Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerna sjelfva nu äro i tillfälle att pröfva detta, är jag af den tanka, att frågan hör anses förfallen.
Man har sagt, att då tre Stånd fattat olika beslut, skulle deröfver votering anställas i förstärkt Utsk.; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att detta icke har är förhållandet, utan att här två Stånd stadnat mot två, ty genom R. o. Ad:s samt PresteSt:s afslag A BancoUlsk:s sednare betänk, bar detta förfallit, och det första betänk, har likaledes förfallit genom Borgare- och BondeSUns beslut.
Jag inser således ej annat, än att vi nu äro lyckligen af med den onödigtvis väckta frågan och att det således förblifver vid' hvad förut varit stadgadt.
Hr Stuart har åberopat ett prejudicat; jag får äfven åberopa ett i afseende på en annan fråga vid i8a3 års riksdag, nemi. den, som är föremål för Constit.Utsk:s memor.
N:o 124, der Utsk. slutar sålunda: ”— — — och "då dessutom det äldre stadgandets tillvaro gör umbärligt ”hvarje nytt, der RiksSttns pluralitet icke ansett detta sed”nare vara bättre, finner Constit.Utsk., att, enligt 57 § ”Riksd.Ordn., sammanställd med 72 § Reg.F., närvar, fråga ”kan, och således äfven bör, förfalla.”
Den sista meningen är särdeles tillämplig här; och då R.
St:s pluralitet ej ansett det nya stadgandet oumbärligt, hemställer jag, om ej frågan är af natur att kunna förfalla, och således äfven bör det.
Jag yrkar, att memor. må läggas till handltna.
Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Riksd.Ordn:s 75 § säger i de sista raderna: ”är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge som i 73 § stadgadt är.”
Har uppstår således den frågan, om saken är af beskaffenhet att kunna förfalla, och man bör då tillse, hvarom fråga egentligen är.
Frågor, som kunna förfalla, äro af tvenne slag: 1:0 sådana speciella, som t. ex. ansökningar af låntagare i Banken att få lindring i betalningsvilkoren, beli om då två Stånd stadna emot två, förfaller frågan, emedan den involverar ett specielt fall; 2:0 sådana, der vår grundlag eller allm. lagen förut stadgat, huru förhållas skall.
Här åter rör frågan ej ändring hvarken af lag eller b:coreg!ementet; ej heller rör den enskild mans rätt, utan endast, huru Ständernas beslut skall verkställas.
Ett b:coreglemente är uppgjordt och mäste expedieras; det kan ej förfalla, och detta är hufvudfrågan.
Men tvist har uppstått, huru denna ex - 204 Den 23 Maj. pedition skall ske.
Två Stånd hafva sagt så och så, och de andra två annorlunda, och man har ansett, att frågan dermed vore förfallen, så att saken sjelf skulle förfalla blott för tvisten örn sättet.
Cederström och ber att få utreda, huruvida något lagstadgande i ämnet förut finnes.
Sista brcoreglementet lyder i slutmeningen sålunda, och jag ber att härvid få lägga särskild vigt på vissa ord: ”Särskildt uppdrages och autoriseras Bancofull”mägtige att till K. M. i und. öfverlemna en afskrift af detta ”reglemente; börande” & c. Vill man tillämpa detta efter ordalydelsen, så föreställer jag mig, att om någon af fri 11— mägtige skulle uppläsa stadgandet och det befinnes, att der står: detta reglemente, så skulle en annan fullmägtig med allt skäl kunna säga, att dermed menas i83o års b:coreglemente, men ingalunda det, som blifvit stiftadt år i835.
Det är såled'’1' klart, att
Ständernas föreskrift vid sista riksdagen ej kan anses upphöjd till ett allmänt stadgande, då der står: detta reglemente.
Om deremot det hetat: det reglemente, som för Banken kommer att gälla, så hade man möjligen kunnat advocera sig fram, men icke nu.
Till råga på saken har Hr Rosenblad upplyst, att Borgare- och BondeSttns beslut ej öfverensstämde med förra reglementet, och det är således gifvet, att R.
St. nu måste fatta ett särskildt, emedan annars intet stadgande funnes.
Utsk:s åsigt kan i sanning betraktas som en usurpation, och jag beklagar, att BancoUtsk. häri velat taga exempel af Constit.Utsk. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Hr Rosenblad har begärt, att
Hr Ridd.secret. behagade uppläsa det beslut, som fattades vid sista riksdagen i detta ämne.
Jag förenar mig i Hr Rosenblads anhållan, och torde sedermera återfå ordet.
N:o 144 v'd sista riksdagen innehaller i den del af slutmeningen, som här är i fråga, följande: ”Särskildt uppdrages och ”autoriseras Bancofullmägtige, att till K.
M. i und. öfverlemna en afskrift af detta i’eglemente; börande derjemte ”fullmägtige, i händelse flera eller färre utaf de i detsamma ”befintliga stadganden, som äro af den egenskap, att nåd. ”kungör, för deras allm. tillämpning och verkställighet bör ”föregå, icke vid riksdagens afslutande hunnit blifva från ”R.
M. göra und. an”hållan i berörde hänseende.”
Enligt registret har detta memor. blifvit bifallet af alla RiksSt:n, Gr. Horn:
Det bifall, R.
St. lemnade till Utsk:s nu upplästa skrifvelse, innehåller blott, att Utsk. berättigas uppdraga åt R.
St:s fullmägtige öfverlemnandet af b:coreglementet till K. M., alldenstund R.
St. sjelfva dertill ej haft tillfälle.
Detta var således då grunden för beslutet, som k
Deé aj M*j. jorn ingalunda
Ian kallas något allmänt stadgande, utan blott gäilande för tillfället.
I 75 § Riksd.Ordn. stadgas, hvilka frågor få förfalla och förblifva vid hvad förut stadgadt varit; då blir frågan, hvad i detta fall förut varit stadgadt, och härtill kan blott svaras; ingenting.
Således kan ej detta lagbud bär tillämpas, och Hr Lefre'n har dessutom upplyst, att sjelfva saken ej kan förfalla, ty reglementet måste öfverlemnas på ett eller annat sätt, och detta skall numera afgöras genom votering i förstärkt Utsk.
Jag finner detta så tydligt, att jag ej kan annat än uttrycka min förundran öfver Utskts envishet att vidhålla sin åsigt.
Det är ett bevis på, att BancoUtsk. gått samma
Väg som Constit.Utsk., ehuru jag önskat, att Utsk. ej tagit exempel derifrån.
Horn och afstår ifrån att yttra mig.
Hr Rosenblad har förklarat den både af mig oell af BancoUtsk. meddelade uppgiften, att Gr.
Frölichs motion blifvit afslagen, härleda sig från ett misstag.
För att sätta R. o. Ad. i tillfälle att afgöra, antingen Hr Rosenblads eller mina uppgifter grunda sig på misstag, anhåller jag att få i H.
Ståndets minne återföra de beslut, som i anledn. af berörde motion blifvit af RiksSltn fattade.
Ifrågavar. af Gr.
Frölich väckta motion blef först af Utsk. uti dess derom afgifna memor.
N:o i3a tillstyrkt.
Detta af R. o. Ad. bifallna, men af BorgareSt. afslagna memor. återremitterades af Preste- och BondeSt:n.
Vid besvarandet af de sålunda erhållna återremisserna frånträdde Utsk. sitt tillstyrkande af bifall till motionen och föreslog i stöllet att, på samma sätt som vid sista riksdag tillgått, Bancofullmägtige mätte af Utsk. få sig uppdraget att till K. M. i ond. öfverlemna en afskrift af det btcoreglemente, som vid denna riksdag varder utfärdadt.
Det utlåt., Utsk. under
Nto i4* härom afgifvit, hafva Borgare- och BondeSt:n bifallit, i följd hvaraf dessa
Stånd altså ogillat omförmälda motion, den der, vid sådant förhållande, måste anses vara afslagen och derföre, på sätt Utsk. nu anmält, hafva förfallit.
Hr Rosenblad har deremot rätteligen förebrått BancoUtsk. det misstaget. att uti sistberörde utlåt, hafva uppgifvit, det Banco- ' fnllmägtige, genom dåvar.
BancoUtsk» skrifvelse af d. 18 Mars i83o, blifvit autoriserade att till K.
M. aflemna reglementet.
Det var nemi. icke genom någon skrifvelse, utan medelst slutmeningen i sjelfva reglementet, som fullmägtige erhöllo denna autorisation.
Detta misstag har jag också redan anmärkt, ehuru jag kom att förbise detsamma vid utlåt» justerande.
Enligt hvad
Hr Ridd.secret. nyss uppläst ur hillänget till sistföi flutna riksdags prot., biföllo R. då församlade St. deras BancoUtsk» hemställan ang:de blcoreglementets öfverlemnande till K. M. R.
St:s sålunda i detta aa H. 34 266
Den 23 Maj. afseende fattade beslut måste följaktligen fortfara att vara gällande, likasom alla andra vid förflutna riksdagar meddelade stadganden angtde Banken, intilldess detsamma varder af minst 3:ne RiksSt. upphäfvet.
I händelse nuvar.
BaneoUtsk.
, utan R.
St:s dertill lernnade bifall, egenmägtigt uteslutit ur det nya reglementet denna, i öfverensstämmelse med R.
St:s beslut, uti nu gällande reglemente införda föreskrift, skulle Utsk. således, efter min åsigt, verkligen hafva förtjent de förebråelser, hvarmed man under sednare dagarna både inom och utom Representationen öfverhopat detsamma.
Hvad sjelfva frågan om b:coreglementets öfverlemnande till K.
M. för öfrigt vidkommer, §å kan jag i sanning icke inse, hvarföre ej sådant efter denna riksdag skall kunna låta verkställa sig på samma sätt som efter förra riksdagen.
Expedierandet af reglementet till fullmägtige kommer naturligtvis att äfven vid innevar. riksdags slut ske sålunda, att sjelfva originalexemplaret af detsamma tillstädes fullmägtige, då de emottaga Utskts afskedshelsning.
Man har fästat sig vid den omständigheten, att merberörde stadgande uti nuvar. reglemente börjar med orden:
"Särskildt uppdrages och autoriseras Baucofullmägtige"
&c. Detta uttryck förefaller mig deremot både riktigt och högst naturligt, emedan den sålunda meddelade föreskriften angick allenast en enda åtgärd, efter hvars vidtagande densamma, såsom uppfylld, icke vidare vore gällande.
Huru någon den ringaste anledn. till tvekan skulle, på satt Hr Lefren yttrat, kunna hos fullmägtige uppstå, i händelse af samma stadgandes ordagranna införande i det nya reglementet, antingen det vöre i83o eller i835 års reglemente, sorn menades med detta reglemente, är det för mig alldeles omöjligt att ens kunna föreställa mig.
Samme talare har nämnt ordet advocatur, och hans yttrande i detta afseende synes äfven innehålla ett obestridligt bevis derpå.
Beträffande slutligen den ånyo upprepade beskyllningen för usurpation, som BancoUtsk. fått uppbära, samt detta Utskrs jemnförande med vårt nuvar.
Constit.TJtsk., så har jag ingalunda och troligen icke heller någon af dem, sora inom Utsk. delat mina åsigter , åsyftat någon magtinkräktning, hvilken jag åtminstone alltid skall, i stället för att befrämja, söka att, så vidt jag förmår, motsätta mig, i hvilken form som helst en sådan uppenbarar sig.
Men då grundlagarna uttryckligen tillerkänt BancoUtsk. rättigheten att utfärda reglementet för Bankens förvaltning, torde det icke med något skäl kunna rubriceras såsom usurpation, att Utsk., med noggrannt iakttagande af hvad dess instruction föreskrifter, begagnar denna rättighet; och ingenstädes, hvarken uti grundlagarna eller
Uti denna instruction, har Utsk. fått sig ålagdt att underställa R.
Sles förnyade pröfning sådana äldre förut gällande stadganden, som Utsk. anser böra fortfarande tjena till efterrättelse för Bancostyrelsen.
Frågan om BaucoUtskts hand - Pen a3
Maj. lingssält uti oftaberörde hänseende torde emedlertid numera vara tillräckligt utredd å ömse sidor, hvadan jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. till detta ärendes slutliga afgörande.
Horn och Hr Lefren och har hlotl föga att tillägga.
Jag ber få fästa uppmärksamheten derpå, att stadgandet i i83o års bancoreglemente , om detsammas öfverlemnande till K. M., blott var en undantagslag, nemi. så vidt detjinnefattade, att fullmägtige dermed skulle ingå till Konungen.
Jag känner åtminstone inga andra, som kunna ingå med Ständernas beslut, än just Ständerna sjelfva, och sålunda var här ett gifvet undantag.
Bevillntsförordn. öfverlemna Ständerna äfven till K. M., utan ätt detta anses förminska Ständernas rätt enl. 5j § Reg.F. 72 § i samma grundlag kan ej heller sägas blifva försvagad genom denna fråga ; och då den svårligen kan förfalla, anhåller jag om propos. till bifall å PresteStrs inbjudn.
Åtskilliga hördes yrka proposJn.
Hr RosenbIad:
Jag anhåller, att Ridd.secret. behagade upplysa, huru Preste- och BorgareSt:n beslutat i anledn. af BancoUtskrs betänk.
N:o 141 - Underteckn.
PresteSt:s beslut lyder sålunda:
"Ståndet ogillade Utsk:s utlåt, och beslöt, att R.
"aflåta en und. skrifvelse, hvarigenom de till K.
M:s kännedom öfverlemna b:coreglementet och anhålla, alt hvad "allmänheten deraf torde behöfva känna mätte på vanligt "sätt blifva kungjordt; och skulle de resp. MedSt:n vördsamt och vänligen inbjudas att i detta beslut instämma.” BorgareSt. har fattat följande beslut:
"Med läggande af ut"låt.
N:o 14-1 till handltna, gillade Ståndet det slut, hvaruti "Utsk. i berörde utlåt, stadnat.”
Hr Rosenblad: Borgare- och BondeSt:n hafva således gillat slutmeningen i CJtskts betänk.
N:o 141 > och häraf upplyses, att Hr Stuart begått ett misstag.
Utsk. kände förmodligen ej, att R.
St. sjelfva bestämdt vid sista riksdagen autoriserat fullmägtige att öfverlemna reglementet till Konungen, utan trodde, att det skett i kraft af en särskild skrifvelse från Utsk.; och de 2:ne Stånd, som bifallit, att Utsk. nu skulle få autorisera fullmägtige, hafva således äfven, om de ansett det förra stadgandet böra äga kraft och verkan, dock i sjelfva verket beslutat en förändring mot hvad förut varit stadgadt.
Men då är det ock sjelfskrifvet, att frågan ej kan förfalla.
Jag förnyar min anhållan om propostn.
Här är ej fråga om sak, utan 0111 form, och deri förblifver jag vid hvad Dea al
M«j. jag förut yttrat, att jag ej begriper annat, fin att i83o års bancoreglemente
Sr oförändradt, der ej Sndring blifvit beslutad, och att det deri skall förblifva vid hvad förut varit stadgadt.
Tvenne talare hafva med sophisteri lagt vigt på orden: detta reglemente; men då de upprepas i 1835 års reglemente, gälla de naturligtvis för detta sistnämnda reglemente, på samma sätt som med bevilln.förordn. tillgår, ty der heter det också denna bevilln.förordn.
Jag kan således ej annat finna, än att frågan måste förfalla.
Det längsta man kan gå, är, att om två Stånd bifalla, att frågan skall hänskjuta* till förstärkt Utsk., men de andra två dertill säga nej, bör det tillgå, som vid i8?3 års riksdag, då en dylik fråga drogs under Conslit.Utsk., och det är då ganska osäkert, huru det kan aflöpa, Emedlertid förmodar jag, att Konungen redan fått alla erforderliga underrättelser genom öfverlemnande! af grunderna för Bankens rörelse och förvaltning; ty sjelfva reglementet innehåller blott en utveckling deraf, och jag
Unner således frågan ytterst obetydlig, för att uppehålla riksdagen och just sammanknyta bedjan af denna riksdags invecklade förhållanden.
Den började med frågan om 72 § Reg.F. och slutar nu med denna; jag tror det vöre väl, om nian låtit de rådande känslorna i början af riksdagen fått lugna sig och dö bort, i stället att åter uppröra dero, Hr Gederschjölds anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af en Deputation från PresteSt., anförd af Biskopen m. m. af Kullberg, hvilken genom uppläsande af ett PresteStts prot.utdr. af denna dag tillkännagaf, att Ståndet fattat ett b", lut, af innehåll, att Ståndet, till befrämjande af ett skyndsamt och af alla högst efterlängtadt slut på riksdagen, på anförda skäl icke tvekat att förnya sin förut gjorda vördsamma och vänliga inbjudn. till resp.
MedSt:n att förena sig i det beslut, att R.
St. måtte medelst en und. skrifvelse öfverlemna det nu upprättade b;careglementet till K.
M;s kännedom, jemte und. anhållan, att K.
M. ville i nåder låta kungöra de stadganden i samma reglemente, hvilka böra komma till allmänhetens kunskap; förklarande PresteSt, tillika, att, om denna inbjudn. vinner MedSttns bifall, Ståndets inbjudn. af d. 22 dennes kommer att förfalla.
Sedan Deputationen affcrädt, fortsattes den förut började öfverläggningen.
Gr, Frölich, Dav.:
Jag hade ej ämnat yttra mig; men då Hr Stuart sagt sig vilja relevera frågan och dervid återupptagit något, sorn skulle hafva undgått mig, så kan jag ej heller underlåta att relevera hans misstag.
Hr Stuart har sagt, att Utsk. i det sednare betänk, frångått sitt förra beslut och kommit med ett annat, som likväl är af beskaffenhet, att det ej rörer den väckta frågan.
]Vlin ina - Den aS M a j. tion var, alt R.
St. sjelfva skulle öfverlemna brcoreglementet till K. M. Detta gillade TJtsk. först; men i det sednare betänk, tillstyrkte deremot Utsk., att stadgandet härom i det gamla reglementet skulle förblifva gällande.
Således bär Utsk. der ingått i besvarande af något, som ej blifvit väckt.
Om Utsk. stadna!, då målet för 3:dje gången dilkom, dervid, att 2 Stånd stadnat mot 2, så hade man möjligen haft rätt, att motionen vore förfallen; men då Utsk. efter votering substituerat en annan slutmening, tror jag ej, att frågan numera kan förfalla.
Då PresteSt. nu anmält en ytterligare inbjudn., deri det återkallat den förra och frångått sitt första förslag, samt tillstyrkt ett immediat beslut af Ständerna sjelfva, får jag förklara, att jag finner denna form vara alldeles oriktig.
Här förekommer äfven en annan omständighet, nemi. att PresteSt. uteslutit den bekanta mellanmeningen.
Man torde anse det vara envist af mig att påyrka den; men R, o. Ad. har dock förut gillat den, och jag ber att få förklara, hvarföre den influtit, äfvensom det torde tillåtas mig att erinra om hvad som passerade, då 72 § Reg.F. förevar, ehuru jag ej då var närvar.
Jag deltog likväl sedermera i beslutet, att ingen ny banklagsstiftning skulle äga rum, emedan jag ansåg nödigt, att R.
St. efterlefde iS3o års banklag.
Men då denna lag nu första gången skulle efterlefvas, ville jag genom min motion uttrycka detsamma, som lagen innehåller; ty den innehåller icke, att man skall öfverlemna till Konungen blott hvad som skall promulgeras, utan 7 § ger tydlig anledn., att hela reglementet skall öfverlemnas, på det att Konungen må tillse, alt det ej strider mot banklagen, och hvarigenom man velat hindra den andra Statsmngten att ingå i en godtycklig tolkning af densamma.
Med förvåning har jag dock nu hört, att man vill bortraisonnera hela banklagen.
Må det tillåtas mig att säga, hvad jag tror finnes i denna lag, nemi.:
1:0 att silfverutvexlingen skall fortgå; 2:0 att om den afstadnar, äger man vända sig till Hofrätten; 3:o att Bankens grundfond skall blifva orubbad; fao alt publicitet vid Bankens förvaltning skall äga rum, och 5:o att privatbanker skola få existera.
Hvem vill väl upphäfva någon af dessa stadganden?
Men är det ej möjligt, att R.
St., sorn besluta på 4 särskilda kamrar, skulle kunua förbise en eller annan af dessa punkter?
St. kunde ju möjligen, genom ett beslut på sista dagen af riksdagen, inskränka grundfonden till 2 millioner och lemna reglementet med stadgande härom till fullmägtige, Hvad skulle Konungen i sådant fall göra?
Icke kunde han vända sig till fullmägtige och blott säga, alt reglementet är olagligt, utan han blefve nödsakad åter sammankalla R.
St.; och för att hindra en sådan olycka, är det gifvet, att Konungen bör äga tillse, att reglementet ej blir olagligt.
Således, fastän man sagt, att banklagen är en civillag, så är det dock tydligt, att den efter grundlagen är Den 23 IVIaj. en bestående lag, hvilken jag tror man ej vill återkalla, För öfrigt förklarar jag mig icke vilja inga på PresteSt:s sednare inbjudn., men instämmer med dem, som tro, att frågan ej kati förfalla, Jag anhåller således om den propos., att Utsk, ålägges inkomma med voterfspropos. i ämnet.
Jag begärde ordet i anledn. af Hr Cederschjölds yttrande.
Under tiden förekom en Deputation från PresteSt., sorn inbjöd R. o. Ad. till ett annat beslut, än hvarå inbjudn. förut från PresteSt. ägt rum.
Då denna fråga nu blifvit föremål för discussionen och jag anser den sednare inbjudn. stå i rak strid med grundla gen, nödgas jag begära den på bordet, för att den ej må sammanblandas med den förra, och öfvergår nu till ämnet.
Hr Cederschjöld har sagt, att Hr Lefren nyttjat sophismer, och att det vore tydligt, att om intet nu åtgöres, skulle det förra stadgandet införas i det nya bjeoreglementet.
Det vöre i sanning roligt att veta, hvar det står, att ett stadgande, som är gifvet för en viss lid under vissa omständigheter, skall kunna öfverföras i en ny lag.
Om Constit.Utsk. derpå gifver ett sådant svar, som Hr Cederschjöld föreställt sig, så är det blott ett bevis, att med Constit.Utsk;s ledamöter, som, äfven med förbiseende af grundlagens föreskrift, äro beredvilliga att gå ett eller annat RiksSt:s önskningar till mötes, ingenting är omöjligt; men att påstå, att ett särskildt stadgande i i83o års reglemente bör efterlefvas såsom ett allmänt stadgande, det anser jag vara sophisteri, om något förtjenar en sådan benämning.
:mnförelsen mellan Constit. — och BancoUtskrn vill jag ei besvara, utan beklagar dem, sorn af förkärlek till egna åsigter ej kunna se klart.
För att en gång få ett slut, yrkar jag propos. på PresteSt:s första inbjudn.
En ledamot har trott, att okunnighet hos BancoUtsk. om Ständernas beslut vid förra riksdagen föranledt Utsk. till dess sednaste beslut.
Jag ber dock att få fästa uppmärksamheten på 10 § i instruetionen för BancoUtsk.
, som stadgar, att Utsk. ej må hemställa till Ständerna andra stadganden än dem, som innefatta ändringar ? det förra reglementet.
Om således frågan är förfallen, så frågar jag, om ej deraf klart följer, att det gamla stadgandet i reglementet qvarstår?
Om åter detta är förhållandet, förstår jag ej den tvetydighet, man velat finna vid orden detta reglemente; ty då stadgandet införes i i835 års b:coreglemente, måste ju dessa ord hänföras dit och ej till det gamla reglementet.
Om detta är sannt, och det tillika är gifvet, att frågan ej är af beskaffenhet, att ingenting derom förut är stadgadt (ty ett stadgande derom finnes ju verkligen i i83o års reglemente, som Borgare- och BondeSt:n nu blott paraphraserat genom en ändrad och måhända försämrad ordställning), så hemställer jag, om ej Den a3 Maj. frågan både kan oell, enligt 75 § Riksd.Ordn., bör förfalla.
Jag lägger just ingen så synnerlig vigt på frågan, ty en collationering af reglementet kan lika väl ske i Exped.- Utsk. som i BancoUtsk; men för att göra Gr.
Frölich och några få andra till viljes samt befordra deras interessen i denna sak, synes det mig ej vara skäl träda grundlagen för nära.
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derpå, att så vida jag ej orätt fattat den förra debatten i ämnet, Konungens rådgifvare sjelfva medgifvit, att ordställningen i Gr.
Frölichs motion var olämplig, och att de ansett onödigt, alt den omtvistade mellanmeningen inflöt.
Likaledes torde jag få erinra derom, att, äfven i händelse B.
St. utfärdade b:coreglementet i strid med de fem hufvudgrunderna i iS3o års banklag, så existerade ändock Konungens rätt, lika mycket eller lika litet, att befalla fullmägtige göra något, som stridde mot hvad Ständerna beslutat; och något annat medel att hindra verkställigheten af R.
Sits olagliga föreskrifter finnes således ej, än att Konungen anbefaller sin Just.canceller att stämma fullmägtige till Svea Hofrätt.
Detta är det enda lagliga och möjliga sätt att vaka öfver efterlefnaden af i83o års banklag, likasom öfver alla andra lagar.
Deremot vill jag ej bidraga till ett sådant resultat, att Konungen i sin Conseil på förhand skulle kunna yttra sig öfver, hvad som vore stridande mot btcolagen eller icke vore det; ty Konungen är ej och bör aldrig blifva domare i sin Conseil.
Jag får ock erinra, att man till Konungen redan öfverlemnat hufvudgrunderna för Bankens rörelse och förvaltning, och om Gr.
Frölich ej menat annat, än att K.
M. borde pröfva dessa, så vida de kunna anses böra basera sig på i83o års banklag, så förundrar det mig, att Hr Gr. icke sammanfört de 6 eller 7 stadganden, som kunna anses beroende af nämnde banklag, och begärt K.
M:s pröfning endast af dessa.
Jag drager likväl från Hr Gris deduetion den slutsats, att hans afsigt ej torde vara den öppna, han gifvit tillkänna, utan den, att å en biväg bereda Regeringen tillfälle att granska och med K.
M:s underskrift låta utfärda hela blcoreglementet, d. v. s. att tillvälla sig en magt, som hon enligt grundlagen ej äger.
I anledn. af Hr Cederschjölds yttrande har jag begärt ordet och instämmer med honom deri, att saken är obetydlig; men den vändning, den nu fått, gör den vigtig, ty det var ej, såsom Hr Dalman trott, för att göra Gr.
Frölich till viljes, som jag yrkat, på antagande af PresteSlts inbjudn., utan emedan jag finner ett sådant beslut lämpligt, passande och lagenligt, anser jag ändamålet bäst vinnas, om PresleStls första inbjudn. antagesoch BancoUtsk. ej sedan sätter sig på tvären.
Vi komma annars till den lagstridiga sats, att Konungen skulle kunna befalla fullmäg - 373 Den a3 Maj. tige, såsom Hr Dalman sagt; men då conclusionen 5r så olaglig, måste äfven premisserna vara det.
Hr Cederschjöld har åberopat bevilln.förordningen.