Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom skulle anslaget med hvarje halft år förminskas, i mån som de gamla Stipendiaterne tfgingo, och inom 3 år vara helt och hållet indraget; emedan detta lär vara den längsta tid, som ett dylikt Stipendium får in. nehafvas.
N:0 3.’ Herr Cederschjöld, Pehr Gusfaf:
Huru litet vissa enskildt» Prester och Sockenstämmo-authoriteter äro agnade till Lagstiftning; och huru föga rådligt det vore, att åt dem ensamt öfverlemna att hvar i sin ort afgöra, huruvida de lägre
Folkclasserna skulle eller icke få njuta de nöjen, som dans och lekstugor kunna erbjuda, torde mer än tillräckligt kunna inhämtas af den omständighet, som Herr Trafvenfeldt anfört, nemligen: att de ansett sjelfva sommarlekarne i fria luften fer Jkadliga och få/om b Wande förbjudas.
Och att detta ämne icke är alldeles ovärdigt Riksens Ständers egna behjertande, vill jag bjuda till att ådagalägga.
Behof af nöje ligger i mennisko naturen.
Bil. till Ridd, e, Ad.
Pr. II Band. §# 866 Den 21 Marlit.
I samma mån derföre, som man hindrar detta behof att fördelas åt flera håll, måste det med ökad kraft vända sig; åt det håll, som ensamt, är lemnadt öppet: och detta är. för de lägre folkclasserna, Krogen.
Emedan för öfrigt Krogen gemenligen endast sökes i brist på angenämare sysselsättning, samt
Brännvinet tillgripes endast såsom nödfalls-SurrogSt för andra mera egentliga nöjen t <
Brist på nöje och förströelse föder ett slavs l'knö*dhet för lifvet och en tröghet i siälen, som lätt kan föranleda till brott
Denna tröghet i tankarnes gång och omväxling, gör nemligen, att föreställningen om en brottslig handling ej hinner i råttan tid utträngas af forecföijningen om handlingens följder: ti tan bemägtigar sig emedlertid viljan; och ett brott begås af ren tanklöshet
Detta sker så mvcket lättare, iu mindre njutningar man tror sig äfventyra med sitt lif och sin frihet-
I samma mån derför», som man kunde lyckas ett, genom 1pk och dan* samt andra lämpliga nöien, göra lifvet mera behagligt, samt väcka siålen till mera liflighet, vågar iag för min del tro, att laster och brott skulle blifva mera sällsynta.
Ganska rigtigt har Herr Trafvenfelt’på-* mint om nödvändigheten af en mera vårdad uppfostran.
Det är också just såsom medel till verklig uppfostran, som jag skulle vilja, D('n 21 Martii, 867 ätt lekar och nöjen begagnades.
Ingen ting Skulle nemligen vara lättare, än att likasom fordom våra förfäder genom Bardalekar, gåtor och sång , äfvert nu förliden genom väl afpassade allmänna folklekar, utveckla ynglingens kropps- Och själsförinögenheter: nemligen kroppens genom sådane, som fordra vighet och styrka; samt själens genom sådane, sorn fordra qvickhet och eftertanka.
För att desto säkrare vinna detta högre ändamål, borde, på landet, Prester, eller några andra upplysta och aktade personer tillställa och leda dessa allmänna nöjen.
Och jag föreställer mig, att det skulle vara ljuft för dem att, på sådant sätt, kunna under lek och dans befrämja ungdomens physiska och moraliska utbildning, samt se de gamle glädjas åt ungr domens nöjen, eller till och med deruti deltaga.
Härigenom skulle otvifvelagtigt mera godt stiftas, an mången torde föreställa sigt cch helt visst mér ondt förekommas, än gebom böter och stockstraff.
I Stockholm Och de större Städerna, hvar: est serskildt Polis finnes, borde det väl egentligen vara dess åliggande att låta, på ett efter omständigheterna, passande sätt, anställa dylika allmänna nöjenj hälst det är en af Policens väsendtligaste och skönaste bestämmelser att förekomma brott.
Men om man ej trodde sig i allmänhet böra hos Polisen vänta de serskildta egenskaper, som fordras för att kunna rätt utföra en sådan plan, eller funne det olämpligt att uppdraga åt den samma en be - %)<tn 2 t Martii\ fattning som åsyftar minskning i broften, och följaktligen minskning i dess af böter härflytande, egna inkomst; så torde, i dessa Städer likasom i alla de öfriga, Stadens äldsta vara den auctoritet, somjbäst borde om saken* utförande kunna föranstalta.
Friherre Hermelin, Carl:
Om olika Länder och Nationer fordra olikhet i Lagstiftning; om den ena Nationens lagar icke äro passande för den andra, så torde efter min öfvertygelse detta i synnerhet äga tillämpning vid stiftning af de Ekonomiska Lagarne; att samma Ekonomiska stadganden som äro lämpelige för Norrbotten, icke alltid äro de bästa för Skåne, och tvärtom, torde erkännas och icke behöfva med exempel bevisas.
Desse Provincer inom samma KonungaRike äga, i anseende till climat, säkerligen större skillnad, än Sverige och Europas sydligaste Länder.
Ehuru ej enahanda skillnad finnes emellan Rikets öfrige Provincer, finnes den dock i mer eller mindre mån.
Häraf tror jag mig icke sakna anledning att vördsamt hemställa huruvida ej olika flyttningstider för tjenstehjon i Rikets Provincer må bestämmas.
Och förlagsvis täger jag mig äfven friheten föreslå att för Norrland eller de Norra Landsorterna blifver vid den fordom bestämde tiden eller den 1 October: för den medlersta delen af Fäderneslandet den $ eller 10 October: Dai 2.4
Alärtii, sami för den södra delen den vid sista Riksdag bestämde 24 October.
Allmänna Besvärsoch Econornn Utskottet, bestående af personer från Rikets flesta provincer, kan visserligen bättre bedöma nyttan eller användbarheten häraf; och jag anhåller vördsamt att desse an. märkningar må få till nämnde Utskott åtfölja Herr Elgenstjernas ifrågavarande anförande.
N:o 5> Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel; Med all god tanke om Gymnastiken, kan jag likväl ej med Herr Grefve Posse anse dess nytta till sådan grad utsträckt, ”att befästandet af vår lagliga frihet deraf kan bero.”
Att således som vilkor för inträdandet på tjen. stemannabanan fordra ett bevis, om vunnen Gymnastisk färdighet, blir efter min åsigt lika ensidigt, som a£t anse dessa öfningar leda till Demagogiska stämplingar och förbjuda dem, hvilket i ett närgränsande land ägt rum.
Sedan mina begrepp till någon sjelfständighet utvecklades, var jag alltid en vän af den lagbundna friheten, och derföre äro prohibitiva systtmer mig förhatliga- Och jag an. ser en lag, som ovilkorligen befaller eller förbjuder vissa kroppsöfningar, lyda under ett dylikt system.
Om dessutom lagstiftaren äger intränga på den enskildte uppfostrarens område , är det ej nog att han till en viss de! stråe - Den 2 x Martii, ker sin blick, han bör i detta fall skåda djupare, och ined större skäl, sträcka sin vårdande hand tili sjelfva barnets uppfostran, emedan utan ali tvifvel, den första physiska omvårdnaden mägtigt verkar, så Val på den organiska, som inreilectuella utbildningen.
Och örn målet dervid vinnes, och Lagstiftaren kan till en större physisk utveckling leda den Friska ynglingen vid handen, när är den tid inne då han kan handlöst lemna honom?
Är han ej med den högre själs- och kroppsharmoni, sorn man tror honom genom Gymnastiken vunnit ännu blottstäld för alla sinnlighetens förförelser.
Ett enda afsteg och härjande sjukdomar skola göra en skiljevägg emellan själens och kroppens vackra harmoni; och med detsamma blir det nyss erhållne beviset för^ vandiadt till en Nullitet.
Naturen i friheten af sin bildning visay ej spår af ensidighet.
Tagom henne tjll den stora Läraren Hen gaf styrkan åt den ena, vigheten åt den andra, snillete electriska eld ut den tredje, och den djupa eftertankan 8t en fjerde.
Och aila dessa olikheter sorni miancer mångfalldigt utgrena sig, bilda sluteligen ett helt, i det att dessa olika förmögenheter alla hafva behof af hvarannan.
Jag har som jag ofvan yttrat en god tanke om Gymnastiken; men jag kan ej inse att man blir större Statsman , visare Domare, djupare Econom för det man äger en god physisk utbildning, än om det motsatta ägde rum.
Tvertom visar erfarenheten ej sällan att vissa stora själsförmögenheter
Den 21 Martii. 871.
Utbilda sig på andra delars bekostnad och att själens krafter i eo högre Scala sedde, icke stå i samband med kroppens.
Jag vågar ej gifva mina motskäl på den idla Grefvens yttrande, en större utvidgning, för att icke onödigtvis upptaga Högloft.
Jag inskränker mig derföre endast; att instämma med Herr Grefven om Gymnastikers inrättande så vidt möjligt är, hvilket första puncten af motionen innehåller, och får jag tillägga; så vidt medel dertill finnas, utan att från ännu nyttigare föremål fråntagas.
Deremot får jag bestrida motionens 2:dra punkt, såsom läggande ett tvång på uppfostringen, hvilket fria medborgare i ett fritt Samhälle icke böra vara underkastade.
Troendes jag för öfrigt att efterdömen verka mägtigt, och att den goda saken framgår utan tvångslagar.
Nso, 6.
Grefve Posse, Carl Hinric: / Det missförhållande, som länge ägt rum, i Sverige, mellan åkerbruk, handel och slöjder har alltsedan år 1809, mer och mindre påkallat Regeringens och Riksens Högloflige Ständers uppmärksamhet; men aldrig hafva de skadliga verkniogarne af detta missförhållande visat sig tydligare för våra ögon, än nu, tT3 Den 2 i Martti. då en öfverallt hämmad rörelse och allmän förlägenhet till stor del blifvit följden deraf.
Ibland de föråldrade inrättningar, som motverkat all konstfärdighet och industriel utveckling, torde med skäl böra räknas våra ännu gällande Skråförfattningar.
Det har således varit högst tillfredsställande, att få emottaga i ett sammanhang, alla på Kongl. Maj:ts nådiga befallning till trycket befordrade handlingar, rörande en allmännare Näringsfrihet; men det har ej varit mindre oväntadt, att uti det deribland förekommande underdåniga förslag till förnyad nådig förordning angående Handtverkerierne i Riket, återfinna hela den Skråanda, hvars skadliga inflytelse man med så stora skäl förut öfverklagat. i Art. i §. af berörde Förslag stadgar, "att Embeten må inrättas öfverallt, der 3 Mältare idka ett Handtverk men det nämnes icke i hvad afsigt eller tili hvad nytta.
Endast i Comiténs bifogade underdåniga skrifvelse till Kongl. Majt anföres pag. 122, att desse Embeten ”bibehållas derföre, att det för ”ut varit vanligt och på det Höglofl.
”CommerceCoUegium må blifva i tillfälle, (som ”orden lyda) att hålla hand deröfver, att vid ”Embetens inrättande, några emot Författnin”garnes afsigt stridande, samt till missbruk elller origtiga begrepp ledande föreskrifter ej ”må äga runi.” Otn Embeten endast inrättas för CommerceCollegii tillsyn, 6å tyckes det, som skulle deras indragande, utom andra för - Dea 21 Martil. 8?5 delar afven medföra den af ett minskadt besvär för samma Collegium Vidare heter det i 4 Art., 5 och 6 §. §,, ”att både utländsk och inländsk man, som önskar vinna Mästerskap i Sverige, endast af ”Magistraten dertill kan vinna bifall, sedan ”vederbörande Idkare blifvit hörde.”
Det är naturligt att desse Idkare skola hädanefter, som hittills motarbeta alla sådane personers antagande, hvilka genom störreskicklighet eller konstfärdighet kunde skada Embetet, men gagna Riket.
Den lärotid af 6 år sorni merberörde förslag i allmänhet föreskrifves innan man får blifva mästare, tyckes äfven vara föga öfverensstämmande med den åsyftade näringsfriheten, emedan olika handtverk och olika pert sonlig fallenhet nödvändigt måste fordra olika lärotid.
Det ligger i menniskonaturen, att hvarje föreskrift af dylik art, alltid måste förminska modet och lusien att anstränga sina krafter till förbättrandet af sin belägenhet och att sålunda göra den duglige liknöjd och den late säker.
Desse här anförde exempel torde tillräckligen ådagalägga, att det åberopade underdåniga Förslaget icke lärer kunna uppfylla sin rätta bestämmelse.
Och enär, under denna Riksdag, ett nytt, ändamålsenligare Förslag troligen kommer att af Riksens Högloft.
Ständer 574 Den '21 Mar lii. utarbetas för att i underdånighet öfverlemnas till Kongl.
Maj:t; så får jag vördsamt föreslå 2:ne hufvudsakliga grunder, hvarpå jag anser den nya Författningen till näringsfrihetens befordran böra fotas, så vida den skall kunna leda till målet. r.o.
Att det må vara hvar och en person af båda könen tillåtit, att utan afseende på läroår eller någon af de omständigheter, sorn böra anses för hvarje sjelfständig menniskas ensak, välja och idka hvilken loflig slöjd, som helst, och till och med om han så för godt finner, drifva flere näringsgrenar på en gång, blott han för hvar och en af dem sär. skilt erlägger de föreskrifne medborgerliga ut» skylderne till Staten. 2:0.
Deremot bör Regeringen å andra sidan tillse, att ingen angifver sig såsom Idkare af en handtering utan att han på vederbörligt sätt ådagalagt, att han icke genom bristande skicklighet uti densamma, utsätter medborgare, som lemna honom sitt förtroende, för obehagligheten att bedragasj ett försigtighetsmått, som i intet afseen» de inskränker den medborgerliga friheten, men hörer till den ordning och säkerhet man har rätt att fordra i alla väl organiserade samhällen.
Antagandet af dessa 2:ne hufvudprinciper vid redigerandet af den blifvande nya SlöjdFörfattningen, skall troligen förena alla intressen och till största delen undanrödja alla de olägenheter man af en allmän näringsfrihet befarar.
Ingen rätt kan tänkas, utan motsvarande skyldighet.
Köparen6 och förbrukarens intres, sen på eria sidan, och tillverkarens på den andra, böra af Lagstiftaren lika mycket vårdas.
Svårigheten af den Slöjdproducternes pröfning, hvilken jag anser böra tillhöra Regeringen, är en särskild sak, som ej angår trågans rättsgrund.
Vore en sådan pröfning endast verkställbar genom Ålderman och Bisittare, då skulle d>’n bibehålla de egenskaper, som gynna misstankan om väld; men tänker man sig den anförtrodd åt skickliga och rättsinta auCtoriteter med controll af offentligheten, så är denna pröfning ej allenast möjlig utan också lätt att verkställa, Det vanliga inkast, att köparens egen granskning måste vara den bästa Controll, är af alla det mäst falska, Först förutsätter detta inkast en mängd undantag, som för apotheksvaror, guld och silfver och i allmänhet sådana ting, som hvar man vet icke kunna på stående fot till dera6 godhet bedömas.
Vid närmare eftersinnande skall man äfven finna , att desse undantag äro talrikare än man förmodar; men hvar och en princip, som fordrar sådana, måste till dess natur vara falsk.
Kom-' mer nu härtill, att det endast är ett ganska inskränkt antal köpare, sorn äger någon förmåga att undersöka och bedöma godheten at äfven de vanligast förekommande vahror; så förlorar detta inkast hela sitt värde, 87* Dea 21 Martii, Om man ville genomgå hvarje slöjd särskilt och med verklig kännedom granska de grader och inodificationer hvar och en products värde kan erhålla, skulle man förvånas deröfver, att män med verklig upplysning, blott af nit att vara liberala, kunnat uppställa en så löjlig theorb Jag anhåller vördsamt, att detta memorial axia blifva remitteradt till vederbörligt Utskott.
N:o 7. Vördsamt Memorial!
Under den >8 sistlidne Februarii har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, behagat till Riddarhusljtskottets utlåtande remittera Herr Grefve De la Gardies, Jacob, den to i samma månad väckta motion, att RiddarhusUtskottet mätte anmodas upplysa, huruvida af de uti Riddarhusets archiv qvarvarande exemplar af Ridderskapets och Adelns Protocolier för de föregående Riksdagarne, funnes ett så tillräckligt antal, att de samma kunde bland Ståndets Ledamöter vid detta Riksmöte utdelas.
I sammanhang hvarmed Utskottet jemväl fått emottaga särskildte, i anledning af berörde motion afgifne yttranden, af Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, innefattande framställning, att de vid sistfötflutne Riksdag hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln hållna Protocoll måtte till salu i A’« 21 Mart ii.
I Bokhandeln anmälas, samt af Herr Reutersvärd, Pehr Adam, att han hyste den öfvertygeise, att ganska få exemplar af samma Protocoll kunde påräknas blifva i Bokhandel försålde.
Utskottet får i anledning häraf vördsamt anmäla: att de af Riuderskapets och Adelns Protocoller för de föregående Riksdagarne, hvilka bär å Riddarhuset förvaras, och på Ståndets enskildta bekostnad blifvit tryckta inskränka sig till Riksdagarne för åren 1789, IS09 och 1810, samt 1810 och 18I2, i Örebro: att af dessa Protocoller äro i behåll: _ för 1789, 643 exemplar dels häftade dels i packor. för 1809 och 1810, 26 exemplar, sedan de öfrige, enligt Ridderskapets och Adeins beslut vid sista Riksdag; blifvit till maculatur försålda. för 18to i Örebro, 681 exemplar dels häftade och dels i packor. för 1812, 462, Dito Dito Dito. och att Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag förordnad!, att sedan 1789, i8to ochi8i2 årens Protocoller intill nästa Riksdag varit för köpare att tillgå emot betydligt nedsatte priser, desamme derefter borde till maculatur 878 Den 21 Mat'lii. försaIjas? och ehuru den bristande afsättning,och sorn sedermera ägt rum af berörde Protocol]er, tillfyllest visat, att tiden nu är inne att sätta Ridderskapets och Adelns berörde beslut i verkställighet; likväl och som den summa, som för ifrågavarande Protocoller skulle kunna erhållas, i händelse desamma efter vigt till maculatur föryttrades, säkerligen uppgår till ett så ringa belopp, att någon särdeles fördel derigenom icke kan RiddarhusCassan tillskyn das, hvilken för sine till tryckningen lemnade förskott långt tor detta undfått ersättning, genom den under flere år af Riddetskapet och Adelns Herrar Ledamöter erlagde Capitationsafgift, samt enär ett så beskaffadt användande af omförmälte Protocoller, som det Herr Grefve Pe la Gardie föreslagit, torde vara mera öfverensstämmande med Ståndets värdighet, än deras försäljande till maculatur; anser RiddarhusUtskottet sig böra med bifall till Herr Grefve De la GardieS motion vördsamt tillstyrka, att 1789 samt 1810 och r8t2 arens Protocoller må så långt tillgången medgifver bland Ridderskapets och Adelns vid denna Riksdag närvarande Herrar Ledamöter utdelas, dock att innan sådant skar, af samma Protocoller må förut undantagas 30 exemplar för hvarja år, för att tillika med de som äro i behåll för Riksdagen i Stockholm 1S09 och 1810 här å Riddarhuset hållas de personer tillh anda, hvilka tilläfventyrs framdeles skola vilj* af samma Protocoller inköpa exemplar; till hvilken senare hemställan Utskottet ansef
Den 21 Martil.
Sig äga så mycket mera anledning som dessa protocoller innefatta Ridderskapets och Adelns öfverläggningar under tidskiften, hvilka, i anseende till dé händelsers vigt och allmänna inflytande, som derunder sig tilldragit, alltid skola i Sveriges häfder intaga ett utmärkt rum*
Hvad sedermera angår dan väckta frågan om utbjudandet till salu i Bokhandeln af Ridderkapets och Adelns Protocoller för 1817 och 1818 årens Riksdag; så finner sig
Utskottet icke kunna deröfver meddela annat utlåtande, än endast inför Ridderskapet och Adeln anmäla, att berörde protocoller äro tryckte på S^tsverkets bekostnad, och att följakteligen, om nåeon fördel för Statsverket genom försälj— ningens befrämjande åsyftas, sådant synes vara ett ämne, sorn tillhör StatsUtskottets handläggning Stockholm den 8 Mars 1823.
På RiddarhusUtskottets vägnar C. F. Horn.
Snoilsky.
Den 25 Martil.
Bilagor till PleniProtocolIet för den 25 Mardi, förmiddagen.
N:0 1; Grefve Gyllenborg, Johan Henning; Sedan Kongl. Maj:t aflåtit Nådig proposition till StatstJtskottet att föreslå medel, till förbättrande af BataillonsLäkares löningsvilkor, som Kongl.
M»j:t bestämt till 50 procents löneförhöjning för dem, som i 8 år sådan tjenst berömligen förrättadt; och StatsUtskottet, i dess nu till pröfning, afgifne betänkande, med förklarande att något Statsanslag till detta behof icke kunde tillstyrkas, likväl tillika föreslagit att till svar på propositionen måtte hemställas, om icke Kongl. Maj:t skulle i nåder finna lämpeligt att desse utgifter anvisas, att utgå af allmänna indragningsstaten; får jag emot detta StatsUtskottets tillstyrkande anmärka, att då BataillonsLäkare-lönerna äro upptagne på RiksStatens 3:dje hufvudtitel böra naturligtvis förhöjning i samma löner utgå å samma hufvudtitel) helst bestämda anslag, till samma föremål, icke böra å tvenne särskilte utgiftstitlar lämpeligen äga rum hvarjemte, och i synnerhet, jag finner anmärkningsvärdt, att Hög - I)e’i 25 Martil, Högloft.
StahlJiskottet, genom förenämnde tillstyrkande öppDat ett ganska betänkligt inträde på allmänna Indragningsstaten, å hvilken, med alseende att, elter dess benämning, småningom försvinna, Riksens
Ständer sorgfälligt undvikit att anvisa utgifter och inskränkt dem för framtiden blott till löner för Sjuttioårige Embetsmäns lifstid, hvari en utsträckning, till andra föremål, vöre ganska betänkelig, helst anledningar skulle derigenom väckas till mångfaldiga utgifter, som i annat fall, och i saknad af rum på de öfrige utgifts hufvudtittlaroe, torde komma att uteblifva.
Jag har trodt att det förtjente Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet att allmänna Indragningsitaten icke öppnades för nya föremål till ölade utgifter, och tillstyrker jag Vördsamligtn, att genom återremiss af betänkandet StatsUtskottet måtte anmodas häraf hemta anhdning, att uti ett förnyadt betänkande utesluta förslaget i detta afseende, och inskränka sig blott till det tillstyrkande, att till Kongl.
Maj:t i underdånighet hemställa om icke lämplgt vore att ifrågavarande utgifter utgingo ifrån den, eller 3:dje hufvudtittelns besparingai, der sjelfva länerna äro i stat uppförde, så vida icke Konungen skulle finna lämpligare, att i anseende till deras obestämda, tillfäll ga och af StatsUtskottet förmodade obetydliga belopp låta dem af extra utgiftsmedlen bistridas.
Bil. til Ridd. o. Ad.
Fr 1 Band, 56
Den 25 Martil, N:o 2.
Grefve Gyllenborg, Johnn Hinning; Då jag icke saknat anledning till den, förmodan, att Höglofl.
ConstiiutionsUtskottet, vid erinran om Grundlagens föreskrift i 29 §.
Riksdagsordningen, i afseende på läsning af StatsRådets Protocoller, skulle ställa sig denna föreskrift till efterrättelse, bar det deremot förekommit mig oväntant, att ConstitutionsUtskottet, i utlåtande öfver min motion, att läs. ning af StatsRådets Protocoller icke borde Constitutionsenligtannorlunda än i Utskottets pleno, verkställas omsider förklara1., det denna läsning på irenne divisioner, hurde förrättas, och anhåller jcg vördsammeligen att, till vederläggning af de, af Utskotte: nyttjade skäl, få följande anföra.
Utskottet yttrar, att första skälet hvarföre
Utskottet i derna läsning formerat sig på afdelningar, ligger i den Utskotten, af Grundlagen, tillerkände ritt, att, efter omständigheterne, reglera sine iire oeconomica och deribland, arhetsmethoden; ett skäl, som jag sannerligen icke förmodade skulle blifva framställt, i ett sådant fall som cet närvarande, samt att inskräskning i en granskning som icke kommer att bero af någpn högre pröfning, skulle hänföras till oeconcmica och arbetsmethode, Annat är förhållande i andra Utskott, utan att någon jämförelse derifrån, kan hemtas för Constitution Utskottet der kan med trygghet, för bevarande af natioceus rätt, 1 ■ Den 25 Martii.
885 i behandlingssättet, göromålen förrättas, bereda ningsvis, på divisioner, dels derföre att åren-; derna äro kände, genom motioner, och kunna ej förbigås, dels derföre, att de sedermera ej allenast förekomma till pröfning i Utskott plenum utan äfven öfverlämnäs till Riksens Stän^ ders egen pröfning och afgörande, men, i ComtitutionsUtskottet, är förhållandet deremot helt annorlunda; der äro icke ärenderne kände, hvaröfver omdöme kan, men icke oundvikeli-, gen måste meddelas, hvaraf . blifver en följd; att om någon, så kallad arbetsfördelning derstädes, icke kunde eller ville se, hvad ansmärkningsvärdt vore, blef blott efter denna divisions godtfinnande, anmärkningsanledningar förbigångne, utan att de öfrige tvåtredjedelar af Utskottet derom ägde den minsta kännedom och Nationens representanter måste, vid Utskotts-afdelningens godtfinnliga åtgärder; låta bero.
Det har äfven förekommit mig anmärkningsvärdt, att Utskottet såsom skäl för för dess öfverklaga^ behandlingssätt, åberopat samma praxis vid föregående Riksdagar, hvaremot, jag tror mig med bättre skäl till ändringsvinnande kunna framställa Riksdagsordningens tydeliga föreskrifter, i 29 och 36$.$., emot hvilka, denna praxis ej bör gälla, som tillämpad i detta hemlighetsfulla Utskott aldrig tillförene varit allmänt känd, mindre godkänd.