Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse föl jak tiga motiverna till i §. i banklagen.
De lyda sålunda: ”Denna §. är alldeles öfverensstämmande med den föreslagna förändrade redactionen af ”Reg.F:s 72 §.
Om samma redaction blir antagen, bchöf”ver denna 1 §. ej uti banklagen införas, ulan blott i ingressen åberopas.
I annat fall åter bör den qvarstå endast ”med den förändring, att i -stället för Sveriges Rikes ”Bank sättes R.
St:s Bank.”
Jag får då hemställa till dessa värda ledamöter, på hvad grund de kunna tilltro ett Utsk. att bättre förstå grundlagen än Konungens Rådgifvare; och huru vi kunna göra oss så försäkrade om, att icke Utsk. skall göra samma framställning, som Konungens Rådgifvare?
Jag anser således ytterst vådligt att låta ett så beskaffadt mål komma till Utsk.; ty om afgörandet af sådana mål får ankomma på Utsk:ns behandling, eller till och med på RiksSt:s, linnes icke längre någon säkerhet, att ju vår grundlag i civil lagstiftningsväg kunde upphäfvas och tillintetgöras.
Yi inveckla oss i formfrågan allt mer och mer.
Jag fruktar, att vi för blotta skalets skull icke komma till kärnan.
Här hafva uppstått så niånga förslag i denna formfråga, att man snart måste classificera dem.
Det första radicala förslaget är att lägga K. M:s Nåd.
Skrifvelse till handlingarna, utan vidare åtgärd.
Till stöd för detta förslag har Hr Cederschjöld uppläst cn del af den Nåd.
Skrifvelsen; men han stadnade midt i meningen och uppläste icke ordet behandlas.
Jag får således erinra derom, att ifrågavarande lagförslag blifvit meddeladt, för att af R.
St. behandlas; och ett förslag, som öfverlcmnas till behandling, tror jag icke vara lemnadt endast ad notitiam, utan påkalla någon behandling.
Grundlagen föreskrifver det sätt, hvarpå allmänna frågor och Konungens Propositioner behandlas, nemligen, att de skola öfverlemnas till behörigt Utsk. för att utredas och beredas och sedermera, jemte Utsk:s yttrande, till Stånden åter inkomma.
Jag kan således icke finna, huru förevarande Nåd.
Skrifvelse skulle kunna läggas till handlingarna, och jag hoppas, att R. o. Ad. finna sig öfvertygade, att det grundlagsenliga är att remittera saken.
Dernäst kommer frågan, hvart remitteras bör.
Hr Dalman har ansett remiss böra ske till Constit. -, Lag-och BancoUtskm.
Detta sitt förslag har Hr Dalman sjelf motiverat genom 29 §.
Riksd.Ordn.; men jag fruktar, att detta motiv hvilar på ett missförstånd af denna §., hvars 3 mom. innehåller: ”Då hos lliksSt. olika meningar ”uppstå ang:de nya Utsk:s tillsättande, eller till hvilket Utsk. ”uppkomna frågor och ämnen böra remitteras och Stånden ”ej genom bestämd pluralitet kunna skiljaktigheterna afgöra, ”åge då Constit.Utsk. att, med R.
St:s rätt och i deras stal— ”le, derom besluta.”
Här är fråga om Ståndens pluralitet mot hvarandra, icke om pluralitet inom Stånden.
Den sist - i6G Den ii Mars e. ra. nämnda ulrönes genom votering; men om 2 Stånd stadna emot 2 Stånd i olika beslut, skall frågan remitteras till Constit.Utsk., som då äger att, med R.
St:s rätt och i deras ställe, derom besluta.
Således lemnar, efter mitt begrepp, 29 §. icke något stöd för en remiss till Constit.Utsk.
Jag kan icke heller inse något annat skäl för frågans remitterande till detta Utsk.; ty om den än, efter en och annans öfvertygelse, är ingripande i grundlagens bestämmelser, lärer det likväl vara ögonskenligt, att hvarken Konungens Rådgifvare eller den Föredragande så ansett den.
Detta är någon auctoritet mot den enskilda öfvertygelsen, en auctöritet, som icke kan kullkastas genom enskild öfvertygelse, utan i lagenlig form.
Det lärer således icke linnas någon annan utväg, än att remittera saken till de Utsk., dit densamma, enligt sin natur, ovedersägligen hörer. 87 §.
Reg.F. bestämmer, att förändringar i civillag, af Konungen R.
St. föreslagna, skola remitteras till LagUtsk.
Deraf följer, att detta förslag skall remitteras till LagUtsk.
Till sin natur angår det R.
St:s Bank samt Bankens rörelse och förvaltning; således måste det, till följd af 32 §.
Riksd.Ordn., äfven behandlas af BancoUtsk.
Remiss bör följaktligen, enligt min öfvertygelse, ske till både Lag- och BancoUtsk:n.
Jag tror, att man med full tillförsigt kan öfverlemna lagförslaget till dessa Utsk.
Jag förmodar, att de skola behandla ämnet med åtminstone all den noggrannhet och samvetsgrannhet, hvarmed R. o. Ad. behandlat formfrågan , och jag hoppas med mindre missvisning af omdömet.
Cronhjelm liar ansett en mening, som uttryckte R. o. Ad:s afsigt med remissen, höra densamma tilläggas.
Jag fruktar, att Hr Gr. vid detta tillfälle i sin ömhet för grundlagen gått nästan för långt, ända till att ge den en örfil; ty jag fruktar, att hans förslag icke står i någon öfverensstämmelse dermed.
Det vore verkligen att på förhand taga ett beslut, som, ehuru det endast angår en liten del af förslaget, likväl vore ett beslut, ett omdöme a priori, hvilket det icke tillkommer R. o. Ad. att fatta, förrän ämnet blifvit behandladt af behörigt Utsk.
Om man än ägde den fullkomligaste öfvertygelse och klaraste visshet, att Konungens Propos. icke öfverensstämliier med alla de former, som i grundlagen äro föreskrifna, tror jag likväl ej, att R. o.
Ad. deraf skulle låta förleda sig att frångå grundlagens föreskrifter, utan blefve så mycket mera nogräknade att följa dem; och den noggranna följden af grundlagen är efter min öfvertygelse den, att utan något tillägg remittera målet till Lag- och BancoUtskrn, hvilka böra förmodas inkomma med ett förslag, som grundar sig på och är fullt öfverensstämmande med våra gällande lagar.
Skulle, emot förmodan, något i det inkommande förslaget icke dermed öfverensstämma, lärer det då vara tid att behandla saken, såsom omständigheterna kunna kräfva, och det vore då icke för sent att remittera frågan i vissa delar Dc 11 11 Mar» c. m. till Constit.Utsk.; men först då lärer rätta tiden vara inne alt så behandla saken.
Då jag anmälde mig att tala, var det egentligen för att helt och hållet förena mig med Gr. v. Fersen i dess första yttrande, deruti jag lill alla delar instämmer.
Jag önskar, att de Hrr, som med glädje tyckas omfatta underrättelsen, att förändringen af 72 §. blifvit afslagen, att dessa
Hrr, i fall de äga verklig tillgifvenhet för realisationen och dess bestånd, aldrig mätte komma att ångra denna glädjekänsla.
Jag förenar mig äfven med Gr. v. Fersen deruti, att jag icke kan inse någon vinst af det bruk att blott remittera målet till ett Utsk., då det fordrar flera Utsk:s behandling.
För min del anser jag, och jag skyr ej att förklara det, att uti ett af de vigtigaste ämnen, sorn är vår Bank och dess rörelse, får finnas, äfven efter 72 §:s gamla redaction, en lagstiftning i civil väg.
Jag erkänner, att 1 §. af det gifna lagförslaget, än mera än förut, behöfver en ändrad redaction; men jag kan aldrig instämma i den sats, att det stadgande i den nu gällande 72 §., att Banken må ostörd förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af R.
St. göras kunna, — att detta stadgande utesluter gällande kraft af civila lagar till den grad, att, såsom en talare på f. m. här yttrat, R.
St:s vid sista Riksdagen fattade beslut om realisationen icke behöft Konungens medverkan, då dock dessa beslut innefattade i deras vigtigaste del, eller sjelfva myntbestämningen, en förändring af hvad som står i Hand.B:n, att man skall återgälda sin skuld efter förbindelsernas lydelse.
Jag får således instämma i deras begäran, som önskat remiss till Banco-och LagUtsk:n, och jag förmodar, att ett förslag till banklag derifrån skall återkomma, sorn kan tillfredsställa alla billiga önskningar.
I anledning af Gr. v. Fersens yttrande får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att jag visserligen hvarken yttrat eller kunnat yttra, att jag icke genomläst banklagen; men jag har icke genomläst den så noga, att jag kan bestämma, huruvida alla stadganden i denna lag äro stridande mot grundlagen och således tillhöra Constit.Utsk.
Jag skulle snarare tro, att den innehåller flera stadganden, som icke stå i strid med grundlagen och således i laglig form kunna öfverlemnas till Banco- och LagUtsk:n, hvilket jag icke vill förhindra.
Men hvad jag fordrar är, att allt, som rörer grundlagen, skall af Constit.Utsk. frånskiljas, för att i grundlagsenlig väg framställas såsom ett till nästa Riksdag hvilanda förslag, som då må med ja eller nej afgöras; hvaremot det öfriga skelettet af lagen kan qvarstå, för att, efter granskning, vid innevarande Riksdag afgöras.
Palmstjerna har sagt, att en enskild ledamot icke iG8 Den n Mars e. m. vore berättigad att afgöra, huruvida något stadgande i detta förslag vore i strid med grundlagen.
Jag har icke heller tilltrott mig det; men jag åberopar, hvad tvenne af Konungens Rådgifvare i sista plenum yttrat, att nemligen flera delar deraf stöde i strid med grundlagen, och att Konungens Nåd. afsigt var, att dessa delar skulle från förslaget afskiljas, i fall 72 §:s nya redaction icke vunne bifall.
Detta yttrande förutsätter, att åtminstone några delar äro stridande med grundlag, och för att få veta hvilka dessa delar äro, tror jag, att någon annan utväg icke finues, än att målet hänvises till Constit.Utsk.
På samma grund, som man, blott af den anledning, att Konungen i civil lagform framställt ett förslag, som involverar en mot grundlagarna stridande delaktighet för Konungen i lagstiftningen för Banken, påyrkar, att ett sådant förslag skall remitteras endast till Banco- och LagUtsk:n, på samma grund skulle man kunna yrka, att om Konungen till B..
St. inkom med ett förslag i civil lagform, att Konungen måtte erhålla del i beskattningsrätten, detta föi-slag borde hänvisas till endast Lag- och Bevilln.Utsktn; ja, vi skulle hunna få förslag, som involverade upphäfvande af hela grundlagen, utan att Constit.Utsk. blefve hörd t.
Jag tror derföre, att då ordföranderna i Stånden icke, enligt grundlagen, anse sig hafva någon bestämd rätt att vägra proposition till remiss å hvilken Konungens Propos. som helst, skulle följden häraf blifva den, att om förslagen hänvisas till våra Lag- och ÖuskningsUtsk., och dessa förbise, hvad som deri strider emot grundlagen, samt Stånds-ordföranderna tilläfventyrs, då målen återkomma, äfven förbise grundlagsstridigheten, vi således i civil lagform kunde få en codex, som upphäfde hela vår grundlag.
Jag ser ingen garanti deremot, i läll Konungens Proposrr, blott för det de blifvit framlagda i civil lagform, ej få remitteras till Constit.Utsk.
Jag tror, att de, när de involvera ett ämne, sorn bestämdt strider mot grundlagen, måste kunna af R.
St. hänvisas till det LTtsk., som äger att döma i sådana frågor; och jag kan således icke afstå från mitt förra yrkande.
Det är icke de farhågor, Hr Cederschjöld antydl, som gjort, att jag tagit mig friheten ännu en gång yttra mig i detta ämne.
Hr Cederschjöld har yttrat, att då den förändrade redactionen till 72 §. finnes intagen i lagförslaget, och då i motiverna till 1 §. står, att om samma redaction blir antagen, denna 1 §. icke behöfver uti banklagen införas, men att den i annat fall bör qvarstå; så har sådant gifvit honom anledning till ilen farhåga, att Utsk. möjligen kunde tillstyrka bifall till banklagen i dess nuvarande skick, att R.
St. kunde bifalla detta betänkande och att slutligen Konungen skulle dertill lemna sin sanction.
Den värde ledamoten ar dock sjelf ledamot af Constit.Utsk. Den n Mars e. m. 169 Dylika farhågor skulle kunna liemtas af hvarje motion, som göres, af hvilken grundlagsstridig framställning som helst; Utsk. skulle kunna till R.
St. inkomma med förslag tillförändringar i grundlagen, icke för att hvila till nästa Riksdag, utan för alt vidden innevarande afgöras.
Sådant är visserligen bland möjligheternas tal; men jag vill erinra den värde ledamoten i Constit.Utsk. derom, att grundlagen uti Reg.Frs 106 §. förvarat samma Utsk. rättighet att ställa den Konungens Rådgifvare, som tillstyrkt en olaglighet, under tilltal, och att således han nu bör vara en af dem, som minst hysa farhågor för en sådan laglöshet.
Jag förnyar min begäran om remiss till Lag- och BancoUtsktn.
Det är med smärta, jag hört Hr Cederschjöld uppläsa de omnämnda motiverna till banklagförslaget.
Det förslag till remiss, jag framställt, har skett just för att vinna en möjlighet att kringgå dessa olycUiga motiver, som åtföljt I\.
RI:s Propos. och som innehålla, att om 72 §. icke lili grundlagsenlig väg blir antagen, bör den dock intagas i banklagen.
Jag hade önskat att låtsa, som örn jag aldrig läst dessa motiver, och af denna orsak hade jag vidtalat flera af mina vänner att ej på detta rum nämna dem.
Men då detta likväl nu skett, vet jag icke mer än ett sätt att undkomma de svårigheter, som uppstått genom vidrörande af ett yttrande från Regeringen att i annat än grundlagsenlig väg införa grundlagsstridiga lagbud.
Detta är att antaga, hvad jag äfven innerligen tror, att Konungen aldrig läst, aldrig erhållit kunskap om dessa motivers grundlagsvidriga innehåll.
Ja! jag vill äfven fritaga Konungens öfriga Rådgifvare från delaktigheten uti dem, utom StatsSecreteraren för fmanceärenderna.
Jag kan dock icke fritaga Konungens Rådgifvare från något för mycken negligence, som kunnat låta den K.
Propos. åtföljas af skriftliga motiver, innefattande grundlagsvidrigheter, utan att hafva observerat dem.
I fall jag icke skulle utgå ur den synpunkt, att Konungen och Dess Rådgifvare aldrig genomläst dessa motiver, skulle jag anse denna discussion icke kunna föras på mera än ett enda sätt, det nemligen, alt man tillkännagaf en anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare.
Man har redan hänvisat på denna utväg.
Huru litet den båtar, tror jag mig redan i förmiddagsdiscussioncn hafva visat.
Jag liar vid sista Riksdagen sett på detta rum, snart sagdt, lekas med anmärkningsanledningar, hvilka ock aldrig erhöllo någon påföljd.
Af alla dem, jag öfverlefvat, har säkert ingen varit så stark och ofelbar som den förevarande, ehuru min ståndpunkt i samhället icke tillåter mig att väcka åtalet.
Sedan saken nu här blifvit framdragen, måste jag yttra, det jag beklagar Konungens Rådgifvare, som på detta rum skola nödgas afhöra, huru ett från Konungens Statsråd utgånget och af en Konungens Statsexpedition expedie4 H. 22 ljo Den ii Mars c. m. rädt lagförslag varit med den ringa uppmärksamhet uppsatt, att extraordinarie!' inom samma Cancelli kunnat uppstiga och visa, huru det höga documentet hade bort vara redigeradt, för att icke fela mot Svenska språkbruket.
Jag beklagar Rådgifvarne liufvudsakligast derföre, att då de lemnat förtroende till den Embetsman, hvilken expedierat Propus. och de den åtföljande motiverna, dessa skulle befinnas rakt stridande mot grundlagen.
Det är StatsSecreteraren för financeärenderna man har att tacka för detta olyckliga steg, som spridt oro inom Representationen och sorn ganska bestämdt har hufvudsakligen inverkat på beslutet om 72 §., enär man blifvit rädd för det sätt, hvarpå StatsSecreteraren uppfattat
Konungens tillämnade lagstiftningskall inom Bancoverket.
Jag har föreslagit en proposition till remiss, för att icke behöfva nämna motiverna; men äfven den bestrides.
Jag vet derföre icke något annat råd, än att man söker öfverlemna dessa motiver åt glömskan och remitterar Propos. till den Utsk:s åtgärd, som med Ständernas beslut om 72 §. öfverensstämmer.
Hr Cederschjöld har föreslagit att lägga propositionen till handlingarna; jag tror, att vi måste remittera den, och har derföre föreslagit en medelväg, som skulle förlika de olika opinionerna.
Jag kan ej se en remiss beviljad, som i sina grundvalar skakar vår Regeringsform, utan att dervid göra någon påminnelse.
Jag har vid sista Riksdag med sorg erfarit dessa strider, sorn öfvergingo lill en bitterhet, hvilken aflägsnade från hvarandra de olika opinionerna och som skiljde personerna från hvarje möjlighet af närmande.
Landets väl och Regeringens kraft förlorade dervid.
Jag har velat förekomma förnyandet af dessa strider, och det är orsaken, hvarföre jag nu ej velat låtsa om de olyckliga motiverna; men då de personer, sorn tänkt olika med mig och hvilka försigtigheten bort till— bakahålla, hafva bestridt det föreslagna tillägget, hafva motiverna blifvit framdragna.
Hvarföre jag vid detta tillfälle fritager Konungens Rådgifvare från delaktighet i motiverna, sker på grund af II.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förklaring i sista plenum, att i händelse 72 §. afslogs, kunde allt, sorn derpå hade afseende, bortgå ur banklagsförslaget; ty på någon annan grund har jag visserligen ej anledning att fritaga dem.
Jag måste likväl förklara, att jag anser dessa motiver vara det märkvärdigaste docurnent, som kommit till Ständerna, alltsedan 1809 års Regeringsform sammanskrefs, och utan II.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förklaring i sista plenum skulle mången med mig deruti trott sig ana ett nytt försök af 1812 års statscoup; ty jag hade aldrig ett ögonblick kunnat tro, att man vill följa 1789 års Riksdagstaktik.
Jag anhåller, att förslaget måtte remitteras med det tillägg i propositionen, jag begärt, såsom det enda medlet att komma väl från denna obehagliga sak.
Jag kan icke annat än beklaga, att flera Den il Mars c. m. talare inom detta lius föranledt den förklaring, Gr. Cronhjelm afgifvit.
Då jag begärde ordet, var det för att yttra mig i fullkomlig öfverensstämmelse härmed, enär jag icke med Hr Cederschjöld kan antaga, att den ifrågavarande Propos. kan anses såsom endast en avis till R.
St., så snart
Hr Cederschjöld sjelf ger oss anvisning på de motiver, som synas antagna.
Jag har således önskat och trott, att man, för att undvika dessa motiver, skulle komma till remiss, och jag förnyar min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa proposition på remiss till Banco- och LagTJtskm, med det tillägg Gr.
Sedan jag anmälde mig, har Gr.
Cronhjelm väsendtligen sagt detsamma, som jag ämnat säga; han har gifvit ordalydelsen af det tillägg, han i dag föreslagit, en ännu närmare likhet med det af mig i sista plenum föreslagna, och jag får derföre förena mig i detta tillägg.
Jag tror detta vara enda sättet att, utan särdeles vådlighet, komma från detta ledsamma ämne. H. Ex. Hr Gr.
Med den aktning, jag hyser för hvarje enskild persons opinion inom detta hus, måste jag ändock beklaga, alt sällan har ett mera öppet handlingssätt å Regeringens sida blifvit mera misskändt, mera förtydt.
Konungen förklarade genast vid Riksdagens början, hvad som var afsigten med dess sammankallande.
I detta hänseende bad Han Ständerna skynda med afgörande! af Reg.F:s 72 §., på det Han sedan måtte kunna lemna den ifrågavar. lagen för Banken.
Afsigten var tydligen uttryckt, att denna lag skulle vara beroende af det hvilande redactionsförslaget för 72 §.
Då under tiden farhågor väcktes, icke inom R.
St., men af dessa tidningsskrifvare, som aldrig tänka på annat än det, som kan väcka allmänhetens uppmärksamhet på deras blad, som icke äro nitiska för annat, än hvad som kan skaffa dem ett större antal prenumeranter, som tro, att ju mer de förvrida, ju mera skola deras blad blifva lästa, emedan de veta, att tadlet retar nyfikenheten, och derföre tala ur denna ton; då när Konungen fick veta detta, när Han fick veta, att dessa farhågor äfven hade insmugit sig bland en del af R.
St., då lemnade
Han dem opåmindt denna banklag, hvilken var skrifven under supposition, att det förändrade redactionsförslaget skulle blifva antaget.
Under denna förutsättning är det, som det afgifna förslaget till banklag bör bedömas, icke under någon annan.
Konungen har icke genom sin nåd.
Propos. derom begärt någon förändring af grundlagen; Han har utgått från det, som var förut beredt, förmodat antagandet af 72 §:s nya redaction och förutsatt, att, sedan sådant var afgjordt, detta förslag skulle komma att i enlighet dermed behandlas.
Här var således icke fråga om något ingrepp i grundlagen, utan alt handla enligt en af R.
St. fastställd
Den ii Mars c. m. plan, att göra det, som var, så till sågandes, uppgjordt oell som var hegardt af R.
Då hade de vit— gatt från den grundsats, som utgör andan och lifvet af 72 §., att Ständerna äga att göra lagar, författningar och reglementen för Banken.
I denna egenskap stiftade R.
St. vid förra Riksdagen såväl myntbestä innings- sorn hanklagen.
För håda dessa begärdes Konungens sanction, och efter långt öfvervägande meddelade Konungen den.
Andan och meningen af 72 §. är således ådagalagd genom R.
St:s förhållande vid sista Riksdagen, att nemligen R.
St. äga göra lagar för Banken och kunna föreslå Konungen att på det eller det sättet sanctionera den eller den delen af författningar för Banken.
Ur denna synpunkt måste således lagen för Banken anses; och pär man utgår derifrån samt betänker, att det var under en sådan supposition, som denna lag blef meddelad, alt den icke afsåg förändring i R.
St:s beslut, så finnér jag icke heller, hvarföre man går att förklara för så oerhörd ensak, som var ganska enkel och naturlig.
De åtföljande motiverna äro, såsom alla andra i protocollen intagna yttranden, den persons enskilda åsigt, som afgifvit dem.
De kunna tjena till upplysning och till förklaring af grunderna för förslaget, men de utgöra icke någon lag för R.
St. eller någon menniska; de kunna icke verka på någon ting.
Om således Konungen gör en Propos. och en eller annan af StatsRådets ledamöter äger en annan tanke, kunna de bilägga den; men det hinder icke hvarken Konung eller Ständer, att derpå göra afseende.
Hvad som sålunda blifvit gjordt, kan icke hafva något inflytande, utan är en sak, hvarpå man gör det afseende, som man behagar.
Då det nu är fråga örn remiss, ber jag R. o. Ad. fästa sin uppmärksamhet derpå, om icke hufvudsaken är att handla enligt grundlagen.
Grundlagen föreskrifver, att ingen föregående pröfning får äga ruin; och detta är grunden, hvarföre remiss bör ske och något beslut icke på förhand skall fattas.
Man får väl göra anmärkningar, afgifva upplysningar; men Stånden äga icke att fatta något beslut, utan helt enkelt alt öfverlemna målet jemte dessa upplysningar till det Utsk., som skall behandla detsamma, för att på grundlagsenligt och med sakens förhållande öfverensstämmande sätt beredas.
Då en sådan sakernas ordning är af lagen stadgad, ber jag, att man fäster uppmärksamhet dervid, om det icke vöre ett vådligare prejudicat att göra tillägg vid en remiss, än att enkelt remittera saken med alla dervid gjorda anmärkningar.
Utskm hafva derigenom fullkomlig ledning; och då saken sedermera återkommer, äro Stånden obehindrade att afslå betänkandet eller att öfverlemna målet till granskning af Cönstit.Utsk., eller hvilket annat Utsk. som helst.
Då får man se, örn Utsk. gjort sin skyldighet eller icke; och är betänkandet nöjaktigt, gillas det, men i annat fall följer afslag derå.
Således finner jag, att för helgden af Den ii Mars e. m. 173 grundlagen, för ärendernas gång och för att icke gifva elaka efterdömen, är det nödigt, att saken blir helt enkelt remitterad till Lag- och BancoUtsk:n, då Stånden, när förslaget återkommer, få tillfälle att i hela sin vidd pröfva målet.
Jag får börja med att gifva tillkänna, det endast principen ligger mig om hjertat; för utgången af detta särskilda mål fruktar jag föga, och personerna äro mig likgiltiga.
Jag får derföre i anledning af 2:ne värda ledamöters erinran, att denna sak skulle kunna behandlas i anmärkningsväg efter 29 §. Riksd.Ordn., blott påminna, att hvad som under påstående Riksdag föregår i Konungens
Råd icke lär kunna blifva föremål för Constit.Utsk:s behandling, förrän vid nästk.
Riksdag, emedan Utsk., enligt Ansvarighetslagens 11 §., icke erhåller StatsRådets prolocoll för längre tid, än till Riksdagens början.
Jag hade icke ärnat tala i detta ämne, då jag redan hört, att en talare yttrat, att det kunde blifva föremål för Constit.Utsk:s behandling; men då discussionen tagit en riktning, som jag fruktar vara grundlagsvidrig, har jag begärt ordet, oaktadt min stämma knappast förmår uttala min mening.
Jag ber Herrarna vara uppmärksamma derpå, att här icke finnes annat att afgöra än 2:ne frågor, om det ämne, som blifvit oss föredraget, är cn Konungens Propos., eller om det icke är det?
Är det en Konungens Propos., skall den, enligt 44 §•
Riksd.Ordn., ovilkorligen remitteras; är det åter blott en Skrifvelse med upplysningar, skall den icke remitteras. Huruvida den är Propos. , bestämmes efter min tanka af de allegater, som åtfölja Skrifvelsen.
Då jag granskar dem, finner jag dem bestå af lagförslag, som Högsta