Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning häraf, och i sammanhang med hvad som blifvit föreslagit af Herrar Montgomerie Och von Hartmansdorff, samt för andra grunder af den allmänna uppfostran, af Herrar Hammarsköld, Tigersköld, Friherre Palmstjerna och Grefve Cronhjelm, äfven som af min aktningsvärda vän Herr Friherre Franc Sparre angående de mera bildade Medborgare - Den l5 Maji f, m. i65 ClasserneB rigtande till deltagande i Samhällets productiva yrken, hvilket äfven ingriper iden allmänna uppfostran, får till Ridderskapet och Adeln jag vördsamt förevlå, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maja täcktes icke allenast låta undersöka Krigs Academims nuvarande 6kick, men tillika alla våra offentliga undervisningsverks, ifrån och med Universiteterne till och med Pedagogieme aamt af sakkunnige och redlige män till oästa Riksdag låta utarbeta ett Förslag tili deras förbättrande, samt ställande i system och sammanhang med hvarandra , så att Sveriges uppväxande generation må kunna danas till allvar i lynne, grundlighet i kunskap, flit i arbetet, och medborgerlighet i sinnet, så nödvändigt för ett Folk. som, mohn att följa civilisationens framsteg, vill upprätthålla sin frihet, och försvara sin sjelfständighet.
Van att så i det offentliga som enskiidta lifvet, frimodigt och öppet yttra min tanka, har jag äfven här trodt mig böra göra det, försäkrande Ridderskapet och Adeln, att min åsigt om den vore mindre grundad, likväl har sitt ursprung i mitt varma nit att i någon mohn kunna gagna Fäderneslandet. i66
Den 15 Maji f, ml N:o 6.
Friherre Posse, Chri fler: Höglofl.
Lagutskottet hac förklarat sig icke kunna till väsentelig pröfning upptaga Motionen i fråga om de serskilta Edgångsformulairen; och då Utskottet således frånskiljt sig befattningen med detta amne hade dess utlåtande härom enligt 44 §.
LagUtskottet, som försutit tiden att skilja ärendet från sig lärer således varit oberättigadt till en slik åtgärd, destomera, sorn, på sätt Herr Ribbing anfört, ämnet rätteligen tillhörer LagUtskottets handläggning, och emedan det i alla fall varit Utskottet öppet, att i och för ärendets upptagande sammanträda med annat Utskott, hvars befattning frågan kunnat anses tillkomma.
Ehuru jag är öfvertygad, att HÖglofl.
Ridderskapet och Adeln, af hvad jag redan anw fört, inser biligheten af min begäran om återremiss, måste jag, jemte åberopande af Herr Ribbings yttrade särskilta mening, fästa Höglofl.
Lagutskottet grundar sitt ogillande, af sättet för VittnesEdens afiagande derpå, att, enligt Förslaget, vittnet skulle aflägga berättelse flera timmar ejter eller före Eden, hvilka begge
Den i B Maji f. m. händelser kunna inträffa, och i förra fallet, ef-i ter det en mängd andra ämnen varit föremål för vittnets tankar och borttagit hugkomstea af den vigtiga förbindelse vittnet åtagit sig, samt i det senare, utan att helgden af en redan aflagd
Ed med dess högtidlighet verkade på vittnets sinne.
Denna tydning strider mot Motionens bokstafliga lydelse; att vittnet först skulle varnas och berätta samt sist edeligen fästa berättelsen, och tyckes visa, att LagUtskottet med mindre interesse behandlat frågan.
Och då Utekottet således origtigt fattat Motionen och på detta misstag städt sitt Betänkande, lärer återremissen bli så mycket me1 ra nödig.
N.*o 7.
Grefve Hård} Carl Gnjlaf: Högloft.
LagUtskottefs Betänkande, som innefattar Förslag till ändring af 21 Cap.Rät-j tegångsBalken, föranleder till några anmärk-; ningar.
Det i första §. innehållna allmänna stadgande synes mig för vidsträckt och de t följande tre §.
Grunden för undantaget i Förslagets 2 §. lärer vara den, att der anledning till Kä-'
Den i5 Maji f, m. romåls anställandeeller bestridande varit, hvilket är händelsen, då edgång, i följd af half bevisning, kommer i fråga, der bör icke kostnadsersättning äga rum.
Denna grundsats anser jag rigtig, men den borde, efter min tanka vidsträcktare tillämpas
Ofta händer , att 'en rättegångsfråga är sä invecklad, att det fordras all en Domares Lagkunskap och skarpsynthet, för att utreda, hvad som deri ärrätt, äfven i sådant fall synes mig rättvist, att Parterne vidkännas hvar sine kostnader, ty de äro lika interesserade, att genom Domarens tillämpning af Lagen få afgjordt hvad sOm är deras rätt.
Detta förhållande är i vår gamla Lag afsedt, då der Sta dgas: finnes någon sak hafva varit så mörk och tvifvelaktig, att man till Rättegång skälig orsak haft, kännedåhvar sin kostnad sjelf.
Det i Förslagets 3 §. innefattade stadgande anser jag vara mindre väl grundadtoch tillämpningen deraf måste i många fall bli ganska arbitrair, då icke alltid värdet af det omtvistade kan uppskattas i penningar och sins emellan jämnföras.
Om t. ex. tvist uppstår om a-. gande rätt till en jordrymd, Käranden vinner äganderätten, men Svaranden sorn i getistämning yrkat betesrättighet derå, vinner bifall till sitt påstående; hvem har vunnit mäst?
Den som fått äganderätten med inskränkning i dess nyttjande rätt, eller den, som fått nyt. tjande rätt utan ägande rätt.
Rigtigare torde det vara, att den, som vinner i hufvudsaken, får ersättning
Den 15 Maji f. m, 169 för sine kostnader om än han förlorar i en, kanske till värdet betydligare, bisak.
Fjerde §m« innehåll finner jag icke nog bestämdt.
ex. en kärande part vid första instancen vunnit hvad svaranden medgifvit, men mindre än han sjelf yrkat; han söker då en högre instance och vinner allt hvad han påstått; men svaranden går ännu längre, och får i tredje instancen den första
Hvem har då uppehållit saken? käranden, som gått till andra instancen och vunnit, eller svaranden, som gått till den tredje och vunnit.
Det rätta i detta fall vore, att käranden finge sin kostnad vid första instancen ersatt, och att den öfriga qvittades.
Lag kunnat anses felagtigt och gifvit anledning till rättvisans eluderande är 4 §, deraf, men hvad som oftast föranlcdt till klagan och kanske af allmänheten förts lagen till last, har varit ett hos
Domstolar nog Den l ■) Maji /, m. allmänt vedertagit bruk, att efter behag jemka rättegångskostnaderne.
För min del tror jag, att lagen i detta hänseende skulle bäst uppfylla rättvisans fordringar, om deni allmänhet stadgade: att den, som Jlutligen vinner i hufvuäfaken, skall njuta ersättning för de kostnader, han oundgängligen måst derföre använda; samt medgåfve undantag, der saken varit mörk och tvifvelagtig, så att Domstolens Utlåtande af ovissheten påkallats, och der half bevisning förekommit, som fått fyllas eller häfvas genom edgång.
Något mäste vara lemnadt åt
Domarens pröfning och denna bör bli mera öfverensstämmande med Lagens anda, i den nion, omdömet mindre förvillas genom speciella stadganden, som aldrig kunna omfatta alla möjliga casus.
Der särskildt lidande ägt rum, bör också skadestånd äga rum, efter samma grund, som för kostnadsersättning blir gällande; men skadeståndet bör, efter min tanka, bestämmas af Domaren, antingen i sammanhang med sjslfva saken, elier efter särskildt utförande, och bestämmandet grundas på särskildt bevisning.
Gode mäns bestämmande må tjena till rättelse för Domstolens beslut, men icke i sig sjelft utgöra ett bindande beslut.
I följd af det nu anförda, anser jag frå - Den ig M"jif m. 171 gan bora till Höglofl.
Lagutskottet återremitteras.
Grefve Hård, Carl Gnftaf", Stadgandet om Revisionsskillings nedsättande af den, som vill draga HofRätts
Dom eller Utslag under Konungens pröfning, synes mig stå i ett så nära sammanhang med föreskrifterne om vadepenningars erläggande vid Underdomstolarne och bestämmandet af en så kallad Summa appella bilis, hvilka alla omständigheter, efter min tanka, åsyfta ett correctiv emot hågen att iörlänga rättegångar, att någon partiel ändring af det ena stadgandet, utan vidrörande af de öfriga, icke kan vara fördelagtig; äfvensom jag anser bestämmandet af en förändrad tid för missnöjes anmälande emot HofRätts
Dom eller utslag och för Prasstandas fullgörande icke böra komma i fråga, utan i sammanhang med föreskrifterne derom i allmänhet.
Olägenheten af partiella lagförändringar i frågor, sorn med hvarandra äga gemenskap, är hufvudsakligast den, att den princip, som vid ett tillfälle tages till grund, möjligen vid ett annat lemnäs ur sigte, och således ett skadligt osammanhang i Lagstiftningen uppstår, hvaraf prof icke lära saknas uti hittills vidtagne Lagförändrirsgar och förklaringar.
Den - 17* Den 1g Maji f m. na olägenhet lynes mig så mycket häldre, i alseende på förevarande ämne , kunna undvikas, •om de till ändring töreslagne lagbud, om än till äfventyrs mindre lämpelige, likväl icke äro af en så bestämdt rättsstridig tendens, eller af ett så vigtigt inflytande, att jsi icke med deras förändring kan anstå, intilldess granskning af hela rättegångsordningen i ettsamman, hang försvinner.
Jag hemställer alltså vördsamt, att proposition måtte göras till Förelagets förkastande, utan pröfning af dess detaljer; men om Högloft.
Ridderskapet och Adeln ej skulle finn» för godt. att bifalla denna min hemställan, anhåller jag att i sjelfva saken fa framställa någre anmärkningar.
Utskottet tillstyrker upphäfvande af stadgandet i 30 Cap. 1 §.
RättegåoggBalken, om Revisionsskilling6 nedsättande, på det skäl: att rättigheten, att få sin talan pröfvad af högsta
Domaremagten, måste efter all rättsgrund vara lika öppen för alla rättsökande.
Principen är thcoretiskt rigtig, men som dess sllmänna tillämpning, hvartill äfven hörer, att hvarje rättegångsfråga, om ock den blott angår en knappnålsvärde, måste få dragas under högsta Domaremagtens pröfning, skulle medföra flera olägfnheter, dels genom ökade göromål för Högsta
Doinarema^fens utöfvare, hvaraf blefve en nödvändig följd denna msgts fördelning, och deraf uppkommande brist på enhet och conseqvens, dels genom missbruket af det oin - Den 15 Maji f, m. 173 skränlcta tillfället till rättegångars långvariga fullföljande, som alltid måste verka menligt på moraliteten, så har Lagstiftaren ansett nödigt, att genom en slags Polisiörfattningar inskränka principens användande, till förekommande af dess» skadliga följder.
Af sådan Polisartad egenskap är stadgandet om Revisionsskillingg nedsättande; och ehuru detsamma kunde anses mindre nödigt, då högsta
Domaremagten nu mera icke utöfv»s af Konungen personligen i dess Råd, utan är anförtrodd åt en särskild corps af Domare, kan jag likväl icke annat finna, än att upphäfvandet af den åsyftade inskränkningen skulle bidraga till högsta
Det Sr aagdt, att vilkoret af Revisionsskillings nedsättande, ehuru för den mera förmögne Parten lättare att uppfylla , likväl för den mindre bemedlade blifver betungande, i den mon, det i högsta måtto försvåras och såmedelst äfven kan afskära möjligheten för honom, att af Besvärsrättigheten sig begagna.
Häremot invändes, att om den mindre bemedlade kan utan olägenhet fullgöra sammanstämmande Domar, erlägga lösen förhandlingarna och anskaffa borgen för kostnad och skada, så lärer han ock kunna anskaffa 66j R:dr, till Revisionsskilling, så vida hans sak är rättvis.
År åter en part så fattig, att han icke mägtar någotdera, har han rättighet till talans fullföljande utan penningar.
Om likväl den fattige skulle, genom stadgandet om Revi - Den 15 jffaji e, m. sionsskillings erläggande, någon gång verkligen hindras att fullfölja talan emot en orättvis
Dom, så torde också någon gång denme» ra bemedlade, genom samma stadgande, afhållas ifrån att fullfölja talan emot en rättvis dom, till uppehåll i den fattiges rätt.
Jag anser derföre stadgandet om Revisionsskillings nedsättande böra bibehållas, men tror deremot den ändring vara lämpelig, att den i 6 §. af So Capitlet utsatte summa af 500 Daler eller 166^
Dom eller Utslag, kan det väl synas billigt, att parter erhålla tillfälle, att, efter inhemtad Kännedom om Domens innehåll besinna sig, huruvida de vilja talan fullfölja eller icke, men detta tillfälle beredes icke säkert genom den af Utskottet föreslagne tid af 20 dagar, enär Parter kunna vara från HofRätt så aflägse boende, att de på denna tid icke hinna få kunskap om Domen och sitt beslut i följd deraf meddela; utan torde lämpeligare ti» den för missnöjes anmälande mot HofRätts dom, om någon ändring skall äga rum, böra bestämmas efter det olika afståndet.
Om icke min först gjorde hemställan vinner bifall, torde dessa anmärkningar föranleda sakens återremitterande tili Lagutskottet.
Den 15 Maji e. m. 175 Bilagor lill PleniProLOcollet för den i5 Maji, eftermiddagen.
Herr GyUenheim
, Eric G tift af; Tillfälligtvis frånvarande vid .sista Plenum under discussionerne öfver Höglofl LagUtskottets Betänkande, i fråga om inskränkning i tjenstledighet för UnderDontare, utbeder jag mig vördsammast att nu få aflemna några tili ämnet hörande upplysningar.
Det skulle visserligen vara bäst och önskligast om Ordinarie
Domrarne alltid sjelfva förrättade sir.e embeten; men hvad Häradshöfdingarne beträffar, är sådant icke möjligt af flere grundade anledningar; och det torde alltså närmare förtjena att undersökas, om icke de olägenheter som vid deras tidetals inträffande tjenstfrihet öfverklagas, hörröra mera från nödtvungna omständigheter, och från nämnde Embetens närvarande beskaffenhet, än från bristande tillämpning af de härom åberopade Författningar.
Förhållandet emellan andra Tjensteman och Häradshöfdingarne är helt olika.
De kunna icke, såsom många andra, hvarken på läDgre eller kortare tid, 176 Den i5 Maji e. m.
•fter eget godtfinnande och genom enskildt arrangement, gora sig ledige trån tjsnsteutöfningen.
De måste för hvarje sådant tillfälle ingå med serskild ansökan derom, och vid Embetets förlust är dem förbjudit att låta pä annat sätt någon i sitt ställe detsamma förrätta.
De hafva hvarken den förmon att, efter välbehag, härtill kunna använda underordnade personer, eller öfverenskomma, såsom i flere andra Embetsclssser, med sin Kamrat eller närmaste man i tjensten att fylla deras plats- Vidare, och då de äfven genom de mäst gällande hinder befinna sig ur tillfälle att sjelfve vara tjenstbara, måste de på egen bekostnad aflöna sina vicarier.
Men, utom allt detta har tidernas skick verkat derhän, att då fordom Auscultanter och Extraordinarier icke sällan erlade betalning för det de, under
Tingen följ— agtige fingo vinna öfning och tilldanande, kunna nu nästan icke emot vedergällning skicklige biträden erhållas.
Ynglingar hafva i senare tid funnit vida bättre utsigter förderas bergning och fortkomst inom andra mindre besvärliga, men mera säkra och lönande tjenstegrenar.
UnderDomrirne, om de äro samvetsömme för sitt kall, tvingas häraf, med uppoffring af hälsa och krafter i förtid, till en starkare, ofta öfverdrifven ansträngning; aldrahälst som medborgerliga utvecklingen, jemte påfordrande af en hastigare, men ordentligare behandling med brottmålen - Den i5 Maji e. in. 17 7 follen, haft en märkbar inflytelse i alimädfjet på rättegångarnes mängd och vidlyftighet, så att på åtskillige ställen fordom
Domboken för fett helt år knappast utgjordt hälften i arktal j emot Domboken nu blott för ett enda Ting, inom samma Tingelag.
De häraf uppkomna följder hafva naturligtvis närmast träffat UnderDomarena, och i sio mon jemväl på mångahanda sätt spridt verkningen deraf tili Samhället.
Emedlertid och om härifrån, sorn jag förmodar, ordsaken egentligen härleder sig till behofVet af permission för Häradshöfdingar, och tillförordnande af substituter för demnunågon gång, kanske mer än förr, torde detta skäligen icke böra räknas dem eller HofRätterne till last, utan förnämligast tillskrifvas sådane händelser och förhållanden, som efter närvarande skick och inrättning ligga utom deras förmåga att afhjelpa eller undvika.
Vidkommande äter vicarierriés mer eller mindre skicklighet5 så beror det onekeligerl på Hofrätternes eget urval af de personer, som de finna för godt anförtro UnderDomareEmbetets förvaltning; och merendels tillgår härmed så, att ingen får ett dylikt uppdrag, innati hans duglighet, antingen genom tjenstgöring vid Hot Rättens Protöcoll och i dess Canili^ eller och medelst undervisning och handledning af ordinarie
Domare under flere TingsCourser, blifvit pröfvad och vitsordad.
D«É första förordnanden meddelas ock blott i eni— Bil. till Widd. o. Ad.
Pr. IV Bänd- I* 178 Den i5 Maji e. m, kia mål, eller så kallade courant» ärender, men icke till ordinarie Tings förrättande.
Genom de nu mera påbjudne strängare examina, och då någon ej förr än efter 21 års ålder får befatta sig med Domsregöromål, bör val äfven en säkrare grundläggning och ett verksamt correctif emot duglöshet väntas.
En gång måste ju den practiska öfningen för
DomareSujetter, om jag så får uttrycka mig börjas, och derefter vidare fortsättas, helst erfarenheten visat, att utan den de bästa Theoretici begått stora misstag.
Herr Ehrenborg, som i förenämnde afseende påkallat Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, har dessutom sjelf erkänt, att hvad han trott böra förekommas, redan upphört, enär han yttrar: ”att i det Län, hvars Styrelse blifvit honom i nåder anförtrodd, anledning nu mindre än någonsin förr finnes till den 6lags klagan, som motionerne innehålla.”.
Efter ämnets öfvervägand® från förestående synpunkter, finner jag för min del mig icke kunna instämma i bemälte värde Ledamots mening om lärripeligheten, hvarken af någon underdånig anhållan hos Kongl. Majit att de häri gällande Författningar må upplifvas och HofRätterne om deras efterlefnad erindras, hvilket synes öfverflödigt, enär HofRätterne både hafva sig desse Författningar noga bekanta och dem, så vidt ske kan, jemväl vidmagthålla; eller af den föreslagne coni' troll genom Förteckningars upprättande och årliga insändande till JustitiaeCanzlern och Justitieombudsmannen öfver UnderDomares beviljade tjenstfrihet; en anstallt som deremot torde vara mer angelägen
Och tjenlig för de Embetsmän, hvilka äro ställde utom all tillsyn och redovisning, när och huru de till andra behaga uppdraga och öfverlåta deras tjensteåligganden.
Häremot innerligen delande den önskan att rättvisan och lagskipningen måtte för enskildt och allmänt bästa städse handhafvas af skicklige, tillvande och värdige personer, vågar jag såsom, efter min öfvertygelse, den sä* kraste och bästa utvägen till de anmärkta olägenheterneg afhjelpande, vördsammast uppgifva och tillstyrka: det underdånig hemställan till Kongl. Majit kunde ske, att på sätt i Wermeland och flerestädes, med anledning af Kongl. Förordningen den io April 1810, redan äger rum, HofRätterne i hvarje
Dom3 saga fingo för året förordna en beständig, sf Den 15 Maji e. ni i kallad BrottmålsDomare, hvilken derigenom binder sig närmare till örten, förvärfvar gig den kännedom om local och folket, som kan erfordras, samt vinner under en jämn öfning de egenskaper, sorn utgöra vilkoren för dess bestämmelse^ och HofRätten, då ordinarie
Domarens förfall berättigade denne till ledighet, icke såsom nu ofta, kommer att befinna sig i stor förlägenhet på den, sorn med full tillför* lit om mognad , insigter och stadga kan tili Vicarius i så vigtig Embetstörvaltning utses Och användas.
Skulle ändå farhåga återstå, att Underdomare onödigtvis begärte och utverkade för sig permission, kunde på samma gång den mcsure vidtagas, att härom blef ett lika stadgande med hvad nya Lagproject till Rättegångsbalk i 6 Capitlet 6 och 7 §. $ anvisar, 60m ehuru ägande samma väsendteliga innehåll och syftning, som förra Författningarne, endast deråt gifver etl klarare tydning och bestämmelse.
Med den beslutade återremissen till Högloft
Lagutskottet anhåller jag i all ödmjukhet att detta mitt anförande må få vara följaktigt.
N:0 Grefve Gyllenborg, Johan Henning t
Med den föresats, att i allmänhet icke försvara mine Motioner, då Betänkanden deröf - Den 15 W&ji e. m. ver ifrån Ufskott inkomma, utan ans» såsom misstag i omdömet, då vid ämnet och behand-.
Jingssättet icke någon uppmärksamhet hos Ridderskapet och Adelö fästas; nödgas jag lik* val vid LagUtskottets Betänkande i anledning af min Motion om förändringar i Rättegångsordningen, i flere föreslagne fäll, göra någre anmärkningar, till upplysande deraf, att Utskottet så stympadt upptagit
Motionens ämnen och motiver, att deraf icke kan hämtas fullständig upplysning om dess beskaffenhet och åsyftande, och med anledning hvaraf äfven sorn af andre Betgnkanden jag skulle önska att Utskottet meddelade en hänvisning, upplysande tiden af Motionär att de såsom tryckte kunde till läsning vara att tillgå, då vidlyftigheten lagger hinder i vägen för deras omständeligare upptagande af Utskottet.
Embetsverk i förening med trygghet för rättfokände till bevarande af fatalier, och rådrum att hinna få kännedom af en dom eller utjlag innan de voro förpligtade att deri föka ändring-, att del fåendet af dom eller utjlag, i flället för anflag [kulle genom ett allmänt ftadgandt blifva tiden, ifrån hvilken Fatalier borde beräknas, samt fåledes då delfåendet be dämmer fatalietiden hos Landshöfdingen och KammarCollegierne, det ock borde få bepämmat fatalietiden i XJrider Rätierne och Ho/Rätten-, hade jag skäligen förmodat, att Utskottet skulle derom göra en framställning och deröfver meddela ett motivetadt yttrande hvarföre icke samma fatalieberäkning vöre lämpelif i Rätta* J82 Den i5 Maji e. tn, frågor i lika Instancer i administratif väg, som i den Judicielle eller vid Domstolarne.
Jag får äfven emot Utskottets Betänkande anmärka, att dels äro mine Motioner, i visse af-» seenden obesvarade, dels en annan tydning deraf gifven, än mig synes vara med ordalydelsen förenlig.
Utskottets hänvisning till 11 Cap i § RättegångsBalken, besvarar icke mitt yrkande att Kärande Part kunde vid Underdomstolen saklöst vara frånvarande under Rättegångens lopp, och Utskottet har alldeles gådt förbi mitt yrkande i afseende på föreskrifven inställelse vid vitén, i 27 Cap. 1 och 2 §. §., äfvensom Utskottet icke besvarat mitt hufvudsakeliga yrkande att delfående, men icke an fia g, Jkulle blifva grund för Natalie beräkningen, till ändrings/'okände i Hoj Rättens Dom eller Utflag, hvaremot Utskottet anset det jag yrkat upphörandeaf Revisionsskillings utgifvande, hvarom jag likväl mig icke bestämdt yttrat, som af Motionens innehåll upplyses.
Då detligger i öp^ pen dag, att man icke kan tvinga en i KammarCollegium vinnande Part att meddela dea tappande bevis öfver tiden, då ban af Utslaget del fått synes mig det ligga i sakens natur att raan icKe lagligen kan fordra en omöjlighet, som jag i Motionen närmare utvecklat, utan att deremot borde föreskrifvas vara vinnande partens åliggande, att för sin egen säkerhet, meddela ett sådant bevis, eller en i officiel väg meddelad påskrift å Utslaget, då tappande Parten, till Fatalieberäkning deraf del erhållit.
I förmodan att jag icke saknar anledning att af Lagutskottet äska en närmare Den 15 Maji e. mi 185" utveckling af ämnet och besvarande af hvad jag nu anfört, anhåller jag vördsammeligen oin återremiss af Betänkandet, särdeles som jag förmodar att Utskottets Betänkande om Revisionsskillings nedsättande, som af Utskottet fått ett sammanhang med Betänkandet öfver i frågavarande Motion och nu äfven förekommer, torde till Utskottet blifva återremitterad t.
Friherre Rudbeck, Alexander'.
Då vid 1800 års
Riksdag frågan första gången framställdes af då varande Konungen till Riksens Ständers granskning orri fiyttningstidens förändrande för Tjenstefolket, och då denna fråga till afgörande förekom hos Ridderskapet och Adeln bibehölls genom vote« ring den förra flyttningstiden genom minoritetens beslut, såsom en följd af den då varande Classification emot Pluratitetens allmänt yttrade önskan, att flyttningstiden borde förändras till medlet af Junii.
Detta förhållande vittnade, att under den Riksdagen utgjordes Pluraliteten bland Ridderskapetioch Adelö af jordbrukare och Närings^ idkare, som af erfarenheten kände det stora Oeconomiska behofvet af flyttningstidens förändrande till Junii Månad, och sorn ett ytterligtre bevis om angelägenheten af en sadan ben 15 Maji e. tn. förändring vittnar afven de vid alla på följande
Riksdagar så ofta förnyade och fran ojika orters Representanter väckte
Motioner örn en tnera oeconomisk nyttig flyttningstid, än den nu varande.
Den sned kännedom erfarne Ltndthushåfjaren instämmer otvifvelaktigt i den önskan, att
Tjenstefolket endast bör äga flyttoingsrätf gommartidpn eller i Junii månad af följande så tydliga anledningar: nemligen att med
Ju^ dit månads ingång slutas det gamla hushållsåfet