Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen ber jag att få fästa Utsktns uppmärksamhet derpå att presterskapets uteslutande från allt deltagande i undervisningen , långt ifrån att blifva gagnande, tvertom kommer att skadligt inverka på skolinrättningen.
Naturligtvis kan pastor i församlingen icke åtaga sig den directa undervisningen; men det finnes mångfalldiga af de öfriga preslerna, nemi. comministrar och adjuncter, hvilka kunna göra det, och som skulle finna sin fördel dervid, enär de derigenom vunne en tillökning uti sina knappa lönevillkor, som kunde bereda dem en mera lämplig utkomst.
Såsom ledamot i Ekon.Utsk , har jag öfvervarit de öfverläggningar, som grundlagt detta betänk., och anser mig derföre skyldig att besvara en och annan af de anmärkn;r, som deremot blifvit gjorda, ehuru jag erkänner, att jag i åtskilliga omständigheter icke delar de åsigter, som i betänk, finnas uttalade, fastän jag icke velat med någon reservation öka betänkts längd.
Att Utsktn väntat sig en sträng granskning, derom är jag öfvertygud; men de hafva äfven önskat en rättvis, och i detta hänseende är det, som jag uppträdt för att besvara några anmärkntr, hvaruti man, efter mitt omdöme, haft orätt.
Man har sagt, att Utsktn grymt behandlat både föräldrar och barn.
Utsktn hafva icke handlöst kastat ifrån sig detta ämne.
Det har öfvervägt alla omständigheter både för och emot för att vinna ändamålet, och jag skulle tro, att om de ledamöter, hvilka i detta hänseende klandrat Utsktn, hade med noggrann uppmärksamhet genomläst betänk., skulle de funnit sig jäfvade uti sitt omdöme.
Utsktn hafva sökt göra sig reda för hvad sora menas med folkbildning.
Jag erkänner att Utsktn i detta fall gått för långt, och måhända förbisett det möjliga, då Utsktn åsyftat det som onekligen är önskvärdt; och är det troligen af sådan anledn. man ansett Utsktns afsigt hafva varit att sträcka Statens rätt längre än som vederbör inom området af föräldrarätten; men med en lämplig modification uti de föreskrifter, Utsktn i detta hänseende trott sig böra tillstyrka, torde tillämpning böra gifvas åt sjelfva ide'en, alt den uppväxande generationen i så måtto är att anse såsom Statens tillhörighet, att, der omständigheterna så påkalla, föräldrarätten i så måtto må vika för hvad Staten äger rätt att fordra, som lagens mellankomst bör anses för Statens både pligt och rättighet, för att gifva nödig bildning åt de varelser, hvilka eljest, i brist af föräldrars förmåga eller vilja, skulle för sig sjelfva och för samhället gå förlorade; derom jag endast torde behöfva iSo De 11 2'j Juli f. m. åberopa erfarenhetens vittnesbörd.
Efter min öfvertygelse är sålunda den princip långt ifrån att vara oriktig, tvertom grundad både på rättvisa och billighet, att lagen bör sträcka sina stadganden afven derhän, att tillsyn icke försummas inom familjelifvet, så vidt denna tillsyn är af behofvet påkallad.
Den andra anmärkntn, som bär förekommit, grundad på Utskjns utlåt, att socknarne eller communerne sjelfve böra besörja alla omkostnader i och för skolorna, kan visserligen till en del vara riktig, osen är efter min tanke olämplig på mångå ställen, derföre att tillgångar saknas.
Så är åtminstone förhållandet uti de orter, om hvilka jag äger närmare kännedom.
Jag ser icke heller någon obillighet deruti, att
Staten bidrager till fyllande af behofvet: ty om fråga endast vore om den enskildes behof, så borde naturligtvis också endast den enskilde bekosta det; men då folkbildningen otvifvelaktig! är ett behof för det allmänna , sij bör väl också det allmänna bidraga till fyllande deraf.
I afseende på sättet huru dermed skall tillgå, hafya Utsk:n tillstyrkt den modification, grundad på K.
M:s nåd. propos, om ett anslag till de socknar, som deraf kunna vara i behof, hvilken utväg troligen kommer alt mola flera svårigheter; ty då många otvifvelaktigt skola anmäla sig att blifva delaktige ni anslaget, hvaraf dock endast ett färre antal kunna komma i åtnjutande, så skall naturligtvis den auctoritet råka lili en ganska bekymmersam ställning, hvars åiiggande det blir att afväga behofvet.
För min del tror jag, att om alla skollärarne aflöntes af Staten, som dertill erhöll tillgång genom bevillning, och skollärarne följaktligen stöde i direct förbindelse till Staten, skulle skolväsendets framsteg blifva vida bättre, än då aflöningen ålägges församlingarna.
Jag ser ingen obillighet deruti, enär Staten lönar lärarena vid de’ större undervisningsverken, ty hvarföre skola de, hvilkas lefnadsomsländighetey sätta demi behof af större inkomster, lönas af Staten, och de öfriga, eller lärarne vid de mindre läroanstalterna, lönas af communerna.
De af allmogen, som önska att deras söner erhålla en bildning, öfver den som vinnes genom hemläsning eller i nuvar. skolor, äro nödsakade att aflägsna dem ifrån sig och skicka dem till elementar-Iäroverken eller de högre undérvisnings-anstalterna; men erfarenheten har sagt, att äfven om de äga förmögenhet dertill, hysa de likväl en synnerlig farhåga att skicka dem långt ifrån sig, emedan de frukta att sönernes håg skall få en riktning för något annat , än för det yrke, för hvilket föräldrarne bestämt dem, eller det som fadren utöfvat.
I den ort, der jag bor, händer det icke sällan, att allmogen skickar sina söner till Wexiö eller Lund, på det de må erhålla mera hyfsning; men då soueine komma dit, sträcka de sin båg utöfver det afsedda ändamålet och vilja blifva prester eller skrifvare, och derför Den 22 Juli f. m. hyser allmogen verklig fai båga.
Finnes deremot en skola inom hvarje pastorat eller mindre district, så att den, sorn vill gifva sina barn en högre riktning i bildningsväg, kan ernå detta mål utan att skicka barnen ifrån sig, och om denna hildning vore förenad med praktisk undervisning i jordbruket eller andra yrken; skulle sådant innefatta en verklig stor vinst för den medborgare-class, hvars fördel dermed är afsedd.
Vid denna riksdag har roan föreslagit, att skyddsafgiften skulle försvinna.
Om Statens ställning tillåter henne att mista denna inkomst, så torde densamma böra användas för ett allmänt nyttigt ändamål; och 0111 denna inkomst användes till folkundervisningen, så skulle skollärare kunna erhållas inom hvarje commun utan särdeles lunga för communen.
Det är visserligen sannt, att skyddsafgiflens borttagande medför lindring för de skattdragande.
Jag skulle önska , att enhvar erkände denna lindring vid årets slut; roen man bör komma ihåg, att det är en gammal beskattning, och alt en ny beskattning kännes mycket tyngre än en gammal, vid hvilken man vant sig.
Från den sidan tror jag mig åtminstone känna folklynnet.
Kär Staten skulle tillsätta dessa skolmästare , kunde Staten äfven äga fordringar på deras bildning.
Utsktn hafva tillstyrkt en viss lön för skolläraren, som kanske är tillräcklig och måhända otillräcklig.
Att först bestämma en lön för skolläraren och sedermera finna dep otillräcklig, skulle göra folkskolor ännu mera motbjudande.
Jag kan således icke instämma uti den anmäl kn:n, att Slaten icke hör inblanda sig deruti, isynnerhet om fordringarna sträcka sig öfver hvad hvar och en kan för sitt materiella lif behöfva.
— Man har sagt alt fordringarna förskollärare äro för stora.
De äro relativa till det som i skolan skall läras.
Jag tror, att hvarje lärare bör äga insigter utöfver det mått, som lärjungen skall inhemta; ty om, t. ex. i fråga piil innanläsning, läraren ej förstår mer än denne, så kan han ej lära den rätt.
Läraren måste således förstå mer än att blott läsa, för att kunna bibringa riktig undervisning i läsning.
Undervisningen blir eljest mekanisk, utan anda och lif.
Läraren måste stanna vid hvad lian sjelf kan, och då discipeln vill vela mera, saknar hail förmåga alt undervisa honom.
Jag skulle således önska, alt hvad Utsktn föreslagit i afseende på det omfång af kunskaper, som läraren bör äga, måtte få qvarstå^ och att
Ulsktn derjemte ville fästa uppmärksamhet på möjligheten af Statens bidrag till lärarnes aflöning.
Hvad åter skolhusen beträffar, så anser jag det icke blifva svårt för församlingarna att bekosta desamma, helst i de liesta socknar redan finnas skolhus.
Man har mycket fästat sig vid fasta skolor och i det hänseendet åberopat
Hr Biskop Agardhs reservation.
Jag medgifver visserligen, att det finues många församlingar, som äro så vidsträckta, att icke alla innevånarne kunna begagna den fa - l82 D c 11 32 Juli f. m. sia skolan; men Utsk:n hafva tillstyrkt, att en fast skola skulle finnas inom hvarje pastorat.
Med fast skola förslår jag en lärare och ett hus, hvarest allmogens harn kunna samlas för att erhålla den undervisning, som erfordras.
Men Utsk:n hafva äfven tillstyrkt s. k. ambulatoriska skolor, emedan alla icke kunna begagna de fasta skolorna.
Hr Biskop Agardhs reservation afser något, som Utsktn icke directe uttryckt, men icke heller förbjudit eller motverkat, nemi. hemläsning.
Det medgifves nemi., att föräldrarne äga rättighet att uppfostra och hilda sina harn sjelfve, men Utsk:n hafva ansett nödvändigt att äga en skola för dem , som sakna förmåga eller vilja dertill; och få äro de af allmogen, som äga förmåga alt gifva sina barn den bildning, som kan erhållas i skolan.
Man har påstått, att Utskcns afsigt varit, att hvarje discipel åtta månader om året skall bevista skolan.
Så är icke förhållandet, ty meningen är blott den, att skolan åtta månader om året skall vara öppen, och stadgandet afser således mera skolläraren än disci— pein.
Äfven har man sagt, alt det vore för brådstörtande alt dessa skolor skulle vara färdiga inom fem år.
Härom har en ganska liflig öfverläggning inom Utsk:n ägt rum.
Man ansåg det omöjligt alt genast kunna tillvägabringa dem, med afseende dels på kostnaden, som dertill erfordras, samt dels och isynnerhet på den totala bristen på dertill skickliga lärare inom vårt land; men flere ledamöter i Utskin, sorn äga mera erfarenhet än jag , hafva trott att fem år vore tillräcklig tidrymd för att bilda dessa skolor, särdeles om seminarier så fort som möjligt sätta sig i verket.
Den kostnad, som dertill användes, är icke kastad på hälleberget; ty vi må inrätta skolorna huru som helst, så skola de likväl aldrig motsvara ändamålet, så länge vi sakna inrättningar, der duglige lärare kunna bildas.
I fråga om den ålder, vid hvilken barn borde börja att njuta dylik undervisning, hafva meningarne inom Ulsktn varit delade.
Man trodde, alt om barn först efter nio års ålder komme i skolan, skulle de vara så bortskämda, att det blefve svårt att i allmänna skolan återtaga hvad de hemma försummat.
Deu anmärkmn, att derest skolgången börjades för ti-, digt, skulle uppehåll komma alt äga rum emellan skolgångens slut och första nattvardsgången, är visserligen riktig, såvida icke stadgadt vore, att recapitulation af de inhemtade insigterna under mellantiden bör äga rum, i hvilket hänseende det torde få bero på skoldirectionens skön att bedomina huruvida kunskapsmåttet är tillräckligt eller någon repetition efter skolgångens slut bör ske, innan nattvardsgången inträffar.
Barnens materiella behof göra det nödvändigt för föräldrarna att önska det barnen icke dagligen aflägsrias från hemmet; hvarföre det också är öfverlåtet åt skol-directionens omtanka, att barn må kunna begagna hemläsning, och att skol-undervisningen isynnerhet må afse de
Den aa Juli f. ra. iS3 barn, hvilka icke äro i tillfälle att kunna begagna undervisning hemma.
Sådan är åtminstone syftningen med betänkandet.
Man har anmärkt, att Utsktn slräckt sig för långt, då de tillstyrkt, att pastor och hans adjunct icke skulle få vara ordinarie skollärare.
Vid öfverläggningen härom inom Utsk:n, yttrades, att om pastor och hans adjunct kunde tillika få vara ordinarie skollärare, med tillgodonjutande af dermed förenade inkomster; så torde kunna hända, att en och annan gerna åtog sig delta åliggande.
Men då det icke funnes någon i pastoratet, mer än pastor, som kunde vaka öfver skolundervisningens ordentliga gång; så vore det vådligt, om han blefve den verkställande organen, då den bevakande myndigheten tillika vore hos honom förenad.
Detta tillskott af göromål skulle försvåra hans embetsmannabefattning.
Alt ålägga bouoin denna tillökning i arbete titan motsvarande inkomst, vore icke billigt.
Dessutom skulle pastors göromål råka i collision med skolundervisningens, troligen till mehn för den sednare.
— När Ulsktn afstyrkt veckopenningarna, hafva de ansett tillräckligt, att hvarje mantalsskrifven person contribuerar till skolans underhåll.
Min egen erfarenhet har sagt mig, att vid de skolor, hvarest veckopenningar existera, utgöra de, isynnerhet bland den mindre bemedlade classen, ett stort hinder att förmå föräldrarna att skicka sina barn till skolan.
Deremot hafva Utsktn tillstyrkt en inträdesafgift alt erläggas af en hvar, som antages i skolan.
Jag erkänner, att då denna afgift förskottsvis erlägges, och barnet snart efter inträdet dör eller af annan anleda, upphör med skolgången , så har betalningen blifvit erlagd utan något gagn; men om en afgift icke erlägges genast, utan skulle i mindre delar betalas i mån af den tid undervisning begagnats, så blefve den ett slags veckopenning, som kunde verka på de mindre bemedlade föräldrarna alt hålla barnen hemma, Deremot kunde inträdesafgiften återfås, i händelse barnet skulle dö eller med föräldrarna afflytta från församlingen.
Jag har således ingenting emot, att inträdesafgiften finnes; men deremot kan jag icke medgifva att veckopenningar skola få äga rum.
— Man har anmärkt, alt förslaget det lärarnes tillsättande bör ske genom val i sockenstämma icke vore lämpligt.
Jag erkänner det, och i likhet med hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, anser jag lärarnes tillsättande böra bero af församlingens pastor, i samråd med skol-directionen; för hvilken åsigt jäg endast behöfver åberopa de skäl Hr von Hartmansdorff utvecklat.
— I afseende på skolgången, önskar jag, alt uti betänk. måtte blifva närmare uttryckt, alt densamma icke bör upphöra , förrän nattvardsgången vidtager.
Det är derföre icke sagdt, att barnen dagligen skulle bevista skolan ; utan meningen är blott den, att controllen å deras bildning och uppfostran skulle fortfara, intilldess de beredas till natt - .57, Den 22 Juli f. m. vnrdsgång.
— Den s. k. hemläsningen är heller icke nog tydligt bestämd.
Det är nemi. icke bestämdt sagdt, hurti de kunna få begagna läsning hemma och deltaga uti skolundervisningen.
Men det är sagdt, att äfven de som läsa bemma, eller de som begagna den ambulaloriska skolundervisningen, skola examineras uti fasta skolan.
Fasta skolan måste derföre finnas, för att vara en centralpunkt elier en controll för så väl den ambold toräska skol-undervisningen, som för h.inläsningen.
Då alla inom communen, hvad ständ de än tillhöra, äro underkastade offentlig examen uti central-skolan, så skall skolan derpå i allmänhet vinna ; ty då ingen class-skiluad äger rum, utan possessionatens så väl som torparens barn vore underkastade offentlig examen , så skulle sådant gifva fast fot åt skolat, och bereda dess framgång.
— Man har anmärkt emot förslaget det stadgandet, alt tle fattiga barnen skulle underhållas och klädas på skolans bekostnad.
Jag hemställer om det är n.öjligt för fattiga barn alt på annat sätt begagna skolundervisningen.
Meli måhända borde stadgandet härom icke inflyta uti skolreglementet ulan snarate i fattiglagen, såsom ett amne, hvilket med densamma tiger närmare gemenskap.
Beträffande de anmärkta omständigheterna , huruvida nattläger skulle kunna beredas barnen tili skolhuset, och på hvad sätt deras underhåll derstädes skulle kunna besörjas, i hvilket hänseende någon talare ansett matsäckars medförande skola föranleda osnygghet; så tror jag, alt sådant allt helt och hållet beror på sältet huru skolan inrättas.
Illgerning hindrar, alt ett skafferi kan finnas, der barnen vid ankomsten toli inna sina matsäckar under eri särskild persons tillsyn; — att de äga särskildt mat- och särskildt läsrum, hvarigenom den befarade osnygg helen sålunda kan förekommas. f dessa detaljer hafva Ulsktn icke velat ingå, eItntii de i allmänhet galt nog långt i speciella föreskrifter.
Att vanvårdade barn upplagas i skolan gjelin nr skol-directiortens eller corn trin nal-slyielsens försorg, anser jag ganska riktig t; ty jag kan icke afstå från den grundsatsen, alt föräldrar icke böra äga rätt att vanvårda sina batli, och del kan följaktligen icke vara någon grymhet att beröfva föräldrarna tillfälle dertill.
Huruvida deras namn, söm icke skicka sina barn till skolan, skola tillkännagifvas från predikstolen eller ej, kan vara likgiltigt ; meri böter för sådan uraktlåtenhet böra icke vara lika stora för de fattiga, som för de rika.
Den rike är kanske någon gäng meta liknöjd än den fattige att skicka sina barn till skolan, hvarföre det måhända icke vore så orätt, örn denna liknöjdhet biefve församlingen kungjord.
Mun har sagt, att de enskilda under— visnings-anstalterna, som inom socknen eller församlingarna kunna finnas, böra inspecteras af tira offentliga skol-styrelsen.
A ena sidan kan man säga, att del kan vara obehag - Den 2a Juli f. m. iS5 ligt för föräldrar, sorn äga nog omdöme att gifva sina barn en vårdad uppfostran och undervisning samt tillräckliga tillgångar dertill, att i något hänseende bero af en inspecterande skol-direction; men å en annan sida: hvad är enskild undervisning annat än hemläsning?
Jag tror icke, att någon bör äga rättighet att hålla sina barn från skolan endast på grund af det förklarande, att barnen undervisas medelst hemläsning.
Förhållandet bör pröfvas; och en dylik pröfning kan lämpligen icke tillkomma någon annan än communal-styrelsen, som i detta fall blir skol-directioneu gemensamt med pastor i församlingen.
Hvad skollagen beträffar, så har inom Utsk:n en ganska liflig debatt föregått rör:de skolmästarens rätt att aga eleverna.
Jag erkänner, att jag i början var af den tanke, att han icke borde äga rätt dertill; men då mina motståndare ägde skollärare-erfarenhet, och dessutom voro personer, som icke ägde skäl att misstänkas för begär efter onödig eller orättvis maktutöfning, så nödgades jag afstå från min första åsigt, synnerligast som mitt omdöme endast grundar sig på erfarenheten af min egen skoltid, frun hvilken jag påminner mig, att agan rätt väl behöfdes.
Min önskan hade varit, att aga icke skulle få äga rum utan föregtde anmälan för pastor; men en genast på förseelsen gällande näpst ansågs mera gagnelig, än en formlig undersökning, der bevis och undanflykter kunde försvåra verkställigheten af hvad som i början lätt kunnat ske.
Att föräldrarne icke må klaga directe hos skolmästaren utan höra vända sig till skol-directionen, ansågo Utskrn nödvändigt till undvikande af tvist emellan folkläraren oell föräldrarna.
De sistnämndes vård kan vara lika obillig som skolmästarens.
Jag tror, att förhållandet emellan skolläraren och föräldrarna bör vara sådant, att de äga en auetoritet, till hvilken de kunna vända sig, och som äger afgöra, huruledes i sådana fall, då skiljaktiga åsigter uppstått, å ena eller andra sidan förhållas hör.
Den anmärkn:n alt consistorium bör fastställa alla skolordningarna till vinnande af likhet inom stiftet, anser jag ganska riktig; ty det kan icke vara rätt alt låta det bero på socknens skön att uppgöra skolordningen, huru den behagar.
— Hr von Hartmansdorff har ansett onödigt, att årliga berättelser afgifvas af skol-directionen.
Jag medgifver, att detaljerade berättelser icke kunna behöfvas; men hvad man i militär—stil kallar rapporter, torde lämpligen böra äga rum, och detaljerade berättelser endast hvart femte år ifrågakomma.
Jag skall icke uppehålla längre, utan anhåller blott att i afseende på hemläsningen få uppläsa några rader ur betänkandet.
På i5 sidan yttra Utsk:n, 2:0 ”att dessa alla böra dagligen i skolan sig inställa, med undantag af tle barn, hvilka föräldrar eller målsmän anmält alt blifva undervisade t o Ii. 24 i86 Deli aa Juli f. ra. hemma, i li v i 1 k e t fall de väl befrias från skolgång, men måste vid de allmänna skolförhören sig inställa, för att pröfning undergå, huruvida denna hemläsning i noggrannhet och omfattning skol-läsningeu någorlunda motsvarar, då j vidrigt fall skolgång till följande läsetermin dem åligger.” Här
Ur visserligen ingen modilication gjord emellan ständig hemläsning och ständig skolgång; men efter min uppfattning af betänk., måste meningen vara den , att föräldrarna jemväl är tillåtet att en eller ett par dagar i veckan sjelfve hemma i sitt hus meddela undervisning åt deras harn samt de öfriga dagarna i veckan njuta undervisning i skolan.
Af alla de anmärknrr, som förekommit mot Utskrns betänk., är det egentligen blott en, vid hvilken jag hufvudsakligen faster mig, och på hvilken jag vågar fästa R. o. Ad;s synnerliga uppmärksamhet, emedan den rörer sjelfva grunden af ämnet, nemi. det mer eller mindre afseende Utsktn hort hafva på Hr Biskop Agardhs förslag att det i Sverige, i anseende lill dess locala förhållanden, är och blir omöjligt alt genom fasta skolor uppfylla skolundervisningens behof, och alt de nmbulatoriska skolorna icke äro fullt lämpliga att åstadkomma den hjelp och det biträde, som vinnes genom föräldraundervisningen, hvilken af ålder ägt rum i Sverige, och hvaraf ännu mycket finnes qvar, som kan användas; hvilken omständighet Utskro, pä sätt Biskop Agardh anmärkt, oriktigt för bi se 11.
Utsk:n hafva väl uti ingressen till betänk, ansett föräldra-undervisningen användbar, men sedermera uti detaljerna vidtagit sådana stadgandet), som tillintetgöra densamma, hvarigenom Utsk:n betagit det allmänna ett väsendtligt medel alt undgå en betydlig kostnad och göra undervisningen verkställbar, i stället för att erhålla ett konstigt och dyrt skolsysleme, som endast är användbart å de kretsar, som antaga de flesta skolorna, hvilka endast äro tillämpliga för de mera befolkade delarna i Riket.
Väl har en af Utskrns ledamöter yttrat, alt Utsk;n uti i3 §:n öppnat tillfälle för föräldrar eller harns målsmän att undervisa barnen hemma; men Utsktn hafva dervid fästat det villkor, att undervisningen skall fortgå till den qvantitet, som i öfrigt är bestämd, och hvarom pröfning skall äga rum i föreskrifven ordning.
Denna qvantitet är, på satt Frih. Boye anmärkt, bestämd uti 7 fm och der för vidsträckt tillämpad, såsom flere talare anmärkt, hvarigenom Utsk:n i sjelfva verket i a:dra mom. af §:n tillintetgjort al! verkan af Utskrns egen välmening med de fördelar, som skulle bernias från föräldra-undervisningen.
Mig synes således, att Utsk:n hafva en guldgrufva att hemta ur, derest det omskapade sitt förslag och grundade det icke allenast på statsanslag och fasta skulor, utan äfven på bibehållande af hvad som finnes af hem-undervisningen.
Jag anser detta ämne vara ett af de aldravigtigaste vid detta riksmöte, och anhåller derföre att Del; aa Juli f. m. få göra några anmärkn;r uti vissa principer, om li vi Ika jag icke kan förena mig med Utskm.
Vid 2 §:n anser jag den anmärka, böra göras, att de mest medellösa församlingarna torde böra erhålla något bidrag till uppbyggande af deras skolhus. I 3 §:n 2 mom. anser jag den ändring böra göras, allden undervisning, som lemnäs sköllärarne, bör meddelas dem i sjelfva skolan, under tillämpning af de kunskaper, som skola bibringas skolläraren, emedan den undervisning i min tanke icke är tillfyllestgörande, soni meddelas läraren i theoretiskt institut.
Uti <3 inom. af samma § hafva Utsktn sträckt sina fordringar på skolläraren alltför långt.
Det kan vara conseqvent af Utsk:n, sorn i 7 §:n gå längre än jag i fordringarna på eleverna vid utgången ur skolan; men det blir conseqvent af mig att inskränka kunskapsmåttet för läraren derhän, alt skol-systemet kan komma lill stånd.
— I afseende på 4 §ms 1 mom. har jag samma anmärka. att göra, som IIr von Hartmansdorff redan framställt, nemi. att bidragen till skolans underhåll icke böra fördelas till utgörande eller personernes antal, utan efter deras förmögenhet och taxeringshelopp.
Vid 2 moni. af samma § anmärker jag, alt läraren bör hafva större ersättning i samma mån skolbarnens antal är större.
Angtde 7 §:n, der kunskapsmåltet omnämnes, har jag redan yttrat mig.
Jag anser det vara alltför öfverdrifvet.
Jag känner specielt, alt från den harvar, lancasterskolan, som icke på långt när sträcker sina fordringar så långt, går skolungdomen antingen till de vanliga lärdoms-skolorna eller ock till apologist-skolan.