Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhållandet med bränvinsbränningens inställande ingriper dessutom i sjelfva beskattningsrätten.
Hvad Herr Thams yttrande beträffar, att ett rådförande på förhand .med Rikets Ständer icke kunnat äga rum i denna sak, emedan deras tanka icke kunnat in - 58 Oen aa J u ni i f'. ra. hemtas före September månad; så kan deremot svaras, att då man redan ander vintermånaderne funnit anledning till missväxt, liar ifrån denna tid ett tillräckligt rådrum varit för Regeringen att rådgöra med Rikets Ständer om de ändamålsenligaste mått och steg, som borde vidtagas, i händelse missväxten med säkerhet kunde förutses.
Följderne af de skuldsatta Provincernas hushållning sedan 1826 års missväxt, drabbar icke Ständerna, utan snarare Styrelsen, emedan hela villervallan härrör af ett rakt frånträdande från Rikets Ständers beslut rörande undsättningarne i allmänhet.
Jag förnyar min anhållan om proposition till remiss af min och Friherre Anckarswärds motioner.
Då Friherre Cederström för ögonblicket icke är närvarande, anser jag mig icke behöfva besvära Rid- . derskapét och Adeln med någon bevisning mot hans tolkning afr>o§., emedan jag hoppas, att bland hela samlingen icke finnes någon, utom Herr Friherrn, som är i behof af en sådan motbevisning.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då de flere nu väckte nya Motioner blifvit begärde på bordet, kunde desamma icke för närvarande till någon handläggning förekomma; men enär Herr Rothlieb sjelf anhållit, att dess Motion måtte få förfalla, ansåg Hans Excel - Oen 11 Junii f. ra. % lence sig böra hemställa om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Herr Rothlichs ifrågavarande Motion fmge förfalla.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottels den 3 dennes under N:o i ?)■?. afgifne, och den 12 derpå följde e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väck Le Motioner, rörande Prästerskapets aflöning.
Herr Anckarswärd , August:
Det är en slags tillfredsställelse för mig och öfrige Motionärer i deniia sak, att
Ekonomiutskottet medgifvit oss full befogenhet till de förändringar vi yrkat.
Utskottet har ytterligare gått tillhanda, då det upplyst, att redan år 1689, eller 8 år efter stadgans införande, Konung Carl XI sjelf medgifvit den vara olämplig och overkställbar.
Det oaktadt har Utskottet icke tillstyrkt något, som kan lända till ett resultat, utan blott återupplifvat fordna stadgar, hvilka under en längre tid visat sig hafva gagnat till ingen ting.
Ingen har i min tanka bättre uppfattat ideen af denna sak, än Friherre Cederström, i hvars reservation jag således instämmer, under anhållan om återremiss, på det
Utskottet må fästa litet mera afseende å sjelfva saken, och icke endast afspisa Motionärerna med fagra ord.
Om en underdånig 6o Den 32 Jun i i f. m.
Skrifvelse härom, i den anda Friherre Cederströms reservation innehåller, af Ständerna adresserades till Konungen, och Hans Majrt derå fästade nådigt afseende, så skulle i min tanka ett oenighetsfrö förstöras, som nu finnes, der frid och samdrägt bäst behöfde och borde råda; ty den spänning, som nu existerar i afseende på aflöningssättet, synnerligast vid livarje ombyte af Pastorer i församlingarna , lärer icke kunna nekas vara högst obehaglig både för lärare och församlingar.
I förevarande fråga afläto Rikets Ständer vid sista Riksdag en underdånig Skrifvelse, innehållande underdånig framställning det Kongl. Majrt ville anbefalla öfverenskommelsers upprättande med innevånarne i Gonsistoriela Församlingar, så snart vacancer inträffade, om blifvande Pastors aflöning, och att dessa öfverenskommelser måtte i redan stadgad ordning upprättas.
Jag instämmer i Friherre Cederströms och Herr Anckarswärds önskningar, ätt dessa öfverenskommelser måtte utsträckas äfven till de regala Pastoraterne, men jag fruktar, att det icke går an att Konungens Befallningshafvande ensamt får handlägga dessa frågor då de i vanlig besvärs väg fullföljas, utan att dermed måtte förhållas, på sätt redan är stadgadt, så att Kongl. Majrt i sista instantien äger att till efterrättelse jemka och fastställa en ifrå - Den 12 Ju ni i f. m. 61 gasatt förening.
Jag tillstyrker således förnyande af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse med tillägg, att äfven inom Regala och halst inom alla Pastorater öfverenskommelser måtte åvägabringas.
Jag föranlåtes till denna anmärkning så mycket mer, som Utskottet i ett föregående Betänkande om Prästvalsförordningen uttryckeligen lofvat, att en min Motion af samma innehåll skulle besvaras i detta Betänkande, hvilket likväl icke skott.1
Det är visserligen möjligt, att Utskottet tänker serskildt yttra sig deröfver; men jag skulle likväl icke tro det, emedan man ej så kan behandla ett och samma ämne serskildt eller i olika Betänkanden.
Jag anhåller derföre om återremiss på det Utskottet måtte sättas i tillfälle att åter taga ärendet under pröfning.
Hans Excellence Herr Grefve De la GardieJacob:
Jag instämmer så mycket heldre med Herr Anckarsvärd, som jag sjelf erfarit både felaktigheten af det närvarande aflöningssättet, och möjligheten att åstadkomma ett mera fördelaktigt.
Jag önskar derföre en återremiss, desto heldre, som för närvarande till Kongl. Maj:t inkommit en framställning om förändring i ett härmed sammanhang ägande missbruk i Rikets södra Provincer, nemligen af de så kallade offren; ett sammanskott som församlingen nedlägger åt Prästen på altaret under sjelfva gudstjensten vid afsjungandet af en psalm 02 Ben 22 J n n i i f. w. och under det Prästen står för altaret, ett bruk som, jag vet ej i de öfrige Rikets provincer, men åtminstone i Skåne ocli Halland allestädes brukas, och, i min tanka väcker mycken förargelse, såsom högst otillbörligt; en olägenhet det äfven har, är att af de mindre bemedlade många häldre afhålla sig ifrån att bevista gudstjensten , än utsätta sig för blygseln att ge intet eller obehaget af Prästen, om de gifva för litet.
Behofvet af en bestämd författning i delta ämne är så gifvit, att man icke torde behöfva tillägga några nya exempel.
Annars skulle raan kunna finna ett talande skäl uti den i Tidningarne införda rättegången om en likstod, som en Prest väckt fråga om att med tvångsmedel uttaga hos en fattig enka.
Det är naturligt, att efter den närvarande författningen de svåraste följder skola uppstå vid en ledighet, då fråga ofta uppkommer hos de väljande, att acordera om Pastoratet med den sökande, som vill tillköpa sig det emot så litet som möjligt.
Jag får derför tillägga den önskan, att Utskottet måtte föreslå, att öfverenskommelse!’, der de icke förut skedt, vid Pastoraters ledighet ovilkorligen skola uppgöras, antingen de begäras af församlingen eiler icke; det bör vara C.onsistorii skyldighet, alt bringa contractet till verkställighet, då Consistorium äger tillfälle att å Pastors vägnar bevaka hans rättigheter, och Den a a J n n i i f. ro. 63 man icl<o behöfver befara, att judetta blir fullkomligt iakttagit.
Emedlertid skall sådant alltid förekomma röslvärfningar i afseende på pastoraliernes utgörande.
Hans E.vccllence Herr Grefven neli LandtMarskal ken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot EkonomiUtskottets
Föredrogs å nyo BevillningsUtskoltets den 22 sistlidne Maji under N:o 28 afgifne, och den i5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande om Grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen samt för värdering af Fastigheter, Friherre Anckar swärd, Carl Henrikt och Herr Hjerta} Gustaf, begärde, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet; hvilket Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, enligt 4,9 §•
Föredrogs å nyo LagUtskottets den 22 sistlidne Maji under N:o 68 afgifne, och den 12 dennes e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt Motion alt, i arfsrätt, ingen skillnad emellan kön må äga rum. 64 Den 11 Juni i f. m.
Jag känner väl, alt jag uppträder emot de nu rådande opinionerna i afseende på denna fråga, men då jag följer min öfvertygelse, torde Ridderskapet och Adeln ursäkta mig.
Jag tror, att Utskottet förbisett den egentliga grunden till arfstägtens olikhet, som härleder sig från de urgamla tider, då Svear och Göther med svärdet i handen gingo ut i andra Länder, att Förskaffa föda åt hustru och barn.
Utskottet har äfven förbisett, att
Fäderneslandets försvar ännu är lemnadt endast åt mankönet, som utgör qvinnans värn och beskydd, och del tyckes då, att större skyldigheter bora medföra större rättigheter.
Utskottet har äfven glömt, huruledes mankönet bekläder alla Statens Embeten, hvilket kräfver en mera kostsam uppfostran, och jag frågar, om icke detta äfven hör tagas i betraktande i afseende på arfsrätten.
Jag känner också dem, som önska att Ridderskapet och Adeln skall såsom
Stånd till sin existence upphöra, och detta Stånd förintas, på det Staten må förvandlas till. en Republik, samt derföre önska att förstöra Adelns förmögenhet, såsom ett verksamt medel att upplösa dem, och sätta dem ur stånd att uppfylla sina skyldigheter.
Men om man vill försöka, att theoretiskt bevisa nyttan af att undergräfva detta Stånds existence, hemställer jag dock, om man bör vilja förstöra RondeStåndet, som utgör kärnan af Nationen, och hvars Den n Junii f. m. 65 hvars afkomlingar inträda inom de andra Stånden, derigenom att man borttager nuvarande arfsrätten och sålunda befordrar en utvidgad hemmansklyfning, ^försvårar lösningsrätten af Bondesonens ärfda jord, och tvingar den illa lottade Bondedrängen att. icke längre eftersträfva en väl uppfostrad flicka, utan blott en, som har pengar, och hvilken långt ifrån att
Arara en duglig husmor, ofta skall förleda sin man att förstöra bådas förmögenhet.
Man har åberopat den lika arfsrätten i Småland; men man har glömt orsaken, som var, att qvinnorna försvarade sin fosterbyggd emot fienden.
Man har också åberopat arfsrätten i Preste- och BorgareStånden; men jag frågar, om icke detta, åtminstone hvad BorgareStåndet bekräftar, är en Tysk utväxt på den Svenska Lagstiftningen.
Om man har en god Lag med vissa undantag, så frågar jag om man skall förstöra hela Lagen för undantagen skull.
Utskottet har äfven i detta Betänkande föreslagit en förändring i Lagen om giftorätt.
Denna giftorätt existerar äfven i Preste- och BorgareStånden; men Utskottet har icke omtalat den olikhet, som äger rum hos Adel och BondeStåndet, att hustru der skall hafva morgongåfva.
Jag tror derföre, att. om man bör göra en Lagförändring, bör den göras fullständig, och då borde tillika vara utsatt, att föreskriften om morgongåfva skall förfalla.
Annars kommer man ge29 H. 5 66 Den 22 Junii f. m. nast till en Lagförklaring, sorn icke liade varit af beliofvet påkallad.
Ytterst får jag hemställa, huruvida det kan vara passande, att nu komma med en Lagförändring, sådan som denna, då man väntar ett allmänt förslag till Civil- och Brottmålslag.
Kanske är meningen, att då man funnit allmänna opinionen icke gynnande för det nya Lagförslaget i sin helhet, önskar man att nu, genom ett partielt bifall, binda händerna på Rikets Ständer, att äfven bifalla det kommande, som har sammanhang dermed.
Det är detta, som jag med motvilja emotser, och då jag vet, att Betänkandet redan är återremitteradt från ett Stånd, anhåller jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken om enahanda proposition.
Hvad hufvudsaken eller den lika arfsrätten beträffar, anser jag mig icke höra upptaga Ridderskapets och Ådelns tid med något vidlyftigare anförande, enär Utskottets Betänkande innehåller motiven för en sådan arfsrätt, så fullständigt, att dervid intet är att tillägga.
Jag anhåller blott att få anföra några ord, i anledning af den siste värde talarens yttrande.
Jag medgifver Herr Tham gerna, att den olika arfsrätten leder sitt ursprung från Gothicismens tider, likasom att våra redan införde
Lagar om lika arfsrätt härleda sig från den upplysning, hvarmed' andra länder föregått oss.
Men jag vill icke I)en 22 Junii f. rn. 67 ens åberopa detta, såsom skäl för det beslut, hvilket efter min mening bör tagas; jag åberopar endast den allmänna ekonomiska fördel förslaget skall medföra, och jag hämtar stödet för denna min öfvertygelse ifrån den sats, att en jemn fördelning af förmögenheten säkrast befordrar ett Folks välstånd.
Den olika arfsrätten deremot befrämjar olikhet i förmögenhet, och skall fortfarande ställa Sverige långt bakom andra länder i förkofran.
Jag kari för min del ej finna, att något stöd för den motsatta meningen står att hämta från Wärend.
Den der gällande arfslagen m-åste snarare bevisa nyttan, ali skadan, af lika arfsrätt.
Ty invändningen, att rättigheten blifvit tilldelad qvinnorna i Wärend , såsom belöning för ett modigt försvar, kan ej leda till annan slutföljd, än att samma rättighets meddelande öfver hela Riket skulle uppmuntra könet, att i allmänhet försvara sig bättre.
Hvad det speciella förhållande angår, som här blifvit omnämdt, att BondeStåndet icke gillat Betänkandet, så får jag erindra, att BondeStåndet alldeles icke förklarat sig emot den lika arfsrätten, utan endast yrkat lösningsrätt för broder framför syster, och på denna grund återremitterat Betänkandet, Jag tror äfven för min del, att en sådan 68 Den 32 J un ii f. m. modification vore billig, och fruktar ingalunda, att resultatet af förslagets antagande skulle blifva så kallade penningefriare bland allmogen.
Genom den jemna fördelningen af arfslotterne skola de unga Bonddrängarne tvärtom få flera att välja på, och således bättre kunna ordna sitt val bland flera förmögna flickor.
Jag instämmer deremot med Herr Tham, i afseende på den anmärkte bristen i Utskottets förslag, att stadgandet om Morgongåfva i 9 Cap. 3 §.
GiftermålsBalken blifvit lemnadt oförändradt, och jag anhåller på grund deraf om återremiss, med begäran att till Utskottets granskning få öfverlemna följande förslag till ändring i nyssnämnde lagrum:
"Hustru njute ej morgongåfva, der hon "Barn med Mannen häfver; dör Hustrun "förr än Mannen, då vare ock morgon"gåfvan död.
Morgongåfva skall af Mannens enskifta lott i boet tagas.”
Om redactionen blifver sådan, kommer Morgongåfva alltid att försvinna, då Makarne efterlemna Barn; och om de icke hafva Barn efter sig, och Hustrun dör först, blir naturligtvis ej eller fråga om Morgongåfva; dör hon åter efter mannen, tages Morgongåfvan ut af Mannens enskildta lott.
I afseende på den hos BondeStåndet yrkade lösningsrätten, torde det äfven tilla - Den aa Ju ni i f. ra. 69 las mig alt underställa Utskottet det förslag, att 6 §. 12 Cap. ÄrfdaBalken lemnäs oförändrad, men att 7 §. må erhålla följande tillägg: "Broder äge lösa Syster ut, ändock de "hafva lika lotter.”
Genom dessa redactioner tror jag ändamålet skall vinnas, och något annat tillägg till Utskottets nu afgifne Betänkande kommer icke att erfordras, Herr Tham har äfven ansett methoden af partiella lagförändringar förkastlig.
Men då Herr Tham redan i början af Riksdagen tillräckligen antydt sin åsigt af hela det nya lagförslaget, kan jag ej betrakta hans inkast mot partiella lagförändringar annorlunda, än såsom ett medel att hindra alla förändringar af vår nu gällande Lag.
För min del tror jag, att man aldrig bör störta sig i nya förhållanden, utan småningom jemka dem till den bättre anda mensklighetens ställning och tidens upplysning fordra; och härtill äro partiella förändringar det enda sättet, dervid arfslagarne, såsom af största vigt så väl i moraliskt som ekonomiskt afseende, böra intaga främsta rummet.
Jag får sluteligen förklara, att jag önskar bifall till den sak Utskottet föreslagit, på de motiver, som Betänkandet innehåller, och hvilka jag till alla delar gillar; men att jag för närvarande anhåller om återremiss, 7 0 Den 22 Jan i i f, m. för att få de tillägg jag föreslagit antagne.
Skulle likväl Ridderskapet och Adelil finna för godt att nu genast.bifalla Betänkandet, hvilket jag äfven för mili del tror utan skada kunna ske, anhåller jag, att de tvänne redactionsförsläg, jag afgifvit, må såsom serskild te Motioner behandlas, Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf:
Under fullkomligt instämmande uti LagUtskottets åsigt, anhåller jag att få tillägga några ytterligare skäl till bifall af ifrågavarande Betänkande. —- Hvad den olika årfsrättens ursprung beträffar, tror jag att, 4om man rådfrågar Historien, man skall finna, att den härleder sig från de tider, då menniskorne ännu lefde i ett slags nomadiskt tillstånd, utan fast egendom, och då vapnen voro enda qvarlåtenskapen efter en afliden, helst hans öfriga egendom uppbrändes tillika med honom, och bålets storlek var ett tecken till den större äran.
Då således vapnen endast återstodo, var det naturligt, att sonen, sorn ensamt kunde göra bruk deraf, äfven skulle blifva ensam arfvinge.
Arf betyder också i de gamla Nordiska språken, 'vapen, likasom Arrow ännu i Engelska språket betyder pil.
Men i samma mån culturen tillväxte, satte man större värde på egendom, och andra arfslagar gjorde sig i samma mån gällande.
Derföre hafva ock Lagarne för Borgare- och PresteStånden, som äro vida yngre, än Adeln och BondeStåndet, anta - Den 22 Jun i i f. m. 7i git den lika arfsrätten; och jag finner den för alla så mycket billigare, som det är naturligt att dottern, med vida mindre förmåga att försörja sig sjelf och draga sig fram i verlden, skall vara i större behof af understöd än sonen.
Den bättre ställning, hvari dottern försättes genom lika arfsrätt, lemnar henne äfven tillfälle att iakttaga mera varsamhet i valet af Man, likasom den större förmögenheten gifver henne större hopp att blifva gift; och förslaget medverkar således till ett af Lagstiftningens högsta ändamål, som är att befordra Giftermål, hvilket isynnerhet i våra tider så väl beliöfves.
Hvad det förslag beträffar, som en värd talare uppgjort till ändring af lagens stadgande om Morgongåfvaj så är det bekant, att Morgongåfvan härleder sig från bruket att den nygifte mannen, morgonen efter bröllopet, öppet constaterade sin vunna erfarenhet om den rätt, hvarmed bruden burit sin krona; och jag tror således att det nu mera vore stort skäl att afskaffa åtminstone namnet.
Men jag anser icke detta ämne stå i omedelbart sammanhang med den nu förevarande frågan; och tillstyrker derföre bifall till Betänkandet, under önskan att Herr Hjertås förslag må behandlas såsom ny Motion.
Herr Berg von Linde, Johan Albert: I anledning af Herr Thams anmärkning, att 72 D e u 22 J u 11 i i f. m.
Utskottet skulle hafva förglömt, att 1 sammanhang med förslaget till förändrad arfsrätt och giftorätt, äfven föreslå en förändring af Lagens stadgande om Morgongåfva, får jag upplysa, att någon glömska härvid icke ägt rum; men Utskottet har ej funnit den väckta Motionen nog vidsträckt, för att anse sig berättigadl, att på grund deraf upptaga frågan om Morgongåfva, enär denna fråga ej har samma omedelbara sammanhang med arfsrätten, som Utskottet funnit giftorätten äga, om hvilken sistnämnde Utskottet ansett nödvändigt att utlåta sig i förening med arfsrätten, ehuru ingen Motion derom blifvit väckt.
Den nu angifne orsaken har föranledt Utskottet, att blott förhandla arfs- och giftorätten; men det gifves äfven ett annat skäl, hvarföre frågan om Morgongåfva icke blifvit vidrörd.
Jag skulle nemligen tro det falla af sig sjelf, att om giftorätten blifver lika efter Stadsrätt och Landsrätt, måste äfven Morgongåfvan blifva lika och således ali tillämpning af stadgandet om skillnad i Morgongåfvorätten i förhållande till den olika giftorätten i och med det samma upphöra, utan behof af något serskildt stadgande derom.
Vid detta förhållande, har Utskottet desto häldre ansett sig böra afvakta en serskild Motion i detta ämne, som i händelse Utskottets Betänkande gillas af Rikets Ständer, och förslaget vinner Konungens sanction, så att man och hustru till det gemensamma boet erhålla lika rätt, fråga torde böra uppstå Den 22 J u n i i f. m. 7^ om icke Morgongåfvo-rätten, såsom absolut rättighet, bör belt och hållet upphöra, och då Herr Hjerta nu afgifvit förslag till ny redaetion af g Cap. 3 §.
GiftermålsBalken, kommer Utskottet i tillfälle att yttra sig öfver frågan.
I sjelfva saken får jag för öfrigt blott åberopa de skäl, som finnas upptagne i Betänkandet.
Herr Tham har icke ens försökt att vederlägga de rättsgrunder, hvarpå för-, slaget är bygdt.
Han har endast från föregifna politiska skäl sökt hämta stöd för den olika arfsrättens fortfarande.
Jag lemnar dem i sitt värde; men då jag deltagit i Utskottets mening, är det naturligt, att jag för min del ej kan instämma i någon motsatt.
Herr Tham har trott sig kunna härleda den olika arfsrättens ursprung från en annan orsak, än den Utskottet angifvit.
Mig synes en tredje kunna igenfinnas deri, att qvinnan ej fått deltaga i Lagens stiftande, och att frågan således i så måtto blifvit ensidigt behandlad, att de politiska skäl som kunna anföras för likhet i arfsrätt icke blifvit gjorde gällande.
Men hvilka politiska skäl man än må åberopa, står det dock enligt min Öfvertygelse alltid fast, att efter rättsgrund barn af samma föräldrar, äga lika naturliga anspråk på deras ömhet och omvårdnad och följakteligen äfven till deras qvarlåtenskap.
Jag anhåller derföre om proposition till bifall af Betänkandet.
Den 22 J un i i f. m.
Friherre Anckar swärd , Carl Henrik:
Jag instämmer så till alla delar uti Utskottets Betänkande, att jag blott förenar mig med de Talare, som yrkat bifall.
Men jag anhåller derjemte att för några ögonblick få fästa uppmärksamheten på de skäl, som blifvit framställde för den motsatta meningen.
Man har sagt, att sönerne äro i behof af en kostsammare uppfostran.
Jag tror att häri ligger den största motbevisningen emot , den slutföljd man häraf velat draga, emedan då sönerne så ofta redan före arfvets skiftning uttaga till sin uppfostran en så betydlig brorslott, det är så mycket obilligare att ännu ytterligare gynna dem vid arfskiftet.
I afseende på rättsgrunderne för förslaget är jag förekommen af Herr Berg von Linde, och tror med honom, att om qvinnan deltagit i Lagstiftningen, skulle mångå considerationer kommit i öfvervägande, hvilka man nu förbisett.
Men vi böra icke utöfva styrkans rätt emot dem, som äro urståndsatte att försvara sig.
Jag finnér den faderskänsla onaturlig, den broderskänsla obillig, sorn ej vill dela lika mellan syskon, och jag bestrider så mycket mindre, att Lagen om olika arfsrätt härleder sig från de uråldriga tider, då styrkan gällde för rätt; men jag finnér häri en anledning mer, att, med de rättsbegrepp sednare tiders upplysning medfört, fastställa andra grunder för Lagstiftningen.
Jag vill icke åberopa de olika utvägar till förkofran och de mångfaldiga O en 22 Ju ni i f. ni. 75 fördelar
Mankönet i detta afseende äger framför qvinnan; men jag hemställer, om man äfven vid arfskiftet hör göra dottern vanlottad, och derigenom sätta henne ur stånd att någonsin finna sin utkomst, under det hela verlden är öppen för sonens verksamhet.
Man hav frågat, om Ridderskapets och Adelns förmögenhet bör förstöras genom en förändrad arfsrätt.
För min del tror jag, att omsorgen i detta afseende icke är af serdeles värde, sedan förstörelsen till största delen redan är tillvägabragt, utan medverkan af den nu föreslagne förändringen.
Man har äfven frågat, örn BondeStåndet skall förderfVas genom ett öfverhand tagande penningfrieri.
Jag tror att magnetens dragningskraft i penningen redan är så stor, att den icke lärer hejdas af ett afslag på Betänkandet.
Men deremot frågar jag å andra sidan, om det kan vara en för våra tider passande Lagstiftning, att det beror på stället, hvarest en person dör, huru stor del af arfvet tillkommer hvardera arfvingen, Detta är likväl 1111 förhållandet, då en person ärfves olika, allt efter som han dör i Stad eller på Landet.
Jag hemställer, huru en sådan princip kan godkännas och gillas.
Men i afseende på rättsfrågan anser jag öfverflödigt att ingå uti någon vidare deduction, och hvad de Politiska skälen beträffar, så tvekar jag icke att förklara, att der rättvisan är gifven, der måste de politiska skälen gifva vika.
Jag anhåller på denna grund Den 21 Junii f. m. om bifall till Betänkandet, såsom en gärd åt tidens fordringar och grundsatsens rättsenlighet.
I hela Europa är, såsom jag tror, den lika arfsrätten mellan son och dotter införd, och det skulle vara smärtsamt för min känsla, om Sverige vore det enda Land, der en så allmänt erkänd grundsats ej kunde göra sig gällande.