Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då remiss af motionen svårligen lärer kunna vägras, skulle jag tro, alt discussionen här endast har till föremål, att gifva Utskottet en ledning, i afseende på de åsigler ämnet fått inom Ståndet.
Vid framställningen af min, anhåller jag att få skilja emellan idéen (såten) och utförandet (sättet).
Hvad sjelfva saken beträffar, anser jag Herr Lefréns motion vara ett ibland de mest välgörande förslag, som i Sverige blifvit framställde; och jag begär uppmärksamhet åt bevisen för denna satts.
Alia i landet erkänna, att rörelsecapitalet hos oss är för litet, och man måste, äfven 0111 man är döf för landets klagan deröfver, erkänna det, då man kastar en blick på Sveriges framtida öde; ty jag frågar i ekonomiskt afseende, hur det väl är tänkbart, att bortarbeta omkring 100 millioners skuld med 3o millioners
De n 20 November f. m. 217 rörelsecapital, och jag frågar i inilitairiskt afseende, huru Sverige väl skall försvaras, då dea summa, som man möjligen skulle kunna utur rörelsecapitalet upptaga, icke förslår till heredelserne för ett halft års fälttåg.
Frågan är således, huru rörelsecapitalet skall kunna ökas, utan att derföre öka penningestocken, genom utgifvande af sedlar utan fond.
Men ändamålet vinnes, och rörelsecapitalet ökas i effecten, om man låter samma penningestock göra dubbel eller flerdubbel verkan; och se der frugterne af Stocks-systemet.
Jag högaktar den siste värde Talaren, och jag känner hans patriotiska tänkesätt för väl, för alt icke vänta mig af honom ett fördelaktigare omdöme om systemet, då han närmare eftersinnar detsamma; eller hvad ondt är det väl uti, alt låta de penningar, som redan finnas, frambringa en sådan verkan?
Hvad ondt är det uti, att utur capilalislernes kassakistor upplåna 5 millioner, och åter utsläppa dem till ny verkan.
Stocks öka rörelsecapitalet, men icke penningestocken, och kunna alltså ej förminska Bancosedlarnes värde; men nyttan deraf består deruti, att de penningar, som nu ligga i enskifta kassakistor, och således äro undangömda för cireulationen, återgå till den, att der göra det gagn, som utgjorde deras bestämmelse.
Det slår aldrig felt, att de derefter å nyo samla sig till nya capitaler, på få händer, och kunna då, ånyo, och på samma sätt, uppi 2i8 Den 20 November f m. lånas, för att än en gång göra ny vergan.
Detta system liar varit välgörande för England och Frankrike, och det kan äfven blifva det för Sverige.
Jag begär, alt härvid få tillrättavisa det misstag man gjort, att Banken derigenom skulle komma i fara, eller realisationen äfventyras.
Det är ett axiom, att om Banken på 5 millioner inlecknade fordringar upptager lån till 5 millioner, och åter utlånar dessa, är det blott siffran, sorn varder fördubblad, men Bankens ställning förblifver densamma, ty Debet och Credit är detsamma, då dess upplåning öfvergått till utlåning.
Banken tager blott med högra handen räntan af sin gäldenär, för alt, med vänstra handen betala den till sin borgenär; och då man besinnar, att Bancosedlarne, som skola realiseras, icke, genom operationen, ökasmed någon enda ny sedel, så är det icke eller möjligt, att, med redigt uppdragne begreppslinier, säga, att en sådan operation skall verka skadligt på realisationen.
En Talare liar sagt, att Banken, enligt förslaget, skulle förlora räntan under den mellantid, sorn förflöt mellan det cuponen utgafs och penningarne kunde utlånas.
Jag kan icke fatta detta; men faran deraf är lätt afhjelpt, blott derigenom , att Banken , hvilken för sin utlåning får ej allenast samma ränta, som den ger, utan tillika någon procents årlig afbetalning på capitalet, betingar sig rättigbeten att derpå göra sig betald, för kost - Den 20 November f. tu.
219 linder och ränteförlust, hvilket allt synes mig utgöra småaktigheter att i omdömet upptaga.
Sedan jag nu yttrat mig öfver sjelfva ideen, får jag, hvad sättet beträffar, förklara, att jag icke är alldeles nöjd dermed.
Jag befarar, att projectet, sådant det är uppställdt, icke är verkställbar!, men tror, alt det, genom några rättelser, kan blifva det; och jag begär derföre dessa rättelser.
Namnet Ränte-coupons synes utmärka, att reversen blott skulle gälla för räntan, men icke för capitalet, och om så är, kan jag ej annat finna, än att det är ett fel.
Jag tror, att den, som insätter $00 R:dr, bör erhålla en vanlig revers på denna summa, med ränta, och förbehåll af ingen uppsägning, såsom onödig, då reversen alltid, genom Amortissementsfonden, bibehölls vid all pari, och således ägde lika fördelaktighet, som om den vore ställd å vista.
På detta sätt blir det möjligt, att, för låg ränta, erhålla penningar; men att utbjuda, sedlar, hvarigenom långifvaren blott försäkrades att få sin ränta, kan jag icke föreställa mig skall lyckas.
Det är möjligt, att länder gifvas så rika, att capitalisterne der åtnöja sig med sådane utvägar för sine capitaler, men det är säkerligen icke fallet här.
Det utgör förtroendets yttersta punkt, sorn. icke bör här, i början af den öppnade banan, sättas på försök.
Jag föreslår alltså den förändring i första Momentet af förslaget, att namnet må blifva Banco-obliga - 220 Den 20 November f. ni. tioner.
I andia Momentet äro ooo R:dr föreslagne, såsom minimum, hvilket jag tror vara oljenligt, ty det är icke den högre rörelsen, sorn hufvudsakligast behöfver understöd, utan det är den lägre; Och man gör då orätt uti att gå den sednare förbi, för att endast tjena den förra.
Jag begär derföre, att 100
R:dr må blifva minimum.
I 9 Momentet kan jag icke eller gilla, att man, innan det ännu är bestämdt gifvit, om den näringsklass, som, mera än alla andra, behöfver en hjelp, jag menar jordbruket, får någon, föreslår, att afsätta en utväg, ensamt för handelsnäringens fördel.
Får jordbruket, vid denna Riksdag, någon enskilt hjelp, så är jag icke emot, att handeln också får en sådan; men derförinnan skall jag alltid bestrida denna del af det föreslagna sältet.
Äfvensom jag tror, att den ränta af 7 procent, som handeln skulle gifva, bör alldeles förkastas.
Ått conjuncturen förvandlat procenteriet till näringsgren, och till den mest lönande, är en beklaglig sanning; men så länge Sveriges Lagbok förbjuder, att taga mera än 6 procent, ägnar det icke oss att, innan vi ändrat Lagen, öppet befalla dess öfverträdande.
Egentliga ändamålet med Herr Lefrens förslag är, på sätt han sjelf uti ingressen upp - Ben 20 November f. ra. 221 gifvit, att befordra en lifligare kapitalernes omsättning.
Det är från denna synpunkt betraktadt, som jag ämnar behandla ämnet, utan att fästa mig vid. granskningen af de föreslagne vilkoren för upplåningen och utlåningen.
Af erfarenheten är det vitsordadt, att, i länder, der dylika omsättningsanstalter finnas, med ett mindre rörelsekapital lika mycket kan till näringarnes förmån uträttas, som med ett större rörelsekapital kan åstadkommas, der brist på förtroende och andra den allmänna kreditens gång rubbande förhållanden inträffa, som hindra dylika omsättningsutvägars begagnande» Genom BankoOrdningen har BankoSty* reisen en dylik omsorg sig ålagd.
BankoOrdningens 44 §• föreskrifver kapitalers upplåning och utlåning, nemligen ”till före* ”byggande af ocker och obilliga interessens ”tagande, samt till beqvämlighet för dem, ”sorn äga frugtlösa kapitaler»”
I långliga tider handlade BankoStyrelsen efter denna föreskrift; de LåneBanko-obligationer, som annu finnas, äro lemningar af detta system» Emellan Bankens äldre obligationer och det slag af obligationer, som motionären föreslår, är skilnaden den, att de förra kunde af Långifvare!! uppsägas, de senare icke.
Dock har Banken några skuldposter, sorn icke kunna uppsägas, depositioner nemligen, hvaraf räntan är anslagen till Fromma Stiftelser.
Detta system nödgades man frångå, 222 Den 20 November f. m. sedan i följd af Statens politiska förhållande allmänna krediten blifvit förstörd.
Omöjligheten att kunna upplåna hvad i utlåningsvcig erfordrades, ledde derhän, att man gjorde mynt.
Det gjorda myntet kostade mindre, än det upplånta myntet; och var det förmodligen denna erfarenhets sorn föranledde i^56 års Sekreta Utskott till den förklaring, att tiden vore inne att låta ”Rikets ”innebyggare i gemen, till deras lisa och ”understöd, njuta någon hugnelig frugt af ”BankoVerkets numera vundna tillväxt och ”förkofran förmedelst räntornasnedsättande.”
Ifrån den tiden täflade Rikets flere näringsgrenar att, den ena framför den andra, bereda åt sig ”hugneliga frugter af ”Bankoverkels vundna tillväxt och förkofran.
Man har ej varit nisk i beviljandet af dylika förmåner, men erfarenheten har äfven här visat, huru ofta det händer, att man skapar åt sig en ovän, när man i låneväg tjenar en vän.
Älla, under en tid af nära ioo:de år, å Bankens sida beviljade räntefaveurer hafva till Bankens fiender, eller rättare till BankoOrdningens fiender omskapat dem, som fått de samma åtnjuta.
Sådan har följden varit deraf, att man vikit från föreskriften i BankoOrdningens 44 deraf, att man endast utlånt kapitaler, och icke velat upplåna dem, Och sålunda icke låtit Banken fylla sin bestämmelse, att befordra lånerörelsen, i hela sin omfattning.
Den 20 Sövember f. m. 223 Bankens sjelftagna och nära iooår begagnade rättighet, att göra mynt, synes man nu vilja frånkänna densamma. 1 återupplifvandet af BankoOrdningens 44 §•» bgger i min tanka också enda säkra garantien mot frestelsen, att återvända till detta handtverk.
Fullkomligen gillande hvarje bemödande, att föra Banken på den bana, som egnar en rättskaffens Bank, och hvilken vid dess första inrättning också var vår Bank föreskrifven, anser jag mig höra uppgifva, hvaruti, i min tanka, de svårigheter, sorn dervid mött, egentligen bestå; ty fåfängt strider man för framgången af en god sak, när man är okunnig om sina fienders tillhåll.
Till en del ligga svårigbeterne i fattade origtiga begrepp om upplånings-åtgärdens natur.
De, som fattat dessa origtiga begrepp, skulle dock sannolikt icke finnas obenägne, att sjelfva rätta dem, funnos ej talrika samhällsklasser, som äga förmåner deraf, att allmänheten i detta afseende fattat origtiga begrepp, och som derföre torde anse vården om sitt intresse fordra att föda och underhålla dem.
Bland dessa måste räknas främst de näringsklasser, som nu framför andra näringsklasser åtnjuta ränte-faveurer å Bankens sida.
För de fleste af dem torde rätta anledningen till dessa förmåner till den dem 224 Den 20 November f. ni. särskildt förunnade ”hugneliga frngt af Ban”koVerkets vunna till vext och förkofran,” hittils hafva varit obekant; obekant nemligen, att det år ij56 gifna högtidliga förklarande om
Bankens vundna tillvext och förkofran var en osanning, att de förmåner, som då beviljades och ännu åtnjutas, voro frugten af en national calamitet, och ätt dé vinster, sorn på denna väg i långliga tider blifvit gjorde, tillkommit genom förluster, söm oförskyldt drabbat andra.
I Bankens böcker finnas debitorer, som varit det ifrån år 1743•
Vid realisationen år 1776 fingo dessa tillgodonjuta en nedsättning lill hälften på deras då återstående kapitalskuld; vid den realisation, som nu är i fråga, blir nedsättnings- eller afskrifningsförmånen i förhållandet från 8 till 3, den förmån oberäknad att derjemte hafva njutit en lindring i ränta emot den gångbara.
Desse, jemte deras öfriga favoriserade Bröder, i senare lider tillkomne, torde det icke undfalla, att om Banken hädanefter, i stället för att utlåna hemg,jordt mynt, hvars fabrication, ehuru temligen dyr, dock kostar vida mindre än upplånt mynt, skulle till allmänna lånerörelsens bättre bedrifvande, enligt BankoOruningens föreskrift i 44 §., i upplåningsväg, emottaga fruktlösa kapitaler, — så skulle det väcka uppmärksamhet, ali Banken sjelf betalar högre ränta D e Vi ao November f. m. aa5 till sina creditorer, än elen af en del af sina debitorer uppbär.
Då jag föresett, att Herr LefreVs sats: att
Banken till sin rörelses bedrifvande och för att fylla sin bestämmelse, borde upplåna fruktlösa kapitaler, kommer att röna motstånd, och att detta motstånd möjligen kunde hämta styrka derifrån, att jemförelsen emellan Bankens upplåningsränta och dess utlåningsränta, kunde bli menlig för Bankens favoriserade debitorer, bar jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten på första anledningen till de erhållna räntefaveurerne.
Den inom vårt land i nära i oo års tiel öfvade konst att hjelpa sig med sjelfgjordt mynt, när upplåning deraf mött svårigheter, har framkallat egna binäringar, hvilkas idkare naturligtvis önska, att konsten må fortfarande öfvas, och sannolikt icke lära underlåta, att söka förebygga sådant, som kan lända dem till mehn i deras handtering.
Näringsclasser, hotade af en gemensam fiende, förena sig gerna till gemensamt försvär.
De allierade är o här Bankens favoriserade debitorer, och samtelige arbetarne på Rikets Ständers myntverkstäder; den gemensamma fienden är BancoOrdningens 44 §•> som ålägger BancoStyrelsen att i uppläningsväg emottaga frugtlösa Capitaler. 5o H. l5 27.6
Den 50 November f. tn.
Härmed torde uppliofvet till de rådande begreppen om upplåningsåtgärdens natur vara förklaradt; förklaradt hvarföre, sedan de tider längesedan försvunnit, då man kallade ocker och slem vinning att taga ränta för penningar, som för en bestämd tid lenmades till annan mans disposition— de från dessa okunnighetstider ännu i minnet qvarlefvande benämningar, vändas såsom vapen mot hvarje försök att i stort, och till det allmännas båtnad, begagna förkofringsmedel, hvilkas nytta, och hvilkas oumbärlighet i allmänhet man icke kan bestrida.
Såsom i andra länder förvillande be-a grepp om menniskans högre bestämmelse, underhållne af egennyttan, föranledt blodiga strider vid hvarje försök att rätta dem, så hafva ock bär, under en tidrymd af mer än 200 år, förvillande begrepp om myntets natur och dess inverkan på samhällets trefnad, beröfvat mången idog arbetare sitt under dess anletes svett förvärfvade välstånd.
Såsom i andra länder, ifrån och med barfotamunken till och med den blifvande Storlnquisitorn kalla gudlöshet hvarje bemödande att sprida ljusare begrepp, emedan, der de finnas, det är slut på deras charlataneri, så finnér man ock här en liga, hvars första länk utgöres af Lumpsamlaren, hvilken i införandet utaf hvad i alla andra Det) 20 November f. in. länder kallas ordning ser ett upphörande af åtnjutna fördelar, och derföre såsom landsförderfliga oell olycksbådande utskrika åtgärder, hvilka, ehvad än den yttre anledningen till deras vidtagande varit eller är — vittna om ordning och om sans.
Der dylika förhållanden existera, må man ej förundra sig öfver de hos mängden rådande begrepp; mången, som äger dem, vet ej, hvarifrån han fått dem.
Der dylika förhållanden existera, må det ej väcka Förundran, att en Dumboms lära i finunce njuter lielgdetl af en Koran.
Jag understödjer Herr Lefrens satts om upplåning å Bankens sida, såsom satts för sig, utan afseende på några bestämda föremål för de upplånta penningarnes återutlånände.
Skulle Utskottet behaga fästa någon uppmärksamhet vid delta mitt anförande, och finna, att upphörandet af den i BancoOrdningen föreskrifne upplåningen, äfvensom att den, efter Bancosedelns nuvarande värde, till en löjlig ytterlighet sträckta myntsedel-tillverkningen, fordom följder deraf att Banken kommit på obestånd, för närvarande, genom de speciella fördelar, som derigenom tillflyta särskilta classer, på andras och det belas bekostnad, utgöra verkliga binder för återinförandet af en önskad ordning och för garantien af dess varaktighet — så torde Ut - 5o II. i5* 228 Den 20 November f. m. skottet också finna nödvändigheten, att en sådan sin öfvertygelse bestämdt för Rikets Ständer förklara.
Utskottets förslag angående Lånerörelsen intill nästa Riksdag kan jag visserligen icke gilla; men jag kan ej derföre nu tadla Utskottet.
Jag inser, att någon plan för Bankens administration, efter rigtiga Bancogrunder, hvarken kan för närvarande uppgöras, eller, om den kunde uppgöras, skulle komma att godkännas.
Men deremot önskade jag, att BancoUtskottet, medgifvande Lånerörelsens bedrifvande med dertill anslagne Fonder, på samma sätt som hittills, ville föreslå Rikets Ständer att berättiga BancoStyrelsen, att, på satt BancoOrdningens 44 §• tillåter, få upplåna penningar, när de, mot billiga vilkor, kunna erhållas, och att sedan, efter egen fri pröfning af hvad omständigheterna kunna fordra, i utlåningsväg, efter rigtiga Banco-grunder, göra dem fruktbara.
Tillfälle bereddes derigenom för kommande
Ständer till jemförelser, som torde lända framtiden till gagn.
Rikets Ständer hafva förr en gång erfarit, huru det förtroende, de hyste för sina Fulimägtige, blifvit motsvaradt.
Fullmägtiges handlingar äro föremål för hvars och ens fria bedömande; hvarje ord, Den 20 November f. m. sora går ur deras raun, antecknas, och i långliga tider vittnar lör eller emot deras rättskänsla och deras förstånd.
Voteringslådan åter, hvarifrån, efter långa debatter, Instruclionerne slutligen utgå, medvetslös som grafven, mottager hvad der nedlägges, och förblifver stundom graf för rättvisa och förstånd.
Jag skall afhålla mig ifrån att ingå i theoretiska undersökningar, äfvensom i svaromål på de theorier, hvilka här blifvit framställde; det Utskott, till hvilket motionen kommer att remitteras, må pröfva deras balt.
Men då så olika begrepp uppstått om meningen med förslaget, och sättet, hvarpå det hör förstås, anhåller jag alt i korthet få förklara, huru jag fattat detsamma.
I motsatts med andra Talare bar jag icke trott förslaget vara ämnad t, att inleda jorden uti större skuldsättning, utan att efterhand befria jorden från den skuld, hvaruti den för närvarande häftar.
Jag har trott, att de penningar Banken skulle upplåna (emot skuldförbindelser, på hvilkas namn jag nu icke fäster afseende, ty det är en särskild fråga) åter skulle utlånas på sådane vilkor, att lånen skulle försvinna inom några och trettio år.
Härigenom, äfvensom genom den successiva åtel betalningen af de nuvarande Bancolånen, hvilka likaledes småningom amorteras» skulle jordbruket, utan särdeles a3o Den 20 November f. m. tänning kunna betala sin skuld, genom blott erläggande af 6 procent om året.
Till ytterligare förklaring af min mening vill jag tillägga, att inga enskilta lån kunna erhållas under 6 procents ränta, utan att någon afbetalning på capilalet dervid inberäknas; men då bär 6 procent skulle erläggas bio It under en viss längd af år, utan att någon annan capital-afbelaluing någonsin skulle komma i fråga, synes mig delta innebära den lättaste utväg för låntagarne, att betala sin skuld.
Det är på detta sätt jag förstått förslaget tvärtemot andra Talare, Den yttrade farhågan, att dessa lån skulle motverka realisationen, kan jag icke dela.
.lag skulle i sådant fall vara den förste att bestrida förslaget, ty jag anser realisation lien framför allt vara nödvändig, för alt vinna ordning och reda i alla våra förhållanden.
Att dessa lån åter, såsom andra Talare yttrat, skulle förstöra Bancosedlarnes credit, kan jag icke eller förstå; ty då Banken upplånar sina egna sedlar på ena sidan, och utlånar dem på den andra, sker det utan alt öka sedelstocken; och om värdet af dessa Bankens förskrifningar blefve föränderligt på Börsen, kunde det likväl icke verka på Bancosedlarnes värde, som bero. af silfverfonden.
— Grefve von Schwerin har upplyst, att Bankens inrättning redan är grundad på upplåning, och alt saken således icke är ny.
Jag känner visserligen, att en opinion finnes, från hvilken Ben 20 Novem 1)er f. m. 23[ jag icke eller säger mig alldeles fri, som önskar, att inga creditsedlar må utgifvas af Banken, utan snarare af PiiksgäldsContoiret för Statens räkning; men jag medgifver, att detta är en opinionsfråga af mindre betydenhet.
Man har yttrat det vara en olycka, att göra egendomarne till rörliga capitaler; men jag får erinra, att i Schlesien och Preussen gjordes, då förlägenheten der var som störst, egendomarne rörliga genom det alt liypotheks-systemet infördes, och jag tror icke, att dessa länder förlorade derpå; det bidrog tvärtom på det kraftigaste till deras återupphjelpande; och det är således att förmoda, det samma system skulle medföra lyckliga följder hos oss, Man har sagt, att Banken skulle förlora derpå, att gifva samma ränta, som den sjelf uppbär; men jag tror, att Banken skulle hafva full ersättning i användandet af afbetalningarne på de nuvarande lånen till amortering af de nya credilsedlarne; och om man föröfrigt anser det nödvändigt, att gifva Banken någon ersättning derutöfver, kan man ju bestämma, att räntan för de medel Banken utlånar beräknas till 5 procent, då Banken sjelf gifver blott 4| > samt en procent sålunda fastställas såsom capital-afbetalning i stället för i Man har talat om brist på penningar; men jag fruktar, att det snarare är brist på förtroende, och jag tror, att de capitalister, som till följd af närvarande förhållanden och författningar låta D c n 20 N o v c- in ben i', in. sina capitaler ligga ofrugtbara, gerna skola nöja sig ra ed procents ränta, för alt derpå lefva i maklighet och lugn, utan bekymmer om räntans riktiga erhållande; ty det medgifver jag vara ett stort fel i förslaget, om man icke ställer så lill, alt långifvarne erhålla ali den säkerhet för räntan, sorn står i mensklig förmåga att gifva.
Man har äfven sagt, att inga penningar skulle erhållas på sådant sätt, sorn förslaget nu är uppgjordt, emedan de, hvilka hafva några capitaler att aflåta, skulle vara i behof, att efter några månader åter uppsäga dem, för att använda dem på annat sätt; men efter min tanka är det icke sådana capitaler, med hvilka innehafvaren vill speculera, och hvilka han derföre efter 3 å 4 månader vill hafva rörliga, som skulle insättas i Banken , utan sådana, hvilka innehafvaren blott söker alt med säkerhet placera, för ali i maklighet lefva af räntan.
Med ett ord, delar endast de så kallade Rentiers_, sora man kunde hoppas skulle insätta sina penningar; och om man till följd häraf, å ena sidan, skulle frukta, att beloppet af de insatta capitalerne icke skulle blifva särdeles betydligt, så blef, å andra sidan, faran af anstalten äfven så mycket mindre.
Hvad för öfrigt angår benämuingen, som tyckes utmärka, att förskrifningarne endast skulle vara ställde på räntan, så tror jag med Friherre Boye, att detta är ett fel; men jag har icke föreställt mig, att meningen Den ia Ko.vembet f. iu. a33 varit sådan.
En annan talare liar sagt, att dessa förskrifu ingar skulle förlora förtroendet genom den åt Banken ensamt gifna rättigheten, att uppsäga dem efter 6 månader; men en sådan uppsägning kan icke komma i fråga, så vida de icke i värde slå lill 100 procent och derutöfver; ty om de falla derunder, kan Banken aldrig få något intresse atl uppsäga dem, utan snarare inköpa deni, för att bibehålla dem i värde.
Föröfrigt lärer väl ingen fråga om deras uppsägning eller inlösning så hastigt inträffa, att icke den kan öfver lemnäs till kommande Ständers omsorg.
Herr Rosenqvist Fredrik Leonhardj anförde skrifteligen:
Med Herr Lefrén skall hvar och en medborgare instämma, att den utväg är förderfvelig, att genom sedelstockens förökande utan motsvarande valuta utvidga RörelseCapitalel; men månne Herr Lefrcns ifrågavarande motion åsyftar något annat, än just detsamma lian fördömmer, fastän lian kläder samma olycka i en annan drägt.
Hvarföre är Bancosedeln i så dåligt värde, emot hvad lian borde vara?
Jo, emedan Utgifvaren (Banken) ej kan inlösa den till det belopp sedeln representerar.
Förhållandet måste onekligt vara detsamma med Banken, som med hvarje enskild, att då Sedlar utgifvas lill större belopp, än motsvarande egendom finnes, så emoltagas sed - 234 Den 20 November f. m. larne ej för mera än man anser Utgifvaren hafva Valuta.
Kan utgifvaren ej inlösa sin sedel, har han förlorat Crediten; likaså är det med Banken.
En Banks säkerhet ligger uti det allmänna förtroendet till denna Banks redbarhet, och denna redbarhet ligger ju uti intet annat än att kunna vid anfordran betala.
Om nu en Bank lånar penningar mot förbindelse, att Capitalet aldrig kan af Långifvare!! uppsägas; så frågar jag hvar och en, om icke det på det mest eclatanta sätt afficherar obestånd.
Herr Lefren föreslår: ”1:0
Banken utfärdar så kallade Ränte”Coupons med 4§ procents årlig ränta, motsvarande det belopp, hvartill Bankens fastighetslån för det närvarande uppgå.” Hvad garanti har man väl, alt icke Banken vid dessa RänteCouponers utgifvande öfverskrider sina i fastigheter intecknade fonder?