Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Coyet yttrar vidare: till förekommande af en origtig tydning, som kunde uppstå af j Hänförelse melian Linieskepp och Canonälupars tili3ttarriska nytta, nödgas han erhindra om det Historiska factum, att SvenskaCauooSIupai både Den j g Martil. förstört och eröfrat fiencltliga SkärgårdsFregat-' ter af 40 Canoner och att Engelska LinieSkeppet Africa i Sundet af några Danska CanonSlupar var nära att förstöras, om ejjen gynnsam vind uppkommit till dess räddning.
Denna jemnförelse är ej af mig gjord, ty (ten kan ej göras, emedan de ej kunna verka på hvarandra såsom här uppgifvits; jag har sagdt att aldrig Linieskepp tagits af CanonSlupar men väl attaquerats, jag har aldrig nämdt Fregatter.
De historiska factasom uppgifvitsäro ej uppgifne som de i sjelfva verket iörhöllo sig, SkärgårdsFregatter finnas inga som föra 40 Canoner, då jag undantager Nickor som ej benämnas sålunda, och Engelska Skeppet Alrica om 60 Canoner attaquerades ej af några, utan af 24 Danska Slujfar, hvilka ledo liksom Skeppet stor förlust, hvarföre affairen slutades men vindskåra var icke orsaken att det ej blef tagit.
Dessa mina uppgifter kunna stödjas på Engelska och Danska rapporter, på egen erhållen uppgitt af Engelska och Danska Officerare, som voio i denna affair.
Danska marinen är så skicklig stt ej dess courage eller kunskap kunna sättas i fiåga och de attaquerade aldrig något EngelsktLinieSkepp efter denna affair, och haf. va aldrig trodt sig kunna*taga Linieskepp, jag sjelf coinmenderande Briggen Venta litetarmerad med 16 styck.
18 pundiga Canonader eller korna Canoner år 1813, har varit attaquervd af 4 Danska Slupar uti 5 timars tid, och blef hvarken tagen eller sjunken, oagtadt betydlig förlust af lolk och skada i Fartyg och tackling.
Det synes kanske förmätit af mig att 85o Den 19 Mart ii, * ■ framstå och förklara det jag äfven kan ha åsigter af ämnen, då jag ej kan räkna som Herr Coyet säger sig äga 40 års tjenstetid, utan blott 23 som Officer, men denna förmätenhet får jag kanske tillskrifva den ensidiga uppfostran jag erhållit vid KrigsAcademien på Carlberg, hvarest jag fick fröet till en sann sjelfkänsla och frihetst3nka, som mognadt under årens framskridande och sorn ingifvit mig känslan af att ej slafviskt mottaga öppna oförrätter eller att icke med sjelfkänsla motstå nyckfulla myndigheter.
Bilagor till PleniProtocollet för den ig Marlii, eftermiddagen.
N:0 1.
Friherre Rudbeck, Alexandera Sedan jag, i mine föregående anförande^ anmärkt, att jordbruksnäringen i synnerhet är betungad med de mest, och vida öfver andra näringar tryckande contributioner af alla slag, dels tillkomne från äldre tider och dels i de
Den i 9 Mardi , 83I Sednare ansenligen tillökte, emedan det alltid har varit den genästs väg att taxera den synbara förmögenheten, häldre än att uppsöka den lika skattskyldige, söm utan förlag eller arbete skördar minst 6 procent af sin förmögenhet; så bar jag trott mig skyldig, med en fortsättning af min den 3 Febuarii väckta motion, att till Ridderskapets och Adelns pröfning vördsamt underställa de förändringar, sorn föregående Bevillningsstadga i min tanka bör Undergå.
De från äldre tider Svenska Hemman ålagde onera af olika slag skulle visserligen förtjena ett mildare afseende än hitintills, men en rubbning häruti skulle till sina följder blifva menlig för behofverna, hvartill de äro anslagne; och en så ofta påkallad jemnare fördelning vore rakt stridande emot ägande rätten, dels förvärfvad för contant erlagde köpeskillingar i följd af Hemmanets natur och friheter, och dels förvärfvad genom verkliga förtjenster och derföre tillerkände och stadfästade privilegier, hvarföre jag ej tror, att någon förändring härvid vore lämplig.
Såsom en förökad tillgång för Statsbehofvet har man ofta påstått, att en reduction vid den Indelta Arméen skulle för Rust- och Rotehållare medföra minskade utgifter; men då jag icke kan dela denna tanka, vågar jag till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns granskning framställa mina motiver^härtill:
Den 19 Martii. ilo. Tror jag, att ingen individ kan säkrare bedöma behofvet af en större eller mindre Armée till Sveriges försvar och upprätthållande, än vår nådige Konung, hvarföre detta ämne eDsamt tillhör Konungen att disponera, samt att allt inblandande i dessa rättigheter vöre en öfverskriden gräns. 2:0.
Tror jag, att manga vacanta numror gerna önskade sina derom slutade contracter ogjorde, och lära troligen icke vara tenderade till något förnyande, ehuru kostsam uppsättning och underhållet också kan vara. 3:0.
Tror jag ej, att det är Provincerna nyttigt, att största delen af deras utlagor sammandragas till Stockholm, hvarifrån den sällan återgår utan 6 å 7 procents nya årliga utgifter, då deremot Soldatens underhåll stannar inom provincen.
På dessa grunder skulle jag aldrig med min rösträttighet tillstyrka Arméens reducerande till StatsCassans fördel, såsom mindre nyttigt för jordbruksnäringen.
Öfvertygad att Hans Majit Konungen, som dels at den allmänna rösten och dels af erfarenheten, såsom den största Possessionat i Riket, fullkomligen kanner de bördor och skatter, som trycka jordbruket samt näringar i allmänhet, visserligen icke kan med nådigt välbehag anse de mångtaligt väckta motioner om tillökningar för Statsbidragen, sorn förmodligen af välviljan blifvit framstäldte, tror jag med en Den 19 Martii. 833 en verklig förtröstan, att vår Nådige och älskade Konung, som så ömt deitar och vårdar Folkets fördelar, häldre ser och önskar mindskade än aliade pålagor, och, enär dessa med till hälften minskade inkomster ej kunna utgå till lika belopp, som då producuonerna betaltes dubbelt högre; så synes tydligen, att den nuvarande nöden samt allmänna förlägenheten påkallar Bjvi!ln>’ngens nedsättande såSon en conditio sine qua non.
Den föregående bevillningen behöfver 1 synnerhet tvenne correctiver : den ena, att summans fördelning på hvarje Län, som delar tyngderna alltför ojemnt, upphörer, och det andra, att samma Hemmansvärden nu ej bibehållas, sedan inkomsterna blifvit så betydligt nedsatte.
Mpd den upplösning, söm nuvarande MagazinsDirection synes förestå, tror jag likväl vöre nyttigt, att genom Associationer inom hvarje Län, några nya SpannmålsMagaziner kunde tillåtas, om de också blefvo förenade med relationer under någon i Stockholm blifvade Centralstyrelse, organiserad af Riksens Ständers Fullmägtige, dock ej med för stora afiöningar, samt för mångtalig betjening, som så ofta delat vinsten.
Sådane inom Länen blifvande Magaainer vore under goda år, kanske en förtänkt välgörande inrättning, i Händelse af påföljande missväxt.
Bil. till Ridd. o.
Pr II Band, 55 *54 Den i g Martti, Såsom ett stöd och bidrag till Näringsflitens uppmuntrande torde en allmän Närings? frihet böra tillåtas, hvilken mer än andra konstiga speculationer skulle väcka idogheten och sprid* välmågan, samt till en betydande hjelp för jordbruket torde Kronobrännerierna böra inställas, såsom endast vinstgifvande för betjeningen, icke för Staten.
Kanske torde hvar och en, som ej syftar åt enskildt vinning, inse, att en nu blifvande realisation vore för tidig, innan alta materialer, blifvit för dess grundläggning samlade: men, såsom en förberedelse dertill, torde kanske den rättigheten kunna upplåtas Banken, att, emot ett maximum af 2 R:dr inköpa hvarje lod Silfver, som tillbjudes; om derföre en stör? re sedelstock från Banken utvandrade, tror jag, att den ej skadade Bankens Credit, då en motsvarande fond i dess ställe ingick såsom en tillgång för en framdeles blifvande Realisation.
Att RörelseCapitalet derigenom ökades, anser jag ej blifva för näringarrie onyttigt, då det ej vöre meddeldt i utlåningsväg och sålunda ej räntebärande.
För dem, som till förlager anlita
Disconterna» räknar jag de föregående väckte motioner om nedsatt ränta, blifva en verklig fördel för näringarne, hvarföre jag deruti äfven instämmer.
För att bereda Bevillningens jemnare fördelning de skattdragande emellan, och att icke Den 19 Martti* §35 * \ naringarne i synnerhet blifva utöfver möjligheten betungade; får jag den äran repetera hvad jag under föregående Riksdagar framställt, att alla reversaler för utgifne penninge»' län icke böra tili infriande anses gällande, så framt ej Creditor sjelf eriagt bevillningsprocenten, och reversalet derom af Kronans Ombud blifvit påtecknadt och vitsordadt.
En på billighetens och rättvisans grunder uppställd taxation, som i relativt förhållande till förut existerande olika onera, ej betungar någon Medborgareclass alltför ojemnt, tranquilliserar
Folket och underlättar bevilloingens utgörande.
Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte, jemte mitt föregående, remitteras tillStats^ och Bevillningsutskotten.
N:o 2» \ • t Herr Trafvenfeldt, Carli Vid Herr Cederschjölds den 4 dennes väckta motion, om upphö/vande af Förbud emot Dans och Lekftugor för elen lägre folkclacsen, torde det tillåtas mig att vördsamt yttra mina tankar.
De uti sin natur mest oskadliga ting kunna missbrukas, och dessa missbruk blifva skadliga; att så med Dans och Lekstugor förhåller sig, måste kunna förutsättas, när förbud och Den 19 Mai-tiv. inskränkningar i dessa afseeriden kommit i fråga.
Huru Herrar Pastorer sjelfve bedöma dessa så kallade Lekstugor, kan inhemtas af deras em* betes yttranden, i form af justerade SockneStämmoProtocoll, som förledir år angående hälsovården blifvit infordrade från Församiingarne öfver hela Riket, och der det från flera ställen anföress ”Att de äro bland Ungdomens mest förledande företag, och samlingsställen för äldre och ynprr till Bränsvinsförtäring, som leder till öfverdrifvet bruk. deraf och till sank för fylleri, denna hälla till de fimta oordmngar och brott inom samhället.
Sjelfva sommarens lekar och dansar i den fria naturen, slutas med omåttlig bränvjnsförtäring inom hus.
Till en sådan lekstuga sammanskjutes eller tillverkas minst 16 å 20 kannor Brännvin eller derutöfver, som skall förtäras innan Lekstugan åtskiljes.
De äro äfven den förförelseskola, der det uppväxande slägtet insuper det gift som sedan mördar det religieusa lif, som hvarje nitisk lärare söker att väcka, samt forderfvar hela ungdomens moraliska natur
Vid lu å to års ålder börja barnen, med föräidrarnes tillåtelse, att besöka dessa Lekstugor, och när der de äldre på allt sätt söka förmå de yngre, ja sjelfva barnen, att tappert träda i de-* ras fotspår, och prisa sådant som raskt och hurtigt, så uppkommer äfven emellan de yngsta en täflan i detta yrke, och när så årligen Den ig Martn, 837 sker, blir det fruktlöst att predika och varna emot Brännvinsmissbruk och emot sedeförderf” ”På andra orter hafva Lekstugor aldeles måst förbjudas, såsom utartands till ohygglig) sup-gillen, och samlingsställen för öfverdåd och slagsmål.
Flera, mpr och mindre allmänna och skadliga oseder skulle kunna uppgifvas , och med lika obestridliga facfa bestyrkas, hvartill Ungdomens i vår tid eljest så oskyldiga och naturliga lekar och nöjen lätt kunna urarta, om de lemnades utan uppsigt och nödiga inskränkningar; men jag för nain del anser, detta ämne icke egentligen höra till Riksens Ständers granskning och handläggning, emedan det egentligen är ett polisämne, eom fordrar olika behandling på olika orter.
Skulle åter det Högloft.
Utskott, hvartill denna motion blifvit remitterad, finna densamma böra komma under ompröfning till af. görande, anser jag det så mycket mer böra lemnäs öppet för hvarje ort och hvarje Socken att i detta afseende vidtaga och bandhaf va nödiga åtgärder, som eljest en oinskränkt och obevakad tillåtelse af sådana nöjen skulle blifva ganska vådlig för både Religiositet, sedlighet och hälsa; åtminstone till dess en förbättrad uppfostran hunnit allmänt spridas och göra blotta förmaningar och råd tillräckliga.
858 T)cn if) Martil. * N:o 3.
Grefve Frölich, David: Sedan Ridderskapets och Adelös pluralitet, ehuru mot min önskan afslagit RiddarhusUtskottets
Betänkande i anledning af Friherre Åkerhjelins motion om tillträde för främmande åhörare vid våra öfverläggningar, hämtar jag dock föranledande i grund af detta redan fattade beslut till väckande af eD fråga, hvilken, äfven om jag från början af Riksdagen varit närvarande, hade måst såsom mindre vigtig hvila och vika för den ofvannämnde, hälst på sätt jag nedanföre skall utveckla, begge projecten måhända för närvarande icke kunnat på en gång verkställas; jag föreslår vördsamt, att i stället för det bänkarne till höger och venster om LandtMarskalksbordet samt stora gången betecknas med olika bänknummer, så att främsta bänken till höger kallas för fia och den till venster andra, både desse bänkar och de bakom eller längre bort varande i samma förhållande hädanefter måge betecknas med får fia bänkarne, andra bänkarne och så vidare, hvilken ändring, utan att rubba den redan skedde bänkindelningen, eller rättigheten för en hvar att bibehålla det bänkrum, som till följd af hans ättenummer blifvit honom anvissdt, kunde verkställas endast genom en annan påskrift å bänkiistorne, då t. ex. hvad nu kallas andrs bänken äfven betecknades med första bänken, och så vidare.
Den 19 Martii. 839 »Skälen för bifall till en så föga betydlig förändring kunna naturligtvis icke heller vara af stort värde, och jag skulle mindre förundra mig, om den indifference, för eller emot en saks framgång, som vid publicitetsfrågan troligen fäldt utslaget, här mera lämpeligen blef användbar såsom skäl emot min motion; likväl inser jag icke; hvarföre, då hjelpmedlet är så enkelt, en uppenbar felagtighet skall bibehållas och såsom sådan har jag af flere hört anses, att
Bänkarne icke med afseende på deras läge igenfinnas i vanlig arithmetickt ordning af 1, a, 3 &c., utan att det förvillande Räkningssättet af 1, 3, 5 och 2, 4, 6 kommer mången att leta efter sin plats; äfvensom då det icke kan nekas, att den nu så kallade andra bänken är främst intill skrän— ket lika så väl som den på andra "sidan varande, båda tyckas mig böra bära samma namn af första bänkarne och så vidare, Det motskäl, på sätt jag ofvanföre antydt hade kunnat uppstå, om, med antagande af projectet att inrymma Läcktaren åt främmande åhörare, man befarat, att de nu å Läcktaren sittande Ättemäns förflyttning ned i Salen skulle hafva till den grad minskadt det eljest goda utrymmet, att trängsel kunnat upp. stå, i den händelse flere än hälften af de som fått sig platser anviste på de tvenne bänkarne af samma nummer, velat sitta på högra eller venstra sidan.
Detta inträffar säkerligen * icke nu, då publicitetsfrågan är afslagen, och får jag, sorn en bland minoriteten, alltså trösta
Den 19 Martil. mig med det gamla ordspråket: intet ondt, som ej har något godt med sig.
Jag anhåller att detta mitt, förslag måtte till RiidarhusUtskottet ieipitteras.
Herr af Uhr, Gttjlaf-, I anledning af Friherre Wrangels mo. tion rörande fångskjutsen, anhåller jag vördsamt. att få anföra följande?
De fleste bhand Eder Mine Herrar, hafva förmod! gen, under resor vintertiden, erfarit svårigheten att fullkomligt skydda kroppen för inflytelse af climatets hårdhet.
Då kroppen njuter tillräcklig, stark och värmande föda, då den är försedd med varma kläder, då själen efter infall kan afväxla mellan intressenta speculationer, tillfredsställande minnen och glädjande förhoppningar, då till exempel, efter något väl fulländade värf, föreställningen i förväg upphämtar glädjen att återse en efterlängtad familj; så är man likväl, foagtadt så gynnande omständigheter) svårligen i stånd, att fullkomligt utestänga ett smärtande intryck af köiden, när den sänker Termometern till omkring 25 grader och derunder, och man färdas i en patsiv Jlillasittnnde fcällnmg.
Den 19 Martil, 6 8'il F“ngen deremot förses med en svag, otillräcklig föda, hans kropp oirsgifves ined en kapott, tillräcklig k.snske, att förhindra den styrka kölden, att göra ett snart slut på hans usla lif; men händer och fötter, de delar af kroppen, på hvilka kölden utöfvar det smärtsammaste, om ej för det organiska lifvet det m^st förstörande inflytande, de kunna så mycket mindre vara försedde med varma betäckningar, som black och handklofvar göra sådant nästan omöjligt.
Lägger man härtill, att hans själ oupphörligt måste nedstämma den physiska värmen, i samma trion, sorn den torde vara fjettrad vid den förtviflade utsigten, att ett rysligt straff, och ett derpå följande beständigt föragt, lärer utgöra det olycksfull* målet för hans resa; så har man teckningen färdig af ett lidande, hvilket det väl i de flesta fall, berott på fången, ej på Samhället, att förekomma; men på Samhället ensamt beror det likväl, huruvida detta, för fången, såsom fånge, oundvikliga lidande, skall öfvergå till den rysliga jpina, som uppkommer derigenom, att lången i stark köld ej tillåtes att g$ utan måste <5ka.
Samhälletär berättigadt, att beröfva brotts lingen hans frihet; men ifrån det ögonblick detta skedt är han en helig person, som samhället, utan föregången
Dom och ransakning, ej har rättighet att låta vederfaras något annat lidande än det, som oundvikligen åtföljer frihetens förlust; aldraminst ett så förskräckligt och ändamålslöst, som fångarne äiO under - Den 19 Martu, kastade, då1 de på sätt nu sker, transporteras i stark köld.
Under resor vintertiden har jag sett ohyggliga exempel på det elände jag nu vidrört, och jag är öfvertygad, att visse Herrar
Landghöfdingar hafva en vidsträckare kännedom derom; men menskligbeteng tårar blifva sällan bemärkte, under det
Enibetsmannen fördjupas i ett gränslöst skrifveri, och medborgarens financieila förlägenhet, föder liknöjdhet för olyckliga likar.
Denna i min tanke omenskligabehandling; gom fångarne nu underkastas vid deras transporter, vore förekommen, om de på sätt Friherre Wrangel föreslagit, åtminstone vintertiden, transporterades gående.
Det kan ej vara svårare här än i andra länder, att fängsla fångarne så, att man är fullkomligt försäkrad om deras personer, utan att de derföre betagas den för gåendet nödige kroppsledigheten; och fångarnes rymning är sä mycket mindre att befara vintertiden, som de då omöjligen kunna uppehålla sig under bar himmel, utan måste söka bygden, hvarföre man ofta hör dem förklara, att under vintern får Kronan draga försorg för dem; men 0111 sommaren försörja de sig sjeifve.
Dervid möter aldeles ingen svårighet, då flere fingsr på en gång skola transporteras.
När deremot en fånge i sender skall färdas, så kan dea medelst en kedja vara rastlast vid Deri ig Martil* 843 Gevaldigerns åkdon, på hvilket clet genia må vara äfven fången tillåtit att åka, när han ej för kölden skull behöfver gå, utan att derföre mera än en häst synes vara nödvändig. jag anhåller vördsamt att detta memorial må blifva remitteradt till samma Utskott, som Friherre Wrangels, N:0 5- Herr von WtrnfteUt, Johan Otto:
Jag vill icke bestrida att de nu lefvande Adelig» Slagtar äro flere än fordom, då Finland och de Tyska provincerne voro Sverige underlagde äfvensom att Riddarhussalen ej på en gång kan inrymma 1296 Representanter; men i förra afseendet torde dock förekomma, att dels Grefvelig och Friherrlig, dels Friherlig och Adelig, tilläfventyrsalla 3 värdigheterne äro hos en och annan i en persons hand förenade med beräknande endast af en enda röst, och i det • sednare åter, att, med'förlusten af Finland och öfrige besittningarne, många Adeliga personer, törhända hela slägter afgått, hvilket äfven bör förmodas deraf, att åtskiliige Familier på 50 år och derutöfver icke låtit sig afhöra vid Riksdagarne eller sine genealogier completterat.
Troligen hafva flere af dem utslocknat eller bosatt sig i främmande länder, fastän de icke utan bevis! ige skäl kunnat såsom afgångne här afföras.
Det uppgifne beloppet torde således (åla någon nedsättning, såsom grundadt på en till det högsta berjiknad cal’ cul och äfven innefattande dem, som förlorat säte och stämma.
TabellCommissionen uppgifvit, har Herr von Hartmansdorff, yttrat: ”att Adelns tillväxt de 5!sista åren varit öfver 4 gånger starkare än tillförene under det att ett förut tilltagande närande
Stånd på samma tid äftynat;” men Ommissionens Tabeller upplysa äfven, dels att under de sednaste 15 åren intill och med 18:0, ehuru Adeln ökats med 646 personer, BondeStåndet blifvit tillökt med 105,234 eller i åtskilige
Län de sednare åren ända till 170 ä igo personer å hvarje qvadrat mil, samt dels, att LäroStåndet minskats med 262 och Ståndspersoner med icke mindre än 4,345 , hvilka uppgifter lemna det resultat, »tt närande vida öfverstiga den proportion, sorn förut ägt rum närande och tärande classerne emellan.
Adelns ifrågavarande tillökning torde vid ett närmare betragtande icke vara skadlig, när man besinnat, att många finnas af detta Stånd, som antingen ägnat sin tid och förmåga åt jordbruket och näringarne, elier ock sedan de med heder t jent Staten i civil- eller militair Embetsmannaväg, träda tili Landtmannens fredliga yrken.
Desse agtningsvärde medlemmar böra väl icke anses såsom tärande i ett Land, hvars produetiva kraft de befordra genom outtrötteliga och stora odiiags företag; och hvad Den 19 Martil, 845 deremot beträffar BorgrreStåndets förminskande under berörde 15 år med 2008 personer, så lärer d nna förminskning tilläfventyrs, icke blifva ofördelaktig, i händelse en allmännare näringsfrihet skulle kunna ernås.
TabellCommissionens meddeldte underdåniga Berättelse inhemtas äfven, huruledes under åren 1 h r 6 med 1820, den öppna åkerjorden i hela Riket med circa 150,000 Tunnland och gräsvallen till nära dubbelt emot år 181.8, synes hafva blifvit förmerad, samt att utsädet alla sädesslagen igenom, mea synnerligast af Hafre, Blandsäd och fotatoes årligen vst i t i tilltagande.
Om än denna för Landet vundna betydliga förkofran skulle för dra flere arbetande armar vid jordbruket än förut, fordras ock tillika dem, som i egenskap af tärande, gifva jordbrukaren afsättning af sin vara, på det han må kunna erhålla nödige m del för näringens vidmagthällande, enär det ic'te lärer löna mödan, att försända sädén till utrikes ort. och den allt:å måste, förvandlad i bröd eller bränvin, consumeras hemma i landet icke af de närande allena, utan äfven af ett proportionerlig antal tärande Samhällsmedlemmar.
Hvar och en upplyst lärer väl inse, att 150,000
Tunnland tillkommen åkerjord med dubbelt ökad gräsvall o $. v böra förskaffa födoämnen för flere andem, sorn med frambringandet af jördens alster utaf desse od lingar hafva att skaffa, Stockholm hyser förmodligen en fredje - 846 Den 19 Martil, del af Rikets tärande folkmängd, för ögonblicket tillökad af Riksens Höglofl.
Ständers härvaro; men exempel hafva ändock gifvits i dessa dagar, att landtmaonen icke utan mot en nog ringa penning blifvit utaf m'^d sin vahra oell att ’ vissa föryttrade produeter knappast lönat transportkostnaden, i aflägsnare orter från Hufvudstaden måtte den närandes förlägenhet vara ännu svårare, i saknad af tillräckligt antal afnämare, sorn consumera åkerbruks- och Landtmannaproducterne, hvilka sednare, i anseende till bristanne afsättning flere år å rad icke ägt det värde, som jordbrukaren af sin egendom och sine derpå nedlagde penningar bordt påräkna, i förening med trefnad or«ii bestånd samt möjligheten att erlägga de utskyldec honom affordras.
Jag instämmer val uti Herr von Hartmansdorff^ yttrande, ”att 0111 det är Svårt, att förmå ofrälse personers barn att återvända till näringarne, så bör det vara svårare att förmå dem som blifvit födde till adelig sköld och hjelm att taga till spaden och verktygen;” men jag tror ock, att om någon olägenhet för samhället skulle uppkomma meddeist tillökade adelsman, sådan endast kan inträffa i händelse det af Kongl. Majds nåd förundta Adelskapec föranleder till utrustande af lysande Equipage och en till andra yrken användbar betjening, må hända tiilökt för glansen af det nya namnet samt dymedelst likasom bibringar arftagagaren af Adeiskapet i tanke-utvecklingens ål-* der åtrånatt häldre äga pragtfulla livréer och fr Den re) Mart ii. 847 måltider, än begär att vid plogen eller annan näringsgren förtjena tarflig utkomst, och i sådant fall torde en Adelig värdighet blifva af menligt inflytande på samhället, hvars bestånd så betydligt beror på sparsamhet hos den enskifte samt afskalfande utaf lux och fåfänga.
För min def kan jag ej inse huruledes ett ökadt antal »f några och 50
Adelig» ätter under de sednast förflutne 5 åren, då deremot några och 30 sådane ätter utgått, kan verka så ofördelaktigt till förminskning af den täj-«nde classen, att Riksens Högloflige