Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 följd deraf, hafva de sina transaetioner med de handlande i Calmar och Döderhultsvik, hvaraf åter naturligen föijer, att Aspolands härads innevånare skulle hädanefter, sorn hittills, uti de frågor, der Konungens Bef:h:des åtgärd mest anlitas, nemi. i skuldfordringsmål, komma att, vare sig såsom sökander eller förklarande!', vända sig till Konungens Bef:h:de i det gamla Calmar län.
En, isynner - Den 12 Februari c. m. 365 het för allmogen, vigtig omständighet är derjemte, att postgängen pä Calmar är skyndsam, beqväm och foga dyr, men deremot pä Westervik vida långsammare och dyrare.
När K. M. i nåder funnit nödigt höra Aspelands härads innevånare i frågan, huruvida de önskade blifva till det nya länet hörlagde, skulle jag tro, att meningen härmed ej var att blott få deras medgifvande.
När de nu bestridt delningen, borde de väl ej, emot sitt bi stämda förklarande, tvingas lill en förändring, hvarigenom de i alla afseenden förlora och uti intet afseende vinna.
Då någon särskild delning af Calmar län ej är af verkliga behofvet påkallad, tyckes frågan derom kunna uppskjutas tills en reglering af Rikets öfriga län en gång företages, isynnerhet som kostnaden nu kan till dess Riket besparas, och hvilken besparing alltid kommer väl till pass.
Såsom bosatt i sodia delen af Calmar län och disponent af egendom i den norra, har jag ofta varit i tillfälle att höra de olika opinioner, som i detta ämne velat göra sig gällande inom länet.
Jag anser 111ig derföre pligtig att meddela den åsigt, som jag på denna grund fattat.
Jag vill icke bestrida, att ju Westerviks stad och trakten närmast deromkring skulle hafva en betydlig fördel, om länet delades i atlie delar, och Westervik blef residens-stad för den ena.
Men det vöre egentligen södra Tjnsts härad, som skulle draga den synnerligaste fördelen af denna lane-fördelning.
Här är dock icke fråga om blott detta härad, utan äfven om fyra andra härader, sorn skulle utgöra det nya länet.
Hvad Aspelands härad beträffar, har Hr Carleson sakrikt och fullständigt utredt, att detta härad skulle lida betydligt meri, om det fick Westervik tili residens-stad, och att dess innevånare högtidligen protesterat deremot.
Tunaläns och Sewedes härader hafva väl närmare till Westervik; men sorn länets landsvägar gå från norr till söder, hafva de sin mesta postgång på Calmar, och således lättare skriftlig communication med denna ort, än med Westervik.
Norra Tjust åter ligger längst bort, men har nära nog lika långt till Westervik, som till Linköping, och skulle, med större fördel och utan tillökning i kostnad, kunna förenas med Linköpings län, än utgöra en del af det ifrågavarande länet.
— Det är mig bekant, att flere innevånare af norra delen i länet, dels genom petitioner, dels deputationer, anmält sin önskan, att länet skulle delas, och som skäl föreburit svårighet för dem att anlita Konungens Bef:h:de; men samma svårighet företer sig i alla län för alla innevånare, som bo 5 ä 6 mil från residens-staden, de måste genom commissionär eller genom skriftvexling utföra sin talan.
Således är hufvudsaken för dem att få en lätt och hastig postgång, och om posten, som icke går mer än en gang i veckan mellan Westervik och Calmar, inrättades till dub - 366
Den 12 Februari c. m. bel, hvilket i allt fall vore behöfligt i ett så bebodt land, så vore all anledn. till klagan håfven.
Vidare har man anfört, att Landshöfdingen eller Länsstyrelsen ej vöre i tillfälle att taga kännedom om den aflägsna delen af länet.
Jag vill i delta fall erinra, att de 2:ne landsvägar, som finnas i länet, den ena utmed kusten och den andra inuti länet, äro icke till miltal längre, än de vägar i andra till omfånget lika stora län, sorn gå rundt omkring dess gränsor; och behöfver Landshöfdingen i Calmar län således icke göra längre resa för att laga kännedom om länets aflägsnaste delar, än Landshöfdingen i andra län.
Man har äfven påstått, att kostnaderna för embetsmäns resor och fångtransporter i ett så vidsträckt län, som Calmar, skulle vid närvar, förhållande vara högst betydliga och kunna minskas genom delningen; men jag befarar, att de kostnads-reseräkningar, som skulle ingifvas från 2 särskildta Landshöfdinge-einbeten skulle blifva vida drygare, än de, som nu ingifvas från ett; och att fångtransporter, äfven utan delning, kunde minskas, har Hr Carleson visat genom sitt förslag att begagna ett häkte med en vaktmästare och en eller ett par fångknektar i Wimmerby.
Dessutom kunde fångtransporterna mellan 2 olika län blifva lika kostsamma, som om länet bibehålies i nuvar. skick.
Hufvudfrågan, som alltid måste afses, är länets storlek, så till areal som folkmängd.
I detta afseende får jag erinra, alt länet är till arealen mindre än Wenersborgs och Carlstads, ungefär lika med Kronobergs, Linköpings och Jönköpings; till folkmängden åter mindre än Linköpings, Carlstads, Skaraborgs, Malmöhus och Elfsborgs, lika ungefär med Jönköpings, Christianstads och Götheborgs.— Med lika rätt kunde något af dessa län fordra en delning, isynnerhet det oformliga Elfsborgs. Kostnaden för ifrågavar.
Kinsdelning är nu uppgifven till 11,200 r:dr; men jag är säker, att de för Landsh.-etnbetet erforderliga byggnader och inrättningar skulle bestiga sig till minst 100,000 r:dr, och då räntan på denna summa jemte årliga underhållet beräknas till årlig utgift, torde denna icke vara för högt tilltagen med 10,000 r:dr, förutan oförutsedda utgifter.
För närvar, utgör bevillningen efter 2:dra art. af fast egendom i länet 35,220 r:dr, och af denna summa skulle således åtgå mer än -f.'delar för nya länets inrättande.
Jag tror, att länets innevånare skulle vara oändligt mycket bättre belåtne, om R.
St. ville anslå medel till understöd för atlie arbeten i länet, eller Stångåns och Emans upprensning, hvarvid jag vill hafva erinrat, att ingen af mina egendomar gränsar till någon af dessa åar, så att min afsigt härmed ej må kunna misstänkas att vara egennyttig.
Vid en riksdag, då Representationen både synes vilja och bör spara på allmänna utgifter, anser jag, på grund af det anförda, mig böra bestrida det ifrågavar. anslaget.
Frih. Cederström, Gustaf Carl: I anledn. af 2:11c Den ia Februari e. m. värde talares yttranden, får jag anhålla, att, då StatsUtsk. inkommer med utlåtande öfver den ifrågavar.
K. propos:n, StatsUtsk. täcktes upplysa , huruvida icke en så beskaffad delning af Calmar län, hvarigenom de sydligaste delarne deraf lades till Blekinge och de nordligaste till Linköpings
Ian, vore ändamålsenligare.
I fall delningen åter skall äga rum, på sätt den är i K. propos:n föreslagen, vågar jag anhålla, att StatsUtsk. täckes göra sig underrultadt, om och huruvida i trakten kring Westervik finnes någon landtegendom , som för Kronans räkning kan inköpas till Landsh.- boställe, och 0111 icke i sådant fall de 8000 r:dr, sorn Konungen föreslagit måtte utgå för aflöning till Landtstatens embets- och tjenstemän, lämpligen kunna afsättas och besparas tills vidare och lill dess summan blir tillräcklig för inköp af en sådan egendom.
Jag tror, att denna åtgärd skulle vara ändamålsenlig af det skiil, att det är för en Landshöfding nödvändigt alt äga praktisk kännedom om landtbruket.
M:s den 8 dennes på bordet lagda nåd. propos. ang:de lånebidrag af allmänna medel till uttappning af myror på Gottland.
I afseende på detta förslag hade jag ämnat framställa ett project, att för verkställigheten deraf begagna mindre brottsliga correctionister och fångar, äfvensom lösdrifvare.
Jag förbehåller mig reservationsvis att framdeles få dermed inkomma.
M:s d. 8 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse, i fråga om ändring af K. förordn. d. 19 December 1827, ang:de grunderna och villkoren för ' hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman.
Hr Frih. o. Lndtm. hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade remittera denna nåd. skrifvelse till LagUtsk.
Som jag först i går undfick del af denna propos., då de tryckta exemplaren utdelades; anhåller jag, att den K. propos:n måtte få hvila på bordet till nästa plenum, emedan jag ej hunnit taga kännedom af densamma.
Hr Frih. o. Landtm, ansåg, att, sedan propos. om remiss blifvit framställd och bifallen, någon vidare bordläggning icke kunde äga rum; hvaremot intet hinder vore att framdeles särskildt remittera det yttrande i ämnet, som kunde afgifvas. 308 Den t2 Februari e. m.
Jag iakttog tystnad ang:de denna propos., i anseende dertill, atL jag trodde det densamma skulle remitteras, icke blott till Lag-, utan äfven till Ekon.- [Jtsk., då jag i detta Utsk. kunde fä tillfälle yttra hvad jag åstundade; men sedan propos. om remiss endast lill LagUtsk. skett, hemställer jag, om icke propos. äfven kunde göras på remiss till Ekon.Utskottet.
Ur Frih. o. Landtm, erinrade, att propos. om remiss till LagUtsk. af den ifråga var. nåd. skrifvelse!) blifvit utan anmärkning af R. o. Ad. bifallen, och att det alltid stöde LagUtsk. öppet alt, om det funne sådant nödigt, begära sammanträde med hvilket Utsk. som helst, sorn kunde äga att behandla frågan.
Då Hr Ribbing begärt ett tillägg lill den propos.
Landtm, framställt, hvilket tillägg icke upphäfver den gjorda och af Ståndet bifallna proposm; så anser jag det icke kunna Ilr Ribbing förvägras att få sin begäran underställd R. o. Ad:s bepröfvande.
Hvad saken beträffar, tror jag, för min del, att han har rätt afven deruti.
I afseende på formen, förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff, och tror det vid föreg:de riksdagar hafva ägt ruin, att propos. blifvit framställd på remiss afen fråga äfven till annat Utsk., än det, hvartill remissen först blifvit beslutad, då ett sådant tillägg icke uppbäft det första beslutet.
Upplysningsvis får jag nämna, att jag föreg:de riksdagar haft tillfälle handlägga samma ämne, i egenskap af ledamot i en sammansatt beredning af bag- och Ekon.Utsk:n.
Jag anhåller således om propos. till gemensamt handläggande af ämnet hos dessa Utskott.
Uppå derefter framställd propos. blef K.
M:s nu föredragna nåd. skrifvelse jemväl remitterad till Ekon.Utskottet.
M:s d. 8 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse, ang:de lönereglering för Landtstatens tjenstemän och betjente, samt för förste och andre landtmätare.
Jag anhåller att vid den delen af denna propos., hvari säges, att Landtstatens tjenstemän icke skulle få indelta löner, mig må tillåtas göra den anmärkn., att fogdar, häradsskrifvare och länsmän böra erhålla boställen, emedan de äro skyldige alt bo inom sina district, och det eljest skulle för dem ofta inträffa svårighet att erhålla passande bostäder.
Hvad åter sådana tjenstemän af I.andtstalen beträffar, hvilka såsom landssecreterare och landskamererare mäste bo i residens-städerna , så finnér jag vis - Den la Februari e. m. 36g visserligen riktigt, att någon indelning åt dem icke behöfves.
I afseende på tillgången å de 120,000 r:dr, som för Landtstatens förbättrade lönereglering skulle erfordras, säger väl den nåd. propostn, att medel för närvar, brista till anslagens uppförande på ordin. stat.
Men dä K.
M:s nåd. propos. ang:de statsverkets tillstånd och behof omförmäler, att icke mindre än 750,000 r:dr årligen finnas till öfverlopps i Riksgts-contoret, hvarmed skatterna skulle kunna förminskas, så hafva vi ju tillgångar i öfverflöd?
En utgift, så vigtig som denna, om hvilken fråga hos Ständerna vid flera föregående riksdagar förekommit, men hvilken för brist på medel icke kunnat beviljas, borde nu, under motsatta förhållanden, icke längre uppskjutas.
Om lion deremot beviljas, så är det min fullkomliga öfvertygelse, att derigenom skulle i hvarje särskild landsort beredas långt mera trefnad och gagn , än en mot denna löneförhöjning svarande ringa nedsättning i allmänna bevillningen skulle kunna åstadkomma.
Jag har så mycket mera skäl att förena mig med Hr von Hartmansdorff, i afseende på nödvändigheten att få indelning ät dem af Landtstaten, som äro ålagde att bo inom vissa districter, som ingen har bedröfligare erfarenhet än Landshöfdingen i Christianstads län i denna del, der af 24 länsmän endast 3 eller 4 hafva indelningar.
Härutaf uppkomma de största svårigheter, emedan de stanna i beroende hos folk, som hysa dem, hvilket beroende medför de skadligaste följder.
För öfrigt vill jag inskränka mig dertill, att jag väl icke så noga känner hvarken landets tillgångar eller landets behof; men att jag deremot fullt känner länsmännens behof, och att deras drabbar ända ner till den lägsta koja.
Då en länsman icke äger mer än 100 r:drs lön, men skall hålla sig häst; så frågar jag, om en sådan tjensteman möjligen kan lefva sorn han bör, d. v. s. lagligt och lofligt.
Instämmande i de värde ledamöters yttranden, som sednast talat, kan jag icke heller annat än, lika med dem, yrka på folkets rätt.
På sätt, som Hr von Rosen nyss ådagalagt, angår frågan icke blott länsmännen, utan äfven de personer, som hafva med dem att göra, d. v. s. hela allmänheten.
Det torde tillåtas mig, att jag uppläser ett kort utdrag utur K.
St. vid 1828 års riksdag, lydande i i3 p. sålunda: ”1 följd af R.
St:s vid sista riksdag gjorda underd. hemställan, hafva Kammar-colkm och Statscontoret undfått K.
M:s nåd. befallning att, efter föregången undersökning om Landtstaternas lönevillkor i allmänhet, upprätta generelt förslag till förnyad lönestat för denna tjenstemannacorps, i ändamål att för densamma bereda en jemnare, och, i förhållande till sysslornas beskaffenhet och vigt 1 H- 47 3;0 Den i?
Februari c. m. närmare afpassad, lönereglering;” och vidare: ”Den lägre krono-betjeningens eller länsmännens förseende med lämpliga lönevillkor har med skäl länge varit yrkadt, såsom ett nödvändigt villkor för en behörig utöfning af deras angelägna och mödosamma tjenstebefattning och förekommande af det skadliga missbruket, aft de för sin bergning måst vara till tunga för folket; och det synes vara hög tid att afhjelpa ett undt, sorn till sina följder medfört så högst menliga verkningar på de styrande och de styrda.” Sedan Konungen i dessa nådiga och för Rikets väl omtänksamma ordalag yttrat sig i frågan oin länsmännens förseende med högre löner; så förekommer det något oväntadt, att i den nu afgifna nåd. propos:n blott höra omtalas, att medel saknas för dessa löner och detta behof, så mycket mera, som det är motsägande hvad som i Konungens nåd. propos. om statsverkets tillstånd omtalas, nemi. ett öfverskott af statsmedlen på y5o,ooo r:dr, då här icke är fråga om mei än 120,000 r:dr för denna lönereglering.
Jag har icke haft tillfälle taga kännedom om det förslag, somafStatscontorel och Kammar-colltm gemensamt blifvit uppgjordt, emedan det icke lärer åtföljt den K. skrifvelsen, utan först troligen aHemnats till StatsUtsk., och kan således icke yttra mig öfver alla dess delar; men hvad jag vet, är detsamma som flere välde talare uppgifvit, att länsmännens och den lägre kronobetjeningens förseende med högre löner icke längre borde uppskjutas.
Vi hafva på f. ni. sysselsatt oss med förslag, huru folket skulle undervisas och bildas, icke allenast till kunskap och rättrådighet, utan till ändå högre förädling.
Vill man nu bibehålla exemplet af motsatta egenskaper hos dem, som hafva öfver folket att styra och befalla i första hand?
Deraf skall icke kunna slutas till annat, än att alltsammans är ett gyckel.
Här är fråga om borttagande af ett positivt ondt; det har Konungen, enl. hvad jag i böljan af mitt yttrande citerade, gifvit Ständerne tillkänna: således borde också länsmännens förseende med högre löner föregå utdelning af de goda pensioner åt generalsoch a mi ra Ispersoner, hvilket jag väl icke så noga förstår att bedömma, huruvida det är mer eller mindre nödvändigt; men så mycket tror jag mig veta, att det säkerligen finnas generals- och amiralspersoner inom detta Hus , som , då de se och veta, att länsmannen för sin tjenstebefattning, som han oafbrutet utöfvar utan nämnvärd lön och utan ersättning för ständiga resor i tjensten , icke skulle vilja tillvälla sig pensioner, sedan de för sina tjenster åtnjutit både lön och rundliga respenningar, innan den lägre krono-betjeningen kunde komma i åtnjutande af någotdera.
Jag skulle, för min del, våga tillstyrka, att löneregleringen för denna class af krono-betjeningen måtte för sig gå, ehvad löneregleringen i sin helhet går i verket, eller nämnde del deraf lösryckes från det förslag Stats-contoret och Kammar-colbm i allmän - Dcti i'2 Februari e. iu. het uppgjort, så att krono-betjeningen icke längre måtte sättas på ett svält-systéme, som är rätta sättet att komma den att lefva af rof, hvarmed man ock, i mer eller mindre mån, lyckats.
I den ort, der jag bor, är krono-betjeningen lyckligtvis försedd med boställen, så alt jag icke har något derifrån att i nämnde hänseenden öfverklaga; men vi hafva hört, att det i allmänhet är annorlunda.
I fall StatsUtsk. skulle behjerta hvad som sålunda synes vara af högsta vigt, både för allmänheten sjelf och de tjenstemän, som närmast med henne hafva att göra, skulle jag dervid tillika vilja fästa det villkor, att accorderna måtte upphöra, hvaremot författningarna och föreskrifterna icke ännu gjort tillfyllest.
En annan önskan torde jag äfven få förena med denna, att för vinnande af sådana tjenster, som här äro i fråga , måtte föreskrifvas .undergåendet af en lämplig examen, hvilket det särskildta Utsk., som för flera riksdagar sedan sattes, tillstyrkt, men som icke heller ännu vunnit någon framgång.
Hr Dalman, "Wilh. Fredr., samt Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., förenade sig med Hr Ribbing.
Till större delen förekommen af de Irenne siste talarne, anser jag mig skyldig förena mig med dem i nödvändigheten att fästa uppmärksamhet derpå, att krono-beljente, hvilkas skyldighet är att vistas på landet, måtte förses med boställen.
Den usla lön desse, och, synnerligen länsmän äga, gör det omöjligt att kunna begära, det de skola uppfylla sina skyldigheter.
Det är derföre jag anhåller få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på nödvändigheten att få den hjelp, som nu är föreslagen så tillräcklig, att de maniementer — om jag så'får uttrycka mig —1 som ofta förekomma, men böra vara borta, må kunna tilltalas , om de skulle förefalla.
Här är taladt om länsmän; men det finnes en annan art af krono-betjenle, jag menar landsfiscaler, hvilka icke äga någon lön.
Jag tror, att desse antingen böra försvinna eller också aflönas.
Då de skola finnas på det sättet aflönta, att de skola lefva på de anmärkningar, stämningar och böter de kunna erhålla, tror jag icke sådant vara ändamålsenligt för några slags tjenstemän.
Jag anhåller, att äfven detta mitt anförande måtte af StatsUtsk. tagas i betraktande, då staten uppgöres.
Jag har vid flere föregående riksdagar förordat länsmännen och deras behandlingssätt af Staten.
Ämnet är vida vigtigare, än desse aktningsvärde och likväl på rangordningen så långt nedsatte tjenstemäns plats tyckes utvisa.
Ämnet är ändå vigtigare i en tid, då civilisationens framsteg, icke derföre mindre önskansvärda och högeligen önskansvärda, likväl så väsendtligen hunnit åverka våra landsbygders seder.
En rak påföljd deiaf är, alt vidmakthållandet af ordning och lag krafvel'äu 3ji Den 12 Februari c. ra.' högre egenskaper hos jbådas ombud.
Jag sade vid förra riksdagen , och upprepar det med ökad anledning nu: på länsmannen hvilar ytterst Statens bestånd.
Detta tyckes vara nog mycket sagdt; men Statens bestånd beror af samhällsordningens vidmakthållande, och detta ankommer ytterst på ordningen i hvarje socken.
Min röst kan icke gifva någon ökad styrka åt de sakrika anföranden, hvilka nu i detta ämne blifvit afgifna; men med den innersta öfvertygelse recommenderar jag länsmännen till StatsUtsk:s gynsammaste behandling och till framtida gynsammaste vota i Stånden, när ärendet från Utsk. återkommit.
Jag vågar tro, att de fleste af Ståndet, isynnerhet de som äro boende på landet, hafva varit i tillfälle att öfvertyga sig, huru vanlottade länsmännen äro.
De äro likväl de, som utgöra första länken i vår samhälls-machin, och stå i en daglig och stundlig beröring med allmogen.
Man har haft tillfälle att se, huru sedlighet eller osedlighet äro beroende af dessa personers mer eller mindre moralite.
Jag kan således icke annat än önska, att R.
St. måtte behjerta deras belägenhet; och som jag är hufvudsakligen förekommen af de herrar talare, som förut yttrat sig i ämnet, inskränker jag mig att till alla delar förena mig med dem.
Jag förenar mig med de herrar, sorn yttrat sig i denna fråga, och vill blott tillägga, det jag anser det vara af högsta vigt, att läns-notarien uppföres på stat.
Han bestrider ofta landssecreterarens tjenst, och får ofta biträda andra Landsh.-emb:s tjenstemän.
Det är behofvet af detta anslag jag velat vitsorda.
Hr Ribbing: I anledn. af Landsh. Gr. Posses yttrande, ang:de landsliscalerne , var det som jag begärde ordet.
Om jag rätt påminner mig, så hafva Ständerne en gång förut, under någon af föreg:de riksdagar, lios Konungen anhållit om indragande af desse tjenstemän.
Om afslag eller ens svar derå följt, kan jag icke säga; men såvida desse tjenstemän skola finnas, anser jag det vara angeläget för dem att erhålla någon lön.
Jag skulle likväl tro, efter den erfarenhet jag äger, att deras befattningar äro mindre nödiga.
Det torde tillåtas mig att få visa skadlighelen, att sådana tjenstemän utan lön finnas, genom ett enda exempel.
Det inträffade nemi., attén ord. kronobetjent— jag kan ej säga 0111 det var länsmannen eller fogden — instämde en person för brottmål till tinget.
Den instämde infann sig hos iandsfiscalen, som utskref en antidaterad stämning, hvarmed den stämde personen gick inför rätta och gaf tillkänna, att han ridan vore stämd för samma sak, och att böterne, hvaraf enl betydlig del tillkom åklagaren, redan blifvit guldne.
Pen ordin, åklagaren hade således icke något för sitt be - Den la Februari e. m. svar, och hans nit och verksamhet med detsamma afklippta.
Jag hemställer, huru svart det är för hvar och en i allmänhet och för domaren isynnerhet, att se sådana spektakel oförsynt inför rätta uppföras.
Så tillgår ofta, emedan desse tjenstemän måste skaffa sig något att lefva utaf, det må ske på hvad sätt som helst.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att K.
M:s nu föredragna nåd. skrifvelse måtte till Stats-Utsk. remitteras.
Hr Dal man, Wilh. Fredr., anhöll, att de i ämnet afgifna yttranden äfven måtte få till Utskottet åtfölja.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då 49 §:n Riksd.
Ordn. stadgar, att yttranden, hvilka afgifvas öfver mål, som till Utsk. förvisas, äfven skola dit remitteras, han ansett öfverflödigt till R. o. Ad. framställa propoS. derom, emedan Ridd.
Secret. visserligen icke kunde undgå att iakttaga denna Riksd.-Ordn:s föreskrift.
Remitterades till Stats-Utsk. K. M:s d. 8 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse, ang:de kronohemmanet Karlebys anslående till boställe för kronofogden i Wadsbo fögderi.
M:s d. 8 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse, med ett af särskilde Comiterade afgifvet betänk. och förslag rör:de fattigvården i Riket.
Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste följande: 89 §:n Reg.F. stadgar: ”Vill Konungen åt R.
St. öfverlemna att gemensamt med honom något afgöra, som fli”kets allmänna styrelse rörer, då förfares dermed på det ”sätt, som ang:de lagfrågor är stadgadt.” § 34 i Riksd.ordn., hvilken angår de mål, som skola af allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. upptagas, och hvaribland jemväl uttryckligen nämnes allmänna fattigvården, innehåller i sista punkten af första morn.: ”Vill Konungen nå"got ekonomiskt mål gemensamt med R.
St. afgöra, förfares "dermed på sätt, som för lagfrågor är stadgadt.”
Ett sådant sätt är föreskrifvit uti Reg.F:s 87 §, deruti, bland annat, stadgas: att derest Konungen finner för godt någon lagfråga för R.
St. framställa, äske han Statsrådets yttrande deröfver, samt meddele R.
St. sin propos. tillika med berörde yttrande.
St. infordre behörigt Utsk:s utlåtande häröfver, beslute sedan, och öfverlemne Konungen deras svar uppå Rikssalen, der de bifallit Konnngens propos. , och skriftligen genom talmännen, om de densamma afslagit.
Af dessa grundlags-stadganden, till ordalydelse och åsyftning sammanförda, synes mig ovillkorligen följa, att, derest Konungen vill något ekonomiskt mål gemensamt med R. 374 Den ia Februari e. m. St. afgöra, en K.
M:s propos., innehållande förslag till författning eller grunderna derför, måste vara utarbetad, och för R.
St. framläggas uti det skick, att R.
St. deröfver kunna besluta, antingen genom bifall eller afslag i alla eller vissa delar; och detta R.
St:s svar kan uppå Rikssalen till Konungen aflemnas, och Konungens sanction derå förväntas.