Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den så kallade Husbehofs Brännvinsbränningen upprättades och först blef tillåten, i afsigt att gagna Jordbrukare och Jordegare, kunde man ej föreställa sig, att den skulle urarta till BrännvinsFabrikers anläggande för dem, som sjelfva icke äga jord, eller på sin höjd äro Arrendatorer af några tunnland till plats för sådana Fabriker.
Ätt förhållandet likväl nu mera blifvit sådant, är en allmänt känd sak; häraf kan man dömma huru våra Ekonomiska författningar i allmänhet äro sammansatta och handhafda; de kunna med få undantag, så snart motiverna äro nog talande, styrkas, för tydas och vändas tvärt emot det ändamål, som de primitivt åsyftat, eller åtminstone bordt åsyfta.
Den förut redan nog tryckta Landtmannen förtryckes ännu mera, och medlen till hans upphjelpande beröfvas honom, för att understödja eller gynna ett inskränkt antal speculanter, hvilka föga eller intet bidraga till Statens underhåll och icke hafva någon känning af de dryga utlagor, som dertill fordras.
Ändamålet med Brännvinsbränningen bör vara, att kunna föda en större mängd Boskapskreatur, hyilket alltid blifver grunden för Landthushållningen.
Det är således på en gång orättvist och orimligt, att Innevånafc i Släder, som icke äga 3 H. ‘ 38G Den io December e. nr.
Landtbruk, skola få Utöfva Brännvinsbränningsrältigheten, hvilken uteslutande bör tillhöra den bebyggda och bebodda jorden, utan afseende på dess natur; alltså äfven bebyggd och bebodd Stadsjord.
BrännvinsPannorna böra efter min tanka aldrig få innehålla större rymd än 60 kannor,— enkla, utan allt machinerie och fabriksmässiga Inrättningar, hvaribland de så kallade Pistoriska Verken och Rectificatorerne intaga främsta rummet.
Hvad sjelfva Brännvinet angår, blifver deraf i alla fall beklagligen allt för mycket tillverkadt, derom, vittnar det dagligen tilltagande sedeförderfvet hos hela den arbetande Folkklassen; hvad jordbruket åter angår, så, långtifrån att hämta någon nytta af Brännvinsfabrikation i sin egentliga bemärkelse, lider det kännbart deraf, emedan Landtmannen sorn bränner i smått icke kan concurrera med Fabrikanten, som tillverkar i stort och således kan vara belåten med en mindre vinst på ett större capital.
Det ringa priset och den ökade, snart sagdt omätliga tillgången, på den olycksbringande varan beröfvar dessutom Landtmannen större delen af de arbetskrafter han annars bordt kunna påräkna för drifvandet af sitt Åkerbruk.
En 60 kannors
Panna skulle den få begagna, sorn med egen Afvel brukar en Egendom af 20,000 R:dr Banco taxeringsvärde, och i proportion efter värde till \o,000 R:dr B:co; då tvänne sådangi Pannor fingo brukas, men Den 10 December e. m. 387 aldrig derutöfver pä samma Egendom.
Om. en och samma Person äger flere Egendomar, som äfven brukas med egen afvel, bör dock ej Brännvinsbränningen fä sammandragas på en af dess Egendomar, utan på hvarje ställe brännas enligt den rättighet
Egendomens värde gifven Sedan minskas Pannorna i proportion efter Egendomarnes och Hemmanens värden efter nu gällande beräkningssätt.
På delta sätt skulle förbränningen af Säd och Potatoes betydligen minskas, oell kanske äfven den enorma Potatoes-odlingen inskränkas.
Enligt milt begrepp anser jag den ständigt utvidgade odlingen af denna växt såsom högst vådlig för Landtbruket i framtiden.
Herr Montgommeries förslag alt lägga 16 sk. afgift på hvarje kanna Brännvin är otvifvelaktig! välment, men jag är öfvertygad att det ej är verkställbar!; om än så vore, skulle snart Lurendrägare, hvarpå vi icke äga brist, som man vet, snart uppfylla vårt Land med Utländskt Brännvin, hvilket skulle kunna säljas för bättre pris än vårt inhemska med den höga konsumtionsafgiften.
Vi skulle då förlora i dubbelt afseende; våra % penningar gingo utur Landet och Jordbrukaren skulle sakna det nödiga understödet för sin Ladugård, sedan han icke kunde bränna , i brist på afsättning af varan, hvilken olyckligtvis nu mera blifvit en nödvändighets artikel.
Att bränna vissa månader af året, och göra uppehåll deremel» 388 Den 10 December e. m. lan, lian ej gå an, ty, sedan Boskapskrea* turen blifvit vane vid Dranken, skulle det omväxlade och afbrutna fodringssättet tillskynda en betydlig minskning i den af Ladugården påräknade vanliga afkastningem
De enda medlen att motverka det onda af den öfverdrifna Brännvinsbränningen, äro således, efter min åsigt, inskränkning af Pannerjmden och förbud mot alla Fabrikseller Konstbränner ier.
Herr •nora Heynnes Georg:
Det är blott en sak i Herr Gvipenstedts anförande, hvarvid jag vill göra en anmärkning, den nemligen att i den stund, då vi alla önska en mera utsträckt näringsfrihet, vi icke eller mätte motarbeta en sådan önskan genom inskränkning för Städerne, att bränna för deras jord.
Jag anhåller att denna anmärkning får till vederbörligt Utskott åtfölja Herr Gripenstedts Memorial.
Grefve Spens j Carl Gustaf > uppläste följande:
Majlis Nådiga Skrifvelse om en ny reglering af postafgiften, utbeder jag mig få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en del af de stora frågor, som härstädes under förra Riksdagen ventilerades.
Ridderskapets och Den io December e. ra. 389 Adelns beslut blef då, dels att stadga skyldigheten för Postmästare, att uthänga afgående Brefchartor, hvarmed man, som Protocollerna visa, åsyftade en controll öfver upphörden, och dels att hos Regeringen anhålla, det lösen för recommenderade bref ej utan Ständernas samtycke måtte få höjas.
Jag torde få genomgå hvardera frågan särskilt.
Såsom anledning till önskan af ytterligare controll öfver uppbörden anmältes vid sista Riksdagen den besynnerliga omständighet, att tillökningen i postinkomsten icke motsvarat en hillig väntan, stödd på 1818 års stora förhöjning, då icke blott allt porto höjdes 25 procent, utan äfven dessutom flera runstycken här och der tillädes.
I sig sjelf kan, då rörelsen i landet, och dermed förenadt behof af postcommunicationer, icke kan antagas vara i aftagande, nämnde resultat icke förklaras iner än på två sätt, antingen såsom ett tydligt tecken till behöfligheten af en ökad controll å uppbörden, eller så alt den förhöjning som 1818 skedde, yppat åtskilliga missförhållanden i förut gällande Posttaxa, och många förut ansenligen skattande couiinunicalionsbehof sökt sitt tillfredsställande genom andra utvägar än [tosten, häldre än att draga den ökade porto-bördan.
Jag vill här en gång för alla hafva anmärkt, att jag alldeles ieke inlåter mig på den van - 3go Den io
December e. m. liga banan att yttra eller ens för mig sjelf fastställa en tanka om huruvida bägge, eller endera af nämnde orsaker varit verkande till det anförda resultatet.
Min mening är, då jag fordrar ytterligare controller, icke att anklaga någon af Postverkets hvarken högre eller lägre personal; mitt syftemål är så ofta det kan undvikas aldrig någon person, och här är det sä mycket mer en skyldighet, som blotta förmodningar äro möjliga, och inga bestämda skäl.
Men just derföre, alt man således mäste resonnera blott om hvad som kan vara den möjliga orsaken, ulan att ens kunna någonsin lä vela den verkliga, hade jag önskat, att correctiver blifvit stadgade, så väl emot det ena som det andra, när frågan är af så stor vigt som harl Och, när jag nu med glädje funnit Regeringen lyssnande, till Nationens vid sista Riksdag uttryckta röst, förklara sig hafva låtit uppgöra af sakkunnige Embetsman, ett förslag till jemnkad PoslTaxa för hela Riket, som till Ständerncs Utskotts ytterligare bepröfvande skall blifva aflemnadt; när jag härigenom linner grundad anledning till hopp, att den ena bristen i var hittills varande Postinrättning skall bli afhjelpt, har jag ej kunnat undgå att väcka frågan om den andra.
Det underslef sorn nu kunde vara möjligt vid postuppbörden, skulle bero på öfverenskommelse emellan 2 Postmästare, och Den io December e. m. 391 öfvcrsändandet från afgångsorten af dubbla Postchartor hvaraf den eua, som upploge alla bref, å ankomstorten uthängdes, och den andra blcfvc den hvarå qvittenset skrefs, och som till controll sedermera uppsändes.
Såsom correctiv häremot blef vid sista Riksdagen föreslagit, och är om jag milis rätt äfven stadgadt, att Landshöfdingen i Länet skall äga rätt när han vill öfvervara postväskornas öppnande, en slags controll, som jag för min del måste anse både odieus för Postmästarne, otillräcklig i sig sjelf, emedan få Landshöfdingar medhinna sådant, och dessutom olämplig på de grunder, hvarom vidare kan läsas några Ledamöters reservation mot BevillningsUtskollets beslut i detta ämne, vid sista Riksdagen.
Om man deremot stadgade, alt så snart posten vore afgången, skulle en charta öfver de afgångne brefven inlemnas till Magistraten i staden, eller Kyrkoherden å landet, för att i Rådhusförstugan eller Sockenstugan förblifva uppsatta en viss tid, och dessa Chartor, med påtecknadt bevis om verkställd sådan uthängning, blefve de som af controllerande auctoriteter inom Postverket jämnförde med dem, som ankomstortens Postmästare hade qvilterat, synes 111ig en af de lämpligaste conlrollmethoder vara begagnad.
Sådant skulle nemligen dessutom vara för ganska många brefafsändare välkommil; de kunde då, när tiden så raedgaf, på dessa Chartor efterse oin deras bref Den to December e. m. verkligen vore afgångna; just derigenom att denna förmon för correspondenterna tillika vanns, vore en sådan af Staten anbefalld åt-, gärd icke det minsta chicaneus för en redlig Postmästare, och den, som icke vore detta, ägde tillika det alldra största band på sig; lian kunde aldrig veta hvilket bref, som på den uthängda BrefChartan blefve eftersökt, och om dessa Chartor och blott, en gång i månaden besågos af någon, gjort, de möjligheten, att de kunde bli sedda samma gagn.
Man anmärkte sistlidne Riksdag att en afskrifts tagande till detta ändamål af afgående PostChartan skulle, alltförmyc-, ket öka Postraästarnes besvär, och anför-, de exemplet af Stockholms PostGontoir— om det så är, så hemställer jag att anstalten åtminstone vid!, de andra PostGontoiren i Riket måtte vidtagas, man torde ej kunna kalla den omöjlig der — och Stockholms, PostContoir är såväl genom sin talrika per-, sonal, som grannskapet med hela PostVer-. kets öfverstyrelse, i allt fall mera. control-.
Icradt än de öfriga.
I afseende på de reoommenderade bref-, ven innehåller det utdrag utur Kongl. Postordningen, som finnes.
Almanachorne bifogadt, följande: ”När någon i, recominende”radt bref afsänder penningar, bör han på ”alla de sedlar, som innehafva 5 R:drs vär”de och derutöfver, kunna uppgifva num”mer och datum, då man vid förefallen Den io Decenibci; c. ra. ”olyckshändelse om ersättning för de för”komne sedi arne anhållerliela delta stadgande är högst dunkelt.
Det lenanar ingen bestämd underrättelse, om huruvida det är afsändarens rätt att fä den ersättning sorn omtalas, det står blott att han får anhålla * derom; det står icke heller utsatt hurudan Embctsmanna-attest som bör finnas på den omtalta uppgiften å nummer och datum..
Alt en sådan atteslator bör vara postbe-. (jente å afgångsorten är såväl tydligt i theo, ri, sam gifvet i praktik, men dessa obestämdheter äro i alla afseenden ej af liten vigt, såvida som de lemna oafgjordt, huruvida Staten, vid lemnandet af nämnde ersättning, agerar som assuradeur för postgångens ordentlighet och helgd, eller om den. blott förskjuter ersättningen, till dess den PostEmbetsman, som vållat brefvels bortkomst, kan gälda den, eller de bortkomna sediarne i Banken hinna bli förbud na oclt förnyade.
Den senare åsigten af brefs recommendalion yttrades af ganska mångå under debatten vid förra Riksdagen, och, om mitt minne ej bedrager mig, hafva åtskilliga myndigheter förklarat sig dela den.
Detta uttrycktes än ytterligare genom det påståendet att sjelfva recommendationsafgiliteu är blott en ersättning för det å PostGontoren förbrukade lack och segelgarn, meu alldeles ej. någon assuranceafgift, ej beller någon del af sjelfva Postbevillningen.
Jag vågar hemställa om icke just det 39$ Den 10 December e. m. väscndtliga ändamål, livårföre Rikets Ständer af ålder åtagit sig poslbevillningen, hvarföre den är orntalt i Grundlagen, och hvarföre man har kunnat ingå på 1818 års förhöjning, äfvensom förmodligen vid denna Riksdag ej ifrågasätter alt ruhba inrättningen, är det ovillkorliga behof, som rörelsen i landet äger, af absolut säkerhet för den correspondent, som iakttagit allt hvad författningarna föreskrifva.
Det är med afseende härå jag föreslår, att nämnde i Almanacliorne extraderade författning må erhålla följande redaction : ”När någon i recommenderadt bref afsänder penningar, bör han om numer och datum på alla de sedlar som öfverstiga 5 R:drs värde, äfvensom beskaffenheten af enskilda reverser eller andra penningevärde ägande papper, kunna uppvisa ett intyg af Postmästaren i afgångsorten, då han, i händelse brefvet ej rigtigt framkommer, erhåller ersättning af Postcassan.”
Äfvensom att i sammanhang härmed måtte stadgas, att hädanefter recommendationsafgiften måtte bestämmas af Ständerna på samma sätt, som den öfriga poslbevillningen, och ingå i postuppbörden, samt ersättning för lack och segelgarn häldre lemnäs de Postmästare, som derafäro i behof, såsom löneförhöjning. t Den io December e. m. 395 Orri remiss till BevillningsTJtskoltet och communication med respective MedStändcr lär jag härmed ödmjukast anhålla.
Kunskap, erhållen derom alt i Hedervärda BondeStåndet Motion skall vara gjord om att från Snäfringe Härad i Westerås
Län få vid det till ocji med 1823 vanliga levereringsstället Kungsöhr, lämna ränteliöet in natura, ålägger mig att väcka Rikets Högloft.
Ständers uppmärksamhet å ett förhållande, om hvars snara förändring underdånig hemställan hos Hans Majit Konungen torde böra göras, nemligen om nådig befallning till Dess StatsConloir, alt ej, medelst sitt sluLliga gillande af anbudet å Stallbyggnaden vid Kungsöhr, afgöra deli försäljning af förrådshuset för Räntehöet, som kan komma alt blifva för Statsverket ganska menlig, om i en framtid nödvändigheten af ett dylikt förrådshus tvingar Slaten att till uppbyggande af ett slikt påkosta 10 gångor så mycket, som nu erbjudne auetionssumma inbringar.
Det historiska af detta mål är följande: Genom Kongl. Brefvet den 26 April 1814 förordnades all denna Byggnad skulle 3gS Ben 10 December e. tu* för Statsverket inlösas, men ställas under tillsyn, neli vård af SloltsStatsbetjeningen så att Ränlellöet och Halmen kunde deri förvaras, samt att kostnaden dervid borde bestridas till ena, hälften af de medel, sorn. på Strömsholms och Kungsöhrs SlottsStat lill reparationer bestås, och lill den andra af Strömsholms SluteriCassas tillgångar.
I skrifvelse den 27 Julii 1827 har RiksMarskalksEmbetet i underdånighet anmält, alt kostnaden för underhållet af Stallbyggnaden, enligt Ståthållarens på Strömsholms Slott uppgift, då redan uppgått till 536 R:dr 18 sk. och att dertill nämnde år skulle erfordras 128, R:dr 28 sk. 10 rst.
B:co, hvarföre, och då Räntegifvarne i Länet allt sedan sista Riksdag, enligt Rikets Ständers då fattade Beslut, med contant lösa Ränlellöet och Halmen, samt denna Byggnad från berörde tid af sådan orsak varit aldeles obegagnad, RiksM.irskalksErnbelet i under-, dånighet hemstält huruvida densamma, såsom icke vidare behöflig, ina, till undvika lule af underhållskostnader, få försäljas,, eller, enär Byggnaden icke på något sätt yorc till gagn för Strömsholms och Kungsöhrs Sjo.UsSlaler, Statsanslaget för samma Slott från all utgift lill Byggnadens underhåll befri as.
I nådig skrifvelse den 21 November 1827 hyr Kungl. Maj:t, med bifall till hvad 15 e 11 io December e. m. häTu timian af Kongl. Statstontoiret tillstyrkt blifvit, i nåder förordna! ali Stallbyggnad en, 'efter föregången besigtning oell värdering skall genom offentlig Auction, stim på en och samma dag skall ske vid Kungsöhr och Westerås Slott, till den högstbjudande försäljas, med vilkor, alt
Byggnaden inom viss utsatt lämplig tid skall af Köparen bortflyttas, så vida icke annorlunda kail med Arrendatorn af Kungsgården öfverenskommas, och att anbudets antagande beror på Kongl.
StatsContoirets pröfning.
Den 21 Febr. 1828 besigtigades oell värderades Byggnaden Lill endast 4~5g Hulr, i anseende lill skyldigheten att densamma rifva och bortflytta.
Den befans uppförd af Furutimmer 25 hvarf bög på Stenfot, 85 alnar lång, 16 alnar bred med 16 btädfordrade Knutar, 12 små Kinningar, \\. par Följare, blott en brad ford rad gafvel, efter den andra utgöres af långväggen på det deremot stående ÅsStallet; har ett par dubbla och en enkel Dörr, 1 par Dörrar till Skullen, 4^ små fönster i bly, (mer och mindre söndrige, samt några alldeles borta) 44 spiltor med krubbor och häckar, samt ett BrädContoir med Dörr; Golf och spiltpallar af plank, i dåligt skick, och vasarna derunder mer och mindre skadade; Mellantaket eller Skull virket af Bräder, hvaraf flere skadade; Takresningen består af 29 Takstolar samt vid östra gafveln 5 3g8 Den i o
December e. m. halfva dito och derpå Bräder, läckte moel spån, som är mycket ruttnad.
Norra "Väggen har tagit röta på flera ställen.
Till Skollen är en lång
Bro på timrade kistor i godt stånd, men Brotaket förlorat.
Den 23 Maj 1828 anstäldes auction, då anbud gjordes med ^66 R:dr 32 sk.
Broo, hvilket af Konungens Befallningshafvande hos Kongl.
StatsContoiret anmältes, med hemställan om icke försäljningen kunde få ske med rättighet för Inroparen att få låta Byggnaden qvarstå, efter, vid Kungsgårdens bortarrenderande, något förbehåll icke varit derom att densamma borde hortflyltas, och hvarom fråga visst aldrig uppstått om Kongl. Maj:t och Kronan sjelf bibehållit Byggnaden, och densammas värde derigenom för köparen skulle betydligen ökas, då rifning och flyttning samt den dermed förenade betydliga kostnad, knutarnas skadande, takspånens förlorande samt brädfou ringens och innanredets sönderbrytande och förstörande undvekos.
I skrifvelse den 3i Julii 1828 förordnade Kongl. StatsContoret, att Arrendatorn af Kungsgården Pastor Hörstadius borde tillfrågas om han medgåfve att Byggnaden finge under hans arrendetid qvarstå efter försäljning lill annan
Man, som skedt, och hvarpå Hörstadius mundtligt svarat
Nej, utan att vilja lemna skriftligt svar, som till Kongl. StatsContoiret inberättades.
I skrifvelse den 23 Octoher förklarade Kongl. StatsContoiret att ny Auction borde å byggnaden utlysas, med fortfarande vilkor att inom föreskrifven lid af blifvande köpare borlflyltas.
Den 2q November 1S28 för sig gick den kungjorde nya Auctionen, hvarvid Moell böd 4.75 och Hörstadius 510 R:dr Banco.
Härvid förekomma 2:ne anmärkningar: 1:0 Att Konungens Befallningshafvande i orten häröfver aldrig blifvit hörd.
Ett förhällande så mycket obilligare, sorn Landsböfdingar och ej CollegiiPresidenters, minne hos en efterverld lider af allt hvad som till Kronans fördel blifvit försummadt under den tid Länestyrelsen varit hvar och en af dem anförtrodd. 2:0
Att då Kronans fördel (att få LifStallbyggnaden så mycket som möjligt betald) berodde på att köparen skulle försäkras om rättigheten att få denna byggnad qvarstående, och ehuru Landshöfdingen gjorde Kongl. StatsContoret uppmärksamt å att nuvarande Arrendatorn ingalunda ägde rättighet att fordra borttagandet af en byggnad, som redan stod der vid contracLels uppgörande och stått der alltsedan den oförgätlige Konung Carl
NI:te densamma uppbygde, Landshöfdingen det oagtadt erhöll befallning alt begära Arrendatorns samtycke 4oo Den 10 December e. ro. och-, då detta af Arrendatorn nekades, för andra gången utbjuda byggnaden emöt det på anbuden ofördelaktigt inverkande vilkor, att inroparen borde inom viss lid byggnaden rifva och bortflytta, ett vilkor, sorn ej till ursägt kan anföra någon 3:dje mans derunder beroende vatt. £ fall respective MedStånden skulle häraf finna anledning att inför Thronell nedlägga linderdånigste önskan, att, i frågor om StatsVerkets fördel eller förlust, Luca Lin c to r itc t er nes ansvariga utlåtande alltid må varda allernådigst infordradt öfver i afseende derå framstälde förslag; så är jag tillfredsställd, att lill ett slikt iakttagande hafva vördsamt gifvit anledning.
Om commnnication till MedStånden och remiss till StalsUtskoltet får jag Ödmjukligen anhålla.
La des på bordet.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande:
Den 18 December i8a3 täcktes Kongl. Maj:t på RiksSalen, efter att hafva afgjort en mängd Lagfrågor, i Nåder yttra sig till Rikets Ständer på följande sätt: ”Beträffande de af Eder i öfrigt redan ”afgifne och än vidare inkommande förslag ”till Den io December e. m. “till ändring i, elior förklaring af allmän”na Lagen, sä enär don af Riksdagen återstående korta tiden icke tillåter att å des”sa ämnen lemna den uppmärksamhet de”ras vigt kräfver, föranlåtes Jag förklara, ”alt jag icke kan dessa Lagförslag nu antaga.
I följd deraf hafva också flera till Kongl. Maj:t af Rikets Ständer mot slutet af sist— lidne Riksdag öfverlemnade underdåniga Skrifvelser ännu icke kunnat af Kongl.
Maj:t tagas i Nådigt öfvervägande.
Men som vissa af dessa underdåniga Skrifvelser innehålla ämnen af största vigt, får jag vördsammast hemställa, om icke samtlige nu kunde till Kongl. Majit ånyo inlemnas, nemligen: 1:0
Den i Bihanget till samtliga RiksStåndens Protocoll under N:o 381 upptagna underdåniga Skrifvelsen af den 8
December 18 a 3, angående föreslagen ändring i iy Cap. HandelsBalken och 20 Cap.
JrfdaBalken, rörande förmånsrätter och förmynderskap. 2:0 D:o D:o af samma dag, under N:o 38a, angående Rådmäns och Kämnärers befrielse frän deltagande i ansvaret för försummelse att lill ÖfverDomare insända renoverade Domböcker och Protocoll. 3 H.
Den 10 Dncem lier e. m. 3:o D:o D:o nf samma dag, under N:o 383, angående föreslagen ändring i ConcursLagen af den 18 Juli 1818.
Och 4:o
Den delen af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, N:o 4I2> den 22 (20)?
December i8a3, som rör upphäfvandet af Kongl. Förordningen af den 7 December 1787, angående Lifsstraff för obehöriga omdömen öfver de af Kongl. Maj.t vidtagne författningar.
Vidare uppläste Herr Cederschjöld följande:
Den genom Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning afsistlidne år bestämda rättigheten till hemmansklyfninganses så allmänt för yttersta gränsen af hvad sorn skulle kunna medgifva», och af många för redan så öfverdrifven, att det ej är utan efter mycken tvekan, som jag nu går att väcka fråga om en obegränsad jordklyfning.
Men ehuru ringa hqpp jag än hyser, alt idéen nu skulle kunna utföras, anser jag likväl för min pligt att uttala den, och att söka göra reda för den samma; öfverlemnande åt tiden att bringa den till mognad.
Alt en obegränsad jordklyfning öfverensstämmer med rättsläran lärer knappt b Den 10 December e. m. 4o3 larfva några bevis.
Ty min egendom, den må vara lös eller fast, bör jag kunna få föryttra i så stora eller små delar, som jag sjelf behagar; och likaledes bör det på andra sidan stå mig fritt att förvärfva så mycket eller litet, hvarom jag kan med den förra egaren öfverenskomma.
Då för öfrigt ingen gräns är satt för jordegendoms sammanhopande; så synes icke heller någon grälls 1’ättvisligeil böra finnas för dess klj'fning, En fri och obegränsad jordklyfning st;aile vara nyttig för den , soni ville stycka sin jord.
Den gäldbtindne skulle derigenom kunna göra sig skuldfrioch sedan arbeta tued större bog för sig sjelf och sina baln, an förut för silla borgenärer.
Den skuldfrie skulle derigenom kunna förskaffa sig contatita medel till den återstående jordens bättre bruk; och sålunda belt visst af den mindre jordrymden erhålla eli större afkastning, än förut af den odelade egen-* domen, En sådan jordklyfning skulle vara nyttig för den j som ville förvärfva jord.
Han kunde då få rätta sig efter sina tillgångar och slippa att börja med en betydlig skuldsättning.
Hail kunde då få utvidga sin besittning i samma nion, som hans tillgångar ökades; och derigenom skulle hail erhålla en jemn väckelse lill idoghet.
Denna jordklyfning skulle i mångfaldiga afseenden vara nyttig för det allmänna.
De tjenande skulle på nara håll se hoppet om bosättning.
Detta skulle väcka dem till flit och sparsamhet.
Fylleriet skulle minskas.
Flera ägtenskap skulle ingås, och de oägta barnens antal förminskas.
Vid arfskiften skulle äfven de, som ej ville qvarblifva på stället, likväl kunna bibehålla äganderätten lill sin andel i fädernejorden.
Och på dessa sätt skulle allt fler och fler menniskor fästas med fastare band vid Fäderneslandet såsom sjelfständiga medborgare och män för sig.