Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För mig ligger delta beslut så klart att någon tvekan hos mig aldrig skulle kunna uppstå, äfven om den största vinst skulle kunna åstadkommas derigenom att man upphäfde det en gång fattade beslutet.
En man med någorlunda fast karakter kan icke tillåta sig alt återtaga ett efter moget betänkande lättadt beslut för någon slags vinst, vare sig materiel eller intellektuel.
Då en enskild man icke kan göra detta med bibehållande af sin heder och sitt anseende, så kan jag icke inse att flera männer kollektivt skulle kunna göra det.
Man skulle till och med kunna sätta i fråga, om det är öfverensstämmande med grundlagarne, att ett beslut, sorn en gång är inom ett
Stånd lättadt, kan annorlunda ändras än på sätt grundlagen föreskrifver, men som nuancerna i sådana inbjudningar som denna kunna vara så mångfaldiga, att någon bestämd regel icke kan uppställas, så torde det icke förvägras
Ståndet att besluta; men jag hyser den öfvertygelsen att beslutet icke kan blifva annat än att Ståndet vidblifver sitt en gång lättade beslut.
Man har talat om att det var ett så litet anta], som utgjorde pluraliteten.
Jal det är visserligen sannt, men äfven Den 23 Maj.
479 om (let varit den förseglade sedeln, som afgjort frågan, så hade det dock varit Ståndets beslut.
Men nu tillkommer dessutom en annan omständighet, den nemi. att, innan R. o. Ad. fattade sitt beslut i frågan, så visste man redan hvad beslut som de 2:ne Stånd, hvilka nu utfärdat inbjudningen, fattat; således kan man väl antaga att de motiver, som legat till grund för dessa Stånds beslut, ingått i beräkning hos alla dem, som kände till denna sak.
Detta stärker ännu mera den åsigten att inbjudningen icke bör föranleda någon ändring i R. o. Ad:s beslut.
Hvad sjelfva saken beträffar, så kan jag aldrig gilla hvarken att en enskild man eller en kommun använder en betydlig summa penningar, utan att deraf hafva någon bestämd fördel.
Här är det fråga om att anslå en million till ett företag, som icke skulle gifva någon slags ränta innan nästa riksdag, ty förberedande åtgärder kunna väl lätta arbetets utförande, men kunna icke gifva någon vinst.
När man lånar penningar och betalar ränta lör dem, så bör man väl använda dem så, att man så fort som möjligt får någon ränta igen.
Det enda skäl, som jag hört uppgifvas, hvarför man skulle anslå denna million, är det, att man vill undvika att frågan vidare diskuteras vid en kommande riksdag. -lag, som bor uti Carlskrona, kan naturligtvis icke hafva något enskildt intresse al att den ifrågav:de jernvägen går i den ena eller den andra riktningen.
Jag har icke en gång varit i Sala och känner icke till den bygden annorlunda än genom skrifter och tal; men jag har den fullkomliga öfvertygelse!) att all sannings natur är att segra i längden, och att ingen sak, som hvilar på riktiga och säkra grunder, kan förlora på en större utredning och vidlyftigare undersökning, och tror således att för landets bästa någon förlust icke kan uppstå derigenom att R.
St:r hinna att betänka sig i 3 år, innan beslut fattas om rigtningen af denna bana.
Det förefaller mig nästan som ville man förebygga sanningens utredande, genom att icke gifva den tid att komma fram.
Jag kan icke gilla att R.
St:r vid ena riksdagen söka att betaga beslutande-rätten lör Ständerna vid den andra riksdagen, och något annat gör man icke, när man säger att man bör anslå l million nu för att binda R.
Sers beslut vid nästa riksdag.
Man har talat om att man icke borde frångå det system, som blifvit uppgjordt af Konung Oscar; men vi må erinra oss att enligt detta system skulle banan gå från Upsala till Sala, Westerås och Örebro, och denna bana skulle utgöra vestra stambanan.
Sedermera beslöt R.
St:r att vestra stambanan skulle gå söder om Mälaren, och derigenom voro alla maskorna i det nätet, som Konung Oscar uppgjort, sönderrifna.
En värd talare har yttrat att bans önskningar icke blifva uppfyllda förr än vi få en bana till Sala och Storvik.
Jag går så långt i mina önskningar, att jag hoppas att den norra banan skall gå ända till Haparanda; ty det blir nödvändigt att hastigt kunna få trupper dit upp för att möta det anfall, som Ryssland ändå slutligen kommer att göra från det hållet, och till följe häraf anser jag det icke vara 480 Den 23 Maj. rätt att låta banan göra en krok på 2 mil, hvilket den skulle göra, om den skulle gå förbi Sala.
Jag vill icke förneka sannolikheten af att en bana, som går vester ut norr om Mälaren, en gång kommer att behöfvas, men då kan den tagas från en annan punkt, t. ex. från Odensala.
Dessa äro mina åsigter om sjelfva saken, men jag anser framför allt vigtigt, att R. o. Åd. vidblifver sitt en gång fattade beslut, och derför förenar jag mig med Hr Skogman och anhåller om afslag på inbjudningen.
Det är icke min mening, att ingå i någon närmare undersökning af en fråga, som under flera timmar varit föremål för R. o. Ad:s mogna bepröfvande och som slutligen genom votering blifvit afgjord.
Jag vill blott tilkännagifva, att jag anser det vara af högsta vigt att R. o. Ad. bevarar helgden af sina beslut; att icke R. o. Ad. den ena dagen öfverlägger och beslutar en sak, och, andra dagen, utan några nya skäls anförande, blott på en hemställan, ändrar sitt beslut. R. o. Ad. har sjelf varit mycket sparsam på att aflåta inbjudningar, och, när det Högloft.
Ståndet har aflåtit sådane, hafva de nästan alltid rört endast detaljfrågor. R. o. Ad. kan derför, med bibehållande af grannlagenhet emot MedStånden, mycket väl vidblifva sitt beslut, hvilket jag, i likhet med flere föreg:de talare, tror vara nödvändigt för bevarande af Ståndets anseende.
Vår store Konung, Gustaf Wasa, har sagt: »en gång tala och dervid blifva, är bättre än hundra gånger tala.»
Må vi äfven följa en så helsosam föresats.
Man har här uttryckt en viss förundran öfver att två Stånd kunnat besluta denna inbjudning till R. o.
Hvad detta beträffar, så tror jag att dessa Stånd lika väl varit i sin goda rätt, som R. o. Ad. vid flera föreg:de tillfällen.
Man bar äfven såsom skäl för afslag å inbjudningen anfört, att R. o Ad. bör vara mån om sin heder och derför icke frångå ett förut fattadt beslut
Jag har alltid sökt och skall alltid stikå alt bidraga till alt upprätthålla R. o. Ad:s anseende; men jag tror icke, att man bör sätta detta så högt, att man för denna orsaks skull icke vill frångå ett beslut, som man fattat, äfven om fäderneslandets väl fordrade det.
1 afseende på sjelfva frågan, har en talare yttrat, huru de, som fått Ytnjidelar af sina önskningar upplyllda, derigenom att norra stambanan kommer att dragas öster om Sigtunafjärden, nu nödvändigt vilja hålla på den återstående 100:de!en och derför försöka alla medel för att genomdrifva sin önskan.
1 afseende härpå får jag tillkännagifva, att de icke hafva önskat att få en bibana till Upsala, utan att få norra stambanan dragen öfver Upsala; och om en bana skall bryta ut på vägen, så blir banan till Upsala icke en norra stambana, utan blott en bibana till nämnde stad, hvilken jag hoppas att Ståndet hvarken nu eller framdeles I)en 23 Maj. -481 framdeles skall besluta att man skall bygga.
Här har blifvit nämndt, att riktningen till Sala icke är tillräckligt undersökt och icke torde vara så lämplig.
Jag her att få fästa uppmärksamheten på att den har blifvit fullkomligt noga undersökt under Konung Oscars regering.
Det förhåller sig icke så, som en föreg:de talare yttrat, att det då var meningen att denna bana skulle gå öfver Upsala, Sala och Westerås till Orebro och blifva en vestra stambana, utan den var verkligen föreslagen att gå från Stockholm till Upsala, Sala och Storvik.
Detta var Ofverste Ericsons första förslag.
Det är på grund af de uppgifter man då erhållit och på grund deraf att jag anser det för hufvudstaden vara alldeles nödvändigt att komma i beröring med Westmanland och Dalarne, som jag anser att det är lämpligast att draga banan öfver Sala till Storvik.
Man har vid are sagt, att man icke genom att anslå medel till påbörjande af ännu en bana skulle öka den brist på arbetsfolk, som förefinnes.
Jag ber att i det fallet endast få återkalla i Ståndets minne att den man, sorn är skickligast att bedöma denna fråga, nemi.
Ofverste Ericson, har tillkännagifvit sina tankar derom i en tidningsartikel, hvari han säger att medel nu borde beviljas till byggande af Stockholm—Upsalabanan och påbörjande af banan mellan Upsala och Sala.
Han hyste således icke någon fruktan för att arbetsfolk skulle tryta.
Vidare har man yttrat, att det skulle vara beklagligt, om en million anslogs åt ett företag, som icke skulle gifva något resultat.
Jag tror tvärtom att detta företag skulle vara ganska nyttigt.
Man skulle derigenom vinna, att man en gång för alla hade norra stambanans riktning bestämd.
Vi veta att flera lörslager för denna bana hafva blifvit framställda, och min öfvertygelse är, att, om frågan icke nu blir afgjord, så komma ännu flera lörslager att framställas vid nästa riksdag.
Jag tror, att det då blefve ganska stora påtryckningar för en nordostlig stambana, och då jag för min del anser att landet icke har råd att bygga två nordliga stambanor, så är det, i min tanke, af stor vigt att frågan vid denna riksdag afgöres på så sätt, att vi få rikt ningen för den norra stambanan bestämd.
Att ytterligare i denna fråga anföra några skäl, anser jag icke nödigt, men jag ber blott att få fästa uppmärksamheten på att det beslut, som skulle upphäfvas, blifvit fattadt med blott 5 rösters pluralitet.
Om man alltid så strängt skulle hålla på sina beslut, så skulle aldrig några inbjudningar kunna komma i fråga, men då Riks-Stånden redan under föreg:de riksdag gifvit helgd åt bruket att aflåta och emottaga inbjudningar, så kan jag icke inse hvarför R. o. Ad. nu skall anse sig på något sätt förnärmad af denna inbjudning, och jag förenar mig med dem, som yrkat bifall till densamma.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landm. yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall H. IV. ‘ 31 482 Den 23 Maj. lill de ifrågav:de inbjudningarne och dels att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut i frågan fattade beslut, skulle lägga inbjudningarne till handlingarne, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. å bifall till inbjudningarne, hvartill svarades starka nej, jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. derå, att R. o. Ad. skulle vidblifva sitt förut i frågan fattade beslut och lägga inbjudningarne till handlingarne, då svaren utföllo med många och starka ja, jemte åtskilliga nej; ocb förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 22 d:s bordlagde Utlåtm:
N:o 99, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 6:te hufvudtitel; och N:o 100, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 7:de hufvudtitel.
Anmäldes och bordlädes följ:de från Utskm inkomna Utlåtm och Retänkm, nemi. från Stats-Utsk:t: N:o 103, i ani. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse ang:de ifrågasatt bidrag från Handels- och Sjöfartsfonden till gäldande af den för Stadetullens aflösning erforderliga utgiftssumma; Revilln.-Utsk:t: N:o 10, i ani. af väckt motion ang:de vissa förändringar i Kongl. Förordnm d. 20 Juli 1861 om mantals- och skattskri fningarnes förrättande; Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskd: N:o 10, i ani. af väckta motioner ang:de dels revision af, dels ock ändringar i nu gällande Fiskeristadga; och N:o 11, i ani. af väckta motioner om tillägg till Kongl. Förordnm om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof d. 20 Nov. 1845, med deri genom Kongl. Förordnm d. 27 Nov. 1854 gjorda förändringar. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 12 f. m. in fidem, O. Brakel. i)ea 27 Maj f. m. 483 Onsdagcu den 27 Maj 1863- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades t prot.-utdrag för den 23 dennes.
Anmäldes och bordlädes Bevilln.-Otsk:ts Betänk.
N:o 9, ang:de allmänna bevillningen.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att ibland R. o. Ad:s Hrr Bänkman loljide ledigheter uppstått, nemi. inom: 8:de Afd:n: efter N:o 366 Frih.
Gr. Wachtmeister, Hans; 9:de Afd:n: » N:o 98 Hr Stålhandske, fullm.
Hr Silfverstolpe, David August Leonard; 14:de Afd:n: » N:o 2105 A. Hr af Trolle, fullm.
Hr Lagerheim, Otto Leopold; 22:dra Afd:n: » N:o 2039 Hr von Troil, Samuel Gustaf; 23:dje Afd:n: *> N:o 2144 Hr Rosensvärd, Johan Henrik; 25:te Afd:n; » N:o 2317, Hr Fåhraeus, Olof Immanuel; Och anmodade Hr Gr. o. Landtm. R. o. Ad:s Hrr Ledamöter inom dessa bänkmans-afdigar att i början af nästa plenum företaga val af Bänkmän i de afgångnes ställe. 484 Den 27 Mnj f. m.
Företog R. o. Ad. val af en ledamot, som skall deltaga i Talmans-öfverläggningarne; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 311 Frih. af Ugglas, Curt Gustaf, med 34 röster.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevilln.- Utsk:ts deri 9 och 20 dennes på bordet lagde Betänk.
Utskrts å sid. 5 afgifna yttrande.
Införsel-tarifen.
Utsk:ts å sid. 6 gjorda tillstyrkande af tullfrihet för åtskilliga nu tullpligtiga artiklar.
Då diskussionen troligen kommer att vända sig emellan bifall till Utsk:ts Betänk, och Hr Åkermans reservation, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, och det Höglofl.
Ståndet hemställa, huruvida det icke vore lämpligt att Hr Åkermans reservation blefve uppläst till ledning för omdömet.
o I ani. häraf upplästes Hr Åkermans vid Betänk:t fogade reservation.
Hr Fåhraeus.
Johan Fredrik:
Innan jag går att särskildt yttra mig rörande den punkt i Utsk:ts Betänk., hvilken nu blifvit föredragen, utbeder jag mig att få med några ord i allmänhet redogöra för min befattning med Irågan om revision af tulltarifen.
När riksdagen år 1859 tillstundade, mottog general-tullstyrelsen befallning att till K.
M. inkomma med underdånigt förslag till de förändringar eller förtydjiganden i tulltaxan, som styrelsen, med hemtad erfarenhet under tillämpningen, ansåge författningen i vissa delar erfordra, utan att rubbas i sina hufvud* grunder.
1 sin häraf föranledda underd. skrifvelse föreslog generaltullstyrelsen fördenskull endast sådana redaktions-lörändringar och tillägg i den då gällande tulltaxan, hvilka hufvudsakligen afsågo taxans förtydligande till undanrödjande af tvist örn dess rätta tillämpning.
Vid öfverlemnande till R.
St:r af denna underd. skrifvelse, behagade K.
M. jemväl uttala den åsigt, att enär erfarenheten, under den korta tid taxan varit gällande, icke jäfvat rigtigheten af dess hufvudgrunder, och mera stadga i denna del af lagstiftningen, än som dittills egt rum, vore önskvärd och al behofvet påkallad, anledning icke kunde anses vara för banden att i detta Den 27 Mej f. m. ■485 hänseende, under dåvarande riksdag, vidtaga några väsendtliga förändringar.
Afven vid det tillfälle då, efter nådig befallning, generaltull-styreisen förlidet år gemensamt med Kommers-Coll. hade att revidera tulltaxan, inskränkte man sig till föreslående af mindre väsendtliga förändringar, till största delen åsyftande blott en konseqventare och säkrare tillämpning af författningens speciella bestämmelser.
Ehuru oförhindrade af ordalagen i den K. föreskriften, företogo embetsverken icke någon mera djupgående omarbetning af författningen; och för min del leddes jag dervid af följ:de, såsom mig synes, fullt giltiga skäl.
För det första trodde jag mig ännu böra egna uppmärksamhet å K.
M:s blott tre år förut yttrade åsigt om önskligheten af någon stadga i tull-lagstiltningen, — en stadga, som i allmänhet icke blott för de inhemska produktiva yrkena, men jemväl för handelsrörelsen, måste anses vara af vigt.
Efter den fullständigare reform, som, i följd af K. M:s förslag, å 1857 års riksdag bragtes till verkställighet, hade författningen varit gällande allenast 4^ år; och jag föreställde mig att en lika tidrymd ytterligare kunde erfordras, för alt en stabilité må anses vara förtjent af detta namn.
För det andra, och ehuru jag väl insåg att tullsatserna å flera mer och mindre betydande importartiklar kunde tåla ytterligare nedsättning i förhållande till deras beskaffenhet och värden, fann jag mig dock icke befogad att inlåta mig i något förslag derom, då jag icke kände huru den minskning i statsinkomst, som häraf kunde föranledas, vore förenlig med den beräkning al behofvet för statens utgifter, som K.
M. komme att framlägga för R.
För det tredje, enär jag hade mig bekant att underhandlingar ånyo blifvit öppnade för att tillvägabringa en å Sveriges sida länge eftersträfvad handelskonvention medFrankrike, ansåg jag det, under afvaktan af denna frågas slutliga behandling, olämpligt att vidröra tullbestämmelserna för de varuartiklar, som utgöra föremål för handelsförbindelser med detta land, — och en rubbning af tullsystemet blott i öfriga delar skulle påtagligen hafva till följd störandet af den nödiga öfverensstämmelsen i det hela.
Såsom ledamot i Bevilln.-Utsk:t har jag bemödat mig alt äfven der göra nu anförda motiver gällande, — hvad det 2:dra eller financiella hufvudskälet beträffar, med skyldigt aktgifvande på de förhållanden mellan statens inkomster och utgifter, som nu äro oss bekanta.
Utsk:t har emellertid, utöfver de rättelser och jemkningar, som Kommers-Coll. och General-tullstyrelsen föreslagit, tillstyrkt R.
St:r åtskilliga ytterligare förändringar i tulltaxan.
I afseende på vissa bland dem har jag sett mig föranlåten att vid IJtskffs Betänk, bifoga reservation.
Vidkommande de öfriga, har jag dels trott mig kunna biträda majoritetens beslut, dels låtit dervid bero, emedan de i allmänhet ej strida mot de grundsatser, 486 Den 27 Maj f. m. på hvilka författningen hvilar, och dessutom, från financiel synpunkt, relatift äro af föga betydenhet.
Efter denna korta redogörelse öfvergår jag nu till den speciella fråga, som är under öfverläggning.
Utsk:t har i den föredragna punkten föreslagit tullfrihet för ett antal mindre betydliga artiklar, som i allmänhet inbringat ringa tullinkomst.
Då dessa artiklar utgöra naturalster eller råämnen och material för inhemsk industri, finner jag skäl icke saknas för det gjorda förslaget; men i afseende på två af dessa artiklar, gummi och krut, förekommer likväl, såsom jag i min reservation anmärkt, att förslaget råkat i motsägelse med bestämmelserna för närbeslägtade effekter, i det att dels »harts», som hittills dragit lika tull med gummi, vid densamma bibehållits, ehuru, efter hvad äfven i främmande länder är stadgadt, begge dessa artiklar i tulltarifen desto hellre böra till lika behandling upptagas, som flera slag af hartser förekomma under namn af gummi, — dels ock en högre tullsats af Utslut bibehållits för »knallhattar».
— Jag finner mig således föranlåten hemställa, att de för gummi och krut nu gällande tullbestämmelser må få tills vidare fortfara; hvaremot jag, beträffande öfriga i förevrdc punkt uppräknade artiklar, röstar för bifall till Utskits förslag.
Såsom den siste värde talaren nämnde, afser den nu föredragna punkten ett af Utsk:t framlagdt förslag att såsom tullfria förklara 36 särskildta artiklar, hvilka nu draga tull, ehuru, på sätt Utsk:t upplyst, tullen för dem uppgår till obetydligt belopp.
I likhet med hvad såväl den siste värde talaren som Hr Åkerman uttryckt i sina reservationer, finner jag för min del att det är af aldra största vigt att konseqvens eger rum i en så vigtig lagstiftning som denna, och att, äfven om vissa artiklar synas obetydliga, dessa icke afsöndras.
Och detta så mycket mera, som Utsk:t slutar sitt Betänk, med en hemställan om aflåtande af en skrifvelse till K.
M. om utarbetande af en ny tulltaxa.
Det egentliga skälet lill de sålunda föredragna förändringarne kan väl icke gerna vara något annat än majoritetens önskan att i någon mohn få visa sin tillvaro genom att »tumma» på vissa, om ock obetydliga artiklar.
Utsk:t framlägger visserligen en annan bevekelsegrund, och säger att det skulle vara derför att dessa artiklar skulle utgöra råämnen för inhemsk industri.
Det är möjligt; men icke förmår jag inse att så är förhållandet.
Om jag börjar med första artikeln agat och bernsten, så äro dessa tullfria, då de oarbetade införas.
Vidare komma frukter, grönsaker, gräs, krokar till fiske o. s. v.
Med ett ord, om jag genomgår dem allesammans, har jag mycket svårt att få reda på någon enda artikel, som utgör föremål för vår inhemska industri.
Jag kan således icke komma till annat resultat än att det måste vara lusten att i detta afseende få vidtaga förändringar, som framkallat detta förslag.
Utsk:t börjar nemi. sin långa rad med artikeln gräs, Den 27 Maj f. m. 487 färgadt, trensadt oell upprispadt.
— Om jag nu ser efter hvad denna artikel inbringat i tull, så finnér jag att det är 13 rdr — summa 13 rdrl Förbrukningen häraf för inhemsk industri måste således icke vara särdeles stor.
Hvad särskildt artikeln frukt beträffar, så yrkar jag på att den måtte åläggas en högre tull.
Skälet härtill är att erfarenheten under de sista åren visat att Stockholm öfversvämmas af utländska frukter.
Vi veta alla att jordbruket omfattas med allt större och större ifver, och samma förhållande eger äfven rum med trädgårds-skötseln.
Såväl R.
St:r som enskildte hafva gjort icke obetydliga uppoffringar för att uppmuntra densamma.
Under sådana förhållanden synes det mig vara skäl att skydda den näring, man vill befordra, och icke genom borttagande af allt skydd åter döda hvad man säges vilja kalla till lif.
Att vi, med’ våra långa vintrar icke kunna täfla med Tyskarne är naturligt, och då det nu för tiden icke kostar mera att hitföra en tunna frukt från Lubeck än från de inre delarne af landet, äro de satte i alldeles samma ställning som vi, men hafva dertill bättre och fördelaktigare naturförhållanden.
Att under sådana omständigheter icke allenast icke höja tullen, utan alldeles borttaga densamma, synes mig föga välbetänkt.
Som sagdt är, kan jag icke fatta att frukter, såsom Utsk:t i sin motivering framställt, skulle utgöra föremål för inhemsk industri — jo! då vi slita tänderna på dem, utgöra de föremål för vår industri, men någon förädlad produkt lärer väl icke kunna påstås derigenom varda frambringad.
Jag motsätter mig således alla dessa nu ifrågasatta tullnedsättningar, och önskar att alla dessa artiklar måtte fortfarande draga tull intill dess en revision egt rum; och detta så mycket heldre som erfarenheten ådagalagt att vissa artiklar, som under vissa tider synas vara utan all betydelse, inom några få år kunna komma att blifva af ganska stor vigt.
Då således den nu ifrågasatte tullfriheten hvarken är af behofvet påkallad, och icke heller några skäl härtill för närv:de finnas för handen, så anhåller jag att R. o. Ad. måtte afslå den nu föredragna punkten, jemte den i sammanhang härmed stående tabellen.
Emot den nu föredragna punkten har jag endast en anmärkning att göra, nemi. mot fri införsel af friska grönsaker, då jag anser att det, som vi till fulla behofvet kunna producera i eget land, ännu bör få åtnjuta ett lindrigt skydd, motsvarande de svårigheter, ett hårdare klimat och andra ogynsamma förhållanden uppställa mot en fri täflan.
Det kan visst anses som en småsak, om några grönsaker få tullfritt införas eller ej, då <3 485 Den 27 Maj f. ra. denna imports kapitalvärde i alla lall blir ringa, oell tullinkomsterna deraf ej synnerligt stiga, men det är ej af ringa betydelse, om en näringsgren, sorn på sednare år börjat utveckla sig och löfval goda resultat, åter skall förfalla.
Såsom exempel vill jag blott anföra att egare och arrendatorer af trädgårdar i och omkring Stockholm om vårarne åtnjutit goda inkomster af artificielt framdrifna tidiga växter; nu införas med ångfartygen från Tyskland dessa alster tidigare, än vi här kunna frambringa dem, hvadan, när dessa växter här nå sin mognad, produkten ej mer är begärlig för deri högt betalande, men snart tröttnande Stockholms-publiken, och den Svenska producenten får nöja sig med en ringa penning, medan utlänningen skördar god vinst.
Månne en måttlig tullsats här skulle skada, då den kan bidraga att hålla dessa penningar qvar i landet?
Då jag nu har ordet, torde det tillåtas mig begagna detta första tillfälle att yttra mig om den i tullbestämmelserna nu antagna princip rörande jordens produkter, och granska dess inverkan på ställningen i landet, ingen kan neka att vår industri på sednare år gått framåt; den har i vissa fall nästan rusat fram, men likväl har den ej alltid kunnat hålla jemna steg med vår lagstiftning, som genom ständiga förändringar i flera fall åstadkommit alltför våldsamma och täta rubbningar.
Då sådana alltid inverka störande på näringarne, bora de enligt min tanke endast varsamt företagas.