Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till remiss föredrogs Frih. von Kroemers, Robert, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, om löneförhöjning för fångvaktmästaren och vaktdrängarne å Upsala slott.
Den man, som gjort förevar, motion, menar ganska väl med Upland; om jag tiger, skall man tro, att jag menar mindre väl med Westmanland.
Jag är dock förekommen af K.
M:s nåd. skrifvelse af den 27 Januari 184», som classificerar alla fångvaktmästare, och föreslår gifna löner ut dem.
Den fångvaktmästare, som tjenstgör i Upsala, är upptagen till en dass, från hvilken motionären hoppar, icke allenast till den nästa deröfver varande classen, utan öfverhoppa!- äfven denna till den öfversta.
Jag anhåller att, då denna motion blifver remitterad, min framställning måtte få åtfölja remissen; hvarjemte jag yrkar, alt ofvannämnda K.
M:s nåd. skrifvelse måtte komma att läggas till grund för Utsk:s utlåt, öfver ifrågavar. motion.
Jag tror, att det är ett särskildt förhållande i detta afseende med de obemärkta, ehuru ganska vigtiga personer, hvarom jag talat.
Förhållandet är, att jag ej begärt annat än ett tillfälligt statsanslag eller löneförhöjning, emedan detta anslag skulle utgå af den till Upsala slott donerade jord, hvilken blifvit lemnad till tjen - 496
Den 29 Februari e. m. stemännen vid slottet och landtstaten.
Derigenom att en slottsfosjdetjenst blifvit indragen, hafva 24 tunni, af denna jord blifvit lediga; och det är efter enkans död, som jag anhåller, att denna jord måtte komma att gå till de tjenstemän jag omnämnt.
Jag tror, att den öfverhoppning Frih.
Ridderstolpe omnämnt icke är grundad, emedan det icke är af statsanslag, som den begärda löneförhöjningen skulle utgå; ty den ifråga var. jorden har aldrig tillhört Staten, ulan är af framfarna Regenter til!
Upsala slott donerad.
Jag beklagar, att jag icke tagit kännedom om den K. skrifvelse, sorn nyss blifvit omförmäld.
Jag har blott hållit mig vid Frih. von Kraemers motion och gjort en jemförelse mellan fångvårdarnes villkor och befattningar i Upsala och Calmar.
Krsemers uppgift, finnas i Upsala 60 till 70 arrestanter oell en fångvaktmästare med 160 ridrs lön, fria husrum och 4 tonni, donat jonsåker.
1 Calmar finnas merendels 100 till 120 fångar.
Der har fångvaktmästaren i lön 182 r:dr, men ingen jord.
Han är således sämre lönad än fångvaktmästaren i Upsala, ehuru han har flera arrestanter att vårda.
Hvad fångknektärne beträffar, så äro de 4 '
Upsala, likasom i Calmar; men de sednare hafva nästan dubbelt sä mångå arrestanter att vårda, som de förre.
Dessutom äger det förhållande rum, att. då fångarne i Upsala sitta i samma slott, der cancelli-rummen äro belägna, hafva fängknektarne ej långt att föra dem.
I Calmar deremot är afståndet stort från slottet, der fängelserna finnas, till landshödingeresidenset, som är beläget inuti staden.
I Upsala hafva fångknektarne, enligt Frih. von Kraemers uppgift, n6r:dr32 sk. i lön; i Calmar hafva de 117 r:dr 32 sk., så att lönerna äro lika, der besväret är olika.
Jag önskar, att StatsUtsk., när motionen kommer dit, måtte taga i öfvervägande dessa betjenters aflöning för hela Riket, så att de allestädes erhålla löner, som svara mot deras göromål och ansvar.
Ånyo föredrogs H. Ex. Hr Gr. Löwehbjelms, Gustaf, den 26 dennes e. 111. på bordet lagda motion, om afhjelpande af långsamheten i vår criminal-lagskipning.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande :
Det skulle visserligen kunna anses, att andraganden i detta och likartade ämnen lämpligast uppskjötes till
Ståndets handläggning af det förslag till ny criminal-lag, hvilket Regeringen föranstaltat.
Men ovisst synes, huruvida denna handläggning blifver under närvar, riksdag möjlig, och i händelse af dess fördröjande, må tjenligt vara, att till preliminär pröfning framlägga åsigter, hvilka icke alla voro gängse, Den 39 Februari e. m. 497 gängse, när förslaget utarbetades, och hvilka således icke deri kunna igenfinnas.
Min närvar, motion afser endast den långsamhet, som, vida utöfver hvad allsidig säkerhet bjuder, alstras af nu gällande institutioner, och i min tanka högst menligt motverkar det behöriga ernåendet af all lagskipnings föremål, rättegångarnas längd, och endast detta är således det enda jag nu går att framställa.
Mitt ordande öfver domar och actioner vore alltför obehörigt på denna plats, ja, obehörigt allestädes, dit offentligheten når.
Den som icke tagit juridisk examen, blir aldrig af mig hållen för coinpetent att dömma domare.
Mätom då längden af de rättegångar, som under de sednare åren mest sysselsatt allmänna uppmärksamheten; men må med mig öfverses, ifall af några chronologiska irringar.
Veckor betyda föga i fråga om så ansenliga tidrymder.
Våldet emot tullbeslaget i Ystad, i October i835, afclömdes i April i83y.
I målet rörande ett expedierande ifrån Förvaltningen af sjöärendena af en K. författn., ingick första anmärknings-memorialet i April 1837, och slutlig dom föll i November iS3q.
Rättegången rörande en tvist emellan en officerare vid flottan och hans kamrater begyntes i Mars i836, och slöts i December 1837.
En cassa-balance blef actionerad för mera än 3:ne år sedan; och frågan om den egentligast ansvarige controllanten är ännu icke i Kammar-rätten afgjord.
Ett Kronans fartyg förlorades i September 1836, och målet är ännu icke definitivt afdömdt.
Samma höst, år i836, besvärade sigen matros öfver extra-legal behandling, och slutlig dom i målet förväntas ännu.
T vänne rättegångar emellan reg:s-chefer och underhafvande hafva räckt vida öfver 2tne år, och den eria är ännu icke, slutligen afdömd.
En tvist ang:de behörigheten i sättet, huru en tjenstledighet blifvit af 2:ne officerare sökt, tilldell och begagnad, uppstod i September 1837, och inkom för få veckor sedan till slutligt afgörande
En stentryckare försummade i Januari månad 1837 en formalitet, och målet kom till definitivt slut i Mars l83g.
Målet rörande en apothekare, anklagad för fel mot de af yrkets reglementen föreskrifna pligter, är afän äldre datum och lärer än icke vara att anse som slrjjadt.
Correctionister, hvilka i838 begingo mordgerningar emot bevakningsförmän, äro ännu icke definitivt dömde.
Men höra då dessa, såsom exempel anförda mål till cathegorien af de, hvilkas sällsporda och invecklade beskaffenhet undantagsvis förklara ovanlig långsamhet?
Nej! de äro alla af det i alla land allmänligaste slag.
Sednare än dessa hafva actioner tillkommit, hvilkas skyndsamma behandlande varit specielt påkallad; ty i dem alla var samhällsordningen hufvudparten.
Jag menar de rättegångar, som alstrats af händelserna under sommaren 2 U. 63 49» Den 39 Februari e. m. 1833 Actionen emot en division i en öfverdomstol begynte i Juli i838, och slöts ej förr än i November 1859; således 16 månader efter verkställd pennidom, i följd af en rättegång, sorn aldrig uppkommit, om domstolen fattat prejudiciella frågan i enlighet med den emot domstolen förda actionen.
Tvänne åtal emot militärer af 1:ne regtteu afdömdes först i samma November månad i fjöl, således i5 å 16 månader efter händelserna.
Ett 3:dje åtal af likartad beskaffenhet emot en befälhafvare är så nyligen afdömdt i en instans, att ännu kan ej vara bekant, huruvida målet går vidare.
Och enahanda är förhållandet efter det nu först i dessa sednaste dagar meddelta utslaget, i följd af ransakningen rörtde uppträdet, då en dom den 10 Juni i838 afkunnades.
Och nu skrifva vi Februari månad 1840.
Utan att vara jurist och utan att anses förorda österländsk lagskipning, må man ju anse sig tillständigt att yttra en öfvertygelse om det menliga i sådan långsamhet.
De mål jag anfört äro ju ingalunda, jag upprepar det, af en säjlspord beskaffenhet.
Det är ju således ganska tänkbart, att 4, 5, 6 sådana mål uppkomma lätt efter hvarandra.
Men om ett sådant antal af cassa-balancer, af våld mot tullbevakning, af skeppsbrott &c. multipliceras med antalet af de nu till afdömmandet behöfliga rätlegångsår, blifver ju de sistkomnas afhandling ett fidei-eommiss åt nästa generation; och huru går det emedlertid'med den dei af ordning och säkerhet, som beror af- lagskipningen?
Sålunda förfelas ju lagskipningens väseridtligaste föremål, nemi, 1) den lidande partens skyndsamligåste upprättelse; a) den snarhet i den fällda partens undergående af udöindt ansvar, hvars senhet alltid försvagar den åsyftade verkan af varnagel, helst i alla länder erfaret är, att alltför långvarig rättegång, mera än behörigt, mildrar slutliga straffdomen; 3) den fällda partens rättvisa förskoning ifrån allt af lagen icke afsedt lidande.
Men åratal, till blag— ta sub reatu, äro ju att subtrahera ifrån tillmätt lefnadstråd.
Utan förmåga att med sin tillvarelse gagna; utan förmåga att njuta sin tillvarelse, är lifvet ett ringa ting.
Men med actor framför sig, och advocat bredvid sig; hvem förmår gagna, hvem förmår njuta?
Att denna långsamhet, hvars afklagande är denna min motions föremål, icke härrör af brist på god embetsvilja, elier på behörig embetsförmåga hos actorater, bos domare; att nemi. felet icke bör sökas hos män, men ligger i de af våra institutioner, hvilka tidsskicket frånväxt, och måhända i häfdvunna vanor: derom blir forskaren allt fullkomligare öfverlygad i den mån han genom forskningen blifvit sakkunnig; — och det är med denna åsigt, jag önskar att, genom anhållan af remiss af denna motion till LagUtsk , befordra, om ej hjelpen, dock hjelpens beredande, — en hjelp hvars föreslående tillhör jurister, och således icke skulle Den 2g Februari e. m. /(gg billigen mig kunna affordras.
— Ne sulor ultra c r e p id a m.
Hr Printzensköld, Garl: Till alla delar instämmande med den varde motionären i den önskan, att den långsamhet, som för närvar, råder i rättegångarnas behandling, måtte afhjelpas, anser jag likväl min pligt vara, att, då Hr Grtn, såsom ett exempel på denna långsamhet, omnämnt ett mål, som på rubriken igenkännes vara ett, deri ödet ställt mig som actor, till motionären hemställa, det han ej såsom exempel till upplysning måtte framställa exempel, ländande till missledning.
Det ifrågastäldla målet uppkom i Mars månad 1837; men den värde Grtn torde icke veta hvad jag har mig bekant, att delta mål måst 2:ne gånger, i anseende till ofullständig behandling, från Kammar-rätten till General-tullstyrelsen återförvisas; och ett nytt utslag, sedan slutpåstående af actor blifvit afgifvet, och hvartill han icke användt mer än några få veckor, måst af Kammar-rätten utfärdas, och att delta utslag måst underställas K. M:s pröfning.
Sedan allt detta för sig gått, —och dertill erfordrades ej så liten tid, — återstår, så till sågandes, den andra acten.
Denna har icke berott på vederbör, enibetsmäns åtgärd mer än 6 månader.
Det första anmärkntsmemorialet, som af actor afgafs, och hvilket Hr Grtn kan få se, om han täckes göra Kammar-rättens Adv.fiscalscontor ett besök, utgör icke mindre än 24 ark i concept.
Detta måste communiceras med 12 särskilde personer till förklaringars afgifvande.
Dessa 12 förklaringar skulle af en person genomläsas och jern föras med handlingarna, hvilka utgöra 5 starka vohlmer, och besvaras, ty såsom actor alban skyldig att upptaga och bemöta alltsom af förklaranderne blifvit anfördt, då han ensam skall vårda och påstå det allmännas rätt.
Dertill torde ej heller en så liten tid varu behöflig.
Den sista
December förb år inkommo dessa förklaringar till Kammar-rätten, och jag har i dag slutat ett slutpåstående i målet, som går på jerant 5o fulla ark.
Nu hemställer jag till den värde ledamoten, som gjort anmärkningen, om det är möjligt att iakttaga större skyndsamhet.
Att missförstås i rådslående församlingar, är ett missöde, än förklarligare i man af dessas talrikhet.
Det borde dock kunna undgås, när man i förväg och på det uttryckligaste reserverat sig emot befarade missförståenden.
— Jag begynte med bestämdaste antydande, att min motion påpekade rättegångarnas längd o c h intet annat.
— Jag slöt med följande ord:
"Att denna ”långsamhet, hvars afklagande är denna min motions föremål, "icke härrör af brist på god embetsvilja eller på behörig em"betsförmåga hos actorater, hos domare; att nend. felet ''icke bör sökas hos män, men ligger i de af våra instilu - DOO Den 29 Februari e. ra. ”tioner, hvilka tidsskicket frånväxt, och måhända i häfd”vunna vanor, derom blir forskaren allt fullkomligare öf”vertygad i den mån han genom forskningen blifvit sakkunnig.
Var det möjligt att högtidligare betyga den rättvisa jag gör åt dem af vara embetsman, som med j lisli tias— väsendet hafva befattning?
Jag kunde derjemte åberopa mina ord vid 1834 å'rs riksdag, då jag vid tillfälle af klander å våra embetsman i allmänhet, anförde, att min erfarenhet om främmande länder samt min uppmärksamhet på utländska embetsmäns göromål, fört mig till den öfvertygelse, att våra embetsman i ren vilja och förmåga kunna mäta sig med alla oell öfverträffa många andra länders embetsman.
Må jag tillägga, att jag alltid ansett juslitias-väsendets bana, som den hos oss, der tjenstens fördelar minst motsvara dess tyngd och ansvar.
— Sedan jag nu, som jag tror, förekommit möjligheten att anse tjenstemän vidrörda af min motion, (hvilket vidrörande för öfrigt 90 §tn Reg.F:n tillräckligen förebyggt), må jag betyga Hr Printzensköld min erkänsla för det stöd han skänkt min åsigt, genom sin utveckling af tillgången med det mål, deri lian agerar.
Iden mån det vid så driftig arbetsamhet måst hända, att ett balance-mål nu på fjerde året än icke är afdömdt, i samma mån ar jag än ytterligare befogad att afklaga de institutioner, som vålla en så oerhörd och menlig långsamhet.
Såvida citationer af allmänna förhållanden af H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm blifvit gjorda, tror jag att dervid icke är något att anmärka; men då öfverläggningen tyckes öfvergå till redogörelser för enskildta mål och deras behandling, tror jag att deruti ligger en bestämd olaglighet, stridande mot go §:n Reg.Ftn, lydande som föijer: "Under R.
St:s eller deras Utsk:s öfverläggnin"gar och pröfning må icke, uti något annat fall, eller på ”något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifter, komma frågor om emhets- och tjenstemäns till- och ”afsättande; Regerings- och domaremakternas beslut, resolutioner ooh utslag; enskilde medborgares och corporatio”ners förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning.” Jag anhåller derföre, om så skulle erfordras, alt till grundlagens helgd Hr Landtm, behagade begränsa discussionen i öfverensstämmelse med denna §:s föreskrift.
Innan jag ingår i något svaromål på hvad Hr Gr. Löwenhjelm här såsom genmäle till min erinran anfört, torde jag få erinra den siste talaren om otillämpligheten af den § han citerat, då här icke förekommit någon öfverläggning eller något yttrande om den ena eller andra auctoritetens beslut eller någon tjenstemäns förhållande, utan endast fråga varit om formerna för ärendenas behandling, eller huruvida längre eller kortare tid der» D e n 29 F e b r u a r i e. ra. 5oi vid ruå erfordras.
— Hvad åter Gr.
Löwenhjelms anförande angår, torde jag få nämna, att jag ganska väl observerat innehållet af hans första yttrande; men då han behagade, såsom exempel på långsamheten af ärendenas behandling, anföra ett mål, som tillhör min tjenstemannabefatlning, så påkallade pligten å min sida en upplysnings meddelande, som jag trodde kunna vara nödig för att betaga Hr Gr:n och andre värde ledamöter den möjliga föreställningen, att långsamhet vid målets handläggning hos 1 jensLemännen ägt rum, helst jag har anledn. förmoda, alt man der och hvar velat låta sådant påskina.
Afståndet från en värd ledamot har vållat, att jag förmodligen icke alldeles rätt fattat hans anförande.
Jag tror att min framställning mot institutionerna är fullkomligen medgifven af grundlagen; och att, talande om embetsverk, fullkomligare än jag gjort, lemna embetsman icke vidrörda, tror jag icke vara möjligt.
Ånyo föredrogs H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms, Gustaf, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, att när sjöofficerare äro aclionerade, domstolen måtte bestå af endast sjö-officerare. II.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande:
Motion ang:de rätt forum för mål, som angå militäriska pligteruas fullgörande, enl. hvad krigsvetenskap för hvarje vapen stadgar.
Denna rubrik af min motion är mera omfattande, än jag i slutet af förra plenum hann utveckla.
Att sjö-officerare, i och för sjötjensten, inga vetenskapligen competente domare och actorer kunna utom yrkets män äga, är blott min utgångspunkt, och denna min åsigt vitsordas af förhållandet i alla öfriga sjöstater.
Om jag rätt fattat beskaffenheten af fordna Amiralitets-rätten i Carlskrona, ägde den nyssnämnda compdtence.
— KrigsIiofratten kan erhålla den, i de fall der K.
M. sådant nödigt pröfvar.
Men mål af här antydda natur kunna fullföljas inför Högsta Domstolen, som då förstärkes med en Amiral.
Jag skulle anse lämpligare, alten Amiralsrätt förstärktes med ett Just.råd.
Utur det nu anförda framstå 2:ne lagfrågor, nemi. förordnandet af en sjö-officerare till actor, på sätt i andra länders Amiralitets-rätter sker, och försvinnandet af Högsta Domstolens nämnda åtgärd; hvilken sednare ändring lärer fordra behandlingen af grundlagsfråga, och hvarom jag är beredd att åtfölja den anvisning, jag må erhålla af LagUtsk., i följd af den remiss till detsamma, om hvilken jag anhåller för min närvar, motion, hvilken likaledes 502 Den 29 Februari c. m. åsyftar alla likartade förhållanden vid krigsmakten till lands.
Vidare föredrogs fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms, Gustaf, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, om forum för ransakning vid actioners anställande emot Reg:schefer. H.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf,, uppläste följande : Att Chefers ransakande vid egna reg:s-rätter mottalas af disciplinens fordringar, är allmänt antaget; och lika allmänt kunnigt är, att, när så ändå sker, vållas deraf hinder, hvilka äro oberoende af den militäriska åsigten.
Dessa hinder äro kostnader, sorn åtfölja förordnandet af annat ransaknings-forum, och ofullständigheten i den rättighet, vår lagstiftning lemnar domare, att anmoda domstol i annan ort att låta edeligen afhöra aflägsna vittnen.
Dessa hinder kunna öfvervinnas, på sätt jag ämnat föreslå; men tiden har blifvit mig för kort til! insamlande af mig dertill nödiga materialier.
Enär jag nu ogerna vill med omogna och således ofruktsamma förslag besvära de redan nog betungade Utsk:n, och den återstående motionstiden lemnar mig visshet örn ett nu saknadt rådrum, återtager jag denna motion till behörigt bearbetande. R. o. Ad. biföll, att denna Gr.
Löwenhjelms motion fick förfalla.
Vid förnyad föredragning af nedannämnda den 26 dennes e. m. på bordet lagda motioner, remitterades till Lagutskottet: Frih.
Ridderstolpes, Fredr., motion, om en ny utmätnings-författriing; Stats- samt LagUtskotten:
Hr Bogemans, Carl, motion, om ändring i i3 cap. 3 §.'
n Rätteg.h:n; Allmänna Besvärs- och Ekon.Utskottet: Hr Hammarbergs, Carl Axel, motion, oin förändring i åtskilliga delar af stadgandena, ang:de brännvinsbränningen; Lagutskottet:
Frih. von Saltzas, Edvard Fredr., motion, ang:de deportation af vissa brottslingar.
Ånyo föredrogos och biföllos StntsUlsks den 26 dennes e, m. pä bordet lagda Den 29 Februari e. m. 5o3 utlåt, N:o 7, ang:de tlcn verkställda liqviden af framlidne Landshöfdingen G.
Duwalls reduclions-fordran; och mern.
N:o 8, ang:de sättet för bestridandet af kostnaderna i och för innevarande riksdag.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s den 26 dennes e. in. på hordet lagda utlåt.
IV:o q, ang:de ersättningen för Hr Landtmarskalkens och Hit Talmännens riksdagskosinader.
Då det ämne, sorn nu förehades, personligen angick Hr Frih. o. Landtm., aflemnade han klubban till den äldste Grefven, H. Ex. Hr Gr.
Brahe, Magnus.
]V:o 9 blef derefter af R. o. Ad. bifallet.
Sedan Hr Frih. o. Landtm, återtagit klubban, blef SlatsUtsk;s den 26 dennes e. m. på bordel lagda utlåt.
N:o 10, angtde aflöningen för den hos RiksSt;n och Utsktn anställda cancelli-personal och vaktbetjening, af R. o. Ad. bifallet.
I dessa begge sednare nu bifallna betänkln synes StatsUtsk. hafva varit särdeles generöst — emot vaktmästarne.
I afseende på det sista betänk.
, som angår secreterarnes och cancelli-personalens aflöning, vill jag nu icke yttra mig, då det ar tillstyrkt att framdeles må bestämmas till hvad belopp den bör utgå; men mot det föregående betänk, om ersättning för Hrr Talmäns riksdagskosinader, och dess godkännande, anhåller jng få reservera mig.
Jag anser nemi., att då Utsk. utgått från den grundsats, att endast Talmännens kostnader, i följd af tahnansskapet, borde betäckas, hav Utsk. icke iakttagit rätta förhållandet, då det är allmänt kändt, och måste vara sjelfskrifven alt Hr Landtm, i och för sin befattning måste vidkännas betydligt högre kostnader, än den Talman, som är boende i Stockholm, äfvensom Talmannen i BondeSt.; i följd hvaraf jag, då ersättningen endast afser kostnadernas betäckande, anser en orättvisa vara begången emot 'Hr Landtm., och således reserverar mig emot det af R. o. Ad. fattade beslutet.
Besvärs- och Ekon.Utskrs den 26 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
JM:o 2, i anledn. af väckt motion, ang:de särskilda bestämmelser i afseende på grunderna fö i- befordran lill embeten och tjenster.
Begärdes ånyo på bordet af Hr Palmcrantz, Johan Mauritz, samt Ilr Rosenqvist, Fredr.
Leonhard.
Hamilton, Hugo, uppläste följande: 1809 års Ständer, förclysande deruti, som de flesta andra ämnen, sina efterföljare, tullade med hvarandra om alt pä fäderneslandets altare hembäia gärder af oegennyttig upp - D c n 29 Februari c. m. offring af egna fördelar, för att derigenom bereda det helas återuppblomstrande ur det försvagade tillstånd, hvari tvänne envålds-regenters mattande regerings-systemer och olyckliga krig försatt det älskade Sverige. R. o. Ad. föregick på denna, som förut på stridens hana, med sitt exempel, och afsade sig sina vigtigaste företräden.
En sednare tid, full af egoism och mäktig endast af kall beräkningskonst, har dels förebrått dels hånlett åt dessa patriotiska handlingar; men så dömde ej då nationen, ej MedStånden.— BorgareSt. gick med sann medborgerlig beredvillighet in på den uppmaning, hvilken R. o. Ad., såsom ett villkor för denna uppoffring, hade afgifvit till detsamma, och biföll sjelfmant, att idkande af all borgerlig näring, mot erläggande af deremot svarande borgerlig tunga, måtte blifva en rättighet för alla medborgare-classer.
Ständerne, och deribland äfven BorgareSt., erkände detta vara en hvarje medborgare tillkommande, i naturlig billighet och rättvisa grundad, likhet i medborgerliga rättigheter.
Nationen upptog med glädje denna förklaring, som till gällande föreskrift uttalades i K. M:s nåd. kungörelse af den 6 April 1810.
— Yi skrifva 1111 snart den 6 April 1840.
Trettio år, till större delen genomlefvade under en oafbruten fred, och således den till utveckling af näringar och industri, under fria och obundna förhållanden, mest gynnande tidrymd, som Sverige upplefvat, har sedan dess framflutit.
Sjelfmant inställer sig nu för fosterlandsvännen den frågan: har 1809 års Ständers vackra försakelse af föråldrade rättigheter, har 1810 års
Regerings frisinnande uppfattning af dessa sanni statsekonomiska åsigter burit den lyckobringande frukt, som fäderneslandet då förespeglade sig; hafva näringar och industri uppblomstrat, hafva de nått ej blott samma, utan en större utveckling och kraft, än i Europas andra länder, hvilket det dock bort, då de hämmande handen här lossades vid en tid, då deännuqvarstodo i nästan alla Europas öfriga Stater?
Har, i följd af denna rättighet, som då lemnades åt hvarje Svensk man, alt till sitt uppehälle och sin förkofran fritt få, i hvad riktning honom godt syntes, använda de anlag, naturen gifvit honom, välmåga och sedlighet spridt sig, fattigdom och deraf uppkommande brott aftagit?
Med djupt bekymmer skådar den tänkande medborgaren, hvart han ser, ovedersägliga bevis på motsatsen af hvad han rättvisligen ägde rätt alt hoppas.
Han finner banden qvarstående, eller endast på undantagsväg, — dubbelt' skadlig då den är olaglig, — eluderade.
Han finner sitt lands näringar och industri, jemförda med de ej bättre lottade grannländernas, snarare tillbakaskridna.
Han finner fattigdomen ökad, och brottmålen, en följd deraf, tilltagande i allt jemnt varande progression.
Då Den 29 Februari e. m. 5o5