Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under loppet af discussionerne har jag trott mig finna ett Den 15 Februarii, ett yttrande mindre fullständigt utveckladt, och då ingen annan af de Ledamöter som talat, fästat sig vid detsamma, anhåller jag om Höglofl.
Ridderskapets och Adelns öfverseende, då jag nu går att deröfver anföra några ord , endast i afsigt, att bidraga till den fasta och rediga öfvertygelse , som bör föregå hvarje fattande af beslut i allmänna ämnen.
En värd Ledamot, Herr Rosenblad, har klandrat prohibitif-systemet samt yrkat moderation vid öfvergången derifrån till ett fritt system.
Jag instämmer fullkomligt i dessa åsigter och anhåller endast att något få utveckla sättet för den yrkade öfvergången uti vissa fall.
Följderne af prohibitif-systemer hafva alltid varit, att en del af landets förlager öfvergått till sådane productioner, som ej stå tillsammans med landets natur, och hvilkas producter just af denna orsak alltid skulle kunna undersälja» af utlänningen om handelsfrihet existerade Följderne af ett friare system åro alldeles motsatte ; genom ett sådant återföras förlagerne till de productioner som mera stå tillsammans med landets natur och hvilka således medföra en en större vinst.
Men det ligger i sjelfva saken, att detta återförande till mera naturenliga productioner öfverlåmnadt, likasom hvarje industrie Åtgärd bör vara, till det enskilda interesset, skall ske småningom; och styrelsen skulle således handla origtigt, om den berö/fvade producenten tillfälle till detta successiva correctif.
Ridd. o. dd, Prot. I.
B. ia. Den l5 Februarii.
Detta tror jag skulle ske om man å det af mig * nämnde slag af af producter, ej till en början lade större tull än den som motsvarar den inländska producentens bidrag till det allmänna, emedan i sådan händelse de utländske producterne af samma slag säkerligen ändå skulle kunna säljas för bättre pris än våra, och våra producenter af samma slags varor således på en gång blifva ruinerade.
Jag tror derföre, att tullen bör till en början vara något högre och sedan gradvis minskas med lika små steg som förlagerne återföras till de productioner, hvilka naturen af hvarje land synes utvisa.
Som jag äfven framställt mina tankar i detta ämne, och yrkat ändring i Tull-Lagarne, anser jag nbg i anseende till Herr Lefrens yttrande böra förklara, att min mening ingalunda är, att ovilkorligt öppna en oinskränkt rättighet, till alla varors införande.
Men hvad som i synnerhet bör fästa allmänna uppmärksamheten är onekeligen, ett varor finnas till införsel förbjudne hvilka snart sagt äro till brukning anbefaldte; sådant är ju ineonseqvent.
Endast lurendrägaren delar denna förtjenst.
Jag anser således lämpeligast, att varor, som äro tillåtna till förbrukning, må mot en billig tull blifva tillåtna till införsel, hvarigenom lurendrägarnes hela vinst upphör, och Staten sihäll finna en tillgång, vida större än hvad den med nuvarande Tullförfattning kan påräkna.
Friherre Björnost jerna, Magnus:
I den händelse, att någQt Stånds privilegium §kull#
Den J5 Fe&ruarii. anses lägga hinder i vägen för Skrå-författning garnes afskaffande eller modifierande, så tror jag för min del det icke vara omöjligt, att utfinna ett sätt, hvarigenom detta ändamål utan att stöta nämnde privilegium skulle kunna vinnas.
Det vore nämligen både nyttigt och törhända icke overkställbar^ att i alla större
Städer inrätta practiska skolor.
De som där Sörvärfvat sig erforderlig kunskap och skicklighet i ett yrke kunde, efter mitt begrepp , icke i de nu gällande författningar mota något hinder, att erhålla mästerskap; och genom detta enkla medel skulle också, utan någon rubb-i ning af Skrå-ordningarne, hvad man nu åsyftar, i icke ringa nion åstadkommas.
Jag anhåller att detta mitt anförande må till veder'# börande Utskott remitteras.
Grefve Posse, Carl Henric'.
Sedan så månge upplyste och värde talare behandlat detta vigtiga ämne, skulle det verkeligen synas öfverflödigt, att derom vidare yttra något.
Jag anhåller likväl, att, endast i följd af hvad Herr Friherre Björnstjerna nyss anförde, få tillägga några ord.
De fleste talare hafva instämt deruti, att ändamålet med skrå-författningarnes afskaffande eller inskränkning skulle åsyfta en ökad production, hvilken åter blott genom fullkomlig frihet i näringar skulle stå att vinna.
Må det, i anledning häraf, tillåtas mig fästa Höglofl, Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en omständighet, som torde förtjena att komma i betragtamfo Frankrike# erfarna - |oo Den i5 Februarii, het under de sisiförllutne ?>o åren torde i många fall kunna jendöras med den erfarenhet, andra länder under tre .-ekler förvärfvat.
Äfvenså har Frankrike under nämnde epok genomgått en fullständig kurs , hvad näringsfriheten beträffar.
Strax efter revolutionen afgjordes det, att alla handteringar, alla näringar skulle vara fria; men man fann snart att intet der. nied uträttades; ty det är ej nog att hafva frihet att tillverka, man måste äfven hinna tillverka; och denna kunskap var just det som då saknades.
I följd häraf beslöt National-Conventet att söka utsprida alla de kunskaper, som äro oumgängelige för näringarne, och utan hvilka all frihet i deras idkande är öfverflödig.
Om man tillstyrkte Näringsfrihetens införande i Konungarikena de båda Sicilierna, Portugal eller Spanien, tror jag ändock att produetionen i dessa lander skulle slå på samina punct som nu, ty de så högst nödvändige kunskaperne saknades.
Jag nämner detta blott för att visa, att förhållandet hos oss är i vissa fäll enhanda.
Alla våra uppfostringsanstalter äro grundade i eller härleda sig ifrån den tid, då vi saknade ämnen till Embetsman, snart sagt i alla grenar och då vi till och med måste införskrifva Borgmästare från Lybeck Vi hafva sedermera ej gjort något hufvudsakeligt för konstflitens för_ kofran, och de anstalter vi äga för bildandet af åtskilliga Närings-idkare, äro inga, eller högst få.
Också saknas i de flesta fall all slags konstfärdighet; och om något spår till en sådan färdighet någonstädes skulle visa sig, är den visserligen ej genom undervisnings-anstalter för - Den 15 Februarii.
5oi "värfvad, utan endast genom vissa personers eget ihärdiga bemödande.
Det är derföre, erdigt min öfvertygelse, nödvändigt, att i bredd med närings-friheten, äfven införa sådane läroinstitut, som sätta den blifvande närings-idkaren i tillfälle, att inhämta de för hans yrke erfordprlige kunskaper.
Jag frågar om han vid våra allmänna Skolor Gymnasier eller Academi er kan hoppas vinna dem?
I NaturalHistorien läses litet eiler intet.
I Mathematik likaså, I Mekanik, Kemi, Techneologie m. m* saknas på de flesta ställen lärare eller ock utvecklas dessa vettenskaper ej fullkomligt.
Det är blott i detta fall, som jag anser oss böra vara beredde, att jemte näringsfriheten , äfven söka utsprida det vettenskapliga ljus , hvarförutan denna frihet icke kan medföra den åsyftade verkan.
Her r Pereswetoff Morath, Anders Vilhelm:
Det är i afseende på ett uttryck af Herr Friherre Björnstjerna jag begärt ordet.
Herr Friherren tyckes hysa den tanka att frågan om Skråforfattningarnes upphäfvande är en privilegii fråga.
I denna mening kan jag aldrig med Herr Friherren instämma.
Skråförfattningarne äro ostridigt oeconomiska lagar, och Grundlagen innehåller, att sådane kunna af Konungen utom Riksens Ständers hörande förändras eller upphäfvas.
Man har sagt, jag vet ej om det så är, att öfverläggning om
Skråtvångets upphäfvande eller förminskande ägt rum i StatsRådet, men att man ej velat fatta något beslut, innan Stan - c Sol Den t5 Februarii. dernés mening än ytterligare blifvit inhämtad.
Om så förhåller sig, lärer dock aldrig fråga uppstått derom, att ämnet borde behandlas såsom rörde det något Stånds privilegier, eller Ständernes hörande deraf varit en följd.
Så många talare hafva här redan yttrat sig om nyttan eller skadan af en obegränsad näringsfrihet, att jag i det afseendet ej bör tillägga något, utan endast fästa Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på Konungens ostridiga rätt, att i ämnet stifta ny lag.
Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric'.
Då jag begärde ordet, var det egenteligen endast för att yttra hvad Herr Morath sedermera anfört, i afseende på Friherre Björnstjernas utlåtelse, om det hinder Stånds-sammansättningarne möjligen skulle kunna lägga i vägen för Skrå-författningarnes upphäfvande.
Jag skiljer mig helt och hållet från den tankan, att ett sådant hinder skulle äga rum, men grundar min öfvertygelse, att dessa Författningar verkeligea äro såsom upphäfne att anse, hufvudsakeligen derpå att i och med detsamma Ridderskapets och Adelns concessioner år 180g antogos, all verkan af Skrå-privilegierne äfven bordt upphöra; och, efter min tanka, hade Regeringen i beslutet om dessa concessioner och villkoret för dem, en gifven anledning, att under den påföljde tiden antingen upphäfva Skrå-ordningarne, eller jemka dem efter tidens fordringar.
Hvad den nu förevarande frågan beträffar, synes den inskränka sig dertill, huruvida en sådan ändring eller jemkning är för samhället
Den i5 Februariii 503 fördelaktig eller icke.
För att få en fixpunct hvarifrån man med mera säkerhet må kunna derom lalla ett omdöme, hemställer jag om det ej skulle vara lämpeligt, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att få del af de system och de principer, som ho* Styrelsen under de tretton sistförflutne åren varit rådande, i afseende på handels- och näringsfrihet, äfvensom af skälen för och emot i detta ämne, på det vi, efter en communication härom, må äga ett stöd för våra enskilda tankar, hvilka nu icke kunna bära stämpel af den erfarenhet och sakkunskap, som ämnets vigt kräfver.
Herr Tham, Wollrath-.
Hvad den af Herr Friherre Björnstjerna väckta fråga angår, hu-i ruvida Skrå-ordningarnes upphäfvande skulle stöta emot Borgerskapets privilegier, utbeder jag mig få erhindra, att Herr Friherre Jacob Cederström redan uti sitt Memorial utredt , det desse Författningar allsicke ägt eller äga privilegiers natur, utan äro grundade på framfarna Konungars serskilta Nådiga Resolutioner, och icke allenast af Sveriges Konungar blifvit flere gånger inskränkta utan äfven af dem kunna ännu mer inskränkas eller ock alldeles upphäfvas; och förenar jag mig för öfrigt med hvad Élerr Friherre Anckarsvärd och Herr Morath i denna del anfort.
Hvad åter beträffar Flerr Grefve
Posses yrkande af förbättrade uppfostrings-anstalter, såsom i afseende på Skrå-1 ordningarnes afskaffande oumgängeliga, vågar jag tro, att de ifrån Spanien och båda Sicilierna hämtade exempel icke kunna lämpas till 5o4 Deri i f Februarii. vårt Fädernesland, hvilket uti Närings- och konst-skicklighet står så långt framom dessa länder, att ingen jemförelse lärer äga rum.
Det är uti flere af Rikets Provincer icke sällsjmt, att på landet träffa godo handtverkare.
De handtyerkerier sorn i synnerhet bero af mathematiska och mekaniska kunskaper hafva under arbetet vid Gotha Canal vunnit framsteg, knappt lörut anade, och om, som jag hoppas, detta och andra till landets nytta och heder ledande stora företag med alfvar blifva forsatte, skall en mängd af de för landets innevånare oumbärligaste handtverksgrenar fortskrida till mer och mer fullkomlighet och torde hända i och för de flesta af våra handtverks-cla s se rs upplysning, i hvad till deras yrke hörer, göra nya uppfostrings-anstalter umbärliga , serdeles om vid Rell- eller Lancasterska Skolorna, som lyckligtvis allmänt börja införas, inrättningar gjordes, att äfven uti slöjder och handtverk inöfva en del af den ungdom der undervisas.
Sorn mitt yttran de gifvit tvenne varda Ledamöter anledning, att tro, det min mening skulle vara att Skråförfattningarne borde anses såsom ett
Stånds privilegium, får jag upplysa, att mina ord föl lo sålunda: i händelse något
Stånds privilegium skulle synes lägga hinder i vägen för Skråförfattningarnes upphäfvande &"c.
För min del är jag visserligen öfvertygad, att detta hinder icke äger rum; men alla äro icke af denna tanka, åtminstone har ej Borgare-Stan»- det hittills varit det.
Den 15 Felruarii, 5o5 Friherre ZLje, Ludvig:
I det vigtiga ämne, som nu utgör föremål för öfverlåggningen, utber jag mig att få nämna några ord, egentligen för att understödja de Ledamöters mening , hvilka jag trott mig finna framställa det rätta.
Jag tror mig böra skilja emellan frågan om Handelsfrihet och frågan om Skråordningarne.
I den förra frågan anser jag, lika med Herr Rosenblad , att mycken måtta bör sättas i öf. vergången ifrån handelstvång till full handelsfrihet.
Det år faseligt lått att nedrifva allt gammalt, men deri bör man likväl icke fortgå vidare ån man hinner uppfinna garantier för det man vill sätta i stället: och Herr Lefrén har förträffligt visat angelägenheten af all varsamhet i denna del. I frågan om Skråordningarne är jag alldeles af flerr Friherre Anekarsvårds tanka , att pröfningen af denna fråga visserligen icke hindras af något Stånds privilegium.
Men åiven i denna fråga tror jag en måtta angelägen , och tror således, att Skråordningarne böra modifieras, och till sina fel råttas, men icke upphåfvas.
Så rått det år, att hvar man bör få föda sig med det handtverk man kan, så angeläget tyckes det dock vara, att han också förut visar, att han verkeligen kan hvad han påtager sig, emedan all— månhetens rått att icke bedragas, också förtjenar något afseende.
Den båsta garantie derföre vore visserligen utbredandet af en större konstfåidighet, på sått som Herr Friherre Björnj Den i5 Februarii, stjerna och Herr Grefve Posse så agtningsvårdt yttradt.
Herr von Hartmansdorff•.
Jag erkänner upprigtigt, att jag ej delar, med Friherre Cederström och andra vårda talare, den mening , 6om de synas hysa, angående nyttan af en fullkomlig frihet i våra näringars bedrifvande.
Men jag erkänner lika upprigtigt, att jag ansett öfvervigten, för tvångslagarnes bibehållande vara så stor, att jag ej bordt bestrida hvad som möjligen kunnat synas mig för mycket begårdt uti de framställda yrkandena på nårings-frihet, emedan de nog låra röna motstånd ändock*
Men nu, då man tyckes hafva trott, att jag önskade en allför hastig öfvergång från det närvarande förbuds-systemet, till ett motsatt, och då fråga blifvit väckt ora särskildta bildnings—anstalter för nåringarne, anser jag mig åfren böra närmare redogöra för min åsigt af ämnet.
All utveckling delar sig i tvenne slag, den intellectuella för menniskans inre, och den phy* siska för hennes yttre förmögenheters utbildning.
För all utveckling är samfund nödvändigt; och det är samfundsstyrelsens eller Regeringens åliggande att vidmagthålla och befrämja den, vare sig i anseende till vetenskap och konst, eller till meehanisk färdighet och handaslöjd, Men Regeringens bemödanden skulle vara fruktlösa, om de ej understöddes af smärre samfund eller corporationer som frivilligt bildat sig för bägge grenarne af mensklig utveckling, under namn af Den l5 Februarii Aeademier, Högskolor m. m., för Lärdoms- af Skrän och Gillen m. m., för Näringsidkare.
Historien visar, att ur skötet af dessa slöjde- eller näringscorporationer, utgick det tredje Ståndet, genom hvars motvigt mot lärdoms- och krigarestånden, sjelfva den grundlagliga friheten blifvit lagstadgad och bestämd.
De länder som voro olyckliga nog, att icke hafva mägtiga Bor. gare, såsom t. ex. Polen, hafva visat oss vådorna af ett samhälle, bestående egentligen af väldiga magnater, å ena, fattiga och okunniga bönder, å andra sidan.
Det ar gifvet, att hvarje tid måste bygga sina framsteg, på den föregåendes erfarenhet, och att hvar och en som skall lära, bör underkasta sig föreskrifter af de lärda eller konstförfarna, som förut idkat vetenskapen eller näringen.
Det skulle eljest hända, att nybörjaren bure sig förvändt åt, förspillde frukterna af sina föregångares möda, och finge å nyo trampa samma fjät, som de redan i utvecklingens fortgång tillryggalagt.
Till undvikande deraf, är ett förmynderskap för den lärande nödvändigt.
Det utöfvas af hvarje lärare i sin skola, af hvarje mästare på sin verkstad och högst af Regeringen för ali slags utveckling i samhället.
Det vöre ett grundfel, om man trodde, att detta förmynderskap någonsin kunde umbäras, emedan de yngre och okunnigare alltid behöfva lära af de äldre och erfarnare.
E£j tersträfvandet af en obegränsad näringsfrihet, och af skrånas upphäfvande skulle vara ett försök att undandraga sig både Regeringens allmänna och Mästarnes enskilta ledning, hvilken hvar och en, i mer eller mindre mon behöfver» 5o8 Den i5 Februariit Frågan huruvida Skrå-Ordningarne höra till BorgareStåndets privilegier eller ej, synes mig vara mindre väsendtlig än den, om SkråOrdningarne i sig sjelfva äro nödiga.
Jag anser dem så vara, men att modificationer behof vas och böra tillstyrkas.
Deras fullkomliga upphäfvande skulle hos oss utan tvifvel Arara en verklig olycka.
De smärre städerna i landsorterna, 1) vilka, ehuru obetydliga, likväl underhålla någon rörelse och lif i de kringliggande trakterna, skulle genom upplösningen af de band, SkråOrdningarne utgöra, må hända alldeles aftyna.
Med de små framsteg, som slöjderna hittills gjort i vårt land, är det fruktansvardt att de, genom SkråOrdningarnes upphäfvande, gingo ännu sämre.
I länder, som hafva en nästan obegränsad näringsfrihet, har man kommit dertill; icke just alltid för det att man ansett den för något godt i och för sig sjelf, utan för att skaffa Staten inkomst såsom händelsen var i Preussen efter det olyckliga kriget med Frankrike.
Således fick hvar och en, som löste sitt patent på någon viss näring, rättighet att idka den, utan afseende å andra omständigheter Följden var den, att många strömmade till slöjderna, utan skicklighet eller förlag och krafter att drifva dem.
Hyrorna stego i Berlin genom behofvet af flera rum för de många mästarne, och arbete fattades.
Emellertid liade de gift sig, och gingo under, mången måste rymma, lemnande hustru och barn i nöd, till föremål för Fattigförsörjningen.
En annan skada uppkom äfven af Skrånas upplösning, nemligen upphäfvandet af disciplin mellan Gesäller och Lärgossar.
Po - Den i5 Februarii, 5og
Jicen måste göras strängare och vidsträcktare.
Hvad man å ena sidan möjligen vänn på arbetslönernes nedsättning, förlorades genom hvarjehanda större utgifter å den andra.
Samma händelser böra, för samma orsaker skull, äfven inträffa annorstädes.
Bör fråga här blott blifva om jemkningar i NäringsFörfattningarne, så, enär Kongl. Maj-.t är enväldig i deras stiftande, och Riksens Ständer endast kunna anmäla önskningar i afseende derå, synes ej för Riksens Ständer återstå något annat än att framställa deras åsigter af detta vigliga ämne, och hos Kongl Maj:t anhålla om Författningarnes öfverseende och modifierande efter tidens kraf.
Hvad Näringsskolor beträffar: så fruktar jag, att de värda Ledamöter, som derom yttrat sig, förblandat frågorna om utbildning till lärdom och till slöjdeförfarenhet.
Undervisningsanstalterna för den förra, hafva egentligen icke att göra med den sednare, utan så vida det angår de för hvarje menniska i allmänhet nödiga kunskaper att låsa, skrifva, råkna o. s. v.
Läroverken för slöjderna åro Landtbrukarens verkståder.
Saken år practisk och inhämtas bäst under sjelfva handteringens verkliga utöfning.
Herr von Heijne, Seorg:
Både vid 1813 och 1815 års
Riksdagar väcktes en motion om näringsfrihet, af lika beskaffenhet med den nu förevarande och vid båda dessa Riksdagar blef saken ansedd såsom privilegiifråga af två Stånd som stannade emot två, Att BorgareStåndet all - 5ro Den 15 Februarii, tid skall förblifva vid sin tanka i detta fall, lärer äfven kunna utses.
Vid 1818 års Riksmöte, då en dylik motion åter förekom, hade den uti Oeconomie- och LagUtskottens gemensamma beredning samma olycka, som förut, att två
Stånd stannade emot två i beslutet derom j dock inträffade, att, vid föredragningen i Utw skottens Plenum, Pråste-Ståndets Ledamöter medgåfvo, att målet ej var en privilegii-sak, utan de tre Ståndens medlemmar i Utskotten förenade sig om en underdånig framställning till Kongl. Majit, den samma Riksstånd sedermera in Pleno gillade, att nemligen, som det vore Konungens rättighet att förändra SkråOrdningen, lika med andra oeconomiska Författningar, en sådan åtgärd i detta afseende måtte efter tidens kraf äga rum.
Jag har äfven vid uppläsandet af Kongl.
Maj:ts Berättelse om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, tyckt mig finna det Kongl. Majit så ansett förhållandet, men förklarat, att Kongl. Majit, ej velat slutligen af^ göra frågan om en vidsträcktare näringsfrihet, förr ån Riksens Ständer deröfver ytterligare sig utlåtit.
Det år således afgjordt, att målet icke år en privilegiifråga; och vi åge derföre skål att hoppas, det Kongl. Majit efter förnyad anhållan i detta ämne, lärer göra nådigt afseende å Riksens Ständers i denna del yttrade underdåniga önskningar, och att näringsfriheten må blifva så oinskränkt som möjligt.
Herr Manner stam\
Det ämne som nu år under öfverläggning, har allt sedan år 1809 och vid alla derpå följde Riksdagar vajtit Den i5 Fehruarii, föremål för Riksens Stånders rådplägningar och beslut; men, så vidt jag mins, år det första gången som skiljaktiga meningar derom hos Ridderskapet och Adeln yttras — åtminstone liar jag på detta rum aldrig tillförene hört såttas i fråga, att förändringen af Skråförfattningarne skulle innefatta rubbning af ett Ståndsprivilegium.
Då Ridderskapet och Adeln år 1809 beslutat concessioner i dess privilegier mot tillgodonjutande af motsvarande eftergift i andra RiksStånds privilegier, trodde vål icke någon inom detta hus, att näringsfrihetens införande stridde mot BorgareStåndets privilegier, utan alla instämde deruti, att, då Adelns concessioner blifvit bifallne, näringsfriheten i och med detsamma var decreterad.
Så har vål detta beslut sedermera ej blifvit tillämpadt, men åtminstone har Ridderskapet och Adeln alltid sålunda ansett det.
Såsom bevis härpå får jag upprepa, hvad en annan talare nyss till en del omnämnt; nemligen, att då, vid 1815 års Riksdag, Friher^ re
Cederströms motion om en vidsträcktare näringsfrihet, jemte flere i samma ämne väckte frågor i Lag- och Oeconomie-Utskotten till pröfning upptogos , i Utskotten uppkommo skilja aktiga tankar, huruvida dessa motioner innefattade fråga om ändring uti Stånds privilegier.
Ridderskapets och Adelns samt BondeStåndets Ledamötér i Utskotten förenade sig vål orri den mening, att motionen ej hade minsta beröring med något Stånds privilegium; men två Stånd stannade emot två, och något samfält
Betänkande kunde alltså icke af Utskotten af-j Den i5 Fehruariii gifvas, utan blefvo alternativer i ämnet framställde.
Ridderskapet och Adeln jemte BondeStåndet instämde ock enhälligt uti det alternativet sorn innehöll, att frågan ej det minsta angick BorgareStåndets privilegier, äfvensom att näringsfriheten borde införas.
Vid sista Riksdagen då, förhållandet var alldeles sådant som Hr von Heijne anfört, blef förslaget till näringsfrihetens införande äfvenledes enhälligt bifallit af Ridderskapet och Adeln, som då jemväl beslöt att i särskildta underdåniga besvär hos Kongl.
Maj:t anhålla om ändring af SkråFörfattningarne; i sammanhang hvarmed äfven Kongl. M«j:ts uppmärksamhet fästades på angelägenheten, att upphäfva Productplacatet.
Jag har slutligen hört en och annan vård talare framkasta betänkligheter mot nyttan af SkråFörfattningarnes upphäfvande.
I detta afseende torde jag endast få hänvisa till Lag- och OeconomieUtskottens
Betänkande i ämnet år i8i5; och jag tror, att om den föreslagna ändringen företages och fullbordas på det sätt och i den ordning Utskotten uppgifvit, ali våda af en slik ändring skall kunna undvikas och förekommas. Grefve Lövenhjelm, Carl Axel:
Med fullkomligt rättvisande af den historique, som de två sista värde talarne öfver förevarande ämne framställt, får jag blott nämna, att det år ali anledning tro, att Kongl. Maj:t innankort i frågan gör en nådig proposition; och jag öfverlemnar derföre till Ridderskapets och Adeln® Den 15 Felruarii. pröfning, om icke ali öfvetfåggning de rom kun-; de intill dess uppskjutas.
Under discassio nen har det synts mig, som tvenne ämnen af icke fullkomligt lika beskaffenhet blifvit förenade
Under en fråga, nemligen det ena angående SkråFörfattttingarnes upphåfvande, och det an-, dra rörande en oinskränkt handelsfrihet.