Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begriper icke, huru det kan anses såsom en del af stvrande magtens verkställighetsåtgärder, att emottaga och bokföra Bankens insättningsattester å tullmedlen, hvilket är den enda befattning, som Statscont. för närvarande har med tulluppbörden och hvilken skulle derifrån till Riksg.cont. öfvei flyttas.
Nyttan deraf att kunna i tid disponera öfverskotten har visat sig jemväl derigenom, alt Riksg.cont. ej allenast kunnat till största delen aflöna sin tjenstemannapersonal, utan äfven bestrida nästan alla kostnader för sista riksdagen medelst de till Cont. omedelbarligen ingående öfverskotten å allmänna bevillningen.
Jag finner icke ett enda giltigt skäl emot antagande af Frih.
Kantzous förslag, hvad tull- och brännvinsbevillningen beträffar, bch förnyar således min anhållan om propos. å återremiss af StatsUtskrs betänkande.
Hr Lefre'r>:
Då jag sista gången hade ordet, glömde jag att framlägga ett påfallande bevis om oriktigheten af den grundsats att satta Riksg.Cont. i directa verkställande åtgärder. R. o. Ad. har remitterat ett mål till Bevilln.Utsk , rör:de eri försummad debitering af Trollhätte slussverk.
Detta mål är ett bevis på, huru nödvändig localkännedom är vid all vcrkstäliighetsåtgärd uti administrativa ämnen.
Det är den största svårigheten, vi hafva i Sverige, att våra central verk ej hafva kännedom om orterna.
En försummelse har ägt rum af Riksg.cont. att ej controllera denna afgift, och den är helt naturlig.
Hade Kronans embetsmän fått besörja den bevillning, sorn bort åligga Trollhätte slussverk, så hade D c 11 12 Maj f. m. '9 Staten ej gått i mistning af omkring 5o,ooo r:dr bristande bevillning för flera år.
Jag bär velat nu anföra detta; vi få snart tillfälle att liandlågga målet från Cevilia. får då se, att det år en onödig jalousie att låta en Statsmagt agera, der den ej bör agera; det är bättre alt låta den verka med styrka, der den bör verka» Frih.
Jag vill inskränka mig lill att försvara Utsk:s utlät., i män sorn det blir anfallet.
Hr Stuart har sagt, alt med mathematisk visshet 400,°<-:° r:dr kunde påräknas.
Det är ganska riktigt, 'att så vida dessa 4°o,ooo j-:dr kunde minska Riksg.cont:s upplåning, kunde vinsten med mathematisk visshet beräknas; men så vida det icke är fallet, att det kunnat ske, torde äfven hela uträkningen förfalla.
Detta tror jag mig kunna ådagalägga.
Handlingarna visa, att i den mån öfverskott uppstått, hafva ock mindre summor blifvit reqvirerade från Riksg.cont.
Åren 1827, 18/8 och 1829, då stora öfverskott voro vid årets slut, requirerades af statsbristsumman intill denna tid endast 85o,ooo, g5o,ooo och 750,000 r:dr.
Åren i83o, 1851 och i832, då det är allmänt bekant, att sådana öfverskott icke funno;, men att tvärtom statsbrister uppstodo, reqvirerades af statsbristsumman i83o, i,2Öo,ooo r:dr, i83i, 1,225,000 r:dr och i8j2, i,5o2,ooo r:dr.
Detta bevis leinnar härå mathematisk visshet, och jag anser det kunna åberopas såsom fullt skäl.
Jag är i detta fall af samma tanka som motionären och Hr Stuart.
Jag har ej kunnat finna mig upplyst af Hr Lefrens yttrande.
Jag delar med honom öfvertygelse, alt R.
St. ej böra befatta sig med verkstallighetsåtgarder; men det exempel, han framdragit rör:de Trollhätte slussverk, är ej hit tillämpligt.
Här är blott frågan, huruvida insättningsbevisen skola lemnäs till Statscont. eller Riksg.cont.
För min del finner jag, att den verkställande Statsmagten bör af R.
St:s verk pä rätta lider erhålla, hvad den behöfver; men jag finner äfven rätt, att den magt, som tillskjuter medlen, skall samla dem och hålla dem den andra Statsmagten tillhanda, på hvad satt den finner tjenligast.
Delta har varit principen för allmänna be vi Ilningen.
En ledamot har sagt detta vara ett steg på en oriktig bana.
Detta kan jag ej finna; ty när längderna revideras och controlleras af Kronans embetsman samt bevakas, så att ej underslef kunna äga rum, så är ali säkerhet vunnen.
Här är nu frågan, huruvida Konungens embetsman skola förvalta och behålla tulluppbörden och först efter två år lemna öfverskotten till Riks r.oont., eller om den genast skall dit ingå.
Jag tror det sista vara det bästa, och yrkar derföre återremiss.
Palmstjerna har sagt, a t i samma mån man skulle fråntaga Statscont. tullbevillnin en, skulle statsbristsumman anlitas och således ingen räntevinst uppkomma.
Detta vore riktigt, om statsbristsumman vore obe - 30 Den 12 Maj f. m. gränsad; men den är en bestämd summa.
När den nu i alla täll uttages förskottvis, kan ej Riksg.cont. komma att gifva mera än denna summa, och allt, hvad Riksg.cont. sedan erliölle af öfverskotten, vore en inkomst, som ledde derhän, att Cont. klefve mindre skuldsatt och behöfde betala mindre räntor.
Exempelvis hafva vi hört af Ilr Stuart, huru förhållandet varit de sednare åren, då 4 a 5oo,ooo r:dr kommit in utöfver beräkningen; 5 proc. deraf gör ungefär 24,000 r:dr, hvilket på 2 år gör 4° å 5o,ocip r:dr, Vöre här fråga om att inskränka den andra Statsmagtens rättigheter, skulle jag ej rösta för en sådan åtgärd, emedan det fel, jag liar emot den, är, att den äger för liten kraft; men då för den beskattande Statsmagten förslaget är förmånligt, och det är principsenligt, att alla skatter af bevillningsnatur gå till samma verk, tillstyrker jag en sådan åtgärd samt yrkar återremiss af utlåt.
Hr Ribens reservation vid förra riksdagen utvecklar för öfrigt tillräckligen ämnet, Hvad den knapphändiga motionen angår, tror jag, att om det kanske ej är rätt alt hänvisa till föregående handlingar, är det likväl för Utsk. lättare att från en viss handling erhålla erforderliga upplysningar, än, om ett Utsk. i sitt utlåt, hänvisar till handlingar, det är för Ståndens alla ledamöter att åtkomma dem.
På alla dessa skäl begär jag återremjss.
Hr Stuart: I anledn. af Frih.
Palmstjernas uppgift, att, i samma mån öfverskotten öka sig, den summa, som reqvireras, minskas, apser jag mig höra upplysa, att förhållandet under de sednare åren varit alldeles motsatt.
Öfverskotten för åren i83o och i83i voro nemi. obetydliga; men sådant oaktadt hade Statscont. vid hvartdera årets slut en större behållning af statsbristsumman, än vid början af innevar. år, då öfverskotten endast å tullmedlen uppgingo till mer än goo,ooo r:dr, I öfrigt får jag fortfara i min anhållan, att R. o. Ad, måtte bevilja återremiss af betänk., på det att StatsUtsk. åtminstone måtte föreslå någon åtgärd, hvarigenom öfverskotten kunde förr, än som nu sker, komma Riksg.- cont. tillhanda, Frih.
Om vid beräknande af den fördel, som skulle tillfallit Riksg.cont., i fall det kommit i åtnjutande af de ifrågavar uppbörderna i första hand, äfven kommit i betraktande, att från dessa öfverskott skola afgå de utgifter, hvilka af öfverskotten skulle bestridas, eller att en motsvarande summa skulle från Riksg.cont. utreqvireras, så torde det blifva klart, att denna omnämnda fördel, som skulle inbringa 5o,ooo r:dr, blefve ingenting.
Åf räkenskaperna upplyses, att flera hundra tusen r:dr utgått årep i832 oph 1833 på öfverskotten af statsverkets inkomster, så beskaffade, att de ej kunde uppskjutas eller underlåtas.
Hvarifrån skulle väj dessa blifvit bestridda, om ej af öfverskotten?
Statsbristsumman var till sitt fulla belopp an - Den 12 Maj f. m. slagen till andra ändamål och kunde således ej användas till dessa.
Antingen hade Statscont. fått reqvirera större summa, än hvartill det var berättigadt, hvilken reqvisition Riksg.cont. likväl förmodligen nekat att efterkomma, eller liade riksdag måst sammankallas.
Bland sådana utgifter vill jag nämna deni för fångars skjuts och underhåll, hvilka ett år med omkring 200,000 r:dr öfverstigit anslaget.
Jag kan ej inse den riksbesparing, som hade uppkommit, om denna utgift och flera andra af enahanda beskaffenhet ej kunnat utgöras, och R.
St. för en sådan orsak blifvit kallade.
Besinnar man allt detta, torde lätt finnas, att Statscont., oaktadt dess höga reqvisitioner utaf statsbristsumman dessa år, då öfverskotten ej varit betydliga, icke reqvirerat mera, än som varit nödvändigt, sedan öfverskotten förut blifvit använda.
Som de anförda motskälen hufvudsakligen grunda sig pä räntevinsten, får jag altså tillstyrka bifall till utlåt.
Det är utan tvifvel ganska principenligt, att en stats cassa-förvaltning finnes förenad i ett embetsverk; att alla inkomster ingå till detta verk; att alla utgifter för administrationens behof derifrån utgå, och att derstädes den allmänna statsbokföringen hålles.
Då vi med uppmärksamhet betrakta vårt närvar, förhållande, befinna vi oss, efter den lyckliga regleringen af riksbokslutet, nära nog i denna ställning.
En enda af de extraordinarie inkomsterna, nemi. den allmänna bevillningen, ingår till Riksg.cont.; hvaremot alla de ordinarie och de öfriga extraordinarie inkomsterna ingå till Statscont.
Detta sednare befinner sig derjemte i den belägenhet att hafva att göra med alla slags inrättningar, som med penningeförsträckningar skola vidmagthållas och handhafvas; med dessa har det räkningar, hvilka upptagas i riksbokslutet, Det är den mest fullständiga tableau och statistik öfver redovisningen.
Skulle man nu från Statscont. förflytta de inkomstkällor, hvilka motionären omtalat, så skulle denna enhet blifva rubbad, och den kunde ej vinnas, äfven om Riksg.- cont. öfvertoge alla bevillningarna, emedan de oi’dinarie inkomsterna i alla fall skulle ingå till Statscont.
En dubbel räkenskap skulle härigenom uppkomma, och jag kan ej neka, att mig förekommer, som skulle detta medföra svårigheter vid redovisningen och granskningen, samt kanske ej bereda nödig redighet för den granskande.
Man har sagt, att RJksg.cont. skulle behöfva dessa medel genast, för att kunna använda dem i sina låne-operationer, och man har äfven omtalat Riksg.cont:s nuvar. betydliga skulder.
Men jag vill fråga, under hvilken tid Riksg.cont. varit utan skulder?
Dess skuldsättning, då den är rätt organiserad, är ej något ondt i sig sjelf, utan tvärtom något nyttigt verkande.
Genom detta lånesystem inkomma till Riksg.cont. skrinlagda summor, hvilka utgå i rörelsen genom de utbetalningar, som varit orsakerna till lånens upptagande, och derjemte utkom - 32 Den 12 Maj f. m. ma äfven räntebärande obligationer, livilka dels aro cou-s ranta i större liqvider, dels användbara såsom hypotheker, hvarigenom åter nya medel utgå i circulationen.
Då dessa obligationer ära ställda på viss tid och uppsägning å Cont:s sida, är det ej svårt för Fullmägtige, då R.
St. anvisat dem tillgångar på bevillningen och öfverskotten, att ställa återbetalningstiderna efter de påräknade inkomsterna.
Följden blir, att då öfverskotten inkomma till Riksg.cont. 2 år ef-, ter, sedan de ingått till Statscont. (en sak, som ej kan undvikas, emedan man ej förr kan bestämma öfverskotten), komma tillgångar i alla fall att förefinnas hvarje år; och Conl:s skuld, fastän härflytande från statscassans resultat 2 år förut, blir i nära nog enahanda belägenhet, som om Cont. directe fick hela inkomsten; ty det vore då föranlåtet att i förtid bålla Statscont. stora summor tillhanda, färdiga att utbetalas.
Statscont. kan väl ej reqvirera mera än statsbristsumman utgör, men det kan ej dermed bestrida alla de utgifter, hvilka det skall fullgöra; vida betydligare summor erfordras.
Jag skulle således tro, att då man nu befinner sig i ett systematiskt förhållande med uppbörd och redovisning, emedan den allmänna bevillningen är den enda inkomst, som ej ingår till Statscont.; då alla inkomsterna äro underkastade behörig undersökning och granskning, så alt ingen orätt kan utan anmärkning ske; då nyttan deraf, att ett och samma verk har alla inkomster och alla utgifter, lärer vara obestridlig, skälen äro öfvervägande för att snarare låta allt ingå till Statscont., som står i beröring och sammanhang med bela den lefvande organismen af uppbörds-embetsmän och som öfver dem har ett slags förmanskap, än att göra en ännu större fördelning af dessa statsbestyr åtskilliga verk emellan, än den, som nu förefinnes.
På alla dessa skäl tillstyrker jag bifall åt StatsUtskrs nu föredragna utlåt.
Den siste talaren har sökt ådagalägga riktigheten af Utskrs utlåt., och han borde vara en competent domare, efter han varit ledamot af det verk, till hvilket inkomsterna skulle directe inflyta, och tillförne varit af den mening, jag yttrat, men nu ser administrationen från en högre synpunkt.
Som jag ej äger samma dubbla erfarenhet, tror jag, att samma skäl som förr stå ännu qvar, och vidblifver min mening, ehuru jag hört hans yttrande.
Palmstjerna har sagt, att bristen i anslaget förfångars skjuts och underhåll nödgat Statscont. att anvanda af öfverskotten.
Ett sådant förhållande skulle inträffa efter sista riksdagen, då man såsom en tactik fasthöll den sats att beräkna inkomsterna så höga som möjligt, och sådana utgifter, som nödvändigt måste utgå, så låga som möjligt.
St. yid denna riksdag skola akta sig för att så lågt beräkna sådana utgifter, som till följd af författningar skola utgå.
Men då jag måste medgifva, att ett särskildt fall varit för handen, da ett behof uppstått; kan jag likväl
Den 12 Maj f. m. 23 icke tro, att R
St. alltid så felaktigt skulle uppgöra statsregleringen, att öfverskotten skulle obehörigen behöfva begagnas.
Jag hemställer, hvartill en statsreglering skall tjena, om dermed skall tillgå så, sorn här är visadt.
Man behöfver de stora öfverskotten, oansedt mqn har statsregleringen.
Då man på ena sidan sett ett sådant öfverträdande af statsregleringen, har nian på den andra sett, att tillgångar finnas att öfverskrida den genom beviljande af sådana löneförmåner, som Ständerna afslagit, t. ex. åt gardesregemeuterna.
Då tillgångar således finnas, tror jag, att man kunde indraga öfverskotten till Riksg.cont , så vida statsregleringen skall till något tjena.
Åkerhjelm har sagt, att del vore principenligt, att cassaförvaltningen vore under ett verk.
Jag medgifver det, och förhållandet är också verkligen sådant i Slatscont.; men jag tror ej, att bevillningartia böra sammanblandas med statens ordinarie inkomster.
Man har sagt, att svårigheter skulle uppstå vid granskningen och att längre tid skulle erfordras.
Jag hemställer till R. o. Ad. att afgöra, hvar de största svårigheterna mött, vid R.
St:s egna verk eller vid den nekade granskningen af de administrativa verken.
Jag tror, att erfarenheten säger: vid de sednare.
Man har talat om tidsutdrägt; men den behöfver likväl ej vara större, än som fordras för att bära assignationerna från Riksg.cont:s hus till Statscont.
På båda ställena skola de bokföras på samma sätt; om Statscont. uttager en större eller mindre summa, lär besväret vara detsamma.
Hvad tullen enligt statsregleringen skall gå till, skall Riksg.cont. naturligtvis hålla Statscont. tillhanda.
Vidare har den siste talaren sagt, att Riksg.cont. ej på många år varit utan skuldsättning, och att den nuvar. skuldsättningen således ej vore en följd deraf, att öfverskotten ej genast komma Cont. tillhanda.
Det är beklagligen sannt, att Riksg.cont. en längre tid varit skuldsatt; men jag hoppades, att man en gång skulle komma derhän, att man slapp dessa skulder.
Han har sagt, att det vore något godt, att det skuldsattes, emedan capitaler derigenom framkallades.
Jag är af en motsatt mening och får närmare utveckla den, då detta therna framdeles återkommer, nemi. frågan om statslån.
Jag tror ej, att något godt tillflvter staten genom ett skuldsystern; ty de capitaler', som på detta sätt framkallas, kunna äfven framkallas genom ett ordnadt myntväsende, och till mera nytta för näringarnas behof.
Jag kan dessutom ej gilla den sats, att Riksg.conCs obligationer vöre ett myntrepresentativ, sorn skulle utgå i rörelsen och öka rörelsecapitalet; ty oaktadt jag väl ej haft stora enskilda affärer, har jag likväl för andra haft åtskilliga penningetrans-* actioner, men aldrig har jag sett Riksg.cont:s obligationer i rörelsen, emedan de i sin tur skrinläggas.
På hvilken sida man betraktar saken, drabbar statsskulden folket»
I alla fall återkomma vi väl snart till den frågan.
Man har sagt, att A Den 12 Maj f. m. Riksg.cont., tinder sin skuldsättning och då det vet, när det får öfverskotten, kan lämpa sina utgifter efter sina inkomster.
Det är detta yttrande, jag måste återsända.
Jag tror, att då administrationen vet sina inkomster, borde den kunna inrätta utgifterna derefter.
Det är åtminstone lika billigt att säga det till administrationen, som att den säger det till Riksg.cont.
Man har sagt, att en stor summa skulle fordras för Statscont., om öfverskotten ej dit inginge.
Jag tror likväl ej, att Riksg.cont. skulle kunna komina att lemna mera än statsbristsunnnan; och då den i alla fall går ut, skulle Cont. vinna så mycket i ränta, som räntan på öfverskotten.
Jag tillstyrker återremiss.
Tillförne har jag, både såsom Fullmägtig i Puksg cont. och såsom ledamot i StatsUtsk., afstyrkt det förslag, hvilket en motionär nu framställt, och jag kan ej annat än fortfarande afstyrka det.
Jag anser StatsUtsk. hafva riktigt behandlat frågan, och anhåller att närmare få utveckla min mening.
Saken synes mig vara både olaglig och olämplig. 64 §•
Reg.F. säger: "Såväl
Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, sorn hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extraordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af R.
St. pröfvade behof och efter den upprättade staten användas."
I denna §. står icke ens den allmänna bevillningen undantagen från föreskriften, och om man erinrar sig, huru Riksg.cont:s befattning uppkommit, finner man lätt, att man låtit häfden förblifva oförändrad , utan afseende på ordalydelsen i Reg.F.
Efter Carl XII:s krig uppkom Riksg.cont. eller det s. k. R. St:s Cont.
Det hade ej befattning med andra medel än dem, som voro anslagna till riksgäldens liqviderande.
Då Riksg.cont. efter 178g års krig förnyades, var förhållandet enahanda.
Det fortgick efter 1809, och man lat hela bevillningen dit ingå.
Man har sagt, att detta vore likgiltigt, och man kan säga, att så är; men hvarken är det rätt eller ordentligt.
När uppbörden sker, huru går då till?
Jo, alla medlen inflyta odelade lill landtränterierna; men der skiljer man den allmänna bevillningen från de öfriga penningarna och skickar den förra till Riksg.cont. saint återstoden till Statscont.
Begge verken insätta medlen i Banken; men den andel af bevillningen , som skall gå till Statsverket, måste af Statscont. reqvireras i Riksg.cont. och af detta verk utassigneras ur Banken, Statscont. tillhanda.
Hvartill behofves denna omväg?
Den är ej till något nyttig, utan gör endast trassel.
Ått ntt föröka oredan derigenom, att man låter alla bevillningsmedel gå Samma afväg, vore olämpligt.
Det är Så äfven i afseende på redovisningen och i afseende på sjelfva statsregleringens uppgörande; ty hii måste StatsUtsk. först sysselsätta sig med en statsreglering för Statscont., hvaruti Den 12 Maj f. m. ingå inkomster både från ränterierna och Iiiksg.cont., och sedan med en statsreglering för Iiiksg.cont., i hvilken ingår ej blott Riksg.contts, utan äfven Statsconl:s behof.
Allt sådant kunde undvikas, om saken finge gå sin enkla och rätta gång.
Sedan, såsom jag hoppas, omvägarnas oriktighet blifvit ådagalagd, anhåller jag att få hålla mig till de särskilda anmärkningar, som blifvit gjorda vid Statscont:s fortfarande emottagning af tull- och brannvinsbevillningarna.
Man har sagt, att det skulle kunna vånglas med medlen.
Tillåter nian sig att säga det om Statscont., skulle man kunna tillåta sig samma farhåga i afseende på Fullmägtige i Riksg.- cont.
Men om man vill hålla sig vid annat än ord och obestämda beskyllningar samt efterse, huru det verkligen står till med Statscont:s behållningar, så kan hvarje revisor i Ranken inhemta den behållning, Statscont. har , och jemriföra den nied det belopp, som der bör finnas.
Gör man sig icke det besväret, borde man ej heller framkasta obevisade beskyllningar.
Man säger, att när Statscont. har en viss statsbristsumma att af Iiiksg.cont. uppbära, bör blott den få tillitas och fråga om att uttaga mera alldeles icke förekomma.
Det är sannt; men först får jag erinra, att Statscont. hittills varit i det lyckliga förhållande, att det i Riksg cont. haft en årlig behållning af 800,000 r:dr.
Under en sådan ställning har man ej behöft förbehålla sig stora tillgångar för den händelse, alt brist för Statscont. yppades.
Men nu, då Statscontts behållning nedgått till endast några hundratusen r:dr, måste man vara försigtigare; och brist kunde uppstå, endast 0111 betydliga restantier något år ulestode.
Det är för Sveriges statsverk en stor lycka att genom gamla besparingar redan hafva en grundfond af flera millioner, så att man ej beböfver, såsom i andra länder, anticipera på ett kommande års inkomster för det löpande årets utgifter.
Men dessa millioner äro redan behöfliga för statsverkets gång, sådan den hittills varit, och i händelse man skulle sätta Statscont. så knappt, att det ej hade ett betydligt disponibelt öfverskott vid hvarje års slut, måste R.
St. förmodligen vidtaga den utvägen att gifva Statscont. creditiv på Riksg.cont.
Hvad skulle väl i annat fall inträffa, örn Statscont. t. ex. ej kunde i rattan tid utbetala löneqvartalen åt embetsmän, der man i allmänhet saknar egna medel?
Jo, förmodligen den, att R.
St. måste sammankallas; och jag tror ej, att Svenska folket skulle tacka de ledamöter, som dertill gifvit anledning.
Det är klart, att i samma mån man beröfvar Statscont. de tillgångar, det äger, i samma mån måste dess reqvisitioner å utbetalningar från Riksg.cont. blifva tidigare och dess behållningar ej så stora, som man förmodar.
Jag ser ej heller, huru Riksg.cont. skall kunna våga att använda dessa medel till betäckande af sina lånebehof och derigenom bespara ränta, eller huru det skall kunna utlåna 7 H. 4 20 Den ia.
Maj i", m dessa medel för att derpå förtjena ränta; ty när Statscont. reqvirera!' penningar, måsté Riksg.cont. på dagen lemna dem.
Ville Riksg.cont. utlåna penningar mot betalning vid anfordran, skulle det af allmänheten inga penningar få.
I alla fall kunde det härida; att den skyldige ej förmådde genast betala och att både Riksg cont. oell Statscont. finge vanta.
Det är i all administration förbjudet att utlåna statsmedel, emedan de skola utgå till sina gifna ändamål.
Vilie man tillåta motsatsen i afseende på Riksg.cont., borde äfven iandtranterierna få utlåna sina behållningar.
Man har likväl sett, att til! och med beklädnadsdirectionernä ej velat, med undantag af en enda, begagna tillåtelsen att utlåna deras medel, ehuru de troligen äro mera disponibla än Riksg.cont:s.
Vöre det rätt att på det viset förfara med tulloch flera bevillningsmedel, hvarföre skulle man ej så göra med alla skatterna?
Man korome derigenom att få orimligheten desto klarare ådagalagd.
Cronhjelm har återkommit med den vanliga beskyllningen, att sista StatsTJtsk. beräknat inkomsterna för högt.
Jag har förut vederlagt detta misstag med bestämda summor; och den, som ej later sig vederlaggas af siffror, är det förgäfves att vilja tala till rätta.
Slutligen får jag anmärka, att om man än lemnar dessa medel till Riksg.cont., ser jag ingen möjlighet att controllera, huruvida de reqvisitioner, som af Statscont. inom föreskri livet belopp göras, vore behöriga eller ej, och huru skulle då Riksg.cont. kunna vägra att betala?
Det återstår ingen annan utväg, i fall Ständerna vilja beröfva Statscont. dessa medel, än att gifva det ett creditiv på Riksg cont.
Cronhjelm bar i sitt anförande exempelvis nämnt, att löner blifvit anvisade på besparingarna.
Min erfarenhet inskränker sig till anvisningar af löner åt de embetsverk, hvilka blifvit omorganiserade till följd af R.
St:s önskan, och som i afseende på lönerna ej kunnat ställas på annat än besparingarna, då ökadt anslag dertill af R.
St. ej kunde förrän vid blifvande riksdag bestammas.
Cronhjelm har anmärkt, att statsrevisionerna äro vida besvärligare inom statsverket än vid R.
Äfven jag hur erfarit detsamma; men jag förklarar det komma deraf, att statsverkets räkenskaper innefatta många flera olikartade föremål än Banken och Riksg.cont., hvilka äro inskränkta till några enkla ämnen.
Gr:n har yttrat, som jag fattade, att jag antydde bevågenhet för fondsystemet.
Jag har ej nämnt fondsystem; men jag har sagt, att Riksg cont:s upplåning har nytta med sig.
Detta Contts upplåning är ej ett verkligt fondsystem, ehuru med ett sådant något Jikarfadt; det är en utväg , som vidtages derföre, att andra tillgångar ej förefinnas till oväntade behof eller till förväntade, för hvilka bestämda anslag ej blifvit anvisade.