Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det år af sådan anledning jag anhåller, att SratsUtskottet med alfvar måtte begrunda de anmärkningar, som inom Ridderskapet och Adeln i detta afseende blifvit gjorde.
Hans Exellence Herr Grefve af Wetterftedt:
Det år blott i anledning af hvad Friherre Ankarsvärd sednast yttrat, sorn jag anhåller att få anföra några ord.
Om blotta tillvarelsen af en diplomatisk person hög eller låg, vål eller illa lönt, vore mågtig nog att förekomma krig, då medgifver jag, att diplomatiken kunde förtjena namn af undergörande.
Men då för oss, som åro Protestanter, den undergörande kraften år bannlyst ur vår Troslära, så bör den ej eller tilläggas någon Embetsbefattning, vare sig diplomatisk eller annan.
Jag medgifver, att den aktningsvärde gråhårsmannen, hvars löne belopp jag nämnde, icke förmådde aflägsna det krig, som hemsökte Sverige år 1808; jag medgifver den ännu grufligare uppoffring han måste göra, då han satte sitt namn under ett document sorn skiljde ifrån oss ett land, som han med åra hade försvarat, och under j8 års Ambassad», vid tvenne särskilta tillfållen, förekom att, af flendte - *68 D§n 5 Julii f, m. liga härar, beträdas.
Afven vid den ifrågavarande tidepunkten felades icke, å hans sida hvarken uppmärksamhet eller bemödanden att förekomma fredsbrottet.
Den dag, då grundstenen till Pettersburg feck stå ett år, var ock grunden lagd till det krig, som beröfvade oss Finnland; och uti Tillsitter fredstractaten låg den sednare krigsorsaken , hvilken hvarken en Ambassadör eller en Chargé d’Åffaire kunde afböja.
Herr Munck af Rofenfehold, Eberhard:
Afven jag år af den tankan, att man noga bör öfverväga en Nations tillgångar och förmåga, då fråga år om beviljande af anslag.
Man bör då äfven göra sig ett klart begrepp om skillnaden emellan de anslag, som åro oumbärliga, och de som åro blott nyttiga, samt de öfverflödiga.
En Nation kan vara i den Författning, att den blott år i stånd att utgöra och således blott bör bevilja de oumbärliga anslagen, men bör afslå dem, som åro endast nyttiga och möjligen kunna utnbåras, samt ännu mera dem som åro öfverflödiga.
Hvar Lagstiftare känner, eller åtminstone borde kånna, att en för dryg beskattning uttorkar kållorne till en Nations välmåga, och bereder aftagande tillgångar för utskyldernes utgörande i en framtid; men huruvida vår Nation för närvarande år i den belägenhet, att den ej kan ut«i göra mer ån de oumbärliga anslagen, år omöj - ligt att bestämma, förr ån vi fått se hurudane gruhderne för Bevillningens fördelning samt för Finance-regleringen skola blifva.
Kommer Bevillningen att hädanefter som hittills i synnerhet utgöras af den synbara förmögenheten och ge - Ben 5 Julii /. m, 196 norn capitotions-afgift, och blir Finance-regleringen en fortsättning af det vid sistledne Riksdag vidtagne System, som minskar de nödiga penninge-tillgångar för idoghet, handel, jordbruk och näringar, samt i följe deraf äfven minskar Nationala välmågan, och kommer en betydlig del af de beviljade publique låne- biträden hädanefter, liksom sedan sistledne Riksdag, att af ett småagtigt penninge-interrese skrinläggas eller användas till ökande af luxe och consumtion, i stället för att utsläppas till förökande af pro ductionen, så hafva vi all anledning att i beviljaude af anslag vara så sparsamme, som möjligt år.
Men så långe detta allt ej år afgjordt, så tillstår jag, att jag och säkert många med mig åro uti förlägenhet, huru långt man kan sträcka sitt bifall till de yrkade anslagen.
Be~ villnings-grunderne och Finance-regleringen borde derföre hafva föregått anslagens afgörande.
I ett land, hvars RörelseCapital blott utgöres af en vid Riksdagarne godtyckligt bestämd summa i pappersmynt, står Nationens förmåga att utgöra penninge-utskylder i ett omedelbart sammanhang med rörelse- capitalets belopp.
Detta inser man icke, eller vill ej tillstå det; man vill hafva flere förmåner på en gang, som ej låta förena sig; man önskar ökade bidrag i penningar, nya löner och anslag, men tillika en minskad sedelstock, för att göra de beviljade penninge-bidrag dess mer gällande.
Landsorternes penninge-nöd, kommer derföre ej så mycket af de dryga skatterne, som fast mer af den vid sista Riksdag beslutne och vida utöfver Riksens Den g Tulii f. m.
Ståndera beslut verkstålde förminskningen af Rikets penninge-capital.
Vid detaljerne af Utskottets ifrågavarande Betänkande får jag, som i flere delar af andre Ledamöter blifvit förekommen, blott anmärka, att sedan en ny HofRätt i Christianstad blifvit inrättad, så borde Utskottet, i stället för att föreslå tillökning af löner åt HofRåtten i Jönköping, hafva tillstyrkt indragning af en af dess divisioner, eller åtminstone att en sådan indragning bör ske, så snart Rättegångs-målen, sorn genom en passagére och af felaktige financiela mesurer tillskapad conjunctur blifvit onaturligt ökade, funnits blifva betydligen minskade, eller deras antal återgått till ungefärligen samma summa, som var den vanliga, innan den sista nya divisionen tillkom, i synnerhet som detta mycket kommer att bero på Utskottets egna åtgärder, i afseende på våra financers reglering.
Friherre Ankarsvärd; Jag borde vid detta tillfälle af en så långt framliden tid respectera Ridderskapets och Adelns billiga anspråk, att få tillfredsställa sin hunger, men begår blott några ögonblick för att yttra ett par ord.
Jag inskränker mig, i afseende på Herr Grefve af Wetterstedts yttrande, till den förklaring, att jag finner mig nöjd, ' att höra honom vid detta tillfälle vilja vara lika god Lutheran som jag, i frågan om att icke sätta tro till någon undergörande kraft.
I öfrigt hänvisar jag hvar och en, som vill anställa betraktelser till diplomatiker historia, för att derifrån inhämta huru ofta Dtn | Julii /, rn.
I71 diplpmntiken bidragit till att afböja krigstillfållett» och huru ofta deri bidragit att tillvägabringa dem , måhända endast genom sjelfva den diplomatiska spetsfundigheten.
Om jag icke vöre på min bänk, skulle jag ej vidare yttra mig, men nu anhåller jag äfven få fäst* mig vid ett yttrande af Herr Grefve Mörner, som jag anser förtje. na uppmärksamhet , särdeles då det kommer ifrån en af Regeringens Ledamöter.
Den värde Talaren har trott sig finna anledning af vår StatsPörfattning , att hvar Tjensteman , som af sjuklighet hindras att förrätta sin tjenst, skulle sitta sota en Pastor ostörd vid Pastoratet, och sköta det genom en annan , som af Staten då borde lönas.
Jug kan ej biträda en sådan låra, såsom ganska farlig för StatsVerket.
Jag vet vål, att Konungen ej kan godtyckligt afsätta alla Tjenstemän , men jag tror, att det måtte vara i Lagen medgifvetj att, om en person ej mera finner sig i stånd att kunna göra sin tjenst, Kongl. Maj.t då måtte kunna dömma honom ifrån en tjenst han icke kan bestrida.
Jag hemställer huru utsträckningen af principen för ett annat förhållande skulle kunna äga rum, och till hvilka följder dess godkännande skulle kunna föra.
Jag utbeder mig blott ett ögonblick för att tillägga , att jag talat om sådane ålderstegne personer , som ej hafva annat underhåll, och ej hafva rätt till pension.
Att man för ålder och sjuklighet skulle föra en Embetsman till råtta, och dömma honom ifrån sin tjenst, år en låra, som jag lemnar åt den vårde Ledamoten} lorn *?* tyen 5 Julh f. m. behagat yttra den3 men som jag icke kan med honom dela.'
Grefve Hård, Carl Gujtaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande:
Ankar/vård:
I utbyte emot hvad Herr Grefve Mörner lemnat mig, aftråder jag nu till honom sista ordet i denna sak.
Herr Grefven och Landt Mar/kalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskotlets ifrågavarande utlåtande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Ropades Ja: Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 1 qvart till 4 om eftermiddagen, In fidem Protocolli O. y. Lagerheim, Dm g Julii t, fTK Lördagen den 5 Julii.
Friherre Carpelan, Carl Mauritz, hade inlemnat ett så lydande
(Se Bilagan N;o r.) Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde, att, enär Friherre Carpelans Memorial innefattade anmärkningar vid BevillningsUtskottets den 28 sistlidne Junii e. rn. återremitterade Betänkande, angående de genom Stora Sjötullen inflytande Bevillnings-medel, berörde Memorial matte till Bevillningsutskottet remitteras j hvilket bifölls.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 27 sistlidne Junii under N:o 24o afgifne, samt den 28 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående anslag så väl till åtskillige byggnader vid Veterinair Inrättningen i HufvudStaden, som till en årlig
Stat för samma Inrättnings framtida underhåll uti dess full-j komnade skick.
Herr von Weigel, Chrijtian Ehrenfrid, ani förde skrifteligen:
(Se Bilagan N:o 2.) *74 Btn 5 Julii f. m.
Friherre RidderJl alp e, Fredric, upplästs följande:
(Se Bilagan N;o ».) Friherre af Nordin, Carl Juhan:
Då denna fråga förevar uti StatsUtskottet, nödgades jag skilja inig från pluralitet en.
Jag trodde nemligen för min del, att lönen för den theoretiska Professoren vid Veterinairlnrätfningen var allt för ringa.
Då en man med kunskaper lämnar hela sin tid åt ett yrke, bör han, efter min tanka, vara så betald för sin möd.', att han har fullkomlig utkomst, synnerligen då detta yrke loke gifyer honom hopp eller utsigt till någon formonligare plats i framtiden.
Af denna orsak föreslog jag, att ifrågavarande lön skulle fastställas till 1000 Riksdaler Banco Derjemte ansåg jag en Pemioriuire vara vid Inrättningen nödvändig, och hemställde att en summa af 355 Riksdaler 16 skillingar måtte för en sådan anslås.
Jag tror, att, i hän. delsen af den theoretiske Professorns sjukdom, en sådan pensionaire bör vara att tillgå, för stt i hans ställe hålla föreläsningar m. m. ty i annat fall kan Inrättningen icke gagna eller svara mot sitt ändamål.
Plär har blifvit yttradt, att Veterinair-elevernes antal borde ökas till sexton.
Med Utskottet är jag deremot öfvertygad, att åtta elever äro tillräcklige
För denna öfvertygelse hämtar jag stöd af de upplysningar Herrar Lands - Vtn 5 Juli i f. m.
I7S höfdingar lemnat.
Då nemligen Kongl. Maj:t infordrade sarntelige Dess Befallningshafvande* utlåtanden, huruvida VeterinairLäkare vore för deras
Län nödige, begärdes sådane blott af åtta provincers Höfdingar.
Man trodde således, att behofvet kunde fyllas med 8 elev-platSer, helst hvarje enskilt person kan till Veterinair-Inrättningen insända skicklige personer, att vinna undervisning och det icke eller bör saknas ynglingar som der sjelfmant söka den.
Jag har i öfrigt den öfvertygelse, att det väl tillhörer Staten att organisera ställen, der undervisning kan meddelas i vetenskapliga yrken, men alldeles icke att underhålla dem, som begagna denna undervisning.
Då inträder, efter mitt sätt att se, ett helt annat förhållande.
Hvad slutligen angår den för Veterinairlnrättniugen föreslagne byggnaden, hvilken skall komma att kosta omkring 69,000 Riksdaler, så hemställer jag, om våra tillgångar äro så stora, att vi för ett FlästLazarett kunna anvisa en sådan summa, som dessutom nu endast förslagsvis är uppgifven, men troligen kommer att till 90 å 100,000 Riksdaler uppgå i verkligheten.
För min del kan jag ingalunda tillstyrka denna utgift; och jag anhåller; att, i fall Statsutskottets Betänkande återremitteras, mitt yttrande må få medfölja, Herr Rothlieb, Axel\
Det vore önskligt, att Veterinärinrättningen erhölle den utsträckning, att DjurLäkare kunde derifrån i Lands-! ven g Julli J. m. orterne utspridas
Sådane äro der mycket behöflige; helst hofslagares kunskaper, i de orter der de finnas, merändeis sträcker sig endast tili att curera hästar.
Jag delar en lika åsigt med Friherre Ridderstolpe i detta ämne, och, under åberopande af hans yttrande, anhåller jag om återremiss af StatsUtskottets Betänkande.
Det är redan af Herr von Weigel och Friherre Ridderstolpe anmärkt och utredt, hvad som vid Veterinairlnrättningen bör ändras, i afseende på personalen, anslagen m. m.
Jag vill derföre endast lemna underrättelse om ett factum, som kan lända till stöd för nyttan af denna inrättning.
Den farsot bland husdjuren, som förledit år hemsökte Gottland, var af den betänkligaste art, och sträckte sig till alla slags husdjur.
En skicklig
Djurläkare vid namn Söderberg blef från VeterinaireInrättningen härstädes ditskickad, och hans verksamhet bidrog dertill att smittan innan korrt upphörde.
En mängd kreatur blefvo af honom curerade, och endast några få dogo af dem han fått under sin vård, för hvilka han äfven förutsade tiden då de skulle dö.
Detta har jag trott mig böra anföra såsom ett bevis, att skicklige DjurLäfcare ifrån inrättningen redan utgått.
Friherre af Nordin har anmärkt att orsaken, hvarföre blott åtta elever funnits vara af nöden, skulle vara den, att endast åtta Län reqvirent VeterinaireLäkare.
Men Ben 5 Julli t, mi Men Friherren borde dervid ock hafva, upplyst, att skälet, hvarföre ingen sådan ifrån andra och deribland det mig nådigst anförtrodde
Län blef äskad, låg deruti, att Länets Hushållningssällskap underhållit såsom elev vid Veterinairelnrättningen den af mig ofvannämnde numera DjurLäkaren Söderberg, ett skäl, som måhända lör flere
Län torde vara gällande.
Med kännedom af den väsendteliga nytta, Veterinairelnrättningen i Skara medfört uti omkringliggande trakt, och af Herr ÖfverDijecteuren Norlings sällsynta nit och skicklighet samt ovanliga håg och fallenhet för det yrke, han omfattat j hade äfven jag ärnat framställa några förslag och anmärkningar i afseende på förevarande ämne, men sedan detsamma blifvit af Herr von Weigel så fullkomligen utredt, är det visserligen öfverflödigt, att dermed vidare upptaga tiden.
Jag utber mig dock få yttra, att om vid öfverläggningar i allmänhet, man bör afse endast saken, icke personen, torde dock ett undantag kunna äga rum då fråga är om en inrättning, som är alldeles ny, om ett yrke, som förut varit nästan obekant.
Det torde vara angeläget att dervid fästa en person, som af naturen är dertill dar! nåd.
En sådan man finnes, efter allas omdöme, uti Herr ÖfverDirectenren Norling.
Han söker för sin egen del ingen förmon.
Han har genom StatsUtskottets tillstyrkande vunnit allt hvad han i detta afseende kunde önska ;§men hans bestara - Ridd o, Ad.
Prol, VI.
Baud, 12. Km 5 Julii e, m. da beslut är, att icke emottaga något, och icke eller bibehålla befattningen vid Veterinairlnrättningen härstädes, om den icke organiseras på ett sätt, att ändamålet dermed kan i möjligaste måtto vinnas.
Detta sätt har Herr von Weigel i sitt skrifteliga anförande redan anvisat.
Herr ÖfverDirecteuren Norlings personliga egenskaper kunna tjena till bevis om nödvändigheten af deri ifrågaställde organisationen.
Han är onekeligen den skickligaste practiske Lärare, som för Ve~ terinairelnrättningen kan erhållas, och jag är ofvertygad, att han afven som oeconom fullkomligt fyller sin plats såsom Inrättningens Föreståndare; men jag tviflar deremot, att han äger de kunskaper, som fordras för att i den tlieoretiska delen af Veterinair- vetenskapen med lika grundlighet och framgång, som i den practiska meddela undervisning.
Jag tror ej eller det vara möjeligt, att hos samma person förena ds ceconomiska, practiska samt theoretiska detaillerne.
Den practiska skickligheten finnes oftast och nästan uteslutande hos dem, som med mera liflighet vant sig vid behandling af kreatur och deraf äro roade.
Din theoretiska åter förutsätter ett långsamt vetenskapligt studium.
I afseende på den tillernade byggnaden instämmer jag med StatsUtskottet deruti, att det verkeligen synes betänkeligt, att för detta, ändamål anslå den äskade summan.
Men då Utskot. tet antydt, att en byggnad för det uppgifne behofvet skulle utan kostnad kunna åstadkommas, förmodar jag att Utskottet afsett något i [Veterinairlnrättningens grannskap beläget bränne^ Ben 5 Julli e, nt, *79 ri-hus.
Då Stats- och QeconomieUtskotten snart komma att derom lämna utlåtande, så hemställer, jag om icke frågan, angående den för Veterinairelnrättningen erforderliga byggnaden, kua^ de i sammanhang med omförmäldte ämne be-; handlas, I öfrigt instämmer jag uti den tanka Herr Biskop Wallenberg inom Utskottet yttrat, med det tillägg, hvad den föreslagne DjurLäkaren i Norrbottens
Län beträffar, att jag val tror, att sådane Läkare lika litet böra aflönas af Staten för det ena som för det andra Länet, men att det tyckes vara billigt, enär friplatser ibland Veterinaire-eleverne blifva att tillgå, att de aflägsnare Länen till dem hafva prioritet, och att denna må Norrbottens
Län i första rummet för» behållas.
Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg
Statsutskottets utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återrer mitteras.
Herr Cqderfchjöld, Pehr Gujlaf: Sedan StatsUskottets utlåtande nu blifvit af Högloflige Ridderskapet och Adeln återremitteradt, anhåller jag att till de redan gjorde anmärkningarne få bifoga ännu en.
Då en ny syssla skall på Stat uppföras, är det angeläget, att icke hafva )S® T)rn &
Julii t., m. afseende blott på den blifrande förste irwehafvaren.
Jag kan således icke annat finna, än att denna lön, utgörande 2000 R:dr Banco, är nog högt tilltagen; och hemställer derföre, att den må i‘Staten nedsättas till 1200 Riksdaler; men att 800 Riksdaler tillika må såsom ett särskilt personelt arfvode årligen tilldelas Veterinairlnrättningens nu varande Föreståndare.
Herr von Weigel:
Då den ifrågavarande lÖnen af 2000 Riksdaler föreslogs af Committerade för Veterinairlnrättningen i Stockholm, hade de ganska säkert samma höga begrepp om Herr ÖfverDirecteuren Norlings skicklighet, som StatsUtskottet, men Cornmitterade hämtade dock deraf icke något hufvudsakligt skäl, att till nämnde belopp fixera Föreståndarens lön.
JY^an ansåg nemligen, att då hans tid skulle helt och hållet upptagas af göromålen vid Inrättningen, så att han ensamt dermed borde sig befatta, och då man dessutom för att encouragera Allmänheten att till Inrättningen inskicka sjuka djur, och såmedelst sätta Skolan i verksamhet, icke ville med någon afgift betunga dem, som begagnade Föreståndarens Läkare-biträde, han sålunda icke hade att påräkna någon biförtjenst
När man då tar i betraktande, att Föreståndare-sysslan vid Veterinairlnrättningen i Stockholm, är den högsta plats, till hvilken en Veterinair- Lärare kan hinna; och att sedan han börjat med att vara pensionaire, samt derefter flyttats till Skara iVeterinairlnrättning, det förmonligaste han då S)«tn § Julii e, m, äger att för sin framtid hoppas, är practiska Lärare-beställningen vid Veterinärinrättningen i Stockholm; så vågar jag hemställa,, om för en sådan man, som icke har någon biförtjenst eller någon annan utsigt, utan verkligen nått sin lyckas höjd, en summa af 2000 Riksdaler årligen kan vara för mycket.
Herr Grefven och LandtMarJkalken föreslog, att Herrarne Cederschjölds och von Wejgels nu afgifne yttranden äfven måtte få åtfölja den nyss beslutade återremissen till StatsUtkottet.
Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskot-, tets den 27 sistlidne Junii under N:o 241 afgifne, och den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Herr Prosten N. J. Herlitz’s Memorial, om löneanslag å Stat för en DjurLåkare på Gottland.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 27 sistlidne Junii under N:o 242 efgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt Motion, om indragning af medico-theologiska stipendierne, samt deras användande till andra behof för Medicin al Verket.
Ben 5 JulH t. m. Herr Cederfchjold, Pehr Gujiaf:
Uti det nu upplåste Utlåtandet har StatsUtskottet gjort sig skyldigt till ett misstag, som lör ett sådant Utskott visserligen år ganska ursågteligt.
Utskottet har nemligen, såsom ett vilkor för de ifrågavarande stipendierne, stadgat, att stipendiaten blott borde inhåmta grunderne får phyjiologien i allmänhet.
Jag tror dock, att det varit bäst att Utskottet icke ingått i några detalier och aldraminst bordt föreslå physiologien s^som den del af det medicinske studium, som egenteligen skulle af stipendiaten omfattas.
Ppysiologien, eller låran om mennisko- kroppens functioner, kan nemligen ej inhämtas, utan att man först känner anatomien, och kan icke användas vid sjuksången utan tillsatts af Therapi, Physiologi utan anatomi och therapi år således att anse såsom ett hus utan grundval eller tak.
Jag håller således före, att något så beskaffadt vilkor icke bör föreskrifvas; och, om något skall i denna våg stadgas, torde det göra tillfyllest •tt ålägga stipendiaterne, att inhåmta kunskap uti hvad som fordras för att blifva förståndiga sjukvaktare: samt uti politia medico, eller den del af medicium som har till föremål att förekomma sjukdomar och hämma farsoter.
Den anmärkning, jag nu tagit mig friheten göra, kan visserligen synas obetydlig, men det skulle se illa ut, om i Ståndernes beslut i den, na fråga, ett sådant misstag som det jag omtalat ågde rum.
Jag hemställer således huruvida icke Ridderskapet och Adeln finner en återremiss Den 5 Julli t. ml 183 af StaUUlskottets Betänkande vara nödig, på det att denna lilla ändring må kunna ske.
Jemte det jag får förena mig med Herr Cederschjöld uti den af honom yttrade åsigt, hemställer jag för min del, om icke ifrågavarande stipendier skulle kunna, på sätt hans motion åsyftade, helt och hållet indragas.
I Landsorterne har man, mig veterligen, icke erfarit den minsta verkan elier nytta af dessa stipendier, Ibland de Prestmån, som »under de senare åren kommit från Academierne, hafva säkerligen ganska få inhämtat någon medicinsk kunskap, och jag äfven tror att allmänna opinionen nu mera kommit från den tankan, att två så olikartade studier, som det theologiska och det me. dicinska, kunna förenas.
Då så mångå indragningar öfveralt yrkas, och då fråga år väckt om tillökning af MedicinalStatens anslag till en annan utgift för Barnmorskors danande en utgift som år lika nödvändig som nyttig, tror jag mig böra öfverlemna till Ridderskapets och Adelns vidare pröfning, om icke de inedico-the; ologiska stipendierne kunde upphöra och indragas i den mon de blifva lediga.
Om jag icke bedrager mig, lärer det hittills hafva gått så till med dessa stipendier, att en del begagnats för theologiae studiosi, under det en apnan del varit upptagne af studerande i medicinen, med ömsesidig öfverenskommelse emellan lårarne och utan att stipendianten vinlagt sig om mera, ån 184 Din 5 Julii t, m-. sitt egenteliga yrke, eller ock inhämtat en högst ofullkomlig kännedom af det andra.
Herr Munch af Hofenfchjolel, Eberhard:
Afven jag får intyga, att den ifrågavarande sti— pendii-inråttningen icke uppfyllt dess ändamål, men orsaken dertill ligger mycket i det Reglemente, som för den blifvit utfärdad.
Likväl hafva någre få medico-theologiska stipendiater utgått från Lunds Academie, som sedan både blifvit Prestvigde och promoverade till Medicinae Doctorer.
Jag tror visserligen, att theologiska och medicinska ^kunskaper sällan kunna hos en person förenas till den grad, att han blir både utmärkt Prest och Läkare.
Men jag år öfvertygad, att om man lagt mesta vigten derpå, att stipendiaterne inhämtat kännedom om den medicinska Policen och Diatetiken samt hvad dertill i synnerhet på Landsbyggden hörer, de troligen skolat som Prester på Landet kunna tillvägabringa mera nytta med dessa enkla kunskaper, som inga anatomiska eller' vidsträckta physiologiska studier erfordra, ån med den grundeligaste kännedom uti den egentligen practiska eller botande medicinen.
Derigenom hade de blifvit iståndsat-’ te, att i tid hämma farsoter och att förekomma Sfven en del andra sjukdomar, samt att meddela vissa upplysningar och reglor, rörande barns fysiske uppfostran, äfvensom de nödigaste allmänna
Diaetetiska föreskrifter; de hade då vål ej botat några sjukdomar, men i stället förekommit mångå, hvilket år af mera vigt, i synnerhet bland den klass af Medborgare, sorn har minst Den 5 julii e. m, tillfälle till passand# sjukskötsel och botemedels anskaffande.
Det må vid detta tillfälle tillåtas mig, att påminna om ett Kongl. Bref afår 1786, som föreskrifver, att vid Prestexamen förhör äfven bör anställas i några allmänna medicinska grunder.