Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu äfven detta BankoUlsk:s mein. återremitteras för alt af båda Utsk:n behandlas, så mäste naturligtvis Ekon.Utsk. upskjuta att svara på den redan skedda återremissen, och då häraf, eli för frågans lyckliga lösning skadligt dröjsmål i anseende till riksdagens nära förestående slut, skulle kunna blifva en följd, vågar jag, för alt förmedla åsigterna i denna fråga, vördsamt föreslå R. o. Ad. att upskjuta afgörandet af detta meni. intilldess Ekon.Utslcs svar å återremissen inkommit, då Ståndet kunde samtidigt företaga dessa betänkm till slutligt afgörande och då på det ändamålsenligasle sätt fatta sitt beslut. II.
Landtm, yttrade att, sedan under öfverläggningen 4 olika propos:r blifvit ifrågaställde, nemi. dels lill bifall, dels till afslag, dels lill återremiss med föreläggande för BankoUlsk., att lill ärendets behandling sammanträda med Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk , och dels till upskof med utlålrs pröfning tills sistnämnde Utsk. inkomme med svar å anmärknrne emot dess i samma ämne afgifna utlåt.
N:o 118, H.
Ex. först finge hemställa om R. o. Ad. bifölle ali med pröfningen af BankoUtsk:s förevarrde utlät, må anslå intilldess Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. inkommit med svar å återremissen af dess utlåt.
Föredrogs ånyo Banko- och LagUiskrns d. 2 och 5 dennes på bordel lagda betänk.
N:o 1, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändringar i lagstiftningen för Privatbanker.
Irsta punkten, ang:de en af Hr Bergman vacht motion.
Den 6 Augusti. 131 Hr Rosenblad, Bernit.:
I motsats lill hvad de förenade Utsk:n i denna del af betänk, hemställt, får jag hos R. o. Ad. vördsamt anhålla, det R. o. Ad., med afslag å Ulskjns hemställan, behagade bifalla hvad Hr Bergman i sin ifrågavai :dé motion föreslagit.
Det är af en livar nogsamt kändt huru den allmänna rörelsen i riket lidit ganska betydligt genom följderna af de sednaste politiska förhållandenas inflytande på penningerörelsen och varuomsättningen i landet, och huru rörelsekapitalet inora riket blifvit förminskadl genom den betydliga exporten af Bankens silfver, hvilket nedsatt denna Banks sedelstock, då på samma gång äfven Prövat-bankermas förminskats.
Skulle nu den ytterligare rubbning i rikets penningeväsende inträffa, att dessa sednare
Bankers rättighet att utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co uphörde med nästkommande års början, hvarefter desamma icke endast skulle ega i rörelsen utsläppa mindre sedlar än å 6 r:dr 32 sk. samma mynt, så skulle dessa Banker genom en så beskaffad slrypning komma att högst betydligt lida och en svår stockning i allmänna rörelsen måste häraf ovilkorligen blifva en följ'), då, i afseende å det palliativ man föreslagit för att afhjelpa det skadliga inflytande, som Privatbankernas framlida uphörande kommer att utöfva på penningeställningen i landet, intet beslut ännu kommit till Stånd.
St. vidblifva sitt beslut vid 1844—45 årens riksdag att genom borttagande af Privatbankens rättighet att utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. åstadkomma en indragning ideras penningerörelse, så har man nu intet att sätta i stället och hvilken menlig inverkan på handeln, näringarne och jordbruket en sådan minskning i rörelsekapitalet skulle utöfva, det torde falla en hvar i ögonen.
Af dessa skål yrkar jag afslag å Utskms hemställan samt anhåller det R. o. Ad. måtte bifalla Hr Bergmans förslag, ali R.
St. måtte tillstyrka, det K.
M. ville i nåder medgifva Privatbankerna rättighet att utgifva sedlar å minst 3 r:dr 16 sk. b:co intill slutet af nu gällande oktrojer.
Det är kändt att
Privatbanksintresset redan längesedan lyckats uphäfva sig till en serskild makt i Staten och ali detsama genom den sjelftagna rättigheten att utgifva småsedlar, snart, sagdt utträngt riksrayntet ur rörelsen inom provinserne.
Då man nu icke längre kan, eller rättare vågar ur synpunkten af eget intresse, drifva den satsen, att dessa inrättningar fortfarande böra få utgifva sedlar af mindre valör, så söker man ådagalägga, att rörelsen inom landet skulle komma att väsendtligt lida genom det beslut, hvilket vid 1844—45 årens riksdag fattades och hvilket äfven af den andra statsmakten då gillades:
Beslutet att ifrån 1851 års början inga sedlar af lägre valör än 6| r:dr b:co skulle få af Privatbankerne utgifvas.
Man äflas derföre att så länge som möjligt söka förhindra samma besluts inträdande i full verkande kraft.
Jag för min del får förklara, att jag i dessa frågor är af olika opinion med Privatbanks-intressets förfäktare, hvarföre jag, i motsats lill den siste värde talaren, 9* 132 Den 6 Augusti. yrkar bifall till Ulsk:ns hemställan.
Ja? får fästa Eder upmärksamhet Mine Hrr, deruppå, att det beslut i afseende å minimivalören af Privatbankernas sedlar, som vid 1844—45 årens riksdag af Ständer och Konung fattades, icke skedde utan långvariga och omständliga öfverläggningar; samt att fråga upstod att sätta denna minimi-valör dels till 10 oell dels lill 20 r:dr b:co.
Jag tvekar icke alt erkänna försigtigheten af det beslut, hvari dåvarande BankoUtsk. stannade, eller att denna minimi-valör skulle blifva 6 r:dr 32 sk. b:co, samt alt
Piivalbankerne skulle fortfarande berättigas att till den 1 Jan. 1851 utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. s. m.
Detta beslut gillades på sätt jag nyss hade äran nämna, af Sländerne samt st a cl fäst ades af K. M., hvilken likväl, på underd. framställning af Privatbanksdirektionerne, genom resolution af d. 30 Okt. sistlidet år ytterligare förlängde ifrågavar:de tid till den 1 Jan. 1852.
Nu söker man ånyo att åstadkomma ett uphäfvande af Ständernes och K.
M:s föregide beslut, och, besynnerligt nog, har motionen derom just blifvit väckt af en person, sjelf delägare uti en Privatbank, stiftad efter kungörandet af 1845 års beslut, eller åtminstone medlem af det samhälle, der samma Privatbank har sin egeDtliga veiknings-sfer.
Jag hemställer till Eder Mine Hrr, huruvida något mera talande och giltigt bevis kan gifvas för ådagaläggande af det förhållande, att
Privatbankerne icke äro i behof alt utgifva mindre sedlar för att kunna fortfarande ega bestånd, än att såväl Götheborgs som MälareProvinsernes enskilta Banker upslåll efter oftanämnde lid, d. v. s. efter den lid, då delegarne af dessa banker alltför väl visste, att de icke skulle få utgifva sedlar å 3: 16 längre än till d. 1 Jan. 1851.
Hvar och en känner alltför väl, hvilket trassel och hvilka svårigheter hafva upslått i landsorterne, derigenom ali Privatbankerne fått utgifva sedlar å mindre valörer, hvilka utträngt Riksbankens sedlar, ehuru endast desse sednare de jure emottogos vid allmänna kronoupbörden och andra allmänna liqvider.
Visserligen hafva på de sednare åren någon lättnad häruti vunnits derigenom att Riksbankens sedlar å 2 r:dr och å 32 sk. b:co kommit i omlopp uti landsorten, men så länge Privatbankernas sedlar å 3: 16 fortfarande fä utgifvas, skall ändock den ojemförligt största delen af rörelsekapitalet i landsorten endast och allenast komma alt utgöras af enskilta bankers myntrepresentativer.
Jag behöfver icke här framställa, huru svårt det är för en mängd allmoge och t. o. m. andra petsoner att hålla reda på den mängd olika färgade och förfärdigade sedlar, som af dessa hanker utgifvas, och huru lätt blottställde dessa sedlar äro för förfalskning, hvarigenom ganska många förluster för den enskilte kunna upstå och verkligen hafva gjort det.
Jag ber endast ali få framhålla vigten derutaf att konseqvens i lagstiftningen iakltages.
Alt den ena riksdagen stiftar en lag för att den påföljande åter uphäfva densamma utvisar en vackling i grundsatser, en lättfärdighet vid fattande af beslut, som måste rubba förtroendet till landets lagstiftare; och som isynnerhet blir vådligt då det tillämpas på penningeväsendet.
På alla dessa förenade skäl anhåller jag att R.
Den C Augusti. 133 o. Ad. icke mätte frångå ett förut af Konung och Ständer fattadt beslut, hvars verkningar otvifvelaktigt i en framtid skola visa sig välgörande, ulan bifalla denna punkt af betänk., der allt afseende å Hr Bergmans motion af de gemensamma Utsk:n afslyrkes.
Stjernstedt, Jakob Theod.:
Jag instämmer till alla delar i det yttrande, som den siste värde talaren afgifvit och tillstyrker bifall till Utsk:ns hemställan i denna del af belänk.
Då den mängd af Privalbankssedlar, som f. n. öfversvämmar landsorterne, icke allenast utestänger
Riksbankens sedlar utan äfven förhindrar rikets klingande mynt att uti betydligare mån komma i omlopp, så tror jag att det kan vara skäl att bortskaffa en del af dessa sedlar, och att det destomindre är skäl att uprifva ett redan i detta afseende fattadt beslut, som detsamma ännu icke hunnit inträda i verksamhet hvadan man således icke varit i tillfälle alt bedöma verkningarne deraf.
Jag anhåller om bifall å denna punkt af betänk.
Jag anhåller vördsamt, alt den af Hr Lagergren emot detta betänk, afgifna reservation, uti hvilken jag samt flere ledamöter af de förenade Utskm förenat oss, måtte varda upläst samt att derefter jag måtte förunnas återfå ordet.
Sedan den begärda upläsningen försiggått anförde Frih.
Den fråga, som nu är föremål för vår öfverläggning, har, enl. mitt förmenande, egenskapen af att vara ett ”esse” eller ”non esse” för Privatbankerne, ty dessa banker kunna verkligen icke fortfarande existera, om de icke tillåtas alt utgifva sedlar af minst 3 r:dr 16 sk. valör.
Penningekriseu under de 2:ne sista åren har redan på många ställen af landet verkat högst ofördelaktigt på näringarne och jordbruket, och om nu bankerne i landsorten skulle genom en lag förbjudas att utgifva mindre sedlar än 6 r:dr 32 sk. b:co, så tror jag att penningebristen och förlägenheten skulle blifva ännu större.
Jag medgifver gerna, att det varit för landet nyttigare om dessa banker aldrig hade upkommit, utan R.
St. i stället inrättat Filial-banker eller adelmr af Riksbanken i provinserne, men då nu Ständerne försummat detta, så är det just la force des ckoses som framtvingat dessa enskifta associationer och de kunna numera icke umbäras.
När de flesta af dessa bankers oktrojer år 1847 prolongerades, så voro icke mindre än 40 milhr af Riksbankens sedlar ute i allmänna rörelsen, nu hafva de nedgått till 22 milhr.
Delta utgör således en minskning af 18 milhr på 4 år.
Sistnämnde år hade det snarare varit möjligt att låta Privatbankerne helt och hållet uphöra, nu deremot skulle det icke kunna ske ulan den största risk för rörelsen i landet.
Om nu Privatbankernes sedelemission minskas med de 4 milhr, som äro utelöpande af sedlar, understigande 6 r:dr 32 sk. b:co, så tyckes rörelsekapitalet för landet blifva alltför litet och det blifva en alltför svår stötesten för samtelige våra affärsmän.
I de förenade Utskm voro 134 Den 6 Augusti. åsigterna i denna fråga ganska delade oell del var eu ganska olie* tydlig pluralitet som bestämde sakens utgång.
Eu stor fraktion af Utskms ledamöter i Trade för att Privatbanker na skulle fortfarande ega rättighet att utgifva sedlar å 3: 16.
Hr Lagergren föreslog att gå en medelväg, eller alt II.
M. att bestämma när de nu oktrojerade enskilda banker skola uphnra med ulgifvandel af sistnämnde sedlar.
Delta synes mig vara en medelväg som på intet sätt vore riskabel att beträda, och ehuru jag ansett det icke vara farligt att tillåta Privatbankerne att fortfarande utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co, har jag likväl, för alt icke splittra meningarne, förenat mig med Hr Lagergren, fullt öfvertygad, att K. ål. skall i denna fråga med den största omtänksamhet och efter den sorgfälligaste pröfning fatta
Sitt beslut, •lag tager mig således friheten tillstyrka R. o. Ad. att, afslående Utskms hemställan, antaga del i Hr Lagergrens reservation befintliga förslag.
Jag har redan år 1844 uttryckt den mening, att
Privatbankernas rätt alt utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. h:co icke borde dera beröfvas, enär jag förutsåg att om denna rättighet uphörde, dessa banker skulle småningom komma i den belägenhet all de till slut mäste helt och hållet inställa sin verksamhet.
Sora jag icke hör till den delen af representationen, som otillbörligt sträfvar att undergräfva dessa inrättningars bestånd,.så har jag fortfarande varit af denna mening och anser del vara en olycka för landet om ifrågavar-.de banker försvunne.
Hvilket skäl åbetopar man för alt rättfärdiga ifrågavar:de åtgärd?
Intet annat än att man önskar det Privatbankernas vinst måtte förminskas.
Jag åtminstone kan icke finna något annat.
De ifrågavartde så förhatliga sedlarne hafva på intet vis utträngt Bankens sedlar, hvilka fortfarande utelöpa jemte Privatbankernes och hafva framför dessa sednare väsendlliga företräden.
Dessutom utgifver R.
Sits Bank inga sedlar af denna valör och Bankens sedelbelopp är i alla fall inskränkt inom en viss gräns, som icke får öfverskridas och hvilken gräns man riksdag efter riksdag sökt göra allt trängre och trängre.
Afven vid denna riksdag har della bemödande icke förnekat sig, ty R.
St. hafva beslutat, alt 800,000 rtdr af den upltipna bankovinsten skulle inom Banken qvarhållas och således icke komma ut i rörelsen, hvarförutan 500,000 rtdr blott lills vidare äro anslagne till belåning af publika papper.
Den förespegling af en framlida utvidgning af Riksbankens lånerörelse, sorn BankoUtsk. gifvit
Ständerne genom alt tillstyrka afsältandel af 4 mill. för att bilda filialbanker och att ersätta de Privatbanker sora skulle komma alt uphöra, är endast en fantasmagori, en skuggbild, som aldrig kan få någon verklighet.
Dessa förslag äro så beskaffade att de icke kunna medföra någon påföljd, utan hafva de endast förskaffat deras uphofsmän nöjel att göra sifferupställuingar, sora aldrig kunna läggas till grund för något i verkligheten beståndande.
Jag hemställer huruvida förståndiga och omtänksamma personer skulle vilja inlåta Den 6 Augusti. 135 sig i transaktioner med Riksbanken, då dessa transaktioner kunna ett, tu, tre, genom ett Ständernas beslut, eller lill och med genom en votering inom Banko-Fullmågtige, uphäfvas.
Man kan icke förvänta att personer skulle äfventyra sitt välstånd och sin kredit genom att inlåta sig i aftal med en bank, hvilken uteslutande styres af omvexlande Ständer, hvilka den ena riksdagen uphäfva hvad som en annan riksdag blifvit beslutadt, så att deras åsigter och blifvande beslut aldrig kunna på förhand beräknas.
Således vore, enl. mitt förmenande, det ändamålsenligast att, på sått hittills skett, Privatbankernas rättighet att utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. eller tinder beloppet af 6 r:dr 32 sk. b:co, berodde på K.
M:s nådiga pröfning, som vore bäst i tillfälle att bedöma, hururuvida under tiden inträffande omvexlingar och förändringar tili den allmänna rörelsen kräfde verkställandet af det en gång fattade beslutet om indragning af Privatbankernas nuvarrde miniroisedlar.
F. n. torde en hvar hafva sig nogsamt bekant, alt ställningen icke är sådan, alt någon förminskning af rörelsekapitalet inora landet vore lämplig, utan att den iveriom skulle medföra ganska betydliga olägenheter och kanske vådor.
Att en verklig förminskning af rörelsekapitalet nödvändigt måste blifva en följd af en sådan indragning torde man icke kunna ifrågasätta, ty dessa mindre sedelvalörer kunna icke ersättas genom en större, hvilka icke kunna hålla sig sä länge ute i allmänna rörelsen ulan hastigare återkomma till invexling i Bankernas kassor, hvaraf naturligtvis följer, ali Privatbankernas utelöpande sedelstock förminskas samt deras behållna vinst äfven inskränkes.
Detta sednare förhållande är notoriskt; ty revisionsberättelserna och de årliga redogörelser ne öfver banker nes ställning utvisa, att bankernas vinst på sednare tider varit betydligt mindre än förut och icke större än hvad hvar och en kapitalist har rätt att förvänta genom ett klokt användande af sitt kapital.
När man härtill lägger det stora besvär, den möda och de kostnader som förvaltningen af dessa banker raedförer, så måste man finna den allmänt uprepade klagan öfver deras förmodade stora vinst af sin rörelse vara lika orättvis som utvisande en småsinnad afundsjuka.
Af dessa skäl och ännu flera, hvilka skulle kunna tilläggas måste jag bekänna mig vara af den mening som finnes uttryckt i Hr Lagergrens reservation och instämmer med honom deruti, att jag anser ”det R.
M. öfverlemna att bestämma, när de nn oktrojerade enskilda banker, under den gällande oktrojen, skola uphöra med utgifvandet af sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co, och således underkastas det i 8 § af Kongl.
Kung. d. 9 Jan. 1846 förekommande stagande, all enskild banks kreditsedlar ej få i allmänna rörelsen ullemnas, lydande å mindre belopp än 6 r:dr 32 sk. b:co, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver”.
Skulle icke Ständerna ingå lill K.
M. med en sådan skrifvelse, utan i stället bifalla Utskms afstyrkande af Hr Bergmans motion, så kunde K.
M. icke gerna, efter en så tydligen af R.
St. uttalad mening, tillåta Privatbankerna att fortfarande utgifva ifrågavartde sedlar, hvilkas indragning, såsom jag förut sökt bevisa, skulle kunna hafva betänkliga följder. 136 Den 6 Augusti.
Palmstjerna har så fullständigt utred t vådan af ett bifall till Ulsk:ns förslag, all det vore öfverflödigt att utförligare orda derom, men jag ber endast att med några få ord få uplaga de skäl som Hr von Troil anfört till stöd för sitt yrkande om bifall till Utskms hemställan i denna punkt.
Hr von Troil omtalar att man borde vara konseqvent i lagstiftningen.
Detta är sanni, roen då skulle man också länka sig före innan man stiftade lagar.
En god lag skall man behålla, men en dålig lag om den oell nyss blifvit stiftad, skall man uphäfva.
Eller kan Hr von Troil eller hvilken annan som helst upstå och drifva den sals, att Pvivalbaukslagsliftningen för det närvarande befinner sig i fullkomligt godt skick?
Hvad serskildt 1845 års lag beträffar, som upsatte minirnivalören af Pi ivalbankernas sedlar lill 6 r:dr 32 sk. b:co, ulan att i och med detsamma supplera Privatbankernas minskade sedelstock med riksbankens sedlar, hvarmed de förra kunde röra sig, så anser jag en sådan lag vara en mycket dålig lag och till stöd för denna min åsigt kan jag åberopa en ganska stor auktoritet i så beskaffade frågor, eller Sir Robert Peel, som visserligen i sin ryktbara bill sökte alt efterhand uttränga de små Bankernas rörelse i England, men pä samma gång ersatte dem med den stora Engelska Bankens.
Hr von Troil liar vidare omnämnt, att
Privatbankernas sedlar i landsorterne alldeles undanträngt Riksbankens, så att många orter gifvas, der man icke kan öfverkomma en Riksbankssedel.
Afven jag för min del anser alt del vore bättre om Bankens sedlar funnos, men då de icke finnas, år det båttre alt några sedlar finnas än inga.
Jag tror att man mycket heldre tog Bankens sedlar, men dennas sedelrörelse är inskränkt genom Bankoreglemente!, så att den icke kan utgifva sedlar utom de i reglementet strängt bestämda gränsor, ännu vidare inskränkta genom ali i vår Bank räkna sedlar.
Det kunde hända Mine Hrr, att icke ^ af Bankens tillåtna sedelstock vore ute i allmänna rörelsen, och Baukofullmägtige likväl enl. reglementets bokstaf tvungna alt göra indragning på de sedlar som verkligen finnas, ty man måste såsom sedlar räkna alla på räkning inneslående medel, alla odisponerade krediliver, och numera äfven allt som är outtagit på hvarje lånefonds bestämda rnaximisumma, äfven hvad som der icke på 36 år varit uttagit.
Är det då försigtigt, Mine Hrr! att söka skada de enda anstalter i riket som kunna supplera misstagen af Ständernas lagstiftning i afseende å deras egeu Bank!
Är det väl rätt att genom envist fasthållande af det olyckliga beslutet vid 1844—45 årens riksdag tillintetgöra nära hälften af Privatbankernas lånerörelse?
Jag har redan yttrat, att jag anser det vara bättre om Riksbanken ensam utgåfve sedlar, och Privatbanken ensamt rörde sig med dennas sedlar, men då man nu mera icke kan bringa ett sådant beslut i verkställighet vid denna riksdag, är det i högsta grad vådligt för den allmänna rörelsen i ett glest befolkadt och med dåliga kommunikationsmedel försedt land att på en gång Ben 6 Augusti. 137 indraga nära hälften af i delta land spridda enskilta kreditanstallers utelöpande sedlar.
Jag förnyar min anhållan att de förenade Ulsk:ns hemställan i denna del af betänk., måtte afslås, men, för att icke åstadkomma splittring i meningarne, afstår jag från mitt förra yrkande om bifall lill Hr Bergmans motion och förenar mig med de ledamöter, som anhållit om propos. till bifall å hvad Hr Lager gren i sin reservation föreslagit.
För min del kan jag icke annat än instämma i de åsigter som Ulsk:n i delta betänk, uttalat.
Jag anser det vara en ganska vådlig stöt, gifven åt det allmänna förtroendet lill k red i llagst i ft ningen i landet, i fall R.
St. skulle vid den ena riksdagen uphäfva hvad under en föregående beslutats, hvilket innebure ett mer än förlåtligt vacklande från det ena systemet till det andra.
St. hafva beslutat indragningen af Riksbankens småsedlar, äfvensom af Privatbankernas sedlar å mindre valör än 6 R:dr 32 sk. b:co.
Jag går tilt och med så långt att jag anser Riksbanken sjelf icke böra utgifva mindre sedlar än af nyssnämnde värde och alt klingande mynt i stället skulle spridas i landet och vara det enda mindre bytesmedlet vid alla transactioner.
När jag hyser denna åsigt, är det naturligt att jag motsätter mig alla försök att åter slå in på den en gång öfvergifna banan att låta öfversvämma landet med kreditsedlar af alla möjliga slag och från den allmänna rörelsen fördrifva allt klingande mynt.
Den säkraste garantin för realisationens bestånd anser jag ligga i silfrets spridande i handel och vandel.
Hvad åter invexlingen beträffar, så anser jag att Privatbankerna kunna underlätta densamma, äfven om de icke tillåtas utgifva mindre sedlar än å 6 r:dr 32 sk.
På de skäl jag nu har anfört och Utsk:n för öfrigt i deras betänk, framhållit, anhåller jag vördsamt om bifall till den nu föredragne delen af samma betänk.
Hr von Troil: Hr Rosenblad har yttrat, att man bör bibehålla goda lagar men uphäfva de dåliga.
Häruti instämmer jag fullkomligt med den värde ledamoten, men innan man kan säga alt en ny lag är dålig, måste man hafva erfarit verkningarna af densamma.
Den nu ifrågavarande lagen är ännu icke tillämpad och likväl försäkrar man alt den är så dålig, alt stora vådor för det allmänna deraf skulle härflyta.
Då vi ännu icke kunnat genom erfarenhetens vittnesbörd öfvertyga oss, att det beslut, som af 1844—45 års Ständer fattades, verkligen föranleder till stora vådor för samhället, anser jag alt det icke är skäl att frånträda detta beslut, derföre att en mängd personer ihärdigt och oafbrutet uprepa att stora vådor ovilkorligen måste inträffa, om samma lag en gång tråder i verksamhet.
Jag ärkänner fullkomligt, alt om Utskms betänk, nu bifalles och sålunda 1844—45 års beslut en gång blifver en sanning samt till följd häraf Privatbankernas sedlar å 3 r:dr 16 sk. komma att uphöra, dessa bankers utelöpande sedelstock kommer all i någon mån deraf förminskas, 138 Den 6 Augusti. men jag täger för lika afgjordt, att denna minskning icke upgaF lill hela det belopp, som sedlarne å 3: 16 f. n. utgöra, ulan att denna minskning kommer till en del att godtgöras genom ett ymnigare utgifvande af sedlar å högre valörer.
Det torde för en hvar vara temmeligen bekant, hvilka osparda mödor man i landsorterne gör sig för att i allmänna rörelsen sprida Privathankernes sedlar som der åro i omlopp.
Det torde äfven vara kändt, alt ehurn det är föreskrifvet att kronoupbörden skall indrifvas i ri kets gällande mynt, man likväl de facto är tvungen att i densamma emottaga privatbankssedlar.
Sådant bör icke få ega rum, men så länge desse banker få utgifva sedlar å oftanämnde ringa be lopp så blir ett sådant förhållande, ehuru ganska skadligt för landet, likväl en oundviklig nödvändighet.
Jag ber att få erinra all R.
St. helt nyligen fattat ett beslut om privatbankernas supplerande genom andra bolag, hvilka skulle komma att röra sig med riksbankens sedlar.
Om nu privathankernes rättigheter att utgifva sedlar å 3 rtdr 16 sk. b:co icke skulle på den en gång utsatta tiden uphöra, hvilket åsyftas med Hr Bergmans motion, så skulle R.
St. i och med detsamma hafva tillintetgjort all nyttig verkan af det nyssnämnde beslutet, hvilket således aldrig blefve en verklighet.
Jag lör min del önskar att della beslut mätte blifva en sanning och detta är ett ytterligare skäl hvarföre jag förnyar min anhållan om bifall lill Utskrns nu föredragne hemställan.
Palmstjerna anser jag all det beslut, R.