Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enl. alla, såväl äldre, som yngre charta-sigillata-förordningar, har det hittills varit föreskrifvet, att alla rätteg.- och andra skrifter, som af rätter, embetsverk eller andra offentliga myndigheter till parter eller sökande utgifvas, skola, med vissa i författningarne uppgifna undantag, skrifvas på stämpladt papper.
Derigenom hafva vederböride exped.-hafvande vid underdomstolarne, samt hos K. M:ts Befh:de, hvilka utgifva största antalet af de handlingar, som skola skrifvas på stämpladt papper, samt icke på det allmännas bekostnad erhålla de skrifmaterialier, som för deras embetsverksamhet erfordras, varit befriade, icke allenast från att bekosta till dessa handlingar erforderligt papper, utan äfven från besväret att förse dem med påbjudet stämpladt papper.
Nuv:de Bevilln.-Utsk., som uträknat att statsverket, derigenom att stämpladt papper på hela ark användes, gör en förlust af 32,492 rdr 36 öre rmt, har dock icke aktat för rof, att hos R.
St:r hemställa, att kasta denna utgift på ofvanomförmälde embetsmän.
Ehuru jag icke kan anse det staten värdigt, att bespara sig en utgift, genom att taga den kostnad, som skall besparas, af en del embetsmäns med träget arbete förvärfvade inkomster, skulle jag dock kanske hafva underlåtit göra någon anmärkning emot detta tilltag, sä framt följden deraf icke hade varit, att, jemte den ekonomiska förlusten, tillskynda de expeditionshafvande stort besvär, enär uti l:sta mom. 8:de §:n af författn:s-förslaget föreskrifves, ej mindre att beläggms-stämpel skall vid sjelfva handlingen så häftas eller fästas, att den ej kan derifrån skiljas utan att värdestämpcln derigenom skadas, än äfven att stämpeln skall genom en lämplig påteckning annulleras, och detta allt, jemlikt sista punkten, 2:dra morn., samma §, utan någon godtgörelse till exped.-hafvanden.
Det af mig klandrade nya påfundet visar nogsamt, att, uti denna frågas behandling i Bevilln:s-Utsk:t, icke någon deltagit, som sjelf lagt hand vid expedierandet af ett lagtima ting, eller har den ringaste kännedom om dermed förenadt besvär och tidsutdrägt.
Hade nemi. en sakkunnig man deltagit uti målets pröfning, kunde han icke Den 2,")
Maj. hafva underlåtit, att för Utsk:t utreda, huru svårt det, under en redan mången gång kort expeditionstid, blifver att på ofta flere hundrade från en häradsrätt utgående protokoll och utslag, af olika arktal, jemte redan förut stadgade påskrifter, medhinna att på nu föreslaget sätt fästa behörigt stämpladt papper och detsamma makulera; samt om TJtsk:t derå icke fästat uppmärksamhet, genom reservation emot beslutet underställa sin särskilta mening R.
I stöd af allt detta får jag föreslå, det behagade R. o. Ad. till förnyad behandling af Bevilln:s-Utsk:t återremittera ej mindre 2:dra §:n af författn:s-förslaget, än äfven Utsk:ts yttranden vid samma §, 9:de sid. af Betänk., hvarom jag ödmjukast anhåller, det behagade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, framställa propos.
Lika med den tal:n, som sist hade ordet, kan jag ej annat än beklaga, att det inom Utsk:t ej funnits personer, som egt tillräcklig sakkännedom för att kunna bedöma följderna af det nu under öfverläggning varande förslaget, men det går vanligtvis på det sättet, när personer, som ej hafva någon bekantskap med det praktiska i lifvet, skola utöfva det maktpåliggande lagstiftarekallet.
Utsk:t har som hufvudmotiv för sitt framställda förslag åberopat den stora besparing i statens utgifter, som ovilkorligen genom detsamma skulle åstadkommas.
Detta skenbarligen så vackra motiv föranleder mig att fråga TJtsk:t, hvem det är som kommer i åtnjutande af denna statsutgift.
ITtsk:t lärer väl ej kunna föneka, att den ifrågav:de utgiftssumman, eller de 32,492 rdr, i första händ tillfaller Tumba pappersbruk.
När man vidare frågar, hvem det är som rår om detta pappersbruk, så blir svaret, R.
St:rs bank; hvem är det slutligen, som eger R.
St:rs bank, om icke staten sjelf; hvem blir det således som förtjenar på detta papper?
Af denna min deduktion finner man tjRligen, att det är staten, som vinner af staten.
Hvad således staten med ena handen gifver, tager den tillbaka med den andra.
Det hade derföre ej varit mer än lämpligt och rättvist, om denna statsutgift fortfarit, för att derigenom bereda en annan afdelning utaf staten en inkomst, hvaraf ej denna afdelning för sig, utan staten sjelf hemtat nyttan.
Tager man derjemte i betraktande hvad Gr.
Taube mycket riktigt anmärkt, nemi. den förökning i göromålen vid alla underrätter, som genom ett bifall till Utsk:ts förslag skulle åstadkommas, — dessa göromål, som redan nu äro så betungande för domhafvanden och som i anseende till den massa af expeditioner, som ständigt behöfva utskrifvas, t. ex. vid häradsrätterna, taga såväl domarens egen, som en mängd honom biträdande personers hela tid i anspråk, — tror jag man lätteligen skall finna obilligheten deraf, att, för det att staten skall få åtnjuta en besparing af några tusende riksdaler, domrarne skola ytterligare öfverhopas med göromål, som af mån - Den 2 ii Maj.
419 gen kanhända anses vara af vida besvärligare natur, än sjelfva utskrifvande! af expeditionerna.
Ja! det är otvifvelaktig! ett ganska tråkigt och besvärligt bestyr, att, sedan massor af expeditioner äro utskrifna, å hvar och en af dem sammanräkna ark-antalet och sedan karte-heloppet, med hvilket hvarje expedition skall beläggas.
Utsk:t har ej med ett enda ord antydt detta förhållande, hvilket synes mig -sä mymket mer förundransvärd!, som dess ordfrde, Hr Gr.
Lagerbjelke, nyss uppläste ur gällande författningar, hvilket besvär som tillskyndades vederbörande prester och andra embetsman vid uppbärandet af en annan statsintrad, af samma beskaffenhet, som den nu ifrågav:de.
För att ådagalägga konseqvens i sitt förfaringssätt, borde väl den ädle Gr:n visa sig lika mån om dessa som om de nyss ifrågav:de tjenstemännen, helst som desamma komma att tillskyndas en ganska kännbar förlust å sina inkomster derigenom, att de skola sjelfva bekosta det papper, som skall utgå till expeditioner.
Mot detta sednare mot v torde visserligen kunna invändas, att domrarne, enär de i expeditionslösen fått en ganska betydlig tillökning i sina inkomster, gerna kunna vidkännas denna utgift.
Jag ber då att, i min ordning, få göra den erinran, att när denna tillökning bestämdes, så togs alldeles ej i beräkning, att de skulle sjelfva anskaffa det papper, som erfordrades för alla ifrån häradsrätten utgående expeditioner, utan antog man i det stället för gifvet, att skrifkartor skulle fortfarande som hittills komma att begagnas.
Således är det rent af orättvist, att hemta grunden för detta åläggande ifrån sådana förhållanden, och jag kommer alltid att bestrida rättvisan af en sådan handling.
Då sålunda, på sätt jag här sökt visa, staten på det hela ingenting förlorar genom ifrågav:de utgift, utan densamma går till en annan del af staten, som använder den till statens bästa, anser jag den af Utsk:t föreslagna förändring ej vara af behofvet påkallad, hvarföre jag vördsamligen anhåller om propos. a afslag å Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning.
Som den siste värde tal:n förklarat Levdin.-Utsk:t sakna alla insigter, så tyckes det ej behöfva någon förklaring, att en ledamot af detsamma ej kunnat förstå den värde taks eget resonnement; jag bekänner öppet att det öfvergått min, kanhända alltför inskränkta fattningsförmåga.
Den värde lahn anser ingen förlust kunna uppstå för statsverket genom ett fortsatt tillverkande af skrifkartor, på den grund, att man vid Tumba pappersbruk förtjenade på dessa kartor.
Jag frågar den värde takn, om det verkligen är skäl att företaga sig en större utgift, för att ”möjligen” på annat håll kunna förtjena igen någon del af densamma.
Hvad särskildt detta förhållande beträffar, skall man dessutom väl ihågkomma att pappersmassan och arbetskraften ej vid Tumba, mer än på något annat ställe, fås för intet, så att den stora förtjensten, I) en 25 Maj. sorn staten skulle göra på omvägen till Tumba, är visst af den beskaffenheten att den till stor del går bort på vägen.
Man säger, att i synnerhet häradsrätterna skulle, ifall stämpelpapperet borttoges, tillskyndas ett stort besvär.
Det vore knappt möjligt, säger man, för dem att hinna kartera papperen, till följe af den massa expeditioner, som ständigt från desamma måste utgå.
Denna invändning torde dock i betydlig mån förlora sitt värde, då man tager i betraktande ITtsk:ts i nästföljande punkt gjorda förslag, eller att E.
Skr skulle i underd. hemställan till K.
H:t anhålla, att K.
M:t täcktes taga under Nåd. öfvervägande om och hvilka förändringar i afs. å beläggningsstämplarnes storlek och utseende må finnas af behofvet påkallade. Utsk:t har t. o. m. fäst E.
St:rs uppmärksamhet på den besparing och beqvämlighet vid begagnandet, som skulle uppkomma genom införandet af beläggningsstämplar af ungefär samma beskaffenhet, som de Engelska, hvilka äro föga större än vanliga postfrimärken.
Man har äfven fäst sig vid den stora minskning i inkomster, som skulle drabba domaren derigenom, att han finge bekosta papper till expeditionen sjelf.
Jag ber då få fästa uppmärksamheten på den förhöjning i inkomsterna, som genom expeditionslösen för ej lång tid tillbaka tilldelades dessa embetsman, och ehuru väl jag är den första, som önskar, att man, i möjligaste mån, må se embetsmannen till godo, så kan jag dock för ingen del gilla att statens fördel helt och hållet förbises; och dä staten förskaffat dessa embetsmän en så betydlig ekonomisk fördel, kan det väl ej nu vara så obilligt, att något göres för att åter skaffa staten i sin tur någon fördel.
Jag kan således för min del ej finna annat, än att detta förslag innebär en ganska önskvärd förändring, hvarföre jag anhåller om bifall å Utsk:ts gjorda hemställan.
Då jag inom Utsk:t varit en bland dem, som bifallit denna punkt, så må det ursäktas mig, att äfven jag uppträder till försvar mot några mot TJtsk:ts förslag framkastade anmärkningar.
Man säger att embetsmännen och synnerligast domhafvanderna vid häradsrätterna skulle komma att vidkännas betydliga förluster i sina inkomster, derigenom att de skulle, genom stämpelpapperets borttagande, komma att -få sjelfva bekosta det för de utgående expeditionerna erforderliga papper.
Jag frågar den värde tal:n, som framkastat denna anmärkning, hvar det står skrifvet, att staten alltid skall hålla dem tillhanda med skrifkartor; det vore särdeles intressant att af någon embetsman få inhemta upplysning om, med hvad rättighet de ens kunna fordra något sådant.
Hr Printzensköld har äfven yttrat, att det vore staten ovärdigt att se på några tusende rdr, då derigenom vissa embetsmäns göromål i väsendtlig mån skulle betungas.
Hr Printzensköld genom detta yttrande besegrat sig med sina egna vapen.
Nyss, då det var fråga om 9000 rdr, då ansåg Hr Printzensköld, att Oell 25 Maj.
451 man för ingen del borde åstadkomma statsverket denna förlust, nu då det är fråga om nästan 4 gånger så mycket, då talas det om lappri-summor för staten etc. etc.
Som för öfrigt Gr.
Lagerbjelke så öfvertygande vederlagt den värde talarens anförda skäl, vill jag ej längre uppehålla tiden, utan inskränker mig endast, i anhållan om bifall å Utsk:ts förslag.
Det enda skäl, Utsk:t anfört för dess nu afgifna förslag om skrifkartornas borttagande, har varit den ekonomiska vinst, som derigenom skulle tillskyndas statsverket.
För min del är jag öfvertygad, att en sådan förändring skall, i stället för någon vinst, bereda staten en förlust, ej obetydligt större, än den kalkylerade besparingen på kostnaden för kartornas tillverkning.
Skrifkartorna användas hufvudsakligen dels af embetsman i statens embetsverk här i hufvudstaden och några andra städer och dels af domare i orterne och landsortsstäderne samt af tjenstemän, anställda vid landshöfdinge-embetena.
Om den föreslagna indragningen af skrifkartorna skulle verkställas, måste naturligtvis behofvet för expeditionernas utskrifning komma att afhjelpas genom användandet dertill af annat papper, som ej vore stämpladt.
Under nuv:de förhållanden förses statens embetsverk med papper på det allmännas bekostnad.
Följden skulle således blifva, hvad dessa embetsverk angår, att tjenstemännen, i stället för att nyttja stämpladt papper, komme att begagna sig af annat papper, som skulle uppköpas för expens-medlen, och i detta fall skulle naturligtvis ej ringaste besparing för statsverket kunna uppstå, såvida ej det inköpta skrifpapperet skulle råka att fås för billigare pris, än hvartill papperet till skrifkartorne kan tillverkas, hvilket knappast är troligt, om härvid förutsättes att båda slagen af papper skola vara af lika god beskaffenhet.
Domrarne på landet och i landsortsstäderna samt tjenstemännen vid landshöfdinge-embetena förses deremot ej med papper på det allmännas bekostnad.
De, på hvilka staten komme att förtjena, skulle således vara dessa sistnämnda.
Man säger, att dessa embetsmän nyligen genom den förnyade expeditions-taxan fått så stor förhöjning i sina inkomster, att de gerna kunna vidkännas en, såsom man förmenar, så obetjrdlig utgift, som den, att sjelfva bekosta papperet för sina expeditioner.
Men den åt bemälde tjenstemän nu bestådda expeditionslösen var beräknad efter hittills varande förhållanden.
Alägger man dem nu en mångdubbelt större utgift, än som f. n. drabbar dem, så kommer sannolikt samma omständighet att åter inträffa, som förut egt rum, eller att expeditionslösen befinnes ej motsvara dessa tjenstemäns kostnader och besvär.
Om man då blifver nödsakad att ytterligare höja expeditionstaxan, hvem kommer då denna utgift att drabba i sista hand, om ej allmänheten?
Således i ena fallet är det statens egna medel, som skola utgå för att fylla den genom, den åsyftade besparin VI B . - ‘29 Den 25 Maj. gen uppkomna bristen, och i andra fallet blir det dem, som nödgas anlita de ifrågavide embetsmyndigheterna, hvilka kostnaden kommer att drabba.
Jag vill nu vidare betrakta frågan nr allmänhetens intresse.
Eör närv:de får allmänheten sina mera angelägna och dyrbara handlingar skrifna på stämpladt papper, hvilket vi måste erkänna är af en ganska god beskaffenhet.
Man behöfver således ej frukta att handlingen hastigt af ålder eller andra omständigheter förstöres eller försättes i obrukbart skick.
Om deremot embetsmännen skola sjelfva förse sig med papper, kan staten ej utöfva någon kontroll öfver beskaffenheten af detsamma, utan komma tjenstemännen då sannolikt att begagna den sorts papper, som kan fås för bästa pris.
Den enskilte kommer i sådant fall påtagligen att få sitta emellan, ty ehuru han får betala sina expeditioner lika dyrt, om ej dyrare, än hittills, så har han likväl ingen säkerhet för att icke hans dyrbara dokument efter några års förlopp, till följe af papperets dåliga beskaffenhet, sönderfaller i bitar.
Allmänheten kan således, enligt mitt förmenande, blifva i dubbelt hänseende lidande på denna reform, genom ökad kostnad och till materien sämre valuta.
Den största vådan, som jag af förändringen befarar, är dock att staten, i samma ögonblick, som man föreskrifver att alla utgående expeditioner och andra mindre handlingar icke behöfva skrifvas på chartse-sigillatse-papper, förlorar möjligheten att kontrollera vederb:de embetsmäns åtgöranden härvid.
Det är ej för så många år sedan, att det bort hafva fallit Bevilln.-Utsk:t ur minnet, som man fann sig nödsakad att vidtaga särskilda åtgärder för att försäkra sig om att lagfarts- och intecknings- samt åtskilliga andra handlingar, som skulle med stämpladt papper beläggas, verkligen blefvo med det föreskrifna stämplade papperet försedde.
Man stadgade till den ändan, att alla biläggningskartor, som till dessa handlingar skulle användas, skulle vara dubbla och att de sedan skulle ituklippas, för att den ena hälften sedan skulle insändas till vederb:de hofrätt, jemte det protokoll, hvartill kartan hörde.
I följd af denna anordning är nu inom hvarje hofrätt en särskild tjensteman sysselsatt med att genomgå alla dessa lappar och jemföra dom med protokollen, för att tillse det alla handlingar äro rätt karterade.
Statens inkomst af charta sigillata steg ganska betydligt genom denna förändring, — en omständighet, som Utsk:t alldeles icke tagit i betraktande.
I stället blir nu en följd af den utaf Utsk:t föreslagna förändring, att man aldrig skall kunna göra sig förvissad om att det stadgade karte-beloppet verkligen blifvit expeditionerna åsatt.
Då erfarenheten redan visat, hvilka betydliga underslef, som före införandet af nuv:de stränga kontroller, i afs. på karteringen af köpe-, bytes- och gåfvobref med flere handlingar, egt rum, skulle, om T7tsk:ts förslag vinner framgång, ett nytt fält för möjligheten af underslef komma att erbjudas.
Den ‘25 Maj. 453
På grund af dessa mina nu anförda betänkligheter, skulle jag helst önska att E. o. Ad. ville afslå Utsk:s i ifrågav:de häns:de framställda förslag; men då denna min hemställan tilläfventyrs ej skulle röna framgång, hoppas jag, att E. o. Ad. åtminstone ville återremittera förslaget.
Hr Cederschiöld, Gustaf-.
Det är obestridligt, att statsverket komme att tillskyndas en stor fördel, om Utsk:ts förslag i denna punkt antoges.
Jag för min del skulle dock tveka att dertill tillstyrka bifall, om jag icke förutsatte, att jemväl nästa punkt i Utsk:ts Bet:de komme att bifallas.
Under nuv:de förhållanden och så länge våra biläggningskartor hafva sin närvarande form, tror jag icke att man skäligen kunde ålägga uuderdomaren ett så stort extra besvär, som det att med dylika biläggningskartor förse alla de expeditioner, hvilka för närv:de skrifvas å stämpladt papper.
Men om, på sätt Utsk:t föreslagit, de mindre biläggningskartorna erhålla ungefärligen den form, som postfrimärkena, blefve besväret med deras biläggande i betj‘dlig mån förminskadt och icke större, än att man utan fara kunde våga påbjuda sådant.
Hvad beträffar invändningen om besväret med uträkningen af beloppet stämpladt papper för hvarje expedition, så måste den äfven under nu gällande förhållanden verkställas, och beloppet tecknas nu alltid på expeditionen jemte lösen.
Således finnes redan nu alltid utsatt det belopp stämpladt papper, som en dylik expedition innehåller.
Mörner har mjmket riktigt anmärkt, att karteförsnillningen aftog i betydlig mån sedan de dubbla biläggningskartorna blifvit införde.
Men jag tror likväl icke hans fruktan vara grundad, att borttagande af skrifkartorna skulle gifva anledn. till dylika underslef, som förr egde rum med beläggningskartorna.
Dels skola alla sådana expeditioner, hvilka för närv:de skrifvas å stämpladt papper, utlemnas till vederb:de parter eller sökande, hvarigenom en hvar embetsman, som utlemnade en dylik expedition, hvilken, enligt påskriften, borde vara karterad, utan att förse den med karta, — utsatte sig för möjligheten af åtal, när det folie parten in att sådant mot honom anhängiggöra; — dels ock att bland de valörer, om hvilka fråga nu är, den högta uppgår till 50 öre.
Frestelsen till underslef är således ojemförligt ringare, än den var under de förhållanden, som Gr.
Mörner påpekade, då frågan ofta gällde ganska betydliga belopp.
Deremot blefve risken för den, som vågade någon försnillning, mycket stor, enär en sådan försnillning icke kunde ske utan att den folie i ögonen på en hvar, som finge se. en dylik expedition, hvilken nästan alltid skulle lemnäs i allmänhetens händer.
Då jag således icke fruktar att antagandet af förslaget skall kunna föranleda hvarken till försnillning, icke heller till särdeles stort besvär för vederb:de expeditionshafvande, men Den 25 Maj. deremot motser fördel för statsverket, röstar jag för bifall till Utsk:ts framställning.
I likhet med den siste värde talaren anser äfven jag, att all fara af den af Utsk:t föreslagna förändring i väsendtlig mån blifvit undanröjd genom Utsk:ts i nästföljande punkt gjorda förslag derom, att beläggningskartorna skulle förändras till likhet med de nuv:de poststämplarne.
I afs:de på den framställda anmärkningen, att staten icke skulle hafva någon kontroll, om de större kartorna borttagas, så vill jag uppgifva ett sätt, hvarigenom håde kontroll skulle vinnas och annulleringsbesväret skulle förminskas; man kunde nemi. meddela den föreskrift, att hvarje utgående expedition skulle vara försedd med ett stämplingsmärke, som icke blott skulle gå tvärs öfver hela kartan, utan äfven på båda sidor öfver en del af expeditionen.
Sålunda kunde lätteligen förnimmas, huruvida expeditionen varit karterad eller ej, äfven om kartan affallit.
I afs:de på den befarade försnillningen, tror jag ej densamma kommer att ega rum; detta ofog bedrefs i betydligare mån förr, emedan de stora summorna dertill gåfvo frestelse.
Vi erinra oss att det skedde dels på de stora beloppen å köpebref, som under lagfarten lago i arkiverna förvarade, dels på inlemnade handlingar, som då måste vara karterade.
Det är äfven anmärkt, att den föreslagna förändringen skulle tillskynda domarena en ökad utgift, derigenom att de i sådant fall skulle sjelfva få betala sitt expeditionspapper, som hittills utgjorts af charta sigillata.
Jag får mot denna anmärkning invända, att staten alldeles icke förbundit sig att hålla domare med skrifpapper.
Dessutom hafva dessa embetsmän nyligen, genom dem beviljad förhöjd expeditionslösen, fått en så betydlig tillökning i sina inkomster, att det alldeles icke är för mycket, att de betala papperet, som erfordras för de expeditioner, för hvilka de åtnjuta lösen.
Det har äfven blifvit anmärkt, att allmänheten skulle af ännu en anledning blifva lidande af förändringen, nemi. derigenom, att den skulle få sämre papper i sina expeditioner.
Det är ganska svårt att på förhand bestämma, hvad papper domare skola komma att betjena sig af, men jag vill blott fästa uppmärksamhe en derpå, att denna förändring icke kommer att hafva minsta inverkan på beskaffenheten af papperet, som erfordras för dokumenter af en dyrbarare och för individen vigtigare natur, alldenstund dessa handlingar, efter nu gällande charta-sigillata-förordning, icke skrifvas på karteradt papper.
Alla från Konungens Kansli utgående expeditioner, faste- och köpebref m. m. skrifvas på icke-karteradt papper; med ett ord det stämplade papperet användes egentligen för rättegångshandlingar, så att Gr.
Mörners i detta hänseende uttalade farhåga eller att allmänhetens vigtigaste handlingar möjligen kunde, Den 25 Maj. genom papperets dåliga beskaffenhet, komma att lida allt för mycket mehn, anser jag icke böra föranleda till något afslag ä Utsk:ts förslag, hvilket jag tvertom i allo förordar, anhållande om bifall till Utsk:ts i denna pqnkt gjorda hemställan.
Ehurn jag med bestämdhet förutser, att vid en skeende votering beslutet i afs:de på denna fråga blir af samma beskaffenhet, som vid den föregående punkten, nemi. att TJtskits föreslagna förändring, utan afs:de på kommande följder, vinner framgång, (ty jag har gjort den erfarenheten vid innev:de riksdag att man ej behöfver mer än framkasta förslag till en s. k. reform, huru oduglig den än må vara, förr än detsamma med största ifver omfattas och förordas), anser jag likväl mig ej böra med tystnad förbigå de anmärkningar, som blifvit riktade mot mitt förra anförande, utan vill jag med några ord bemöta de genmälen, jag fått emottaga för mina mot Utsk:ts förslag uttalade åsigter.
Lagerbjelke har sökt ådagalägga, att det verkligen vöre en besparing för staten, om denna utgift kunde undvikas; jag för min del anser, att det snarare är en penninge-transaktion, än en utgift för staten, emedan densamma går till en annan afdelning af statsverket och kommer till följd deraf staten alltid till godo.
Väl har den värde ordföranden i Bevilln:s-Utsk:t förklarat, såsom hans ord föllo, att den mesta förtjensten går bort under vägen, men jag har under den tid jag med honom deltagit i bankens öfverstyrelse, kommit till den erfarenhet, att banken tillskyndats ganska stor fördel af denna inkomst och att ingenting af densamma »försvunnit”, som den värde Gr:n uttryckte sig; så att i denna del torde Gr.
Lagerbjelkes anmärkning ej vara så alldeles riktig; och man eger dessutom ingen rättighet att oskäligt betunga tjenstemännen, blott för att bespara staten en utgift, aldra minst när, såsom här, staten får utgiften på annat håll tillbaka.
Man har vidare genmält, att de ifrågav:de tjenstemännen, eller domrarne på landet, alldeles icke äro berättigade att af staten påräkna det för deras expeditioner erforderliga beloppet skrifkartor.