Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om någon likväl ville trotsa ett sådant förbud, vore det klart att man måste göra alla möjliga upoffringar för att tvinga den tredskande att respektera de gifne föreskrifterne, allrahelst som icke den lärer vara hvarken god eller vänskaplig, som vill bryta ett dylikt stadgande.
Om således ur militärisk synpunkt det icke kan förekomma mig annat än såsom en ganska enkel sak att, om också med större kostnader, hindra de faror, som kunna upstå genom ifrågavande uprensning, så återstår den merkantila synpunkt, ur hvilken man bör se saken.
Nyttan och fördelarne i detta afseende äro icke bestridda från någon sida, och då Staten hvarje år gör så stora upoffringar för att befrämja handeln, tyckes det mig som om äfven denna fråga vore värdig R.
St:rs synnerliga upmärksamhet.
Jag kan derföre icke annat än yrka återremiss å förevarande Betänk., under önskan, att StatsUtsk. ville taga ärendet i närmare skärskådande.
Kostnaden är, om jag rätt minnes, föreslagen till 100,000 R:dr.
Nå väl! denna summa är icke större än att den på det sätt, som blifvit föreslaget, blefve ganska väl använd.
Det alternativa sättet att taga henne från handels- och sjöfarts-fonden, synes också hafva skäl för sig, då man vet, att denna fond har en inkomst af 500,000 R:dr om året.
Ur alla dessa förenade synpunkter anhåller jag om återremiss å Utsk:s Betänk.
8 Den 4 Oktober f. nr.
I likhet med den siste värde talaren, inser jag visserligen den stora vigt och nytta, som för handeln och sjöfarten skulle upkomma genom upfensning af Baggens-Stäket.
Men jag kan dervid icke sträcka mina önskningar så långt som han.
Ty om med den ifrågastätde uprensningen är förknippad en våda för rikets hufvudstad, anser jag den fördel för handel och sjöfart, som skulle genom densamma upkomma, vara vida underordnad.
Den omförmälde vådan af uprensningen utaf Baggens-Stäket kan icke förekommas annorlunda än genom befästning af inloppet, och ulan en sådan befästning vore det högst olämpligt att utsätta rikets vigtigaste punkt, dess hufvudstad, för en fiendtlig öfverrumpling.
Under sådana förhållanden anser jag det vara klokt att afstå från företaget, och anhåller fördenskull om bifall till StatsUtsk:s Betänk.
Det ärende, som nu är underkastadt R. o. Ad:s ompröfvande, föranledde inom StalsUtsk. en allvarlig och särdeles utförlig öfverläggning, hvarunder ämnet från alla sidor skärskådades.
Man misstager sig således helt och hållet, om man förmodar, det Utsk. skulle hafva behandlat frågan med mindre upmärksamhet och omsorg, än den i sjelfva verket krafvel-; men för att icke i sitt Utlåt, lill R.
St:r behöfva vidlyftigt inlåta sig i alla de särskilda frågor, som kunna komma i betraktande i afseende på detta ämne, har Utsk. hufvudsakligen fästat sig vid den nu varande politiska ställningen, hvarutinnan det trodde sig aldraminsl skola möta någon gensägelse.
Ty om man än, under fredliga tider, kunde hafva utsigt att under loppet af flere år njuta gagnet af den ifrågasatta uprensningen, ehuru oförsvarad af befästningar, så företer sig deremot nu den omständigheten, att, i följd af det brinnande krigstillstånd, som råder mellan Österns och Vesterns makter i vår verldsdel, skulle det lätteligen kunna inträffa, att, derest Städerna beviljade de medel, som för arbetets utförande anses erforderliga, företaget icke förr hunne blifva fullbordadt, än man tilläfventyrs önskade det omintetgjordt, af farhåga för att de kostsamma befästningsarbeten, som blifvit verkställda och ytterligare verkställas vid Waxholm, skulle blifva onyttiga genom det tillfälle, den ifrågav:de uprensningen af Baggens-Stäket lemnade fiendtliga fartyg att till hufvudstaden inlöpa och sätta dess trygghet i största vada.
Afräknas dessa högst vigliga förhållanden, som likväl i närvar:de tid omöjligen kunna förbises, återstår att betrakta den kommerciella nyttan af företaget, hvilken visserligen bör erkännas ganska betydlig; men om man skulle betrakta saken endast ur denna synpunkt, torde man ändock möjligen finna olägenheterne af den omväg, som fartygen måste laga omkring Wermdö-landet för att komma till Stockholm, kunna afhjelpas genom användandet af bogseringsfartyg, hvilkas anskaffande och förläggande i dessa farvatten helt visst kunde åstadkommas med vida mindre kostnad, än den ifrågaställa uprensningen skulle medtaga.
Tidstitdrägten blefve Den 4 Oktober f. ni 9 icke betydlig.
Härmed må emellertid förhålla sig huru som helst; min öfvertygelse förblifver likafullt deD, att under närvar:de krigiska verldsförhållanden mindre vigt bör fäslas vid den af Frih.
Raab hufvudsakligen åsyftade sida af saken; och det är, på grund af trygghetens företräde framför någon ökad handelsbeqvämlighet för hufvudstadens befolkning, jag anhåller, det R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s Utlåt.
Hr Liljehöök, Carl Berthil:
I likhet med de begge siste värde talarne, kan jag icke för närvande med min röst biträda beviljandet af något anslag för Baggens-Stäkets uprensning.
Jag tillhör visserligen dem, sorn anse att ifrågavar;de uprensning skall blifva af stor kommerciel nytta för hufvudstaden; likväl tror jag att man öfverskatta:- fördelarne emot hvad verkligheten kommer alt utvisa, emedan farleden ändock alltid blir sä trång och liten, att större fartyg alltid måste bogseras af ångbåtar.
Nödvändigt blefve jemväl att befästningar anlades samtidigt med sjelfva kanalens uprensning; men då Statens tillgångar för närvande äro så strängt anlitade för andra vida vigtigare föremål, än att de skulle kunna medgifva ens en uprensning och mycket mindre de erforderliga befästningarne, anhåller jag om bifall till StatsUtskrs Utlåt., allra helst som de nämnda befästningarne, enligt hvad ett memorial af Chefen för Ingeniör-korpsen utvisar, skulle blifva högst kostsamma.
Om det är en sanning, att man bör upskatta omdömen i förhållande till den sak-kunskap, som man förmodar finnes hos dem, som fälla dessa omdömen, så tror jag att den åsigt jag försvarar har mera skäl för sig än mina värde motståndares.
Jag tror nemi. icke att Frilune Åkerhjelm och Cederström, såsom civile män, och hvilka icke egnat sig åt krigsyrket, skola i detta ämne hafva någon djupare insigt än Hr Leijonancker, som reserverat sig mot Utlåt.
Deremot vill jag sätta de af reservanten anförde skäl emot dem, som den siste värde talaren framställt ; då står partiet lika mot lika, och jag ber derföre att fä skärskåda de skäl, som blifvit yttrade emot en ålerremiss.
Det egentliga af dessa skäl skulle vara, att det, under nuvande förhållanden, icke är rådligt att företaga den ifrägavande uprensningen.
Jag erkänner detta; men meningen kan väl icke vara, att nästa år eller nu genast fullborda arbetet; ej heller kan väl meningen vara att vid denna riksdag besluta något annat, än att arbetet kan i framtiden utföras, och jag har icke förordat beviljandet af de äskade 150,000
R:dr på det att arbetet, oberoende af de politiska förhållandena, skulle börjas; ty sådant skulle vara i högsta grad oklokt, och jag vill icke dertill bidraga.
Deremot finner jag ingenting vådligt deruti, att R.
M:t med en und. framställning derom, att om och när K.
M:t linner lämpligt att låta uprensa Baggens-Stäket, så vilja R.
St:r dertill bevilja medel.
I en sådan framställning kan jag icke finna ligger något annat än en önskan att för handelns befrämjande utföra ifrågavande arbete, och mina motstån - 10
Den 4 Oktober f. m. dare hafva ju sjelfve erkänt, att uprensningen skulle vara af stor nytta för handeln, särdeles för den pä Stockholm.
Man har utgått från den synpunkt, alt Baggens-Stäket alldrig kan begagnas utan stora befästningar, och kostnaden för dessa kunna gå till millioner'.
Skulle de sedermera underhållas, då kan fråga blifva, om de kostnader, Staten sålunda finge vidkännas, blefve lika stora som den vinst, samhället derpå skulle skörda.
Men jag har icke tänkt mig saken så; jag vill nemi. föreställa mig, att det å ömse sidor af inloppet finues ett tillräckligt qvantum sten för att vid hvarje tillfälle kunna sprängas och fylla sundet hvarje stund man behagade, och detta kan väl icke vara någon särdeles kostnad.
Vidare har man sagt, att anskaffandet af bogseringsfartyg på den nu begagnade vägen torde göra tillfyllest; men då man besinnar att denna väg är 15 eller 16 mil längre, så lärer hvar och en finna, att en bogsering skulle vara så dyr, att man icke utan särdeles stora laster och betydliga fartyg skulle kunna begagna den; och jag tror fördenskull, att denna invändning endast är en undflykt för att kunna undanskjuta frågan.
Jag begär endast en återremiss af Betänk., på det att StatsUtsk. måtte komma i tillfälle att taga i betraktande, huruvida det icke vore tjenligt, att B.
M:t med en und. skrifvelse och anhållan, att, om K.
M:t icke finner företaget vara för riket vådligt (ty i motsatt fall vill jag icke tillstyrka detsamma), K.
M:t då måtte låta utföra arbetet samt anvisa medlen dertill å Handels- och Sjöfarts-fonden, hvilket jag anser lämpligast.
Då jaghört att Hr Liljehöök anmält sig, vore visserligen mitt yttrande öfverflödigt, enär han troligen kommer att belysa saken med mera sakkännedom än jag kan göra.
Emellertid, då jag erhållit ordet, torde det tillåtas mig att framställa några få anmärkn:r.
Otvifvelaktigt är hvarje förbättring i afseende på kommunikationerna, vare sig till lands eller sjös, af vigt för riket; men man måste också taga i betraktande andra omständigheter, som stå i sammanhang med frågan.
Den nu ifrågavar:de uprensningen skulle lätta sjöfarten för hufvudstaden och derföre medföra gagn för handeln, ehuru icke i så stor mån, som Frih.
Raab förmenar, emedan, på sätt Hr Liljehöök nämnt, denna sjöfart möter många svårigheter för större fartyg.
Emellertid är detta pass icke blott en farled, utan äfven en gränsort, och dess stora vigt gör, att inloppet dit måste vara försedt med sådana befästningar, som kunna skydda dem för en hastig öfverrumpling.
Om farleden genom BaggensStäket öpnas, så kunna otvifvelaktigt ångfartyg af ganska betydliga dimensioner gä derigenom, enär de icke behöfva göra afsende på vindar, ntau endast på tillräckligt djup.
En uphalning af sådana fartyg skulle ganska lätt kunna verkställas innan åtgärder hunnit vidtagas för att igenfylla farleden, i fall befallning derom skulle komma från hufvudstaden; och således måste på Den 4 Oktober f. m. 11 stället utvägar finnas för att igenfylla passet, om sådant behöfves, eller också andra försvarsmedel för att hindra fiendens framträngande.
Om en fiende eller ett beväpnad! fartyg af neutral makt vill försöka att passera Waxholm, så hotas de af kanoner, och sådana måste således äfven finnas vid Baggens-Stäket, i fall dess uprensning skulle beslutas.
Fästningsverks uppbyggande och deras bestyckande kosta mycket penningar; en garnison måste äfven underhållas, som är talrikare än den på Waxholm, hvilken icke svarar emot behofvet, och sammanlägger raan då dessa kostnader dels för sjelfva uprensningen och dels för befästningen samt garnisonens underhåll, så kan man med skäl fråga, om de skulle motsvara den nytta och fördel, som man beräknar att Stockholms handel deraf skulle hafva.
Då emellertid jag, i det skick saken f. n. befinner sig, icke är öfvertygad om att dessa fördelar uppväga kostnaderna, och då i alla fall under närvaride omständigheter, då fredslugnet i Europa är betydligen stördt, det icke kan vara lämpligt att, utan fullt allvarsamma åtgärders vidtagande derjemte, verkställa den ifrågaställa uprensningen af berörda farvatten, nödgas jag afstyrka bifall till motionen och yrka antagande af Utsk:s Utlåt., så mycket mer som, om ett bifall till motionen skulle kunna ifrågasättas^ ett icke obetydligt anslag af R.
St:r måste beviljas för de framtida' kostnaderna, icke allenast för uprensningen, utan äfven för dess bibehållande samt upförande af fätsningsverk och garnisons underhåll m. m.
Endast med ett par ord vill jag besvara Frih.
Raabs åsigt om en försänkning.
En sådan är visserligen ganska lätt verkställd, men den måste likväl, för att icke af fienden kunna uprifvas, vara bestruken af en fästning, som icke får vara sä svag, att den af en hand full folk kan tagas.
Den måste ligga i grannskapet af försänkningen, och om man dessutom icke har något större och kraftigare försvar för farleden, än att man vid minsta fara skall behöfva göra försänkningar, så egde man ju icke den ringaste nytta deraf.
För min del anser jag derföre att de befästningar, som måste anläggas, böra vara af sådan beskaffenhet, att man icke genast hehöfver försänka farleden, då fara är å färde.
Jag nämnde förut att uprensningen måste göras så, att kanalen blifver begagnelig för större fartyg; ty de mindre komma alltid att gå genom Södertelge kanal; men jag anser att tiden ännu icke är inne att verkställa en sådan uprensning, emedan forlifikations-arbeten böra samtidigt dermed företagas.
Sedan föregående talare yttrat sig i saken, anhåller jag endast att få bestrida lämpligheten af det v sätt, hvarpå Frih.
Raab velat afväga vigten af de skäl, som för eller emot Betänk, blifvit anförda, nemi. efter de yrken, som hvar och en af dessa talare innehafva.
Vid närmare eftersinnande torde Frih.
Raab sjelf finna huru olämpligt ett sådant sätt att gå tillväga är, och att det dessutom endast är beroende af 12 Den 4 Oktober f. m.
Frih:ns egen subjektiva upfattning, som måhända icke blir öfverensstämmande med majoritetens.
Jag förnyar min anhållan om bifall till Ulsk:s Utlåt.
Det är sannt, att när raan kan trotsa på majoriteten, behöfver man icke många skäl; ej heller behöfver man ådagalägga någon djupare kunskap i det ämne man diskuterar.
Mot de_ talare, hvilka i denna fråga upträdt emot min mening, är det förgäfves som jag söker fullfölja den.
Jag her emellertid att få fästa upmärksamheten derpå, alt ingen bestridt att den ifrågavarrde uprensningen framdeles bör ske; kostnaden derför upgår till icke mer än 150,000 R:dr och möjligen till lika mycket för anläggandet af ett kastell, och ändock drager man så mycket i betänkande, alt befrämja företaget.
Det ligger, efter min öfvertygelse, en inkonseqvens deruti, att man med många millioner vill befordra kommunikationerna till lands, under det man deremot förbiser de lika vigtiga till sjös.
Det kan ingalunda vara någons me ning att trotsa på att hafva majoriteten på sin sida, ty detta är ju något, hvarom man alltid är i okunnighet intill dess det visar sig om den ene eller andra meningen blifver den segrande; men jag kan, lika litet som Frih. Åkerhjelm, godkänna Frih.
Raabs sätt att bedöma ledamöternas befogenhet att sig yttra, alltefter deras personliga, ej blott allmänna, kännedom oell kunskap i det ämne, hvaruti de uppträda, men äfven efter deras yrkesmässiga handläggning derutinnan; och jag ber att i detta afseende få erinra om Konung Gustaf l:stes uttryck till Konungens i Danmark Rådsherrar, hvilka, vid öfverläggningen i Malmö oin de båda rikenas angelägenheter, åberopade sin längre erfarenhet: ”— Veter J icke”, sade han, ”att en ung män kan spörja längre tillbaka, än en gammal minnes.”
På samma sätt kan ju en i yrket obevandrad, genom samvetsgranna frågor hos sakkunniga personer, söka göra sig underrättad om sakernas förhållande, och slutligen derom fatta en, på grund af sådana uplysningar, tillförlitlig öfvertygelse.
I nu förevar:de hänseende har jag, med all uppriktig och tillbörlig aktning för den jemväl af mig högt värderade Ingeniör-Officerens utsago, sorn af Frih.
Raab åberopats, sökt på (lere båll göra mig med ämnet bekant och, bland annat, t. ex. sålunda inhemtat, all Baggens-Stäket, om det äfven uprensades, ändock svårligen skulle kunna lemna fartygen en obehindrad passage, så till vida sorn den uti tvära krökningar framgående segelleden ouphörligt erfordrade växlande vindar; hvadan, till afhjelpande af denna svårighet, bogseringsångfartyg troligen komme i aila händelser att begagnas.
Den påräknade tidsvinsten mäste vid sådant förhållande vara så betydlig, att den upvägde jemväl bogserings-kostnaden, såsom ett plus till de, af det allmänna nu äskade utgifter, som för uprensningsarbetet, till ett betydligt belopp, erfordras.
Det kommer då an på, om ej dylika bogseringsfartyg lika gerna kunna användas att föra fartygen den yttre vägen.
— Vare detta sagdt såsom Den 4 Oktober f. m. 13 ett försök till svar på utvecklandet af de fördelar i merkantilt hänseende, som nyss i lockande färger oss förespeglades.
Nu bör emellertid denna fråga icke betraktas blott ur en ensidigt merkantil synpunkt, utan jemväl ur politisk, och ur denna sednare torde'företaget f. n. vara högst vådligt, på sätt Utsk. i sitt Betänk, har antydt, och hvarföre jag förnyar min anhållan om bifall till Utsk:s Utlåt.
Propos. till bifall å StatsUtsk:s förevar:de Ullåt. blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 29 och 30 sisth September på bordet lagda Mein.
N:o 302, i ani. af återremisser å Utlåt.
N:o 164, angide begärt ytterligare anstånd med inbétalningarne å staden Cimbritshamns hamnbyggnads-län.
Utsk. har icke anfört andra skäl, än att lie Stånd varit af olika tanke med R. o. Ad.
Då frågan första gången här förevar, anfördes goda skäl lill , det beslut, som Ståndet då fattade, och så vida inga bättre framställas, än det att andra Stånd varit af olika tanke, anhåller jag att R. o. Ad. täcktes vidblifva sitt vid nämnde tillfälle fattade beslut.
Sedan härefter först propos. till bifall å StatsUtsk:s uti förevar:de Meni. afgifna tillstyrkande blifvit framstäld, men besvarad med Nej, fann R. o. Ad. lör godt att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, afstå hvad Utsk. i detta Mern. tillstyrkt.
Ånyo föredrogs StatsUtskis d. 29 och 30 sisth September på bordet lagda Utlåt.
N:o 303, i ani. af K.
M:ts Nåd. skrifvelse samt väckt motion, ang:de hegardt understöd för fullbordandet af Norbergs jernväg.
Händelsen med den ifrågavande jernvägen tyckes vara ett kort sammandrag, eller en föresyn af det sätt, hvarpå det sannolikt kommer att gå med de blifvande jernvägarne i allmänhet.
Det är derföre jag anhåller, alt något närmare få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på detta förhållande.
För ifrågavande jernvägs-företag upgjordes ett kostnadsförslag å 156,491 R:dr, hvilket af Konungen pröfvades och faststäldes.
För Statsbidragets erhållande, öfverlemnades åt den myndighet, som borde i byggnadsfrågor vara den sak-kunnigaste, nemi.
Styrelsen öfver Väg- och Vattenbyggnader, att upgöra kontrakt mellan bolaget och Kronan.
Sådant skedde, och det fick låna 100,000 R:dr af R.
St:r mot solidarisk och proprie borgen, som af Konungen jemväl godkändes.
Vid verkställigheten befalis likväl att, sedan bolaget användt sina tillgångar, kostar 14 Ilen 4 Oktober f. m. företaget, enl. de beräkningar man gjort, ehuru de måhända äro felaktiga, 111,803 R:dr 21 sk. 4 rst. mer, än raan förut antagit.
Bolaget är nu bankrutt, och då är naturligtvis fråga om att Staten skall begagna den borgen han fått.
Men det nän’s man icke, ty det vore ju synd, om de personer, som satt sig i sticket, finge betala den borgen, de iklädt sig; utan Staten bör i stället få vidkännas förlusten.
Således bar man upgjort förslag alt få ett annat bolag ordnadt, åt hvilket ytterligare 100,000 R:dr skulle öfverlemnas, jemväl mot borgensförbindelse, som af Konungen bör godkännas.
Om den sednare beräkningen icke är säkrare, än den förra, så kostar företaget än mer.
Da blifver man förmodligen lika öm om löftesmännen vid det sednare, som vid det förra kontraktets fullgörande.
På detta sätt får Staten ingenting, utan man kommer troligen med förnyade anspråk på bidrag från hans sida.
Jag anser detta förfarande vara så förvändt och skadligt, att jag önskar, det R.
St:r icke vidare måtte fortgå i sådan rigtning.
Hvad sjelfva företaget beträffar, så finnér man, att det icke kan blifva serdeles fruktbärande, förr än iståndsättandet af Strömsholms kanal försiggått.
Dertill hafva R.
St:r förut beviljat, om jag rätt minnes, 700,000 R:dr, måhända blott 500,000, men ändock en ganska betydlig summa.
Denna trakt har således af R.
Sl:r blifvit mycket hugnad.
Vid innevar.-de Riksdag hafva Ständerna beviljat 133,000 R:dr, för att förena sjöarne Norra Barken och Wessman, hvilket arbete är ämnadt att gynna samma ort.
Dessutom hafva Ständerna beviljat 2,840,000 R:dr för en jernvägs-anläggning åt Fahlun, hvilken möjligen kan komma att gå lika väl genom Westmanland som Gestrikland.
I sådant fall blifver det samma landskap, som, på sådant sätt, gynnas, hvilket tyckes vara nog mycket.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. icke måtte bifalla, utan återremittera detta Betänk., på det att någon hejd måtte visas vid anslags gifvande åt jernvägarne.
Under Konung Ludvig Philips tid fanns i Frankrike en gång en kammare, som var så gifmild, att han kallades för "la chambre introuvableP Jag hemställer till R. o. Ad., om icke StatsUtsk. skulle, i fråga om jernvägarne, med skäl förtjena detta namn, och om ej R.
St:r åtminstone borde söka alt icke ådraga sig samma benämning af samtid och efterverld?
Jag är ledsen, att vid detta tillfälle vara af motsatt mening mot den siste värde talaren.
Jag anser nemi., att ett understöd för Norbergs jernväg är i hög grad nyttigt och att således ett bifall till Utsk:s Betänk, i detta afseende af mig bör tillstyrkas.
Det ar visserligen sannt, att i den rigtning, som denna jernväg kommer att gå, de trakter, genom hvilka den kommer att löpa, blifvit af R.
St:r vid denna Riksdag hågkomne med ganska betydliga anslag och låne-understöd; men då man närmare betraktar saken, torde raan finna, att, hvad Norbergs-trakten angår, kunna de förut af Ständerna folden der påbörjade jernvägen beviljade medel icke hafva någon
Den 4 Oktober f. ni. 15 inverkan mer än de, som vid Strömsholms kanal äro beviljade.
Det anslag R.
St:r gifvit till sammanbindning af sjöarne Barken och Wessman, äfvensom det lån, som blifvit beviljadt till en jernväg ifrån Fahlun ända ned till Westmanland, gynna i främsta rummet bergsbruket; men de gynna derföre icke Westmanland, till hvilken provins man således icke, såsom den siste värde talaren uttryckte sig, lemnat anslag utan hejd.
Hvad försl och främst beträffar anslaget för en kommunikations-anstalts utförande mellan sjöarne Barken och Wessman, så ligger denna trakt inom en helt annan bergslag än Norbergs, och sträcker sig ett godt stycke inom Dalarnes gränsor, hvadan således den föreslagna sammanbindningen af ifrågavande sjöar hufvudsakligen afser utvidgandet och befordrandet af den jernhandtering, som i denna ort finnes, samt tillgodogörandet af de der befintliga utmärkta förråder af malmer.
Hvad åter angår det betydliga understöd af 3,840,000
R:dr, som blifvit beviljadt till en jernväg mellan Dalarne och Mälaren eller hafvet, så kommer den nu ifrågavande trakten icke att deraf skörda någon nytta, enär denna bana, vare sig att den drages till Gefle eller Westerås, ändock kommer att blifva flera mil aflägsen från Norbergs-trakten, till följd hvaraf der befintlige malmer icke kunna fortskaffas på densamma.
Frågan är således endast, huruvida man vill underlätta transporten af Norbergs-malmerna till Strömsholms kanal, samt huruvida man derigenom ville göra en utvidgad bergsrörelse i berörde bergslag möjlig, äfvensom huruvida man ville befordra afsättningen af tackjernet derifrån, till bättre pris, än som f. n. kan ske.
Då jag anser, att den kostnad, hvarom nu är fråga, och sorn egentligen utgör 100,000 R:dr, hvilka dock icke äro någon kostnad, enär de blifvit begärda under form af lån, då, säger jag, jag anser detta understöd blifva af stor nytta för bergslagen, en nytta, som mångfaldigt öfverväger den kostnad, som
Staten får vidkännas genom understödets lemnande, så nödgas jag tillstyrka bifall till StatsUtsk:s Utlåt.
Om man gör
Sig den mödan, att se på siffran, finnér man lätt, att utvidgandet af bergsrörelsen i Norbergs bergslag snart nog skall öfverstiga den kostnad, som är i fråga; ty transportkostnaden för forslingen af det förmodligen lill 100,000 SkU upgående tackjern, som från denna bergslag kan afsättas, skall troligen ersätta Staten förlusten af den ränta, som han icke får på sitt utlånade kapital.
Sådana jernvägar, som den ifrågavande, äfvensom den föreslagna föreningen af sjöarne Barken och Wessman, äro, efter min öfvertygelse, af ett så öfvervägande gagn för det allmänna, att, om det äfven vore fråga om en större upoffring, än den här ifrågaställde, jag anser densamma böra tillstyrkas.