Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag öfverlemnar nu ordet till H. Ex. Hr Just.ministern, i fall han anser sig böra besvara denna frågan, som jag tror, efter mitt begrepp, hade kunnat vara gjord i enrum till och med; men jag får förklara, alt om H. Ex. ämnar blifva mycket öppenhjertig i afseende på Konungens önskan, hvilket naturligtvis icke angår mig, så förändrar detta icke min önskan som medlem af representationen.
Jag anhåller att få fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att jag icke som han begagnat mig af ordet ”Konungens” önskan, utan ”Kongl. Majlis.”
Jag gör i det afseendet en skillnad mellan Konungen och K. M. K. M. har afgifvil en nåd. propos., och jag har ansett, att det skulle vara vigtigt för LagUtsk., för behandlingen af densamma, alt bestämdt veta huruvida tiden medgäfve att ingå i en fullkomligt grundlig pröfning af detta stora arbete.
H. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herrman:
Då en värd ledamot vändt sig till mig personligen med en förfrågan, anser jag äfven skyldigheten å min sida fordra ett svar.
Delta svar kan och bör likväl icke blifva annat, än att blott och bart hänvisa till Konungens nåd. propos., som nu blifvit föredragen jemte åberopande af den förklaring i afseende på tiden för riksdagens afslutande, som H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, nyss behagat afgifva.
Uppå härefter framställd propos., blef K.
M:s ifrågavar. nåd. propos. till LagUtsk. remitterad.
Föredrogs ånyo och remitterades till LagUtsk. K. M:s d. 21 dennes e. m. på bordet lagda nåd. propos., ang:de lag om verkställighet af fängelsestraff.
Föredrogs ånyo Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 14 och 21 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 19, i anledn. af väckte motioner om dels ändring i och dels förklaring öfver stadgandet i 26 cap. 2 § Byggn.bm, ang:de byggnadsskyldigheten å prestgårdar på landet.
Den 23 December. 641 Till pröfning företogs l:o Utsk:ns tillstyrkande, att den af Anders Andersson och Henrik
Andersson i ämnet väckta motion icke- mä till någon It.
Bifölls. 2:o.
Utsk-.ns tillstyrkande i afseende på den af Anders Nilsson yrkade förklaring öfver i § >6 cap. Byggn.b:n. D:r Norströms vid (Jlskms betänk, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff:
Äng., som derefter yttrade:
På grund af de skäl, som blifvit framställda i den upplästa reservationen, hemställer jag vördsamt, antingen att ifrägavar. betänk. måtte afslås, eller ock att R. o. Ad. mätte detsamma återremittera, på del att Ulsk. mä komma i tillfälle alt från det föreslagna beslutet afskilja den sednare delen af sitt förslag.
Del heter nemi.: ”tillstyrka R.
St. att hos K. M. i tind. anhålla, det K. SI. täcktes antingen i nåder låta utfärda ett särskildt reglemente till bestämmande af kyrkoherdars åligganden, i afseende pä underhållandet af den del utaf ecclesiastika boställens åbyggnad, som af församlingarne beslås, öfverensstämmande med grunderne i ofvananförde nåd. reglementen,eller ock meddela den förklaring, att samma reglementen böra, i hvad de röra boställsinnehafvarnes skyldighet att husen värda och underhålla, jemväl ä ecclesiastika boställen tillämpas.”
Uti båda dessa alternativ utgår Ulsk. från den mening, att de reglementen, som för närvarande gälla, dels för Kronans hus och byggnader, dels för militära boställen, mä varda tillämpade på de ecclesiastika.
Delta är efter min tanka icke lämpligt.
Antingen bade Ulsk-.n icke bort i detta fall framställa någon anhållan, eller ock bade de boil inskränka benne till ali bos Konungen begära utfärdande af ett reglemente i berörde hänseende, men ulan att omtala de ifrågavarande grunderne.
Anser man en önskan, som ej är närmare bestämd, icke bör framställas, då må hela saken förfalla, meri anser man det obestämda tillräckligt, dä bör den delen af frågan skiljas från det öfriga Detta torde lämpligen böra ske inom Ulsk-.n, pä det all framställningen mä hafva all den fullständighet och all den riktighet i formen, som vederbör.
Det är derföre jag icke vill på detta turn föreslå antagandet af en annan ordalydelse, utan som jag hemställer att återremiss mätte beviljas.
Frih. Cederström, Jacob: Byggn.b:ns stadgande om laga bus är egentligen det felaktigaste i bela denna balk af 1734 års lag.
Det linnes lill äfventyrs icke 10 hemman i Svea land, som äro bebyggda efter de bestämmelser, som denna balk i afseende på laga bus utsätter, och det är tydligt, all numera knappast ett hemman finnes, som icke sedan dess stigit i odling, och sålunda behöfver vidlyftigare byggnader både för folk och fä samt för inrymmande af jordens afkastning, än Byggn.b:n föreskrifver.
Enahanda är förhållandet med prestgårdar, i afseende å hvilka särskilda öfverenskommelse!' mellan innehafvarne och socknarne 5 H. 81 642 Den 23 December. blifvit träffade för grödans förvarande, för kreaturens inrymmande o. s. v. och dessa öfverenskommelser äga grund i det behof af utrymme, som för tillfället förefinnes.
Det är således klart, att i samma mån odlingen tilltager pä prestbolet), som ä hemmanen inom socknarne i allmänhet, så besluta äfven och lemna likaledes socknarne den utvidgning i rum och uthus å prestgårdarne, som kan finnas vara af nöden.
Om genom en författning sådant förbjndes, så vinnes derigenom ingenting annat än reclamatinner af ersättningsanspråk från afträdande på tilltrndare, skapande de svårigheter, hvarpå Skåne företer exempel, i följd af hvilka derstädes väckta re e. lamationer icke ännu åro med slut hos Konungen fullkomligen afhulpne.
Jag tillstyrker afslag å denna del af Utskts betänk., som icke i något afseende kan vara gagnelig!, men i många tvertom ganska skadligt.
Jag ber att få fästa Frih.
Cederströms uppmärksamhet uppå, ali bär icke är fråga om nybyggnad af hus, utan om huru mycket af de en gång byggda husen som det må åligga kyrkoherdarne alt underhålla.
Man kan underhålla eli hus så, all del aldrig kail behöfva att åter nybyggas, och dä skulle, sedan det en gång blifvit bygdl, genom en öfver (löfvan ökad underhållsskyldighet jemväl i sjelfva verket nybyggnadsskyldighelen för evärdeliga tider åligga boställsinnehafvarne den ene efter den andra.
Man kan åter, utan att egentligen sägas brista i underhåll, likväl underhålla husen sä, att de äfven inom en kortare tid behöfva ombyggas; och i sådant fall finge församlingarne, genom ett för tidigt återkommande ombyggnadsonus, ersätta hvad boslällsinnehafvaren brustit i underhåll.
Det är denna fråga, eller reglerandet af hvad som skäligen må anses som underhåll oell hvad som nybyggnad, hvilket af motionären, likasom af Utsk. har ansetts böra bestämmas, och i den frågan öfverensstämmer jag fullkomligen med Hr von Hartmansdorff, äfvensom med motionären, att prostgårdar icke i allo kunna jemföras med militära och öfriga i betänk, omnämnda boställen; men jag vill endast till Hr von Hartmansdorff hemställa, om en återremiss vore nödvändig.
Jag tror, att om man afskiljer den sednare delen af förslaget och endast säger, alt R.
St. hos K. M. i und. anhålla om utfärdande af ett särskildt reglemente lill bestämmande af kyrkoherdars åligganden i afseende på underhållandet af den del utaf ecclesiastika boställens åbyggnad, som af församlingarne beslås, om, säger jag, Ständerne inskränka sig lill denna del af Utsk:s förslag, tror jag allan rättfärdighet vara uppfylld.
Jag tror verkligen, att de skäl, som Hr von Hartmansdorff framställt, äro så tydliga och fullständiga, alt R. o. Ad. saklöst kan i desamma instämma, hvilket jag åtminstone för min del gör, anhållandes äfven om återremiss af detta betänk.
Beträffande de af Frih.
Cederström framställda anmärkmr, hafva de redan blifvit af Gr.
Lagerbjelke replikerade på ett sätt, som fullkomligt visar, att de varit af den vanliga halt, som man D e 11 23 December. hos bemälde Friherre plägar finna, att nemi. icke röra den fråga, som är föremål för öfverläggning.
Cederström, Jacob: Att besvara Gr.
Frölich anser jag vara alldeles öfverflödigt, och vidkommande Gr.
Lagcrbjelkes yttrande, får jag upplysa, att underhållsskyldighet, af prestboställen är icke i vidsträcktare mån alt genom reglementen stadga, än som redan finnes.
Bygger församling efter öfverenskommelse utöfver hvad lag bjuder, eller 3 rum och kök, så är det församlingens skyldighet att underhålla allt hvad de beslutat att bekosta, såväl hvad angår manbyggnad sorn uthus.
Jag ber, att Gr.
Lagerbjelke ville besinna, att det är församlingen, som beslutar öfver prestgårdsbyggnad, ehuru lagen utsätter ett minimum härutinnan; men om församlingen sjelf finner pastor behöfva mer än hvad lagen utsatt som minimum, så beslules och öfverenskorames på allmän socknestämma, att, i st. f. den storlek och det antal af rum, uthus, eller hvad del vara må, som lag bjuder och bestämmer, skola dimensionerne och mängden vara den eller den; och dä det är församlingens rätt att sådant besluta, sä är jemväl underhållsskyldigheten deraf förut bestämd.
Hvarföre vilja hindra församlingarne ali sädane beslut lätta, och hvarifrån kommer väl bågen, att, sedan slike beslut blifvit fattade oell busen finnas till, vilja reglementera pastors skyldighet all underhålla allt som blifvit bygdt utöfver hvad lagen i Byggn.h:n föreskrifver.
Jag kan ej finna hvarken rätt, billigt eller klokt alt falla eli sådant beslut; jag tror, att vi hädanefter som hittills böra öfverlemna åt socknarne att derom sjelfve förordna och med sina pastorer öfverenskomma huru byggas bör, dels i hänseende lill den mängd af folk, som äro i hvarje pastors bröd, dels ock med afseende ä det antal kreatur, sorn vid prestgården födas, oell den ymnigare gröda, hvilken vid hvarje boställe kan upphemtas och som fordrar tillräckliga förvaringsrum.
Såvida de talare, hvilka förut yttrat sig, hade tagit kännedom om innehållet af de särskilda af Ulsk-.n åberopade K. reglementen, skulle de hafva funnit, ali de utsträckt sina yttranden till frågor, hvarom i betänk, icke är tahult.
De af Ulsk:n citerade siadgauden afse underhållsskyldigheten vid sådana till boställen upplåtna allmänna hus, som af Kronan områdas, såsom landshöfdingeresidenser m. m. på hvilka det. är boslällsinnehafvarnes skyldighet att verkställa vissa smärre förbättringar, hufvudsakligen i afseende på boslällshusets invändiga underhäll, såsom ali reparera dörrar, läs, eldstäder och dylikt, men alldeles icke att nybygga sjelfva husen eller att dem till det yttre i väsendligasle mån underhålla.
Dessa nyssnämnde stadganden hafva de förenade
Utskai ansett vara ganska tillämplige pä sådane vid prestgårdar befintlige hus, som af församlingarne hyggås, och hvilka, enligt Byggn.Luns stadgande, skola af pastorerna underhållas.
För närvarande finnes visserligen denna underhållsskyldighet redan i lagen stadgad, men föreskriften iakttages icke pä de liesta ställen, utan församlingarne få merendels hälla 644 Den 23 December. till godo att fästa hvarje spik i väggen och reparera livartenda lås ä de lins i prestgården, som af församlingen byggas, och deraf uppstå tvister och strider mellan församlingsboerue och deras själasörjare.
Till undanrödjande af dessa stridigheter, ulan alt derjemte ingå i allt för minutiösa detaljer, hänvisade Ulsk-.u till förut befintliga reglementen för andra likartade förhållanden, och föreslogo med afseende derpå, att något passande äfven mätte stadgas för kyrkoherdelägenheter.
Vid en föregående riksdag uppgjordes ett förslag, som, så all säga, på tummen bestämde såväl hvad pastor, som församlingen skulle göra; men om delta förslag blifvit antaget, hade deraf vid tillämpningen del förhållande kunnat inträffa, att om händelsevis i den uppställda listan någon reparation blifvit uteglömd och icke uppförd, hvarken på pastors eller socknens längd, skulle tvist säkert icke nteblifvit om hvem som borde bekosta den, och derföre ansågo Utsk:n bättre att, på sätt i afseende på Kronans byggnader är stadgadt, endast utsätta hvad pastor skulle göra, utan alt uppräkna församlingens åligganden, enär häraf naturligen följde, att, hvad som ej blifvit pastor ålagdt att göra, församlingen skulle beslå.
Hvad Utsktn i sådant afseende föreslagit, torde icke böra anses för strängt, enär det icke är något annat, än det som åligger personer, hvilka bebo
Kronans hus och å dem hafva underhållsskyldighet, helst om man går till sjelfva den första regleringen af förhållandena emelian pastorernc och försainlingarne i afseende på prestegårdsbyggnaderne, det visar sig, alt under Konung Guslaf I:s tid det har varit bestämdt, alt bela underhållsskyldigheten ålåg pastorerne ensamme sålunda, att om något i det afseendet försummades och byggnaderne förföl lo, mäste pastorerne på egen bekostnad uppbygga dem.
För min del tillstyrker jag bifall till betänk.
Elium jag icke kan neka, det jag ej rätt förstått den siste talarens yttrande, då det förefaller mig som hade det afseende på något helt annat, än de i betänk, omnämnda kyrkoherdeboställen och deras framtida underhåll, alldenstund det i betänk, uttryckeligen står: ”hvad beträffar den af Anders Nilsson yrkade förklaring öfver 2 § i 26 cap.
Byggn.b:n,” kan jag likväl icke instämma i hvad Frih. Cederström, Jacob, yrkat, ulan förenar mig med Hr von Hartmansdorff och öfrige talare.
Jag tror, att här är fråga oro huruvida man bör fästa mera afseende på enskilde personers fördel än på socknarnes.
Det åberopade lagrummet lyder sålunda:
"Prestgård skola ock alla bygga efter gårdalalet: men sätes- och ladugårdar, sä ock afhyste rå och rörs hemman varén der frie före.
1 prestgård skall vara stufva med tvä kamrar, kök, brygghus med bakugn, bod med dubbel botten och loft, visthus, lada med tu golf och loga, fähus och stall: alla till den storlek, som särskildt derom stadgadt är.
Dessa hus, och ej flera, äga socknemän med tak och innanredet kyrkoherden färdiga antvarda, och vare han sedan skyldig, att hålla dem vid makt med egen kostnad.
När de af ålder och bruk och ej af prestens vanrykt förfalla; då skola socknemän dem bygga och Den 23 December.
643 bättra på deras kostnad, och må verke å prestbolet ägor tagas, om der tillräcklig skog är.
Tarfvar prestgård, efter dess ägor och lägenheter, flere hus; bygge och uppehälle prest dera sjelf, eller gälde det som brister”.
Häraf synes, att det i sjelfva verket är socknens skyldighet att hygga prestgård, men att, sedan den är bygd, åligger det presten att densamma underhålla.
Om han ej fullgör denna skyldighet, eller gör det till sämre eller bättre grad, blir det i sjelfva verket en socknens angelägenhet, dä, i fall han gör det dåligt, socknen snarare kommer att uppbygga nytt prestebol.
Således skulle jag tro, att något reglemenlerande härutinnan väl kan behöfvas, enär, om det beror på presten sjelf att bättre eller sämre vårda byggnaderne, skulle socknarne i det fallet ofta komma alt snart nog få uppbygga nya kyrkoherdebostaden.
Jag begär, lika med Hr von Hartmansdorff, återremiss, på det alt
Konungen må sättas i tillfälle att vidtaga sådana stadganden, hvilka kunna blifva för allmogen nöjaklige.
Uppkommen under debatten, har jag ej afhört flere talare än den siste, men tror mig dock hafva funnit, att fråga uppstått antingen att återremittera, rent afslå eller bifalla detta betänk.
Vid sådant förhållande bekänner jag mig lill deras åsigt, som yrkal återremiss, icke de-rföre att ju ej jag vore tacksam håde mot motionären, sora väckt frågan, och mot Ulsk:n, som velat, fast ej fullkomligen väl lyckats, att utreda denna sak, utan derföre att i ett betänk, af Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk. under N:o 109, som snart följer i ordning till föredragning, fråga i allmänhet förekommer om presterskapets aflöning och byggnadsskyldighet, hvarföre jag tror lämpligast vara, att denna fråga afhandlas i sammanhang med berörde betänk.
Hvad särskildt vidkommer det nu föredragna betänk., så och enär inga andra bestämmelser finnas i afseende på omfånget af den skyldighet, som å ena sidan åligger pastor och å den andra församlingen, än Byggn.hrns stadgande, att vissa hus skola kyrkoherden autvardas och han vara skyldig alt hålla dem vid makt med egen kostnad, hvaraf följer, hvad erfarenheten också visat, att en beständig osäkerhet, och ständiga tvister uppstå emellan församlingarne och deras kyrkoherdar i della hänseende, hvarvid de förre vanligen fått sitta emellan, och då ingenting kan vara sämre än att ål arbitragen öfverlemna bedömmandet af rättigheter och skyldigheter, önskar jag, att någon bestämd författning måtte komma alt utfärdas, som på det aldra noggrannaste utstakar de ömsesidiga åliggandena härutinnan, men anhåller tillika, på förutgifna grund, om återremiss, så att detta, som faller under Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis betänk.
N:o 109, må med detsamma på en gäng förekomma.
Då nu öfverläggningen ansågs slutad, hemställde II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansäge de emot ifrågavar. sednare del af Utskms betänk, gjorda anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Ropades ja. 610 Den 23 December.
Ånyo föredrogs BancoUlsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 34, i anledn. af väckt fråga om afhjelpande af penningeförlägenheten i allmänna rörelsen.
Jag anhåller att först få fästa uppmärksamheteten på det formella af denna fråga, d. v. s. på det verkligen ingenieusa sätt, hvarpå BancoUlsk. har delat frågan om den allmänna förlägenheten frän den om penningeväsendets reglerande.
Ulsk. har nemi. både delat och icke delat: på det sättet delat, att Ulsk. i sitt betänk, utgått ifrån Biskop Agardhs motion, och i anledn. af densamma egentligen tillstyrkt ingenting i sjelfva beslutet, men deremot har Ulsk. i sin motivering trott sig kunna visa, att det i sjelfva verket, till allmänna förlägenhetens afhjelpande, redan yttrat sig i BancoUtsk:s utlåt.
Jag anhåller alt få uppläsa denna del af Utsk:s betänk, under förbigående af ingressen: ”Sålunda har Ulsk., uti dess under N:o 29 till R.
St. aflåtna betänk, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, med afseende på det större antal ansökningar om fastighetslån, som hvilar för bristande tillgång å den till sådan belåning afsalia fond, tillstyrkt, att för denna fond anvisa en förstärkning af omkring 500,000 r:dr, samt att de årligen ingående capital-afbelalningarne ä de s. k. silfverlånen åter få utgifvas emot pant af fastighet”.
Deraf läcktes R. o. Ad. finna, att Utsk. trott det vara ett sätt att afhjelpa den allmänna förlägenheten, att öka den allmänna skuldsättningen medelst Bancolån på fastigheter; hvarefter vidare säges: ”Utsk. har jemväl föreslagit dels tillökning med 200,000 r:dr i credilivet för Jerncont., och dels förhöjning i andra grenar af låne- och credilivrörelsen”.
Detta skulle också vara en åtgärd för att afhjelpa allmänna förlägenheten.
”Hvarförutan”, säger Utsk., ”ytterligare nödige medel blifvit beräknade såsom creditiver för associationer och privatbanker, som befatta sig med spanmålsbeläning”.
Denna omständighet kan jag icke neka innefattar verkligen ett medel, som synes mera direct; det andra är pålagligen mera indirect, om icke direct ledande till den meningen alt afhjelpa den allmänna förlägenheten genom att skapa nya lånetillgängar.
Nu är detta likväl märkvärdigt, dä man kan göra sig den frågan, hvarföre har Utsk. brytt sig om att på detta sätt vidröra Biskop Agardhs motion i della sitt betänk.?
Jag för min del är icke i stånd alt kunna dertill utfundera någon annan orsak, än den, att Utsk. funnit sig generadt af hvad jag ville kalla den ena delen af den stora frågan, uppfattad i sin helhet, nemi. icke allenast att consolidera Banken och skaffa oss stadga i myntvärdet, utan äfven att afhjelpa den allmänna förlägenheten.
Frågas: har jag ej rätt att förmoda det Utsk. gerna skulle vilja skjuta tillbaka, och laga sä, att denna del af frågan komme efteråt, som rörer allmänna förlägenhetens afhjelpande, på det att
Utsk. blott mätte sysselsätta sig med att skaffa stadga i myntvärdet?
Hvad som gifvet- mig anledn. att tro, det sådan varit afsigten, äro yttranden, fällda af ledamöter i anledö. af betänk.
N:o 29, de der förklarat, med mycken logik och Den 23 December. 647 conseqvens, att i afseende pä den allmänna förlägenheten vore ingenling annat alt göra, än att vidblifva stränga grundsatser i och för sladga af myntvärdet.
För öfrigt sade en talare, att i den frågan vore ingenting att göra för nationen, ehuru det medgafs alt den var sjuk; ty egentliga frågan vore att consolidera Banken.
Nu vädjar jag lill eder, mine Hrr, om J ansen det vara rätt, att skilja dessa håda frågor genom en sådan skarp distinetion, som BancoUtsk. gjort.
Jag, som för min del tror det vara möjligt alt, med bibehållande af frågans enhet, besvara den på eri gång, anser åtskiljandet otillbörligt, emedan jag är ganska säker på, att de som på della viset befalla sig blott med den ena delen, skola få se alt deras afsigt att ställa folket på diet ej lyckas.
Jo, om man än framtager samma vackra tänkespråk från fordna riksdagar, så har man dock alltid funnit alt massornas makt, la force des choses, varit så stor, att crediliverne alltid blifvit ökade, såväl för fastighelsbelåning, som annan creditivrörelse.
Intet motstånd har hjelpt, ulan allt galt igenom, och då har man blott ryckt på axlarue efteråt, sägande, alt det ej kunde hjelpas.
Då man vill så strängt behandla den ena frågan, nemi. alt bankmessigt sköta Banken, så befinnes dock att afsiglen helt och hållet förfelas, emedan andra finnas, som gå sin egen stråt och icke bry sig om det der, som vilja öka sedel-emissionen, och då, säger jag, är det skäl att akta sig att åtskilja frågorna.
Jag, som från riksdagens början trott mig kunna förutse hurudan utgången skulle blifva, och som nu vördsammeligen erinrar
Ståndet huruledes jag försökt ali få frågorne behandlade i ett särskildt Utsk. och på ett särskildt sätt, men hvilket då, förmodligen på goda skäl, ogillades, jag måste nu för consequensens skull söka att i det längsta bibe,- hälla en förening mellan dessa båda frågor, och anhåller derföre, det täcktes R. o. Ad. medgifva återremiss af detta betänk., på det alt BancoUtsk. vid pröfuingen af utlåt.
N:o 29, hvilket af samtlige RiksStm blifvit återremilleradl, måtte tillse om det icke finnes någon klaf gifven att behandla de båda frågorna conjunctim.
Under förutsättning af en sådan möjlighet, och i hopp att Utsk. täckes låta allt det vara tillsammans, som efter princip bör hänga tillsammans, ber jag om
Husets benägna ursäkt för att jag vågar utur en brochur uppläsa ett interimsförslag till den allmänna förlägenhetens afhjelpande, grundad! derpå nemi. att jag tror, alt ett definitivt förslag till penningeväsendets omreglerande är af beskaffenhet, att Ständerne icke borde dermed sig befatta, utan öfverlemna till Konungen att nedsätta en comité', som undersökte frågorna.
Jag har, som prot. vittnar, förbehållit mig att särskildt få välja den tid, då jag skulle ånyo underställa Huset detta förslag om en comites nedsättande; denna moment är ännu icke inne, såsom inträffande först då resultatet af BancoUlsk:s tillgöranden i afseende på den andra frågan är gifven; men nu vore frågan om att kunna uppgifva för BancoUtsk. en möjlighet alt afhjelpa förlägenheten ad interim, och jag framställer derföre följande:
Interimsförslag till allmänna förlägenhetens afhjelpande.
Ju nödvändigare det är, i fråga om genomgripande reform i 648 Den 23 December. financeväsendet, att gifva sig nödig tid till undersökning af alla förhållanden — så theoreliska sora praktiska — ja, alt sträcka denna undersökning ända till opinionerne ora en projecterad plan, ju angelägnare är det, alt skynda nied sådane åtgärder, som afse den ögonblickliga förlägenheten.
Detta är enda ingressen till efterföljande förslag, i afseende på hvars motiver jag i öfrigt torde få hänvisa till en af mig redan år 1841 insänd artikel i Aftonbladet, under N:ris 19, 20, 37 och 45 med rubrik:
Om reaction i financeväsendet, deruti jag — hittills ovederlagdt — sökt utreda håde skälen för upplag i stort af spanmål i consignation, belånad af Banken med biträde af Staten, samt sältet huru sådan magasinering— helt olika emot hvad det hittills i Riket varit — kunde bära sig för de enskilde, befordra en utvidgad och stadig spanmålshandel äfven till export, samt i intet fall medföra annan förlust för Staten, än att möjligen äga ett förskottscapital, utan ränta fästadt några år uti spanmål, och hvilket väl icke vore sämre än att ha det nedlagdt i silfver.
Ja, som skulle förekomma behofvet af silfver i missväxtår.
Utan att nu alls fästa mig vid det lechniska af det beslut, som i alla fall Banco- och Ekon.Utskm torde böra i behörig form utarbeta, i fall ideen antages, anvisar jag här blott pä grunderne derföre.