Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således klart, attoni Fullmtge i Riksgts-Kont. icke fordrat af hypotheksföreningarne sådana vilkor, sora nu skett, hade den dubbla olägenhet upstått, att Fullmtge nödgats dels mer än en gång göra upsägning, hvilket nu, dä upsägning när som helst får ske, kunnat undvikas, dels i smärre skala nu verkställa upköp af obligationer.
Att någon fara för onödig upsägning från Fullmtges sida icke förefinnes, bevisar just denna Riksdag och det af R. o. Ad. fattade beslut, hvarigenom Fullmtge, i enlighet med af dem afgifvet förslag, bemyndigas att uptaga lån. i Jag anhåller således vördsamt om bifall till Utskts förslag.
Då jag uti milt förra yttrande lillkännagaf, att jag icke yrkade återremiss, vore det högst oriktigt att uptaga R. o. Adts lid med diskussion öfver en principfråga, hvartill ett ytterligare ordande öfver denna fråga skulle leda.
Jag vill blott med några få ord tillkännagifva, alt jag genom framställandet af min motion ingalunda åsyftat, att klandra del sätt, hvarpå Fullmtge i RiksgtsKont. i denna fråga förfarit, utan endast önskat, att delta måtte på ett annat sätt försiggå.
Derjemte anhåller jag, att få uptaga Gr.
Lagerbjelkes uttryck, att om del funnes en allmän handel med ifrågavartde obligationer, så skulle Fullmtge kuDnat hafva köpt dem.
Men det är just felet, att en sådan handel icke kunnat upstå i vårt land, och huru i all verlden skall den kunna åstadkommas, med mindre, än att den auktoritet, sorn är närmast dertill, löper risken af en eller ett par proc:s fall? ilvad åter beträffar de å utländskt språk skrifne och i fremmande mynt ställde obligationer, vill jag fästa upmärksamheten deruppå, alt jag föreslagit, att om Fullmtge inköpte sådana obligationer, skulle det åligga hypotheksföreningarne att utbyta dem emot obligationer, skrifne på Svenska språket och ställde i vårt mynt.
Således har derutinnan icke legat något binder. förevartde Utlåt, blef uppå härefter framställd propos. bifallet.
Föredrogs ånyo StatsUlskts den 23 och 25 dennes på bordet lagda Utlåt.
JVs 293, ang:de gjord framställning om ett kreditivs afsätlande för upköp eller belåning af Svensk spanmål. 34 2 Den 27 September f. m Frih. Raab, Adam Christian:
Äfven denna min motion har rönt samma öde, som den föreg:de, oell jag ber blott alt fä säga uägra ord vid dess likbegängelse.
Orsaken hvarföre motionen blifvit så knapphändigt behandlad, torde fä sökas deruti, att jag begärde alt densamma malte remitteras till Släts-, och icke, såsom jag borde hafva gjort, till BankoUlsk., dit den rätteligen torde hafva hort.
Detta var ett förbiseende af mig sjelf, för hvilket jag icke kati klandra någon annan.
Win motion gick endast derpå ut, att återuplifva det kreditiv för spanmålsbelåning, som redan vid 1834 och 1835 års Riksdag beviljades, men sedan vid Riksdagen åren 1847 och 1848 indrogs.
Jag förutsäg nemi. hvad sorn visserligen i år ännu icke inträffat, men som innan årets slut kan hända, att, till följd af bränvinstillverkningeus förväntade inskränkning, åtgången af spanmål inom landet kommer all betydligt minskas, samt att, man derigenom skulle komma i den ställning, att det blefve ganska svårt ali afsätta spanmål, isynnerhet om en'gynnande årsväxt inträffade i Europa.
Till afhjelpande af dessa bekymmer ansåg jag det vara nyttigt, att de associationer, som på större handelsplatser kunde bilda sig för upköp eller belåning af Svensk spanmål, finge sig öppet lemnat, alt på Banken emot billiga vilkor erhålla ett kreditiv.
Jag föreställer mig således, att de tider komma, hvilka skola bekräfta nyttan af ett sådant kreditiv, samt att ett dylikt förslag, som mitt, dä blitver framställt och vinner bifall.
Emellertid torde under tiden erfarenheten blifva ganska dyrköpt.
Jag yrkar äfven i afseende på detta Utlät, icke någon återremiss.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter lill bifall å förevande Utlåt, framställda propos. blef med Ja besvarad.
Ekon.Utskms den 23 och 25 dennes på bordet lagda Betänk.
M 15, i anledn. af väckt motion om tillhandahållande, på allmän bekostnad, af eli officiell dagblad å vissa upgifna ställen.
Rehbinder, Fredr. Wijlh.:
Enär förev:de fråga är af ganska stor vigt, anhåller jag, ehuru det kommer att uptaga R. o. Ad:s lid, att den af mig afgifna reservationen mätte blifva upläst, samt alt jag derefter måtte återfå ordet.
Sedan denna upläsning försiggått, anförde Frih.
Jag har föga alt tillägga till min reservation.
De uti densamma uptagna skäl synas mig vara tillräckliga, samt ådagalägga behofvet af en officiell tidning.
De sammansatta Uisk:ns afdelu. hade till Ulsk:n framställt enahanda förslag och tillstyrkan, som jag nu uti min reservation uptagit; men uti Utsk:ns plenum föll det med en pluralitet af 4 röster, om jag mins rätt.
Lagberedningen, som år 1850 yttrade sig på det mest ampla sätt till förmån för ett dylikt förslag, slutar sin till K. W. afgifna underd. skrifvelse med följande ord: ”och Beredningen har funnit
Den 27 September f. ni. 343 denna sak , vara af så stor vigt, att den trott sig ej böra belt och ballet afsluta sitt arbete, utan alt derå fästa E. K. M:s Nåd. upmärksamhet.
” — Allmogen har sällan råd eller håg alt bålla sig tidningar, och när de det hafva, bestå de sig endast en mindre tidning, som kommer ut en å två gånger i veckan.
Det är bekant, huru dessa tidningar vanligen innehålla förvillande upgifter, samt, i st. f. att sprida ljus och uplysning ibland allmogen, föra den bakom ljuset.
Det torde derföre vara nödvändigt, att allmogen kommer i tillfälle att erhålla eu sådan tidning, som den, hvilken nu år i fråga.
Jag vågar hoppas, att R. o. Ad. skall uphäfva det beslut, som de sammansatta Utslcn fattat, samt återremittera frågan i den syftning, som min reservation innehåller.
Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Rehbinder har ganska riktigt erinrat, hurusom, vid behandlingen af denna fråga i lilsk:ns plenum, en majoritet af blott högst få rösters öfvervigt förkastade det af de sammansatta Utskms afdelning framställda förslag, hvilket Fritnn i form af reservation lill R.
St. nu öfverlemna!.'
Jag anhåller, att lill hvad Ftilun anfört fä bifoga ett försök till vederläggning af de utaf de sammansatta Utsk:n för sitt afstyrkande framlagda skäl.
Ulsk:n anse i främsta rummet, att, då Svensk Författniugssamling, innehållande påbud och författn:r, som utkomma, redan pä Statens bekostnad utdelas till hvarje församling i Riket, skulle spridandet af en officiell tidning icke vara behöfligt; men då nian känner den mindre lockande form, som allmänna påbud och författmr äga, och i anseende till sitt allvarsamma innehåll måste hafva, och då man besinnar, alt en tidning, äfven om den innehåller vissa delar, som kunna vid en flyktig läsning befinnas temligen tråkiga, likväl, i anseende lill de öfriga ämnenas omvexling och mängd, anses vida mera läsbar och underhållande än den torra Författningssamlingen, torde man likaledes lätteligen inse, att författmr och påbud, införda uti en officiel tidning, skola bland allmänheten med mycket större sannolikhet kunna påräkna och vinna läsare, än nu, då desamma spridas endast genom den s. k. ”Svensk Författningssamling.”
Dernäst yttra Utskm, för att visa onödighelen af ett officellt dagblad, att stämningar i allmänhet böra serskildt kungöras dem, hvilkas rätt är deraf beroende.
Detta är visserligen sannt, ang:de alla egentligen s. k. rättegångsmål; men uti en mängd andra ärenden, hvilka röra lagliga, och för den enskilde högst vigtiga förhållanden, såsom kallelser, der bostaden är okänd, underrättelser om arf och testamenten, spörjsmål om hinderslöshet för ålskillige, som vilja gifta sig, men ej kunna bevisa sig vara till äktenskap lediga, dessa m. fl.
Kungörelser erhållas icke på annat sätt, än genom lidningarne, af de personer, hvilkas rätt, fördel och bästa dock måste i hög grad af dessa tillkännagifvanden vara beroende; ty sådana serskilda underrättelser meddelas icke genom det ståmningssätt, som Utsk:n omtala. 344 Den 27 September f. ni.
Vidare säga litslen, alt den af motionären föreslagna åtgärd desto mindre kan anses upfylla den dermed åsyftade fördel, som, äfven om den i motionen anlvdda tidningen skulle utdelas lill hvarje socken i Riket, i allt fall jemförelsevis ganska fä persouer komme att blifva i tillfälle deraf taga kännedom.
Delta yttrande innefattar säkerligen ett stort misstag; ty man finner t. ex. i en mängd församlingar s. k. sockenbibliolheker anlagda, hvarest icke finnes mer än ett exemplar af hvarje hok att tillgå, men detta exemplar cirkulerar inom socknen, så alt det blifver läst af ganska mångå personer.
Sådant skulle naturligtvis i mycket högre grad blifva förhållandet med en tidning, som i anseende till sitt, i jemförelse med de liesta böcker, ringa omfång och snarlästa beskaffenhet, icke behöfver stanna länge hos hvar och en.
Hvad utdelningen beträffar, så kan den på flera säll ordna», efter hvarje oits olika behof, vanor och lokala förhållanden.
Ingenting hindrar alt bladet finge läsas uti viss tur uti gårdarne, alltefter som deras läge och folkrikhel sådant föranledde.
Men, om man heldre så ville, kunde, innan denna kringsändning ägde rum, tidningen vara tillgänglig för läsning i den s. k. sockenstugan, hvarest t. ex. på Söndagseftermiddagen, sedan allmän gudstjenst helt och hållet slutat i kyrkan, någon frivillig föreläsare kunde underrätta de kringstående om tidningens innehåll, hvilket lika väl torde låta sig göra, som jag med egna öron hört t. ex. tidningen ”Folkets röst” m. fl. under söndagseftermiddagarne på landsbygden för grannar och vänner hos allmogen upläsas, samt af den med största upmärksamhe! afhöras, hvilken häst bevisades genom de lifliga kommentarie!-, hvartill innehållet merändels gaf anledn.
Ulsk:n hafva slutligen ansett den betydliga kostnad, förslagets verkställande skulle medföra, utgöra ett tillräckligt skäl att afstyrka motionen; men jag kan icke föreställa mig, all Svenska statsverket är uti den brydsamma ställning, alt ett anslag al 20,000 R:dr skulle kunna antagas såsom ett tillfyllestgörande skäl för att afslå en vigtig sak, derest den i och för sig sjelf är nyttig, och snart sagdt nödvändig, såsom obestridligen förhållandet torde vara med den förevande angelägenheten, vare sig att upgiften löses på det ena eller andra sättet, huru man bäst må kunna ordna tidningsväsendet på ett gagnrikare vis, än hittills kan sågas ernådl, och finna ett bo temedel, i spridandet af uplysning och sanning, mot de alldeles motsatta notiser, som nu mångengång verka förvillande på godtrogna läsare.
Offentligheten är en af vår tids mest älskade sedvänjor, ja man kan säga, nu mera ett behof, som dock desto angelägnare bör på ett värdigt sätt tillfredsställas.
Det är sanning och välvilja, men icke motsatsen deraf, lättsinniga, ogrundade och vilseledande tipgifler och satser, alltför ofta uppenbart syftande att nedsätta och håna institutioner och samhällsmedlemmar, som böra spridas; och att sanna notiser, äfvensom en hofsam framställning, hufvudsakligen skola afses i ett blad af sådan beskaffenhet som det förevar:de, ligger i sjelfva sakens natur; ty det är icke möjligt, att en tidningskall ett år eller ens ett qvartal få fortfara såsom officiel, derest Den 27 September f. m. 345 den icke nöjaktigt upfylier deremot svarande billiga fordringar.
Villigt, så väl som skyldigt, medgifves alt tidningsblad gifvas af förtjenstfull! syfte och sakrikt innehåll; men just sådana är det man borde erbjuda åt allmänheteD, medelst lättade utvägar för deras vidsträcktare spridning.
Ogräs sjelfsår sig nog; men den ädla säden måste med möda och orhsorg odlas och vårdas.
Jag anhåller således, att delta ärende måtte lill Utsk:n varda återremitterad!, uti afsigt, att R.
St. framdeles under innevar:de Riksmöte måtte anslå nödiga medel för spridandet af ifrågaställa officiella tidning.
Den erforderliga summan blifver nu något mindre än de sammansatta Utsk:ns afdela, sig föreställt, enär genom omröstning i förstärkt StatsUtsk. lidningsbevillningen nyligen blifvit nedsatt.
Della komma Ulsk:n nogsamt att taga i öfvervägande, i fall, såsom jag hoppas, Ulsktn få tillfälle att ånyo pröfva förevartde ärende.
Rehbinders förslag är utan tvifvel af mycken vigt och af stundens behof påkalladt; och liufvndidéen deri ovedersägligt riklig; men sättet, på hvilket han velat genomföra del, är, efter min tanka, ej det rälta.
Sedan nu skolor äro inrättade öfver allt i landet, och folket mera allmänt lärt sig läsa, är tydligt, att vet Igirigheten hos detsamma blifvit ökad emot förr, då endast ett färre antal innehade denna förmåga.
Alt detta begär alt läsa, så nytt i sin uprinnelse, ej kan med den mogna erfarenhetens urskiljning välja de ämnen, som bäst passa, eller de skriftliga meddelanden, som med sanningen mest öfverensstämma, är ju naturligt.
Del tillhör dä en vis Öfverhet att leda detta kuuskapsbegär på en riktig väg, och att så laga, att skolan genom sin undervisning ej kommer alt göra skada i st. f. att gagna.
En förbättrad folklitteratur är också f. n. en af dagens vigtigaste frågor, och så vigtig, att jag ej kan förstå, att man så länge förbisett den inverkan densamma skulle hafva på folkets bildning.
Sedan folket lärt sig läsa, skall det nog skaffa sig tillfälle dertill, och hvad som kommer i dess händer blir med nybörjarens läsehunger slukadt.
Både godt och ondt får då följa med utan urskiljning.
Intryck göra sig gällande, som förut aldrig funnits; nya åsigter laga ut sin rätt.
Mera rörelse kommer att upsla inom nationens intellektuella område.
Att man således mäste vara betänkt på, att i tid sprida en nyttig läsning, är klart, ty eljest skall allmogen snart falla i händerna på skandalpressen, hvilken, minsann, ej år overksam.
Vill man förekomma att tidningar och folkskrifter af dålig art under sin rund genom landet få en alltför skadlig inflytelse, så må man då äudtligen blifva betänkt på, att underlätta kringspridandet af den bättre pressens alster.
Skrifter, affattade i en nphöjd, fosterländsk anda, och med en ren, moralisk tendens, dock inhöljda, isynnerhet till en början, i sagans och folksångens på landsbygden omtyckta klädnad, borde derföre alternerande med npgifter, rör:de naturens enklaste företeelser och landtmanna-rön, öfverallt spridas, till ett pris, så billigt, att denna penning utan af - • 346
Den 27 September f. m. saknad kunde gå ur bondens ficka.
Man borde så till sågandes låta öfversvämma landet af dylika skrifter af alla slag, för att derigenom kunna så småningom, år ifrån år, genom denna läsning söka lyfta folkets känslor oell tankar lill de högre föremål, som utveckla nationaliteten och fostra en vackrare samhällsanda.
Intet politiskt borde i dessa få inblandas, påen deremot enkla underrättelser om Regeringens åtgärder understundom medfölja.
Att på detta vis sätta sig i beröring med rikets mest aflägset boende iunebyggare och Sålunda med goda råd och lifvande känsloinlryck tala till alla och göra sig förstådd af dem, anser jag vara ett behjerlansvärdt föremål för en vis och omtänksam Regerings åtgärder.
Genom en sådan utvidgad folklitteratur, alltid omsorgsfullt vårdad af en genom högsta makten tillsatt redaktion, — hvad skulle icke kunna vinnas?
Nästan i bredd med katechesen och psalmboken skulle denna läsning kunna spridas, och dess välkända alster, alltid bundna i ett visst format, och med en viss yttre likhet, skulle snart blifva så bekanta för allmogen, att de skulle blifva lika nödiga för dem, som tidningarne för den mera bildade delen af samhället.
Mycket mera skulle vara att säga i denna väg, men jag vill ej uptaga R. o.
Ad:s tid dermed, då öfverläggningen egentligen icke handlar om denna sak.
— Men jag har velat framställa min åsigt om rätta sältet att meddela sig till folket, hvilket jag tror vara såsom jag här framställt det, och icke såsom Hr Rehbinder föreslagit det.
Den okunnige är alltid mera benägen för misstänksamhet och - misstydning, och drar sig genast tillbaka för det man vill påtruga honom.
Hans första fråga till sig sjelf är:
Hvarföre vill man nödvändigt, att jag skall inhemta delta?
Hvad kan vara skälet till detta bemödande för min skuld?
Ligger derinunder ej någonting, hvilket för mig är farligt?
Gör man ej detta för att leda mig åt ett visst håll?
Dessa och dylika reflexioner göra sig alltid mer eller mindre klart gällande inom massan, då man öfver den vill åtaga sig ett oombedt målsmanskap.
Blir det väl möjligt, alt, genom offieiela förklaringar af Regeringens åtgöranden, alltid öfvertyga om riktigheten af desamma?
Ofta måste ju Regeringens påbud, för att blifva nyttiga för del hela, blifva störande för den enskildte.
De bäst utarbetade förklaringar skola vid dylika tillfällen ej kunna förmå att öfvertyga den, som förlorar vid en Regeringens åtgärd, om riktigheten af densamma.
Regeringen skulle på detta sätt gifva sig in i en farlig polemik med nationen, hvilken tvifvelsutan ej skulle underlåta att uptaga den utkastade handsken, och anse sig fullt berättigad att förklara, på sill sätt, ulgifna författningar, och dymedelst skulle tillvägabringas ett klander, vida skarpare än som nu pågår, och detta vill säga mycket.
Delta sätt att från högre regioner inom samhället meddela sig till de lägre, är allmänt vidtaget inom despotiska samhällen, och har ibland dessa längst varit begagnadt i Österrike.
Det smakar af despotism, och jag tror ej det passar för vårt land.
Vill man inverka på folkets omdöme på ett fördelaktigt sätt, bör det ske på ett vida finare vis, utan att bemödandet i denna väg så tydligen låter märka sig; och dessutom, detta sätt, en gång börjadt, hvar skulle det en gång sluta?
Jag fruktar
Den 27 September f. m. 347 för, alt i en -framlid man mångengång sedan innerligen skulle önska, alt man aldrig börjat ett sådant förelag.
Om förklaringar öfver Regeringens handlingar skola till folket ulga, hvilket äfven jag anser nyttigt, så hör della ske genom enkla förtydliganden, utsända lid efter annan kling bygderna med folklitteraturens alster, ungefärligen så affattade, sora man nu understundom ser dylika artiklar införda i almanachorna, och ej på det sätt Frih.
Rehbinder föreslagil, hvilket, jag säger det ännu en gång, hell och hållet skulle förstöra den rätta verkan af denna i grunden goda idée.
Jag yrkar bifall till Utskms Betänk.
I likhet roed den siste värde talaren, kommer äfven jag alt begära bifall till Utskms förslag.
Jag värderar visserligen den af Frih.
Rehbinder uti dess reservation Uttryckta goda afsigt, men jag tror icke att man pä det af honom föreslagna sätt kan upnå det åsyftade målet.
Hvad är det sora skulle genom den officiella tidningen spridas?
Jo, det vore först och främst legala annonser; men sådana, som allmogen behöfver känna, delgifvas den nu genom kungörelserna.
Cederström har visserligen erinrat, att kungörelserna icke sprida annonser om giftermål, men dessa annonser äro lyckligtvis så få, att de icke torde föranleda behofvet af en tidnings spridande öfver hela riket.
Allt hvad som i öfrigt af Regering och myndigheter föreskrifves till efterlefnad, kommer ut genom författningssamlingen.
Vidare skulle ”utländska nyheter” genom tidningen spridas.
Ja, visserligen kunde det vara bra, men de äro icke alltid sanningsenliga eller af det värde, att de förtjena komma till allmänhetens kunskap.
Den som känner allmogen vet nog, att den icke är serdeles intresserad utaf utländska nyheter.
Sedermera kommer ”nyare rön och upfinningar, tillika med andre upsatser, som kunde vara för allmänheten nyttige.”
Det kunde visserligen vara serdeles väl om sådant komme till allmänhetens kunskap, men i detta hänseende hafva vi redan ett sällskap för nyttiga kunskapers spridande, som genom sina tidskrifter meddelar allmänheten dylikt, och då vore bättre genom anslag understödja dess bemödanden, än alt konkurrera med detsamma.
Dertill kommer att Hushållningssällskaperna i alla län utgifva, i form af tidning eller tidskrifter, sina nyttiga upsatser, hvilka lyckligtvis äro både läste och trodde.
Allmänheten har annars hunnit lära sig inse, att icke allt som är tryckt i en tidning är sannt; skandaltidningarne hafva så länge ljugit, alt den icke mera tror som förr på tidningsberältelser, men den misstro, som härigenom hos allmänheten sig inrotat, kunde möjligen äfven komma att sträcka sig till en sådan tidning, som den ifrågavar:de.
Cederström har föreställt sig, att tidningen skulle kunna blifva myckel spridd, antingen derigenom, att den cirkulerade inom socknen, eller på det sätt, alt den förelästes.
Uti en medelstor socken, der 2,000 personer finnas, torde åratal åtgå, innan denna tidning cirkulerat lill alla läsare, och nyheterna blifva serdeles gamla och utan allt intresse för dem, som sist skulle få läsa dem.
Hvad 348 Den 27 September f. m. åter angår föreläsare, tror jag icke det vore alt rekommendera, isynnerhet, när jag hörde det ganska ledsamma prejudikatet, som i sådant afseende finnes, rörande en annan tidning, som på dylikt sätt blifvit spridd och känd.
Med Hr Adelborg öfverensstämmer jag deruti, att, om en tidning utdelas, som innehåller sådana oskyldiga upsatser och välmenande råd, som den ifrågavar:de vore ämnad all göra, skulle skandaltidningarne mer än någonsin hittills bemöda sig, att få densamma vederlagd, och genom ett smakligt framställningssätt i bedrägeriets och skämtets ordalag försöka att tillintetgöra, hvad som man å andra sidan genom densamma ville åstadkomma, och hvar och en vet huru olycklig begärelse, som ligger i deu syndiga naturen, att heldre vilja läsa del som är skandalöst, än det som är nyttigt, hvadan det är troligt, att det onda upsålet skulle få bättre framgång, än det goda.
Sedt ur denna synpunkt anser jag förslaget icke allenast onyttigt, utan till och med skadligt; lill följe hvaraf jag tillstyrker bifall till Utskras hemställan.
Jag kan icke inse, på sätt en värd ta lare förmenat, att öfvermåttet af falska underrättelsers spridande, ifall sådant eger rum, icke borde forma Slaten, all deremot vidtaga ' någon åtgärd, emedan man, enl. hans förmenande, derigenom lordehända, om jag rätt fattade det, endast skulle reta de illasinnade till ökade ansträngningar.
Ett sådant sätt att argumentera, skulle, om det tillämpades i ailä andra afseenden, förlama hvarje redlig mans verksamhet, enär han alltid skulle befara, att det onda blefve genom motarbetandet fördubbladt i st. f. hämmadt.
Men likasom man i allmänhet måste kämpa för det rätta, under förhoppning om slutlig seger deråt, bör man äfven göra det i tryck, isynnerhet i dessa tider, då det är ett faktum, som icke kan förnekas, alt tidningsläseriet uptager en stor del af den läsande allmänhetens tid oell upmärksamhet.
Det är derföre dubbelt angeläget, att man bereder henne tillfälle till att läsa sådant, som är i möjligaste måtto fritt ( från förvrängningar och förlyduingar, enkelt, uplysande, sanningsenligt och ädelt.
: Hr Adelborg har visserligen förklarat, att det i detta land finnes en skandalpress.
För min del tror jag, att här dessutom finnas blad, som väl icke kunna tilldelas ett sådant epithet, men som likafullt verka i en samhällsuplösande rigtning.
Emedlertid har, såsom nyss sades, Hr Adelborg medgifvit, alt här, bland andra, existerar en art af tidningar, som till sitt innehåll är skadlig och som bör motarbetas; men på sitt vanliga sätt afslår han icke desto mindre ett förslag, som skulle kunna, fastän visst icke alldeles tillintetgöra, dock betydligt hejda skadligheten af denna slags press, derigenom att åt menigheten erbjödes en bättre läsning, som likväl, medelst delgifvande af faktiska upgifter om tidshändelser och hvarjehanda tilldragelser af allmännare intresse, tillfredsställde en numera ganska mycket spridd vetgirighet, eller om man heldre så vill kalla den, nyfikenhet hos allmänheten, äfvensom den ärelystnad, som genom en mera vidgad läsekunskap nu för tiden i folkskolorna inhemtats.
Hvad angår den misstro, sora skulle väckas ge - Den 27 September f. m.
349 nora bemödanderne alt motverka illvilliga angrepp å pressens sida, så gäller härom detsamma jag förut sagt i afseende å vådan alt reta motståndarnes hätskhet.
Ingendera farhågan får gälla såsom skäl alt lägga armarne i kors oeh förblifva overksam, när man ser klanderbegäret och lättsinnet ständigt ökadt och kringspridt.
Den enskildes välvilliga försök alt i sin krets bibringa uplysning och rättelse lemnar jag i sitt fulla värde; de blifva aldrig öfverflödiga, men de blifva otillräckliga, att i vidsträcktare mån gagna, när det vilseledande ämnet sprides genom tusentals organer.