Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. rättighet att på lifstid utvälja representanter tillden öfre kammaren, så bör den fjerde classen älven välja dubbelt till denna kammare.
Men oansedt mina egna åsigter, öfvergå]- jag till hvilket annat antagligt förslag som göres, och helst omfattar jag det som är uttryckt sednast af Frih. Sprengtporten.
Del förslag, lian har afgifvit, är skiljdt ifrån alla detaljbestämmelser och är just derföre det, sorn jag anser för del lämpligaste vid närvar, tillfälle.
Om således R. o. Ad. skulle anse det kunna blifva dess gemensamma tanke att gå sa långt som Frih.
Sprengtporten önskar, så ar jag villig att med min röst dertill biträda; men jag tyckte mig märka — så framt jag ej misstagit mig — ett uttryck af Frihtn, som måhända kunde behöfva någon rättelse, då han nemi. yttrade, att endast BondeSt. skulle komma att göra någon uppoffring.
Jag tror verkligen, att den största uppoffringen inom representationen blefve hos R. o. Ad.
Man har äfven vid detta tillfälle omtalat det allmänna skriket, som skulle utgöra en statsmakt i vår tidpunkt, och för hvilken man måhända skulle nödgas gifva vika.
För denna makt viker jag aldrig, och tror att R. o. Ad. ej bör göra det; men här finnes en annan makt, vida starkare iin denna, och det är det allmänna förnuftets fordran.
Denna underkastar jag mig, och tror att R. o. Ad. måste äfven så göra.
Jag slutar med att förklara, det jag alldeles icke fäster mig vid något särskildt förslag i närvar, håga, utan tior det vara bäst, att Coust.Utsk. endast och allenast får så allmänna grunder sig ölverlemnade genom framställning från detta Stund, att endast några allmänna principer blifva lill XJtsk. ölverlemnade för den vidare utarbetningen af denna fråga; då sedermera, vid nigörandet af det nya (örslaget, det återstår för R. o. Ad. att med ja eller nej bidraga till gillande af eli sådant jemkningsförslag, sorn på grund af Const.Utsk:s förnyade arbete kan komma att äga rum.
Hr Lefre'n, Joli. Pehr; Äfv»n jag har framställt ett förslug vid de särskildta tillfällen, då jag tagit mig friheten att begära ordet i denna fråga, men ett annat förslag har sedermera så nära jemkat sig till de åsigter, som jag från
Den 34 0 ciob e r f. m. •7' början framställt, nemi.
Hr von Hartmnnsdorffs, att jag icke anser mig böra besvära R. o.
Ad. med någon särskild framställning af mitt förslag, utan conformerar mig i hufvudsaken med bans, öfvertygad om att det utgör hvad som måhända är praktiskt för närvar, tid ocb ej farligt, ej heller lör litet i relormväg; men jag tror, att då Utsk. får detta förslag till behandling, i händelse det godkännes af R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke, så är det naturligt att Utsk. lärer, vid sammanjemkningen med de öfriga Ståndens tankar i detta ämne, bereda möjlighet för R. o. Ad. att antaga det sorn Utsk. första gången framställde till R.
Då jag således i luifvudsaken bar förenat mig i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff framställt, så följer deraf naturligen, att jag bar anmärkn:r att göra mot de förslag, som bär i dag ånyo blifvit framställda af Frih. Hamilton ocb Frih.
Emot Frih, Sprengtporten förslag bar jag blott en anmärkn. att göra, nemi. att det är uppfaltadt i så allmänna termer, att det verkligen inclnderar alla de öfriga sorn äro gjorda, ocb ett par tre dussin till, som skulle kunna göras, alla olika hvarandra, men ändå öfverensstämmande med Frihlns förslag till gemensam tanke.
Det är en förtjenst, å ena sidan, alt Hr
Fribtn verkligen bar uppfatmt allt hvad som utgör en önskan bos pluraliteten i detta fall; men bans förslag har det felet, alt Ulsk. ej deraf kan hafva någon särdeles ledning.
Jag har bort Utsk.s ledamöter yrka, att det vore önskligt, att RiksSt;n, vid afgifvande af deras gemensamma tankar, ingingo så nära i detaljerna — ehuru icke alltför långt i detalj — att Utsk. deraf kunde skönja hvad som verkligen kunde vara majoritetens inom hvarje Stånd tanke.
Frill. Hamilton åter, som ingått, likasom Ilr von Hartmansdorff, i nödiga detaljer (jag anser det icke oriktigt att ingå så långt i detaljer, sorn desse herrar livar uti sitt förslag gjort, ty derigenom blir för Const.Utsk. uttryckt hvad som är Ståndet* gemensamma lanke, i händelse någoldera af förslagen lyckas göra sig gällande såsom R. o. Adis gemensamma tanke) — Fribin har, säger jag, hufvudsakligen två oriktigheter i sitt förslag.
Den första är, att Fribin formerar båda hamrarne med olika antal ledamöter.
Uti en lid, så känslig sorn den, i hvilken vi lefva, för att äfven uti de aldra obetydligaste omständigheter se stora skilnaden, stora vådor eller stora företräden, fruktar jag att endast den omständigheten, att dessa doo ledamöter, som skola säga sig vara uttryck af ögonblickcts val, alt dessa årsbarn skulle förhäfva sig öfver de der stackars ioo, som hade varit valde några för 5, 6, andra för g, å io år ocb skrika ner dem — Frililn lmr sjelf erkänt, att skriket också är en makt, ehuru icke alldeles laglig — skrika ner detta loo-mannaråd hufvudsakligen på denna grund, att de icke äro 200.
Hvarföre lägga ett sådant frö till olikhet, då det är alldeles likgiltigt, om Den 34 October f. m. den summa af 2 eller 3oo, som de skulle utgöra tillsammans, divideras med 2 eller 3?
Jag respecterar tidens anda, endast då den är rättvis; men jag känner likväl inom mig, att det kan komma en tid, då man ser detta siffertal vara af stort inflytande.
Den andra anmärknm, som jag skulle vilja göra emot Frihtns förslag, är den, att han föreslagit, att den ena kammaren skulle välja den andras ledamöter.
Delta är, efter mitt förmenande, så alldeles capitalt oriktigt, när man slår an begreppet val, att man ej kan hitta på något, som är capitalt oriktigare.
Här har blifvit framstäldt från alla sidor, och synnerligen från den, som anser sig försvara de mest liberala theorierna, att ingenting är så riktigt i fråga om val, som de directa.
Jag skrifver under detta påstående, och anser, att alla indirecta val, d. v. s. val genom clectorer, som hafva rättighet alt välja äfven utom sin egen krets, utom eleclorerna sjelfva, äro oriktiga redan i sig sjelfva.
Det finnes två slag af directa val; det ena, då de väljande genast i första instansen utnämna den, som de vilja sända såsom deras deputerade; det andra sältet inträffar, när de välja ett mindre antal än de sjelfve äro, t. ex. T'a, och säga alt denna ^0 äger att välja en eller två eller så många representanter, som skola sändas.
Det är det andra slaget af val, hvilket måste användas, der de valberältigade äro så talrike, att det ej låter sig göra att genast välja dem, sorn skola blifva representanter; men vid detta valsätt inträffar — såsom jag nämnt — aldrig den omständigheten, hvilken ofia kan inträffa då eleclorer välja, nemi. att de, som först haft valrätt och utöfva! den, kunna få se en representant framträda, som ingen af hela denna valförsamling tänkt på, ännu mindre gifvit sin röst.
Detta kan ej inträffa, dä man låter valen försiggå på så så sätt som jag föreslagit, hvarigenom alltid det första valet blott bestämde hvilka af det stora antalet som skulle välja.
Detta anser jag så maktpåliggande, att jag ej ett ögonblick kan draga i betänkande att för min enskilda del vika ifrån Frih.
Hamiltons förslag att tillåta den ena kammaren att välja den andra.
Ville jag gå historiskt till väga, så skulle det kunna blifva rätt ledsamma exempel på detta skråmessiga föryngrande af den förste lagstiftarens säkra grundsats.
Om det en gång skulle komma derhän, att en nedre kammare erhölle rättighet alt välja den öfre och der insatte dåliga representanter, så skulle fäderneslandet dragas med detta val så länge, till dess deras rättighet att der qvarstå upphörde.
Jag ber att få anföra ett exempel : — vi klaga öfver att inom våra stift rättigheten qvarstår för stiftels barn bland presterskapet, att i vissa personliga tjenste)' och befattningar uteslutande få begagnas.
Denna indigenatsrätt, med alla sina ofördelaktiga verkningar, är just den som ligger i denna grundsats, att den ena kammaren skall välja den andra.
Jag tior ej, att det ligger frihet deruti.
D e n 24 O c t o b e r f. m. i73 Samma personer böra i min tanke välja till båda kamrarne.
Den väljande bör sjelf veta, om den som han valt är ämnad till den högre kammaren eller till den lägre, och det bör ej bero på en tillfällighet, om de sammankomne behaga sätta den ena eller den andia i den öfre kammaren.
Dessutom, mine herrar! är det nogsamt kändt, att om det blir 80, som skola stå qvar sedan förra riksdagen i den förra kammaren, och som väntade på att få de 20 nya eller genom val från den nedre kammaren, så skulle desse 80 ledamöters tänkesätt uti vissa vigliga frågor vara nogsamt och väl kända, så att pluraliteten inom dessa 80 vore en temmeligen allmänt känd sak.
Om nu den för året valda kammarens majoritet har rättighet att insätta 20 ledamöter eller jt i den öfre kammaren; så beror det af den kammare, som är vald för året, att bestämma pluraliteten inom den öfre kammaren efter sitt godtycke; och då frågar jag: hvar är den återhållande kraft, som här sökes i den öfre kammaren?
Jag tror den böra sökas directe hos valmännen, som skola välja till begge kamrarne, och man bör icke tillåta, att den ena delen af representationen genom ett klokt användande af sin genom lagen gifna valrätt completterar den andra lill en sådan majoritet, som den för tillfället finnér för godt att bereda.
Jag anser dessa tvänne anmärknrr vara vigtiga nog, att R. o. Ad. derå bör fästa afseende.
Slutligen vill jag göra några anmärkn:r i anledn. af Frih. Boyes anförande.
Frih:n frågar: göra dessa förslag fäderneslandets lycka?
Hvem kan svara på det?
Hvem skall åtaga sig att svara för att den representationsförändring, som jag hoppas lyckas tillvägabringa, skall göra fäderneslandets lycka?
— Men jag frågar å andra sidan: beredes fäderneslandets lycka genom stillastående på den punkt, hvarpå vi oss nu befinna?
Denna fråga vågar jag besvara med nej.
Jag tror icke, att det är möjligt att bereda fäderneslandets lycka genom fortgående af denna representation, såsom den nu är; ej derföre, mine herrar! att jag anser elementerna af denna representation vara dåliga, vara oförmögna till något godt; tvertom, jag känner icke några så goda elementer för en representations sammansättning, som de fyra, hvilka för närvar, utgöra Sveriges riksförsamling; men, mine herrar! det ligger i sjelfva fyrdelningen en omöjlighet att kunna låta förnuftet göra sig gällande vid en riksdag.
Detta är alldeles ohjelpligt, såvida man icke kommer att öfverlägga på två kamrar.
Två kamrar kunna öfverlägga, men ej Hera än 2 kamrar.
Tre kamrar kurtna ej öfverlägga, ty då blir en kullvoterad af de tvänne öfriga.
Fyra kamrar kunna icke öfverlägga, ty 3 votera omkull den 4, och slu! ligen kan icke heller en kammare öfverlägga, ty med hvem skulle denna ena kammare öfverlägga utom med sig sjelf?
Detta låter sig icke göra; del är således endast två kamrar, sora kunna öfverlägga, och del är just deruti, t"4 Den Octobcr f. rn. efter mitt förmenande, tvåkammarsystemets företräde ligger, att det måste vara två om öfverläggningar skola äga ruin.
När dertill lägges, att om man går nrithmetiskt tillväga, oell fyra Stånd skulle utgöras af 5o personer, så skulle liela representationen bestå af 200 personer och 101 personer
Liefve då den absoluta pluraliteten, om de öfver lade på en kammare; äro de åter delade på 2 kammare, så blir pluraliteten hälften deraf.
Deromot, oin man delar dem på 4 Stånd, så kunna 34 personer af bela antalet göra majoritet.
Delar man deni på 5 Stånd, så kunna 35 personer göra majoritet.
Ilar bar man det största skälet för fyrdelninyens oell tredelningens förkastande, men till tvådelningens föredragande framför endelningen, emedan sådana conjuncturer kunna och skola inträffa, der den absoluta minoriteten deciderar besluten och utgör majoriteten inom de särskilda fördelningarna.
Mine herrar! det var en gammal konst 1 Frankrike, när man delade den gamla Fransyska representalionsförsamlingen i nio kamrar, emedan man då endast behöfde äga pluralitet i 5, och för att äga pluraliteten inom 5 kamrar, behöfdes icke en stor del af bela antalet; hvarföre också derstädes classvoteringarne bade den följd, att representationen låg i den maktägandes band.
Delta Hus bar sjelf varit indelt i clnsser: huru var majoritetens och minoritetens förhållande då?
— De som verkligen utgjorde pluraliteten i antal blefvo, oaktadt alla bade lika rösträttighet, kullvoternde af majoriteten i tvänne elasser, och så går det med alla representationer, som äro mångdelade, att icke tala om den förnämsta olägenheten, nemi. att der kunna sitta personer med god vilja och goda egenskaper, för att bilda en god representation; men de skola sorgfälligt instängas i fyra särskildta rum, för att så vidt som möjligt förekomma att de må kunna förstå hvarandra i de ärenden, som de likväl äro kallade att öfverlägga och att besluta uti.
När man varit riksdagsman vid några riksdagar, så hoppas jag att man fatt nog af den plågan, som ligger uti att icke få böra hvad de andra Stånden tänka om den sak, som är före, och att veta, att de utmärkte tänkare, som bär mest yttra sig och sorn mest borde vara hörde, icke lemnäs tillfälle att yttra sig inom de andra fördelningarna, utan nu instoppas allt hvad som borde börås lili fyra skrålådor.
Det är denna stora olägenhet, som jag anser tillhöra den närvar, representationen.
Jag bar sagt, att jag anser elemenlerna i alla afseenden goda; men man kan ihopsätta en dålig representation äfven af goda elementer, och detta är orsaken, mine herrar! hvarför jag för min ringa del tillstyrker att R. o Ad. måtte öfvergå till att välja sina ledamöter af representationen, i stället för att äga sjelfskrifna ledamöter deraf.
Vid ett föregående tillfälle bar jag tagit mig friheten alt yttra, att det icke -är en afsägelse af R. o. Adis primitiva egenskaper och upphof; tverlom bar adeln i alla länder, der den slutligen ut - Den 2$ October f. m. bildat sig till elt slutet
Ständ i Staten, alltid uppkommit primitivt genom val, och när ett ridderskap har slutat sig tillsammans till ett Stånd, såsom i Sverige, så bör det icke alltför länge dröja alt återgå till första upphofvet, som är val, och då bör Ståndet inom sig välja, i stället att tillförene
Ståndet blef valdt uti sina första och främsta stamfäder i forntiden.
Att jag tillstyrker R. o. Ad. att afsäga sig sin medfödda personliga representationsrätt, torde synas besynnerligt, då jag nyligen inträdt på detta runi, sittande här vid väggen på sista bänken; men jag talar ej — jag är öfvertygad derom — till personer, som sätta egoismen främst, utan jag talar till män, som sätta fäderneslandet främst.
Som Hr Landtm, förklarat, alt, sedan de allmänna yttranden äro slut, de särskildta förslagen skola föredragas; så vill jag icke besvära Ståndet med något ingående i granskning af de förslag, som här blifvit af andia framställda, och mot hvilka jag hade speciella anmärk n:r att göra.
Jag vill blott i redaetionen af hvad jag sjelf framlagt göra ett tillägg, för att derigenom gifva mitt förslag en fullständighet, som det saknar, men hvarpå andra ledamöter fästat min uppmärksamhet.
I mitt förslag är ingenting yttradt om deras trosbekännelse, som kunde blifva representanter.
Detta innefattas likväl i Const.Utsk:s förslag.
Jag vill icke gå så långt, som Const.Utsk., att Calholiker må vara riksdagsmän i det protestantiska Sverige; utan jag vill hålla mig till 1111 gällande föreskrifter i Riksd.Ordn., nemi. att alla christna trosbekännare må deltaga i valen, men alt endast Lutheraner och Reformerta må vara riksdagsmän.
Jag anhåller således att i 4 §;n af milt förslag ordalydelsen måtte blifva följande :
Stånd och ingen valkrets mä välja riksdagsmän utom sina egna medlemmar eller utom den rena Evangel i s k a e 11 e r Reformerta lärans bekännare.
Då jag säger mitt förlag, är det ingalunda derföre att jag vill tillerkänna mig hvad andra hafva yttrat.
Detta förslag innehåller till en stor del hvad som ursprungligen varit Hr Lefreös mening.
Jag har äfven i andra fall jemkat min mening efter andras.
Det är egentligen icke mer än en hufvudsak uti förslaget, hvilken ursprungligen varit min tanke.
Jag beder således R. o. Ad:s ledamöier icke tio, att jag genom detta uttryck på något sätt vill tillerkänna mig andras tillhörigheter.
Skilnaden emellan Frih.
Hamiltons och Hr von Harlmansdoi ffs förslag ligger, så vidt jag uppfattat deras karakter, deruti, att Frih.
Hamilton önskar, att den öfre kammaren skall vara mindre talrik än den nedre, alt densamma skall bestå af 100 ledamöter, och den nedre of 200, då deremot Hr von Hartmansdorff äfven - Den a4 O c t o b e r f. m. som Hr Lefren önskat att båda hamrarne skola vara lika talrika.
Dessa förslag skilja sig äfven deruti, att Frih.
Hamilton föreslagit, att den nedre kammaren skall välja den öfre, då deremot Hr von Hartmansdorff föreslagit att båda hamrarne skola väljas af samma valcollegiér med för öfrigt alldeles samma bestämmelser och villkor, sorn Frih.
Jag måste riktigt erkänna, att jag icke stadgat min öfvertygelse, hvilket af dessa förslag jag skulle vilja lemna företrädet.
Hamiltons förslag mera rationel!; men jag tror, att Hr von Hartmansdot ffs och Hr Lefreäis är mera praktiskt.
Jag tror att detta snarare kan vinna bifall inom representationen, än det förra.
Under sådana omständigheter skulle jag åtminstone för min del tro det vara lämpligare, att R. o. Adis gemensamma tankar icke absolut gåfvo företräde åt någotdera af dessa förslag, utan att man öfverlemna!- ät Coust.Utsk. att på grund af de meningar, som blifva framställda inom de fyra Stånden, närmare utveckla och granska frågan samt slutligen, i afseende på detaljbestäimnelserna, framställa en mening, som kunde sammanjemka de olika tankarna inom RiksStm.
Jag utber mig för öfrigt, då jag hört en talare förklara att han ej ville rösta för något modificalionsförslag, att få redogöra för min åsigt i detta fall, då jag får förklara, att jag för ingen del underkänner principen af en allmän valrätt.
Jag skulle gerna och utan all farhåga hafva L) i t råd t lill alla delar det förslag, som Hr von Troil framställt, men min Öfvertygelse är, att det vid denna riksdag; ej låter sig göra att komma så långt, och då jag utgått från den åsigten att framförallt en representationsförändring är nödvändig, och alt man bör åtnöja sig med det mindre steget, som kan tagas i tidens riktning; så har jag velat närma mig till de herrar, hvilkas förslag äga största sannolikhet för sig att förvärfva sig majoritetens bifall och att möjligen äfven vid en kommande riksdag blifva antagna.
Boye har yttrat, att han finner det förslag till kamrarnes sammansättning, som Hr von Hartmansdorff framställt, alltför democratiskt; men den värde talaren liar icke för delta påstående uppgifvit något skäl; alltså är det ganska svårt att vederlägga honom.
Huruvida denna sammansättning må anses vara mera democralisk, än organisationen af ett sådant tvåkammarsysteme i England och Frankrike, derom vill jag ej tvista med den lärde ledamoten.
Jag tror likväl, att, enligt Hr von Hartmansdorffs förslag, elenienter skulle ingå i öfre kammaren, hvilka visserligen äro ganska conservativa; och säkert är, att detta förslag för ingen del är mindre conservativt än hvad vi nu äga, och detta synes mig vara tillräckligt för att afgöra denna fråga; jag anser t. o. m. att det är mera conservativt.
Jag tror på denna grund, alt ingen (ära kan uppstå all ingå på detta förslag.
D c n »4 O c I o 1) e r f. in.
Hr v o 11 11 a ii . \r o I f f , Carl Ulrik:
Visserligen är det för mig numera ett .sällsynt tillfälle ali uttrycka min känsla och mina omdömen om de stora riksdagsfiägor, som nu aro föremål för R. o. Adis och de andra RiksSt:ns öfverläggning.
Jag bekänner, att då jag fick höra en ledamot af R. o. Ad.
, en af de ledamöter, sorn högst omtalas i Hr Frih. o. Landtm, afbröt Hr von Hauswolff miller hemställan, om han icke nu gick utom ämnet, hvarefter Hr Landtm, åter uppropade Hr von Hauswolff, som yttrade:
Om ej tiden vore så långt liden, skulle jag återgå till mitt ämne, men vill nu endast anföra, att K. ftl. är i min lanke den, som skall bestämma förändringarna i Sveriges grundlagar, och jag går ej in på någon annan förändring.
Då tiden var långt liden oell flere ledamöter arnu anmält sig att få ordet, uppsköts fortsättningen af detta måls pröfning till eftermiddagen. fl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ lill 3 e. m.
In fiflem prolocolli, F. O.
Silfverstål]}^.
Lördagen den 24 October 18/jo.
Fortsattes pröfningen af Const.Utskts meni.
N:o 38, nng:de nationalrepresentationens ombildning.
När jag sist hade ordet, trodde jag att egentligen fråga var om formen för denna debatt, och jag framställde då i det hänseendet min tanke.
Den Idef då af flera af Ii. o. Adis ledamöter godkänd, af andra bestridd, och Hr Frih. o. Landtm, framställde sin tanke, som jag fattade den, för den sednare meningen.
Då jag älven ganska väl ser, att det går an att här med mycken tidsförlust framföra denna debatt på det sätt, att man endast framställer propos. på de särskildta förslag, som blifvit gjorda först af Hr A. och sedan af Hr 13., till dess alla äro afslagna, och då möjligtvis först det blir afgjordt, att Coust.Utsk:s betänk, förblifver hvilande. i stallet för att jag trott, att man borde göra samma operation med de särskilda sakfrågorna, så vill jag icke, emot dea tanke, som jag hört göra sig gallande, nu fortsätta mitt yrkande; då propos. en gång i5 II. a i Den 34 0 c t o b c r e. m.
Kommer alt göras, blir det lillfälle att i delta afseende yttra mig.
Det är således i sjelfva saken jag utber mig att få säga några ord.
Oaktadt uppläsningen af 1 §:niUlsk:s förslag fullkomligen ger anleda, att tro, att det egentligen vore den, hvarom öfverlades; så liar jag sedermera hört af nästan alla talare, som yttrat sig i imfvudfrågan, ali icke blott en, utan flera frågor äro å bane.
Det torde således äfven förlåtas mig, om jag håller mig, till en början, vid den stora frågan om allmänna val eller ståndsval.
Jag har i den frågan för 6 år sedan inför Coust.
Utsk. och i tryck inför allmänheten hyllat ståndsval; jag Ilar i år i Coust.- TJtsk. förenat mig om, och, ehuru reservant, uttryckligen bibehållit den tanken, all allmänna val voro de nyttiga och de rätta.
Det är således så mycket lämpligare att förklara orsaken, hvarför jag öfvergålt från den förstnämnda åsigten till en annan.
Så länge som jag trott, att ständsvalen skulle kunna i sitt historiska skick bibehållas, så lange liar jag ansett, alt man icke borde frångå dem.
Jag har i denna sak så väl som i de flesta andra, så litet som möjligt är, velat insticka i slatsmannaärenden docfrinära skäl, ulan städse hållit mig vid de praktiska.
Det är på praktiska grunder jag trott att man borde öfvergå till allmänna val.
Alla våra riksdagar sedan 1809, och hvarföre skulle jag icke säga alla riksdagar sedan sekler tillhaka, hafva småningom visat, att fyrdelningen hör och måste upphöra, såvida något nyttigt resultat förStaten skall i längden af vårt riksdagsmachineri uppkomma.
Är detta afgjordt — är det afgjordt, alt hvarken i riksrepresentationen eller i länsnämnden ståndsdelningen kan bibehållas såsom arbetsordning, d. v. s. fyrdelningen för sjelfva arbetet, ulan att tillika råka ut för en odräglig långsamhet; — är det afgjordt att sanningen häraf ar tydlig för hvarje Svensk, som besökt en sockenstämma, emedan det då blott behöfves att han frågar sig: liuru skulle denna vara beskaffad, 0111 ^ sutte i sockenstugan, ^ i saeastian, -J hos klockaren oell ^ hos comminister!!, — månne häraf något resultat skulle kunna uppstå? — är, säger jag, detta allt afgjordt, då är det också gifvet, att den fyrdelning af representationen, hvars skadlighet är gifven, bör upphöra.
Betraktar jag nu de förändringar, som hvart och ett Stånd skall undergå, när fyrdelningen upphörer, visar det sig först som en nödvändighet, att R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet till representation mäste upphöra.
Sjelfskrif venheten till valrätt kunde blifva qvar men i sitt nuvar. skick kunde icke alla adelsmän, än mindre alla capita inkomma i en representation, samlad på en eller tvänne kammare.
Men Adelsståndet, förestå 1 dt af valda representanter, är ögonskenligen icke detsamma sorn Adelsståndet, för det närvar, förestäldt af capita eller deras fullmäktige.