Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika cå litet kan jag finna mig uti i Herr Tharas i 7;de momentet yttrade propos (motiverad på skälet att indraga en onödig ansedd tullbevakning) nemligen : ”att införseln af hittills för\udne lägna Stapeljläderne, samt de Städer hvar ef: det me fa, liw enir ägeriet blifvit öjvädtf5 ty dels skulle detta Dtn 21 Martti, tvångssystem, utom alla andra olägenheter, medföra den, att en mäDgd köpmän nödgades då antingen låta egna eller befragtade Fartyg anlöpa de från deras hemstäder mer och mindre aflägsna hamnar, hvilkas inlopp ofia äro underkastade mångfaldigt större risque än deras egna hemorters, oberäknad all annan dem dermedelst orättvist påförande drygare kostnad; ellerock tvingades deatt af sine medbroder köpa desse effecter för stegradt pris, dels ock emedan det af sig sjelft skulle följa, att förändra* de hevakningsanstalter äfven medförde förändrade Tullförsnillnings-canaler.
Tvärtom skulle jag tro, att Sveriges välmåga mera allmänt, lättsenitgt och jemnare fördelades samt skyndsammare befrämjades om fri nederlagsrät tighet beviljades alla Stapelstäder utan liadantagj då det oaktadt, ganska många af dem icke funno någon uträkning vid att sig deraf begagna, då de togo. i öfvervägande de dermed förknippa de primitiva kostnader samt brist på Connectioner, RörelseCa pital, säker och hastig afsättning, mindre förmånlig Iaea 1 , ni- m.
Fullkomligt delar jag äfven den af Herr Ankarsparre yttrade tanka yatt alla jörlind oaktadt det ick finnes minsta ondt uti att iilljveåt,(leilia näringsbegäretf synnerligast då Författningarnas haltjlocka till förbudens öfverlrädande
Af olika tänkesätt är jag likväl med Herr Anckarsparre om den af honom ansedde ”nöd vSndighet att totalt förbjuda fådane utlundfke fabrik•
Den -51 Marth. ^57 vohrorsimporterande, hvilka inom Sverigts omvade tillverkas, " som, åtminstone bordt inskränkas till sådane som fabriceras af inhemska rudimaterier.
För min del bekänner jag öppet att, huru lifligt jag än önskade det slika yrken hos oss uppmuntrades jag dock anser inga andra fabriker, i Sverige vara ändamålsenligt bidragande till Statens sanna väl, än de som utan utländskt biträde, kunna till lika godhet, af egna råämnen till vägabringas.
Att jag ensam hyser slikartade åsigter, styrkes ibland annat af en upplyst Fabrikants Herr Assessorens Arosenii yttrande, nemligen att nom ett liberalt fÖrtullningsfyjlém antogs, [kulle ojelbart bättre vahror vid Svenjla Fabrikeme tillverkas,” m. rn. ett yttrande som förtjenar så mycken större trovärdighet, som nämnde Assessor nödvändigt måste förena sakkännedom och en högre grad af förståndsodfing, såsom sjelf ägande ett af våra största klädesfabriker, medlem af Kongl.
VetenskapsAcademien och äfven ej längesedan tillkallad ledamot af en tillförordnad TullComittée.
Likaledes betviflar jag Herr Ankarsparrrs öfvertygelse, att någon af Herrar Handlande, skulle finna sig uti att till förtullning angifva redan insmuglade förbudne Effecter.
Med all skyldig högaktning för Herr Cederschjölds ofta yttrade* patriotiska tankar, är jag likväl af rak motsatt öfvertygelse med honom deruti:
Dm 21 Marth ”Alt brott emot Tnllagarne bör\ penniiigeböter beläggas
Tvärtom tror jag att penningeböter för slika förbrytelser verka nästan intet.
Fastän urbota flraffen under den korta tiden de varit tillämpade, icke till någon högre grad medfört den dermed åsyftade verkan, tror jag likväl att vida flera tulIförsnillningar, dem förutan, skulle varit begångne, äfvensom att, vid mognare forskning, orsakerne till de lörfelade resulta-, terne, torde igenfinnas i sjelfva förbuden, den höga Tullen och i Tullförfattningarnes bristfälliga samt evasiva halt.
Dessutom om liberala förtullningspfinciper stadgas, har ingen anledning att klaga om han i ett slikt förhållande, för fortsatt Tullförsnillning, belädes med ett än svårare straff, skall åter, emot min önskan och allmän förhoppning, ännu längre tvångsförfattningar blifva Svenska Nationen påtrugade; får jag yttra den oförgripliga tankan , att det ej gifves något stadgande, som mera lockar till öfverträdelser och kraftigare motarbetar möjligheten af ali controll än de föreskrifter uti 1820 års Lurendrggeriförordning, 50m ibland mångå andra underligheter äfven stadgar, att man blott vissa timmar på dagen får Qiifiälla undersökningar efter eonfijkabelt gods ?
att den visiterande sjelf sakfalles till betydliga böter filer fängelfeftraff, ovi lian ej har nog pålitligt väderkorn. att förut befiämdt veta det förbrutna godsets minimivärde; att han, (äfven om han vore ttögste TullChefen inom Districtet) är nödgad
Den 21 Martii. 85g att hes annan authorite förut anmäla fg innan viftat ion får företagas, och att till och med om findorf ökningen fulle mota få kr a] tigt motflånd att den aldeles icke kunde verk fällas, han dock ej äger rätt att då vidtaga fr ångare åtgärder, o. s. v. Alla de olägenheter som deraf uppkomma för executionen af lagens bokstaf, ligger i sä öppen dager , att den icke äskar vidare utveckling 3 jag får blott dervid erinra, att då hufvudvilkoret för hvarje
Lag bör vara ändamålsenlighet, för att vinna ett af Lagen . utstakadt mål, nödvändigt dertill bidragande, lämpliga medel böra användas, så vida ej Lagens bokstaf skall förvandlas endast till en chimerik skuggbild.
Den väckta motionen om ett nytt Tullreglementes nfördröjliga utfärdande är af största vigt och lärer ett sådant äfven vara till Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning och sanction öfverlemnadt; men huruvida det kan blifva användbart och lämpligt om friare Handels- och Tullprinciper nu ändteligen faststältes, samt hela TulHörvaltnings-organisationen undergår en total reform, är mycken tvifvel underkastadt.
Det torde derefter böra lämpas, i möjligaste grad förenklas och i största korrthet i. ett och samma verk sammanlänkas allt hvad hufvudsakligen finnes erforderligt för en Tulltjensteman att känna.
Alla Nationers mest berömda Statsmän hafva såsom axiom antagit, att ju flera, ji\ mera invecklade Lagar och Författningar, j& glo 21 Martu, oftare utfärdade tolkningar och ändringar i de* ras stadganderi, hvarmed ett land hemsökes, ju närmare nalkas det sin politiska upplösning.
För det närvarande är Sverige beklagliden öfversvätnmadt af en mängd Tull-författningar, som dels äro af ett rakt motstridigt in-; nehåll emot äldre ännu icke behörigen upphäfne stadganden; dels innehållande contradictioner och collisioner i en och samma författning j dels ock af en så motarbetande rigtning för verkställigheten, att de endast försätta den redlige Tjenstemannen (hvars vidmagthållande helgd deras handbafvande är ombetrodd) i största villrådighet huru han rättast bör förhålla sig, och derjemte blottställer honom för offentliga chicaner, enskilde förluster, samt kännbara afkortningar i dess med få undantag aldeles otillräcklige löneinkomster ; hvarförutan de ock stundom .mera leda till Lagförbrytelser än qväfva deras utbrott.
Af sådan beskaffenhet är 6ynnerligast den nu gällande 1.820 års
Lurendrägeriförordning i dess 5 Artikels 4 §• L 2, 3, 7 och 8 Morn., 7 §
Liberalité i Tull- och Handelsprinciper är för öfrigt ej allenast ett oemotståndeligt kraf af tidens anda och dess billiga fordringar, utan äfven i nuvarande conjuncturer för Dill ii Martil.
Sverige specielt ett högst vigtpåliggande behof, som af ingen oegensidig sakkunnig
Fäderneslandets vän kan bestridas; man må gifva motsatta åsigter, (den låga egennyttans, samt Skrå- och Monopolieandans producter) hvilka bländande färjor som hälst.
Ibland prohibitiva påbud som nyligen i närgränsande Stater blifvit stadgade emot Svenska exportproducter, är förnämligast det emot hålken (hvarå äfven Tullen i år blifvit mot all rimlighet fördubblad) för Gottland högst menligt och således äfven för Statsverket mindre förtnonligt.
Önskeligt vore, att Riksrepresentationen hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöll om ändrings vinDaode deruti medelst ministeriel! åtgärd, så vida icke andra politiska skäl (för mig okände,) lägga hinder i vägen.
Gottlands andra hufvu^sakliga exportproduct består uti allehanda träd-effecter hvilka aldrig förut saknat önskad afsättning emot skäligt pris i Tyska, äfvensom till en del i Preussiska ochrDanska orter.
De sistförflutne 2;ne årens erfarenhet har deremot varit hög6t bedröflig för Gottländske Handlande och Skeppsredare, hvilka sett sig nödgade för ett ovanligt lågt pris att på en längre tids credit, och ganska » ofta till okände köpare, föryttra sin vara, och ändå, i brist på til 1 Täckelig afyttring, i förtid aftackla sina Fartyg.
När härtill kommer coursförhållanden , den ofta nog höga Tullafgiften och Handelstvånget, blir att befara det åtminstone Gottlands handel genom ett oupphörligt aftynandeskall gå med jättesteg sin underh 852 Den 21 Martil. gång till möte, om icke liberalare principer ofördröjligen föreskrifvas.
Såsom sådane anser jag de af Herrar Tham och Cederschjöld* samt till en stor del äfven de af Herr von Hartmansdorff förut uppgifne, sorn kunna i det närmaste redigeras till följande hufvudreglor, nemligen: 1:0.
Så låg tull som möjligt på alla nödvändighetsvaror, för oss erforderliga och sådane behof, som af vanan hos oss vunnit häfd, men icke i Sverige kunna produceras. 2:0.
Tillåten införsel af alla slags effecter, emot proportionerade högre
Tullafgifter på de egenteligen så kallade luxeartiklar, äfvensom å Spannmål, då ej inträffande missväxtår föranleda till annat stadgande i 3:0, Tullfri export på alla inom Sverige förädlade Fabriksvaror af egna naturalster; såsom Stålarbeten m. m., och får jag, (så vida, tvärtefhot min öfvertygelse, fördomen ännu längre äskar att sådane fabriker skola äga bestånd, som nödgas utrikes ifrån införskrifva sjelfva rudimaterierne,) 6åsom ett modifieradt correctif äfven föreslå: 4:0.
Tullfri import af alla för slika Fabrikers bestånd oumbärlige, icke hos oss befintlige råämnen, Att rakt förbjuda importen af likartade Utländske Fabricater, anser jag endast tjena Deh 21 Mardi.
863 till att rikta visse svekfulle individer; att qväfva täflingsandan, samt att till och nied ändatnålslöst förminska Tulltägten, då troligen ingen under motsatte förhållanden fann uträkning att risquera smugling och tullförsnillning.
i Såsom exempel på huru litet vigtpåliggande man nu anser brott emot Tullagarné och meneders begående, får jag citera en händelse sorn helt nyligen sig tilldragit enär en Viss Handlande var nog oförsynt till Laga Ting instämma åtskillige personer, som han tillvitade hafva undandolt ett convolut med diverse inneliggande fpecificerade, idel confiskable effecter; vid den deröfver anbefaldte Sjötulls— rätten vittnade Skeppsbesättningen , på samma gång närvarande, i en och samma biomständighet, rakt tvärtemot hvarandra, sorn äfven beedigades* Hvilka framtida resultater blifva väl ej att befara om icke en slik vanvördnad för Religions- och Samhällslagarnes helgd tidigt undanröjes, medelst Lagars och Författningars förändrade tendence?
Då det i öfrigt synes otvifvelaktigt, att Tullverkets mer eller mindre principenliga organisation och förvaltning i betydlig^ mån influerar på Statens sanna väl; då det torde leda till enahanda resultater på hvad sätt eri Stat utatmas och dess bästa förspilles, antingen det sker genom fiendtlig härsinagt, eiler
Ock medelst ett emot politiska economiens och erfarenhetens grundsattser inrättadt organisationssystem} då det jemväl är onekligt att ailä $64 Den 21 Martii, band, alla hinder böra tillintetgöras,som fjettra och motarbeta näringsfrihet, handel och rörelse, grundpelarne för en nations vålmagt och sjelfbestånd, så torde detta ämne förtjena att blifva ett af de hufvudsakligaste för Riksens Höglofl.
Ständers granskning samt kraftiga och skyndsamma handläggning, hvarföre ock jag för min del anser mig pligtig vördsamt under- '■ stödja ofvanomförmält^ väckte motioner; an ■ hållande ödmjukast, att i händelse de vinna bifall, mig må tillåtas yterligare få afgifva några erinringar, sorn, synnerligast med afseende på Gottlands isolerade läge, samt dess årliga, en längre tid fortvarande afbrutne corninunication med moderlandet, göra vissa exeptioner och förändringar i allmänna stadganden oundvikligt nödvändiga.
Sluteligen utbeder jag mig och att detta mitt anförande må, såsom ett supplement till Herr Grefve Posses utlåtande, blifva remissen deraf, till vederbörligt Utskott följaktigt.
Herr Cederschjöld, Pehr GuftaJ-, I anledning ar Herr Trafvenfeldt® till re; mittering nu föredragne yttrande, får jag blott anmärka: att om PrestLäkare
Stipendierna skola anses såsom orubbliga contract; så lärdetta val åtminstone blott kunna gälla för de nuvarande - Den 21 Martti, 8§o rande Innehafvarne.
Det måtte således vara Statens ovilkorliga rätt, att icke vidare ingå några nya Contract, och sålunda stadga, att inga dylika Stipendier vidare få bortgifvas.
Derigenom skulle anslaget med hvarje halft år förminskas, i mån sorn de gamla Stipendiaterne afgingo, och inom 3 år vara helt och hållet indraget; emedan detta lär vara den längsta tid, som ett dylikt Stipendium färin, nehafvas.
N:o 3- Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Huru litet vissa en$kildta Prester och Sodkenstämmo-autboriteter äro ägnade till Lagstiftning; och huru föga rådligt det
Vöre, att åt dem ensamt öfverlemna att hvar i sin ort afgöra, huruvida de lägre
Folkclassema skulle eller icke få njuta de nöjen, som dans och lekstugor kunna erbjuda, torde mer än tillräckligt kunna inhämtas af den omständighet, som Herr Trafvenfeldt anfört, nemligen; att de ansett sjeljua sommarlekarne i fria luften fer fliadliga och få/om b Wande förbjudas.
Behof af nöje ligger i m*nnisko naturen.
Bil. till Ridd. 0, Ad, Pr, II Band- 55 866 Den 2i Martu.
I samma mån derföre, som man hindrar detta behof att fördelas åt flera håll, mäste det med ökad kraft vända sig åt det håll, sorn ensamt är lemnadt öppet: och detta är, för de lägre folkclasserna, Kragen.
Emedan för öfrigt
Krogen gemenligen endast sökes i brist på angenämare sysselsättning, samt Brännvinet tillgripes endast såsom nödfalls-surrogst för andra mera epentliga nöjen: '§ skulle fylleri och krog-dobbel helt vlcst säkrast utrotas genom klokt anställde folklekar och dsnsnöjen.
Brist p* nöie och förströelse föder ett släps liknöjdhet för lifvet och en tröghet i siälen, som lätt fean föranleda t’11 brott.
Denna tröghet i tankarnes gång och omväxling, pör nembgen, att föreställningen om en brotts, lig handling ej hinner i rättan tid utträngas af föreställningen om handlingens följder; titan bemägtigar sig emedlertid viljan; och ett brott begås af ren tanklöshet
Detta sker så mycket lättare, ju mindre njutningar man tror sig äfventyra med sitt lif och sin frihet.
I samma man derföre, som man kunde lyckas atr, genom lek och dans samt andra lämpliga nöjen, göra lifvet mera behagligt, samt värka själen till mera liflighet, vågar jag för min rM tro, att laster och brott skulle blifva mera sällsynta.
Ganska rigtigt har Herr Trafvenfelt'påmint om nödvändigheten af en mera vårdad uppfostran.
Det är också just såsom medel till verklig uppfostran, som jag skulle vilja, Den 2i Mart ii. ätt lekar och nöjen begagnades.
Ingen ting skulle nemligen vara lättare, än att likasom fordom våra förfäder genom Bardalekar * gåtor och sång , äfven nu för tiden genom val afpassade allmänna folklekar, utveckla ynglingens kropps- Och själsförmögenheter: nemligen kroppens genom sådane, som fordra vighet och styrka; samt själens genom sådane, som fordra qvickhet och eftertanka.
För att desto säkrare vinna detta högre ändamål, borde, på landet, Presten eller några andra upplysta och aktade personer tillställa och leda dessa allmänna nöjen.
Och jag föreställer mig, att det skulle vara ljuft för dem att, på sådant sätt, kunna under lek och dans befrämja ungdomens physiska och moraliska Utbildning, samt se de gamle glädjas åt ungdomens nöjen, eller till och med deruti deltaga.
Härigenom skulle otvifvelagtigt mera godt stiftas, än mången tofde föreställa sig: och helt visst mer ondt förekommas, än genom böter och stockstraff.
I Stockholm och de större Städerna, hvarest serskildt Polis finnes, borde det väl egentligen vara dess åliggande att låta, på ett efter omständigheterna, passande sätt, anställa dylika allmänna nöjen; hälst det är en afpo. licens väsendtlig3ste och skönaste bestämmelser att förekomma brott.
Men om man ej trodde sig i allmänhet böra hos Polisen vänta de Serskildta egenskaper, som fordras för att kunna rätt utföra en sådan plan, elier funfie det Olämpligt att uppdraga åt den samma en be - Ben 21 Mnrtii, fattning som åsyftar minskning i brotten, och följaktligen minskning i dess af böter härflytande, egna inkomst; så torde, i dessa Städer likasom i alla de öfriga, Stadens äldsta vara den auctoritet, somjbäst borde om sakens utförande kunna föranstalta.
N:o 4- Friherre Hermelin, Carl:
Om olika Länder och Nationer fordra olikhet i Lagstiftning; om den ena Nationens lagar icke äro passande för den andra, så torde efter min öfvertygelse detta i synnerhet äga tillämpning vid stiftning af de Ekonomiska La g arne; att samma Ekonomiska stadganden som äro lämpeiige för Norrbotten, icke alltid äro de bästa för Skåne, och tvärtom, torde erkännas och icke behöfva med exempel bevisas.
Ehuru ej enahanda skillnad finnes emellan Rikets öfrige Provincer,,- finnes den dock i mer eller mindre mån.
Och föriagsVis täger jag mig afven friheten föreslå att för Norrland eller de Norra Landsorterne biifver vid den fordom bestämde tiden eller den i October: för den medlersta delen af Fäderneslandet den 8 eiler io October; Pen 21 Martti.
36g samt för den södra delen den vid sista Riksdag bestämde 24 Octcber.
Allmänna Besvärsoch EconomieLitskottet, bestående af personer från Rikets flesta provincer, kan visserligen bättre bedöma nyttan eller användbarheten häraf; och jag anhåller vördsamt att desse anmärkningar må få till nämnde Utskott åtfölja Herr Elgenstjernas ifrågavarande anförande.
Med all god tanke om Gymnastiken, kan jag likväl, ej med Herr Grefve Posse anse dess nytta till sådan grad utsträckt, ”att befästandet af vår lagliga frihet deraf kan bero.”
Att således som vilkor för inträdandet på tjen. stemannabanan fordra ett bevis, om vunnen Gymnastisk färdighet, blir efter min åsigt lika ensidigt, som att anse dessa öfningar leda till Demagogiska stämplingar och förbjuda dem, hvilket i ett närgränsande land ägt rum.
Sedan mina begrepp till någon sjelfständighet utvecklades, var jag alltid en vän af den lagbundna friheten, och derföre äro prohibitiva systtmer mig förhatliga.
Och jag anser en lag, som ovilkorligen befaller eller förbjuder vissa kroppsöfningar, lyda under ett dylikt system.
Om dessutom lagstiftaren äger intränga på den enskildte uppfostrarens område i är det ej nog att han tillen viss de! stråe - Den 21 Martii. ker sin blick, han bör i detta fall skåda djupare, och med större skäl, sträcka sin vårdande hand till sjelfva barnets uppfostran, emedan utan all tvifvel, den första physiska omvårdnaden mägtigt verkar, så väl på Jen organiska, som inteliectuella utbildningen.
Och om målet dervid vinnes, och Lagstiftaren kan till en större physisk utveckling leda den friska ynglingen vid handen, när är den tid inne då han kan handlöst lemna honom?
Är han ej med den högre själs- och kroppsbarmoni, som man tror honom genom
Gymnastiken vunnit ännu blottstäld för alia sinnlighetens förförelser.
Ett enda afsteg och härjande sjukdomar skola göra en skiljevägg emellan själens och kroppens vackra harmoni\ och med detsamma blir det nyss erhållne beviset förvandladt till en Nullitet.
Naturen i friheten af sin bildning visar ej spår af ensidighet.
Fagom henne tiil den stora Läraren- Hon gaf styrkan åt den ena, vigheten åt den andra, snillets eleetriska eld åt den tredje, och den djupa eftertankan åt en fjerde.
Och alla dessa olikheter som i nuancer mångfalldigt utgrena sig, bilda slutligen ett helt, i det att dessa olika förmögenheter allt hafva behof af hvarannan.
Jag har som jag ofvan yttrat en god tanke om Gymnastiken; men jag kan ej inse att man blir större Statsman , visare Domare, djupare Econom för det man äger en god physisk utbildning, än om det motsätta ägde rum.
Tvertom visar erfarenheten ej sällan att vissa stora själsförmöger.heter Den 21 Martil, 871 Utbilda sig på andra delars bekostnad och att själens krafter i en högre Scala sedde, icke stå i samband med kroppens.
Jag vågar ej gifva mina motskäl på den ädla Grefvens yttrande, en större utvidgning, för att icke onödigtvis upptaga Höglofl.
Jag inskränker mig derföre endast; att instämma med Herr Gielven om Gymnastikers inrättande så vidt möjligt är, hvilket första puncten af motionen innehåller, och får jag tillägga; så vidt medel dertill finnas, utan att från ännu nyttigare föremål fråntagas.
Deremot tår jag bestrida motionens 2:dra punkt, såsom läggande ett tvång på uppfostringen, hvilket fria medborgare i ett fritt Samhälle icke böra vara underkastade.
Det missförhållande, som länge ägt rum i Sverige, mellan åkerbruk, handel och slöjder har alltsedan år 1809, mer och mindre påkallat Regeringens och Riksens Högloflige Ständers uppmärksamhet; men aldrig hafva de skadliga verkningame af detta missförhållande visat sig tydligare för våra ögon, än nu* Htvi 2i Mar lii. då en öfverallt bairynad rörelse och allmän förlägenhet till stor del blifvit följden deraf.
Ibland de föråldrade inrättningar, som motverkat all konstfärdighet och industriel utveckling, torde med skäl böra räknas våra ännu gällande Skråförfatrningar.
Det har således varit högst tillfredsställande, att få emottaga i ett sammanhang, alla på Kongl. Majus rådiga befallning till trycket befordrade handlingar, rörande en allmännare Näringsfrihet; men det har ej varit mindre oväntadt, att uti det deribland förekommande underdåniga förslag till förnyad nådig förordning angående Handtverkerierne i Riket, återfinna hela den Skråanda, hvars skadliga inflytelse man med så stora skäl förut öfverklagat. i Art. i §. af berörde Förslag stadgar, ”att Embeten må inrättas öfverallt, der 3 Mältare idka ett Handtverk,” men det nämnes icke i hvad afsigt eller till hvad nyttk.
Endast i Comiténs bifogade underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit anföres pag. 122, att desse Embeten ”bibehållas derföre, attdetför”ut varit vanligt och på det Höglofl.
”CommerceCoWegium må blifva i tillfälle, (sorn ”orden lyda) att hålla hand deröfver, att vid ”Embetens inrättande, några emot Författnin”garnes afsigt stridande, samt till missbruk el”ler origtiga begrepp ledande föreskrifter ej ”må äga ruin.” Om Embeten endast inrättas för CommerceCollegii tillsyn, så tyckes det, som skulle deras indragande, utom andra för - Den 21 Mar lii.
S?5 delar afven medföra den af ett minskadt besvär för samma Coliegiuin Vidare heter det i 4 Art., 5 och 6 §. ”att både utländsk och inländsk man, som önskar vinna Mästerskap i Sverige, endast af ”Magistraten dertill kan vinna bifall, sedan ”vederbörande Idkare blifvit hörde.”
Det är naturligt att desse Idkare skola hädanefter, som hittills motarbeta alla sådane personers antagande, hvilka genom störreskicklighet eller konstfärdighet kunde skada Embetetj men gagna Riket.
Den lärotid af 6 år sorni merberörde förslag i allmänhet föreskrifves innan man får blifva mästare, tyckes äfven vara föga öfverensstämmande med den åsyftade näringsfriheten, emedan olika handtverk och olika peri sonlig fallenhet nödvändigt måste fordra olika lärotid.
Det ligger i menniskonaturen, att hvarje föreskrift af dyiik art,., alliid måste förminska modet och lusten att anstränga sina krafter till förbättrandet af sin belägenhet och att sålunda göra den duglige liknöjd och I den late säker.
Och enär, under denna Riksdag, ett nytt, ändamålsenligare Förslag troligen kommer att af Riksens Höglofl.
Ständer *74 Dm 2i Afart ii, utarbetas för att i underdånighet öfverlemna* till Kongl, Majit; så får jag vördsamt föreslå 2:ne hufvudsakliga grunder, hvarpå jag anser den nya Författningen till näringsfrihetens befordran böra fotas, så vida den skall kunna leda till målet. i:q.
Att det må vara hvar och en person af båda könen tillåtit, att utan afseende på läroår eller någon af de omständigheter, sorn böra anses för hvarje sjelfständig menniskas ensak, välja och idka hvilken loflig slöjd, som helst, och till och med om han så för godt finner, drifva flere näringsgrenar på en gång, blott han för hvar och en af dem särskilt erlägger de föreskrifne medborgerliga ut» skylderne till Staten. 2:0.