Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om l. ex. Götheborg med sin stora tolagsinkomst, hvartill nära hela södra Sverige bidrager och i en framtid Mälaredalen jemväl torde komma att bidraga, skulle få ett sä betydligt understöd för dylika företag i stor skala, fotade på samma beräkningsgrund, sä vore det lika felaktigt, som att strängt tillämpa nyssnämnde princip på en liten stad med ännu högst obetydlig rörelse men med ett läge på en lång kust der inga goda hamnar finnas och derigenom, under stormar, stor svårighet är för fartyg att finna säker tillflykt.
Det vore alt taga princip för hufvudsak, der ingen princip kan bestämmas eiler gälla.
Hvarje fråga bör väl bedömas efter dess egen beskaffenhet.
Här är dessutom nu icke fråga om anslag, utan om ett lån, och då måtte del väl vara skäl att till lindring i en ringa stads börda och bekymmer för lånemedels anskaffande bevilja dessa Den 25 .Tali. 211 medel för ett, den allmänna sjöfarten nyttigt hamnarbete som pågår, på det att detsamma må snart kunna fullbordas, åtminstone lika mycket skäl som alt för en förmögen stad bygga en hamn vid Mälaren, hvilken hamn i sin närvarande beskaffenhet, jag medgifver det, visserligen icke är god eller någonting vackert att se, än mindre tillfredsställande att visa främlingen.
Till ypplysning för de Ilrr som icke fullständigt följt detta ämne får jag nämna, att Hr von Hohenhausen har alldeles misstagit sig, när han trott att jag med den allmänna grundsats, jag uämnde, åsyftat något förfarande i afseende på staden Götheborg.
Det har alldeles icke varit fråga om denna stad, som på sin hamn användt åtminstone 10 gånger den summa, som staden erhållit af stadsmedel, utan den af mig nämnda principen var den grundsats, som uttalades vid )1840 års riksdag, och hvars riktighet erkändes af dåvarande StatsUtsk., ehuru den i de fleste fall icke tillämpades. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag anhåller att på de skäl, som Hr von Hohenhausen anfört, R. o. Ad. måtte återremittera betänk.
Jag vill blott tillägga att på den öppna redden långs
Halländska kusten äro hamnarne få och dåliga.
Den tillflykt som fartyg kunna erhålla i Warbergs hamn är en välgerning för sjöfarande i allmänhet, hvilken man äfven bör taga i betraktande.
Uppå härefter framställd propos., förklarade R. o. Ad. sig anse de emot StatsUtsk:s förevar, utlät, gjorda anmärkn.-r föranleda till detsammas återremitterande.
Hr Ulfsparre, Georg:
Jag får äran gifva Hr Gr. o. Landtm, tillkänna att nyligen under Hr Gr. o. Landtra:s frånvaro R. o. Ad. beslutat att, såsom en gärd af dess högaktning och tacksamhet för det nit och det utmärkta sätt hvarpå Hr Gr. o. Landtm, under innevarande riksdag fört ordet vid R. o. Ad:s öfverläggningar, åt Ridd.Direktm uppdraga att låta måla Hr Gr. o. Landtm:s porträtt.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han för det utmärkta prof af välvilja och förtroende, hvarmed R. o. Ad. behagat hedra honom, finge aflägga sin vördsamma tacksägelse.
Om Hr Landtm, lyckats, icke alt såsom han sjelf önskat, men till R. o. Ad-.s tillfredsställelse, uppfylla det vigtiga uppdrag, som varit honom anförtrodt, skulle det blifva honom ett kärt minne under baus återstående lefnad, och värdet deraf skulle icke obetydligt förhöjas medelst det nya prof R. o. Ad. i dag behagat gifva houom af det Ståndets vänskapsfull tänkesätt, hvaruti Hr Landtm, anhöll att städse få vara innesluten.
Föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 39, i anledn. af väckt fråga 14* 212 Den 25 Juli. om upphäfvande af K. circuläret d. 7 Juli 1841, sami upplifvande af K. brefvet d. 8 JuDi 1819, ang:de sältet för fångars transporterande.
Jag betviflar icke att IJlsk. hyst den bästa mening vid framställande af delta förslag, men jag tviflan på att lagstiftande makterna kunna stadga något sådant.
Det är nemi. en princip all den skjutsande i allmänhet har rättighet alt följa med sin häst.
Det synes också billigt att lian derigenom får tillfälle att efterse sina hästar.
Gångpengar betalas af den resande endast dä emellan honom och den skjutsande aftal kan träffas derom att han sjelf icke medföljer hästen och dä han således på ett eller annat sätt skaffar sig fram för att återhämta den; men att lagstiftaren skulle ålägga fångförare att medföra så mänga personer efter en häst att den skjutsande icke finge medfölja, befarar jag vore orätt.
Jag måste således för min del yrka afslag pä ifrägavar. betänk.
Hvad som kan vara lagligt för en hvar resande bör väl icke få anses olagligt dä en fänge föres, och då lagen medgifver, ali gängpengar kunna fä betalas då en resande så vill, sä bör väl lagstiftaren hafva rätt att stadga sådant för den händelse att en fäuge föres af en fånggevaldiger efter en häst.
Del hindrar ingalunda den skjutsande att ställa sig bakpå, och ersättningen blir då egentligen för den ökade, tyngd, som föres efter hans häst, och inom Disk. har icke någon uppträdt som hestrid! lagligheten af detsamma; hvarföre jag anhåller om R. o.
Ad:s bifall till betänk.
Hr von Troil, Emil: Jag skulle tro att Gr Sparre icke riktigt uppfattat Utsk:s här framställda förslag, dä han trott detsamma innefatta ett förmenande för den skjutsande att medfölja åkdonet.
Sådant har jag åtminstone icke kunnat finna förslaget vara.
Afven skulle jag tro, att icke gångpenningar erläggande och tvenne enskilte resande personers färdande efter en häst beror pä öfverenskommelse med skjutsbonden.
Det är åtminstone ganska vanligt inom vissa provinser att resande af lägre klassen begagna sig deraf, och så vidt jag har mig bekant har icke någon gästgifvare ifrågasatt att ju sådant varit deras lagliga rätt.
Här är nu fråga att utsträcka samma rättighet äfven till fångskjutsen, och dä derigenom påräknas en icke obetydlig besparing för statsverket, sä har det embetsverk, hvaraf jag är medlem för icke långe sedan gjort hemställan derom till K. M., ehuru troligen icke något beslut i anledn. deraf ännu blifvit fätladt, men det kan under sådana förhållanden icke skada att äfven R.
St. nu besluta detsamma.
Jag får således anhålla ora bifall tiil betänk.
Det är en väsendtlig skilnad emellan de aftal som frivilligt träffas emellan den resande och den skjutsande eller detta åliggande att den skjutsande skall nödgas tillåta 2:ne personer, utom sig sjelf, alt åka eftei hästen.
Det är sant att han kan medfölja sjelf emot bekommande af gängpengar, men i sådant De 11 25 Juli. 213 fall skulle tvä personer få rättighet att fåidas efter en häst, hvilket står i fullkomlig strid emot nu gällande princip i afseende på skjuts.
Om entreprenad uppgöras ang:de skjutsen så låler det sig visserligen göra, att med entreprenören aftala så, att 2 personer kunna fara efter en häst emot erläggande af gångpengar eller tillägg af halfva skjutsen; men ali stadga det såsom princip äfven för det fall, då tångarne transporteras med vanlig skjuts tror jag för min del icke går an.
Jag kan nemi. för min del icke påminna mig, och jag betviflar pä del högsta att i den gällande lagstiftningen ang:de skjutsen, finnes stadgadt, alt de skjutsande äro pligtige alt medgifva att tvä personer färdas efter en häst.
Tvertom stadgas del bestämdt att icke mer än en person får färdas efter en häst och att den skjutsande alltid har rättighet att medfölja sin häst.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå att skjutsordningen är en särskild förordning som icke tillhör vår allmänna civillag, och att genom äldre stadganden och nyare författningar olika personer haft sig älagdt att bestrida skjuts vid durch-marscher och för resande, hvartill orsaken lärer fä sökas deruti att de saker som medföras vanligen uppgår lill den tyngd, som är afsedt att en resande bör fä medtaga, nemi. 1 Sk3I.
Nu hafva fångar icke med sis några sådana der kistor eller någon packning, och således är förhållandet med dem helt annat än med vanliga resande.
I alla tider har det varit stadgadt att man skall hafva rättighet att färdas med ridsadel och skjutshäst, men derföre är det icke stadgadt att man skall hafva en annan ridhäst lill bredvid sig såsom ordonnans, utan då belalas gångpengar ål den som skall hemta hästen.
Då tvenne resande åka efter en häst skola de äfven betala gångpengar till den skjutsande, hvilket nu äfven blifvit föreslaget att tillämpas vid fångskjuls; och jag kan för min del icke finna någon olägenhet af, ali R.
St. fatta ett sådant beslut, ankommande det sedermera på K.
M. att derpå göra afseende.
De nu ang:de gäslgifvareskjutsen gällande författningar medgifva ingalunda rättighet för tvenne resande att färdas efter en häst, med skyldighet för den skjutsande att taga gängpengar.
Denna skyldighet eger endast rum i det fall att den resande rider, och förmodligen har della tillkommit med afseende pä omöjligheten att dä lemna den skjutsande plats pä åkdonet.
Således lärer deraf icke någon ledning kunna hemtas för bedömandet af förevande fråga.
Då emedlertid ostridigt, är att K.
M. eger laglig rätt att i detta ärende efter sig företeende omständigheter lagstifta, särdeles om K.
M. ethelle en un derdånig framställning i ämnet från R.
St. och då det är nogsamt bekant att fångförare, när endast en fånge transporteras, ofta nog begagna sig af en häst men icke dessmindre laglikmätigt uppföra i räkningen skjuts för tvenne hästar, och således, om de äfven betala gångpengar till den skjutsande, erhålla icke så obetydlig vinst 214 Den 25 J uli. af detta sätt att färdas, så synes det mig vara ganska lämpligt att R.
M. med en sådan und. anhållan som här är i fråga, pä det att Staten må i sin kassa få behålla den bebesparing, som eljest kommer fångförarne till godo; hvarföre jag tillstyrker bifall till förevar, förslag.
Jag tror att tvekan som nu har uppstått emot bifall till delta förslag uppkommit deraf att Utsk. begagnat ordet ”gängpengar”, hvilket ehuru det brukas allmänt, likväl icke förekommer i författningen ang:de resande som åka, möjligen ang:de resande som rida.
Författningen innehåller visserligen, pä sätt hår blifvit nämnt, rättighet för den skjutsande att medfölja på den resandes åkdon, men den stadgar äfven att dä tvenne resande, utom skjutsbonden, färdas efter en häst, så betalas för 1|.
Nu är det väl billigt att den som transporterar fångar har samma rätt som resande i allmänhet.
Jag skulle derföre tro att om någon otydlighet finnes i betänk., så skulle den hjelpas dermed att orden ”gångpengar” förändras till på sätt för resande i allmänhet är stadgadt; hvarpå jag anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propus.
Jag tror att om ett sådant stadgande blir infördt, som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, så skulle det för skjutsande blifva mera svårt att förstå än det som Utsk. här har föreslagit.
Då det i öfrigt är K.
M. som utfärdar författningen sä torde den term, som anses lämpligast, komma alt väljas.
Om de uttryck skulle användas som Gr:n föreslagit, sä skulle mången tro att de skulle skjutsa fångförare alldeles så som enskilte personer, och dä fordra de ovilkorligen att det skall lagas två hästar om tvä personer skola vara med.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende pä Utskms förevar, utlåt, blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag å Utskms hemställan, dels ock af Gr.
Lagerbjelke, att de deri förekommande orden ”betalning endast för en häst må erläggas” mätte utbytas mot ordalagen ”betalning må erläggas på sätt för resande i allmänhet är stadgadt”.
Härvid anmälde sig och yttrade Gr. Sparre: 1 händelse Hr Gr. o. Landtm, så fattat min mening ali jag önskat afslag ä betänk., sä har Hr Gr. o. Landtm, icke rätt uppfattat min mening, hvilken blott åsyftade att i afseende pä vanlig gästgifvarskjuts det stadgandet, hvarigenom den skjutsande skulle åläggas alt med en häst skjutsa 2 personer emot gängpengar, skulle utgå.
I afseende pä entreprenadskjuts har jag yrkat bifall och önskar att detta stadgande mätte antagas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han således måtte hafva missförstått Gr.
Sparres förslag, och att, vid det nu af Gr.
Sparre upplyste förhållande, att han yrkat afslag endast ä första delen af Utskms hemställan, och önskade bifall å sednare delen, rör:de befallning till Konungens bef:de att uppgöra entreprenaden om fån - Den 25 Juli. 215 gars forslande, afslag å Utsk:s utlåt, i dess helhet ej vore ifrågasatt.
Uppå sedermera framslälld propos. blef Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskins utlåt.
Nio 39 af R. o. Ad. bifallet.
Upplästes till justering och godkändes nedannämude från Exped.Utsk. inkomne förslag till R.
S(:s tind. skrifvelser till K. M. Nio 145, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser m. m.; N:o 146, ang:de ersättning åt boställsinnehafvare för deltagande i vattenaftappnings- eller sjösänknings-företag; N:o 147, angide ändring i nu gällande Exped.-taxa; samt N:o 148, i anledn. af gjord framställning om Calmare laus fördelning i 2:ne.
Anmäldes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne mern. och utlåtm, nemi. från Constitutions-Utskottet:
Nio 29, med utlåt, i anledn. af återremiss från 3:ne Stånd å mern.
Nio 21, innehållande förslag till ändringar och tillägg i 56 och 81 §§ R.Fin m. m.; Nio 30, med voler:s-propos., i anledn. af ett Stånds vägran alt förena sig med de öfriga Stånden om antagande af de förslag Coust.Utsk. i mern.
N:is 24, 25 och 26 framlagt; Stats-Utskottet:
Nio 259, med öfverlemnande af förslag till lista afdelmn utaf det nya reglementet för riksg:s-kont.; N:o 269, angide verkställd omröstning, i anledn. af Riks Sl:ns skiljaktiga beslut, röride inlösen för Statens räkning af fram lidne canslirådet Sundels manuskript-samlingar; N:o 270, angide verkställd omröstning, i anledn. af Riks
Sl:ns skiljaktiga beslut, ronde ifrågastäldt statsanslag för armeens pensionskassa; N:o 271, angide verkställd omröstning, i anledn. af Riks Stms skiljaktiga beslut, ronde ifrågastäldt låneunderstöd till reparation å Linköpings domkyrka; Nio 272, angide verkställd omröstning, i anledn. af Riks St:ns skiljaktiga beslut, ronde arrendet för kronosäleriet Boda; N:o 273, i anledn. af väckt motion om anstånd med återbetalningen af det för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn under 1840 och 1841 årens riksdag beviljade lån; Nio 274, angrde löneförhöjning för bokhållaren samt kammar- och husdrängarne vid riksg:s-kont.
Nio 275, angide ytterligare inkomne ansökningar om riksgäldssedlars inlösande; Stats- och Bevil nings-Utskolten:
N:o 62, angide vissa ifrågaställda förändringar i beskaltningsväsendet samt uppbörds- och redogörelse-verket; 216 Den 25 Juli. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Utsk:n: N:o 11, lill följd af återremiss i vissa delar af sammansatta Utskms mern.
N:o 10, i anledn. af RiksSl:ns olika beslut, ang:de grunderne och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin.
Jag anhåller vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, och R. o.
Ad. att det nu snart upplästa betänk. ifrån Slats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.lJ(sk:n måtte ställas först på listan i morgon.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansäge Bevilln. -, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms mern.
N:o II, böra uppföras främst å föredragms-listan för morgondagen.
Slutligen anmäldes och bordlädes ett från Exped.Utsk. inkommit. mern.
N:o 12, i anledn. af Ii. R. o. Ad:s beslut, rör:de skrifvelseförslaget N:o 103. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 10 e. m.
Onsdagen den 26 Juli 1848.
Justerades 9 prot.-uldr. för gårdagens plenum.
Då StatsUtsk:s betänk, uti skattejemnkningsfrågan i Lördagens plenum för andra gången bordlädes, förklarade R. o. Ad. sig vilja i denna dagens plenum närmare bestämma, huruvida samma betänk, borde nu lill öfverläggning förekomma.
I anledn. häraf får jag fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att förstärkt StatsUtsk. hade sammanträde Måndags förmiddag, hvarefter åtskilliga andra Utsk. hade sammanträden sednast i går pä f. m. och på e. m. var pleuum inom alla RiksStm; samt att R. o. Ad:s ledamöter sålunda saknat lid, att taga närmare kännedom om ifrägavar. betänk., och än mindre alt göra det på ett sätt, att man nu kan vara beredd, att i detta ämne fatta beslut.
Således och på det att man må kunna bereda sig på afgörandet af della vigtiga ärende på samma gäng man i Den 26 Juli f. m. 217 und. går K.
M:s önskningar i afseende på riksdagens snara afslutande till mötes, vågar jag anhålla, att R. o. Ad. måtte besluta ett uppskof med föredragningen af detta ärende åtminstone till nästa Lördag, hvarigenom man vinner 2:ne dagar för att genomgå betänk, och om- saken förskaffa sig den kännedom, som erfordras för alt fatta ett moget beslut.
Georg, förklarade sig häruti instämma.
Jag instämmer med den siste värde talaren; och enär R. o. Ad, beslutat, att StatsUtsk:s betänk., angide jernvägarne, skall uppföras främst på föredragmslistan för Lördagens plenum, och riksdagens snara afslutande fordrar, alt alla ärender som hafva gemenskap med Statsregleringen, och äro af den beskaffenhet, att de böra afgöras före riksdagens afslutande, så får jag hemställa, om Ståndet icke skulle finna skäligt, alt låta ifrågavar. betänk, uppföras sist på föredragn:s-listan för plenum nästkommande Lördag.
Uppå härefter framställde serskilde proposir, beslöts, att med pröfningen af SlatsUtskis utlät.
N:o 242, skulle anstå lill nästkommande Lördag, äfvensom att detta mål skulle uppföras sist å föredragn:s-lislan för nämnde dag.
Justerades pleni-prot:n för d. 28 sisth Juni f. och e. m. Frih. Tersmeden, Wilh.
Vid min ankomst i detta plenum har jag låtit mig berättas, hurusom R. o. Ad., på Hr von Hartmansdorffs framställning, beslutat, att StatsUtsk:s betänk.
N:o 242, ang:de skaltejemnkningen skall uppföras sist pä föredragms-listan för plenum nästkommande Lördag.
Om sä är förhållandet, får jag mig reservera.
Enär det för plenum i dag utfärdade anslag innehåller, alt vid början af delta plenum val till en Suppleant i riksg:s-kont. skulle försiggå, kunde jag icke föreställa mig, att före detta val, något annat än protokolls-juste ring kunde förekomma, och jag tror, alt de flesta Ståndets ledamöter, sora vid fattandet af det ifrågavar. beslutet, icke varit tillstädes, delat min åsigt.
Utom den vigt, skattejemnkningsfrågan i sig sjelf innebär, inverkar den på statsregleringen i dess helhet, enär, såsom R. o. Ad. behagade erinra sig, de indelta räntornas belopp ännu icke är bestämdt af R.
St., utan skall, enl. Stats Ulsk:s af 3:ne
Stånd bifallna förslag, uppskjutas till dess frågan om skattejemnkningen blifvit afgjord.
Det är äfven i det hänseende nödvändigt, alt denna fråga blir afgjord, som riksdagen med stora steg nalkas sitt slut, och det hade sålunda varit af vigt att StatsUtsk-.s ifrågavar. betänk, blifvit i dag afgjordt, helst i talmans-conferensen blifvit öfverenskommet, att detsamma skulle å denne dag till pröfning inom RiksStm företagas.
Jag får såle - 218 Den 26 Juli f. m. des på dessa skäl i Ståndets prot. nedlägga min alfvarliga protest emot Ståndets nu fattade beslut.
Tersmeden och får tillägga, att då, såsom han yttrat, det för detta plenum utfärdade anslag tillkännagaf, alt, vid början deraf, val till suppleant i riksg:s-kont. skulle förrättas, det var mig högst oväntadt, att före delta val något annat ämne kunde förekomma.
Det var mig destomera oväntadt detta Ståndets tillgörande, som Ståndet förut bestämdt, att skattejemkningsfrågan skulle å denna dag till pröfning företagas, och jag hade trott, att, då riksdagen nalkas sitt slut, man skulle velat påskynda, men icke fördröja ärendernes afgörande.
Jag anser mig derföre äga fullkomlig anledn. till den förmodan, att, sedan betänk, blifvit 2 gånger bordlagdt, och man icke destomindre ytterligare uppskjutit dess företagande till ett annat plenum, man i sista rummet ä föredragningslistan uppfört detsamma just derföre, att det icke skulle förekomma den dagen eller åtminstone icke förr än sent på aftonen och dymedelst möjligen vinna ännu ett uppskof.
Jag kan icke inse detta par surprise tillkomna beslut annorlunda än som ett ohöijdt försök alt vilja fördröja frågans afgörande, hvilket icke kan vara annat än oväntadt, då K. M. å gårdagen gifvitsin önskan tillkänna, att riksdagen måtte, så fort som möjligt, afslutas, hvilket dock icke kan ske förr, än denna fråga blifvit afgjord, och sålunda åstadkommes en förlängning af riksdagen, tvertemot K. M:s önskan.
Jag nedlägger i St:s prot. min alfvarsamma reservation emot Ståndets beslut.
Afven jag anhåller, att fä förena mig med Frih.
Tersmeden och Hr Sandströmer.
Jag erkänner, att det är mitt fel, att icke hafva på klockslaget inställt mig i plenum, för alt höja min röst emot det beslut, som genom öfverrumpling blifvit tillvägabragt; men jag litade på den kända dagordningen, har alltid gjort det och hoppas hädanefter äfven kunna göra det.
För mig återstår nu endast, att i prot. nedlägga min reservation emot Ståndets fattade beslut.
Endast den, som sjelf känner sig mägtig att begagna oädla motiver för sina handlingar, kan, lika med Hr Sandströmer, tillåta sig, att emot ledamöter af ett RiksStånd framkasta en sådan tillvitelse, som den, att man haft för afsigt att öfverrumpla och missleda Ståndet genom sina framställningar.
En tillvitelse af denna art hade jag dock icke väntat mig inom detta hus, ännu mindre från en Konungens rådgifvare och jag anmäler härmedelst min protest mot detta hans otillbörliga förfarande.
Det är en obestridlig rättighet för hvarje ledamot af delta Stånd alt i plenum och pä sätt Ridd.Ordn. föreskrifver, från sin bänk yttra sig öfver hvarje ärende som lagligen kan utgöra föremål för Ståndets öfverläggningar, samt så väl derom som ang:de föredragningssättet, framställa de förslag, hvartill han kan finna sig befogad.
Om då en eller annan ledamot
Den 26 Juli f. m. 219 icke behagar komma tillstädes när en fråga väckes, uti hvilkens utgång han i mer eller mindre mån är intresserad, så blir det hans ensak, utan att de tillstädesvarande äro förbundne, alt derå fästa afseende eller att för hans skull uppskjuta frågans behandling; och det är då högst otillständigt af en sådan ledamot, att, i harmen öfver sin försummelse, framkasta beskyllningar, hvilka endast från en oren källa kunna hafva sitt ursprung.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då 3:ne af de ledamöter, som nu yttrat sig, åtminstone antydt, att det uppskofs beslut, som R. o.
Ad. i dag fattat, skulle hafva tillkommit utom formerne, enär å anslaget till dagens plenum varit utsatt, att val af en Suppleant för Fullmäktige i riksg:s-kont. skulle förrättas i början af detta plenum, toge sig friheten nämna, att då anslaget icke innehållit att plenum komme att börjas med detta val, samt det vid enahanda förhållande alltid varit brukligt, att prolocollsjusteringar samt, derest Hr Landtm, icke misstoge sig, äfven från Exped.Ulsk. inkomne förslag till und. skrifvelse!', eller med ett ord sådane preliminära hemställanden, som icke varit upptagne på föredragn:s-listan, blifvit företagne innan valet förekommit, Hr Landtm, trott att icke något hinder varit för
Ståndet att före valets företagande fatta beslut i afseende på en sådan fråga, som endast rörer Ståndets arbetsordning eller tiden för ett ärendes afgörande.
Hvad åter anginge, alt ett beslut i Talmans-conferensen skulle blifvit faltadt derom, att ifrågavar. ärende skulle hos alla RiksSlm förekomma i denna dags plenum, så hade visserligen inom Talmans-conferensen den mening blifvit yttrad, att nu innevar. dags plenum vore en lämplig lid för delta ärendes företagande i alla RiksStm, men något beslut till bestämmande af tiden då ärendet skulle förekomma, hade icke inom Talmansconferensen kunnat fattas, emedan detta vore beroende på RiksStm; och att i dag ett beslut ang:de uppskof med ärendets afgörande skulle ifrågakomma, torde icke för många af Ståndets ledamöter kunnat vara oväniadt, då R. o. Ad., när beslut i Lördagens plenum fattades om uppskof med pröfningen till i dag, särskildt förbehöll sig rättighet, att i dag pröfva huruvida ett ytterligare uppskof kunde erfordras; hvilket beslut äfven i R. o. Ad:s prot. vore uppfattadt.
Jag är förekommen genom den utredning af ämnet, som Hr Gr. o. Landtm, behagat göra.
Jag vill derföre endast tillägga, att när man önskar uppskjuta afgörandet af ett betänk., som är pä föredragn:s-listan uppfördt, bör fråga derom väckas förr, än betänk, förekommer till föredragning, emedan detsamma i annat fall måste till pröfning företagas, enär det, såsom ifrågavar. mål, varit 2;ne gånger bordlagdt.
Jag förenar mig med de Hrr, hvilka protesterat mot den oordning, som, i fråga om ärendenas föredragning, här i dag förelupit.