Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
”Utan skola dej seddon så Väl den j som saken angår, som de ”sjelfva egt tillfälle till Protocollet andra, Jga} hvad de nödigt aktatj jemte honom3 ”när beslut skall fattas, jrån Riddarhuset ”taga afträde.”
De skola således taga afträde, när beslutet skall fattas.
Men när inträder detta ögonblick?
Jo, när LandtMarskalken inhemtat Ståndets tanka, om det anser öfverläggningen fulländad.
När nu Ridderskapet och Adeln täcktes erindra sig, att hela formfrågan uppstod efter bemäldte tidpunkt, så följer deraf, att skyl - D $ n 30 J u 1 i i. >!) démännen ifrån delta ögonblick icke ens bordt få vara inne i rummet, än mindre deltaga i discussionen, och aldraminst i voteringen.
Då jag äfven år cn ibland dem, hvilka icke böra sakna kännedom om Rältegångsärenders behandling, anser jag mig ega begrepp om skillnaden mellan sak och form, och det var just derföre jag vågade fästa uppmärksamheten på det oformliga af den proposition, som innehöll sak, då Conlrapropositionen angick endast form.
I anledning af den förklaring jag gifVit åt 38 , alt det vore ett vilkor för det deri stadgade ansvars tillämplighet, att voteringens utgång kunnat bero af de orätt rostandes antal, har man anmärkt, att det icke vöre nog att kunna läsa Svenska, utan att man afven skulle kunna skrifva det, och en annan Ledamot har förvånat sig öfver, att en sådan tolkning kunnat ega rum.
Med tillfredsställelsen af att någorlunda kunna läsa Svenska, förenar jag hoppet aft kunna skrifva detta Språk .försvarligen, men det Oaktadt kan jag icke antaga Herr Hjertås tolkning af 38 §.
Det måste icke kunna förnekas , att ordet aph här är ett samrnanbindningsörd, ty om meningen varit annan än alt vilkoret om de olagligt tillkomna ä4 H. a* 20 Den 20 Ju 1 i i. röstarnes inflytande pä voteringen, skulle hafva afseende
,så väl å föreskriften om förlust af Riksdagsmannarätt, som å stadgandet om voteringens ogiltighet, så hade det väl bordt finnas en punkt efter orden "för den Riksdagen förlustige.”
Hvad åter angå den invändning, alt meningen af meranämnde §. icke kan vara sådan, som jag antydt, enär det vore orimligt att ansvaret för en förseelse skulle vara beroende af den verkan, som förseelsen medfört, och icke af dess moraliska halt, så medgifver jag riktigheten af denna grundsats; men jag får dervid anmärka, att denna orimlighet finnes i vår allmänna Lag, och kan således lika väl finnas i RiddarhusOrdningen.
Dessutom förundrar det mig, att denna grundsats nu göres gällande af den värde Ledamot, som, om jag icke allt för mycket misstager mig, bestred den, då fråga var om ansvar för försummelse vid svedjande, hvarigenom skogseld uppkommer ä den svedjandes eget område.
.. i * I öfrigt medgifver jag gerna, att 107 §.
RegeringsFormen icke bör tillämpas för serskildta fall; men jag kan icke sträcka min åsigt i detta fall så långt, att om ett StalsRåd möjligen åsidosatt sin pligt i ett afseende, och ett annat StatsRåd felat i ett annat fall, dessa fe] böra semmanbindas för att få begge StatsRåden till ansvar skyl - Den 20 Julii. 21 dige.
Efter ett sådant mål är det likväl man synes hafva sträfvat.
Att gifva full rätt åt hvarje lagbud, är en skyldighet för alla Medborgare.
Detta skall äfven jag i fullt mått iakttaga.
Den skiljaktighet i åsigter, som uti närvarande fråga eger rum, härrörer från sammanblandning mellan sak och form.
För mig är det klart, att, ehvad man anser principfrågan angå form eller hufvudsak, leder den dock till ett mål.
Således kan jag ej med min röst biträda annan mening, än att felaktighet vid voteringen blifvit begången, meni fråga om påföljden skall jag ej gå den väg Grefve Posse anvisat, eller besvara Herr Cederschjölds hemställan.
Jag har säkrare grunder att följa.
Man har talat om straff.
Detta förutsätter uppsåt att fela.
Nå väl, kan man väl säga, att här något uppsåtligt fel blifvit begångit?
Dertill måste man sluta efter den directa eller indirecta inverkan den öfverklagade åtgärden haft på saken.
Det sednare, men ej det förra, har här egt rum.
Man behöfver, må hända, en längre rutin som Domare, än Grefve Posse och Herr Crusenstolpe haft, för att i ögonblicket finna denna skillnad, men af båda bör man förmoda, alt de vid närmare eftersinnande godkänna Lagprincipen.
Af de Riddarhusets Ledamöter, som icke äro jurister, har man ingen rätt att fordra, det de skulle, oupplyste om Lag - 22 Den 20 J u I i I, principens fordran, inse den indirecta verkan på hufvudfrågan, sorn voteringen i formfrågan medförde; och då vi nu erfara, att Grefve Posse, som varit HofRättsLedatnot, och Herr Crusenstolpe, som är det, äro sins emellan skiljaktige i frågan om voteringens laglighet, så synes mig delta förhållande tillräckligt bevisa ofoget uti alt lägga de Skyldeman något till last, som, utan att ana någon olaglighet, trott sig kunna votera i form frågan.
Att domina dem till ansvar derför; och att tillämpa till dem bestraffningen af Representationsrättighetens förlust för denna Riksdag; det vore att begå ett vida större fel än de begått; ty det vore att begå en orättvisa, hvartill ingen Lag berättigar oss.
En värd Ledamot har, till försvar för voteringen, åberopat, att Herr LandtMarskalken skall hafva gifvit tillåtelse dertill.
Detta är likväl icke tillräckligt, för att förklara förhållandet.
Äfven om vi icke fått Herr Crusenstolpes lof, att nyttja sunda förnuftet, måste det val ändock få hjelpa oss till en skyldig urskiljning i våra beslut.
Jag begär att få veta, huru mångå jäfvige Skyldemän röstat vid sista voteringen, på det alt deras röster må afräknas; och om derefter pluralileten likafullt är afgörande till samma beslut, så begär jag, att discussionen om voteringen må upphöra, men i annat fall, att ny votering må anställas.
Den 20 J u 1 i i. 23 Friherre Cederström, Jacob: Jag är J 3 n g t ifrån att dela den öfvertygelse, alt den eller de, sorn deltaga i någon votering, hvilken 38 §.
Riksdagsordningen förbjuder, skulle kunna undandraga sig den påföljd, samma §. derföre bestämmer, i händelse beslutet icke berodt af deras röster; och en sådan slutsats må icke kunna hämtas af det åberopade ordet och, hvilket sammanbinder påföljden för individen med bestämmelsen af voteringens möjliga ogiltighet, men den votering, som i sisla Plenum inträffade, angick icke sådan fråga, derom 38 §.
RiddarhusOrdningen handlar.
Vid berörde votering var endast och allenast fråga om form och ingalunda om personer; ty den bestämde endast, huruvida DechargeBetänknndet skulle punktvis eller helt och hållit till afgörande företagas.
Som jag likväl anade, att inom Ståndet skulle finnas Ledamöter, de der icke kunde skilja form ifrån sak, begärde jag hos Herr LandtMarskalken, att få yttra mig häröfver, innan voteringen börjades, i händelse lian ansåg, att fråga derom lagligen kunde uppstå; men då Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken icke fann sådant kunna ega rum, afstod jag från att yttra mig före voteringen.
Jag anser nu obeliöfligt, att ytterligare motivera, det voteringen angick en formfråga, helst sedan det alternatif bifallits, som bestämde, att nyssnämnde Betänkande skulle punktevis före - De u 20 J u ] i i. tagas, hvarigenom återremiss af hvarje punkt serskillt samt således slutligen af dem alla kan ega rum, i händelse Ståndet pröfvar sådant nödigt.
Herr Cederschjöld har behagat uppläsa en del af 38 §.
RiddarhusOrdningen och derifrån dragit slutsatser; den bör dock för sådant ändamål läsas fullständigt; den lyder: ”Uti alla sådane mål, "”sorn personligen röra en eller annan afRid"derskapets och Adelns Ledamöter, böra den”sammes, närmaste Skyldeman, till och ”med Syskonebarn, ingen stämma ega, utan ”skola de, sedan så väl deiij som saken *’angdrj som de sjelfve, egt tillfälle till ”Protocollet andraga, hvad de nödigt ak”tat, jemte honom, när beslut skall fattas, ”från Riddarhuset taga afträde.
Skulle nå”gon eller någre, som på ofvanberörde sätt "befinnas slägt vara, uti sådan fråga hafva ”voterat, vare han eller de Riksdagsmannarätt för den Riksdagen förlustige, och ”voteringen ogiltig, i fall i nästa Plenum ”styrkes, att voteringen kunnat bero af ”hans eller deras röster.” Nu behagade Ridderskapet och Adeln häraf finna, att för tillämpningen af denna §. fordras, det målet ovilkorligen skall personligen röra någon af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, dervid denne egt tillfälle till Protocollet andraga hvad han nödigt aktatf och således kunna dennes skyldemän, i ofvannämnde slägtskapsled, endast i sådane fall deras rösträttighet betagas.
Jag slutar med Den 3.0 Julli. 35 att förklara, det jag villigt underkastar mig livad Ridderskapet och Adeln, med an-, ledning af den väckta frågan, laglikmätig beslutas, men protesterar emot hvarje egenmäktig lagtydning för tillfället, och är öfvertygad, att någon jä fuktighet vid detta tillfälle hvarken egt eller kunnat ega rum.
Mig synes saken fullkomligen utredd, då icke ens de Jurister, som yttrat sig deri, mägtat bestrida, att formfrågan äfven rörde personligheten; och det torde följaktligen vara utom allt tvifvel, att en oriktig votering ägt rum.
Hvad Friherre Boije och Grefve Posse nämnt om ordställningen i 38 §. af RiddarhusOrdningen, hade man sannerligen icke bort vänta af så utmärkt goda stylister, som desse Herrar hafva namn för att vara.
Det framför ordet och befintelige komma måste just bevisa motsatsen af hvad Grefve Posse åsyftat.
Ordet vare skulle eljest nyttjas i båda meningarne.
Jag är skyldig hembära Grefve Posse tacksägelse, för det han fästat uppmärksamhet på min del i felaktigheten af den framstäldä proposiLionen.
Jag är skyldig emottaga bestraffning för hvad jag kan hafva felat, men det torde dock medgifvas, att det ej är jag, som i egenskap af enskild StåndsLedämot kan framställa, eller vägra, proposition.
I afseen - Den 20 Julli. de på hvad Grefve Posse decrelerat der* om, att den ej kan läsa Svenska, som icke förstår 38 §.
RiddarhusOrdningen, såsom den ädle Grefven, måste jag bekänna, att jag då är ibland deras antal, som icke kan läsa eller begripa Modersmålet.
Jag hoppas dock, att hädanefter såsom hitintills kunna göra mig något fattlig på detta språk.
Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelkej
Det är svårt att yttra sig i förevarande ämne, utan att förut hafva anmärkt, huru önskansvärt det varit, att någon anledning dertill aldrig blifvit gifven.
Men då skickelsen nu annorlunda bestämt, och den vigtigaste, den ömtåligaste af Riksdagsmannarättigheter, den nemligen, att med sin röst directe medverka till besluten, dymedelst kommit att sättas i fråga, torde det vara högst angeläget att tillse, det Lagen här icke varder tillämpad utan ordaförståndets nogaste iakttagande, Ofta åberopade 38 §, af RiddarbusOrdningen omnämner endast, huru Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter äga att förhålla sig i frågor, som personligen röra någon, i hänseende till hvilken de befinna sig inom ett visst utsatt skyldskapsled.
Talare, onekligen väl bevandrade i våra Lagars tolkning, hafva funnit detta stadgande i full adeqvation med hvad Allmänna Lagen i jäfsfrågor föreskrifver.
Den ao Julii. biträda denna mening, eller i en fråga, som rörer StåndsLedainöters heligaste rätt, tillåta mig någon afvikelse från bokstafven af det serskildta lagbudet, Då RiddarhusOrdningen i detta fall bestämt bjuder, kan jag ej inse att man har att göra med annat jäfsförhållande, än det RiddarhusOrdningen uttryckligen upptager.
Domaren tillämpar de i allmänna Lagen stadgade jäfsprinciper uti alla frågor, äfven i dem, som blott angå form; och han gör rätt.
För att äfven å vår sida rätt göra, tillämpa vi de grunder vår enskildta
Lag föreskrifver, enligt hvilka jäf ej inträder förr än i direct personliga förhållanden; och jag tror fullt och fast, att vår tydning ej bör, ej kan, sträcka sig derutöfver, Yill man åter från dessa allmänna betraktelser öfvergå till det speciella af närvarande ämne, torde man först böra fästa sig vid hvad här blifvit yttradt, att frågan, ehuru en blott formfråga, dock varit af egenskap att kraftigt inverka på hufvudsaken.
Jag medgifver visserligen, att i många fall en formfrågas behandling kan bestämma ärendets utgång, men jag är tillika öfvertygad, att i denna serskildta casus, sådant ingalunda var att befara.
Meningarna, rörande hvilka votering sistlidne Lördag anstäldes, voro föga betydligen skiljaktiga; man tycktes fast häldre sträfva till samma mål, några på en längre, andra på enkor - 9-8 D e o 20 J u 1 i i. lare väg.
Resultatet af det Nej, som vänn, bl ef att Betänkandet skall punktevis föredragas.
Om Ja åter vunnit, hade Betänkandet först bort i sin helhet återremitteras, hvarefter det, tillbakakommit, likaledes skolat punktevis företagas.
Jag vågar nu hemställa, huruvida någon finnes, som verkeligen påräknat eller ens hoppats, att Betänkandet i sednare händelsen skulle hafva återkommit i annat skick än det från början var?
Altsammans inskränker sig således de facto till bestämmandet, om ConstitutionsUtskottets Utlåtande skulle afgöras några dagar förr eller sednare.
Jag vet väl att gissningar, om än troliga, icke böra såsom fullgiltiga skäl åberopas.
Mina torde dock få åtfölja dylika, af flere andra Talare framstälda, alla af samma problematiska egenskap, men törhända ej alla af samma sannolikhet understödda.
Fråga har sluteligen blifvit väckt om ansvarspåföljd för dem, som förmenas hafva oriktigt deltagit i den klandrade voleringen; och denna fråga har tyckts urarta till en grammatikalisk strid.
Å ena sidan liar man yrkat, att det mot slutet af 38 §. förekommande ordet och, skulle i tvenne serskildta meningar fördela stadgandet om voteringens bestånd, samt föreskriften om ansvarighet för dem, som deruti obehörigen deltagit.
A andra sidan har deremot blifvit anfördt, att ordet och vore ett sam - Den 20 Juli i. manbindningsteckeii, söm bevisade, alt enahanda vilkor erfordrades, både för ansvar.spåföljdens tillämpning, och för omröstningens ogiltighet.
Till ådagaläggande af de olika meningarna, har hvar och en å sin sida uppgjort sin fras, båda rätt goda iden åsigt, som dermed skulle göras gällande.
Att tvetydighet förefinnes, är således otvifvelaktigt, samt från ömse håll medgifva t.
Herr Grefve Posse har, så mycket jag tror mig förstå språket, ganska riktigt ådagalagt, att och är ett sammanbindningsord, och han hade kunnat tillägga, att det här näst före utsatta komma (,) ytterligare bidrager att sammanbinda meningen, ty denna åtskiljes först, samt detta i olika grader, genom skiljetecknen semi-colon, (;) colou, (:) och punkt (.)
Hvad är väl att göra i dessa tvetydighets- och klyftighets-strider?
Jag är visserligen ganska obevandrad i Lagars tolkning och i Lagstadgandens tillämpning; men en grundsats känner jag likväl, den heligaste af alla, som var lag i menniskohjertat, långt förr än den blef Domareregel, den grundsatsen nemligen, att i fall, som tvetydiga synas, heldre fria än fälla.
Om mitt minne icke felar, hörde vi på detta rum sisla Riksdag Friherre Boije, vid ett tillfälle,,då hän öfvertygades, att i samma ämne hafva drifvit tvänne mot hvarannan rakt stridande satser, tacka Gud, att Friherren blef klo - 3o Den 20 Julii.
Icare med hvarje dag.
Del ser dock nästan ut, som hade Friherren redan förra Riksdagen hunnit culminationspnnkten, och att retrograderingens timma sedermera slagit.
På annat sätt kali jag ej förklara den förundran Friherren nu yttrat deröfver, att Grefve Posse och jag, hegge Jurister och från samma Verk, tänka olika i förevarande fråga.
Detta är någonting så vanligt, att jag förmodar derifrån ej rimligen kan dragas någon slutsats till nackdel, hvarken för mig eller för Grefven, med hvilken jag räknar mig till heder, att i mångå fall hysa lika öfvertygelse.
För att emedlertid få slut på denna sak, föreslår jag remiss till RiddarhlrsUtskottet.
Må handa finnes någon skiljaktighet i de vid LandtMarskalkshordet under voteringen förde Protocoll, som det skulle Vara svårt att här granska; hvadan, och då Ridderskapet och Adeln har sitt eget enskilda Utskott, det torde vara lämpligast, att dit förvisa frågan, oell emedlertid förklara ämnet hvilande.
Kerr mön Hartmansäorffj åugust: t)å jag ej tillhörde den pluralitet, som gjorde sig gällande i sista voteringen, hade jag ämhat som tyst åskådare betrakta, huru den påbörjade banan fullföljdes.
Men då man tillagt dem, som önskat återremiss af DefchargeBetänkattdet i sin helhet, afsigter, dem ingen har rätt att förebrå en annan, anser jag mig skyldig, att bryta tystnaden* Den ao Juiii. 31 oell erindra, det jag tydligt uttalat mili mening, att de af ConstitutionsUtsköltet framställde anmärkningar antingen borde förfalla, eller behandlas efter ioö §. i RegeringsFormen.
Efter denna förklaring torde man finna, om jag bedömer sista voteringen hafva angått form eller sak, hvarom här så mycket tvistats.
Det är vådligt, att i sådane jäfsfrågor, som den nu väckta, sträcka dem längre än allmänna Lagen.
Man kommer eljest lätteligen från lag till godtycke.
Jag afstyrker derföre att vandra på denna farliga väg, och önskar, att vi inskränka oss inom samma gränser, som gälla för Lagskipningen i allmänhet.
Man har äfven satt i fråga, om den förra voteringen skulle bestå, och hvad ansVarspåföljd borde drabba dem, hvilka anses hafva obchörigen deltagit deri.
För att komma till ett billigt slut, skulle jag Önska, att Herr Grefven och Landt.Marskalken behagade låta, i anledning af de vid Vöterirtgstillfället förde Protocoll, hvilkas förvarande serskildt begärdes, utreda och tillkännagifva, huru många skyldeman till Konungens Rådgifvare dervid röstat.
Man får då snart erfara, huruvida deras antal är stort nog, för att hafva kunnat afgöra omröstningens utgång, och följa k Leligen om den bör blifva beståndande eller ej.
Ätt remittera frågan till RiddarhusTJtskottet, anser jag olämpligt; och är öfvertygad, att om någon Skyldeman, som röstat, blifvit uteglömd i voterings - 3a Den 20 J, i I i i.
Srotocollet, han, lika uppriktigt som Herr lunek af Rosensköld, skall gifva sig tillkänna.
Då ett misstag i uppfattningen af mina ord skedt af.Grefve Horn och måhända äfven af andra, ber jag att få uttrycka mig kortare, men äfven klarare.
Derföre att formfrågan icke kunde skiljas ifrån hufvudsaken, ansåg jag, att samma
Lag bör gälla i ena som andra fallet, och att en felaktighet ägt rum, i händelse de i 38 §.
RiddarhusOrdningen uppräknade Skyldeman deltagit i voteringen.
I frågan om ordameningens förstånd, har jag varit af motsatt tanka med Grefve Posse, hvars förklaring derå jag ogillat; men jag har ändock pligtenlig^ befriat de uppgifne Ledamöterne, emedan de haft mycken anledning, att handla, såsom de gjort.
Då jag för en stund sedan yttrade mig om motiverna, hvarföre målets afgörande punktvis blifvit yrkadt, ansåg jag mig dertill uppmanad af den Ledamot, som tycktes hysa något tvifvel om dessa motivers renhet.
Jag föreställde mig ej då, alt någon annan Ledamot skulle finna sig föranlåten att till förklaring upptaga min jemförelse emellan de olika åsigterne i formfrågan; men då så skett* torde likväl denne värde Ledamot icke af mig Den 20 i u I i i.
33 fordra något svar, hälst hans egna medvetande kail lemna honom det aldrafullständigaste.
Grefve Horn synes hafva lagt vigt på ett i meningen varande komma, mea Friherre Lagerbjelke har så fullkomligt utredt meningens betydelse, att jag förenar mig med honom, och får endast tillägga att Friherre Anckarswärd misstagit sig, då han trott det jag decreteratj att den, som icke förstod meningen såsom jag, icke kunde läsa Svenska.
Det var Herr Hjerta, som decreteracle att det icke var nog att kunna läsa Svenska, utan alt man borde äfven kunna skrifva det, och derföre var det som jag ansåg mig ånyo böra ingå i en gramaticalisk tolkning af den ifrågavarande §.
Friherre duck ar swärd:
Det är obehagligt att ingå i tankevexling om ett ämne, som ej hör till frågan, men då Friherre Lagerbjelke yttrat, alt resultatet kan vara likgiltigt, emedan man kan förutsätta, att Betänkandet återkommit i samma skick, får jag förklara, att om äfven denna förmodan är stödd på grundade skäl, jag dock icke kan gilla, att sådane förutsättningar hos Representanten gälla såsom grundsats.
För att visa, det en annan syftning ägt rum, hör jag fästa uppmärksamheten derpå, att de anmärkningar, som vid Bctän 34 H. 3 34 D e ii 20 J ul i i. kandet gjordes, i de väsendtligaste delar hade kunnat fört Utskottet alt ändra beslut.
Det var i öfrigt just för att om möjligt, lika med Friherre Lagerbjelke, kunna tillämpa den vackra grundsatsen, att fria, som jag begärde återremiss af Betänkandet i sin helhet.
Då jag ej blifvit vederlagd, återstår för mig, endast att förena mig med Herr von Hartmansdorff i anhållan att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes upplysa, hvilka personer voterat utaf dem, som enligt Grundlagen icke bort i voteringen deltaga; derefter uppstår den andra frågan.
Jag ber att få rälta ett missförstånd emellan Grefve Posse och mig.
Jag sade icke, på sätt Grefven upptagit; ”att det är ej nog att kunna läsa Svenska, ”utan att man borde äfven kunna skrifva ”det.”
Jag sade deremot: att om man tänker sig, huru Svenska språket vanligen skrifves, och ej blott kan läsa det; då, sade jag, är det tydligt, att man insett vilkoret i försatsen.
Jag anhåller för öfrigt om proposition å 38 §:s tillämpning till förevarande fall.
Det öfriga åligger RiddarhusFiscalen.
Det är ej af missförtroende mot RiddarhusFiscalen, som jag Den 20 Jful i i. 35
Vikar alt målet må blifva remitteraclt till RiddarhusUtskottet; jnen derföre, att
Rid* derskapet och Adelil, hvilka vid detta tillfälle skola handla såsom Domare* icke få förlita sig på andras omdöme* utan böra se med egna ögon; och det synes ogörligt* alt person för person intränga inom skrän* ket till LandtMarskalksbordet* och taga kiln* nedom af de vid voteringen förde Protocolh Hans Excellence Hern Grefven och Landt Marskalken, frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad* Ropades Ja.
Hvarefter Hans Excellénce förklarade* att enar 38 §.
RiddarhusOrdningen stadga* de, ”alt uti alla mål* hvilka personligen "röra en eller annan af Ridderskapets och ”Adelns Ledamöter, densammes närmaste ”Skyldeman till och med syskonebarrt icke ”få Uti beslutet deltaga;” men det ämne* som i sista Plenum utgjorde föremål för' voteringen, endast angick formen eller sä t* tet att behandla ConstitutionsUtskottets
Me* morial, i följd af StatsRådsProtocollens full* bordnde granskning* och följaktligen* vid hvilken Utgång som hälst af voteringen, icke personligen rörde någon af Ridderska* pets Och Adelns Herrar Ledamöter, hälst, i den händelse sorn nu inträffat* eller alt Gon* stilutionsUtskottets Memorial borde punkt* 34 H.
S* Den 20 Ju lii. vis inför Ridderskapet och Adeln föredragas, Ridderskapets och Adelns rätt alt, om så nödigt skulle pröfvas, serskildt återremittera hvar och en af alla de punkter, hvilka blifvit till Ståndets afgörande öfverlemnade, dock icke i ringaste nion kunde förminskas; alltså ansåg Hans Excellence vid slikt förhållande 38 §.
RiddarhusOrdningen icke kunna på ifrågavarande votering tillämpas, samt i följd deraf sig icke eller böra, emot uttrj^ckliga ordalydelsen af nyssnämnde §, betaga de personer, emot hvilkas behörighet anmärkning blifvit gjord , deras lagliga rättighet att uti voteringen öfver ofvannämnde formfråga deltaga.
Om jag ej orätt förstått, tyckes Herr Grefven och LandlMärskalken icke vilja meddela proposition å tillämpningen af 38 §.
Orri så är, anhåller jag, att Herr Grefven täcktes inhämta, huruvida Ståndet i detta afseende delar Herr Grefvens och LandtMarskalkens åsigt.
Jag kan ej frångå formen för denna frågas behandling, och får derföre anhålla, att Herr Grefven och Land tMä esk a 1 k e n täcktes genom derå meddelad framställning utröna, huruvida Ridderskapet och Adeln anser, att saken bör till RiddarhusUtskottet remitteras.
Herr Bråkenhjelm^ Pehr Reinhold:
Jag förmodar, att Herr Grefven och LandtMar - Den 20 J 11 I ii. 3? skalken anser remiss till RiddarhusUtskottet icke kunna äga rum.
Här är fråga om tillämpning af en §. i RiddarhusOrdningen, och det tillkommer endast Herr Grefven och LandtMarskalken att yttra sig deri.
Ståndet kan deröfver ej besluta.