Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-, Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 19. i anledning af väckta motioner dels om den personliga skydds-afgiftens anvisande tiil folk-undervisningens befräm - 206 jamie, dels och om ordnandet af folkskoleväsendet, samt om löneförhöjning för folkskolelärare och seminarieföreståndare m. m. VIII. B. 483.
IX. 26, 29. A. 31, 32, 33, 34. 35, — 155, 251. A. 252 U. 477, 494, 740. Å. 741, 744.
A 744- Å. 745. A. 746, 747. XI.
U. 87. A. 119. U. 268. A. 287. U. 28S, 303. U. 393, 398 E. 417.
Stats-, Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden: —
N:o 20. i anledning af väckt motion om beviljande af pension åt, Grefve Thorsten Eudenskjöld. VIII. B. 388, 413.
IX. A. 18, 37 A. 66. U. 477, 494, 748. A. 751. XI. E. 401. — N:o 21. i anledning af väckt motion om förändradt papper till de nu brukliga skrifkartorna.
VIII. B. 388, 413- IX. A. 19. — N:o 22. i anledning af väckt motion orri införande af ett medelporto för skrifvelser, som inom Itiket genom elektriska telegrafen befordras.
VIII. B. 389, 413.
IX. 19. A. 26. — N:o 33. i anledning af Itiks-Ståndens skiljaktiga beslut i frå gor dels om ordnande af folkskoleväsendet, dels ock om anvisande af derför erforderliga medel.
IX. B. 477, 494, 740- Å. 741, 744 A. 744. Å. 745- A. 746, 747. XI.
U. 87. A. 119. U. 288, 303. E. 417. — N:o 34. i anledning af Rikets-Ständers skiljaktiga beslut, rörande Utskottets Utlåtande N:o 20 öfver väckt motion om beviljande af pension åt Grefve Thorsten Rudenschöld.
Protocoll, hållna hos Hög lo f lige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stochholm, Åren 1828 och 1829.
Trettiondefemte Häftet.
Tryckta lius Johan Hurberg j 183r.
Måndagen den 27 Julii 182g.
J- öretogs till pröfning
BancoUtskottets den 1 dennes under N:o 48 afgifne, och den i3 derpåfölide e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående grunderne för Bankens lånerörelse intill nästa Riksdag.
Friherre Cederström, Jacob: Detta Betänkande utgör egentcligen ingressen till de följande om Bankens lånerörelse.
Likväl förekommer här åtskilligt att anmärka, hvilket sedermera upprepas och tillämpas i specialiteterne uti de andre Betänkanderne.
Pag. 8 yttrar sig Utskottet: ”att då i ”Stats- och BancoUtskottens förslag, röran”de Myntbestämning och Realisation, är an”taget, att 29 Millioner vöre den Sedelstock, ”hvartill silfverfonden före i83i års slut ”skulle bringas i förhållande såsom 5 till 8, ”för att sedermera å [28 sk. hörja utvexling från Banken; så skulle hvarje verklig ”förökning af den i permanent utläningsväg ”circulerandé summan nödvändigt leda till ”rubbning i dessa beräkningar, hvarföre ock ”BancoUtskottets förslag måste inskränka sig ”blott inom förut befintliga fonder, och hu35 H.
x* 4 Den 57 Jnlii f. m. ”ru dessa må kunna på det mest ändamåls» "cnliga sätt fördelas och användas.”
Det är visserligen sannt, att om Bankens lånefunctioner i Discontväg på fastigheter och namn skulle utsträckas öfver hvad de nu äro; kunde ett sådant förhållande skadligt inverka på den föreslagna Realisationen.
Men utlåning mot guld och silfver eller annan lös pant af säljbar natur på kortare tider, är icke i samma cathegori; ty en utsträckning af Bancolån i detta afseende, skulle tverloin befordra lif och rörelse i näringarne; hvarigenom man omsider kunde verka till nedsättning af räntorne i allmänhet.
Deremot går nu BancoUtskottets project ut på att höja räntorne å Bancolåneii till nära den högsta lagliga räntan.
Utskottet har väl sagt, att detta skulle ske utan någon olägenhet för de nuvarande gäldenärerne i Banken; men jag tror, att
Utskottet vid detta förslag helt och hållet förbisett rätta principen för lånebidrag af Banken.
Afsigten med förslaget är, såsom Utskottet antydt, att hindra procentare att i Bankens Discont upplåna penningar, till andras förfång, för att sedermera dermed drifva ocker.
Men jag tror icke, att ett sådant oskick nn äger rum till den grad, att ettså skadligt medel deremot, sorn räntans höjande, bör användas.
Om en och pnnan procentare nu tager Discontlån, kan det dock icke blifva af högre belopp, än 6000 R:dr i eget namn, och 6000 R:dr i en annan persons namn, emot egen Den 37 Julii f. nk 5 torgen; hvilket icke verkar betydligt i den stora massan af lån.
Större olägenheter skulle uppkomma af räntans förhöjning, och jag protesterar derföre på det högsta mot en sådan åtgärd.
Sedermera uppräknar
Utskottet de olika heläningssätten, under serskildte rubriker.
Deribland förekommer först: ”Lån på korrt "tid och mot rörlig pant, bestående af lån "på guld och silfver, på Bankens egna skuldförbindelser, på jern och effekter och på "Fahlu Bergslags kopparsedlar.”
Dessa slags lån anser jag, på grund af hvad jag redan yttrat, böra utsträckas till obegränsadt belopp, och mot all lös pant, som är säker för försämring och med lätthet kan afyttras, om betalning måste tagas ur panten, i brist af liqvid utaf låntagaren.
Lån på orörlig pant och längre terminer, tillstyrker Utskottet att fortfarande beviljas till ett belopp af icke mindre än 5 Millioner.
Jag anser deremot sådane lån böra alldeles upphöra i den mohn de af nuvarande låneinnehafvare inbetalas.
Den härigenom inskränkta lånetillgången skulle deremot ersättas genom utvidgad rätt till lån på rörlig pant, såsom jag föreslagit.
Derigenom vanns ock den fördel, att Banken lemnade större försträckningar till handelsrörelsens behof, helst lån äfven borde beviljas på korta tider mot säkra vexlar.
Den tredje lånerubriken är ”lån "till städer och corporationer, på särskildta, 6 Den 27 Juli i f. ra. ”af Rikets Ständer bestämda vilkor, i ock ”för anmälda tillfälliga och locala behof;” hvartill Utskottet föreslagit i5o,oooR:dr.
Sådane lån anser, jag icke tillhöra Banken, utan böra upphöra, när de nuvarande hunnit blifva inbetaldte, hvarföre inga nya län af sådan beskaffenhet böra medgifvas.
Derefter kommer Utskottet till Bankens lånerörelse i Discontväg.
Den tror jag böra förblifva inskränkt till det maximum den nu har, utan minskning eller tillökning, intilldess Bankens vinst blifvit så stor, att den utöfver vexlingsfonden äger särskild fond för denna rörelse ; då den i mohn af tillgången må utvidgas.
Den föreslagna
Disconterings-rörelsen, grundad på upplåningar af Banken, skulle medföra en indirect tillökning af Sedelstocken; ty de utgifne tre procentsedlarne skulle löpa såsom Bankens transportsedlar, i likhet med FilialDisconternes sedlar för några år sedan.
Hela vinsten af en sådan anstalt skulle dessutom endast tillfalla Köpmän i Stockholm; icke Landsorterne.
Jag afstyrker derföre ett sådant förslag.
Kan Banken använda sin credit i Discontväg, så bör det ej ske genom upplåning af papper, för att åter utgifva samma papper.
Slutföljden af hvad jag nu haft äran yttra, är, att
Bancolån på fastigheter böra upphöra i den mohn de nu existerande inflyta, men deremot lånerörelsen på metaller, vexlar, transportabla effekter och all slags lös
Den 27 Julii f. m. 7 pant, som ej är blottställd för försämring, och som med lätthet kan alyttras, blifva illimiterad , hvilket sednare icke kan hafva något menligt inflytande på Realisationen , hvaremot fortfarande och utvidgande af fastighets-lånerörelsen kunde medföra våda i detta afseende.
Jag anhåller om åter remiss af detta Betänkande.
Äfven jag anliåller om återremiss af detta Betänkande, och jag går att anföra mina skäl dertill.
Men innan jag börjar att klandra Betänkandet, får jag förklara, att jag instämmer i Utskottets yttrande om olämpligheten af att i utlåningsväg öka Sedelstocken, emedan sådant säkerligen skulle motverka Realisationen, för hvilken jag röstat.
Deremot ogillar jag alldeles hvad Utskottet sagt angående ränteförhöjning å Bancolån.
Utskottet utlåter sig härom sålunda: ”1 tider, då lånbegäret varit ”inskränkt, crediten enskildte emellan orubbad, och speculations-andan ringa, i jemförelse till utvägarne att densamma väcka ”och underhålla, har man tilläfventyrs, medelst erbjudande af lindriga räntevilkor, ”sökt komma derhän, att Bankens medel ej ”mätte ligga alldeles ofruktbara; när åter ”denna farhåga varit öfverflödig, har man ”trott sig, genom de låga räntorne på Ban”kens lån, kunna bidraga till nedsänkande ”af penningeräntan i allmänhet.
Det är emedlertid ett oundgängligt vilken’ för framgån - 8 t)e 11 2j J u i ii f. m. ”gen häraf, att utlåningstillgångarne måste ”fullt motsvara och äfven öfverstiga hvad ”sorn i lån sökes.
Men förhållandet är nu ”och har i längre tid varit alldeles tvärtom; ”hvadan ock Bankens låga räntor blifvit en ”kraftigt bidragande orsak just till förökning "i de olägenheter, som öfverklagas.
Fonder, ”ämnade till hjelp för verkligt lånbehöfvan”de, blifva, med afseende på räntans och ”betalningssättets förmånlighet, begärligt uppfångade äfven af förmögnare personer, hvil”ka merendels framför andra kunna praestera ”erforderlig säkerhet, och som tilläfventyrs ”understödja med de erhållne lånen på helt ”andra villkor just dem de gått i förväg.”
Jag vill ej trötta med att uppläsa något mera af de alldeles falska premisser, hvarpå Utskottet grundar sin följakteligen lika falska conclusion, att räntan å Bancolån bör förhöjas.
Utskottets uppgift, att räntornes och betalningssättets förmånlighet verka derhän, att de förmögnare uppfånga lånen, till förfång för de behöfvande, och drifva ocker med de sålunda lån ta penningarne, tror jag vara ett misstag.
Utskottet vederlägger också sjelf det uppgifna förhållandet i afseende på lån emot pant af guld och silfver, då Utskottet i Betänkandet N:o 49 anmäler, att desse slags lån till största delen upptagas af den fattigare folkklassen, och till så små belopp, att Utskottet ansett nödigt föreslå ett minimum af fyra R:dr för hvarje sådant lån.
Visserligen bar Utskottet derjemte sagt, att Den 27 Julli f. m. 9 afven förmögnare personer upptaga större lån mot öfverflödigt guld och silfver; men desse kunna säkerligen icke hänföras till klassen af procentare.
Likaledes begagnas Bankolånen på jern och koppar endast i mohn af verkliga behofvet, och icke för att drifva ocker.
De år, då afsättningen af desse effecter är lätt och fördelaktig, uppgå dessa slags lån till omkring 800,000 R:dr Banco, och i svårare år till icke mera än 1,400,000 a 1.500.000 R:dr, ehuru de kunde upptagas till närmare fyra Millioner, enär jernet, som på våg lefvereras, vanligen belöper sig till 400.000 skeppund, och belåningsvärdet är f:delar af försäljningspriset.
Har man väl då någon anledning att säga, det lånen begagnas till procenteri?
De upptagas tvifvelsutan icke af andra, än dem, som deraf äro i verkligt behof.
Utskottet har äfven tillstyrkt, att öka räntan på lån emot pant af Bankens egna skuldförbindelser; men Utskottet har härvid glömt, att lånen vanligtvis äro upptagne i silfver, och räntan skulle erläggas i sedlar efter i28sk:rs cours.
Är det icke då en uppenbar orättvisa, när man nödsakas betala högre ränta, än man sjelf får?
Att decretera sådant, är ej värdigt hvarken Rikets Ständer eller Banken.
Bancolån på fastigheter anser jag ännu nödige att bibehållas; och kan derföre icke instämma i Friherre
Cederströms förslag oni deras afskaffande; men jag tror icke eller att deras belopp beli öfver ökas.
Att höja io
Den 37 Julii f. m. räntan för desse lån synes mig lika obilligt och felaktigt, som i förutnämnde fall.
Då man klagar öfver jordbrukarnes förlägenhet; hvarföre skall man då betaga dem möjligheten, att på sine fastigheter få lån emot en billigare ränta än den allmänna?
Man borde snarare bemöda sig att sänka, än att höja räntorne i allmänhet; men det sednare hlifver likväl följden af förhöjning af räntorne å fastighets-lånen i Banken.
Det är egenteligcn i afseende på Discontlånen, som Utskottets uppgifter om Bancolånens upptagande af procentare, till andras förfång, skulle gälla.
Men jag frågar, om väl den, som vill procenta, nöjer sig med den ringa vinsten af en procent, hvilken är skillnaden mellan 5 procents ränta på Discontlånen och 6 procent, som i allmänhet tages, och enligt lag är den högsta, som får tagas?
En ockrare uppbär vanligen 2 5 procent, och än mera på de penningar han utlånar, och således betyder det för honom ringa, om han sjelf betalar 5 eller 6 procent; hvartill skulle det tjena, att höja räntan på Discontlånen, hvilken Ständerne så nyligen funnit nödigt nedsätta ?
Icke skulle det bidraga att öka lånelillgångarne; ty det är behofvet, icke den låga räntan, som vållar, att Disconten så mj^cket anlitas.
Om också några få procentare begagna Discontlån, måste det vara endast i Stockholm; men säkerligen icke i landsortcrne; och detta kan der icke förorsaka så Den 27 Juli i f. m. 11 mycken skada, som den föreslagna ränteförhöjningen; helst räntan på Discontlån för hvar och en, som icke bor på stället, äfven nu visserligen uppgår till 6 procent, då man inberäknar alla extra omkostnader, såsom räntans betalning på förhand, commissionsarfvode, postporto, och så vidare.
Jag kan således ej annat, än anse den tillstyrkta tillökningen af räntan å Discontlånen, äfven såsom högst obillig och skadlig.
Må Utskottet förlåta mig, att jag tycker Utskottet genom dylika förslag sätter sig i posito med dem af Bankens betjening, som endast afse Bankens fördel, men icke Fäderneslandets väl.
Må Utskottet bevaka Bankens rätt, men icke göra den till procentare, och sålunda befrämja procenteriet i samhället och skada landet.
Om man med realisationen äfven åsyftar att nedsätta räntorne; så är det en inconsequence att höja dem i ett Verk, som icke är i behof af en sådan vinst.
Jag önskar derföre, att räntan å Bancolånen må förblifva sådan den nu är.
Hvad slutligen angår den projecterade nya HandelsDisconten, kan jag ej förena mig med Friherre
Cederström i att alldeles förkasta en sådan inrättning.
Tvertom tror jag den kunna blifva nyttig; ehuru icke alldeles på det sätt Utskottet föreslagit.
Jag skall vidare yttra mig härom, när det speciella Betänkandet i ämnet förekommer.
Nu vill jag blott tillägga en anmärkning, och den är, att Utskottets tillstyr - 12 Den 27 Julii f. m. kan om borttagande af de anslagne 5oo,ooo R:dr lill lån å publika documenter och actier, synes mig i bogsta måtto obillig.
Detta visar ett agg till de olycklige Götha Canals Actieägare, som likväl borde förunnas den ringa fördelen att få upptaga lån på sine Actier.
Må de åläggas, att derjemte ställa borgen för lånens återbetalning; men billigheten fordrar, att de icke beröfvas denna lilla låneförmån för de flere Millioner de för alltid äro af med.
Jag förnyar min anhållan om återremiss af ifrågavarande Betänkande.
Här har mycket blifvit taladt om principerna för Bankens utlåning.
Jag vill ej länge uppehålla mig dervid, ty jag anser det nästan likgiltigt, om utlåningen sker i Discontväg eller på annat sätt.
Men jag finner den princip i hufvudsaken oriktig, att Banken ensam skall vara förläggare för alla näringar, och alla dem, som behöfva lån.
Det förefaller mig besynnerligt, att Utskottet börjat med att upptaga, men sedan lemnat utan afseende, den mängd af Motioner och Memorial, som i början af Riksdagen blifvit afgifne, och hvilka alla. gå ut på att visa den rådande penninge- ech credit-bristen.
Jag kan försäkra, att den klagan, som blifvit förd öfver brist på penningar och credit, är grundad.
Här omkring hufvudstaden märkes ingen brist på penningar oeh orsaken är lätt Den 37 Julli f. m. i3 V förklarad; productionen är här starkare uppdrifven genom mera tillgång på gödningsämnen, och man har tillfälle att sälja sina varor till flere procent högre pris.
Då höet till exempel här uppgår till 36 sk., måste det vid Götheborg säljas till 6 å 8 sk.
Men utlagorna äro på hägge ställen lika; det är således ej underligt, att dessa utlagor utgöras med större svårighet på det ena stället, än på det andra, då alla öfriga förhållanden äro så olika.
Jag tror derföre nödvändigheten fordrar, att Utskottet fäster uppmärksamhet på den credit- och penningebrist, sorn äger rum vid alla transactioner i provinserna man och man emellan.
Då Utskottet, å ena sidan, antagit, att enskildte Capitalister skulle vara höjde att insätta sina penningar i Banken, och föreslagit denna utväg för DiscontFondens ökande, men, å andra sidan, klagat deröfver, att de rike begagna lånerätten i Banken för att mot högre vilkor sjelfve åter utlåna åt de mera behöfvande, så ligger häri en motsägelse, som åtminstone bevisar, att saken icke lijelpes med Utskottets föreslagne palliativ.
För min del tror jag ej, att särdeles stora Capitaler skola inkomma till Banken på annat sätt, än genom räntelöpande 3 procents assignationer, likasom jag ej eller tror, att de rika taga lån i Banken för att åter utlåna.
Men efter min tanka är den enda lämpliga utväg, att öfverflytta en del af Bankens creditrörelse till enskildta.
De senare Discon - >4 Den 27 Julii f. ra. ternas öde äro visserligen icke i allmänhet talande för denna mening, men jag får likväl erindra om en, nemligen Götheborgs
Discont, hvilken oaktadt det våld som öfvergick den, gjorde fullkomligt rätt för sig, och Banken anlitades af denna Discont endast för några x 00,000 R:dr.
Om en sådan inrättning medför någon vinst för enskildte; om Banken derigenom skulle förlora några lumpna Riksdaler af sina räntor, hvad betyder det mot fördelen för Banken att slippa ensam paradera för hela creditrörclsen i Landet?
Banken skulle behålla vissa Millioner för egen lånerörelse, och resten öfverflyttades på enskildte Discontlnrättningar, till exempel om Banken bibehöll 5,000,000 i rörelsen och indrog 4 Millioner, som åter fingo utsläppas i den väg jag föreslagit, medelst creditiyer på Banken, då, i stället för 4 Millioner, creditiven icke behöfde öfverstiga 2 Millioner, hvarigenom för våra nuvarande financierer ett bättre förhållande skulle visa sig emellan metallfonden och sedelstocken, enär 5 till 8 måste utgöra vilkoret för silfvervexlingen; så är jag öfvertygad, att bristen snart skulle afhjelpas, ocb ingen klagan höras vid nästa Riksdag.
Det vore visserligen bäst, om metalliska PrivatBanker kunde inrättas, men dertill fordras stadga i myntet och en helt annan ordning, än den nu gällande.
Jag tror dei’före, att man till en början bör försöka med enskild ta Disconter.
Friherre Ce - Den 27 Jul i i f. m.
Jerström har yrkat den satts, att Bankens Lånerörelse bör ökas hufvudsakligast på exportabla effecter, och Friherren har trott, att näringarne derigenom skulle tillskyndas en betydlig vinst.
Men om Banken på detta sätt allt för mycket anlitades under den olyckliga ställningen, till exempel af ett krig, eller andra mindre gynnande conjuncturer, hvarunder jernet i sex å åtta år låg osåldt, så skulle ju Banken möjligen komma att utgifva i5 till 20 Millioner Sedlar ensamt för jern; huru skulle väl då vårt „förhållande emellan export och import blifva?
Huru skulle väl förhållandet emellan metalliska fonden och sedelstocken blifva, då man måste medgifva, att man icke kan utmynta jernet.
Jag fruktar, att detta, i stället för att blifva förmonligt för näringarna, skulle blifva ruinerande för dem.
Jag vill derföre icke tala emot all sorts belåningsrätt, men icke är anstalten att berömma, om den beklagligen måste anlitas.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss, och begär, att
Utskottet ville fästa afseende på det förslag jag framstält, att öfverlemna en del af Bankens lånerörelse åt enskildte
Discontlnrättningar i Landsorterna.
Det är visserligen ej hvarken min skyldighet eller min föresats att försvara redactionen af Betänkandet, så mycket mindre, som jag icke öfvervarit den öfverläggning inom BancoUt - Den 27 Julli f. m* skottet, då beslutet om ifrågavarande Betänkande fattades; men då detta Betänkande till en stor del grundar sig på FinanceBeredningens förslag, hvaraf jag är medlem, anser jag mig böra tillkännagifva de åsigter och grundsatser, som der gjort sig gällande.
Jag tror likväl, att om man än kunde hafva någon anledning att klandra redactionen, skulle dock, om anmärkarne med mera uppmärksamhet och lugn genomläst de punkter Utskottets förslag innehåller, man icke gjort redactionens författare de orättvisa beskyllningar, som här blifvit framställde.
FinanceBeredningen och sedermera BancoUtskottet har hufvudsakligen haft tvenne ändamål i sigte, 1:0 att återbringa Bankens lånerörelse till dess naturliga skick, nemligen att upplåna capitaler, som eljest varit för rörelsen förlorade, eller åtminstone mindre fruktbara, för att sedermera åter utlåna dem åt näringarne, mot vilkor, hvilka på en gång försäkra om vinst och visshet, att de åter ingå, lika fort som de dertill upplånta capitaler kunna af Banken återfordras; 2:0 att verkställa denna öfvergång med den varsamhet, som hvarje öfvergång från ett längre tid följdt system, ehuru felaktigt, fordrar.
Huru Utskottet lyckats att finna medlen för dessa ändamål, öfverlemnar Utskottet åt Rikets Ständer att bedöma.
Jag vill ej upptaga den beskyllning man här gjort Utskottet, att icke hafva afsett Fäderneslandets Väl.
Den 27 Jul i i f. ni. '7 väl.
Jag anser delta öfverflödigt; roen jag tror, alt hvar och en, som vill döma rättvist, skall finna att Utskottet gjort sig mera bemödande, än man förr gjort, att återbringa ordning; och jag hoppas, att hvar och en, som sjelf dömmer utan enskildte afsigter, skall finna, att
Utskottet gjort mindre afseende på enskild
La corporationers fördel än på allmänt väl.
Man har, i anledning af Utskottets generella framställning, ingått i bedömmande af hvarje serskild gren af den lånerörelse för Banken, som Utskottet föreslagit, och jag skulle således för besvarandet häraf nödgas öfvergå till Utskottets påföljande speciella Betänkanden, hvilket vöre endast alt göra samma sak 2:11c gånger till öfverläggningsämne.
Jag förbigår derföre nu alla speciella anmärkningar, men förbehåller mig att på sitt ställe få besvara dem, jag icke kan godkänna.
Föröfrigt bestrider jag ingalunda ålerremiss.
Herr Lefrén j Johan Pehr:
Cederström har yrkat, att beläningsrättcn på varor borde blifva obegränsad.
Jag linner mig uppfordrad att yttra en motsatt öfvertygelse; jag tror det skulle blifva farligt, att göra en sådan grundsats gällande.
Herr von Qvanten har redan vidrört detta ämne; jag instämmer med honom och får blott tillägga , att jag önskar, det ett maximum må bestämmas för hvarje belänbar vara, i sam 35 H. 2 i8 Den 27 Julii f. m. manhang hvarmed jag för göra den speciella anmärkning, att Utskottet i Betänkandet N:o 48, pag. 14, punktens, der det heter: ”Att ”utlåningen på guld och silfver, metaller, ”jern och på våg stående ejffecterj samt på ”LåneBankens obligationer likasom hittills ”må vara obegränsad;” icke närmare bestämt, hvilka eflecter kunna belånas.
Går jag till det speciella Betänkandet N:o 49» så linner jag icke eller der någon bestämmelse i detta afseende; men det är af Utskottets yttrande pag. 34 att förmoda, det de reglementariska föreskrifterna komma alt innehålla hvad i denna del erfordras; och jag har endast gjort delina anmärkning, på det saken vid dessa reglementariska föreskrifter ej må glömmas.
— Herr von Qvanten har ganska riktigt påstått, att Banken ej bör påräknas såsom långifvare åt alla, sorn behöfva lån, och lian har trott, att creditcli mellan enskildta derigenom ej stärkes.
Jag instämmer med honom häri, och finnér deraf mycket angelägnare vara att få vårt Penningeverk i ordning.
Hvad fastighetslåneii beträffar, anser jag dem icke förenliga med sunda begrepp om Bancö-lånerörelse.
Jag tror, alt de småningom böra indragas, oell
Discontfonderna i Stället okas till förmån för arne nya föremål, nemligen 1:0 för belåning af ritorr inhemsk spanmål, och 2:0 för belåning af inhemsk fin ull; vid de så kallade ritorr Spanmåls- och Ull-Contor, som blifvit föreslagne för att uppmuntra ullpro - Den 37 J u 1 i i f. m. '9 ductionen och befordra dess afsättning.
Jag föreslår derföre, att, af de ingående fastiglietslånen, fonder för dessa begge ändamål må afsättas till ett begränsadt belopp, som kan inskränkas till 100 eller högst i5o,ooo R:dr för hvardera, intill dess erfarenheten visat, huruvida en sådan inrättning förtjenar att vidare utvidgas.
Jag är visserligen ej af den tanka, att lånerätt bör utsträckas lill spanmål i allmänhet, men jag tror det . vara nyttigt, att genom ett försök på denna väg uppmuntra jordbrukaren att torka sin spanmål, och jag ser intet ondtuti, att på detta sätt gifva industrien den rigtning, som befordrar landets väl.
Jag anhåller att dessa anmärkningar må få åtfölja den återremiss, som jag förmodar komma att äga rum.