Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, dels af Konungen ensam, dels af Konung och Ständer bibehållna och utöfvade rättigheten, att utan Bruksägares hörande höja och bestämma Récognitionsafgiften, innefattar ofelbart ali annan Dispositionsrätt deraf.
Jag åberopar för öfrigt hvad StatsUtskoK tet vid 1809 års Riksdag härom anfört. 332 Den 5 Januarii.
Alla tiders erfarenhet bevittnar, att Jordägande rätten alltid till den grad uppmuntrat idogheten, att
Jorden vinner mångdubblade afkastningar på säkrare grunder, än vissa års Dispositionstid medgifver; att Skogarne bättre vårdas af deras Ägare, än af Kronans JägeriBetjening, är äfven allmänt bekant.
Då Irenne så hufvudsakliga föremål härmed kunna vinnas :
Financernas upphjelpande utan tryckande bidrag; Jordens förädlande samt Skogarnes kloka begagnande; så synes ingen med skäl kunna neka sitt bifall till ändamål, som så väsendtligt bereda vår sjelfständighet och välfärd.
Då hos oss Landtbruket ostridigt utgör Rikets Hufvudnäring, är det ock detsammas upphjelpande, som småningom kan förbättra Financerna och frambringa ymnighet och välmåga.
Men Rikets Grundnäring bar ej alltid åtnjutit denna välgörande omsorg.
Föraktad eller ledd med tvång af Systemer, har den ej kunnat vinna en högre fullkomlighet.
Genom den Hjeltens vishet, som bidragit till Europas frihet och lugn, som så betydligt utvidgat Rikets gränsor och tryggat vår sjelfständighet, har en ljusare utsigt öppnat sig för den nitälskande Medborgaren, då den sanningen, att Åkerbruket utgör grunden för en Stats välfärd, af samma stora Furste blifvit erkänd, och sårlane åtgärder redan vidtagne, som, då de fullföljas och fullbordas, skola återge detta Yrke sin ursprungliga ära.
' Den 5 JanuariL 333
Vi se ej mera ett älskadt Fosterland i beständiga strider:
Vi se lugnet inom dess gränsor småningom hela dess sår, en mild Skapare-makt återlifvar dess styrka, och Segrar öfver ouppodlade fält öppna Sverige vägen till en ära, fast, som dess klippor, och långvarig, som minnet.
Detta Anförande anhåller jag ödmjukast må blifva remitteradt till Stats- och BancoUtskotten, samt mig tillåtas detsamma med de öfrige Respective Stånden communicera.
Herr af Wingård\
Johanj uppläste följan
Vid sista Riksdag väckte jag fråga om inrättandet af Forvagnar, hvarigenom den Landtmannen så betungade Håll- och Reserveskjutsen i längden skulle försvinna.
Som, enligt min öfvertygelse, denna sak äger den största gemenskap med Jordbrukets framtida förkofran, och samma fråga nu åter är väckt innom Hedervärda BondeStåndet, samt Projecter i detta afseende upprättade af Kongl. ÖfverPostDirectionen; har jag trott mig böra i korthet anföra mina tankar i ämnet.
Jag anser som en nödig försigtighet, att häruti endast göres försök, samt att ej detta försök 354 Den 5 Januarii. börjas i förstör Scala.
Öfvertygad derom, och att, i motsatt fall, Statsverket möjligtvis skulle kunna få vidkännas betydliga förluster, föreslog jag vid förlidne Riksdag, att försöket endast skulle göras på vägen emellan Stockholm och Christiania, på hvilken väg jag, efter den då nyligen verkställda Förening, förmodade en liflig rörelse och mig något tillfälle att vara Inrättningen gagnelig.
Ändring har sedermera häruti blifvit gjord på grunder jag fullkomligt gillar, då verkligen mindre rörelse på denna ■väg äger rum, än på den emellan Stockholm och Götheborg.
Af dessa anledningar och sedan, enligt mitt Project, ej något Bolag kunnat formeras; har jag äfven trott mig höra föreslå några förändringar i sjelfva sättet för verkställigheten.
Enligt min tanka, hör ej denna inrättning, åtminstone i sin början, hopblandas med Bref Posten:
I en framtid blir detta möjligt, men öfvertygelsen om dess verkställbarhet bör förutgå.
Likaledes tror jag, att som sättet att färdas på detta vis hos oss är okändt, all möjlig beqvämlighet, äfven med någon uppoffring i början, hör beredas de Resande, samt egentliga vinsten sökas i Varors och Paketers transporterande.
För öfrigt anser jag ändamålet säkrast bör vinnas, om en ej för talrik Comité sättes, hvars Ledamöter utan arfvode uppdrages bestyret med allt hvad till Inrättningen hörer samt Redogörelsen för de medel, sorn härtill anslås: och torde denna Comité, med undantag af vissa allmänna Föreskrifter till ledning och stod för Comitéens åtgärder, höra lemnäs något fria händer.
I fall detta sätt, att genom Den 5 JanuariL 335 en Comité söka verkställa i frågavarande Inrättning, skulle gillas, tror jag, att Comitéen kunde få sig uppdragit: 1) Att besörja det ett nödigt antal Vagnar förfärdigades, med tillhörande Anspann, så att, på vägen emellan Stockholm oell Götheborg öfver Westerås, Örebro, Mariestad och Wenersborg, alltid tvenne Vagnar i veckan afgå och återkomma, hvilket kan verkställas oafbrutet med 4 stycken samt en i Reserve. 2) Att Vagnarne på det sätt inrättas, att, dragne af 5 Hästar, tre i bredd vid Vagnen och tvenne förelöpare, beqvämligt rum i dem finnes för 4 Personer och ett lika antal utanpå, samt plats för paketer och kappsäckar i lador, på'taket och i hängkassar.
Ritning på en sådan vagn skall upprättas, om så fordras. 3) Böra några af Comiteens Ledamöter under resor utefter vägen emellan Stockholm och Götheborg, bestämma ombyts-ställena, upprätta Contracter om vagnarnes transporterande mellan dem , gifva Förslag på tiderna då Vagnarna på hvarje ställe skola inträffa, samt köpa Hästar och sätta dem på utfodring, der icke Contracter kunnat uppgöras.
Vidare böra dessa Comitéens Ledamöter utse Contracterna om Nattlägersställen, der Resande, enligt upprättade Taxor, på de utsatte tiderne kunna få sina behofver, samt organisera ForvagnsContoir i Städerna, der saker och paketer till transporterande emellan dem kunna inlemnas och Resande anteckna sig. 336 Den 5 Jannar ii. 4) Utarbeta sedermera Comiterade ett Reglemente öfver allt hvad som hörer till Inrättningen, med bifogade Taxor och Förhållnings-reglor, hvilket Kongl. Majrts
Nådiga gillande underställes, hvarefter det tryckes i 8:o format och häftadt utdelas till alla, som med Forvagns-inrättningarne hafva att bestyra, samt hålles på hvarje ForvagnsContoir och Oinbytsställe, de Resande, som vilja köpa det, tillhanda.
Project till ett sådant Reglemente skall äfven i sinom tid lemnäs Comiterade. 5) Då Vagnarne äro färdige och föregående anstalter vidtagne, anskaffas pålitlige Postilloner, en för hvarje Vagn och nödig Betjening på Contoiren samt sättes Inrättningen genast i gång, som af Resande till en början endast torde få begagnas under Sommar-månaderne, ty under vintern försummar Landtmannen ej sitt Åkerbruk, och kan på många ställen behöfva förtjena något genom skjutsningen.
Varors mottagande och forslande kunde dock fortgå under Vinter-månaderne, med Inrättningens Hästar och Folk, och bör då blifva lifligare under det all Sjö-transport är hämmad. 6) Sedan Comiteen på ofvan anförde sätt hunnit få Inrättningen i ordning, samt under ett eller tvenne års tid stadgat sin öfvertygelse i ämnet, må den äfven vara ålagd, att, jemte Redogörelsen för de erhållna Medlen, i underdånighet till Kongl. Maj:t afgifva Förslag till Inrättningens utvidgande på samma eller Den 5 Januarii. eller andra Vägar, samt huruvida den må, sorn. färdig, kunna hel på en väg eller delad, öfverlåtas till enskilte Entrepreneurer.
Med Tjugu till Trettio Tusende Riksdalers Förskott, hör Inrättningen komma i full gång, och, efter ett års förlopp, upplysning vunnits till hvad grad den här sig: ett Förskott, ringa i jemförelse med den nytta man kan vänta alt få upplyst, om Forvagnslnrättningar kunna användas i Sverige, eller ej. 2:0
Då Riksens Ständer vid förledne Riksdag funno för godt att anslå högre Löningsvilkor för vissa Statens Tjenstemän, har jag trott mig kunna till dess behjertande öfverlemna en nitisk Embetsmans hilliga önskan, att utfå en honom tillkommande Löne-förmån, då det på annan väg ej kunnat lyckas.
Det torde vara något hvar bekant, att enafLandtRäntmästarnes betydligaste Inkomster består af RemissLaget.
Då under Krigs-tillfällen större Summor i Orterne förskjutas af Ränterierne, gå Räntmästarne härigenom i mistning af denna Löne-förmån, och sättas såmedelst i en verklig förlägenhet, helst beloppet af denna förlust ej sällan utgör en stor del af deras påräknade Inkomster.
Detta är fallet med Räntmästaren i det mig Nådigst anförtrodde Wermelands Län.
Blott under sednare Krigsåren utbetaltes från Carlstads LandtRänteri, 90,700 Riksdaler B.'co dylika Förskotter, hvarigenom halfva Procen hidd. 0. Ad.
Prof. II B. 44 538 Den 5 Januarii. tens RemissLage till ett belopp af 453 R:dr sk. frångeck honom.
Om dessa Medel genast blifvit remitterade, hade denna Summa utgått af Statsmedlen, hvilka jag icke tror böra tilläggas denna opåräknade vinst, helst då det sker på en fattig Embetsmans bekostnad, vid hvars Tjenste-befattning så mycken ansvarighet hvilar.
Jag får i anledning häraf anhålla, att denna Ersättnings-fråga må blifva remitterad till StatsUtskottet, och bifogas härhos en Förteckning på de Utbetalningar, hvarå RemissLaget förlorats. 3:o Direclionen för RiksBancoDisconten bar fattat det Beslut, att Lån i denna Discont, som varit förfallne tvenne Månader, och derefter blifvit lagsökte, ej få omsättas, utan bör fulla Capitalet inbetalas.
Ehuru riktigt i sakernas vanliga ordning ett sådant Beslut kan vara, torde det dock i närvarande ögonblick böra förändras.
Som Executor har jag en bedröflig erfarenhet, huru tungt ett sådant Stadgande faller på Låntagarne, hvilka, både med vilja och förmåga att fullgöra sina Förbindelser, nu, då all rörelse är afstannad, sakna tillfälle att kunna göra det.
Majit har, af Nådig omtanka för Folkets val, inställt Uppbörden af Kronans Räntor, och det synes derföre vara en billig fordran, att Herrar BancoFuilmäktige frånträda denna Principe, som medförer, i synnerhet bland Allmogen, ofta fullkomlig undergång, och för andra Låntagare betydliga förluster.
Den 5 Januarii. 339
I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om Remiss lill BancoUtskottet, och att det måtte anmodas gifva BaneoFullmäktige behörig föreskrift i detta afseende.
Grefve von Schwerinj Fredric Bogislaus: Hvad Herr af Wingård anfört emot den af BancoDiscontDirectionen vidtagna åtgärd, att den Låntagare, som i tvenne Månader efter förfallodagen försummar göra omsättning,-skall förlora bmsättnings-rättighelen och skall tillhållas att inbetala hela LåneCapitalet, finnér jag vara väl grundadt.
Denna åtgärd, besluten för den nu inträffade Crisis, torde nu höra mildras, så mycket mera som Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse till JustiliaeCancellersEmbetet af den 29 sistledne October, tillkännagifvit sin Nådiga önskan vara, att intilldess, genom Kongl. Maj:ls och Ständernas gemensamma bemödanden, den nu inträffade förlägenheten hunnit afhjelpas, samtlige Kongl. Majrts Befallningshafvande, vid handhafvande af de dem uppdragna Executions-ålgärder, i anseende till Enskildas fordringar hos andra Enskilda, måtte icke allenast söka bemedla sådana uppskof, som omständigheterna kunna kräfva och med Fordrings-ägares säkerhet instämma, utan ock, när öfverenskommelser i denna del ej stå att vinnas, sjelfva lemna Gäldenärerne allt det anstånd, med Lag må vara förenligt, förklarandes Kongl. Maj:t sig äga det förtroende lill Sina Befallningshafvande, att de, med ett noga urskiljande af de serskilla oinsländigheter, som kunna sig förete å ena 340 Den 5 Januarii. sidan, i hvad på dem lagligen ankommer, verka derhän, det ögonblickets förlägenhet ej må leda till rättskaffens, utom eget förvållande, i svårighet stadde Gäldenärers undergång, men å den andra icke åsidosätta uppfyllandet af hvad Lagen ovilkorligen bjuder.
Af hvad Herr af Wingård nu anfört, samt af ofvannämnde Kongl. Majrts
Nådiga åtgärd, finnér jag mig uppmanad att förbyta en Motion, som jag vid. i8i5 års Riksdag gjorde, och om hvars nödvändighet jag under mitt deltagande uti det Serskilta Utskottets Arbeten hämtat full öfvertygelse.
Jag tror att, för att göra öfvergångeq, från ett tillstånd af allmän Financiel oreda, till en bättre ordning, möjlig, utan allt för många Enskiltas undergång, så måste en temporair suspension af de rättigheter, som Debitorn medgifvit till säkerhet för sin Creditor, föregå.
Hos Romarne vidtogs stundom en sådan suspenderande åtgärd och kallades Moratorium.
Från Romarne hafva Tyskarne tagit håde ideen och namnet.
Vid flera tillfällen liar man, i synnerhet i Norra Tyskland, funnit sig nödtvungen att vidtaga denna åtgärd.
I de flesta Preussiska Provincer gäller den i detta ögonblick.
Ej heller i Sverige är saken tillnamn okänd.
Moratorium, Indult och JernBref beteckna samma sak.
Jag hade ämnat härpå fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, i händelse den Den 5 Januarii. både undfallit Banco- och StatsUtskotten vid författandet af deras Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Finance-regleringen.
Osäker, huruvida för pröfningen af denna ide'e, hinder skulle kunna uppstå derigenom, att den ej inom Motions-tidens slut blifvit väckt, får jag i dag framställa densamma, anhållandes att den måtte remitteras till Bancooch StatsUtskottens pröfning, då äfven Lagutskottet borde erhålla uppdrag, att uppgifva vilkoren för en sådan suspenderande åtgärd.
Herr Grefven och LandtMar skalken uppkom härefter, samt emottog Klubban af Grefve Lewenhaupt.
Herr Tham, Wolrath, hade inlemnat ett så lydande:
Om fria och Laglydiga Medborgare uti samma
Stat böra behandlas efter enahanda grund, med utgörande af deras Utskylder till det Allmänna, så vågar jag ödmjukast hemställa, huruvida en sådan grund är följd eller ock orätt tillämpad uti 1815 års Bevillningsförordning, i afseende på Uppskattningen af BruksEgendomar, jemförelsevis med annan Egendom. 342 Den 5 Januarii.
BevillningsFörordningens 4 Art. 2 §. i\, i5, 17, 18, 19 och 20 Momentcr stadga i allmänhet utförligt, att Egendomars värden böra till Bevillnings erläggande förnämligast fastställas efter de sednast afslutade och allmännast i Orten gångbara Salupriser.
Samma §:s 22 Moment deremot utsätter en helt annan och olika grund för Uppskattning af StångjernsBruken, då, utan afseende på försäljnings-pris, verkligt värde eller behållen Inkomst der stadgas, alt högst f:del och minst ^:del af årets Hammarskatts-pris skall ovilkorligen anses för BruksÄgarens behållna Inkomst af hvarje Skeppund, han äger rättighet alt utsmida, hvilket skall uträknas till Capitalet efter 5 Procent, som åter blir Smidesrättighetens värde, blottad på alla Hemman eller andra tillhörigheter, som dertill lyda och serskilt skola uppskattas:
Enär således 100 Skeppund Smides-rättighet, efter i5 R:dr B:co Hammarskatts-pris, minst anses afkasta a5o R:dr B :co, blir dess värde 5ooo R:dr B:co, då likvisst ett Skeppund Hammar-skatt eller 100 Skeppund Smides-rättighet, grundad på KöpeTackjern, aldrig lärer vara betald med mer än 2000 R:dr B:co, men väl mindre; och utan egna Hemman och Skogar samt andra förmåner, för hvilka Bevillning serskild skall betalas, lärer afkaslningen af Smides-rättighet på KöpeTackjern vara värd litet eller intet.
Efter dylik, emot all annan Egendoms Taxeriug, olika, serskilt Methode, skall äfven Den 5 Jannar ii. 343 Uppskattningen verkställas af Jern-ManufaclurYerken.
Då, för Uppskattningen af alla andra Egendomar och Lägenheter, som kunna gifva någon afkastning, allmänna Saluprisen förnämligast blifvit lagda till grund; hvarföre skall en annan Norme följas i afseende på StångjernsBruken samt JernManufacturierne, hvaraf blifvit en ovilkorlig följd, att en stor del af dessa och helt visst alla StångjernsBruk , sorn icke äga egna Tackjerns-tillgångar, blifvit uppskattade vida öfver, så val deras verkliga värde, som hvad de vid Köpe-afhandlingen högst kunnat betalas och Taxeringsmännen, som icke härvid ägt rättighet följa omdöme eller öfvertygelse, hafva icke fått göra afseende, hvarken på äldre eller sednare Köpslut.
Jag anhåller derföre, att den förändring uti i8i5 års BevillningsFörordning måtte göras, att BruksEgendomar värderas och taxeras efter lika grund, som all annan Egendom, nemligen allmänna och sednaste Köpe-afhandlingar, med jemnförelse af Egendomarnes verkliga värde, och att, då alla Hemman och Lägenheter, som tillhöra Bruk, serskilt uppskattas, icke högre pris sättes på HammarSkatten eller Smides-rättigheten, än hvarmed sådan rättighet betalas vid Smidens flyttande, eller ock, att, sedan hela BruksEgendomen, med allt hvad dertill hörer, är upptagen till sitt rätta värde, endast den andel deraf påsättes Smidet., som återstår efter afdrag af det serskilta värde, som tillägges Egendomens andra tillhörigheter.
Jag tror mig icke, som skäl för denna '344 Den 5 Januarii. framställning, behöfva eller böra åberopa den mer eller mindre förmånliga ställning, hvaruti vår Svenska Bruksrörelse sig befinner.
Den allmänna Rättvisan hoppas jag skall vara tillräcklig grund för behjertandel och bifallet af hvad jag yrkat, så mycket mer, som, i händelse någon så förmånlig BruksEgendom finnes, hvars verkliga värde stiger lika eller högre, än hvartill den, efter 1815 års BevillningsFörfattning, kan taxeras, sådant, efter den af mig yrkade Principe, kommer Staten till godo, och endast de njuta lindring, hvilkas BiuksEgendomar hvarken hafva det värde, blifvit betalte eller kunna betalas, efter den hittills följda Taxeringsgrund.
Att detta Memorial måtte remitteras till BevillningsIJlskotlet och communiceras de öfrige'Respective Stånden, derom änhålles ödmjukast.
Min tanka har visserligen ej varit att upptaga Ridderskapets och Adelns tid genom någon serskilt framställning:
Jag hade endast ämnat att, i anledning af Friherre Wrangels i förra Plenum upplästa
Dictamen, anföra några ord..
Vid det tillfälle, då samma Memorial skulle remitteras, men då ämnets beskaffenhet fört mig längre, än att det såsom Anmärkningar endast kan anses, och det möjligen, i anseende till Ben 5 Januarii. 545 den i dag utlöpande Motions-liden, sltidle kunna invändas, att det, elium omrörande redan väckta ämnen, likväl innehölle någon ny fråga, så har jag ej trott mig böra tveka alt begära Ridderskapcls och Adelns öfverseende för några ögonblick.
Hvarefter Grefve Posse uppläste följande:
Den fråga Friherre Wrangel framställt uti sitt, den 3o December 1817, och uti Ridderskapets och Adelns Plenum, den a dennes upplästa och på Bordet lagda Dictamen: Huruvida Nationen inom sig känner verkningarne af lyckligare tider? — har gifvit mig anledning att utbedja mig tillstånd, alt med några ord. få framställa Rikets ställning, sådan den för niig visar sig, samt i anledning deraf framställa några Förslag.
Onekligt är , att det förändrade skick, hvarut i Sverige sig befinner, vid jemnförelsen af hvad det var för 8 år sedan och hvad det nu är, med befästad frid, Scandinaviska Halfsöns .förening, förnyad Krigsära, förökad aktning och betydligt politiskt inflytande; samt fri från en tryckande utländsk Skuld, aldrig bör af någon Svensk kunna åses, ulan att med detsamma med liflig värma erinra sig den eviga tacksamhet, hvarje Individu är skyldig den Furste, som, kallad af Nationens egen helgade röst, korn från ett blidare luftstreck, för att bland våra suöbeläekla fjällar återföra och å nyo upplifva det mod och den kraft, som i alla tider gjort Sveriges styrka, och hvars hela 346 Den 5 Januarii. verkningskraft utvecklar sig i beständig omsorg för Sveriges storhet och lycka.
Lika onekeligt är det å andra sidan, alt de inre förhållanden fordra Konungs och Ständers gemensamma medverkan, för att stadga och fullkomna Scandinavicns sällhet.
Jag har redan vid ett föregående tillfälle tagit mig friheten förena mig med flere värda Ledamöter, som framställt den sanningen, att fordna, af omständigheterna föranledda Beslut varit af ett skadeligt inflytande på Landets inre Oeconomiska ställning.
Jag tror mig vid detta tillfälle äga full anledning det upprepa, för att i sammanhang dermed utveckla orsakerne, hvarföre nyss anförde lyckliga händelser icke ännu kunnat åt Nationen medföra önskade verkningar.
Bland de hufvudsakliga orsakerne äro säkerligen Myntets ostadighet och försämrande, samt de i anledning deraf uppkomna oredor och Speculationer af alla slag.
Dernäst och i sammanhang dermed de utsträckte
Discont-rörelserne, hvilka snart sagdt, under loppet af 10 å ia år, ensamt fournerat Jordbruk och Näringar med RörelseCapitaler, sedan de dels genom riktande och begärliga Actier, dels genom 3 Procents-Inrättningen m. m. lockat alla enskilla Capitalister från deras fordna plägsed, att mot Laglig
Ränta utlemna sina penningar i Rörelsen.
Den 5 Januarii. 347
Så länge Disconterne voro, likt Malmö och Götheborgs, enskildta Inrättningar, så, ehuru skadliga, kunde det dock ursäktas, att de fingo behålla de fördelar, hvarpå de voro grundade, och således kunde utdela ända till 28 Procents årlig afkastning; men sedan de redan till en stor del vid 1815 års Riksdag, och nu troligen helt och hållet, blifva drifne för Bankens och Statens räkning, vore det knappt förlåtligt, om de bibehöllos vid samma OckringsPrivilegier, hvilka erfarenheten redan nogsamt utvecklat vara af de skadligaste följder.
Att intet DiscontLån af någon i Landsorterne boende Person kan begagnas för mindre
Ränta än 8 procent, har jag tagit mig frihet, förut inför Ridderskapet och Adeln nämna.
Att genom exempel bevisa denna uppgift, torde mig tillåtas, 1:0 Betalas Räntan förut hvarje halft år, hvilket för hvarje gång gör £ Procent, således på året | Procent. 3:0 Betalas Laglig Ränta . 6 — 3:o Betalas nästan allmänt lill Commissarierne ^ Procents Commissions-arfvode, hvilket tvenne gånger om året gör ...... 1 — 4:o Måste den i Landsorterne boende Person hafva sine penningar i ordning till omsättning eller Inbetalning, åtminstone 8 a 14 dagar före inbetalningsdagen, 1'cir att undvika 343 Den 5 Januarii.
ÖfverRänta, under hvilken tid han förlorar sin Ränta å Summan han har i fickan eller på vägen, och betalar icke dess mindre, under samma tid, Räntan för sitt Lån.
Har han ej Capilalet inne på dagen, hetalar han ÖfverRänla, hvilket allt åtminstone gör för hvarje omsättning £ Procent, således på året 4 eller tillsammans 8 Procent.
För alla mindre ordentliga och accurata, gör det genom ÖfverRäntor 9 till 10 Procent.
Om jag nu antager att f:delar af det hittills utelöpande Discont-Rörelse-Capitalet, omkring i5 Millioner, blifvit, emot första Inrättningens esprit, begagnad till Förlager åt Jordbruk och Näringar, således nära 10 Millioner, hvarå 8 Procent utgå; så gör det endast för dessa 10 Millioner en Räntegärd af 800,000, eller 200,000
Riksdaler mer än om aldrig någon Discont existerat, samt för hela DiscontCa pita let 1,200,000 Riksdaler, eller 3oo,ooo Riksdaler utöfver Laglig Ränta.
Det är sannt, att Disconterne visserligen i sin mån bidragit till Odlingens befrämjande m. m., men huruvida vinsten deraf med så hög
Ränta, i det hela är särdeles uppmuntrande, må säkrast bevisas af den allmänt öfverklagade Penningenöden, hvilken existerade innan Disconterne folio.
— När raan härjemte betraktar, att ett på Discontvis förvaltadt Capital dubbleras på 1 r år, och att således RiksDiscontens eller Bankens 6 PappersMillioner förökas; det vill säga, De?i 5 Januarii.
349 skuldsätter Landet till 12 Millioner efter 11 är, samt till 24 Millioner efter 22 år, och så vidare, om det finge gå i samma Proposition, så inser man tydligen, att dessa Inrättningar med 6 .Procents
Ränta äro den drygaste och ojemnaste Beskattning ett Land någonsin kail hafva, emedan den endast drabbar den productiva delen af Nationen, och några andra, till hälften ruinerade Personer.
Ätt nedsätta
DiscontRäntorna å PappersMyntet för så stor del, som erfordras till Rör relseCapitalet, till Jordbruk och Näringar, anser jag således såsom absolut nödvändigt, och vågar framställa den sanningen, att mindre antal Personer gå till sin undergång, om
Disconterne helt och hållet vid detta Riksmöte afskaffas, än deras, som bibehållande af Disconterne, med den höga Räntan, gå, med långsammare steg, lika säkert dertill.
Till stor olycka för Landet, och försvårande af dess uppkomst, är Sveriges Jord i allmänhet mycket högt skuldsatt:
Oberäknadt i Banken finnas mellan 3o å 4° Millioner Cassör, hvilka, lika som Banken, genom Räntor årligen föröka sig, och äro uti sin mån härtill bidragande medel.