillfälle af den stora betydelse, som förevande ämne borde ega i ett konstitutionel! samhälle.
Jag sade konstitutionell — och se här den första stötestenen.
Jag har nyss läst, i en i dag på morgonen utkommen tidning. hvars värde jag erkänner, fast jag ej i alla delar kan gilla dess åsigter, en artikel om rätta andemeningen af 4:de §:n Reg.F. Jag skulle här ej ingå i kretik af en tidnings-artikel, om jag ej funne den utgöra ett echo af de åsigter, jag så ofta både inom och utom dessa murar hört uttalade och försvarade, att nemi.
Den 5 Juli f. ro. rs vårt konstitutionella Statsskick ej skulle vara byggdl på samma grunder, som andra länders, hvad angår den ministeriella ansvarigheten.
Man säger nemi. att, då andra fria länder hafva Ministrar med en parlamentarisk ansvarighet, vi här i landet hafva Statsråd med reservationsrätt.
I st. f. de rättigheter och pligter, som i andra länder åligga Ministrarne, har, påstår man, 4:de §:n Reg.F. tydligen hos oss uttryckt, att det är Konungen allena, som styrer, och Hans rädgifvares ansvarighet är inskränkt dertilll, att de genom sina råd och sina reservationer troget iakttaga formen, och akta sig att ej öfverträda någon § af grundlag eller annan lag.
Jag kan för ingen del godkänna denna inskränkta infattning af våra Statsråds pligter eller att vår grudlags stiftares mening kunnat vara sådan.
I motiverne till 1809 års grundlag heter det: ”Att Statsråden skola vara ställda under ansvarighet icke blott för deras yttrade rådslag, utan ock för deras tystnad, då de bordt råda.
Sjelfva måste de sorgfälligt söka uplysningar, för att bevara sina lif, sin välfärd, sin heder.
På detta sätt och genom de öfriga medel, som äro föreskrifne i afseende på ärendernas beredning, bör Konungen icke i något fall kunna missledas och allmänna rösten icke kunna hindras att i något fall tränga till Honom.
Den oafbrutna vanan att höra råd allvarligt och högtidligt gifna, skall i Haus sinne stadga aktning för sanning och rätt”.
Det vare långt ifrån mig att vilja bidraga till försvagande af Konungens makt.
Jag är tvertom öfvertygad att för Sveriges lycka, ära, lugn och yttre säkerhet är en stark och kraftfull konungamakt ett oeftergiflig! vilkor; men den befordras ingalunda genom den tolkning mina motståndare i frågan vilja gifva åt 4:de §:n.
Jag anser den tvertom vara i högsta måtto vådlig för konungamaktens helgd, emedan den mer än något konstitutionel! motstånd, iner än någon opposition, bidrager att skingra den helgongloria, som bör omgifva majestätet.
Allenastyrande och konstitutionel frihet kunna ej i längden stå tillsammans.
Konstitutionel frihet gifves ej utan tryckfrihet, — frihet att offentligt yttra sig öfver Regeringens handlingar, alltså att kunna klandra dem.
Men hvem träffar klandret om det ej kan riktas mot den skyddsmur, som är afsedd att upbära det — Konungens rådgifvare?
Mot Regentens eget bröst borde ingen pil få rigtas.
Vi må nu kalla de ansvarige rådgifvarne för Ministrar eller Statsråd, anse deras befattningar och deras ställning huru som helst, så måste vi alla erkänna att de dock hafva en ansvarighet, en räkenskapsdag inför representationen.
I andra länder är det adressen, hos oss 107:de §:ns tillämpning.
Men huru har väl 107:de §:n hos oss blifvit tillämpad?
Man har under granskningen af Statsråds-prot:n upletat ett större eller mindre antal anmärkn:s-punkter, och npfört dem i ett naket register, utan att ingå i någon närmare undersökning huru Statsråden på det hela förvaltat sina embeten, utan att bedöma andan och syftningen af deras rådslag, utan att gifva ett total-omdöme öfver regerings - 74 Den 5 Juli f. m. åtgärderna i allmänhet eller af den riktning de haft under den förflutna Riksdags-perioden.
Detta är hvad Const.Utsk. efter min öfvertygelse bordt göra, dervid de då kunnat såsom bevis och exempel uppgifva åtskilliga facta.
Icke kan man med sundt förnuft påstå att rikets sannskyldiga nytta blifvit åsidosatt derföre att ett pnebende-pastorat blifvit utbytt, — derföre att några ord i ett prot. blifvit uteglömda o. s. v. Jag instämmer visserligen i Hr Cederschiölds anmärkmr öfver litte punkten, men efter den förklaring Frih.
Ugglas gifvit öfver detta enstaka fall, och sedan Hr Gripenstedt låtit förstå, att vi snart hafva att motse en ny Landsh.-Inslruct., deri rättelse för framtiden varder iakttagen, torde anmärkn. redan gjort sin åsyftade verkan.
Jag instämmer äfven fullkomligt med Hr Cederschiöld om vigten att nagelfara med de grundsatser,, som följas vid befordringar, men anser dervid befordrings-systemet under hela Riksdags-perioden, ej ett eller annat enstaka exempel, böra tagas i betraktande.
Jag anser äfven anmärkn. i 4:de punkten befogad, och ville gerna dertill lägga en anmärkn. deröfver att det i sednare tider blifvit en sed att genom arfvode genast bestå full lön, åt de tjenstemän, hvilka få sig boställen anslagna, då likvist boställs-inkomsten under tjenst- och fardagsåren vid afskedstagande! borde ersätta den vid tillträdet af tjensten mindre lönen, eller och indragas till Statsverket.
Men icke kan man med skäl påstå alt ett par tusende R:drs förlust för Staten är att hänföra till sådane saker, för hvilka man bör begära afskedandet af ett eller flere Statsråd.
Vida hellre skulle jag vilja lägga min röst för afskedandet af det Statsråd, som genom reservationsrättens omsorgsfulla begagnande ställde sig bakom Konungens dyrbara personlighet, — för afskedande af den, som med största omsorg iakttoge formen, för att akta sig sjelf, men blottställde Konungen för misstanken att styra utan råd eller emot råd, eller pä grund af sidoinflytande; eller af den, hvars råd aldrig beaktas, ty antingen äro hans råd odugliga, och dä är han otjenlig för sin plats, eller också är det olyckligt att. hans råd icke följas, då iian bör lemna rum, för någon med större inflytande.
Men då jag sålunda ej kan på grund af Utsk;s anmärkn. hämta stöd för yrkandet att någon rådgifvare skulle anmälas till förafskedande, skulle jag brista i den öppenhet och upriktighet, hvarmed vi här böra bemöta hvarandra, om jag ej djupt beklagade att vi nu 1854 stå icke allenast långt tillbaka i den utveckling af landets både materiella och intellectuella krafter mot hvad vid hade anledn. hoppas 1844, utan styras i vida konservativare riktning, än under perioden mellan 1840 och 1844.
Det är sannt att f. n. råder politiskt lugn och att ropet på reform tystnat af, dock förhåller det sig icke med detta lugn, som när stormen uphör att rasa, för den som hunnit hamnen, ulan endast såsom man föreställer sig, då man passerar läsidan af en klippa i hafvet.
Stormen återkommer och det med ökad fart.
Jag beklagar då den farkost, hvars styrmän ej begagnat tillfället att ställa henne i beredskap och som icke sjelfva rustat
Den 5 Juli f. m 75 6ig för kampen mol de retade vågorna, och jag klandrar sådana försumliga styrmän.
Den politiska stormen kan ej hafva lagt sig för alltid ej ens för en längre tid.
Förr eller sednare återkommer den, oell då vore godt hafva beredt sig på dess emottagande.
En sådan beredelse föreställer jag mig alt det nu åligger vår Regering att vårdsamt ombesörja under denna lugna period; annars fruktar jag att vi, förr än någon anar det, hafva ätt motse en Riksdag med anspråk, som 1840 ville och lill en del lyckades göra sig gällande — en skakning sådan som 1S48 öfvergick
Europa och hvars svallvågor äfven hotade att skölja vår klippiga Nord.
Hvad skulle väl då vår Regering svara, om anspråk, med ökad våldsamhet, på lösning af representations-frågan förnyas, och de fä upbära förebråelsen att de ej, medan tider var, — medan sinnena voro lugna, anspäken billiga, sökt befrämja densamma?
Hvad svaras på den frågan huru de i sin män sökt hålla det löfte hvarunder konungamakten under vårt nya Statsskick först åter upträdde, då det hette: ”allt hvad som trycker, försvagar, förfördelar moderjordens närmaste fosterbarn, skall till rikets sanna väl afhjelpas och förbättras?” månne den behandling skatteförenklings-frågan rönt alltsedan 1848 svarar emot dessa konungalöften.