Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. anse, alt Lots- och Fyrings-medlen i främsta rummet skola användas till upförandet af sådana fyrar, hvilka äro Svenska sjöfarten till nytta.
Återstår således att tillse, huruvida en sådan princip är riktig och om några omständigheter förefinnas, hvilka göra behof af en underd. erinran.
Visserligen tror 302 Den 1 Februari c. m. jag, att man å ena sidan icke kan förneka, att ett land bör bekosta npförandet och underhållet af alla fyrar å dess kuster; men deremot bör val detta land äga rätt att i första rummet företaga upbyggandet af de fyrar, utaf hvilka det sjelft kan hafva någon nytta.
Att emedlertid denna princip hittills icke varit följd, anser jag vara ådagalagdt just genom upförandet af de. ifrågavar. fyrarna å ön Koster.
Deraf synes, att man icke ansett sig höra eller kunna upskjuta byggandet af dessa fyrar, af hvilka Sverige icke har någon nytta, intilldess alla andra, af hvilka Sverige kan hafva någon direkt fördel, blifvit upförde.
Jag tror icke det finnes skäl för den misstanken att
Konungens rådgifvare icke önska att i främsta rummet använda Statsmedlen till de fyrar, af hvilka landet har direkt nytta; men då man erfarit, att den allmänna principen, att hvarje land är pligtig! alt bygga fyrar å sina kuster, likväl föranledt eftergifter för påståenden i motsatt riktning, så synes mig den föreslagna skrifvelsen vara behöflig om icke för annat, åtminstone för att, om jag så må uttrycka mig, gifva Regeringen ett ryggstöd emot de påståenden, hvilka äro i strid med ofvan angifna grundsats.
En värd talare, sora har sin plats snedt emot mig, har yttrat, det jag skulle hafva sagt, att StatsUtsk. hade förmodat att deu till Const.Utsk. hänskjutna anmärkn:s-anledn:n skulle sakna någon påföljd, på grund hvaraf densamma varit obehöflig.
Den värde talaren har likväl helt och hållet missförstått mig.
Jag har nemi. alldeles icke sagt, att StatsUtsk. förmodat, det samma anmärkn:s-anledn. skulle af R.
St. icke förtjena något afseende utan att det vore en möjliglut alt den i Const.Utsk. förföl le.
Jag tror, alt det är en gammal och af den värde talaren väl känd erfarenhet, att Const.Utsk. ogerna föreslår R.
St. att tillämpa 106 och 107 §§ R. F., utom i särdeles svåra fall, såsom då någon Statsrådets åtgärd föranledt någon olycka för riket eller dylikt, men deremot, att Const.Utsk. hos R.
St. gemenligen anmäler förhållandet med tillkännagifvande, alt så och så har inträffat; men att dervid likväl hör bero.
Naturligtvis är delta ett korreklif, till och med ganska strängt, måhända i förevar, fall tillämpligt, fastän dermed något icke är -gjordt för framtiden.
Härmed har jag äfven bevarat hvad samme talare yttrat, ang:de den förmodan att Const.Utsk. skulle fästa mindre afseende å anmärkn. när den afsåg en föredragande, som numera icke finnas inom Statsrådet; jag afsåg icke heller, att han skulle undslippa någon påföljd men jag trodde att det möjligen kunde anses blifva ännu ett skäl för att ej sätta honom under nyssnämnde §§, hvilka, såsom jag redan sagt, man ogerna tillämpar.
Den värde talaren har ej heller kunnat finna, att förevar, ämne eger den ringaste gemenskap med det R. o. Ad. på f. m. afgjort, nemi. det som rörde bidragen till Handels- och Sjöfartsfonden.
Hade han fästat mera upmärksamhet å mina yttranden innan han besvarade dem skulle han hafva funnit, alt jag såväl i förra som senare fallet Deni Februari e m. 303 velat gifva Regeringen, om jag så vågar uttrycka mig, ett stöd emot den ständigt från Norige kommande påtryckningen i fråga om Sveriges bidrag lill befordrande af de båda ländernas gemensamma utgifter och att härutinnan ligger sammanhanget emellan de båda frågorna.
Just detta har Utsk. velat framhålla och enl. min åsigt dertill icke saknat skäl.
Öfriga anmärkn. emot mitt anförande hafva af den siste talaren blifvit vederlagda, hvadan jag icke behöfver uptaga dem lill vidare besvarande.
Lagerbjelke och sednast Hr Bibit yttrat sig, kan och skall jag blifva ganska kort.
Såsom R. o. Ari. redan hört, äro 2:ne omständigheter föremål för öfverläggning, hvilka icke böra sammanblandas, nemi. anmärkn. emot en Konungens rådgifvare för hvad som tijldragit sig, på grund af hans tillstyrkande, och en skrifvelse till K.
M. om hvad för framtiden skall iakttagas.
Penningarne äro utbetalda och komma visserligen icke åter.
Den rådgifvare, på hvars tillstyrkan medlen till det upgifna ändamålet användts, har äfven lemnat sitt ämbete och torde icke heller i rådkammaren åter inträda.
Hvad som redan tilldragit sig är föga värdt att omtala.
Hvad deremot beträffar framtiden, eller den underd. skrifvelse som SlatsUtsk. föreslagit, så, om det förhåller sig på sätt Hr Bildt sagt, nemi. all Regeringen varit så eftergifven för Norrmännens fordringar, all man först byggt 2:ne särskilda fyrar och derefter förändrat dem efter Norrmännens olika tycken, men icke deslomindre, sedan detta blifvit verkstäldt, dock låtit släcka den ena fyren såsom onyttig befunnen: så har byggnadskostnadeu varit ändamålslös.
Jag hemställer då hvilken åtgärd R.
St. skola vidtaga lill dylika onödiga utgifters förekommande i framtiden.
Antingen måste Ständerna vägra medel till Lots- och Fyrings-väsendet, eller ock måste de vidtaga den här föreslagna mildare ålgärden alt genom underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, att de för dessa ändamål anslagna medel måtte företrädesvis användas till sådana fyrars upförande af hvilka Sverige har egentlig nytta.
Uti detta sitt förslag synes mig Utsk. icke hafva gjort sig skyldigt till någon tadelvärd öfverdrift.
Om något misstroende skulle i denna framställning röjas: så frågar jag Eder, Mine
Hrr om icke skälig anledn. dertill i den anmärkta regeringsåtgärden förefinnes?
Det är i sanning en högst egen tankegång, som begagnas af dem, hvilka tala för bifall till Utsk. förslag.
Ett af de för den föreslagne skrifvelsen åberopade skäl är välmeningen att vilja gifva Regeringen ett stöd, och det andra skälet var, alt Regeringen vore i behof af ett dylikt stöd.
Om nu StatsUtsk:s mening varit, att med sitt förslag hänsyfta på Norige, hade sådant bort vara uttryckt.
Men nu har det icke skett och derföre måste man efter orden draga den slutsats, att Utsk. velat lemna Regeringen ett stöd emot alla främmande Magier.
Nå väl! det är godt att så göra; men är sättet det rätta? nemi. att 304 Den 1 Februari e. m. ge det i en tillrättavisning i allmänhet? och! huru är den motiverad?
Vilja de värde talarne åter motivera en tillrättavisning åt Regeringen med afseende på Norige i tanka att Const.Utsk. i anledn. af remiss intet ville vidgöra, hvarföre ej uttala det? äfven om följden deraf skulle blifva, spända förhållanden emellan Sverige och Norige!
Granskas den föreslagna skrifvelsen i sin allmänlighet, eller betraktar man satsen, sådan Ulsk. angifvit den, så mäste man komma till den anmärkn.
Tersmeden i början af diskussionen yttrat, nemi. att man icke kan föreskrifva, det å Svenska kusten endast de fyrar skola upföras, hvaraf landet har direkt fördel.
Ty Jag hemställer, hvad förhållandet skulle blifva, om äfven alla andra nationer följde samma princip.
Mig synes, att, huru man än må betrakta den föreslagna skrifvelsen, den ingalunda är lill sin princip sammanhängande, hvarföre jag yrkar afslag_ derå.
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad hvarefter H. Ex. Hr Frih. och Landtm, framstälde propos. till bifall å StatsUlskrs tili förevar. § gjorda tillstyrkande, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig (inna att ja varit öfvervägande.
Hr Lagerhjelm begärde votering, men förklarade innan voterrs propos. i anledn. deraf hann blifva upsatt, att han ville afstå från voteringen derest den icke påyrkades af någon annan ledamot; lill följd hvaraf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf alt han icke hört någon instämma i Hr Lagerhjelms begäran om votering och densamma således korame att förfalla. §§ 27 och 28.
Diföllos. § 29.
Lades till handlingarne. § 30. R. o. Ad. biföll Utsk:s tillstyrkande i denna §, hvilken i öfrigt lades till handlingarne. § 31.
Bifölls. § 32.
Lades till handlingarne. § 33.
Jag befarar, attett misstag skulle begås, om R.
St. hos K. M. i und:het anhålla, att, i st. f. uplåtandet åt Öfver-Stålh.-Emb:ts kansli af det hus, som vid Blyntgalan här i staden inredes och hvarest polisen skall inrymmas, något af kronans för sådant ändamål lämpligt och ledigt hus mätte användas, ty enl. min åsigt är det af största vigt, att desse Den 1 Februari e. m. 305 desse båda embetsmyndigheter sammanföras i eli hus, hvarföre och då jag lior, ali K.
M. icke fäster afseende på en skrifvelse från R.
St. i detta ämne, jag afslyrker bifall till Ulsk:s förslag.
Ehuru jag visserligen i hufvudsaken är benägen att instämma i Frih. Sprengtportens yttrande, anhåller jag likväl alt få tillkännagifva de skäl, som hufvudsakligen legat lill grund förStats-Utsk:s tillstyrkande, nemi. att Slaten hittills hyrt lokal för ÖfverStålh.Emb:s kansli, emot en årlig afgift af 1,000 r:dr, och alt R.
St. vid föregtde riksdagar hos K. M. anhållit, att i något Kronans hus lämpliga rum för ifrågavar. kansli måtte beredas, hvarigenom Staten kunde besparas en icke obetydlig utgift.
Ehuru något sådant icke är oflir.ielt kändt, har, såsom Frih.
Sprengtporten nyss yttrat, anledn. förekommit till den förmodan, att det hus vid Myntgatan här i hufvudstaden, som för närvar, är under reparation, är ämnadt till inrymmande af Öfver-Ståth.-Einb:s kansli.
Skulle likväl kansliet flyttas till något stadens hus, så har man fruktat att stadens styrelse skulle göra påslående om ersättning af hyressumman, 1,000 r:dr och just till förekommande häraf, samt enär man förmodat, att äfven om staden vore skyldig att emottaga förenämnde kansli, densamma skulle finna sig befogad, all begära hushyran 1,000 r:dr, har StatsUtsk. ansett, att äfven vid denna riksdag en underd. skrifvelse från R.
St. bör lill K. M. i ämnet ingå.
Just derföre, att jag icke velat gifva något stöd åt ett hyresanspråk från stadens sida, motsatte jag mig inom Utsk. den ifrågavar. skrifvelsen.
Utsk. har grundat sitt förslag derpå, alt Utsk. saknade full visshet derom, huruvida hyra skulle af staden fordras eller icke.
Jag skulle likväl tro, alt lid för aflåtandet af en sådan skrifvelse först inträffar, sedan man fått sig bekant, att någon hyra blifvit fordrad.
Att ifrågasätta en dylik skrifvelse, förrän man med säkerhet vet, att staden begär någon hyra, synes mig vara en nog långt drifven försigtighet, ja nära nog såsom en slags finess, alt från R.
St:s sida erhålla ett förklarande på förhand, att en hyra för ifrågavar. lägenheter borde komma i fråga; hvarföre jag anhåller om afslag å denna punkt i Ulsk:s betänk.
Mörner anser jag
Ståndet böra afslå Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, ty det är up lysl, att en gång tillförene en dylik skrifvelse från R.
St. till K. M. afgått, och jag anser följaktligen tillräckligt vara i det hänsendet uti frågan åtgjord!.
Först sedan det visat sig, att staden fordrar hyresersättning för den lokal, hvari Ofver-Ståth.-Emb:s kansli blifvit inrymdt, är tiden lämpligast inne alt göra anmärkn. å hvad som skett, hvaremot mindre lämpligt synes mig, att R.
St. aflåta skrifvelser 2:ne riksdagar efter hvarandra i samma ämne, och derföre lilstyrker jag afslag å betänk. 3 H. 20 306 Den 1 Februari e. m.
Visserligen fäster jag icke synnerlig vigt dervid, om den föreslagna skrifvelsen kommer att afgå eller icke, men jag har tillstyrkt den af det skäl, alt sedan den förra skrifvelsen afläts lill K. M., förändrade förhållanden kunnat inträffa, så alt någon lokal för det här afsedda ändamålet blifvit ledig, hvilket synes mig utgöra ett ytterligare stöd för en dylik skrifvelse.
Finner K. M., ali lokalen kan inrymma oftanämnda kansli, så hafva R.
St. endast afgifvit en påminnelse att samma lokal måtte begagnas.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk-.s förslag.
Jag skulle tro, att ifrågavar. skrifvelse har så mycket mindre skål för sig, som, på grund af R.
Sius vid sisth riksdag aflåtna skrifvelse, K. M. i ämnet infordrat utlåt, från Öfverlnl:s-emb. hvilket i afgifvet mern. yttrade, alt endast en lokal vore tillgänglig och belägen på Blasieholmen; men som 2:ne Embetsmyndigheler här i staden, nemi.
Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader samt ÖfverStålh.-embelrs kansli voro i behof af lokaler, men läget icke för sistnämnda myndighet vore lämpligt, tillstyrkte Öfverlnt:s-emb., att den enda tillgängliga lokalen mätte uplåtas åt Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader.
Då således utredt är, att i Kronans hus utrymme saknas för nämnda Embetes kansli, anser jag skrifvelsen öfverflödig och förenar mig med dem, som yrka afslag å denna punkt i betänk.
Jag är i ämnet ointresserad och har blott velat lemna en uplysning, den jag ansåg saknas.
Skrifvelsen anser jag oskyldig och derjemte öfverflödig och, såsom mindre väl grundad, afstyrker jag den.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framslälde propos. till bifall å Utsk:s i förevar. § gjorda tillstyrkande ropades nej, hvarpå propos. lill afslag derå blef framstäld och besvarad med ja. §§ 34 och 35.
Bi föllos. § 36.
Med afseende på beskaffenheten af den fond, sorn bildat Landtbrnks-Akademiens tillgångar, skulle jag icke tro, alt denna inrättnings räkenskaper kunna dragas under Kammarrättens granskning.
Landlbruks-Akademiens tillgångar äro icke grundade på Statsmedel, utan på medel, lemnade af framfarne Konungar.
Vid sådant förhållande skulle jag icke tro, att den föreslagna skrifvelsen är på sitt ställe, hvarföre jag anhåller om afslag å denna punkt i betänk.
Efter först till bifall å Utsk:s i denna § gjorda hemställan framstäld och med blandade ja och nej besvarad propos., bemstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade afslå ifrågavar. hemställan, och ropades härvid starka ja, blandade med Den 1 Februari e. ni. 307 nej, hvarpå H. Ex. förklarade det lian trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja.
Om Presidenten i Kammarrätten hade ifrat för ifrågavar. räkenskapers granskning af samma Verk, så skulle .man sannolikt hafva ansett honom intresserad för utvidgning af denna myndighets granskningsrätl.
Derföre har jag varit stum, men alldeles icke derföre, ali jag finner saken oriktig.
Inom hufvudstaden finnes en annan inrättning, nemi.
Vetenskapsakademien, hvars tillgångar tillkommit dels genom gåfvor och dels genom Statsmedel, men icke destomindre granskas akademiens räkenskaper af Kammarrätten.
Min öfvertygelse är, alt det hade varit i sin ordning, örn en lika beskaffad granskningsrätt tillagts Kammarrätten i fråga om Landtbruks-Akademiens räkenskaper.
Jag tror, ali en sådan granskning af denna Myndighet medför säkerhet för enskilde gifvare, att deras medel varda behörigen förvaltade.
Såväl den ena som den andra korporationen, hvilken undfått tillfälliga anslag, händer det någon gång att använda sina medel mindre ändamålsenligt, hvilket förekommes derigenom, alt en offentlig
Myndighet lillerkännes rätt, att granska räkenskaperna, hvarigenom förvaltningen blifver bättre och tillförlitligare tillsedd, än om granskningen updrages åt enskilda revisorer.
Dessa mina åsigter har jag blott för framtiden velat tillkännagifva.
Ofverläggningen var ännu icke förklarad fulländad, då jag anmälte mig, hvilket skedde i samma ögonblick den sednare propos:n framställdes.
Jag är förekommen af den siste talaren och får tillägga, att jag icke kan finna något skäl för afslag å ifrågavar. punkt ligga deruti, alt om äfven Landtbruks-Akademien, enl. hvad jag har mig bekant, af Konung Carl XIV Johan i lifstiden erhållit medel eller af Slaten sådana emottagit, räkenskaperna icke böra undandragas granskning af Kammarrätten, på det utrönas må, huruvida de lemnade medlen blifvit lill upgifna ändamål använda.
Jag anhåller således, att l:a proposm mätte ånyo framställas, emedan, som jag tror, ett öfvervägande ja skall låta sig höras.
Då H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifva sin uppfattning af R. o.
Ad:s beslut i ämnet och någon derefter icke begärt votering, anser jag frågan vara afgjord och det fattade beslutet böra förblifva orubbad!.
Jag anhåller, alt få lemna en uplysning.
Man omnämnde nemi. att Vetenskaps-Akademiens räkenskaper granskas i Kammarrätten.
Denna Akademi åtnjuter af Staten ett anslag, hvaröfver hok särskildt föres, och just denna räkenskap, men alldeles icke Akademiens bokslut öfver dess enskilda fonder, granskas af Kammarrätten.
Jag har begärt ordet i anledn. af Hr Ribbings yttrande, hvilket jag måste betrakta såsom ett försök till uprifvande af R. o. Ad:s fattade beslut.
Jag får 20* 308 Den 1 Februari e. m. således erinra Hr Ribbing, huruledes Hr Frih. och Landtm, först framslälde propos. på bifall och derefter på afslag å ifrågavar. punkt, och härpå har R. o. Ad. lemnat svar.
Sålunda måste
Hrr von Hartmansdorffs och Ribbings afgifna yttranden betraktas endast såsom reservationer, ty jag hvarken vill eller kan föreställa mig, all Ståndet tillåter uprifvande af dess i laga ordning fattade beslut.
Frih. Cederström, Rudolf: instämde med Frih. Raab. Hr von Troil:
Afven jag delar den åsigten, att sedan Hr Landtm, framställt propos. och tillkännagifvit sin upfattning af Ståndets svar derå, något uprifvande af det fattade beslutet icke annorledes än genom votering kan ske; men då frågan, det oaktadt, blifvit dragen under pröfning, ber jag att få nämna, att Landtbruks-Akademiens tillgångar äro till en del grundade på den s. k.
Rubelfonden.
Inora Utsk. motsatte jag mig den föreslagna skrifvelsen, men det uplvsles, att under någon riksdag
Statsmedel blifvit lemnade såsom bidrag till upförande af vissa byggnader på Landtbruks-Akademiens experimentalfält och af sådan orsak beslöts den und. skrifvelsen.
Under Hr Frih. och Landtrms framställning af den sednare propos. begärde jag ordet, ehuru jag icke blef bemärkt, utan en annan talare upropades i stället för mig.
I anledn. häraf torde frågan ännu icke böra anses afgjord, utan diskussionen obehindradt fortgå och om förnyad propos. framställes, kommer den sannolikt att besvaras så, som jag önskat.
Jag har begärt ordet endast för att fästa Ståndets npmärksamhet på det olämpliga sätt, hvarpå R. o. Ad. numera i sina förhandlingar går tillväga.
Hitintills har varit vanligt, att öfverläggningen anses slutad, då Hr Landtm, framställer propos., men derefter och sedan propos.-n blifvit af Ståndet besvarad, tror jag, att någon vidare diskussion i ämnet icke grundlagsenligt får äga rum.
Jag föreställer mig derföre ock, att Hr von Hartmansdorffs afsigt icke varit ali gifva något yttrande i sak, utan endast att få sin mening i prot. intagen, och blott såsom en reservation kan den der lemnäs plats.
Samma förhållande är äfven med Hr Ribbings yttrande.
Sedan, såsom jag nyss nämnt, propos. på bifall eller afslag blifvit framstäld och af Ståndet besvarad, kan vidare diskussion i sak icke äga rum, hvilket till alla delar strider emot grundlagens anda, och jag tror, att, om vi skulle förfara annorlunda, vi icke kunna komma till slut i något ämne.
Således om Hr Ribbing icke åtnöjes med Hr Frih. och Landtnv.s lillkännagifna upfattning af Ståndets svar å den framställda proposm, lärer någon annan utväg för honom icke återslå än att begära votering.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, innan propos. till bifall å hvad Utsk. i 36 § tillstyrkt blef framstäld, haft äran hemställa om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen i ämnet fulländad ben 1 Februari e. m. 309 sami R. o. Ali. behagat besvara denna hemställan med ja, och H. Ex. vid sådant förhållande ansåge det icke vara med grundlagen öfverensstämmande, att en diskussion i ämnet ånyo bragtes å bane.
Ex. hade först gjort propos. till bifall och trott denna propos. besvarad med nej, samt omedelbart derefter framstält propos. till afslag, och förklarat sig anse denna sednare propos. besvarad med ja, hvadan ooh då någon votering icke blifvit begärd, H.
Ex. ansett R. o. Ad. hafva skiljt sig frän det ifrågavar. ämnet, och att de yttranden, som sedermera af Hr von Hartmansdorff och Hr Ribbing blifvit afgifne, endast borde anses såsom reservationer emot det fattade beslutet.
Jag har icke afgifvil mitt yttrande annorledes än såsom en reservation emot R. o. Ad:s beslut.
Hade jag velat bestrida den mening, sorn Hr Landtm, ansett R. o. Ad. hafva godkänt, så, hade jag talat runan proposrn framstäldes, men det får jag säga till Hr Ribbings ursäkt, att hit hafva vi icke kunnat höra någon förfrågan af Hr Landtm, om öfveriäggniugeu ansågs fulländad.
Häruti hördes flere ledamöter instämma. § 37.
Hr von Troil: R.
Stms Revisorer hafva anmärkt, att, enl. hvad räkenskaperne utvisade, den af allmänna Hospitals och Barnhusfonden till de serskilda länen utgående andel i s. k. upfoslringslrjelp blifvit inom länen fördelad efter olika grunder, och i anledn. af denna anmärkn. har Otsk. tillstyrkt den ifrågavar. skrifvelsen.
Det torde tillåtas mig, alt få upläsa någon del utur betänk.
Sedan Serafimer-Ordens-Gillet uti dess afgifna förklaring omförmält de, rörtde dessa medels utbetalning under fordna tider utfärdade författningar, har Gillet vidare anfört: ”Att sedan genom Revisorernes berättelse Ordens-Gillets upmärksamlie t blifvit fästad derpå, att utdelningen af upfostringsmedlen i Skaraborgs län skett efter helt andra grunder, än som blifvit i enlighet med 7 § K.
Instruktionen för Serafimer-Ordens-Gillet af d. 28 April 1791, till efterlefnad föreskrifne, serskild skrifvelse skulle till K. M:s Bef:h:de i nyssnämnde län afgå med erinran, alt ställa sig berörde föreskrifter till efterrättelser.”
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med något vidare upläsande af Ordens-Gillets förklaring, men af densamma synes, att Ordens-Gillel med största beredvillighet sökt ställa sig Revisorernes föreskrifter till efterrättelse.
Endast den omständigheten, att en skrifvelse från Ordens-Gillel skulle afgå till K.
Befh:de i Skaraborgs län, hvilken blifvit i revisionsberättelsen omnämnd, men ej uttryckligen tillagts att kommunikation deraf skulle meddelas öfriga Landsh-.r, endast denna omständighet har föranledt Utsk. alt tillstyrka den underd. skrifvelsen.
För min del tror jag alt, då en Styrelse, emot hvilken Revisorerne framställt anmärktr, villigt efterkommer, hvad Revisorerne önskat i så målto som Styrelsen säger: vi skola aflåta en skrifvelse till den K.
Befh:de, inom hvars län oordning förefallit, så synes mig, att - 301 Den 1 Februari e. ra. hvarje underd. framställning till K.
M. om ytterligare påminnelser är i allo öfverflödig.
Jag anhåller om afslag ä ifrågavar. punkt i betänk.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. och Landtm, först hemslåtde om R. o. Ad. behagade bifalla Utslcs tillstyrkande i denna §, och sedan denna propos. blifvit besvarad med nej, framstälde propos. till afslag å ifrågavar. tillstyrkande, hvartill svarades ja. § 38.
Lades till handlingarne. § 39.
Bifölls. § 40.
SlatsUtsk. bär här föreslagit en besparing för Barnhuset.
Måhända leder åtgärden till besparing af penningar, men om hon derjemte befordrar barnens noggrannare vård kan vara tvifvelaktigt.
Utgiften af 2 r:dr för hvarje barn är visserligen för Barnhuset af någon vigt, enär barnens antal är ganska stort, men för dem, som emottaga desse 2 r:dr, är afgiflen allt för ringa.
Det kan synas nära nog likgiltigt, om de erhålla henne eller icke; men då brefvexling med Barnhuset naturligtvis forrlrar utgifter åtminstone af postpenningar, och någon ersättning för dem bör presterskapet tillgodokomma, så, ehuru obetydlig hon än må vara, tror jag att hon bör bibehållas såsom en erinran om hvad raan derföre bör uträtta.
Borttages ersättningen, men man icke destomindre fordrar fullgörande af Presterskapets åligganden, kan det vara tvifvelagtigt om barnen vinna något derpå.
Sekret., på förfrågan af Hr von Troil, tillkännagifvit att något prot. utdr. rpr:de PresleSbs i förevar, ämne fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeladt, yttrade sig Hr von Troil:
Såsom tillägg lill hvad jag redan yttrat, anhåller jag, att få tillkännagifva, att PresteSt:s samtlige ledamöter inom Utsk. föreslagit den tillstyrkta åtgärden.
Dessa ledamöter ansågo en ersättning af 2 r:dr allt för ringa, och att det var ett deras embetsåliggande att draga försorg om utplanterandet af desse fattiga barn, och då afgiften derjemte utgjorde omkring 10 proc. af fosterlönen, ansågo oftanämnde ledamöter indragningen af desse 2 r:dr b:co kunna Jända Barnhuset till en ganska nyttig och behöflig besparing.
Äfvenledes uplysle Utsk:s ledamöter af PresteSt.