Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får först förklara, att allt hvad Herr Major Pålman i hufvudsaken anfört om nyttan af Medborgerliga rättigheters utvidgande lör Judarna, är öfverensstämmande så väl med min öfvertygelse, sorn med tidehvarlvets fordringar, när nemligen fudarne tillika iklädas samma skyldigheter, som an, dra Medborgare.
Så mycket mera är jag häri ense med Herr Major Pålman, sorn jag anser allt det skadliga inflytande på Samhället, som för närvarande möjligen kan tilläggas Judarna, hufvudsakligen härleda sig Iran deras inskränkta medborgerliga rättigheter, som ej tillåta dem, utan i en alltför trång krets, utöfva sin industri.
Jag vill icke heller bestrida något af allt det Herr Major Pålman anfört till beröm för Judarna, äfven i deras närvarande författning, ty jag bör aldrig bestrida det goda, sorn säges om Den 5 Maj. 55 mina medmenniskor, när jag ej känner bevis på motsatsen, och för öfrigt har allt förtroende till en sä värd Ledamots försäkringar härom.
Men jag förklarar tillika, att jag tor min del ej kan bifalla allt hvad Herr Major Pålman i nog allmänna uttryck, i sitt Tryckta Utlåtande, anfört om våra Christna Handlande, emedan han än ej uppgifvit facta och bevis, och jag ej heller af någon annan erhållit säkra uppgifter, sorn kunna bestämma mig till ett lika omdöme om medborgare.
Jag kan så mycket mindre hknlU lemna mitt bilall, som då jag ännu ingen annan kännedom härom har, än hvad jag hört, Judarne i sednare åren skola varit så väl vid leverancers som vid betalnings utbekommande för dem, visst icke mindre gynnade, än Christne Handlande.
Jag påstår derföre icke, att hvad Herr Major Pålman härom yttrat, är ogrundadt; jag är tvärtom alltid benägen att tro en så aktningsvärd Ledamot ej fälla förklenande omdömen om Personer eller Corpser, utan att äga säkra uppgifter.
Men jag är skyldig vår National-stoitbet och vår medborgerliga anda, att ej förr bifalla sådana omdömen, än jag är öfverbevist om dem, och jag hoppas detta mig tillåtes, då jag å andra sidan på god tro, så länge tills någon kan bevisa motsatsen, vill antaga allt hvad af Herr Major Pålman blifvit anfördt till låford om Judarna.
Jag hatar i synnerhet, att åt egennyttiga och mindre rena afsigter tillskrifva an - Den 5 Maj. dra personers meningar, om ock enligt min egen öfvertygelse origtiga.
Jag har redan förklarat, att min öfvertygelse är för utvidgning af Judarnas rättigheter, och således rakt stridande med de i BorgareStåndet här. om yttrade tänkesätt; men jag tror, att andra kunna hafva en motsatt öfvertygelse af lika rena afsigter, sorn jag min.
Så mycket mera tror jag, att man kan af rent uppsåt hysa en om Judarna mindre gynnande öfvertygelse, som Norrmännen, hvilka dock i packet kunna tjena andra Nationer till mönster, i sin Regeringsform rent af uteslutit Judarna från sitt land.
Jag har sjelf vid flera tillfällen från detta ställe yttrat mig mot de åt flera Köpmän förunnade monopoliska och andra företrädes-rättigheter.
Men jag finner mindre att förebrå hos dem som begagna, än hos dem som Iramkalla cönjuncturer och vidtaga författningar föranledande till uteslutande förmoner för en viss dass af medborgare.
Utomdess hafva Judarne kanske, i förhållande till sitt antal, lika så mycket begagnat conjuncturen, som de Christne Köpmän.
Jag bifaller aldrig uttryck, som kunna möjligen ge anledning till schisme emellan Riksstånd, men lika så litet en arbitraire inskränkning af en Riksdagsmans rätt att fritt yttra sig.
Utan att derföre bifalla alla uttryck i Herr Major Pålmans utlåtande, anser jag honom ägt rätt att framkomma med dem, Den 5 Maj. '57 och dess Riksdagsmanna-rätt kränkt, om Ridderskapet' och Adeln skulle bifalla Bor-: gareStåndets anhållan.
Då jag således i hufvudsaken är ense med Herr Major Pålman i hvad han anfört för Judarna, men icke i hvad han anfört mot våra Christna Handlande, kan jag dock icke finna BorgareStåndet ägf af hans uttryck giltig anledning, eller af våra grundlagar rättighet begära genom vårt
Stånds åtgärd någon upprättelse för hvad Herr Major Pålman yttrat sig — icke om ett Stånd, ja, enligt hans egen afgifna förklaring, icke en gäng om en hel Corps.
Jag förenar mig derföre till alla delar med Herr Förste Archiatern Schultzenheims förslag, och begär Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derpå.
Herr Grefven och Landt Marst alften gjorde härefter proposition till bifall å Herr Archiatern von Shuhzenheims uppgifna projeCt till svar på det Vällofl, BorgareStåndets Proto* collslJtdrag.
Besvarades med ett starkt Ja.
Hett Palman anförde skriftligen följande:
Den grannlagenhet jag ansett mig böra iakttaga vid afgörandet af en fråga, som personligen rörde mig, och det fullkomliga förtroende jag städse hyst till Höglofl, Rid - b S Den 5 Maj. dc-rskapets och Adelns rättvisa tänkesätt, har afhåll it mig att någon ting yttra, förrän Högloft.
Ridderskape't och Adeln nu fattat sitt beslut.
Ridderskapet och Ad'eln täcktes benäget tillåta mig få derför förklara min enskildta vördnadsfull förbindelse.
Beträffande de* af Herrar Santesson och Arosenius för BorgareStåndet upplästa Memorial, som blifvit Högloft.
Ridderskapeto-h Adeln communicerade, så anser jag dem nu mera blott såsom personliga utfall emot mig.
Vid lägligt tillfälle skall jag tillse, hvad som kan förtjena besvaras af dessa Herrars skrifter.
Emedlertid tror jag ick<* vara lämpligt att upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid med att afhöra de sva-' romål, i hvilka jag kan finna mig befogad att ingå.
Slutligen vill jag blott hafva äran för; klara, att, då jag alltid varit öfvertygad om den vördnad för Lagarnes helgd , de känslor af heder, den ömtålighet mot kränkan. de af medborgerliga friheten, hvilka tänke.' sätt alltid varit och ännu utgöra Svenska Riddarhusets yppersta prydnad, så går jag lugn och utan fruktan till mötes lika löjliga som vanmägtiga hotelser.
Vid förnyad föredragning bifölls LagUtskottets den 27:de
April på bordet lagda Den 5 Maj. 59 Memorial, angående ett yrkadt stadgande, det Ordinarie
Domare å landet ej må vara tillåtet att med SterbhusUtredningar sig be. fatta, m. m.
Föredrogs å nyo LagUtskottets dea 27:de April på bordet lagda Memorial, angående yrkad skärpning i straffet för tjufvar och förändring uti sättet till fångars förande. - Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, sä lydande:
Ehuru med Höglofl.
Lagutskottet instämmande i dess yttrande, i anledning af Riksdagsmännen Johan Johanssons och Peter Janssons från Kronobergs Län Memorial, äfvensom i den yttrade angelägenheten om en förbättrad tillsyn vid fångars transporterande, finnér jag mig likväl, i anseende tiil sättet att transportera fångar, föranlåten till följande anmärkning.
Utskottet föreslår antagande af flera Gevaldiger i hvarje Lin, som skulle ifrån Landshöfdinge.sätet lil! bevakning följa fångar , som af fångöira ren skulle skjutsas fram och åjer, och som, ■ utom årlig lön, derunder hörde njuta särskildt dag-tractamente , hvarvid jag får erinra, det jag anser denna anstalt blifva alltför kostsam och mindre5” nödvändig: kostnaden till aflöning för ett större antal Ge - 6o Den 5 Maj. vaidiger, som de flera Länen skulle fordra, samt särskildta dag-tractamenten och skjutsomkostnader blef, oberäknadt ett utsträcklare skjutsningsbesvär, att Gevaldigerna fram och åter transportera, ganska betydlig, och skulle otvifvelaktigt uppgå till ett dubbelt belopp emot hvad nu såsom fångskjuts-kostnader utgår, och som vid Statens inskränktare tillgångar redan förut icke är obetydligt.
Mindre nödvändig är denna nya anstalt äfven, emedan genom flera Kongl. Forfattningar den skyldighet är Kronobe* tjeningen förut ålagd, att följa fångar till bevakning, likväl såsom en tjenst-förbindelse, utan rätt till dag - tractamente, som Utskottet föreslår, men som jag anser icke nu mera än förr böra af allmänna medel beviljas.
Det är sannt, att Landshöfdingarnes mångfaldiga efterlysningar. efter ifrån fångförare rymde arrestanter vittna om angela* genheten af en noggrannare vård , som ali-' manna säkerheten fordrar, men jag förmodar, att, om hvad förut är föreskrifvet efterlefves, som bör yrkas, kan ändamålet lika säkert vinnas, om Länsmannen eller Fjerdingsmannen ti 11 hålles att beväpnad genom dess district åtfölja arrestanten och der till nästa Kron betjent densamma aflemna; likväl och då Krono-betjeningens inskränktare antal fordrar, att de, så vidt möjligt är, i denna förbindelse lindras, torde uppfyllandet deraf egentligen böra fordras, då fråga är om gröfre brottslingars forslande, rymmare, de som till fästnings-arbete försändas, samt de
Den 5 Maj, 6i hvilka begått röfverier eller inbrotts-stölder, eller derföre äro anklagade; hvaremot Krono-betjeningen kunde befrias ifrån att med* följa sådana, som äro arresterade för mindre förbrytelser, som kunna försonas med penningböter eller fängelse vid vatten och bröd; de som böra undergå bysättning eller fängelse i följd af föreskriften i lOtde Capit* let UtsökningsBalken, äfvensom qvinnfolk, med undantag af dem som begått gröfre brott, eller för sådana äro anklagade.
Jag känner väl, att Krono-betjeningen är nu mera än förr så sysselsatt, att man bör->så litet möjligt är utsträcka deras förbindelser, men om de icke medhinna uppfylla alla deras åligganden, blir det då bättre öka deras antal, till deltagande i flera skyldigheter, än att antaga nya tjenstemän blott för fångbevakning allena.
I den händelse detta Lag Utskottets Betänkande återgår till .närmare granskning, skulle jag gerna i sammanhang härmed underkasta Utskottets upplysta pröfning en tanke jag länge hyst, om icke någon skiljaktighet i fångars fängsel kunde, med bibehållande af samma säkerhet för rymning, för Allmänheten ut-| märka, huruvida arrestanterna voro häktade för gröfre brott, eller blott för fel, eller af obetydlig anledning, Den som i saknad af sökt tjenst, blott som lösdrifvare, häktas, och således icke är brottslig, undergår en oförtjent bestraffning allena derigenom att finna sig hopläst med en inbrottstjuf, en fästnings-fånge, som förlorat medborgare - 62 Hen 5 Maj. rättigheterna för alltid.
Jag önskade äfven» att Utskottet ansåg lämpligt tillstyrka, att inbrotts-tjufvar, röfvare och rymmare från häkten, hvar och en särskildt i smärre fängelser i Länens häkten hållas så förvarade, att de ej ftngo tillfälle träffa hvarandra, eller andra, som i.allmännare arrester kunde förvaras.
Friherre Cederström, Anders, hegärde, att LagUtskottets Betänkande ina å nyo få hvila på Bordet.
Herr LandtMarsialken erinrade, att då ett Utskotts Betänkande andra gången före» drogt s, erfordrades, enligt RiksdagsOrdnin.’ gens 4<,).'de $., till Bordläggningen flera Ledamöters förenade begäran.
Herr Tham, Pehr: jemte min önskan om återremiss af LagUtskottets Betänkande, likmätigt Herr Grefve Gyllenborgs Memorial, önskar jag äfven att penningar och brännvin aldrig må tillåtas delinquenten att på och med sig föra: ty igenom dessa medel och fångförarnes öfverlastande hafva de mesta fångar gjort sig" befriade.
Ridderskapet och Adeln ansåg de gjorda anmärkningarne hindra antagande af Betänkandet, hvarföre detsamma uppå Propo. sition af Herr LandtMarskalkenåterförvistes.
Hen 5 Maj.
Justerades följande Utdrag af Protocollef, hållet i Högloflig^ Ridderskapets och Adelns Plenum den 5:te Maj I8l5.
Ridderskapet och Adeln har tagit under nogaste pröfning de anföranden af en bland dess Ledamöter, Majoren och Riddaren Otto Fredrik Pålman, som gifvifc anledning till det Vallöf!. BorgareStåndets ProtocollsUtdrag af den l.ta i denna månad.
Om Ridderskapet och Adeln i dessa anföranden kunnat igenkänna någon afsigt att missfirma Vällofl. BorgareStåndet, hade Ridderskapet och Adeln, med liflig känsla af den inbördes aktning RiksStånden äro sig emellan skyldiga, och af det, under alla skiften, oföränderliga efterdöme Ridderskapet och Adeln deraf städse gifvit, ej tve» kat att, såsom Stånd, lemna en förklaring, den Ridderskapet och Adeln, vid ett dylikt tillfälle, af sina MedStänders motsvariga tänkesätt ägt ratt att sig förvänta.
Men då Ridderskapet och Adeln i Major Pålmans första yttrande endast funnit omdömen rigtade emot obestämda individuer af en i» bland de särskildta delar, af hvilka tillsammantagne BorgareStåndets representation kan utgöras, och i Majorens sednare förklaring hämtat en ytterligare ledning för denna öfvertygelse, har Ridderskapet och Adeln derigenom sett försvinna den grund, hvarpå det Vällofl.
BorgareStåndets anma - 64 Den 5 Maj. lan hos Ridderskapet och Adeln, såsom RiksStånd, sig stöder.
Ridderskapet och Adeln kan således lyckönska sig att å berörde ProtocollsUtdrag icke äga något annat svar till sitt respectiva MedStånd att meddela, än att Ridderskapet och Adeln med rättvis aktning erfarit Vallöf!.
Borgareståndets omvårdnad för Medborgares rätt, hviike, uti en stridfråga sig emellan, hvaröfver Ridderskapetoch Adelnej något Stånds-’ yttrande afgifvit, eller kunnat afgifva, möjligen må finnas vara, utan skäl, förolämpade.
Föredrogs å nyoLagUtskottets den 27-‘de April på Bordet lagda Memorial, rörande yrkad ändring uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 28-'de Mars 1811, angående vederbörandes åliggande att lemna Presterskapet del af Under -
Domstolarnes utslag om dem som för lag-brott blifvit tilltalade och sakfällde, eller under framtiden ställde.
Friherre Mannerheim, Lars August, an* malte, det JustitiaeRådet Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, såsom förhindrad att nu vara in Pleno tillstädes, anmodat honom att uppläsa följande af Grefve Hamilton författade
Lagutskottet har grundat sitt Betänkande, hvarigenom afslag blifvit tillstyrkt å Herr III.
Den 5 Maj. 65 å Herr Prosten Doctor Segerstedts förslag, på den förmodan, att det ankommer på Prester. skåpet att pröfva i hvad mer eller mindre nion det är för allmänna säkerheten oundgängligt, att i det betyg, som meddelas den för brott sakfällde, derom lemna underrätt telse.
Jag tror likväl icke, att en sådan prof-; ningsrätt står att förena med Kongl. Kungö» reisen af den 2S:de Mars 181 i, som före-- skrifver, att
Presterskapet bör hålla nogl granna anteckningar öfver de förteckningar å sakfällde personer, som dem tillställas, till rättelse för de betyg, sorn af Fresterska-, pet utfärdas.
Denna föreskrift är generel, och berättigar icke Presterskapet tili undantag i särskildta fall.
Sådant har så mycket mindre kunnat vara Lagstiftarens mening, som följden deraf skulle blifva, att Presterskapet, vid utfärdande af Betyg., i det när-' mäste finge handla efter godtycko, hvaraf åter ett olika förfarande i olika Församlingar skulle uppkomma.
Jag skulle icke hafva uppehållit mig vid rigtigheten eller origtigheten af ett utaf Utskottet nyttjadt skäl, om icke min upp* märksamhet derå blifvit fästad af den orsak, att jag uti sjelfva saken är af annan tanka, än Utskottet.
Jag tror, att de uti Kongl.
Kungörelsen den 2S'de Mars 1811 gifne föreskrifter blifvit sträckte för vida* Det är visserligen nyttigt, att Presterskapet får kännedom om de brott, hvarföre deras Ridd. och Ad.
Prof. N;0 9. 10. 06 Den 5
Maj. åhörare blifvit till ansvar dömde, och det bidrager otvifvelaktig till ordning och säkerhet, att brottet utmärkes i de betyg
Presterskapet meddelar, på det lagbrytaren må blifva känd för hvad han är; men om detta å ena sidan står fast, då fråga är om brott, som åsyfta störande af allmän säker* het, eller som äro förenade med vanära, synes det dock å andra sidan vara orättvist att på lika sätt, för lifstiden, stämpla den mindre förbrytaren och den grofva brottslin: gen.
Det stora ändamålet med alla stralf — den brottsliges förbättring — motarbetas derigenom.
Det är icke heller af någon egentlig vigt eller nytta för Samhället, att alla de mindre förseelser Lagen bestraffar, få någon stor publicitet.
De måste vara försonade i samma stund, som Lagen straffat dem.
För ändamålet är det tillräckligt att, den verklige missdådaren betages möjlighe* ten att, i aflägsna orter från sin hembygd, ljuga sig till en oskuld, som han ej äger, för att åter för sig öppna tillfällen att begå nya brott.
Ehuru jag finner Herr Doctor Segerstedts förslag, som lemnar åt
Domaren en obestämd pröfningsrätt, hvilken vid all lagstiftning, så vidt möjligt är, bör undvikas, icke kunna i hela sin vidd antagas, kan jag likväl, icke från mig skilja den tankan, att det ändamål han sökt vinna, är af en verklig nytta.
Af de anledningar jag haft den äran nämna, föreslår jag den förändring i Den 5 Maj. 67 Kongl. Kungörelsen den 2g:de Mars lBll, att den deruti Presterskapet meddelte före. skrift, att i de betyg som utfärdas anteck, na, om den person, som erhåller betyg jt, blifvit dömd till ansvar för brott, måtte inskränkas till sådana förbrytelser, som efter
Lag straffas med fängelse å fästning, spö eller ris, fängelse vid vatten och bröd, eller uppenbar kyrko-plikt; hvaremot alla mindre förseelser, som endast med penning, böter kunna försonas, äfven om hemlig
Skrift dermed är förenad, icke böra i Be3 tyget omnämnas.
Då det likväl är nyttigt, att Presterskapet kommer till kännedom af sina åhörares förhållande, kunde föreskrift ten för KronoBetjente och LandsFiscaler å Landet, samt Domstolarne i Städerna, att lemna Presterskapet förteckningar å de sak, fällde, i allt fall förblifva oförändrad.
Jag får slutligen nämna, att jag icke hös rer till antalet af dem, som utan vigtiga skäl vilja öka mängden af våra redan talrik ka Författningar.
Jag har, mer än många andra, tillfälle att ofta finna vådan och o-j nyttan af täta lag-förändringar; men jag har trott ett annat förhållande kunna äga rum, då fråga är om en Police-författning, som, utan att göra någon rubbning i det hela, kan efter omständigheterna rättas deri den finnes felaktig.
. I händelse Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle behaga fästa någon uppmärk - Din 5 Maji samhet vid den anmärkning jag nu funnit mig befogad att göra, anhåller jag, att LagJ Utskottets Betänkande måtte till Utskottet åter remitteras.
Härefter yttrade sig Friherre Mannerheim?
Jemte det, att jag till alla delar med Herr Grefve Hamilton instämmer,- torde ja?
få stadga öfvertygelsen om rigtigheten af hans åsigter med ett och annat exempel.
Det är ej sällsynt, att hos personer af QvinnokönetSamhälisinrättningens fordringar öfverväldigas af Naturens befallande kraft.
Skall då uppenbarandet af en förvillelse, hvars tyngd hon ensam bär, följa henne uti Prest-betyg hela hennes lifstid, och såmedelst motverka de mått och steg
Lagstiftaren så sorgfälligt vidtagit för att afvärja publi, citetens farliga följder?
I ett gladt sällskap, vid ett särdeles tillfälle, blir en person af starka drycker öfverlastad, och han pliktar — skall han derföre stämplas såsom benägen till dryc^ kenskap ?
En örfil, gifven i enrum eller på a 11 j män väg, innefattar en lika immoralitet.
I sednare fallet straffas den såsom vägafridsbrott, . och gifver i ett bevis begrepp om vanart.
Anser man det vara en Frestens rättigJ het, att i Bevis införa eller utelemna hvad Den, 5 Maj. 69 från
Domstolarna till hans kännedom kommer, tillägges honom en pröfningsrätt efter godiycko, som skall tillämpas efter olika principer, begrepp och lynne.
Anser marx åter införandet i Bevisen af brott, utan allt urval, såsom en skyldighet, kan af tvänne saker en hända:
Antingen kan allmänna begreppet om osedlighet försvagas, eller kan försvårad utväg till erhållande af tjenst' och låfligt näringsfång tvinga till olåfligt företag och vanart.
I anledning af nu gjorda anmärkningar blef LagUtskottets Memorial återremitteradt.
Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärs- och Oeconomie - Utskottets, den 27.de angående ett yrkande, det förmedlade
Hem, man måtte vid deltagande uti Kyrko-, Prestgårds- och Tingshus-uppbyggande, få för, medlingen till godo njuta.
Vidare föredrogs å nyo Oeconomie-Utskottets, den 27-‘de April på Bordet lagda, Betänkande, angående ett gjordt förslag om anläggande af en Landsväg från Elfvedahls socken i Österdalarne, förbi Särna, till Rör; ås Kopparverk.
Friherre Mannerheim, Lars August, yttrade sig hafya funnit, att OeconomieUtskottet, 7® Den 5 Maj. uti det nu upplasta Betänkandet, föreslagit tvänne alternativ: det ena, att saken måtte öfverlemnas till Kongl. Maj:ts
Nådiga väk behag- det andra, att Riksens Ständer med malet måtte taga en närmare befattning, och dertill göra ett särskildt anslag.
För sin del trodde Herr Fri herren, att Ridderskapet och Adeln utan betänkande kunde öfverlemna saken till Hans Kongl. Maj:t.
Uppå derom af Herr LandtMarskalken gjord proposition, biföll Höglofl.
Ridderskapet och Adeln OeconomieUtskottets
Bet nkande, på det sätt Friherre Mannerheim tillstyrkt.
Efter förnyad föredragning af Oecono.’ mieUtskottets, den 27:de April på Bordet lagda, Memorial, rörande en gjord hemställan, att Brännvins-bränningen finge fortfari, äfven under loppet af innevarande
Maj månad, blef det samma af Höglofl, Ridderskapet och Adeln bifallet.
Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs-och Oeconomie Utskottets , den 27:de April på Bordet lagda, Memorial, rörande Torfskär* ningen i Halland.
•* * Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat följande, som upplästes, så lydande :
Den 5 Maj. 71 Flere Riksdagsfullmägtige från Halland hafva i Memorial yrkat att få på egna ägor skära Torf af tufvor och ljungbevuxen mark, att begagna i brist af bränsle, som blifvit dem förbudet, hvaröfver Oeconomieoch Besvärs-Utskottet, med åberopande af go:de §.
RegeringsFormen, förklarat sig icke kunna något yttrande meddela.
Men då någon klagan icke är anförd öfver någon viss embetsmanna-åtgärd, utan i allmänhet öfver principen att sökanderna en förment rättighet betaga, så synes det Höglofl.
Utskottet så mycket mera bort ingå i yttrande öfver sjelfva frågan, som, då Kongl. För* ordningen, som förbjuder flat-torfs skärande, endast upptager Malmöhus och Christianstads Län, Utskottet genom ett svar på Memorialet icke saknat anledning till det ytt-j rande, att rättigheten att begagna flat-torf* ven icke vore Halland genom någon författning betagen3 men att, i anseende till embetsmanna• åtgärden i detta ämne, om dervid varit att erinra, sökanderne ägt att anmäla sig å ort och ställe som vederbort.
I anledning af förenämnde förhållande, hemställer jag ödmjukligen, om icke detta Betänkande må till OeconomieUtskottet, till upptagande och besvarande af frågan om den i fråga ställde rättigheten, återremitteras. ' Uppå af Herr LåndtMarslalken gjord fråga, orri de gjorde anmärkningarne borde föranleda till återremiss, svarades:
Ja Och Nej.
Uppå härefter gjord proposition till bifall å Utskottets Betänkande, ropades äfven:
Ja och Nej j men efter någon stund förenade sig Ridder? skåpet och Adeln om att återremittera OeconomieUtskottets i fråga varande Memorial.
Ånyo föredrogs OeconomieUtskottets , den 27:de April på Bordet lagda, Betänkande, angående Glas- och Porcellaines-förares samt Smideshandlares handelsrättighet.
Uti ett land, der den inrikes handelsrörelsen, äfven med inhemska producter, icke är litet liflig, utan inskränkt, borde snarare nya utvägar vidtagas att utvidga, än att ytterligare hämma den.
De missbruk af kringfarande handlande, som öfverklagas, böra genom Police-anstalter förekommas, och Konungens Befallningshafvande samt andre som utfärda pass för sådana handlande, ej lemna dem åt misstänkta personer, hvaremot de, hvilka handla med Svenska Manufactur-varor, t. ex.
Smiden, sorn utgöra hela orters näringsfång, icke böra hindras att egna och andras, för landet nyttiga, tillverkningar kringsprida.
Den 5 Maj. 73
Man bör derföre afskaffa missbruken, utan att tillika upphäfva nyttan.
Då dessutom frågor äro väckta om utvidgande af Närings, och Handels-fri heten, skulle det nu föreslagna stadgandet motsäga de grundsatser, som i detta fall torde böra antagas; och tillstyrker jag i anledning häraf afslag å Utskottets Betänkande, Grefve Lill[jen c rantz, Johan Wilhelm.- Utan att vilja vederlägga de Ledamöters öfvertygelse, som ifrån en annan synpunkt betraKtat ämnet, hämtar jag från den erfarenhet, som min embetsbefattning lemnat, största anledning att tillstyrka bifall å Höglofl, Oe; conomieUtskottets Betänkande, som jag finner vara särdeles väl motiveradt.
Desse kringvandrande personer, hvilka, med få undantag, endast söka en pretext i det obetydliga förråd af varor, som de till afsalu utbjuda, blifva gemenligen förr eller senare beträdde med grofva brott och hvarjehanda bofstycken.
Den lofliga vinst de af försäljningen kunde hämta är så obetydlig, att hvarje annat näringsfång skulle vara mera lönande och mindre osäkert.