Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla Cours-operationer, som göras för Statens räkning, måste drifvas med förlust, eller uträtta de platt intet.
Må det härvid anmärkas, att vi ännu bibehålla den Barbariska Lagen, att med Tull belägga våra egna Exporter.
Till råga på denna orimliga åtgärd, torde den framdeles skola utgöras i Växlar eller Silfver.
Månne det ej vore naturligare och mera billigt att låta denna Silfver-Tull utgå af Import-articlar?
Att Banquen, i den oförmodade händelse Coursen skulle gå under g6 sk. på Hamburg, öka sin SilfverFond genom införskrifning af Silfver och utställa Sedlar, är högst nödvändigt att positift i BancoFullmägtiges Instruction föreskrifva; i annan händelse skulle, vid ett Coursens hastigare fall, de största privata olyckor otvifvelagtigt inträffa, och föranleda till samma näri ugslösa tillstånd, som efter 1765 års märkvärdiga Riksdag.
Det sid. 35 projecterade Lån af Silfver, till 3 millioner med 6 proCents årlig
Ränta och a:ne proCents årlig Capital-afbetalning, torde icke stå att erhålla.
Man har förut miss - Den i5 April. 525 brukat Nationens beredvillighet att bära dess redbarheter till Banquen, och det är ännu i friskt minne, huru detta frivilliga offer på Fäderneslandets altare blifvit belönt.
Hvartill tjenar det dessutom att utlemna Silfver, så länge Realisation icke på en gång kan göras?
och kan jag på samma grund icke tillstyrka utgifvandet af de föreslagna underhaltiga och rask. stycken.
Inom Landet har man längesedan blifvit liknöjd för Silfver-skiljemyntet, och man finnér Småsedlarne vida beqvämare i den mindre rörelsen.
Ett underhaltigt
Skiljemynts utspridande, utan stadga i Myntvärdet eller föregången Realisation, skulle ej heller göra detta gångbart.
Ifrån Banquen torde det genaste vägen vandra till Guldsmedens digel, eller af våra fordna Landsmän, Finnarne, begärligt inväxlas och utföras, hvarvid jag åberopar Prosten Fröbergs yttrande i ämnet och med honom mig förenar.
Skiljemyntets utgifvande vore i sakernas nu varande skick endast en Amortissement af Rörelse-Capitalet, under en ny skepnad.
Deremot är Koppar-skiljemyntets prägling till den valeur Utskotten föreslagit, i min tanka, oundgängeligen nödvändig.
Sluteligen får jag vid den allmänna öfversigten af Utskottens Betänkande anmärka, att ingen säker öfvertygelse deraf kan hämtas, hvad disposition som skall träffas för att hålla nu varande Sedelstock i circulation till nästa Riksdag.
Efter 1820 inflyter årligen till Banquen i£ Millioner, hvilket på 3:ne år utgör 526 Den i5 April.
Fyra och cn half Millioner.
Af dessa äro ständiga och årliga bidrag, enligt Betänkandets project, 3oo,ooo R:dr till Götha Canal, 25o,ooo R:dr Odlings-lån, och 5oo,ooo R:dr destinerade till Silfver-Fondens ökande, tillsammans 1,100,000 R:dr; för öfrigt är det blott temporaira förskotter, och det finnes lätt deraf, att Banco-Fullmägtige verkeligen hafva i sin magt att efter behag minska Rörelse-Capitalet med Millioner.
Skulle det nu hända, att Magazins-Direclionen något år inskränkte sina operationer till den passiva, att blott incassera utestående fordringar, hvarigenom Creditivet blifver obegagnadt, uppkommer en ytterligare minskning af 2:ne Millioner.
Man må ej invända, att under tiden blifva de för 3-proCents-Sedlarne utgifne Stats-Obligationer inlöste; ty medel härtill erhållas ej genom Banquens ordinarie Inkomster, utan genom incassering af Filial-Disconternas Fordringar, och det är först då afbetalning göres på Creditiverna, som utlåning deraf sker i Discontväg (sid. 3o och 5 punclen).
Dessutom kan det icke bestridas, att
Disconternas 3-proCents-Sedlar varit rörlige och utgjort en del af RörelseCapitalet; dessa förvandlas till Stats-Obligationer, hvilka ej blifva att anse som löpande Mynt, och sjelfva Afskrifnings-räkningen, hvad var den väl annat, än att Discont-Contoiren gjorde sig till Casseurer för dem, som behöfde hafva liggande Fonder för sina rörelser?
Dessa medel liqvideras nu med Stats-Obligationer, och de som behöfva disponibla Fonder, måste nödvändigt skrinlägga ett lika belopp Banco-Sed - Den i5 April. 527 lar, hvarigenom äfven åstadkommes ett slags minskning af Rörelse-Capitalet.
Lägges nu till, att Filial-Disconterne sedan 1815 minskat sin rörelse 2P Millioner, skall man finna, att hela Myntförminskningen sedan 1815 säkert utgör 5 Millioner, och sammanlagd med den från 1810, hela g Millioner.
Genom den af mig föreslagna DiscontReglering häfves detta onda, och omBanquen, utom de ständiga biträden till Götha Canal, Odlings-Lån och Silfver-inköp, använder hela sin öfriga inkomst till Fastighets-Lån med Silfver-Ränta, och Odlings-Lån, då först uppfylies den af Utskotten gifna försäkran att icke strypa, då först upphör Banquen att agera som en Capitalist, hvilken ämnar flytta ur Landet, och då framkallas de lyckliga förhållanden Utskotten sid. 7 så skönt och så sannt framställt: uti hvarje Medborgares trefnad och öfverskott, uti hans kärlek för Regering och fosterjord, ligger det enda reela och tillfyllestgörande Capita let att sätta i cir dilation, när Fäderneslandets stora angelägenheter det fordra.
Slutföljden blifver nemligen: 1:0
Skadan ligger icke i Myntets sämre eller bättre beskaffenhet, utan i dess vacklande — blott bestämdt. 2:0
Är det billigt, att Fastighets-ägare, som burit alla krigets bördor, då just under denna tiden de nya Capitalisterne uppstigit, nu efteråt skola till dessas ytterligare välmåga eller Myntförbättring, ända lill 1829 contribuera, 523 Den i5 April. genom Amortissements-Fonden 3 å 4 proCent till Myntets förbättring? 3:o Ju lägre pris på Fastigheter, ju mindre lönande att odla jord; när det kostar mindre att köpa odlad jord, än odla obrukad, livad blifver följden? ■ ' t , 4:o Låga Fastighets pris verka icke alltid Producternas fall, men otvifvelagtigt mindre Production. 5:o Genom det omtalta lifliga Ornsättnings-Systemet blifver man oftare i behof af penningar.
Crediten förloras, i stället det skulle göra lättnad. 6:o
När jorden var skattfri, var den äfven skuldfri. 7:0 Om Realisationen nu göres, är det icke Banqueroute; den gjordes 180g; nu är det blott utredning af massan.
Jag anhåller således om återremiss af Utskottens Betänkande, åtföljd af dessa mina anmärkningar.
Då man uti ett ämne, så vidt omfattande som detta, vågar yttra sig, och dervid endast varit ledd af en varm Patriotisme och Mennisko-kärlek, torde det ursäktas, om i någon del visar sig misstag.
Jag har sökt medel - Den i5 April. 529 medelvägen, och derunder erinrat mig anledningarne till dessa Ständers sammankallande, nemligen att hjelpa den oskyldigt lidande, men ej BanquerouteSpelaren, eller den förmögne.
Den förre står ej att hjelpa, den sednare beliöfver det ej.
Den rättvise och billige Medborgaren har ej blifvit förnärmad, då, genom det här uppgifna förslag, Banquens consolidering vinnes.
Med noggrann och oafbruten uppmärksamhet har jag under hela denna Riksdag följt allt hvad i detta magtpåliggande ämne påkallat min forskning, och dervid i min öfvertygelse sökt förena enskilt och allmän nytta.
För mången torde det vara likgiltigt, hvilka verkningar som uppkomma af Financiella operationer, men ingen kan vara liknöjd att bibehålla den frihet, som vi en gång med ära förvärfvat oss.
Ehuru jag på intet vis kan dela deras tänkesätt, som i denna tidpunct kallsinnigt anse såsom likgiltigt för Staten, hvilken som är ägare af Svensk jord, så kan dock denna illiberalitets-sats ingalunda jemföras med de olyckor, som ofelbart inträffa, om den större och verksammaste delen af Nationen, genom dels redan gjorda indragningar, och dels genom verkan af de åtgärder, hvartill Utskotten tyckas syfta, tröttnar vid Ständers magt, önskar en förändring, lätt att göra då den påkallas af allmänna rösten. 1765 års Riksdag, dess olyckliga följder, som påförde oss 1772 års Revolution och SäkerlietsActen m. m. borde erinra oss hvad som är att förlora vid ett af Ständer förhastadt steg.
I Afd. 67, 68. 530 Den i5 Jpril.
Utan att hvarken tro mig infallible, eller att hafva uppgifvit det rätta sättet till beredande af en lycklig ställning uti vårt PenningeVerk, kan jag ej hindra uttrycken af min enskildta öfvertygelse för vådan af ett bifall till Utskottens Betänkande.
Mine Herrar! bäfvom att iooo:detals Familier förbanna dem, som varit orsaken till deras olyckor.
Samvetets förebråelse blifver ett svårt straff att uthärda; och bäfvom ännu mer, om Nationen skulle önska en ändring, och högljudt anropa hjelp af den, som äger nog hjerta och kraft att draga den ur sin förlägenhet.
Nöden drifver ofta vanmagten till våldsamheter, hvars följder ej kunna beräknas för ett Land.
Med ett stolt småleende anser man dylika skuggbilder, som man väl vill kalla dem, men det göricke jag.
Med frihetskänslan i sitt bröst möter Svensken frimodigt alla faror; men han söker dem ej:
Slafven blott blundar dervid.
Det är alltid bättre att förekomma faran, än att invänta den; och finnes någon större, än förlusten af vår Constitution, af vår frihet?
Jag påkallar således Riksens Ständer att i den Moderation, jag föreslagit, söka bevara dessa dyrbara rättigheter.
Inom Stockholms murar, der öfverflöd af nöjen och njutningar lemna förströelse, glömmas de aflägsnare Provincerna, hvilka man tror florera i samma mån, som inbillningen hänföres af verkelig välmagt inom Hufvudstaden.
Äfven jag, hänförd af dessa förvillelser, skulle kunna ledas till glömska af min pligt mot hemmavarande Medborgare; men täta påminnelser från Provincerna hafva Den i5 April.
531 förnyat bilden af deras bekymmersamma ställning, och erinrat mig om min pligt att medverka till ett beslut, som jag kan underskrifva, utan att derigenom hafva beredt flera Landsorters undergång.
Med högst upplifvade känslor, med det varma blod, som alltid rinner i mina ådror — vid nödlidandes rop, har jag nu framburit mina tänkesätt, sådana som de äro.
Satt af Ödet i den lyckliga ställning, att hvarken behöfva frukta den ena eller andra skakningen, känner jag mig lifvad af det tillfredsställande medvetande, att i detta ögonblick ej strida för mitt enskildta interesse, men för flera
Fa millers ve eller väl.
Åtskillige hördes härtill yttra deras bifall.
Grefve Kalling, Pehr, anhöll att Friherre Wrangel, Henning, måtte anmodas att till trycket befordra sitt nyss uppläste anförande.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Grefve Kallings anhållan, att anmoda Friherre Wrangel, att af trycket utgifva sitt ifrågavarande anförande.
Hr Gripensvärd, Fredric, och Hr Uggla, Göran Gustaf, anhöllo äfven att Herr von Törne måtte anmodas, att till trycket befordra sitt för en stund sedan uppläste Memorial, hvilken anhållan uppå af Herr Grefven och 532 Den i5 April.
LandtMarskalkcn gjord Proposition, jemväl af Ridderskapet och Adeln bifölls.
Grefve von Schwerinj Fredric Bogislaus j uppläste följande:
Då de Höglofl.
Utskotten ansett sig böra . anhålla om Riksens Ständers öfverseende med ett arbete, till hvars handläggning de ägt nära fyra Månaders tid, torde väl också den enskildta Riksdagsmannen, då han går att för sitt Stånd anmäla sina anmärkningar vid Betänkandet, med anhållan att de måtte till de Högloflige Utskottens närmare pröfning öfverlemnas, få räkna på Utskottens tillgift, om det skulle befinnas att han mindre fullkomligt uppfattat Utskottens ideer, alt värdet och rigtigheten af en eller annan bland Utskottens åsigter undfallit hans blick och skulle lemnäs oerkänd.
Endast 8 dagar hafva framgått sedan vi hörde Betänkandet Oss föreläsas, och få lära de vara, hvilka, på förhand bekante med Utskottens åsigter, ägt rådrum att så studera sig in i den förelagde planen, att de genom eget bemödande hunnit befria sig från alla tvifvelsmål om dess vigtighet.
Uppå Ridderskapets och Adelns tillgift att jag, oagtadt ett för mig i flere afseenden ogynsamt förhållande, vågar försöket att granska Utskottens Förslag, hoppas jag kunna räkna.
Ridderskapet och Adeln torde lätteligen finna att de discussioner eller den opinionsstöd, som nu öppnas, i sig sjelf icke är annat Den i5 April. 533 än cn förnyelse eller en fortsättning af den tvist, som vid i8i5 års Riksdag förevar.
Redan då önskade man sig National-Representationens samtycke till de åtgärder, förmedelst hvilka man hoppades att säkrast kunna läka förflutna tiders sår och att inom den nybildade Scandinaviska Staten utveckla de grundämnen, hvarpå dess bestånd, som Stat hufvudsakeligast korame att hvila.
Men det visade sig snart, att man ännu stod för nära den tid, hvars mindre rigtiga beräkningar man ville rätta, för att kunna tala och handla med den öppenhet, som dock allena kunde ingifva förtroende åt dem, hvilkas ja man önskade, och hvilket förtroende nu mindre än förr kan umbäras, sedan de täta Riksdagarne hos något hvar utvecklat förmågan att kunna beräkna följderne utaf ett ja.
Ett öppet medgifvande, att fel, om ej i åsigter, dock åtminstone i beräkningar ägt rum, skulle nödvändigt föregå de rättande åtgärderne; ty genom detta medgifvande allena kunde den tvekan återhållas, huruvida med ett förändradt Systeme i Myntväsendet åsyftades en verkelig förbättring i Näringarnes och i Landets tillstånd, eller en reaction blott af de krafter, hvilka genom den förflutna tidens Systcrne varit tryckte och till deras förra verksamhet suspenderade.
534 Den i5 April.
Det var den oro, som häraf föddes, som föranledde till det åt ett serskilt Utskott lemnade uppdrag, att uppsöka orsakeme till den öfverklagade förlägenheten i Allmänna Penninge-rörelsen och att föreslå botemedlen deremot.
Utskottets undersökningar skulle liufvudorsaken till förlägenheten, som mäst kändes i det inre af Landet, ligga i den rigtning, som den yttre Handeln erhållit; och borde, enligt Utskottets tanka, ingen så kallad Myntförbättring företagas, förr än den förlorade jemnvigten emellan Export och Import, eller emellan Nationens Production för utländsk räkning och dess consumtion af utländska Producter vore återställd.
Då tillvarelsen af dessa förhållanden, åtminstone icke offenteligen bestriddes och således sannolikt medgåfvos, följde utaf sig sjelf att åtgärderne till Myntförbättringen måste uppskjutas.
Dessa förhållanden äro nu förändrade.
Verkningarne af det Systeme i Myntväsendet och Penningerörelsen, sorn man sedan år 1809 följd t, ligga nu för hvar mans ögon.
Flere af de Byggnader som uppå denna sviksamma grund blifvit uppförde hafva ramlat, och det sker deras fordna innehafvare sjelfve en tjenst dermed, att man hjelper dem undanrödja ruinerne.
Jemväl det ytterliga i 1812 års Handels-Systeme har, såsom senare vidtagne åtgärder intyga, blifvit insett, och dess menliga följder åtminstone till en del afhulpne.
Den i5 Jpril.
535 Det synes således som vore tiden nu inne, då man med hopp om framgång skulle kunna grundlägga ett säkrare financielt eller rättare, åtminstone efter mitt sätt att betragta saken — ett rigtigare oeconomiskt Systeme, helst som nu ock den oro försvunnit, som deraf föddes, att då å ena sidan Riksdagskallelsen och de första åtgärderne inom Stånden blott tycktes påkalla hjelp åt de, som genom FilialDisconternas fall blifvit lidande; så hördes tydeligen å den andra sidan, att Nationens röst påkallade hjelp åt sig sjelf, och jemväl i Konungens
Tal framställdes Nationens Financer såsom liufvud-föremål för Riksens Ständers öfverläggningar.
Det var på Ridderskapets och Adelns befallning, som jag år i8i5 deltog uti det Särskilta Utskottets åtgärder, och det var i följd af min befattning derstädes, som jag kom att föra den ena delen af Svenska Närings-Idkares talan.
Jag äger väl för närvarande ingen slags yttre anledning att deltaga i den opinionsstrid, som nu åter öppnas.
Det är mig för min person fullkomligen likgiltigt i hvad beslut Nationens Representanter i afseende på Myntväsendet stadna.
Jag gör inga anspråk uppå att kunna framlägga några djuptänkta theorier.
Men deremot har min befattning vid sista Riksdag gifvit mig anledning att närmare uppsöka orsakerne till Svenska Näringarnes så tätt växlande skiften af flor och vanmakt under del sist förflutna Sedet. 536
Det är denna kännedom, som låter mig befara, att det fins en djupare liggande orsak till det onda, som det nu är fråga om att bota, än den som de Högloflige Utskotten uppgifvit, samt att de af Utskotten föreslagne botemedel icke torde göra tillfyllest för ändamålet.
Det är utur denna synpunct sorn jag ämnar betragta föremålet, då jag nu går att genom granskning af den förelagda planen, lemna det bidrag till beredande af en ljusare framtid, som jag förmår åstadkomma, och med det samma, förmodligen ock min sista gärd åt Fäderneslandet i egenskap af Folk-representant.
Det onda synes Utskotten bestå deri:
"Att Rikets Myntväsende blifvit sammansatt med dess Credit-förhållanden, att Statens och Enskiltes skulder nu representeras genom löpande Mynt-tecken, ställde på en inlösen med Silfver, som för det närvarande icke äger rum.’' Orsakerne härtill uppgifvas vara: ”1788 års Krig, som grundläde denna Credit-rörelse under form af Mynt. 1808 års Krig, som bragt Credit-väsendet till sitt nu varande högt uppdrifna och vådeliga skick, på bekostnad af all stadga uti Myntväsendet:” Resultatet af Utskottens Undersökningar äro: ”Att närvarande omständigheter ännu Den i5 April. 537 icke medgifva vidtagandet af något sådant Riksens Ständers beslut, som skulle lemna till resultat ett bestämdt förklarande af Sedelmyntets Silfvervärde:” ”Att den skakning i Myntväsendet, hvilken kunde blifva en följd af nya Krigsoroligheter, skulle till intet göra alla uppställningar.
” 1788 och 1808 årens
Krig uppgifvas såsom orsaker till det Allmänna Creditväsendets nu varande högt uppdrifna och vådeliga skick.
Men åstadkommo icke 1741 oc^ I7^7 årens
Krig alldeles enahanda verkningar med de tvänne sistnämnde Finska Krigen?
Månne således det icke ligger en annan och djupare orsak till dessa verkningar, än dessa Krigen blott?
Månne vi gjort tillfyllest för våra Efterkommande, om vi åtnöja oss med att bota de tvänne sista Krigens menliga verkningar på lika sätt som våra Förfäder botat de tvänne förra Krigens verkningar, för öfrigt rådlöst motseende det oundvikliga ödet, att nästa Krigsorolighet skall ålerstörta oss i samma vådliga belägenhet.
Förgäfves smickra vi oss med det hopp att framdeles mera än hitintills blifva förskonte för dessa politiska stormar, som äga sin grund i menniskoslägtets bestämmelse, att, endast under form af slutna och med hvarandra täflande Samhällen, kunna närma sig det föresätta målet.
Historien vittnar, att det äro 538 Den i5 April. just dessa strider, sora mäst bidraga till menskliga krafternas utveckling, i det att de framtvinga åtgärder till hvilka det lugna förståndet fåfängt manat.
De höra således ofelbart till den högre ledning, hvars kraftyttringar vi måste underkasta oss, men hvars phenomener, om än de föda häpnad hos mängden, dock icke böra kunna beröfva Statsmannen, som ofelbart måste kunna genomskåda dess organisme och ändamål, det lugn som erfordras för att i sin Organisation af Staten beräkna händelser, som ej kunna förebyggas.
Jag hade derföre trott, att tiden nu vore inne till en undersökning af den frågan, hvarföre städse de Krig, som Sverige fört, yttrat en så menlig verkan icke blott uppå Statens Financiella förhållande, utan ock på Näringarnes och Enskildtes välstånd, vida förderfligare än de verkningar, Krigen åstadkommit inom andra Nationer, de der likväl erfarit dess förödelser på närmare håll, sett sina boningar förbrännas, sina grödor förstöras, sett sig tvungen att utan betalning föda Fiendernes Härar och ändteligen köpa deras aftåg och slutet på sina lidanden med frukten af förra liders mödor, med Silfver och med Guld.
Väl se vi att Frankrike, England och Preussen, såsom Massor eller Stater betragtade, genom de
Krig som de fört, blifvit tillbakaflyttade i sina Financer; men ej se vi der såsom här fullkomliga Revolutioner uti Näriugarne höra till Krigens bedröfliga följder.
Den i5 si pr il. 539 Orsaken dertill är lätt funnen.
I andra Stater liar man haft administrativa Systemer; men icke här alltsedan Carl dea X.I:s Statsbyggnad föll och det bl ef hans
Son förunnadt att under andra former åter uppresa den.
I andra Stater känner man bestämdt till hvilka mål Folkets industriella krafter kunna och böra ledas; här har man theoretiserande utan localkännedom, och, otålig att komma ur fattigdomen, alltid lielldre gripit efter den Penning, som Slumpen tillförde, än att på en långsam, men säker väg gå till välstånd.
I andra Länder skyndar man, så snart Krigets stormar öfvergått, att återsätta de productiva krafterne i verksamhet, då deremot här man alltid låtit inhemska KrigNäringarne emellan följa i spåren uppå de Krig som vi fört med främmande Folkslag.
Ändteligen, då i andra Länder Krigen utgjort afbrott blott i Nationernas sträfvande efter Kraftutveckling och välstånd; så hafva hos Oss, allt sedan Carl den XII:s död, fredstiderne utgjort hviloskeden blott för sträfvandet efter en förlorad politisk storhet.
Jag hade väntat mig att de Högloflige
Utskotten sjelfve skulle hafva ledt våra blickar uppå denna grundorsak till vår fattigdom, helst som nu varande Konungen, uti det Tal, hvarmed han hesvarade Riksens Ständers underdåniga Tacksägelseadresse, påminte Oss derom, att de brister i våra Financer, som vi voro sammankallade att afhjelpa, voro följder deraf, att vi under Sex pä hvarannan följande 540 Den i5 April.
Regeringar, varit utan fast principe för ledningen af våra industriella krafter.
Jag inser ej hvarföre de Ilögloflige Utskotten heldre velat fästa våra blickar på det yttre phenomenet, som afbildar sig i Finaucernas tillstånd och i Penningeväsendet, än på sjelfva verkningarne utaf det onda, som det är fråga om att afhjelpa och som ådagalägger sig i de productiva Näringarnes tillstånd.
Det beslut som Riksens Ständer gå att taga i afseende på Penningerörelsen och Myntväsendet, vore det än det, att allt skall tills vidare förblifva i sitt närvarande skick, kommer alt i min öfvertygelse äga en så stor inflytelse på Statens framtid, att jag hoppas på Ridderskapets och Adelns benägna undseende, om jag, för att ådagalägga det orsaken lill det onda ligger djupare än de llöglollige Utskotten densamma uppgifvit, vägar försöket att framlägga den.
Må man icke förglömma, att för icke längre än aoorde år tillbaka kunde Näringarne härstädes endast genom tjenstskyldigheter bedrifvas, emedan ordentligt
Mynt här ännu icke fanns.
Det är lätt att föreställa sig i hvad skick de kunde vara.
Skatterne tili Staten utgjordes i Varor, dem Konungen samlade i Varohus och med hvilka han såsom Köpman mäste förfara för att kunna bestrida sådana utgifter, hvartill
Mynt var oumbärligt:
Likväl yttrade sig då redan tydligen idoghelskraflernes behof, alt komma utur tjenslskyldighets - Den i5 April. 541 tillståndet och att öppna nja hanor; men lika kraftigt motverkades den nja lidens anda af FeodalSjstemets anda:
Den store Gustaf Adolphs åtgärder för den inre
Stjrelsen voro delade emellan omsorgen att grundlägga nja Näringar och att genom utdelandet af personliga skjddsbref åt deras idkare, så mjcket som möjligt återhålla de krafter, som verkade till deras förstöring.
Genom Gustaf Adolphs förtidiga död blef Sveriges öfvergång till idoghetslifvets former ett halft århundrade försenadt.
Det blef Carl den XI:s tid förbehållit att till
Stat organisera de elementer till Stat, som af hans Store Företrädare blifvit samlade.
Vill man och kan man vara rättvis i bedömandet af ett skapande snilles handlingar, vill man ihågkomma hvad förra förhållanden gjorde nödvändigt, hvad tidens anda och Monarchiens Politiska förhållanden ovilkorligen bjödo, och med alla dessa fordringar jemföra de medel, dem Konungen ägde att använda, så måste man åt Carls skapelse lemna sitt oinskränkta bifall.
Då Carl mottog Spiran, ålåg det Sverige att utföra rolen af Nordens Monarchie; dess Länder omfattade två tredjedelar af Baltiska Hafvets Kuster, och med undantag af Salt, ägde det inom sitt sköte, icke blott alla nödvändighetsvaror, utan äfven i sina Berg och i sina obegagnade Skogar, ämnena till en riktande activ Handel.
Den öfver Norden och Östersjön rådan - 542 Den i5 April. de Monarchien skulle nödvändigt vara Sjömagt, och måste således eftersträfva activ Handel.
Men Capitalerne till en sådan Handel och till Exportvarors beredande saknades.
För att fylla denna brist måste man inom vissa delar af Monarchien åter införa tjenstskyldighets-eller feodalperiodens bruk.