Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Disconten således måste fortfara att lika principvidrigt administreras, ser jag icke något skäl uti att uppskrämma opinionen med indragningar å dess foilagsfond, helst jag, enligt hvad här nedan förmäles, icke gillar den nya låneinrättning, eller cassacreditiverna , hvartill de från
Disconten årligen indragande 240,000 r:dr skulle förflyttas. 22:0
Den 5 Maj f. m. tat 22:0 & 2^:0
Det slags nya lånanslalt, sorn Utsi. föreslagit tinder namn af ca ssa-cred i t i v, vågar jag icke tillstyrka.
Anstalten är visserligen till sin princip god och nyttig ; men då min åsigt är, långt ifrån att än vidare utsträcka och inveckla Bankens functioher, att deremot desamma förenkla; då dessutom det slags rörelse, sorn bedrifves med cassacreditiver, egentligen tillhör privatbanker; då, såsom en reservant emot Utskrs betänk, jemväl anmärkt, dessa creditiver snart skulle kunna öfvergå till betydliga stående lån; då missbruk med de å desamma ställda assignationer blefve ganska svåra att förekomma, och Banken genom saknade avisbref städse kiinde hållas i en oviss ställning om sin blifvande sedelmassa och dess förhållande till metalliska fonden; då creditiverna ej kunna vara indragbara efter en eller annan dags eller veckas uppsägning, utan måste ställas på ett helt år, m. m.; då en creditivrätt ända ned till 2000 r;dr skulle sätta Banken ytterligare i beröring med och beroende af tusentals personer; så finner jag, allrahelst vid nuvarande tidpunkt, vådligt att beträda denna nya lånebana. 24:0
I frågan om belåning af adier och publika papper synes föreskriften, att lånebeloppet må inskränkas inora ”hvarje hypotheks verkliga välde,*’ vara något obestämd.
Jag tror, alt Bancostyi'elsen bör hafva latitud att pröfva detta värde, oberoende af sjelfva den å hypolheket tecknade siffran. 25:o Beträffande utlåningen genom Handels disconten, har jag dervid tvenne anmärkningar, den ena, alt Utlåningsstimman icke bör rätta sig efter annat än säkerheten, och den andra, att denna sednare må anses tillfyllest, då en solvent låntagares revers jemte dertill hörande godkändt hypothek af en eller flera andra reverser till satnmanlagdt belopp af lånesllmman presenteras.
Att fordra hypothekcr för dubbla lånesumman synes mig både obilligt oell onödigt samt icke föranledande till annat än fingerade transactioiler, af hvilka någon verklig säkerhet ej torde vara att i längden påräkna. 26:0
Med förutsättning deraf, alt
Banken hädanefter får behålla sin vinst, vill jag ej motsätta mig Riksg.Contrs creditivrätt å Banken, hvilken verkligen torde Vara oundviklig och som, på sätt Utsk. upplyst, ej heller är förenad med något slags äfventyr.
Lika med en reservant, Hr Nordenanckar, anser jag likväl det vilkor böra härvid fästas, att, om någon lånindragning möjligtvis skulle komma i fråga, en sådan indragning i första rummet borde drabba detta creditiv, enär Riksg.Cont. lättare, än den enskilde, vore i tillfälle att medelst upplåning skaffa sig penningar. 27:0
Vid denna punkt, om en fond af 19g,000 r.*dr för silfverköp, har jag intet att erinra, om icke, att Bancosty 6 H. ,6 (23 Ben 5 Maj f. m. reisen icke må anse för en bank-ndministrations största arcanum att fylla bankens hvalf med silfver, utan i detta sorn andra fall rådfråga näringarnas behof af rörelsemedef.
Den financeplan, som Hr Lefren uppfört pä de från Riksg.Cont årligen ingående ränlnnedel å Bankens grundfond, 88,000 r:dr b:co, och hvilken åsyftar att för denna summa inköpa utländska statspapper m. m., tror jag, för min del, bäst vara att tillsvidare lemna å sido.
I den oroJiga tid, hvari vi lefva, hafva utländska fondpapper, äfven för personer inom vårt land, mången gång visat sig föga lucrativa. 28:0
Enligt hvad ofvan vid 22 punkten blifvit yttradt, afstyrker jag indragningen från Bancodiscontfonden af de i frågavar.
240,000 rrdr årligen, äfvensom inrättningen af s. k. cassacreditiver.
Om det förra skulle bifallas, tror jag de indragna medlen lämpligast kunna öka creditivet för handels- och näringsdisconten.
29 punkten till styrkes, och öfverensstämmer jemväl med hvad jag i min första motion i detta ämne yrkat.
Mot 3o, 3i och 32 punkterna finner jag intet att anmärka.
För att BancoUlsk. må taga dessa anmärkningar under öfvervägande, anhåller jag om återremiss å betänk.; förklarande dervid högtidligen, att jag, utan förkärlek till egna ide'er, endast önskar och hoppas, att R.
St. måtte, genom endrägt i beslut, bereda en af hvarje upplyst ordningens och fosterlandets vän så högt påkallad verkställighet af silfver ut vexlingslagen.
Rörande följande punkter uppstod discussion: BancoUtsk:s yttrande, rörrde Hrr v. Vi ekens och W i n b e r g s förslag.
Vid sådana punkter som den nu upplästa, der Utsk. tillkännagifvit en bestämd opinion och ingen af R. o. Ad. gör anmärkning vid det beslut, Utsk. fattat, synes det mig öfverflödigt att återremittera frågan, och betänk, deremot böra bifallas.
Sådana punkter äro först den, som angår Herrarna v. Vickens och Winbergs förslag, samt sedermera Hr Langenbergs motion.
Jag hemställer derföre, om icke, när inga anmärkningar göras, Utskts hemställan må anses bifallen och således icke böra återremitteras.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att propos. icke nu kunde göras hvarken till bifall eller återremiss af någon särskild punkt.
BancoUtsk:s yttrande, rör:de framställda förslag, ang:de belåning af dels spannmål, dels socker, caffd, m. fl. nederlags varor.
Då BaneoUtsk. afstyrker belåning på spannmål, ett öde, som min Den i Maj f. m. motion i dettu ämne fick under förra riksdagen vidkännas, så vågar jag likväl, vid deri nu förmodade återremissen af B:coUtsk:s betänk., fästa Utsk:s äfvensom R.
St:s uppmärksamhet på den svåra belägenhet, hvaruti landtmannen och synnerligen spannmålsproducenten är försatt, dä kronoutskylder och alla jordbruket vidhäftade onera måste utgå jemte tjenstefolks löner och räntor för den i allmänhet skuldsatte jordägaren, m. m., men deremot all afsättning af spannmål till den grad upphört, att den näppeligen kan till contant mot de mest nedsatta pris föryttras.
De flesta landtmannavaror äro lika osäljbara, och det är endast de, som localen gynnar genom närboende till de större städerna, som kunna undantagas.
Mindre är det varans öfverflöd, än den i landsorterna till brydsam höjd inträffade penningebristen, sorn sådant vållar; och jag äger sjelf erfarenhet, att på auetioner, med 3 månaders betalningstid, tunnan råg betalats med 5 å 6 r:dr R:gs mera, an hvarför den kunnat köpas contant, hvilket måtte bevisa en till hög grad hunnen penningebrist.
Landtmannen och jordägaren äro de enda, som förgäfves hoppats afseende på deras verkliga behof örn hjelp.
Alla andra näringar äga kraftiga förespråkare, såsom bergshandteringen, manufacturer och fabriker.
Deras interessen hafva ej blifvit förbisedda, och om någon vågar påkalla en deltagande blick åt jordbruksnäringen, har likväl slutliga resultatet blifvit, att den må reda och hjelpa sig sjelf så godt den kan.
Jag erkänner på en gång min, kanske individuella, obetydenhet och tillika, att större skicklighet än min fordrats i framställningen; men varm vän af det yrke, som förr ansetts för modernäringen, och i den betryckta jordbrukarens namn — en belägenhet, som jag i lika egenskap delar — vågar jag nu vid denna frågas behandling vördnadsfullt anhålla, synnerligen då det är med visshet att anse, och som dagliga erfarenheten i land-orterna redan besannar, att penningeförlägenheten med hvarje stund blir mera förtviflad, att, om ej andra medel finnes att tillgå, af den för Bancodiscontens rörelse anslagna summan, mot nedsatt ränta likasom för andra gynnade näringar, ett lämpligt belopp måtte afsättas till belåning af torr spannmål mot f af årets markegårigspris, lånen ställda på år med vederhäftig borgen och under uppsigt, att spannmålen till uppgifna beloppet finnes på uppgifvit ställe under låntagarens vård, det må vara i stad eller ålandet, och hvarigenom ej Staten vidkännes någon utgift för spannmålens skötsel under magasineringen; hvaremot det ålåge den spannmålen belånande att genast efter försäljningen, om den också inom året inträffade, uti ränteriet i det län, der spannmålen finnes, falla beloppet erlägga.
Någon förlust för Staten kunde så mycket mindre uppstå, som den ägde icke allenast säkerheten i den uppgifna och belånade spannmålen, utan synnerligast i den borgen, som naturligtvis skulle pröfvas och godkännas, ej allenast att spannmålen skulle såsom pant vår - 124 Den 5 Maj f. m. das och tillhandahållas, ulan äfven såsom för proprie skuld Jånesumman å förfallodag såsom disconllån betalas; i öfrigt på sätt ofvan är anfördt.
Gr, von Rosen, Axel:
BnncoUtsk, har, vid helland-» lingen af min motion rörande belåning af vissa nederlagsvaror af Amerikanska och Westindiska producter, ställt denna motion i samma kategori med 2tne andia, som i BorgareSt. blifvit väckta, den ena af Hr Sanlesson, åsyftande belåning af spannmål, och den andra af Hr Wijk om belåning af alla pä nederlag liggande Nordamerikanska och Weslindiska producter utan undantag.
Följden deraf har blifvit, alt TJtsk, afstyrkt min motion i sälskap tned begge de andra, och det på den grund, att så beskaffade varor vore ej allenast lill priset i betydlig mån föränderliga, utan äfven lätt underkastade försämring.
Båda dessa omständigheter har jag i min motion till nederlagshandelns befordrande sökt undvika, då jag deri endast upptagit sex artiklar, som ej äro underkastade de vådor, hvilka skulle vara förenade nied belåningens utsträckande till de varor, som de 2:ne andra motionerna omnämnt.
Spannmålen kan väl icke, i fall den är ritorr, på 6 månader förskämmas; men erfarenheten har visat, att den under denna tid kan variera ioo proc. i pris.
Äfven så vådlig är Hr Wijks motion om oinskränkt belåning af alla Amerikanska och Westindiska producter, emedan flera af dem kunna genom magasinering, ulan någons förvållande, betydligen förlora i värde, särdeles om magasinet är fuktigt, hvarförutan t. ex. varuartikeln indigo är så svår alt bedöma till värdet, att misstag lätt kunna ske; äfvensom hudar, ela de vid inläggandet innehålla eller sedan i magasinet taga minsta fukt, äro af ringa värde, och vidare all sort tran (en stor impörtarlikel från Förenta Staterna) kan svårligen aktas för läckning.
Deremot äro de af mig föreslagna varor icke underkastade sådana vådor.
Sparbanken i Götheborg har alltid lemnat lån på dem och aldrig gjort någon förlust.
Lika lätt som det är att controllera de af mig upptagna varornas olika beskaffenhet eller värde, lika gifvet torde det vara, att dessa coloninlvaror icke under 6 månaders tid kunna betydligt falla i pris.
Såsom ett tredje skäl har Utsk., emedan det trott, att Banken borde erbjuda enahanda förmåner åt Rikets särskilda orter, framställt, att
Banken ej kunde blifva j tillfälle att tillse, det de för belåningen nödiga coqtroller med erforderlig noggrannhet verkställdes.
Deruti skulle jag fullkomligen instämma med Utsk., om jag ansåg nödigt att Jemna en sådan förmån åt andra städer än Stockholm och Götheborg, hvilka nästan ensamma hafva all. nederlagshandel i Sverige med Amerikanska och Westindiska producter; men jag tror, att andra än dessa städer ickt^härvid kunna komma i fråga, om icke möjligen Gefle.
Det är Götheborg, som i första rum» Den 5 Maj f. ra. niet bör bomma i åtnjutande af ifrågavar. förmån.
På dessa skäl anhåller jag om återremiss af detta betänk., samt att illina nu gjorda anmärkningar dervid må åtfölja.
Vid sednnste riksdag var jng enbland de ledamöter i BancoUtsk., som med största nit bestridde ali belåning genom Banken af varor, deribland äfven den af spannmål.
De skäl, som då förmådde mig att anse en sådan belåning vara mindre lämplig för en offentlig bankanstalt, hvars styrelse icke äger eget interesse i rörelsens mer eller mindre förmånliga resultater och vanligen saknar den speciella kännedom af flera slag, sorn vid en varubelåning erfordras; dessa skäl fortfara väl ännu; men å andra sidan kan jag icke neka, att omständigheter sedan tillkommit af den vigt, att jag erkänner dem i vissa fäll fordra modilication i hvad jag förut yrkat.
Egentlig varubelåning fortfar jag att afstyrka, ehuru gerna jag skulle se en ny transitoväg öppnas genom Götha canal och äfven hoppas, alt den i sinom tid tillkommer; men att påskynda detta resultat genom att försträcka capitaler för de nedrrlagsvaror, som skulle bilda denna rörelse, dertill skulle alla Bankens fonder föga förslå.
Det måste således lemnäs åt tiden och sakförhållandena.
Likaledes afstyrker jag spannmålsbelåning i allmänhet.
Men en ort finnes, den alla närvarande förhållanden bilda till en nederlagsplats för Sveriges spannmålshandel, och der vigten af upprättandet af en sådan utaf sednare årens händelser visats vara hufvudsakligaste medlet att upphjelpa våra mest vanvårdade provinser.
Denna ort är Götheborg, hvars för spanmnålsnederlag fördelaktiga läge har företräde för de flesta ställen i Europa.
Man vet, att förnämsta afsättningsorten för åtminstone Norra Europas öfverflödiga spannmål är England.
Prisen på utländsk spannmål omvexla i detta land högst betydligt, ett förhållande, som troligen kommer att fortfara så länge som närvarande tull-lagar, hvilkas bestånd skyddas af för mägtiga interessen, för att så snart kunna förändras.
När t. ex. en dålig skörds resultaler äro kända, stiga prisen, och i samma grad sjunker införseltullen, då sålunda utländska spannmålen lätt täflar med den inländska.
De, som då komma först, göra en god marknad.
Men som just denna goda marknad föranleder stora importer, måste derigenom prisen åter nedgå, då tullen åter stiger, hvaraf följden blir, att de som komma sist (och i hemorten betalt dyrast) göra dåliga affärer.
Jag har sjelf varit vittne till erfarenhetens bekräftelse af detta naturliga förhållande.
Jag vistades nemligen i ett land, som är Preussen, rikt på spannmål, under ett år, då dess pris hade sjunkit så lågt, att man knappast visste, hvart man skulle göra af den.
Då inträffade missväxt i England, och de, som örn hösten ditskickade spannmål från Stettin, samlade rikedomar; hvaremot de, som först om våren dilskic - Den 5 Maj f, m. kade sin spannmål, spelade bankrutt.
För en sådan utskeppning ligger ingen plats så väl till som Götheborg, hvarifrån man kan hinna till England långt förrän från Östersjöprovinserna; och Westergöthlands slätter äro just skapade att frambringa de sädesslag, sorn England behöfver; men de färdiga nederlagen fattas med allt, hvad dertill hörer.
Jag anser mig derföre, äfven om det måste ske i skenbar strid mot de principer, jag förut försvarat och ännu erkänner, äfven örn det måste ske med våda af någon förlust, såsom högst vigtigt tillstyrka, att det allmänna ej må undandraga sig ett biträde för bildande af en sp.innmåls-nederlagshandel i Götheborg.
Det bästa vore visserligen, om ändamålet kunde vinnas genom privat inrättning; men då uti Götheborg icke finnas enskilda fonder för ett så stort företag, enligt hvad de mest nitiska handlande derstädes förklarat, så skulle jag tro, att, i motsats med en annani allmänhet icke oriktig grundsats, som Utsk. i nästa punkt framställer, det vore bäst, att Banken genom deltagande befrämjade upprättandet af privat-bolag i Götheborg eller en lånediscont, som äfven belånade spannmål.
Om också della icke vore möjligt, vill jag undantagsvis tillstyrka, att Banken mätte genom dess handelsdiscont belåna ritorr spannmål, dock med vilkor, alt, utom andra nödiga controller, några af Götheborgs för denna sali mest nitiska och deri mest insigtsfull handlande, i allt hvad med denna belåning hade gemenskap, finge säte och stämma i directionen.
Jag får hembära min tacksamhetsgärd till den siste talaren för de åsigter, han yttrat om nvIt tan af en stor spannmålshandel i Götheborg.
Jag fruktar likväl, att det nu vore för tidigt och skulle medföra risk för Banken att antaga Hr Rosenblads förslag, emedan beklagligtvis ännu icke i Götheborg finnas sådana magasiner, der säden med säkerhet kan förvaras.
För all afhjelpa detta har man nyligen uppgjort en plan, som nu ingår till K. M.
Denna plan omfattar såväl befordrandat af segelfarten emellan Wenern och hafvet, som inrättandet af spannmålsmagasiner.
Jag hoppas, att, om denna plan blir antagen och framställd för R.
St., dessa skola finna ändamålsenligt att understödja den; men jag tror icke, att den kan komma i verkställighet inom loppet af detta år.
Hvad jag hufvudsak ligast åsyftat med mitt förslag om belåning af Amerikanska och Westindiska nederlagsvaror har varit, att de fartyg, som skola utskeppa jern, ej må nödgas hitkomma barlastade, utan upplägga varor på nederlag till vinst för landet, hvilket nu icke kan ske, då capitaler sakrias och handelsdisconten icke får låna på varor; hvarföre jag också tror, att denna discont sedan sista riksdagen till ganska ringa del befordrat handeln.
Jag har kanske redan tröttat R. o. Adis tålamod; men jag kommer tillbaka på den frågan, hvilket Den 5 Maj f. in. 1*7 sorn är säkrare att låna på namn eller på varor, som ej kunna förskärarnas och ej heller variera i pris.
Jag skulle tro, att en sådan pant är säkrare, än hvilka namn som helst.
Det är denna synpunkt, hvarifrån jag utgått; och jag anhåller, att sedan, såsom jag hoppas, R. o. Ad. återremitterat betänk., min motion må blifva enskildt behandlad och icke i sammanhang med Hrr Santessons och Wijks.
Allt för gerna skulle jag förena mig med den talare, som önskar discontering för spannmål, äfvensom med den motionär, som föreslagit belåning af vissa utländska varor; men jag ser ej möjligheten deraf, då man betraktar det lumpna dapital af 10 å ii millioner i silfver, hvarmed all vår rörelse skall bestridas och alla våra näringar skola förläggas.
Att af detta capital vänta sig äfven denna förmån betviflar jag högeligen.
Jag skulle tro, att om principen antoges, skulle sådant tillintetgöra deras lånerält, för hvilka denna lunediscont äfvenväl är öppnad, nemi. jern- och sågverksägare (jordbrukaren får icke låna der); och om det skulle bero på directionens val att låna till sådana, sorn handla med Svenska varor, och sådana, som importera utländska, så är jag öfvertygad, att de, sorn importera, skulle vinna företräde, emedan dessa, som hafva varorna i sin hand, äro säkrare låntagare.
Jag kan således ej tillstyrka, hvad denne talare föreslagit, utan får deremot förena mig med Utsk.; och jag skulle icke upptagit tiden med hvad jag nu anfört, om jag icke ansett skyldigheten fordra, att man yttrar sin opinion i ämnet, emedan raan eljest kunde tio, att R. o. Ad:s samtliga ledamöter hyste samma tanka som den siste värde talaren.
Ilr Lefre'n: I anledning af den fråga, som nu är före, får jag fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att Utsk. i liela detta betänk, utgått från den grundsats, att man borde påkalla associationsandan för de företag, man önskar till beredande af landets stigande välmåga, och att Ranken borde uppträda endast såsom biträde för dessa associationer, i stället för att man hittills vanligen påräknat
Banken såsom första grunden för dylika företag.
Det är deruti, somen stor förvillelse ligger.
Banken kan icke räcka till att likasom vara förlagsman för alla industriella företag i landet, utan det är folket, som måste associera sig för dess egna företag, och Banken bör endast lemna sitt biträde för att förse dessa associationer med tillfälliga biträden.
Jag har velat anföra blott detta för att tjena till någon vägledning för de Hrr, som synas tro, alt det beror på Banken att gå till Tumba, för alt anskaffa hela det rörelsecapital, man anser be höflig t.
Det är från denna förvillelse, som man bör önska, att R.
St. må öfvergå till sannare åsigter om landets behof i afseende på näringarna och jordbruket.
Hvad åter beträffar de varor, som här blifvit ifrågasatta, torde äfven någon skillnad böra Den 5 Maj f. m. göras emellan import- och export-varor.
Banken måste, såsom Bank betraktad, bibehållas vid sina rättigheter, såvida den skall kunna fullgöra sina skyldigheter; och då niåste man äfven göra afseende på hvad Banken såsom bank bör iakttaga, för att icke motverka sitt bestånd.
Banken såsom bank motverkar sitt bestånd, om den utsträcker sig till belåning af importerade varor, emedan den då bereder vexelbrist.
Den befordrar deremot mera sitt ändamål, om den belånar varor, som äro föremål för export, emedan den då bidrager alt bibehålla deras pris och sålunda befordra större tillgång af vexlar på utrikes orter.
Jag har framställt denna sak blott i sin allmännelighet och icke för någon speciel tillämpning.
Hvad åter det nu ifrågavar. ämnet beträffar, ville jag nämna, att man bör söka Bankens biträde endast såsom' understöd för associationerna och upphöra att vända sig lill Tumba; ty der ligger ej annan rikedom än medel, hvarigenom representativer för mynt kunna anskaffas, som derföre ej blifva mynt, om man ej lägger en grund för dem, så att de kunna göra tjenst som mynt.
Det är förvillelsen i begreppet derom, som gjort, att landet stått tillbaka, och all den inre kraft, som finnes i vårt land, har varit erforderlig för att, i trots af våra felaktiga financeåtgärder, bibehålla oss åtminstone på en stationär ståndpunkt och jemväl göra en och annan förbättring.
Svårigheten är uppkommen genom R.
St:s banco-författningar i sednare tider, som aldrig gjort skillnad emellan det verkliga rorelsecapitalet och det. skenbara, som aldrig haft annan verkan, än att gnaga på den verkliga rikedomen, istället för att föröka den.
Jag hade ämnat afhålla mig från yttrande öfver detta betänk, i alla de fall, då jag hört meningar yttras, som jag gillar; men jag har dock begärt ordet vid detta tillfälle för alt få förena mig med Hr Lefre'n.
Äfven jag tror, att det vore ganska nyttigt, om effecter kunde få belånas; men icke i Statsbanken.
Min önskan är, att BancoUtskts betänk., dådet återkommer, må vara sådant, att bredvid Statsbanken må uppstå sådana inrättningar, som äro grundade på ett val ordnadt enskildt creditsystem.
I Skåne har redan försök till en privatbanks inrättande blifvit gjordt, hufvudsakligen på den grund, att den association, som bildades för detta företag, hoppades, att deli tidpunkt snart skulle vara inne, då silfverutvexlingen skulle ske, Om man icke förlitat sig derpå, hade måhända denna bank ännu icke funnits.
I denna banks octroj finnes redan en sådan rätt, som tvenne värda ledamöter här yrkat, nemi. belåningsrätt på varor.
Genom den ovana man baft dervid, har denna belåningsrätt icke blifvit begagnad, och jag tror, att den icke kan begagnas, såvida icke dervid fästes det Den 5 Maj f. m. 129 det vilkor, alt varorna mäste förut vara assecurerade; ty eljest är säkerheten ej tillräcklig.
Men äfven med denna försigtighet är det, enligt min öfvertygelse, bäst att åt privat-associalioner lemna dessa bestyr; och lika med den talare, som sist yttrat sig, är jag öfverlygad, att Statsbnnken, sedan, såsom jag hoppas, vi äro ifrån de tider, då man kunde ge ut falskt mynt, ej skall kunna ingå i en så vidsträckt lånerörelse, som här är i fråga.
Deremot skulle jag med glädje höra, om några anmärkningar blefve gjorda, i följd hvaraf Banken komme i tillfälle all kraftigare biträda de associationer, som kunna åtaga sig en sådan lånerörelse.
I anledning af hvad de tvenne sista värda talarne yttrat får jag erinra R. o. Ad., att jag icke gått så långt i arean af min framställning, som de talare, hvilkas yttranden jag går att besvara.
Jag har ej nekat riktigheten af principen att genom biträde till privata associationer befordra industrien; men jag har ej kunnat gå ifrån, att hvad jag föreslagit vore nyttigt, isynnerhet för Götheborg, och jemväl skulle erbjuda större säkerhet, än att, enligt Utsk:s förslag, bevilja lån från Handelsdisconten emot namnförbindelser, hvilka jag anser högst osäkra, hvilket framtiden torde komma att visa; äfvensom jag tror, att sådana lån skola blifva mindre gagnande.
Jag är öfvertygad, att ehuru inskränkta medel till belåningen af ifrågavar. varor skulle kunna användas, skulle likväl, i följd deraf, io å 12 skeppslaster mera infinna sig i Götheborg med nederlagsvaror, hvilket ej är så obetydligt, isynnerhet när man räknar den deraf följande ökade jernskeppningen af circa 3o,ooo sk&.
Jag har ej talat om importvaror, utan om nederlagsvaror; och importen blifver i alla fall hvarken större eller mindre, ty den reglerar sig sjelf efter consumtionens behof.
Jag har ej kunnat frångå den tanke, att Bankens säkerhet vore större; ty då, såsom jag föreslagit, varorna borde vara brandförsäkrade uti godkändt Engelskt