Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
93 s. k. »inre missionärer» utan att dermed förena egenskapen af att vara kolportör.
Huru aktningsvärdt det nit må synas vara, som ligger till grund härföre, så torde vådorna häraf vara större, om förhål landet ohejdadt får framgå utan alla restriktioner.
Hvad i första hand kolportörerna angår, har icke sällan händt, att de knapt nog kunnat läsa de skrifter, som de försälja, ännu mindre kunnat bedomina deras innehåll.
Detta har ingalunda hindrat, att hos dem förefunnits en öfverraskande svada och lätthet att tala, som de icke sällan kallat »den Heliga Andas omedelbara ingifvelse».
Skall genom kolportörsväsendet ett verkligt godt åstadkommas, så måste i första rummet kolportören vara en verkligt uplyst, ej fanatiserad man, I andra rummet måste han ega förmåga att urskilja hvad böcker han sprider.
Allt ord, som menniskor kalla Guds, är icke Guds.
För att icke påstå att kolportörerna med sina skrifter tjena främ mande Gudar, tjena de likväl icke sällan, ofta emot sitt bättre vetande, främmande kyrkor.
Så hafva vi funnit kolportörer mot eller med sin vilja tjena Romerskt-Katholska, Methodist- och Baptist-Samfunden.
Till ordningen för dagen höra sådana skrifter, som upjaga passionerna, undergräfva allt förtroende till kyrkans presterskap, ja till hela den både kyrkliga och borgerliga ordningen.
Hvad åter de inre missionärerna angår, så kunna vi omöjligen hafva mindre anspråk på dem än på kolportörerna.
Den minsta fordran man af dem kan hafva, är, att de äro verkligt uplyste och sannt tillgifne kyrkans lära.
Här får icke inrymmas någon förment omedelbar ingifvelse af den Heliga Anda.
Den andra fordran, till hvilken man har en icke mindre rätt, är, att den inre missionären icke får ställa sig i fientlig riktning emot den kyrka, inom hvilken han upträder med sin verksamhet.
Om vi betrakta förhållandet, sådant det nu företer sig, så iakttages, i allmänhet taladt, ingendera af dessa fordringar.
Missionärer utsändas, de der förkunna Omvändelse och Nyfödelse, utan att veta hvad de äro.
För att särskildt framhålla deras kunskapsmått, som upträdt i Hufvudstaden, så är deras vanliga predikan, att Nyfödelse går före Omvändelse, och att Nyfödelse är obehöflig till Rättfärdiggörelse m. m.; hvilken förvillelse af dessa läror måste upstå, är lätt att begripa.
Missionärer hafva med samma vilseledande läror upträdt i Dalarne, Skåne och Småland, sannolikt i äfven andra provinser, ehuru jag derom saknar en bestämd upgift.
Att missionären äfven, ja understundom med berådt mod, upträdt fiendtligt emot vår kyrka, derpå hafva vi de mest evidenta bevis.
I sednare tider hafva de trognast tjenat Baptist-Samfundet.
Yi kunde här upkasta en fråga:
Hafva vi ett nödvändigt behof af dessa kolportörer och missionärer, till väckande och befrämjande af det kristliga lifvet inom Sverige? eller är kanske vårt presterskap verkligt så liknöjdt och sofvande, som man från vissa håll ideligen vill öfvertyga folket om? eller om presterskapet så skulle vara, finnas då inga medel att återkalla dem till sin pligt?
har verkligen all ifver för Guds ords spridning och bruk hos församlingens lärare så utslocknat, att nödhjelpsåtgärder, om ock vanskliga, ovillkorligen äro af behofvet påkallade? eller äro församlin - 94 Den 8 November. garne i Sverige, likasom mångenstädes i utlandet, så organiserade eller oorganiserade, att det för lärarne är en omöjlighet, att uti ifrågav:de hänseende fullgöra sin pligt, och att således hvad som sammanhänger med utlandets oredor hos oss måste införas för att göra oreda?
Men vi tro deremot, att om vårt fosterland får vara en allmänning, till hvilken hvarje förening eller traktatsällskap som helst får utsända sina tjensteandar, så skall snart hvarje gnista af sann och lefvande tro utsläckas.
Ar religionen ett folks dyrbaraste egendom, är religionen lifsprincipen i samhället, så är det samhällets ovillkorliga pligt att tillse, att den icke göres till å ena sidan en marknadsvara, å den andra till ett medel för partisinne och egna beräkningar.
Vår tanka är derföre icke den, att vilja undertrycka hvarken missions- eller traktat-sällskaperna.
De böra blott ställas så, att de icke motverka eller motarbeta den kyrka, inom hvilken de framträda, att de ieke derinom sprida irrläror, väcka och underhålla partisinne samt söndringar.
I detta fall är det Statens pligt att lagstifta så, att allt ondt så mycket som möjligt förekommes, och allt sannt befrämjas.
Yi tro, att det lättast, skulle låta sig göras, om alla de s. k. »Inre Missions- och Traktat-sällskaperna» sattes i samband med Stifts- och församlings-styrelserna.
Vi våga derföre vördsamt föreslå följande lagbestämmelser: 1:0, Alla sällskaper och föreningar, som hafva till syftemål någon andlig verksamhet inom kyrkan, skola genast vid sitt bildande anmäla sig, i Stockholm hos dess Stads Consistorium, å landet hos vederbörligt
DomKapitel, och der upvisa sina stadgar till godkännande. 2:0.
Intet sällskap, förening eller enskild, får till någon församling afsända missionär, kolportör eller annan för deras syftemål anställd person, förrän pastor och kyrkoråd dertill sitt samtycke gifvit.
Skulle pastor och kyrkoråd vara af skiljaktiga meningar, hänskjutes frågan till vederbörligt Consistorium, hvilket i alla händelser delgifves det beslut, vid hvilket pastor eller församling stannat. 3:0.
Skulle något sällskap eller förening utöfva någon verk samhet förrän det blifvit iakttaget, som här blifvit föreskrifvet, bote dess medlemmar, första resan, under ansvar af en för alla och alla för en, Etthundrade R:dr Rmt.
Andra resan bote dubbelt, och vare all dess verksamhet vidare förbjuden.
Lag samma vare, om enskild utsänder någon utan vederbörligt tillstånd. 4:0.
Sällskap, förening eller enskild, som till församling utsänder kolportör, bör dessförinnan till stifts-styrelsen afgifva förteckning å de skrifter som, till spridande utsändas. 5:o.
Börjar någon missionär, kolportör eller annan person med sin verksamhet inom kyrkan, utan att förete tillåtelsebref från kyrkoråd och pastor i den församling, inom Den 8 November.
95 hvilken han upträder, så straffas han i likhet med K.
Författningen af d. 7 Mars 1855.
Om remiss till LagUtsk. anliålles vördsamt.
Herr Hjerta, Lars: Oaktadt Hr Thams motion redan är lagd på bordet, så anhåller jag att få yttra några ord, för den händelse jag icke skulle vara närvarande då remiss deraf kommer i fråga.
Jag ber att få fästa upmärksamheten på, att Tryckfrihetslagen redan innehåller föreskrifter om hvad som är att iakttaga för rättigheten till bokhandels idkande, hvarunder måste räknas försäljning af alla slags tryckta skrifter; jag skulle således tro att, om Hr Tham vill hafva verkstäldt hvad denna motion åsyftar, han bör vända sig till Konst:s-Utsk. om ändring i vissa delar af Tryckfrihetslagen.
Skulle motionen åter förnämligast afse skrifters försäljning på offentliga platser, så finnes redan en lag, som handlar derom, nemi. ett K.
Bref, som utfärdades till OfverStåthållareEmbetet år 1815 och som föranledde bemälde
Embete till utfärdande af en kungörelse, hvilken förbjuder sådan försäljning vid vite af 66 rdr 32 sk.; jag tror för min del icke, att den kungörelsen tillkommit på laglig väg; det var på den tiden, då man icke fästade så noga upmärksamhet på hvad Eegeringen företog sig i lagstiftningsväg.
Jag väckte derföre också, för några Riksdagar sedan, motion om ändring i denna lag, och den understöddes äfven, om jag minnes rätt, af det Utskott, till hvilket den remitterades, men den gick sedan omkull i 2:ne Stånd.
Denna lag finnes således ännu de jure gällande, men har sedan fallit i glömska, och genom
Regeringens eller verkställande maktens liberalitet har det i alla fall varit tillåtet att offentligen försälja tryckta skrifter af flera slag.
Jag vill för öfrigt nu icke närmare inlåta mig i bedömmande af värdet och innehållet af Hr Thams motion; derom kan sägas mycket och dertill kan man återkomma en annan gång; jag vill blott säga, att ehuru deri må finnas ett och annat värdt att tänka på, så synes det mig, som om hufvudtendensen verkligen är litet katolskt och således faller in i ett ondt, just af det slag, som den värde motionären säger sig vilja förekomma.
Jag har händelsevis här till hands en liten anteckning från én af de största auktoriteter i ett sådant mål, om, betydelsen af den katolska riktningen; det är en Fransk reformert Abbé Bergier, ett mycket ansedt namn som kyrklig auktoritet, som i Dictionaire theologique yttrar:
Le Chrislianisme est la religion, que Jesus Christ a établi.
La Chrelienté est la collection generale de tous les hommes, qui professent cette religion, sans avoir égard aux diverses opinions, qui les partagent en différentes sectes.
— La Chatolicité est la profession que fait 1’eglize de regarde 1’uniformité generale et constante de doctrine comme un signe infaillible de verité.
La Chatolicisme est le system,, dans lequel on soutient, que la catliolicité ou Tuniversalité de la doctrine est la regie de foi, å laquelle tout homme qui croit en Jesus Christ doit se conformera 96 Den 8 November.
Just ett sådant anspråk, som i nu uplästa stycke beskrifves såsom katholicismens väsende, just ett sådant är det, som den värde talaren, efter mitt begrepp, lagt till grund för sin motion.
Hr Tham, Casper Volrath:
Jag begärde ordet för att i första rummet få besvara Hr Hjerta på dess anmärkning; Hr Hjerta föreslog, att jag skulle vända mig till Const.Utsk., men jag ber Hr Hjerta vara god genomläsa 4:de punkten af min motion, så skall Hr Hjerta finna att den ingalunda åsyftar ändring i Tryckfrihetslagen.
Denna punkt handlar helt; enkelt derom att den, som vill utsända kolportörer, bör dessförinnan till stift-styrelsen afgifva förteckning å de skrifter, som till spridande utsändas.
Det har aldrig fallit mig in att vilja lägga en sådan makt i stiftstyrelsens händer, att den skulle kunna förhindra spridande af böcker, hvilkas försäljande och spridande har sin helgd i samma Tryckfrihetslag, Hvad den sista anmärkmn beträffar, hvarmed Hr Hjerta vände sig till mig, skulle jag önska, att Aftonblads-Redakt:n från första början ställt sig den till efterrättelse, då troligen sektmakeriet icke blifvit så allmänt spridt i vårt land, som hittills skett, Jag aflemnar min motion med trygghet till LagUtsk., fullt öfverlygad att dess ledamöter skola taga i betraktande det betänkliga tillstånd, hvari Svenska kyrkan f. n. befinner sig.
I anledn. af hvad' den siste värde talaren nyligen har yttrat och den hänsyftning han dervid gjort på Aftonbladet, under den tid jag var dess utgifvare, skall jag blott bedja att få besvara detta med att erinra om en debatt, som i detta hus egde rum vid en föreg:de Riksdag, med anledn. af en motion, af Gr. von Stedingk, om ändring i den § af M:sB:n, som handlar om ansvar för affall från den Evangeliska kyrkan.
Jag hade, när denna fråga här förekom, till öfverläggning ett muntligt anförande, som gaf den värde talaren anledning, att vid Prot:s justering framlemna eller upläsa en skrift, som var mycket skarp och riktad mot mitt föregående yttrande; det var på 3 hela ark, jag kommer ännu mycket väl ihåg det.
Jag anhåller blott att den, som möjligen intresserar sig för denna sak, ville vara så god och taga kännedom om nämnde debatt, för att derigenom komma i tillfälle att dömma emellan mig, såsom den tiden repre sentant för Aftonbladsredaktm, å ena sidan och talaren å den andra.
Erih. Creutz, Stefan:
Jag anser mig böra nämna, att anledmn, hvarföre jag förenade mig med dem, som begärde denna motion på bordet, var den, att jag ansåg Hr Thams motion innebära en centralisation af all spiritualitet inom landet omkring Episcopatet och Hierarchien, och emedan jag anser, att dess innehåll är helt oeh hållet stridande mot all både tanke-, tal- och tryckfrihet inom ett constitutionelt land.
Hr Den 8 November. 97 Hr Tham upläste vidare följande motion:
Under ett anförande hos B. o. Ad., som afgafs d. 29 Mars 1854, oell som då remitterades till LagUtsk., utvecklade Hr von Hartmansdorff de rika skäl, som då förefunnos för sammankallande af ett allmänt kyrkomöte.
De samma skälen förefinnas ännu fortfarande och torde icke ånyo behöfva att här uprepas.
Söndringarne äro i jemt tilltagande.
Visserligen har genom kyrkans, presterskapets och myndigheternas kraftigare ingripande ett hopp vaknat att de skola hejdas.
Emedlertid uppenbara sig hos många af dessa rörelser bestiimda afvikelser i läran, som kraftigare behöfva att mötas.
Skulle äfven många af dem, som affallit ifrån läran, icke genom ett kyrkomöte kunna återvinnas, så skulle likväl de många vacklande och svaga i tron kraftigt stödjas och hejdas i sitt affall.
Vi spåra dessutom, under århundradens lopp, huru en slapphet i kyrkotukten insmugit sig i Svenska kyrkan, och huru all sådan hotar att derifrån utträngas.
Vi måste söka den närmaste orsaken dertill i frånvaro af ett gemensamt och allmänt kyrkomöte.
Ehuru vi ifra för sammankallande af ett sådant, så må man icke lemna utur sigte, att sättet på hvilket det hålles är en hufvudsak.
Det bör så anordnas, att dess beslut gifver lyftning och kraft för en längre tid, och att folket med vördnad ser upp till detsamma och ödmjukt och med sannings-känsla böjer sig under dess beslut.
Skulle det, likt Itiksdagarne, oftare återkomma, så skulle det förstöra sig sjelf och förlora i värde.
Äfven om dess sammankallande nu skulle fördröjas under några år, för att det sedermera värdigare skulle öpnas, så hoppas vi dock, att den förnyade förm, stiftsmötena sedan sednaste Biksdag erhållit, skola väsendtligt gagna åtminstone till kyrkotuktens delvisa uprätthållande.
Dessa stiftsmöten skola äfven säkrare förbereda ett allmänt kyrkomöte.
Med stöd häraf, våga vi vördsamt föreslå till det upgifna ändamålets vinnande, att B.
St:r ville förena sig att, under tillkännagifvande att de vilja anslå medel till omkostnaden för ett kyrkomötes hållande, hos K. M. anhålla, att K. M. ville, till nästa Biksdag låta utarbeta och förelägga B.
St:r en lag för allmänt kyrkomötes hållande, under loppet af årén 1860 eller 1861.
Besv. o. Ekon.Utsk. anhålles vördsamt.
Sisth Biksmöte väckte jag motion om Bänkmansvalens uphörande och de direkta elektorsvalens införande.
När denna motion sedermera vid slutet af Biksdagen förevar på detta rum, hade större delen af landtadeln redan lemnat Biksmötet, och om jag ej missminner mig, voro endast omkring 30 personer närvarande.
Jag ansåg sålunda mindre grannlaga mot B. o. Ad., att förfäkta denna motion, och den förkastades.
Olägenheterna af Bnnkmansvalet äro på detta rum så många gånger diskuterade,' att jag anser det onödigt att ytterligare utveckla desamma.
Jag skall endast bedja B. o. Ad. att få i största korthet påpeka dem.
Den första olämpligheten, som framstälI H. 7 98 Ben 8 November. ler sig, är den bevisade möjligheten för en minoritet inom detta Stånd, att tillsätta Bänkman och i följd deraf Elektorer och ledamöter inom Utsk:n mot hvad majoriteten önskar.
För det andraupstå genom bänkmansvalen partier, som härigenom söka göra sitt inflytande gällande.
För det tredje, den större nödvändigheten vid dessa val än vid de direkta elektorsvalen, som de personer, hvilka hafva ställt sig på ena eller andra sidan, äro underkastade att rösta på dem upgifna elektorslistan, utan att densamma kunna förändra, såvida de icke vilja rakt bortskänka sin rättighet.
Om t. ex. vid de direkta elektorsvalen upträda förfäktare af tvenne olika åsigter och vilja tillsätta Elektorer, så gör hvar och en af dem upp en lista, men de, som icke hafva bestämt sig för ena eller andra sidan, de utplocka från ena eller andra listan ledamöter, som de sjelfva anse som lämpliga, men deremot nu, då listor upgöras, måste dessa listor vara så upgjorda, att de fästa ett bestämdt afseende på de ledamöter inom Ståndet, sorn icke hafva bestämdt uttalat sig för det ena eller andra partiet.
På grund af de skäl, jag haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: att K. o.
Åd. skall hädanefter välja de i 18:de § Eiddarh.
Ordmn föreskrifne Elektorer samfäldt in pleno, och att det mätte updragas åt KiddarhJJtsk., att för K. o.
Ad, framlägga de förändringar i Kiddarh.Ordn., hvilka deraf kunna blifva en följd.
Kemitterades till Eiddarh.Utsk.
Hr Brakel anförde vidare:
Otvifvelaktig! är det mest förnuftsenligt, att Utsk-.ns ledamöter väljas samfäldt in pleno af E. o. Ad., så att hvar och en af detta Stånd finge tillfälle att utsäga sitt votum om de personer, som skola utarbeta och förbereda ärendena inom de särskilda Utsk:n; men detta sätt att gå till väga har så många olägenheter, att det måste ge vika för något praktiskt utförbart.
Man tanke sig blott omöjligheten för hvar och en af E. o. Ad, att kunna känna 80 personer med olika kunskaper om, insigter i och lämplighet för de ämnen, som Utsk:n skola utarbeta; derföre har 28 § Kiksd.Ordn. föreskrifvit: E. o. Ad. samt Preste-o.
BorgareSt:n välje genom Elektorer, och BondeSt. på det sätt Ståndet vid hvarje Biksdag tjenligast finner, genast och sist inom åtta dagar sedan Eiksdagen blifvit öpnad, ledamöter lika mångå af hvarje Stånd, i de Utsk., hvilka skola ärendena bereda och utarbeta.
Sådana Utsk. äro:
Constitutions-, Stats-, Bevillnings-, Banko-, Lag- samt Besvärs- oeh EkonomiUtsk:n. Hemliga Utsk. väljes, då Konungen sådant äskar.
Den sista punkten i g bestämmer således tiden då detta Utsk. skall väljas i motsats till tiden, när de andra Utsk-.n skola väljas.
Denna § säger icke att detta Utsk. skall väljas genom Elektorer, utan den säger endast att det skall väljas, men sättet, hvarpå det skall väljas, omtalas icke förr än sedermera i 19 § Kiddarh.Ordn.
Hvar och en vet, att Hemliga Utsk. består af 12 ledamöter, att hvarje Stånd väljer trenne ledamöter, att detta Utsk:s ändamål icke är att utarbeta och förbereda något ärende, om hvilket här pä detta rum Den 8 November.
99 skall beslutas, utan att enda ändamålet är att med Konungen öfverlägga om de ärenden, hvilka icke till andra Utsk:s befattning höra, och dem Han pröfvar böra hemligt hållas; dock håfve detta Utsk. ej makt att fatta något beslut, utan endast att till Konungen afgifva yttranden öfver de mål Konungen detsamma meddelar.
Dessa personers åliggande är att genom sitt upträdande i de särskilda Stånden af- eller tillstyrka de anslag, som för hemliga ändamål äskas.
Det är således endast fråga om att till ledamöter i Hemliga Utsk. välja personer, som hafva anseende inom Stånden och inflytande på detsamma; personer, hvilkas politiska åsigter man gillar i de angelägenheter, hvarom man möjligen förmodar att de med Konungen skulle komma att rådgöra, och som man tror hafva både kraft och förmåga att göra sina åsigter för Konungen gällande.
Jag är fujlt öfvertygad om, att hvar och en af eder, Mine Hrr, känner inom sig att han har förmåga att sjelf utpeka och välja dessa 3 personer, och att han icke behöfver, för att få dessa 3 personer valda, först gå till en
Direktion af 25 andra personer, som sedan på hans vägnar skola välja.
Olägenhet af att välja Hemliga Utsk. genom Elektorer är vidare, att det naturligtvis kan hända att dessa Elektorer, som skola tillsätta de vanliga Utsk:n vid Kiksdagens början, hafva blifvit valda af en minoritet endast för tillsättande af ett eller par af de för tillfället vigtigaste Utskrn, men sedan under Eiksdagens lopp skall Hemliga Utsk. tillsättas och då har man ej fäst något afseende vid de ärenden, som der skola behandlas, eller som man förmodar der skola komma i fråga.
Majoritetens åsigter om de personer, som skola handlägga dessa ärenden, kunna vara helt olika med den minoritet, som i början af Riksdagen tillsatte Elektorerne, och sålunda kunde det hända, att dessa 3 personer blifva af K. o. Ad:s Elektorer utvalde mot E. o. Ad:s minoritet, som dessa personer i visst fall förut representerade, och sålunda mot E. o. Ad:s majoritet.
Jag skulle derföre vilja väcka en motion om 19 §:s i Eiddarh.Ordn. förändrande så tillvida, att Hemliga Utsk:s ledamöter skulle väljas direkt inom E. o.
Ad. i st. f. att utses af Elektorerne, så vida Hr Gr. och Landtm, anser att den icke är stridande mot 28 § Eiksd.Ordn., hvarom jag först anhåller att få veta Hr Gr:s tanka, alldenstund jag visst icke mot Hr Gr:s åsigt vill väcka en sådan, utan i så fall öfverlemnar jag åt någon af Const.Utsk.s ledamöter, som möjligen här kunna vara närvarande, att väcka en sådan.
I anledn. häraf förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han visserligen ansåg Hr Brakels nu ifrågastälde motion stridande emot Eiddarh.Ordn:s 28 §:s mening; men icke så stridande emot samma §:s bokstafliga lydelse, att Landtm, kunde på grund deraf vara berättigad att vägra propos. i ämnet.
Hr Brakel, Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att min motion icke är stridande mot bokstafliga innehållet af 28 § Eiksd.Ordn., så får jag föreslå, att E. o.
Ad. hädanefter måtte välja ledamöter i Hemliga Utsk. samfäldt in pleno, och jag anhåller att denna motiom, som jag straxt skall skriftligen upsätta, måtte remitteras till Eiddarh.Utsk. 100 Dea 8 November.
Jag får vördsamt föreslå, att ledamöter till det i 28 g Riksd.- Ordn. bestämda Hemliga Utsk. måtte af It. o. Ad. väljas samfäldt in pleno, och att det åt liiddarh.Utsk. måtte updragas, att föreslå de förändringar i Itiddarh.Ordn., som deraf kunna blifva en följd Benna motion begärdes på bordet.
Hr Arnell, Fred. upläste följande motion:
Bet stora, vid hvarje Riksdag återkommande antalet motioner, rörande skjutsen, torde få antagas utgöra ett bevis på att denna fråga ännu ej är ordnad på ett sätt, som motsvarar landtmannens önskningar.
För min del är jag ej nog förmäten, tilltro mig, kunna utfinna ett sätt för denna frågas afgörande, som kan tillfredsställa alla; men såsom medlem af Ekon.Utsk:s 3:dje afdeln. vid förra Riksdagen, stadgades hos mig, vid denna frågas behandling, den innerliga öfvertygelsen, att icke allenast något måste göras för att ordna den vigtiga frågan, utan äfven att det vore rättvisast och i jordbrukarens rätt förstådda intresse bäst, att gå den väg Hr Sandströmer anvisat i sin då inlemnade motion.
Jag vill således hufvudsakligen uptaga det inom förutnämnde afdeln. utarbetade betänkande, och ehuru det vid -förra Riksdagen ej lyckades göra sig gällande, ledes jag likväl af den förhoppning att detta, måhända då alltför nya förslag nu skall lyckas tillvinna sig mera sympatier inom alla Stånd.
Härtill fordras, såväl att på förhand bemöta de hufvudsakliga inkast, som då gjordes emot förslaget, som att söka, så mycket möjligt är, undanrödja de orsaker, som f. n. motarbeta entreprenaderne.
Jag beder derföre få fästa upmärksamheten på följande förhållanden:
Erfarenheten har visat, att entreprenader, lätteligen och för godt pris, åstadkommas på de mindre befarna vägarne; men deremot snart sagt endast undantagsvis kunna bringas till stånd på de större och mera befarna.
Betta är äfven naturligt, emedan svårigheten att få köpa fourage på landet blifver större ju större qvantitet som erfordras, och förlaget., såväl för fourage som för hästars inköp, ökas så betydligt, att antalet spekulanter aftager i samma mån hästantalet ökas.
En möjlighet att något minska det stora antalet hästar finnes, om man befriar Gästgifverierna från all postskjuts.
Såvida jag icke blifvit allt för illa underrättad, utgår vid Gästgifvaregårdarne emellan Norrköping och Linköping, under vissa tider på året, 27 hästar i veckan för Postverkets räkning.
Bå Staten anslog vissa hemman till postföring, var väl äfven meningen att den öfriga jorden skulle vara fri från detta onus; men nu betungas jordbrukaren i betydlig mån af postskjutsen, och en noggrann undersökning skulle måhända lemna det resultat, att Statsvinsten af Postverket hufvudsakligen tillkommer på jordbrukarnes bekostnad, och bland dessa drabbar ett jemförelsevis ringa antal innehafvare af hemman, som ligga vid postvägarne.
Gästgifvaregårdarne befrias från all postskjuts, skola säkerligen äfven entreprenader lättare åvägabringas.
Den 8 November. 101
Man liar äfven velat göra tvifvelaktigt, hvilka hemman egentligen äro skjutsskyldige.
Inom de län, der hållskjuts finnes, kan naturligtvis intet tvifvel upstå, emedan alla icke priviligierade hemman der af ålder utgjort sin skjutsskyldighet; men inom de öfrige vill man låtsa tro att endast de till gästgifveriet’ eller reserv nu anslagne hemman äro underkastade detta onus.
För att vederlägga detta, behöfver jag endast anföra B:B:iis 28 kap. 5 §, så lydande: »Nu tarfvas flera hästar än gästgifvaren sjelf eger hafva och hålla; thå skola nästa grannar honom till hjelp komma.