Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Olika tydningar af lagbud hafva naturligtvis eh ganska störande inverkan på lagskipningen, alstra osäkerhet om hvad som är rätt eller orätt, och föranleda till rättegångar, som eljest icke skulle anställas, hvarföre det vore högeligen önskvärdt, ont meningarne angående lagens rätta förstånd blefve inom landets högesta domstol så mycket som möjligt eniga, och till ett sådant resultat skulle gemensamma öfverläggningar uti alla tvifvelaktiga fall i' en icke ringa mån bidraga.
Till de anmärkningar emot den 17 §:n, som jag förra gången* framställde, ber jag att få lägga den, alt redaktionen, i mm tanke, icke är sådan, som man eger rätt att fördra hos ett grundlagsstadgande.
Uti sista morn., som jag förut citerat, finna vi följande ord: »inom ofvan föreskrifne gränsor.»
Dessa ord äro, i mintanke, olämpliga, emedan de äro öfverflödiga, då i början »f §;n så väl minimum, som maximum af JustitieRådens antal finnes bestämdt.
Jemte vidhållande af min anmärkn. ronde olämpligheten att låta ärendenas fördelning inom en domstol bestämmas genom en af K.
St:r gemensamt stiftad lag, vill jag nämna dels att man af stadgandet härom i 17 §:n kan förledas att tro, att de olika afdelningarne skola komma att handlägga olika slags ärenden, dels ock att jag i allmänhet anser det vara olämpligt att i en Grundlag intaga stadganden, som äro af reglementarisk natur.
Hvad förtret och förargelse sådant kan i en framtid förorsaka, är svårt att förutsäga; men säkert är, att man med undantag af några synnerliga och särskilda fall, gör bäst uti att undvika att gifva reglementariska föreskrifter helgden af grundlagsbud.
På grund af hvad jag nu ytterligare anfört, yrkar jag att sista mom. i 17 §:n måtte erhålla följande lydelse: »Och varde i sådant fall JustitieRådens antal i samma ordning bestämdt»; samt att 22 §:n måtte förändras i den syftning jag förut angifvit.
Jag erkänner vigten af det skäl till antagande af förslaget, i hvad det rörer den 17 g, som af Hr Carleson blifvit framställdt, och jag vill således icke vara envis i mitt yrkande å den förändring deraf, som Hr Cederschiöld föreslagit, ehuru jag fortfarande anser, att förslaget derigenom skulle vinna.
Deremot anser jag, att den förändring af 22 §:n Hr Cederschiöld påyrkat, har goda skäl för sig.
Man har visserligen sagt, att Konungens prerogativ deruppå skulle lida, enär han lättare kunde blifva i Plögsta
Domstolen öfverröstad- men denna anmärkning torde ej vara af någon vigt, enär sådant jemväl under nuv:de förhållanden ganska lätt kan inträffa.
Jag yrkar således, att R. o. Ad. måtte antaga den 17 44 Den 10 Oktober. $:n, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen, men återremittera den 22, för att omredigeras i den syftning
Hr Cederschiöld angifvit.
Hr v. Koch, Nils Sam.:
Sedan Hr Carleson meddelat den uplysning, att förslagets framgång skulle bero på antagandet af den bestämmelse i 17 §:n, emot hvilken Hr Cederschiöld upträdt, vill jag för min del icke påyrka densammas borttagande, ehuru jag delar Hr Cederschiölds åsigt om bestämmelsens olämplighet.
Kör öfrigt vill jag nämna, att det, i min tanke, borde varit bättre, om Utsk., vid bestämmandet af JustitieKådens högsta antal, hade stannat vid 16, hvilket antal jag anser vara tillräckligt för ärendenas behöriga skötande.
Man hade derigenom undvikit att sätta frågan på sin spets, hvilket man deremot nu gjort, då, såsom vi veta, BondeStåndets samtlige ledamöter i Utsk. reserverat sig emot förslaget, att JustititieRådens antal skulle kunna ökas utöfver 16.
Det vore ganska olyckligt om detta särdeles vigtiga förslag skulle falla, derföre att man sökt att i domstolen intvinga några ledamöter mera än BondeStåndet önskat; men jag anser mig dock ej böra påyrka antalets nedsättning till 16, emedan jag känner, att skälen för denna åsigt blifvit framställda inom Utsk., men ej lyckats tillvinna sig majoritetens bifall.
I afs. på Hr Cederschiölds förslag till förändring af den 22 §:n, får jag tillkännagifva, att jag delar den värde ledamotens åsigt, beträffande sjelfva saken, men skiljer mig ifrån honom i afs. å formen.
Jag tror, att man icke bör inblanda frågan om lagförklaringars och lagförändrings-förslags behandling i den nu förev-.de frågan, enär det är en sak för sig huruvida alla i staden vistande JustitieRåd, som ej ega laga förfall, böra deltaga i nyssnämnde ärenders handläggning.
Här är egentligen endast fråga om ökandet af JustitieRådens antal, och någon annan fråga bör, för sakens framgångs skull, icke dermed sammanblandas.
Jag har å enskild väg fästat åtskilliga af Constit.Utsk:s ledamöters upmärksamhet på nyttan af ett stadgande i den af Hr Cederschiöld antydda syftning, men dervid tillika yttrat den åsigt, att denna fråga borde blifva föremål för ett särskildt förslag, och icke inmängas i det nu förev:de, hvilkets framgång jag anser vara desto vigtigare, som i motsatt fall rättvisan i landet skall komma att snart sagdt ligga nere.
Jag hemställer derföre till Hrr Cederschiöld och Dalman, huruvida de icke skulle finna för godt att afstå från deras yrkande om förändring i 22 §:n, då de i allt fall hafva sig öppet att medelst motion till Constit.- Utsk. få deras mening derstädes pröfvad.
Med ani. af den utaf Hr v. Koch till mig gjorda hemställan, får jag tillkännagifva, att jag för min del gerna afstår från yrkandet om förändring af den 22 §:ns lydelse.
Såvida förhållandet verkligen är sådant, som Gr.
Lagerbjelke och Hr Carleson antydt, eller att förslagets framgång skulle äfventyras genom uteslutandet af den utaf mig ogillade bestämmelsen i 17 g:n, så vill jag afstå från denna min an - Den 10 Oktober. 45 märkning, hvarjemte jag äfven, på sätt Hr v. Koch hemställt, anser mig kunna frånträda mitt yrkande i afs. å den 22 §:n; men jag får härvid förklara, att jag befarar, att den fördel man med bibehållandet af förslagets lydelse oförändrad, anser sig vinna, torde komma att inskränka sig dertill, att förslaget blifver livilande till nästa Iliksdag.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att då de talare, som under öfverläggningen hade framställt förslag till en gemensam tanke, såsom anmärkning emot Utsk:s förslag, numera derifrån afstått, R. o. Ad. torde finna att ifrågavide grundlagsändrings-förslag, såvidt på R. o. Ad. berodde, komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Ånyo föredrogs Constit.Utsk:s d. 3 och 7 dennes på bordet lagda Memorial N:o 35, med förslag till tillägg vid 1 g 9 mom.
TryckfrihetsFörordn., ang:de förbud mot eftertryck af utländsk skrift.
Hetta förslag lemnades utan anmärkn., i ani. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, framställde, att R. o. Ad. torde finna att detsamma, såvidt på R. o. Ad. berodde, komme att hvila tili grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Föredrogs ånyo Constit.Utsk:s d. 1 och 7 dennes på bordet lagda Memorial N:o 36, med förslag till ändring i vissa delar af TryckfrihetsFörordn., i fråga om TryckfrihetsNämnden, och, i sammanhang dermed, till tillägg i 108 § Reg:sF:n och 65 § Riksd;sOrdn.
Ehuru jag inga lunda vill påstå, att den nuv:de sammansättningen af jury i tryckfrihetsmål är förträfflig, då jag tvärtom anser den vara ganska olämplig och tarfva en förändring; finner jag likväl det nu af Const.- Utsk. framlagda förslag till en sådan förändring vore behäftadt med så stora och väsendtliga brister, att jag vida hellre behåller den gamla juryn än antager den nya.
Besynnerligt nog har Const.- Utsk. här fallit på en tanke, hvars utförande förut under Sveriges riksdagshistoria visat sig vara af en särdeles olycksbringande art, nemi. att lemna R.
St:r eller någon af dess delegationer andel i domaremakten.
Vi hafva ifrån den s. k. frihetstiden afskräckande, ja t. o. m. blodiga spår efter en af R.
St:r utöfvad domaremakt.
Det var det för tillfället herrskande politiska partiet, icke lagen, som fällde domsluten, och sällan har någon domstol gjort sig skyldig till så grymma orättvisor, som de af R.
St:r under nämnde tiderymd nedsatta kommissioner.
Det är visserligen sannt, att här icke är fråga om någonting så farligt och vådligt, som hvad jag nu omnämnt; men det som i allt fall qvarstår såsom ett oöfverstigligt hinder emot förslagets antagande, det är den i alla konsti - 4ti Den 10 O k t o b er. tutionella samhällen hyllade principen, att den lagstiftande makten icke får intränga på den lagskipandes område.
Men äfven, om jag vill antaga, att en afvikelse från denna princip kan få ega rum, så förstår jag dock i sanning icke, hura Utsk. kommit att falla på den idéen, att TryckfrihetsNämndens utväljande skulle ske af Const.- och LagUtsk:n. Hvad
Clefve följden deraf?
Jo, att det parti, som inom dessa Utskott utgjorde majoriteten, kornme att tillsätta alla TryckfrihetsNämndens 60 ledamöter, ibland hvilka således icke komme att finnas någon minoritet, hvaraf åter följden Clefve den, att alla tryckfrihetsmål, eller åtminstone alla de, som hade någon politisk anstrykning, vore snart sagdt på förhand afgjorde, eller med andra ord, att E.
St:r vid hvarje Riksdag kunde bestämma huruledes alla intill nästa Riksdag anliängiggjorda tryckfrihetsmål skulle afdömas.
Vida riktigare och enklare hade väl varit att stadga, att hvarje RiksStånd skulle utse 15 ledamöter i Nämnden; ty sålunda skulle åtminstone Ståndens olika opinioner erhålla representanter inom Nämnden, i stället för att den, enligt Utsk:s förslag, skulle komma att uttrycka opinionen endast hos de tvenne Stånd, hvilkas ledamöter i de båda Utskotten för tillfället hade öfvervigten.
Emot förslaget har jag äfven en annan anmärkn., hvilken, ehuru, icke af en så graverande beskaffenhet, som den första, dock torde vara förtjent utaf afseende.
Anmärkn. gäller den centralisation af domaremakten uti tryckfrihetsmål hos Svea HofRätt, som Utsk. velat införa.
Jag för min del anser, att alla dessa måls dragande under en enda domstol innefattar en ganska stor orättvisa emot alla de i det öfriga landet bosatta personer, som komma i kollision med TryckfrihetsFörordn.
Utom de många olägenheter och svårigheter för parterne, som ransakningarnes hållande vid under-domstol och målens afgörande utaf juryn och HofRätten i Stockholm ovilkorligen komme att medföra, skulle en sådan centralisation dessutom kunna komma att blottställa juryn för ganska stora misstag och orättvisor, till följd af dess obekanskap med personer och förhållanden i den ort, der tryckfrihetsbrottet skett.
Parterne beröfvades äfven en instans, som de f. n. ega, nemi.
RådstufvuRätten, derigenom att Svea HofRätt Clefve första domstolen i tryckfrihetsmål.
Afven detta innefattar en orättvisa eller åtminstone en olikhet mot lagskipningen i öfriga mål, hvars införande ingalunda är önskvärdt.
Då jag således, på grund af hvad jag nu haft äran i största korthet anföra, anser Const.Utsk:s förslag vara i alla hänseenden förkastligt, får jag tillika förklara, att om någon förändring af tryckfrihets-juryns n. v. sammansättning skall ega rum, torde densamma, i min tanke, böra ske i den riktning Hr Rudlings Memorialet bifogade reservation utvisar.
Hans förslag afser, att i hvarje stad, der boktryckeri finnes, och i närmaste trakten deromkring skulle ett visst antal personer af menigheterna utväljas till jurymän under en viss tid.
Detta förslag anser jag vara till sin grundtanke riktigt, och om denna tanke skulle lyckas tillvinna sig bifall, kunde Const.- Utsk. updragas att på densamma bygga ett nytt förslag.
Emeller - Den 10 Oktober. 47 tid yrkar jag, att det nu afgifua förslaget måtte af R. o. Ad. förkastas.
Då vid denna frågas behand ling samma invändning, sorn gjordes under öfverläggningen om förstärkning af Högsta Domstolens ledamöter, eller att sakens framgång berodde på ett obetingadt antagande af Utsk:s förslag, icke lärer förekomma, så torde man vara oförhindrad påyrka de ändringar i förslaget, som kunna anses erforderliga.
I främsta rummet framställer sig då den af Hr Dalman redan gjorda anmärkn., att Coust.- o.
LagUtsk. skulle genom förslagets antagande erhålla en makt, som dem ingalunda bör tillerkännas.
Man har tidtals här i landet och ännu oftare i andra länder haft exempel på majoriteters förtryck.
Förslaget skulle gifva en ännu större utveckling af ett sådant förtryck, och det skulle lätt under parti-tider kunna hända, att Stånden, vid valet af ledamöter i Const.- och LagUtskin, gjorde hufvudsakligt afseende, icke på deras skicklighet och sakkunskap, utan på deras politiska åsigter.
Om man derföre nödvändigt vill öfverlemna åt lt.
St:r att utse TryckfrihetsNämnden anser jag, lika med Hr Dalman, att det, för bevarande af minoritetens rätt, vore vida lämpligare att låta RiksStånden sjelfva utse ett lika antal jurymän.
Vidare företer sig den äfvenledes ganska riktiga anmärkmn mot kontrollerandet af alla tryckfrihetsmål under en enda domstol eller Svea HofRätt.
Detta strider alldeles emot den i vår rättegångsordning antagna principen, att brottmål skola uptagas af domstolen i den ort, der brottet är begånget.
Man kan visserligen häremot invända, att denna princips tillämpning i tryckfrihetsmål hvilar på en blott fiktion, enär tryckfrihetsbrottet i sjelfva verket icke begås, der skriften tVyckes, utan der den skrifves, eller kanske snarare der den läses; men äfven, med erkännande af detta förhållande, torde den föreslagna centralisationen i flere hänseenden befinnas olämplig, särdeles som preslerne derigenom jemväl skulle förlora en instans.
Då jag emellertid lifligt intresserar mig för tryckfrihetslagens förbättring, skulle jag gerna se, att Tryckfrihets-juryn blefve organiserad på ett sätt, som i möjligaste måtto befrämjade rättvisa och oväldiga utslag, och för att komma till ett sådant resultat, tror jag mig böra instämma i yrkandet om antagande af Hr Rudlings förslag, dock med vilkor att Const.Utsk. gåfve detsamma den närmare utveckling, som erfordras.
Jag är öfvertygad derom, att alla de, som hafva tänkt öfver detta ämne, öfverensstämma i den åsigt, att Tryckfrihets-juryns nuv:de organisation icke är lämplig, och att den således bör förändras.
Meningsskiljaktigheterna torde således endast röra sättet för denna förändring.
Men detta problem är ingalunda lätt att lära, och jag vill derföre icke fördöma dem, som i detta hänseende med mig tänka olika.
Hvad jag deremot anser mig kunna och böra öppet förklara, det är att jag för min del icke kan gilla det förslug, som nu af Const.Utsk. blifvit afgifvet, och 48 ben 10 Oktober. hvilket, i min tanke, har så ringa utsigt att vinna framgång, att man ej torde behöfva derpå spilla många ord.
Då jag likväl är angelägen derom, att det mål Utsk. åsyftat, måtte upnås, eller att man åtminstone måtte, så mycket sorn möjligt, närma sig detsamma, tager jag mig friheten att framställa ett förslag till gemensam tanke, hvilket, såsom jag föreställer mig, torde hafva mera utsigt att vinna bifall än Const.Utsk:s förslag.
Mina åsigter äro hufvudsakligen öfverensstämmande med dem Hr Eudling i sin reservation framlagt.
Jag tror, lika med honom, att det icke är rådligt att lemna den lagstiftande makten andel i domaremakten, samt att det icke heller är lämpligt att centralisera tryckfrihetsmålen under en enda domstol.
Jag tror äfven, att juryn kan organiseras ungefärligen på det sätt Hr Eudling angifvit.
Det förnämsta inkastet, som deremot göres, är att då i många orter tryckfrihetsmålen äro ganska få, och att flerestädes nästan inga sådana mål förekommit, blefve det ganska svårt att hos menigheterna väcka något intresse för jurymannavalen, så att vid desamma komme att gå, om jag så får uttrycka mig, något lättsinnigt eller likgiltigt tillväga.
Men härvid är det dock att bemärka, att i de orter, der inga tryckfrihetsmål förekomma, är också faran af juryns mera dåliga sammansättning ingen, enär den aldrig träder i verksamhet, samt att, om man, sedan ett tryckfrihetsbrott inträffat, finner att juryns sammansättning varit felaktig, man troligtvis vid nästa val ser sig bättre före.
Jag tror dessutom, att Hr Eudlings förslag utan någon särdeles svårighet kunde så modifieras, att jurymanna-valen icke blefve alltför besvärliga för menigheterna.
Man kunde nemi. välja jurymännen för en längre tid, t. ex. 3 å 5 år; man kunde äfven, dels för att undvika valens besvärlighet, och dels i fall man ansåge det vara äfventyrligt att låta menigheterna välja jurymän, öfverlemna åt domstolarne att för hvarje gång utlotta nödigt antal jurymän från redan bestående myndigheter, såsom städernas äldste, sockennämnderna o. s. v., hvilka myndigheter kunna antagas vara sammansatta af män, som åtnjuta medborgerligt förtroende, och vid hvilkas val inga politiska partiafsigter gjort sig gällande.
Jag har framkastat dessa tankar endast för att visa, att om man allvarligt vill hinna eller närma sig målet, finner man äfven en väg, som leder dit, och då jag önskar, att denna väg måtte ju förr desto heldre beträdas, vågar jag föreslå, att E. o. Ad. måste återförvisa ärendet till Const.Utsk., med förklarande, att Ståndets gemensamma tanka är, att tryckfrihets-nämndens sammansättning bör förändras i den syftning
Hr Eudlings reservation antyder.
Den förste värde talaren bör jade sitt anförande med den förklaring, att han icke vore någon beundrare af den nuv:de juryn, men likväl ansåge densamma bättre än den af Const.Utsk. föreslagna.
Jag åter vill begynna med att tillkännagifva, att jag icke är någon beundrare af den här föreslagna juryn; men att jag likväl anser den vara bättre än den nuv:de.
Man har å sednare tider vid all lagstiftning antagit såsom en grundsats, Den 10 Oktober. 49 sats, att särskildta domstolar för särskildta fall, eller s. k. specialdomstolar, icke icke böra nedsättas; men livad är den nuv:dejurvn om icke just en sådan special-domstol?
Den väljes ja blott för ett enda fall och upphör omedelbart efter detsammas afgörande.
Attén sådan jury-inrättning, behäftad med alla en special-domstols fel och brister, icke är lämplig, är lätt att inse, och derföre förefinnes något likartadt, icke i civiliserade länders lagstiftning.
Då man således, i min tanke, måste uttala en ovilkorlig förkastelsedom öfver den nuv:de juryns sammansättning, återstår att tillse, huruledes den må kunna på ett bättre och lämpligare sätt inrättas.
Att den jury, som skall fungera uti ett förekommande tryckfrihetsmål, bör genom lottning utväljas bland ett större antal för en viss längre tid valda jurymän, derom äro nästan alla ense, och frågan gäller således endast att bestämma, på hvad sätt eller utaf hvilka personer eller myndigheter detta större antal jurymän skall utses.
Man faller då genast på den tanken, som finnes uttryckt uti Hr Rudlings reservation, men då denna tankes verkställbarhet inom Const.Ut.sk. flera län hade icke ett enda tryckfrihetsmål under flera års tid blifvit anhängiggjordt, samt att uti åtskilliga andra län antalet deraf under en lika lång tiderymd utgjort 1, 2 å 3.
Är det, vid sådant förhållande, väl sannolikt, att jurymanna-valen, som, enligt Hr Itudlings förslag, skulle försiggå i hvarje stad, der boktryckeri finnes, skulle få något lif, någon betydelse, eller är det icke fastheldre vida sannolikare, ja nästan påtagligt, att dessa val icke skulle ådraga sig någon upmärksamhet, och hela jury-inrättningen förfalla?
Inom Utsk. var det en ledamot, som rent af föll i skratt, då han föreställde sig utseendet af en jury, bildad uti en småstad i haus hemort, der boktryckeri funnits.
Det är icke osannolikt, att de jurymän, som skulle tillsättas uti dessa småstäder, i sjelfva verket skulle komma att tillsättas af boktryckaren, hvilken vore den enda person, sorn möjligtvis hade något intresse i saken och således hade någon anledning att vilja inverka på valet.
På grund af dessa sakförhållanden ansåg sig Utsk. kunna taga för afgjordt, att en i enlighet med Hr Rudlings förslag inrättad jury-institution skulle på de aldra flesta orter blifva särdeles illa organiserad.
Sedan Utsk. således funnit sig icke kunna lägga Hr
Rudlings åsigt till grund för ett förslag i frågan, föll Utsk. ganska naturligt på den tanken, huruvida man icke skulle kunna organisera en tryckfrihetsnämnd lör hela Riket, och då detta icke ansågs olämpligt, började raan eftersinna, af hvem denna gemensamma nämnd skulle utses.
Dervid föll man, äfvenledes temligen naturligt, på den tanken, att nämnden skulle tillsättas af R.
St:r, hvarom förslag, på sätt Memorialet jemväl uplyser, vid föreg:de Riksdagar varit väckt.
Visserligen har en talare påmint derom, att vi hafva t. o. in. blodiga minnen af R.
St:rs inblandning i rättsskipningen; men denne talare har dervid förbisett, att dessa minnen gälla något helt annat, nemi, nedsättande af special-kommissioner, hvarom här alldeles icke är fråga.
Samma talare har äfven klandrat Utsk. derför, att Utsk. föreslagit, att juryns utväljande skulle öfverlåtas åt tvenne Utsk.
IX H. 4 50 Den 10 Oktober. och talaren har ansett, att det vore bättre att öfverlemna valet åt BiksSt:n sjelfva eller åt af dem utsedde elektorer.
Jag fruktar likväl, att om St:n skulle genom elektorer tillsätta ledamöterna i juryn, blefve fältet för s. k. parti-manövrer vida rymligare, enär elektorerna skulle endast och allenast för det ändamålet utses.
Att åter låta de 60 jurymännen utväljas genom direkta val inom Stånden, vore knappast verkställbar^ eller skulle åtminstone blifva särdeles besvärligt.
Deremot lärer väl ingen föreställa sig, att hvarken Const.Utsk. eller LagUtsk., hvilka vid Eiksdagens början tillsättas, skulle tillsättas med uteslutande afs. å deras befogenhet att välja tryckfrihetsnämnden!
Jag åtminstone kan ej göra mig en sådan föreställning, utan antager fastheldre såsom ganska sannolikt, att då Coust.- och LagUtsk:n, hvilka äro sammansatta för helt olika ändamål, skulle sammanträda för att utvälja den stora juryn, komme vallistan att upgöras sålunda, att den innehölle namnen på bildade och allmänt aktade män, enär endast en sådan lista hade någon utsigt att tillvinna sig majoritet.
Af hvad jag nu haft äran anföra, torde E. o. Ad. finna, att jag för min del icke kan inse de stora vådor, som, enligt den förste värde talarens förmenande, skulle blifva en följd af förslagets antagande.
Detta förslag är visserligen icke utan sina brister, men det är i min tanke det bästa af dem, som blifvit framställda, och vida bättre än den i detta afs. nu gällande lagen.
Efter att hafva inom Const.- Utsk. bestridt framläggandet af detta förslag inför E.
St;r, kan jag nu icke annat än afstyrka E. o. Ad. från att antaga detsamma såsom hvilande till nästa Eiksdag.
Förslaget är i min tanke felaktigt till sin grund, och, efter hvad jag tror, skulle det inom en ganska kort tid blifva i sin tillämpning förhatligt, om ej för något annat, så åtminstone derföre att rättegången i tryckfrihetsmål derigenom blefve betydligt förlängd.
Det har blifvit sagdt, att förslagets afgifvande är förändradt af det allmänna missnöjet med det sätt, hvarpå juryn i tryckfrihetsmål f. n. utses, och att man åtminstone borde göra ett försök att komma till något bättre.
För min del hyser jag den åsigt, att så vida man vill fortfarande bibehålla jury i tryckfrihetsmål, och något annat är ju icke ifrågasatt, så lärer man äfven få nöja sig med den nuv:de jury-inrättningen, intilldess kommunalväsendet i vårt laud blifvit bättre organiseradt.
Under nuv:de förhållanden kunna, i min tanke, ganska grundade anmärkmr framställas emot hvilken jury-organisation som helst, och hvad det här väckta förslaget till gemensam tanke särskildt beträffar, så tager jag mig friheten att till eder, mine Hrr, hemställa, huruvida icke följden af förslagets antagande till lag skulle blifva den, att i de flesta städer tidningsskrifvarne sjelfve komme att utse de jurymän, hvilka, i händelse af tryckfrihetsåtals anställande, skulle deröfver döma.
Såsom jag redan tillkännagifvit, kan jag icke godkänna Utsk:s förslag, men ännu mindre kan jag med min röst understödja det förslag till gemensam tanke, som här blifvit framställdt.
Den 10 Oktober. 51 Hr Dalman:
Jag anser det vara öfverflödigt att förlänga discussionen, enär jag tager för gifvet, att E. o. Ad. förkastar förslaget; men jag kan ej underlåta att, med ani. af Gr.
Lagerbjelkes yttrande, erinra, att jag aldrig ifrågasatt, att juryns ledamöter skulle utses utaf EiksSt:n genom elektorer, utan omedelbart af Stånden sjelfva, hvarigenom hvarje Stånds opinion blefve representerad inom juryn.
Hr Carleson har i sitt anförande framkastat den förmodan att om Hr Eudlings förslag antages, skulle det blifva tidningsskrifvarne sjelfve, som tillsatte jurymännen.