Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom ville jag gerna hafva uppmärksamheten fästad på stridigheten af denna sak i förhållandet emellan Sveriges Rike i allmänhet, oell dess Hufvudstad; en stridighet som öfvergår tili en förvånande förundran, när man fäster tankan på Kongl, Patriotiska Sällskapet, jemte Sällskapet pro Patria.
A ena sidan uppkallar och uppmuntrar man till, samt högtidligt prisar, lofvar och belönar trogna och långvariga tjenster, å den andra synes man deremot hafva förgätit sjelfva principen.
Skulle man då för några olägenheter, som dock aldrig borde blifva af den beskaffenheten, att ej kunna afhjelpaS, se förbi redbarheten af ett godt och nyttigt ändamål?
Ägde man ock ej att hoppas en förändring till det bättre och nyttigare hos Tjen tefolket, i samma nion d#t af« Besv. och Ekon.
395 lägsnades från det flyktiga och ostadiga i lynnet, som alltid, det må vara med skäl elter oskäl, föreställer sig någon glädje eller nytta i begagnandet af Lagens bokstaf.”
Uti detta yttrande förenade sig Herr Iler tzenhj elin.
Herr Flanck yttrade sig skrifteligen: ”Jag anser förändring af Tjenstehjons flyttningstid på Landet, och i de Städe*, sorn hafva Jordbruk, vara nödvändig, och får vid förslaget endast göra den anmärkning, att flyttningen borde utsättas till den 25:te, eller slutet af Mars månad, på de grunder att
Vinter-arbetet är då gemenligen förrättadt, och något mellanstånd, till utbyte af Tjenstehjon, inträffar, innan Vårarbetet eller såningstiden infaller, och ått, enligt min förmodan, de Tjenstehjon, sorn sjelfva måste besörja jordens tillredning, såning, grödans afbergning och utfodring, skulle med mera flit, skicklighet och ansvar förrätta dessa, på hvarannan följande, vigtiga arbete", då de sjelfva i ena afseendet draga nytta af sitt välförhållande, eller, i det andra, skada af sin vårdslöshet, än om det ena Tjenstehjonet förrättar utsädet, och oftast blott till en dl bergningen, samt det tillflyttande ulfoddringen och kreaturens skötsel med det foder, som vårdslöst och illa blifvit bergadt.
Denna tid öfverensstämmer äfven med Landtbrukares, Aboers och Torpares stadgade lämpliga flyttningstid.
Éesv. och Ekon.
N:r 78.
M. IL Ständers Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts ytterligare
Utlåtande ont inrättande af ett Spannemåls-magazin i Borås.
Sedan Hedervärda BondeStåndet under den 2dra sistlidne Januari tili Utskottets åtgärd remitterat ett Memorial, undertecknarn af RiksdagsFullmägtige Anders Danielsson och.
Olof Håkansson från Elfsborgs Län, angående inrättande af ett Spannmålsmagazin uti Borås, afgaf Utskottet häröfver, under den 26 uti samma Månad, sitt Utlåtande.
Detta har under den 9 Februari blifvit giiladt af Högvördiga Frest- och Vällofl.
BorgareStånden^ men af Hedervärda BondeStåndet under den: 7 i samma Månad till Utskottet återremitterädt, i anseende till några dervid af Memorialets författare gjorda anmärkningar jemte löften om mera detaillerade uppgifter, hvilka Utskottet likväl sedermera icke fått ernet-' taga.
Ridderskapet och Adeln har åter under den 17 Februari till Högloft.
StatsUtskottet remitterat denna motion, jemte de af Herrar Schulzenheim, Oxhufvud och von Stahl anförda Yttranden, af hvilka detta Utskott icke erhållit någon del.
Då Utskottet, vid ett sådant sakens förevetande, icke emot Riksdagsordningens 75 § kan med detta mål, uti dess nu varande skick, taga någon ytterligare befattning; så har det Bihang till Fvks$t, Prpt. »8f7-*Si§, Quie Sami. N:r 51 52.
; 598 Besv. och Ekon.
Betånkanden. ansett sig endast böra vördsamt upppgifva förhållandet för Hedervärda Bond Ståndet, Sorn, i händelse motionens vidare l a d;ägg» r.ing äskas, ieke lärer underlåta vidtagandet af de medel, hvilka Hedervärda Ståndet finner till ändamålet säkra.t ledande.
N:r 79.
Riksens Hö glo fl. S tönder s Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts
Betänkande, i an* ledning af väckta frågor om medel till » Ofverflödets hämmande, samt yrkadtför* bud mot yppighets-varors nyttjande och förbrukning m. m.
Till Utskottets handläggning hafva följande Memorialer i detta ämne blifvit remitterade; Ifrån Höglofl.
Ridderskapet och Adeln; 1:0 Memorial af Herr Georg von Heijne, deruti anföres, att Sverige äger inom sitt sköte en ännu fruktansvärdare fiende, än alla utländska, hvilken, under det han af oss hyllas och älskas, gör oss hastigare eller långsammare oförmögna att försvara oss.
Denna fiende är smaken för yppighet och en skimrande granlåt.
Memorialets författare tror, att orsakerna till våra Financers närvarande olyckliga belägenhet ej endast bör sökas deruti, att Disconterna upphört att honorera si - Besv. och Ekon.
599 tia Sedlar» utan äfven deruti, att vi, för att tillfredsställa begäi-et för yppighet, sträckt behofverna öfver gränsen af tiligångarne, och derigenom bidragit att göra det medborgerliga förtroendet vacklande, hvilket Herr von Heijne anser ej kunna återstå!las, utan att en ÖfverflödsFörordning sätter gräns för behofverna, samt för den fattigares viviga eller tvungna täflan med den rikare;, och då en fullkomlig efterföljd af Kongl.
Majits Nådiga Förmaning till Rikets Inbyggare svårligen kan förmodas; så hemställes, ait Rikets Ständer i denna vigtiga del gå Konungens viga afsigter till mötes, och sjelfve uppgöra, samt till Kongl. Maj:ts Nådiga sanction framlägga en förordning, för hvilken kunde tagas till grund den ännu existerande, oupphäfda sista ÖfverflödsFörordningen. 2:o Memorial af Herr Friherren C. G. Falkenberg, som, med fästadt af; eende på Rikets närvarande skadliga Hnanciella ställning, föreslår som medel till tryggande af Statens välfärd: göromålens förenklande i de flesta tjenstevägar, såsom ett villkor för indragning af vissa, Staten betungande Embeten; en kraftig och snart utkommande öfverflöds-förordning, och sluteligen upphäfvande af alla både små och stora Skråordningar. 3:0 Memorial af Herr T.
Bergenstråle, uti hvilket visas öfverflödets olika relativa förhållanden till rika eller fattiga Stater; den skada, ,sotn det i de sistnämnda, både i moraliskt och ekonomiskt hänseende, förorsakar, och nödvändigheten, att igenom behof - 382 Betti. och Ekon.
Betänkande», vernäs inskränkning motarbeta det ondas framsteg.
Herr Bergenstråle anser, att, i händelse Kongl. Maj ts
Nådiga proposition om financerna antages, en öfverflödsförordning är ett hufvudsakeligt villkor dervid, h ld t Kongl, Majrt i samma Nådiga proposition yttrar sin önskan om en större sparsamhet och tarfliga seder.
Med anledning häraf hemställes: 1:0 att en öfverflödsförordning må författas: 2:0 att Rikets Ständer nedsatte ett Serskildt Utskott, som fr ige sig nppdraget, att en sådan utarbeta; och 3:0 att den med det snaraste fullbordades, samt under Ständernas sammanvaro underställdes Kongl. Majus Nådiga sanction. 4:0 Memorial af Herr C. Herzenhjehn, som väl instämmer uti ofvan upptagna yttranden om Luxens skadliga verkningar, men förklarar sig vara af olika tankar i afseende j)å medlen till dess hämmande.
Herr Her■zenhjelm anser med yppighet och öfverflöd höra förstås det skadliga begär, att genom alla slags beqvämligheter och dyrbarheter, prakt och en lysande lefnad, utmärka sig och öfverträffa sina likar, hvarvid tillgångarne icke rådfrågas, ej heller huruvida medlen till deras anskaffande äro tillåtlige; eller med andra ord: fåfängans, högmodets och skrytsamhetens bemödanden, att på alla upptänkliga sätt framställa en verklig eller förställd rikedom, för att derigenom vinna anseende och ett förment företräde framför öfriga medborgare.
Efter att hafva framställt
Luxens moraliska och ekonomiska skadlighet, och de Besv. och Ekon. Utsi;. Betänkande!).
401 flera bevis på dess menliga verkningar, sorn inom Fäderneslandet förete sig, visar Herr Herzén}.'jelin, att orSakerne till de dyra tiderna ej enda: t böra sökas i myntets fallna värde, utan äfven så mycket i närvarande ti. dens tanke- o .b lefnadssätt, och i nödvändigheten för dem, som villja underhålla en orimlig Lux, att till möjligaste höjd beskatta sina medborgare.
Memorialets författare anser dessa olägenheter likväl ej kunna genom en ÖfverflödsFörordning öfvervinnas, då detta så väl af vår egen som andra länders historia tydeligen bevittnas.
Lagstiftaren, yttrar Herr Herzenhjelrn, bör så mycket sorn. möjligt akta sig, att ej allt för nära beträda den gräns, som naturliga Lagen utstakat för. hvarje fri och moralisk varelses verksamhet; ty örn ej detta iakttages, blifva Lagarne titan verkan.
Deremot äger Styrelsemagten den högsta rätt, att genom kraftiga anstalter förhindra åtkomsten af sådana utländska konstflitens produeter, hvilkas förbrukande inom Riket skulle vara menligt för dess financiel la ställning, eller hämma den inhemska näringsfliten.
Då Kongl. , Maj:t dessutom i Nåder sökt att genom faderliga förmaningar, heldre än stränga påbud, inplanta den smak för tarflighet och ärbara seder, utan hvilken alla prohibitiva författningar förblifva frugtlösa; så tror Herr Herzenhjelrn, att ifrån en landsfaderlig
Regerings sida allt är gjordt, hvad nationen kan äska, och att det nu tillhör undersåtarne att ställa sig dessa faderliga råd till efterrättelse.
4o2 Besv. oek Ekon.
Såsom resnlsat af dessa tankar hemställes slutligen, att R.
Ständer, i stället för det föreslagna Serskildta Utskottet till utarbetande af en Öfverflöds-förordning, öfverlemnade detta vigtiga ämne till Kongl. Maj:ts egen landsfaderliga omsorg, hvarförutan föreslås, att det Kongl. Påbud, som i detta ämne är utfärdadt, måtte åtmindstone en gång om äret offentligen kungöras. 5'o Memorial af Herr C. af Stenhoff, deruti han instämmer med Herr von Heyne uti hvad som angår inskränkning af alla ej mindre onyttiga än skadliga öfverflöds-articlar.
Genom anförda ställen utur Kongl. Ma :ts Nådiga proposition angåe nde mv tväsendets förbättring, och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens tal den 14 nästlidet år till Hans Kongl. Höghet H rtigen af Södermanland, visar H rr af Stenhoff, hutu vppighetens och öfverfl ödets hemmande äfven vöre ett hufvudsakeligt föremål för Kongl. Mapts nådiga uppmärksamhet.
Memorialets författare hemtar vidare ifrån förra tiders historia upplysningar, huruledes Luxens missbruk alltid varit ett ämne för Regeringarncs omsorger.
Han yttrar, att dessa tiders vidtagne författningar varit härledda ifrån en Sann upplysning, varm fosterlandskänsla, samt klok och mogen behandling; och tror, att nationen ej sedan den tiden blifvit mera benägen till ett sjelfvillig! uppfyllande af medborgerliga pligter.
Denna tanka söker han att ådagalägga genom en allmän öfvertygelsc o.m dess sanning, bevittnad genom Besv. och Ekon.
Belänkanden.
4°3 Riksens Höglofl.
Ständers enhälliga önskan vid 1815 års Riksdag om återupplifvande af 1794 års Öfverflödsförordning; hvarefter flera 'skäl anföras till bestyrkande af verkligheten utaf det uppgifna förhållandet.
Herr af Stenhoff tror slutligen, att det af Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid näst förflutna Riksdag fattade beslut, att hos Kongl.
Maj:t genom en stor
Deputation framställa de medel, Riksens Ständer ansett nödiga till af hjelpande af förlägenheten i allmänna penningerörelsen, ej nu skall möta några hinder, då RiksStåndens, genom deras Taleman yttrade tänkesätt synas åsyfta gemensamt önskade åtgärder till hämmande af
Luxen och dess skadliga följder.
Ifrån Vällofl. BorgareStåndet: 6 0 Memorial af Herr N. Limnelius, deruti anföres, att nyttan af Nådiga förbud emot införseln af utländska öfverflödsvaror ej kan vinnas, så länge dessa varor ej äro till bruk och nyttjande förbjudne, i synnerhet då sådana confisc.erade varor få å Tullauctionerna till qvarblifvande i Riket försäljas ; af hvilka, med flera anförda skäl, hemställes, att Riksens Höglofl.
Ständer hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det alla Utländska varor, som äro till införsel förbjudna, jemte kaffe måtte hädanefter oeh för alltid äfven till bruk och nyttjaade förbjudas, hvarigenom all försäljning af sådana varor komme att upphöra, och Landt-Tullbetjenin* gen kunde ansenligen förminskas. 7:0 Memorial af Herr J.
Lindberg, 404 Besv. och Ekon.
TJtsk. Betankanden,.
Persson, deruti yrt as, att då den belägenhet» hvaruti Rikets Financer blifvit försatte genom Luxe och öfverflöd, påkallar Rik ens Högloft- Ständers kraftiga åtgärder, att återställa myntet till dess ursprungliga värde, oell enär detta icke är verkställbar^ utan en betydlig' uppoffring och försakelse af deri smak för kaffe, som vunnit burskap i vårt kära fädernesland, och hvaraf consumtionea betydligen skall ökas, i d r» mon smaken derföre hos den arbetande klassen tilltager, ett förbud emot så val införsel, sorn bruk och nyttjande af ifrågavarande ofverfföds dryck jnåtte utfärdas; uti hvilket yrkande Herr tideberg till Protocollet instämt, med tillägg, att. ett dylikt Förbud emot Tobak äfven iunde anses nödigt.
Herr Limnelius har förenat sig med Herr Undberg och Herr Videberga hvarvid Herr Alin erinrat, att om frågar» vore angående så beskaffade inskränkningar, sorn Herr Lindberg föreslagit, skulle mac äfven kunna tillägga The och Socker. —- Herr Linström har yrkat, att äfven dessa öfverflöds-articlar måtte förbjudas; af livilka tankar Utskottet genom Protocolls Utdrag erhållit del. 8-o Memorial af Herr Fritz Ebel, sorn anser, att ibland de anledningar, hvilka förorsakat nationens iråkade nöd, i financielt afseende, en öfverdrifven förbrukning af en, mängd utländska varor intager ett vigtigt rum.
Herr Ebel visar härefter nödvändigheten deraf, att med ali kraft undanrödja de an led - Bes v. och Ekon. ZJtsk.
4°5 »ingar, som bidraga till Nationens utarmande, samt den välgörande omtanka, som Sveriges Regeringar i detta afseende ådagalagt, och hvilken äfven tydeligen röjer sig i Kongl.
Förordningen emot yppighet och öfverflöd af den irsta Januari 179/p Enär genom omförmälda Kongl. Förordning i synnerhet bruket af kafle blifvit afskafFadt såsom en högst umbärlig dryck, men ganska förderflig i anseende till dess ofördelaktiga inflytande på handelsvågen, och då importen deraf ensam upptager en betydlig del utaf värdet af Rikets jern-export; hemstäiles, att Riksens Höglofl.
Majrt anhålla om förbud emot allt bruk och nyttjande af kaffé. 9:0 Ytterligare Memorial af Herr Frits El>el, deruti yrkas, att då både han och flera Ledamöter af det Vällofl. Borgare-Ståndet redan visa!, de skadliga följderna af den i Kongl. Brefvet den 26:te Juli 1807 gifna tillåtelse, det sådana till införsel i Riket förbudna utländska varor, som blifvit inpractiserade och dömde confiscable, skulle endast på försök under en tid af ett eller tvä år få till qvarblifvande i Riket försäljas, under förmodan, att en sådan anstalt genom sin verkan på Beslagarnes lifligare tillsyn, sannolikt i möj igaste måtto bidrager till hämmande af den förderfliga smyghandeln; Riksens Höglofl.
Ständer täcktes hos Kongl.
Maj:ti underdånighet anhålla, det denna försäljnings anstalt, hvaraf profåren äro förlängde från 2 till 10, genast måtte upphöra, och ( 4°^ Besv. och Ekon.
JJtsk, Betänkanden.
Utländske i beslag tagne varor hädanefter försäljas till Export.
Härmed hafva, genom anföranden till Protocollet, Herrar Schvan, Arfvidsson.
Viderberg, Limnelius, Lundgren, Vestin, Noreus, Lund, Malmberg och Holm, sig förenat; hvarvid Herr Malmberg gjort det tillägg, att så framt Kongl. Maj t och Riksens Ständer nu icke komma att ändra det Öfverklagade sättet med Tnll-auctionerS verkställande, Rikets öfrige Städer, utom Stockholm, i sådant fall måtte få förvara sia rätt till andel i de co'fiscerade varornas försäljningssumma till förmon för deras fabrikers fattigkassa; och har Herr Holm dessutom yttrat, att så länge confiscerade varor få till qvarblifvande försäljas, borde försäljningen ske på det ställe, der confiscationen skett.
Det ämne, hvaröfver nu åligger Utskottet att yttra sina tankar, har redan vid sist förflutna Riksmöte varit ett hufvudsakligt föremål för Riksens Högloft.
Ständers uppmärksamhet, och öfverlemnades då till handläggning af Serskildta Utskottet, som uti dess Betänkande angående den öfverklagade förlägenheten i Allmänna Rörelsen och om medlen till dess afhjelpande, jemte förslag till inskränkning af främmande varors införsel och förbrukning, deröfver meddelat yttrande.
Till föMd af Kongl. Maj:ts Nådiga Circulairbref till dess Befallningshafvande, den 14 Augusti 1816, hafva sedermera samtlige Uänens invånare blifvit hörde, öfver nyttan och behofvet af en Öfverflödsförordning, och deröfver, genom deputerade, afgifvit underdåniga Utlåtanden; hvarjemte uti Kun» •* Besv. och Ekon.
407 görelsen flen 30 April 1817, angående nödvändigheten af inskränkning uti införseln och förbrukningen af utländska yppighetsvaror, Rikets Inbyggare erhållit en Nådig uppmaning till iakttagande af tarflighet och enkla Seder.
Då denna fråga nu å nyo blifvit väskt och till Ekonomiutskottets pröfning remitterad, har Utskottet, med fästad uppmärksamhet på redan vidtagna åtgärder, efter den sorgfällig» granskning, sorn ämnets vigt påkallar, deröfver stadgat sina tankar, hvilka Utskottet nu får vördsamt meddela.
Begreppen om yppighet och öfverflöd, om dess skadlighet eller nytta hafva alltid varit underkastade så skiljaktiga meningar, att en kort utveckling deraf ej torde vara öfverflödig, för ett närmare utredande af sjelfva hufvudfrågan.
— Genom Samhällsföreningen sattes menniskorna i stånd att, medelst förenade krafter, lättare tillfredsställa r.äringsomsorgernas fordringar.
Sedan de bebofver blifvit uppfyllda, som äro oundgängliga för lifvets bestånd, utvecklades småningom nya behof af beqvämlighet och njutning.
Det nödvändiga blef ej mera måttstocken för dessa behof; utan det prydliga, det som fägnade sinnena, utgjorde föremål för gemensamma bemödanden.
Så uppstod Småningom, under tidernas lopp, den ena näringen, den ena konstproducten efter den andra, och menniskosnillet tröttnade aldrig att försöka sig på nya och vexlande föremål, Genom gemenskapen fremmande nationer esnsilan påskyndades culturen, och med hvarje 4o8 Besv. och Ekon.
Betänkanäen. steg framåt blef dess väg mera banad och beqväm.
Men under utvecklingen af denna cnltur, erhöll den en högst olika rigtning, och det var denna, sora slutligen till en stor del bestämde samhällets sällhet eller olycka.
Vi lafva
Sitt nationer, som fria och sjelfständiga, tryggade för näringsomsorger, upphö de genom snillen, som de försiodo att värdera, ej egt mera öfrigt, än att arbeta på förökandet af sin storhet.
Hos dessa nationer liksom samman malte det nskildta lifvet med det o fl ntliga: hos dem yttrade sig lux n i herrliga konststycken eller i präktiga byggnader, och blef således det skönaste resultat asamhällets odling.
Men vi hafva » ven sett nationer, soxn derigenom, att de fritt ofverl mnat sig åt alltid otillfredsställda begär, åt fåfänga, sinnlighet och vekliga njutningar, undergräft samhällets byggnad och påskyndat dess fall.
Desse hafva småningom kommit så långt, att de hyst förakt för allt inhemskt, att de liksom blygts för att tillhöra sitt fädernesland, och under en obegriplig glömska af sin egen national-ära, infört utländska seder, språk och njutningar, utan att en gång ana sin egen förnedring.
Den ädlare anda, som ar grundvalen för samhällets bestånd, och som endast kan höja det till välstånd och anseende, har småningom utslocknat hos dessa nationer, som omsider äfven förlorat känslan för sin frihet, och under tanklösa förströelser smyckat sig till offw; för sin lättsin» Best), och Ekon.
405 niga obetänksamhet.
Såsom vasaller åt deri Furste, som försökt att underkufva deni, hafva de ock slutligen försvitnnit ibland antalet af sjelfständiga nationer.
Efter denna framställning, grundad pä historiens uppgifter, torde yppighetens och öfverflödets verkan på samhällets cultur och nationalandan någorlunda kunna bestämmas.
Det följer nu i ordningen, att uppdi*aga grundlinierria för dess ekonomiska inflytanda på olika stater och under olilia förhållanden.
Man finner lätt, att i de länder, der naturen sjelf med rik hand utdelar sina håfvor', och der menniskorna i bekymmerslös maklighet njuta frugterna af dess frikostighet, der måste Naturens öfverflöd göra menniskornas Öfverflöd mindre skadligt.
Men der menniskan genom outtröttlig möda måste liksom aftvinga jorden de alster, som äro nödvändiga för lifvets uppehälle, och, under enbeständig strid med ett hårdt klimat, arbeta sig upr> till ekonomiskt välstånd, der kan öfverflöd och yppighet ej annat än medföra da skadligaste följder, så länge de reella behofven åsidosättas för yppighetens fordringar.
Sverige bör ostridigt hänföras till den si tnämnda klassen' af Stater.
Riket står ännu på den punct, att dess krafter hufvudsakeligen behöfva begagnas för de productiva näringarne; men då Capitaler och arbetsstyrka alltför mycket användas på sådana sptculationer, sorn yppigheten framkallat, och hvilka alltid måste räknas till de inproductiva näringarne, förlora de productiva härigenom 4io Be sv. och Ekon.
TJtsh Betiinkanclen. de medel och den arbetsstyika, som de i annat fall bort kunna påräkna.
Utskottet bar härigenom velat lästa uppmärksamheten derpå, att en alltför långt drifven Lux äfven kan blifva ekonomiskt skadlig, ehuru Öfverjlöds-Articlarne produceras inom Landet, Då Sverige hemtar största delen af sina ofverllödsvaror ifrån andra länder, måste naturligtvis öfverflödet blifva i mycket större grad förderfligt för detta land, än för de Riken, som sjelfve producera sådana varor; e* medan vinsten derföre ej stadnar inom Riket, utan går till den producerande Uti andningen.
Enär den besparing, Som Ri ets reela behofver oundvikeligen erfordra, ej dervid iakttages, utan dessa medel i dess ställe användas på öfverflodiga och umbärliga saker, måste härigenom Statens ekonomiska obestånd grundläggas.
Yppighetens väsendteliga kännemärke är slöseri, eller en öfver tillgångarne sträckt consumtion.
Likasom en enskild medborgare ofta consumerar antingen hela sin inkomst, eller derutöfver, så i .träffar understundom samma förhållande med Staten.
I förra fallet kan den väl någon tid bibehålla sig på samma punct af välmåga; men genom en försummad beräkning af oförutsedda händelser rubbas den snart ur sin jemnvigt.
I sednare fallet måste den tillgripa sina Capitaler, och förmindskar derigenom sina inkomster, går miste om den vinst, som genom det öfverflödigt consumerade Capitalet kunnat erhållas, och beröfvar industrien de medel, den kunnat begagna till nyttiga Besv. och Ekon.
Vtsk.
Betänkanåen.
4it företag.
Ett vårdslösadt jordbruk, förfallna näringar, en fÖrmindskad export, en aftagande befolkning, blifva följderne häraf, och Statskroppen framsläpar ett aflynande lif, lik den, som täres af en långsam och mattande sjukdom.
Staten måste derföre antingen äga något öfverskott af inkomster, eller ock hos dess medlemmar kunna påräkna utvägar till Stat^hehofvernas fyllande.
Men om de productiva Näringarna vårdslösas, om den reela förmögenheten går till Utländningen för öfverflöds-articlar, kan hvarken Nationen uppfylla sina egna eller Statens nödvändiga behofver.
Så framt nationen ej i tid besinnar dessa följder, heröfvar hon sig äfven utvägarne till de medel, som kunnat hindra Statskroppens förstöring.
Utskottet har trott, att i ett ämne, sorn
Står i så nära sammanhang med opinionen, och så mycket beror deraf, en noggrannare utveckling utaf beskaffenheten och följderna af det onda, som man vill förekomma, ej bör anses öfverflödig; heldst botemedlen, först efter en sådan forskning, kunna med behörig noggrannhet undersökas.
Det är en sådan undersökning, som nu skall blifva föremålet för Utskottets åtgärd.
De medel, som allmännast blifvit begagnade till förekommande af yppighetens och ofverflödets skadliga verkningar äro : 1:0 Förbud emot införsel af Utländska öfverflödsvaror. 2:0 Tillåten införsel deraf, emot höga Tullafgifter. 412 Besv. och Ekon.
Eetänkanäm. 3:0 Förbud emot dessa vai'ors begagilande och förbrukning. 4:o Tillåten förbrukning emot höga Taxor eller afgifter. 5:0 Medel, som verka på allmänna opinionen.
Étt af de mest directa medel till yppighetens hämmande är ostridigt det i lista punkten anförda förbudet emot införsel a£ utländska öfverflödsvaror.
Genom stadgandet uti Kongl. Maj:ts SjöTulls-Taxa för inkommande varor af den 20 Mars 1816 med flera utgifna serskilda författningar, har äfven denna utväg blifvit begagnad, och skulle troligen vara tillräcklig för det åsyftade ändamålets befrämjande, om en fullkomlig efterlefnad af dessa stadgar alltid kunde påräknas.
De correctiver, som i sådant hänseende blifvit vidtagne, äro Kust- o~h Tullbevakningen.