Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s åren 1835, 1837 och 183g församlade revisorers berättelser om granskningen af Riksg.verket och den åt Riksg.cont:s styrelse uppdragna utredning af Götha-canal-bolags och Malmö f. d. discont-inrättningar, blef samma utlåt, ånyo begärdt på bordet af Hrr Rosenblad, Bernhard, samt von Hartmansdorff, August.
Ånyo föredrogos och biföllos StalsUtsk:s den 11 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 46, • anledn. af väckt fråga om förändring lili några stadganden rör;de uppbördssättet inom Stockholms stad ; N:o 47» ' anledn. af sökt afskrifning utaf det Carl Johans församling i Götheborgs och Bohus län af choleracreditiv-medlen beviljade lån; N:o 48, i anledn. af väckt motion om införandet i Sverige af ett ordnadt stats-skuldsysteme; Den 25 April. 35g N:o 49> ang:de den vid sista riksdag föreskrifna upplåning till anskaffande af erforderliga medel för fyr- och båkinrättningarnas upphjelpande; N:o 5o, ang:de väckt fråga om kronoparken Wahraskogens upplåtande till lastageplats.
Vidare föredrogs SlatsUtsk:s den 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 5i, i anledn. af Hr N. W. Stråles förslag till bildande af en krigsfond, genom upplånade medels insättande i enskilda banker och hypotheks-inrättningar.
Då ingen annan synes vilja understödja mitt förslag, anser jag mig icke böra yrka på återremiss, utan anhåller endast att få anföra min reservation till protocollet.
För min del tillstår jag, att jag ej kunnat finna de skäl tillfredsställande, som Utsk. framställt till stöd fördess yttrande.
Utsk. säger, alt en ökad nalionalvälmåga utgör det förnämsta och förnämligaste capital, som för efterkommande skall bereda tillgång för bestridande af kommande krigsutgifter.
Jag skulle likväl tro, att man icke behöfver göra särdeles lång uträkning för att finna, att en beskattning på en gång, som skulle lemna medel till utförande af ett krig, icke skulle kunna vidtagas, utan att blifva i högsta grad kännbar för landet.
Att ej under fredens lugn tänka på möjligheten af ett krig, synes mig ej väl ordnadt; och jag har ej heller funnit, att Utsk. framställt något skäl, hvarigenom ej, i händelse af krig, det blir nödvändigt att upptaga lån.
Det är denna nödvändighet, som jag för min del anser vara alldeles klar och ostridig, då jag nemi. tror, att det blifver omöjligt att medelst skatter sammanbringa fulla beloppet af krigsomkostnaderna; och det säger sig sjelft, att lån måste upptagas.
Är förut ingen ting åtgjordt för att bilda en verklig statscredit, så skall det, efter all sannolikhet, inträffa, att villkoren för ett sådant
Iåns upptagande blifva sämre och mera betungande, då det vid krigslillfället sökes, och nödvändigheten att låna icke låter afvisa sig; än om vi på förhand hade upptagit detsamma vid en tidpunkt då Staten såsom låntagare sjelf kunnat dictera lånevillkoren och således, medelst en redan förvärfvad statscredit, bildat utväg att få medel på billigare villkor, än som kunna erhållas, då faran är för handen.
Vi skola hoppas, att den är långt aflägse; men när den en gång inträffar, då skall man troligen önska, att någon ting hade i det ifrågavar. ämnet blifvit tillgjordt; ty den allvarsamma nödvändigheten, den låter icke afvisa sig med blotta ord.
Frih. Fleming, Herman Reinhold:
Jag förenar mig till alla delar i Hr Stråles åsigter, och anhåller vördsamt om återremiss af utlåtandet.
Då den förste talaren 36o Dea 23 April. icke yrkat återremiss, och de gjorda anmärkningarna endast vore att anse som en reservation mot Ulskts åsigt af frågan, ansåg jag ej nödigt att svara derpå; men då af den sednare talaren återremiss blifvit yrkad, anhåller jag, utan att längre upptaga R. o. Ad:s tid, att blott få fråga, om det vore särdeles troligt, att Svenska Representationen, i närvar, stund, skulle vilja bifalla ett systeme, som skulle hafva till föremål, först införande af skuldsättning, och sedan sammanblandning af de sorn bäst i gång varande, men icke genom lång tillvaro särdeles grundade privatbankernes lånerörelse med Staten.
Jag tror derföre det vara fullt skäl att bifalla detta utlåtande.
— Den anmärkning
Hr Stråle gjort, alt man under freden bör tänka på kriget, är en statshushållnings-maxime, den jag ej tror, att StatsUtsk. på något vis satt sig emot; men fråga är nu endast om penningars anskaffande.
Att ordna detta i denna stund, då inga olycksbådande utsigten visa sig, tror jag ej behöfvas, hvadan jag helt enkelt tillstyrker bifall till utlåtandet.
Företogs till pröfning Bevilln.Utsk:s den 22 dennes på bordet lagda betänk.
JY:o g, i anledn. af åtskilliga motioner, dels om stämmoböters upphörande eller förminskning, dels om samma böters bestämmande i anseende till skattebeloppet.
Med anledn. af Bevilln.Utskrs betänk.
N:o g, i fråga om åtskilliga motioner, dels om stämmoböters upphörande eller förminskning, dels om samma böters bestämmande i anseende till skattebeloppet, utber jag mig att få vördsamt andraga följande:
Jag delar fullkomligt Utsk:s på goda skäl grundade mening, att stämmoböterna böra, såsom ändamålsenliga och nödvändiga, fortfarande bibehållas, men, i stället för hvarje debetsbelopp, som ej vid uppbördsstämman erlägges, hädanefter utgå till en viss billig proportion emot hela debetsbeloppet, nemi. på sätt Utsk. föreslagit, allenast med den skilnad, att för debetsbelopp emellan 4 och 5oo r:dr bestämmes 4 >:dr, emellan 5 och 600 r:dr 5 r:dr, emellan 6 och 700 r:dr 7 r:dr i stämmobot, o. s. v.; hvilket sednare så mycket hellre är rättvist, som det för skattskyldiga med sådana större debetsummor eljest kan blifva någon vinst att icke liqvidera vid uppbördsstämman.
Med hänsigt till fördelningen af utgående stämmoböter, har deremot Utsk., antagande att de skattskyldiges försummelse icke tillskyndar uppbördsmannen någon annan möda, än att utskrifva restlängd å de försumliga, och att största besväret med reslernes indrifvande drabbade de mest underordnade - Den a5 April. 36i nade t jenstemännen, såsom på landet fjerdingsman, funnit sig Lora tillstyrka: ”alt så kallade stämmoböter böra oaf”koitnde tillfalla socknens fattiga.”
Den förutsättning, att uppbördsmahnen skulle icke Lafva någon annan möda, i hänseende lill krono-utskyIder, som ej afbördas vid uppbördsstämman, lin alt utskrifva restlängderna, är uppenbart oriktig, såsom rakt stridande mot verkliga förhållandet.
— Kronofogde på landet mäste, antingen sjelf eller genom sina fogdeskrifvare, med biträde af länsmännen, indrifva alla uppböi dsrester, isynnerhet när utniälhingstväng skall apvärtdas, vanligen på den korta tiden af Sex veckor; och om fjerdingsman eller kronorättare någon gång af fogden eller länsmannen begagnas för upptagande af små rester, sorn vid anfordran godvilligt erläggas, hörer sådant till undantagen, men är egentligen ett oskick, sorn af författningarna äfven ogillas.
I alla fall, vare sig alt uppbördsreslers infordrande uppdrages åt fogdeskrifvare, länsman eller undantagsvis ät fjerdingsman, står kronofogden i ovillkorligt proprie ansvar för indriftiingen och mäste ersätta hvad af dessa hans underordnade förskingras, derigenom lian ock ej sällan vidkännes betydliga förluster, oaktadt han ari, oafbrutet, håller å deni den mest noggranna conlroll.
Följaktligen, då K.
M:s nåd. kungörelse af den 8 Dec. 1836 tillerkänt uppbördsman hälften, af stämmoboterna, har stadgandet härom haft alf både billighet och rättvisa för sig, samt kan och bör det fördenskull, efter min förmening, icke skäligen upphäfvas eller föreslås till tipphäfvande; och att, vid sådana sedan i836 alldeles oförändrade förhållanden, K, M. skulle i nåder finna för godt att bifalla nu föreslagna åtgärden härutinnan, kan jag dessutom icke rimligen förutsätta, om ej emedlertid det särskildta skäl skulle mellankomma, alt krono,fogdarries löneinkomster, uti de län, der sådant uppenbart behöfves, vid innevar. riksdag genom ordinarie ■ statsanslag förhöjdes.
Men, så länge de besvärliga och ansvarsfulla kronofogde-tjensterna icke äro förenade med så beskaffade tillräckliga löner, att innehafvarne förmå deraf gälda de sällan uteblifvande förlusterna vid uppbördsbestyret, utan att efter hand komma på obestånd, måste jag på det kraftigaste motsätta mig TJtsk:s förslag att fråntaga dem den ringa ersättning, de för närvarande åtnjuta af andelen i stämmoböter, och att, i det stället, endast öka deras öfverhopande tjensleåligganden med skyldigheten att 'utkräfva och till socknarnes faltigvårds-styrelser oafkortadt redovisa samma böter.
— Jemte det jag, i följd af sådant allt, vördsamt yrkar på återremissaf betänk., anhåller jag, alt Bevilln.Utsk. mätte taga ärendet i närmare välvilligt öfvervägande och dervid äfven afse ärendets egenskap af ekonomisk lagstiftning, då formen lärer anses fordra, att detsamma i önskningsväg K. M. iinderställes. 5 II. ' 46 362 Ben a5 April.
Hr af Dalström, Gastaf Jac.:
Då jag förenar mig uti hvad Hr Sandelhjelm anfört, till vinnande af återremiss af detta betänk., gör jag det egentligen af det skäl, att jag i detta betänk, finnér en frånvaro af all kännedom, huru det tillgår med uppbörden.
Jag gör det än mer af det skäl, att SlatsUtsk. utalat helt andra åsigter än Bevilln.
Förenämnda Utsk. anser nemi. att fjerdingsmännen böra befrias från allt besvär, som tillhör kronobetjeningen, då deremot Bevilln.Utsk. öfverlemna!’ sådana besvär, som åligga kronobetjeningen, till fjerdingsmännen.
Det står nemi. tydligen i StatsUtsk:s utlåt.
N:o 4i> att fjerdingsman icke må besväras med sådana göromål, som tillhöra kronobetjeningen.
Till följe af hvad jag nu haft äran yttra, anhåller jag om återremiss.
Jag anser mig skyldig att begära återremiss af detta betänk.
Den erfarenhet har redan stadgadt sig, att stämmoböterna tili en del uppfyllt ändamålet, hvarföre de bestämdes, så att de mindre debetsedlarne vanligtvis betalas vid uppbördsstämmorna, men deremot sällande större, och dertill anser jag orsaken vara, att 12 sk. varit bestämdt som det minsta bötesbeloppet för uraktlåtenhet härutinnan; hvadan jag befarar, att det skulle gå med de mindre som med de större debetsedlarna, att de icke gäldades vid uppbördsmötena, derest plikten nedsattes från 12 lill 4 s^- -Det är icke alltid behofvet, som hindrar inbetalningen; det är ofta bristande vilja att gå till uppbördsmötel, sorn ligger i vägen, ty det är beqvämare alt låta kronobetjeningen komma för att uttaga skatten, än att uppoffra ett dagsverke för att infinna sig vid uppbördsstämman. 4 s'4, motsvara icke ett dagsverke, 12 sk. äro närmare deremot svarande, och jag tror, att den skattskyldige räknar efter denna norm.
Alt de större debetsedlarna icke liqvideras vid uppbördsmötena, skulle kunna afhjelpas dermed, att icke samma progression följdes, som Bevilln.Utsk. föreslagit.
Jag tillstyrker således, att 12 sk. må blifva det minsta bötesbeloppet; annars befarar jag att plikterna icke motsvara sitt ändamål i större mån än hittills, utan att uppfylla det fullkomligt.
Bevilln.Utsk. har föreslagit, att hela bötesbeloppet borde tillfalla socknens fattiga.
Jag afstyrker detta. — Bevilln.- Utsk. har å ena sidan sagt, att, jemte det en sådan uraktlåtenhet betydligen försvårade redovisningen, Utsk. ansett sig böra tillstyrka stämmoböternes fortfarande; och å den andra sidan säger Utsk., att besväret endast består i att upprätta restlängden.
Enligt den lilla erfarenhet jag som landshöfding häraf äger, är visserligen restlängdens upprättande det minsta besväret, men att uttaga af de skallskyldige hvad som står på restlängden, medför deremot ett långt större besvär_än upptagandet af hela den ordin, upp - Den a5 Apri 1. 363 börden.
Om man genom billiga böter kuncle förmå de skattskyldiga att betala sina debetsedlar, så skulle större ordning i afseende på uppbörden äga ruin; men den ordning, som äfven nu finnes, skulle försvinna, i samma stund böterre förminskas eller försvinna.
Det är ett oändligt stort besvär i en folkrik ort, då restlängderna äro stora, att upptaga och redovisa de resterande medlen, — vida större än sjelfva uppbördsmötena.
För öfrigt har man svårt alt controllera, när uppbörden af restantier sker, och det är icke exempellöst att balancer inträffat.
Ordinarie uppbörden controlleras af häradsskrifvaren ; men hvad som ändrifvesaf de på restlängden befintliga summor, kan lian ej bokföra, ty lian är okunnig om, när restantierne af fogden uppbäras.
Jag tillstyrker således, att samma fördelning, som hittills varit mellan uppbördsmännen och socknens fattiga, får gälla äfven hädanefter för de bötesbelopp, som
Standerne fastställa för försummelse att liqvidera kronoutskylderna, och begär ålerremiss på de grunder jag framställt.
Till en viss del förekommen af de 3:ne talare, som yttrat sig i ämnet före mig, får jag anhålla att i deras yttranden instämma; men hvad de bestämmelser angår, som Utsk. föreslagit, så finner jag, hvad de högre summorna beträffar, att t. ex. den, hvars conti ibutionssedel uppgår till 200 r:dr och derutöfver, skall blott betala 3 rtdr b:co i böter, om han uraktlåter betalningen på slämmodagen.
Allom är det bekant, att från den dag debetsedeln erhålles och till den dag, hvarmed betalningen deraf kan fördröjas, åtgår 2 månader.
Om debetsedeln uppgår till 1,000 r:dr, så är lagliga räntan derå under samma tid 10 r:dr b:eo, då deremot böterna för uteblifven betalning af utskylderna endast utgöra 3 r:dr.
Herrarne behagade deraf finna, att om
Svensken någonsin skall börja att blifva calculateur, bör han taga initiativet dertill från sin conlributionssedel; ty om den, som jag nämnde, uppgår till 1,000 r:dr, är räntan under 2 månader 10 r:dr, men som böterna för uteblifven betalning endast utgör 3, så har han i behåll 7 r:dr b:co.
Jag anhåller, att detta korta yttrande må åtfölja den återremiss, som jag förmodar att R. o. Ad. beviljar.
Med den kännedom jag äger i detta afseende, och med hänseende till de svårigheter, kronobetjeningen har att utfå restantier i det län, der jag är landshöfding, önskar jag, lika med föregående talare, att återremiss måtte medgifvas på detta betänk., och att minsta bötesbeloppet må förblifva detsamma som förut.
Jag biträder Hr Sandelhjelms åsigt, så mycket hellre, som det är ett lagstridigt tilltag af kronofogdarne att tillåta fjerdingsmännen uppbära kronoutskylderna, och de skattskyldiga icke äga 3Ö4 Den j5 Apn I. tillräcklig säkerhet, då uppbörden sker genom fjerdingsmännen, emedan häradsskrifvarens påskrift erfordras.
Äfven finii(«' jag det icke obilligt, att kronofogdarna, hädanefter sorn hittills, erhålla någon andel i stäminoböterna, enär fogdar-_ nes besvär och göromål ökas genom dröjsmålet med utskyldeinas erläggande.
I motsats med de talare, hvilka nu yttrat sig, får jag tala för bifall till betänkandet.
— Man har sagt, att Bevilln.Utsk. icke skulle äga kännedom om huru med resternes indrifvande tillgår.
Jag tror att Bevilln.Utsk. tagit det i noga öfvervägande.
Hvar och eu, som vistas på landet, känner, att då rester inträffa vid uppbörden, utskrifvas restlängder, som tillställas länsmännen, hvilka öfverlemna dem till fjerdingsmännen, hvarefter kronofogdarne erhålla penningarna utaf länsmännen.
Kronofogdens besvär består således endast deruti att emottaga penningarna.
Skulle man nu tillägga kronofogden någon andel af böterna för det att ban emottager penningarna, så borde han med samma skäl erhålla betalning för det han emottager den öfriga uppbörden.
— Man har yttrat alt lievilln.
Utsk. skulle haft olika åsigt med StatsUtsk. i detta fall.
Sådan är icke meningen i Bevilln.Utsk:.* betänk., och jag tror icke, alt Ulsk:s ord kunna så tydas, emedan det blott står uti en mellänmening, att det skulle vara obehagligt för fjerdingsmännen att af sina fattiga grannar och sockenboer uttaga böter, hvaraf dem sjelfva tillkomme någon andel.
Skall någon andel, af böterna tillfalla kronobetjeningen , så böra de, sorn nied indrifvandet hafva besvär, komma i åtnjutanda deraf, och icke fogdarne, hvilka blott behöfva taga emot penningarna, — Man har äfven talat för böternas högre belopp i lägsta graden.
Men man bör besinna, alt för personer med mindre utskyider böra böterna icke vara betungande, utan blott så stora , att de förmå de skattskyldige att erlägga skatten i rättan lid.
För en person med a r:drs utskyider är det lika svårt att utgifva 12 sk., som för en med 5o r:dr:s utskyider att åstadkomma 3 gånger så mycket som den förre.
— Här är äfven yltradt, att frågan är af ekonomisk beskaffenhet och borde hemställas K. M:s godkännande.
Bevilln.Utsk. har vid föregående riksdagar behandlat dylika frågor; och jag kan icke inse, hvarföre icke Bevilln.Utsk. nu kunde upptaga en sådan.
Jag kan icke instämma uti Utsk:s förslag, rör:de bötesbeloppet för underlåtenhet alt inställa sig vid krono-uppbördsstämman till kronoulskyIdernas erläggande.
Jag förenar mig derföre uti anhållan 0111 återremiss af betänk., och yrkar, att böterne antingen måtte blifva hädanefter såsom hittills, eller ock ökas på det sätt, att t. ex,, då ulskylderna utgöra 3 ä 4<Jo r:dr, böter - Den 23 April. 365 na blifva 3 å 4 rsdr, och för mindre summor t. ex. io ä 5o r:drs ulskylder, 12 å 16 sk. i böter.
Hr Tham bar yttrat, att kro nofogdarne hafva föga besvär med kronoutskyidernas indrifvande.
Jag vill icke allenast bestrida det, utan äfven underställa Hr Tham, huruvida han skulle anse sig i stånd alt betala all den förlust kronofogdarne lidit blott under penningarnes väg fran contribuenten till kronofogde-contoret.
Det förtroende kionofogden gifver åt länsmannen, och länsmannen åt fjerdingsmannen, att uppbära contributionerna, är ett personligt förtroende och gäller ej inför landshöfdingen, då penningarne icke inkommit till sin ort.
Således har kronobetjeningen icke allenast besvär utan äfven risk utaf rest längderna, och under en lid af 20 år skulle jag kunna citera betydliga förluster, som kronofogdarne lidit blott uti eli Ian, i följd af det förtroende de oundvikligen måst lemna åt länsmän och fjerdingsman.
I anseende härtill önskar jag att, i händelse R. o.
Ad. beviljar återremiss af betänk., alla de anmärkningar, som blifvit g jorda mot detsammas nuvar uppställning, matte lå åtfölja till Utsk., och att Utsk. deraf måtte finna sig föranlåtet alt föreslå ett stadgande i förhållande till sakens verkliga skick, och icke sådant det framställer sig för stadsbon, som icke vet huru det går till på landet; anseende jag det gamla Svenska ordspråket vara riktigt, att man bör sticka fingret i jorden och lukta derpå, för att känna hvar man är.
I främsta rummet fäster jag mig vid formen, hvari Utsk. framställt detta betänkande.
Målet är nemi. ett polisärende, som beror ensamt på Konungens beslut, och deruti Ständerne endast äga önskningslätt.
Meni afseende på sjelfva saken, bör i betrak lande tagas, att om, på sätt Utsk. föreslagit, en tariff bör antagas, enligt hvilken bötesbeloppet bestämmes i mån af kronoutskyidernas storlek; hvarföre skall man då stanna vid 200 r:dr?
Hvarföre skola ei böterna progressivt höjas till hvad belopp sorn helst i förhållande till contributionerna?
Emedlertid då det icke är bötesbeloppet, som bör sökas, eller att på detta sätt bereda en statsinkomst ellet en inkomst för kronobetjeningen, sorn har befattning med resternas indrifvande, utan böterna äro bestämda för alt förmå de skattskyldiga att infinna sig vid uppbördsstäramorna; och då naturligtvis hvar och en ordentlig menniska söker undvika alt bans namn .uppläses i kyrkan bland de för uteblifvande sakfällde: så anser jag det bötesbelopp, som hittills i långliga tider varit gällande, böra bibehållas, såsom tillräckligt för ändamålet.
Försök har väl blifvit gjordt alt borttaga böterna; men efter några års förlopp fann man, alt de måste återtagas, emedan kronobetjeningen nödgades fara från 36(3 Dcu a5 A p r i 1. gård till gård för alt uppbära statsinkomsterna, dervid de skattskyldige val vinna i beqvämlighet, men förlora i säkerhet, i händelse medlen förskingras af kronobetjeningen , enär de icke kunna aga häradsskrifvarens annotation å q vi t— tenset öfver betalningen, hvarförutan det icke äger vitsord.
Jag förenar mig med dem, som begärt återremiss af betänkandet.
Våra uppbördsförfattningar förutsätta, att kronouppbörden skall ske på de s. k. uppbördsstämmorna, hvilka numera hafva blifvit reducerade till en enda.
Om icke uppbörden skedde på dem, så skulle, efter förfaltningarnes nuvar. lydelse, kronobetjeningen varda föranlåten alt uttaga skatten i hvarje skattskyldigs stuga eller boning.
Ett deraf följande resande till hvar och en blefve ogörligt med närvar, organisation och antal af kronobetjening.
Något ansvar för underlåtenhet att betala skatterna på uppbördsstämman måste följaktligen gifvas.
Man försökte en gång att borttaga det; men försöket misslyckades, och man nödgades åter införa stämmobölerna till det kända beloppet af 11 sk. för hvarje skattskyldig, antingen hans skattebelopp utgör mer eller mindre.
Utsk. har yrkat både högre och lägre belopp än 12 sk., nemi. minst 4 sk. och högst 3 r:dr i mån af utskyldernas belopp.
En värd talare har anmärkt billigheten af nedsättningen.
Håller man sig blott till sjelfva skattebeloppet, så har den talaren visserligen rätt.
Men då man kommer ihåg hvad som med böterna skall åstadkommas, nemi. att förmå den skattskyldige inställa sig vid uppbördsstämman; så torde något hvar finna alt 4 sk. äro för litet: ty då någon med sitt dagsverke kan förtjena mer än 4 sk., nemi. 16 eller q4 sk. eller derutöfver, så (inner han naturligtvis med sin fördel öfverensstämmande att uteblifva från uppbördsstämman och afbida kronobetjeningens ankomst, emedan han derpå vinner icke så obetydligt.
Jag anser derföre riktigt, på sätt en talare redan yrkat, att lägsta bötesbeloppet blir 12 sk., molsvar. eller af ett dagsverkes värde den årstid, då uppbördsstämman hålles.
Att slämmoböterna höjas i förhållande till utskyldernas större belopp, är äfven riktigt och nödigt; ty, på sätt en talare redan har anmärkt, linner den, hvars utskylder utgöra en större summa, för sig fördelaktigare att underlåta betalningen vid uppbördsstämman , begagna den stora summan till dess fogden kommer och då erlägga sina 12 sk., knappt motsvarande resan till uppbördsstämman, ännu mindre räntan på den summa han emedlertid innehaft och begagnat.
Om således närvar, förhållande komme att fortfara, blefve följden den, att vid uppbördsstämmorna inga andra betalde utskylderna än de, hvilkas skatt utgjorde ett så ringa belopp, alt räntan derå under tiden från uppbörds - Den a.r> April. 36j stämman til! dess kronofogden infunne sig för att uppbära skatten, icke öfverstege 12 sk.
Jag har sett sådana exempel både på landet och i städerna.
När de förmögnaste icke blygas, hvarken för att uppskjuta betalningen öfver uppbördsslämman eller för uppläsningen från predikstolen af deras namn på restlängderna; så förlora äfven de ringare och fattige blygseln för denna kungörelse.
Jag skulle derföre vilja tillstyrka, icke såsom Utsk., att stanna vid 3 rtdrs böter, ty i det fallet är det ännu skäl för dem, hvilkas skatter äro höga, att icke betala vid uppbördsslämman; utan, hållande tnig ungefär vid samma proportion, som Utsk. antagit, föreslår jag, alt för till och med 1 2 r:dr skattsedlar må betalas 12 sk. böter, och för hvarje full r:dr, hvarmed skattsedeln öfverstege 12 r:dr, tillädes en sk. banco.
Jag går nu att ivara på åtskilliga anmärkntr, som blifvit gjorda till förmån för Utskrs betänk.
Man säger, att det är olagligt att begagna fjerdingsman till restantiernas indrifvande.
Det må vara, ifall det kan bevisas; men efter den erfarenhet, jag förvärfva! under ulöfningen af ett Landsh.-embete, kan jag säga, och troligen skall hvarje landshöfding deruti instämma med mig, att derest icke kronobetjeningen får begagna fjerdingsmännens biträde till dylika uppbörder, så är deras verkställighet i rällan tid omöjlig.
— Här säges likaledes, att kionofogdarne icke hafva något besvär med restanlierna.
Andre talare hafva redan utredt, huru sig dermed förhåller.
Om stämmoböterna bibehållas, och fördelningen deraf förblifver sådan hon är, nemi. att hälften skall tillfalla de fattiga och hälften uppbördsmannen; så kan det bero af landshöfdingen att tilldela sednare hälften åt den eller dem, som verkligen haft besvär med utskyldernas indrifning; ty uti författningen står, alt fördelningen skall ske emellan de fattiga och uppbördsmannen, men icke speciel! hvarken kronofogden eller länsmannen.
Man har äfven sagt, att det skulle vara obehagligt för fjerdingsmännen att erhålla en andel i böter, uttagna af fattiga grannar.
Jag tror mig hafva märkt, att det är dem obehagligare att uttaga resterna för intet.