Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid universiteten inträffar det nu ganska ofta, att då en mer eller mindre lycklig examen vida mer beror på lexläsning än på studier och verklig kunskap, på ett godt minne mer än på ett klart hufvud, med håg och kärlek för vetenskapen, lärosalarne ofta stå tomma och föreläsningarne mera paradera i katalogerna och på svarta taflan än i verkligheten, emedan de studerande anse sig kunna utan afsaknad undvara desamma och i stället plugga i sig s. k. kollegier.
Att sådant skal! leda till både ett lösaktigt och ytligt vetande hos de studerande och till sjelfva vetenskapernas förfall, är obestridligt, om än ett och annat lysande undantag kan i detta hänseende citeras äfven från våra nuv:de universiteter.
Också har erfarenheten visat att det är särdeles svårt att finna lämpliga aspiranter till lärareplatser både i Upsala och Lund, då deremot våra förnämsta vetenskapsmän sjelfmant utöfva sin verksamhet i hufvudstaden,—-ja inom en och annan fakultet vid universitetet står det i dessa hänseenden alltför bedröfligt till.
En talare på bänken, Hr Ehrenheim, har visserligen uppgifvit, att under de sednare åren våra universiter i flera hänseenden gått framåt och höjt sig.
Sådant vill jag ej bestrida; men orsaken till detta förhållande ligger just deruti, att först under sednare tiden allvarsamma anmärkningar blifvit framställda mot den gamla slentrianen vid Dsn 20 April.
599 universiteten; att deras tillvaro blifvit så till sägandes hotad, med ett ord att de blifvit hållna i schack, t. ex. genom motionen om universitetens flyttning, striderna om Carolinska institutet m. m. l)et är denna agitation, som utan tvifvel kraftigt bidragit till den större lifaktigheten och den vunna förkofran, på samma sätt som med våra industrialster, hvilka under prohibitionssystemet stodo nästan stilla, men, sedan den fria handelsprincipen gjort sig gällande, utvecklat sig till allt större och större fullkomlighet.
Jag frågar om det just vore skäl i att nu låta en agitation upphöra, som visat sig hafva haft en så välgörande inflytelse på universiteten och om man fördenskull icke borde åtminstone hålla frågan öppen genom en utredning som väl aldrig kunde skada ; och då man är van att från representationens sida af regeringen begära utredning af en hop ganska obetydliga förhållanden, innan R.
St:r derom fatta sitt definitiva beslut, synes det vara höjden af intolerans att neka en sådan utredning i en fråga af så hög vigt för samhället, som den nu ifrågav:de om hufvudstadens förseende med ett universitet.
Jag tillstyrker således bifall till den af Borgare-St. beslutade urul. skrifvelse i ämnet.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o.
Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utskds ifrågv:de Betänk., dels af Gr. von Rosen, att R. o. Ad., med afslag å samma Betänk., skulle, lika med Borgare-St., besluta en und. anhållan till K. M., att K.
St:r vid nästa riksdag framlägga en utredning, huruvida samt med hvilken kostnad och hvilka åtgärder ett universitet må kunna anläggas i hufvudstaden, vare sig genom inrättande af ett nytt sådant eller genom flyttning af det, som nu finnes i Upsala; och dels slutligen af Gr.
Anckarsvärd, att R. o. Ad. måtte för sin del besluta, det R.
St:r skola hos K. M. i und. anhålla, att K. M. i Nåder täcktes, genom sitt Ecklesiastik-Dep:t, låta sammanfatta de erforderliga åtgärderne för universitetets förflyttning från Upsala till Stockholm, jemte de approximativa härmed förenade kostnaderne, för att vid näst instundande riksdag af R.
St:r kunna tagas i öfvervägande, såsom en oundgänglig ledning för deras omdöme.
Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskds Betänk., hvartill svarades många ja, blandade med nej, sedermera propos. på afslag derå och antagande af Gr. von Rosens förslag, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja, och ytterligare propos. på afslag å Betänk:t samt bifall till Gr.
Anckarsvärds förslag, hvilken propos. besvarade* med mångå nej jemte några ja; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utskds Betänk, gjordes, och då dertill svarades starka ja, blandade med nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande» « 00 D«n 20 April.
Sedan votering blifvit begärd samt R. o. Ad., uppå Hr Gr:s o.
Landtnäs framställning, beslutat, att kontra-proposm vid voteringen skulle innehålla afslag å Betänk:t samt antagande af Gr. von Rosens ofvan omförmäldte förslag, uppsattes och justerades följande voter;s-propos.: »Den, som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskrts Betänk, N:o lil, i ani. af väckta motioner om Upsala universitets förläggande till hufvudstaden, röstar Ja { den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår B. o. Ad. ifrågav:de Betänk, och beslutar, lika med Borgare-St., en und. anhållan till K. M., att K.
St:r vid nästa riksdag framlägga en utredning, huruvida samt med hvilken kostnad och hvilka åtgärder ett universitet må kunna anläggas i hufvudstaten, vare sig genom inrättande af ett nytt sådant eller genom flyttning af det, som nu finnes i Upsala.»
Ja — G8.
Nej — 34.
Hr Sandströmer, Albert:
Jag får på det högsta reservera mig mot det beslut, hvarigenom R. o. Ad. förvägrat en utredning af en fråga, som jag anser vara för fäderneslandet och hufvudstaden af aldra största vigt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m.
Den 22 April. 601 Onsdagen den 22 April 1863.
Justerades ett prot,-utdrag för den 20 dennes.
Sandels, Samuel August:
Hindrad af vigtiga angelägenheter att längre i hufvudstaden qvarstadna, anhåller jag vördsamt hos R. o.
Ad. att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ordförande i RiddarhusUtsk :t.
Till denna anhållan lemnade R. o. Ad., uppå framstäld pro pos. , sitt bifall.
Upplästes ett utaf Hr Gyllenram, Henrik, inlemnadt Mern. af följ:de lydelse:
Hå min närvaro påkallas inom det mig nådigst anförtrodda län, anhåller jag vördsamt att, med fortfarande riksdagsmannarätt, få afsäga mig att vara ledamot utaf Höglofl. Banko-Utsk:t.
Sedan R. o. Ad. jemväl härtill samtyckt, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Ståndets Hrr Elektorer att utse en ledamot i BankoUtsk:t efter Hr Gyllenram och en ledamot i Riddarh.-Utsk:t efter (ir.
Sandels.
Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i Stats-IJtsk:t efter N:o 193 Hr Bäck i Finland, fullm.
Leijonhufvud, Broder Abraham; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1708, Hr von Walden, fullm.
Hr Blomstedt, Carl Reinhold.
Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i Bevilln.-Utsk:t efter N:o 59 Frih. Rålamb.
Sigfrid; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 110, Frih. Taube, Carl Elvert Bernhard.
602 Dea 22 April.
Öppnades TIrr Elektorers lista vid val af två ledamöter i Alim. Besv.- och Ekon.-Utsk:t efter N:o 140 Gr.
Björnstjerna, Carl Magnus Ludvig, och N:o 223t Hr af Burén, Diedrik Pontus; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 107, Gr.
Klingspor, fulltn.
Piper, Charles Emil; » 2075, Hr af Huss, fullm.
Hr Törnebladh, Carl Ottomar.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att, sorn en suppleantplats i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t blifvit ledig efter Hr Törnebladh, Carl Ottomar, hvilken blifvit utsedd till ledamot i samma Utsk., finge Hr Gr. o. Landtm, anmoda R. o. Ad:s Hr Elektorer att vid deras nästa sammanträde välja en suppleant i tneranämnde Utsk.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts den 11 och 15 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 32, ang:de förändrad organisation af R.
St:s Bank, samt inrättande af en särskild affärs bank. l:sta punkten.
I det förslag till förändrad organisation af Riks-Banken, som detta Betänk, innehåller, återfinner jag ined nöje flere af de idéer, som min motion innehåller, såsom att åt K.
M. skulle inrymmas delaktighet i Bankens styrelse, att förvaltningen af dess affärsrörelse skulle anförtros åt en särskild styrelse, i hvilken, jemte de af R.
St:r utsedde fullmäktige, äfven andre, med kunskap i bankväsendet försedde män kunde insättas, äfvensom att fastighets-belåningen borde från Riks-Banken skiljas.
Deremot har Utsk:t ej velat godkänna min åsigt att tillfälle skulle lemnäs åt enskilde medborgare att ingå såsom delegare i banken — hvilket jag för min del ansett såsom det vigtigaste mom:t i min organisationsplan.
Icke heller har Utsk:t beredt tillfälle till pröfning af den del utaf motionen, som afsåg, att, i sammanhang med Riks-Bankens reorganisation, åstadkomma ernåendet af ett mål, som så länge och ifrigt önskats: införandet af ett inhemskt fondsystem.
Anledningen dertill att Utsk:t afstyrker bifall til! motionen, uppgifves vara att i densamma förutsattes nödvändigheten att åvägabringa en ändring i 72:dra §:u R. F., och att ernåendet häraf skulle vara med tidsutdrägt förenadt.
Att så skulle komma att inträffa, är väl gifvet, men för min del kan jag icke förstå, huru förhållandet kan anses ändradt i afseende å såväl Finans-komiténs förslag, sorn det af Utsk:t nu framställda.
Begge afse ju att inrymma åt K.
M. deltagande i bankens styrelse; och då Utslct förutsätter att R.
St:r ensamme skulle ega och ansvara för så väl den afdelning, sorn borde kallas R.
St:rs Bank, och den som er bolle benämningen Sveriges Bank, måste väl det hela betraktas såsom en bank, fastän med 2:ne afdelnin - Den 22 April. gar.
Efter min förmening borrie således sistnämnde begge organisationsförslag, af samma skäl som mitt, erfordra ändring i 72:dra §:n R. F.
Då jag emellertid har mig bekant, att detta Betänk., som redan förevarit i två Stånd, utan att Talmännen i dessa Stånd ansett sig böra af sådan anledning vägra propos. å Betänk:t, och jag vid sådant förhållande ej anser mig ega skäl att till Hr Gr:s och Landtrms bedömande hemställa, huruvida propos. grundlagsenlig! kan ega rum, får jag inskränka mig till att yrka i afseende å denna punkten återremiss, på det att Utsk:t måtte taga i betraktande min motion i hela dess vidd; förbehållande mig att vid föredragning af öfrige punkter få framställa de anmärkningar emot Utsk:ts förslag, hvartill jag kan finna inig befogad.
Hr Mannerskantz, Carl Asel:
Då syftemålet med Hr Åkermans motion alldeles fullkomligt öfverensstämmer med mina åsiater, att nemi. det enda rätta och fullt nöjaktiga sättet att åstadkomma en reorganisation inom R.
Stms Bank är att, genom intagande af enskilda delegare i banken, ställa densamma i ett annat förhållande än den hittills har varit och hvarigenom des* förmåga att uppfylla sina förbindelser, skulle ökas, oså får jag instämma i det yrkande på återremiss, som Hr Akerman har framställt.
Hvad Utsk:t har framställt, är en försämring af det, som Finans-komiléen föreslagit.
Jag anser det äfven vara mindre godt än det af Hr Akerman afgifna förslag, emedan Utsk:t just har tagit bort det, som måste vara hufvudsaken i hvarje reorganisationsförslag. och som innefattar någon väsendtlig förbättring, nemi. enskildas intagande i banken både såsom aktiegare och styresmän.
Jag kan således, för min del ej finna någon annan skillnad vara meilan Hr Åkermans oon det af Finanskomitéen framställda förslag, än att, genom det sednare, man har velat, medelst undvikande af,en grundlagsförändring, söka åstadkomma detsamma som Hr Åkerman åsyftat, Ivan nu det icke låta sig göra att pä denna vägen vid denna riksdagen komma till det önskade målet, så önskar jag aft Banko-Utslct åtminstone måtte taga i betraktande den del af Hr Åkermans motion, som innefattar en ändring i grundlagen, på det att man på någon väg måtte komma till det åsyftade målet, hvilket, efter min tanka, det är högst angeläget att. vinna, emedan, i den mån våra förbindelser med utlandet blifva alltmer invecklade, det icke går an att hafva en bank med den organisation, sorn R.
St:rs för närvule eger.
Då det är ett af de mest oeftergifliga samhällsbehof att så fort som möjligt söka få någon förändring häri, måste man, ifall ändamålet ej kan vinnas på den ena vägen, söka det på den andra.
Jag får anhålla 0111 återremiss derföre, på det att Fnauskomitéens förslag ang:de enskilda delegares intagande i banken må komma under Utsk:ts förnyade pröfning.
Det är visserligen möjligt att det icke leder till något resultat, enär 2‘.ne
Stånd 604 Den 22 April. redan i frågan fattat beslut; men då det ännu ej är kändt hvad beslut det 3:dje Ståndet fattat, finnes ännu någon förhoppning om att frågan skall kunna vid denna riksdagen vinna någon lösning.
Hr Lagergren.
Anders: i likhet med de båda sista talarne yrkar jag på återremiss.
Ehuru det är nödigt att göra en grundlagsförändring, på det att K.
M. skulle kunna hafva ett ord med i afseende på bankens organisation, tror jag likväl ej sjelfva saken vara hjelpt dermed.
Jag anser nemi. att banken aldrig kan få någon solid kredit annat än genom att ur 72:dra §:n R.
F. det stadgande borttages, som tillkännagifver, att vårt land iiar två slags mynt, det ena silfver, det andra papper.
Då hela verlden vet att papper ej är mynt, kan ju banken aldrig få kredit.
Den kan visserligen hafva kredit så länge som allmänheten kan få silfver; men så snart denna säkerhet vacklar — och detta har inträffat mer än en gång — är det ock slut med krediten.
Enligt min tanke bör således antingen hela den sista punkten af 72:dra §:n utgå, eller ock, för att göra båda punkterna oskadliga, i stället gifvas §:n denna redaktion: »R.
St:r kunna få rättighet att utgifva sedlar».
Då hade man blott ett slags mynt; och, då alla transaktioner man och man emellan skedde med silfver, skulle, derest hinder härföre uppstode, man blott förlora hvad man förlorar i en vanlig konkurs.
Jag får instämma i den begäran om återremiss, som här har blifvit framställd.
Oaktadt jag visserligen anser Finans-komiténs förslag gå längre och kunna åstadkomma en bättre organisation än Hr Åkermans förslag, är i alla fall, enligt min tanka, det sednare förslaget af den vigt att Utsk:t bör taga detsamma i ytterligare öfvervägande i sammanhang med den andra punkten.
Att upptaga enskilda personer såsom delegare i banken, är ett bland de större mål, som vi hafva att pftersträfva i afseende på en omorganisation af bankväsendet i vårt land, emedan just en dylik åtgärd bäst kan motsvara de behof, som för närv:de förefinnas. t Gr. Hamilton, Malcolm Walter:
De fördelar, sorn, genom att upptaga enskilde delegare i banken, för densamma blifvit förespeglade, äro: l:o att banken skulle komma under allmän civillag; 2:o att bankens grundfond skulle vinna en tillökning; och 3:o att, genom det enskilda intressets inrymmande i banken, detta intresse skulle åstadkomma en mycket vinstgifvande verksamhet.
Jag har inom Utsk:t motsatt mig detta förslag, emedan jag anser att alfa dessa fördelar kunna vinnas ändå, utan att antaga förslaget.
Den 22 November. 301 detta hänseende vaknat hos allmogen sjelf, och exempel, liknande den genomförda planen, felades icke.
Uti Dalarne och de öfre provinserna, hvarest brist på frälse-egendom befanns, och då motstånd möttes hos Adeln, hvilken satte sig enstämmigt deremot, och med dem följde flera landskap, företogs blott afgörandet inom de orter, hvilka vid landskapsmötena ingått deruppå; detta hade till följd, att inom några få år antogs samma kontrakt af alla landskapen och Adeln.
Sålunda blef hela verket på 9:de året fullbordadt.
Med hvarje år inträder nu mera, efter mitt omdöme, vissheten, att detta verk skall betrygga landet såsom den yppersta stam för bildandet af nationalförsvar tillhopa med Beväringen från närmast bekanta orter, som känna hvarandra, samt att detta sålunda icke har sin like i hela Europa, då landet vill och kan anskaffa medel till deras behöriga öfning och exercitie-skolor.
I öfrigt förenar jag mig i allt hvad Hr Nordenfelt yttrat härom, med reservation mot yttrandet, att bonden skall sjelf utgå, då karl felades för numret, emedan detta undfallit mitt minne.
Uppå härefter framställd propos., blef Erih.
Stjernstedts förevande motion, jemte de i ani. deraf afgifne yttranden, remitterad till Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. Föredrogs Frih.
C ed erströms, Anders, d. 19 dennes på bordet lagda motion, ang:de sammanföring af åtskilliga, Irsta hufvudtiteln tillhörande anslag.
Enär den hufvudtitel, hvarom den nu ifrågavar.de motionen handlar, hör till det Departrt, för hvilket jag har den äran att vara föredragande, anser jag mig icke vid detta tillfälle böra underlåta att yttra några ord om samma motion.
Dervid måste jag likväl bekänna, att jag befinner mig i någon villrådighet, huru motionen rätteligen bör upfattas, antingen den blott åsyftar en förändring i formen för deål:sta Hufvudtiteln upförda anslagens utgående, eller om den, jemte en sådan formell förändring, tillika innefattar ett bestridande af den föreslagna tillökningen i samma hufvudtitels anslagssummor.
Att motionärens afsigt icke är den sistnämnda, tror jag mig likväl böra förutsätta, då jag tager i betraktande hvad han i slutet af motionen yttrar, och jag gör detta så mycket heldre, som det skulle förefalla mig och säkerligen, med få undantag, äfven hvarje annan högst oväntadt, om man skulle vilja motsätta sig upfyllandet af ett behof, hvars behörighet jag förmodar att ingen, under hvad synpunkt som helst, lärer kunna förneka, och som tillhör en Hufvudtitel, der de hufvudsakligaste anslagen qvarstå vid samma belopp, som för mera än 30 år sedan bestämdes, oaktadt omständigheterna, dels i allmänhet, dels särskildt, med hänsigt till denna Hufvudtitel, äro så väsendtligen olika mot hvad de då voro.
Då jag således anser mig böra antaga, att motionen endast afser en förändrad upställning af ifrågav:de Hufvudtitel, anhåller jag, att i korthet få yttra min åsigt om den sålunda upfattade motionens tjenlighet. 302 Den 22 November.
Hvad då först vidkommmer motionärens yrkande, att de ä Hufvudtiteln upförda personnella anslagssummorna skulle sammanföras under några få upgifna rubriker, så får jag fästa upmärksamheten derå, att en sådan förändring, långt ifrån att medföra några fördelar, tvärtom skulle vara förenad med åtskilliga bestämda och lätt insedda olägenheter.
Motionären medgifver nemi. sjelf, att, med fästadt afseende å beskaffenheten af dessa anslag, någon nedsättning af den summa, som för Konungens Hofhållning en gång blifvit beviljad, icke gerna kan ifrågakomma.
Men det torde då ej undfalla Eder, Mine Hrr, att om den af motionären framställda principen antages, så skulle, derest Hofhållningens hufvudsumma en gång vore bestämd efter de behof, som vid detta tillfälle förefunnos, men dessa behof, genom någon förändring inom den Kongl. Familjen, förminskades, en sådan händelse ändock icke, enl. den nyssnämnda regeln, föranleda till någon jemkning i Hufvudtitelns anslag, utan denna qvarstå oförändrad.
Sådant vore ju dock uppenbarligen en misshushållning, hvilken så lätt, och utan all förnärmelse af de höga personerna, kan förekommas, blott man bibehåller den nu var: de upställningsformen, då det är tydligt, att om ett behof försvinner, så uphör i och med detsamma det anslag, som derför är afsedt.
Den ifrågasatta förändringen liar dessutom äfven en annan olägenhet, som visserligen icke under nuvar:de förhållanden existerar, då Konungafamiljens
Chef jemväl är familjens fader, så att Konungahuset blott utgöres af Konungens barn och afkomlingar, men söm i en framtid, då förhållandet möjligen kan blifva annorlunda, lätt kunde leda till svåra obehag.
Om t. ex. Chefen för Konungahuset har bröder, farbröder eller slägtingar i ännu fjermare led, och om dessa regentättens medlemmars hela ekonomiska existens skulle vara beroende endast och allenast af Chefens välbehag, så kan jag ej finna annat, än att häruti skulle ligga ett vådligt frö till missnöje och förvecklingar inom Konungaslägten, hvartill anledmna sorgfälligt torde böra undvikas.
Således synes mig förslaget jemväl ur denna synpunkt vara olämpligt.
I afseende å de materiella anslagen, hvilka äfvenledes, enl. motionärens åsigt, borde sammanföras och inbegripas under den åt H. M. Konungen anslagna hufvuösumman, bör man ihågkomma, att den nuvar:de fördelningen deraf grundar sig på R.
St:rs egna framställningar i ämnet, och att dermed otvifvelaktigt åsyftats, dels att erhålla en noggrannare kännedom af de i dessa hänseenden befintliga behofven, hvarefter anslagen närmare kunde lämpas, dels ock att i vissa fall bättre kunna kontrollera deras användande.
Det är tydligt, att för hofförvaltningen skulle det vara likgiltigt, ja måhända icke oangenämt, om summorna sammansloges, och någon noggrannare granskning af deras tillräcklighet för sitt ändamål försvårades, men om härmed verkligen vunnes någon fördel, måste jag lemna derhän.
För min del tror jag det icke, och jag anser lt.
St:rs anordning i detta hänseende vara ganska riktig, hvarigenom utan svårighet de jemkningar i de särskilda anslags-titlarne kunna ske, som af förändrade tidsomständigheter påkallas.
Och att de utgifter, hvartill ifrågav:de anslag skola användas, numera verkligen, till följd Den 22 November. 303 af stegrade priser, betydligt förökats, så att summorna blifvit otillräckliga, detta är, genom bestämda siffror, nogsamt ådagalagdt, och motionären kan derom fa fullständig uplysning, om han behagar taga kännedom af den utredning, som RiksMarskalksEmbetet i detta afseende lemnat.
Utaf hvad jag nu i korthet haft äran anföra hoppas jag att R. o. Ad. må finna, att ej någon giltig anledn. till förslagets bifallande förefinnes; och jag slutar derföre med uttryckande af den önskan, att Höglofl.
StatsUtsk. måtte lemna motionen utan afseende.
Hr af Funck, Carl Oscar, anförde följande:
Sedan Hr StatsRådet Gripenstedt yttrat sig öfver den af Frih. A. Cederström väckta motion, aug:de anslagen till Kongl.
Familjen, har jag, hvad beträffar anslagen till Ii. M. Konungen, dervid icke något att tillägga, utan får endast fästa It. o. Ad:s upmärksamhet på anslagen åt Arffurstarne.
I följd af nämnde motion, anhåller jag, att i korthet få uptaga Frih. A. Cederströms yttrande, och dervid anmärka:
Cederström, yttrar följande: »Nationens förpligtelse är, att bekosta underhållet för Konung, Thronföljare samt Enkor, som förberörde höga personer kunna efterlemna, men härmed anser jag ock nationens pligt i förenämnde afseende vara fullgjord.
Att utsträcka den vidare till öfrige medlemmar af Konungens eller Thronföljarens familjer saknar, enl. min upfattning, icke allenast all anledning, utan äfven rättsgrund.
Om Konung och Thronföljare ega enskild familj, ega lie äfven, hvad jag är öfvertygad att
De ock skola fullgöra, samma skyldigheter, hvad familjens underhåll angår, som hvarje annan familjefader vidkommer.
Det enda nationen härvid har att tillse är, att omförmälde höga personers eget underhåll är så rikeligen tilltaget, att en dylik skyldighet utan ringaste egen afsaknad af dem kan upfyllas».
1 följd af denna princip föreslår Frih.
Cederström den rättelse, »att det under rubriken HofStatsanslagen till DD. KK: FIH.
Arffurstarne anvisade belopp, 20,000 R:dr b:ko, måtte på Deras Höge Faders, H. M:t Konungens, personela anslag blifva öfverförde 1 slutet af denna motion tillägger Frih.
Cederström: »Jag har dock ingenting att invända emot att förökning kommer att ega rum, så framt en dylik anses nödig och af omständigheterna påkallad, dock att denna kommer att ske i öfver ensstämmelse med ofvan anförda principer.»
Af dessa Frih.
Cederströms principer följer: att om en summa, i anseende till II. K. H. Hertigens af Östergöthland förestående förmälning anslås, skall den äfven upföras på H. M. Konungens personela anslag.
Denna af Frih.
Cederström uttalade princip är, efter min öfvertygelse, oriktig och saknar all rättsgrund•
Rättsgrund måste följas, om det är Furste eller Stat-torpare■ Rättigheter och skyldigheter måste stå i förhållande till hvarandra.
Då Konungens makt är inskränkt och bestämd genom en konstitution, och Konungen derigenom icke lemnäs samma rätt till Sina Barn, som hvar och en annan familjefaders — kan Konungen då till alla delar hafva en familjefaders 304 Den 22 November. skyldigheter?
Reg.F:s 45 § lyder: Hvarken Svea Ilikes Kronprins och Arffurste eller Prinsar af det Konungsliga Huset hafva något LilGeding eller civilt embete; dock kunna, efter gammalt bruk, Titlar af Hertigdömen och Furstendömen dem tilläggas, utan rättighet till de landskap, hvilkas namn de bära.
Genom denna § hindras Konungen att insätta Sina Söner i civila embeten, men tillätes att gifva tomma titlar af Hertigdömen utan inkomst, hvarigenom DD. KK. HH.
Arffurstarne icke ega, i likhet med andra söner, att förskaffa sig hvad för deras utkomst är behöfligt.
Hvarje familjefaders son, som till myndige år kommen är, har full frihet, men Arffurstarne skola, efter Frih.