Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, i anledning af motion, angående giltigheten af Kongl. Brefven den 7 Juni 1733 och den 23 Januari 1740, i fråga om handräcknings meddelande för harns befordrande till dopet.
Uti en inom Yällofliga Borgare-Ståndet väckt, till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnad motion (N:o 240) har Herr Henschen, bland annat, hvaröfver Utskottet redan genom dess Utlåtande K:o 42 sig yttrat, föreslagit, att Kongl. Brefven den 7 Juni 1733 till Konsistorium i Stockholm och den 24 Januari 1740 till Konsistorium i Upsala, angående handräcknings meddelande för i samma bref omförmälda barns befordrande till döpelsen, måtte förklaras icke vara gällande lagar och således ej få af tjenstemän eller myndigheter vidare åberopas till stöd för tvångsåtgärder för att lä barn döpta.
Berörda Kongl. Bref, utfärdade med anledning af två särskilda fall, då föräldrar icke kunnat förmås att låta döpa sina nyfödda barn, för hvilka fall föreskrifter i samma Bref blifvit meddelade, innehålla icke något allmänt stadgande om förfaringssättet i andra dylika händelser.
Följaktligen kunna dessa Bref icke såsom allmänna lagar anses och lemna således icke eller åt vederbörande tjenstemän eller myndigheter något stöd för vidtagande i likartade fall af enahanda åtgärder, som i de Kongl. Brefven blifvit anbefallda.
Yid sådant förhållande lärer någon förklaring i anledning deraf uti lagstiftningsväg icke kunna meddelas; Och får Utskottet alltså vördsamt hemställa, Lag-Utskottets Betänkande N:o 73. 5 att Herr Henschens ifrågavarande framställning icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservation: af Herr L. V. Henschen: “Frågan, huruvida den i motionen föreslagna förklaring hör utfärdas, beror på frågan, huruvida de omförmälda två Kongl. Brefven af tjenstemän eller myndigheter åberopas till stöd för tvångsåtgärder.
— Att så ofta skett, kan antagas vara ganska sannolikt redan deraf, att berörde Kongl. Bref, icke såsom prejudikater för särskilda fall, utan såsom allmänna författningar anmärkts i allmänt begagnade lagsamlingar, såsom t. ex. det af Justitierådet J. H.
Backman år 1839 tryckta tredje häftet af “Ny Lag-Samling sid. 17, spalten 2, vid Missgerningsbalken 3: 8, samt den af A. J. Rydén sednast 1861 utgifna Sveriges Kyrkolag jemte gällande stadganden m. fl. — Att, ehuru det synes otroligt, till och med Domkapitel, med förment stöd af dessa Kongl. Bref, helt nyligen sökt Konungens Befallningshafvandes medverkan för odöpta barns befordrande till dopet, är ådagalagdt genom det allmänt tillkännagifna nådiga Brefvet af den 28 November 1862 till Domkapitlet i Lund, och att, detta allt oaktadt, ett annat
Domkapitel velat ytterligare föranstalta tvångsdop torde, enligt berättelse i allmänna tidningarne, lätt kunna bevisas.
Yid dessa förhållanden anser jag fortfarande, att Rikets Ständer böra för sin del besluta, att, genom allmän författning, förklaras, att Kongl. Brefvet den 7 Juni 1733 “till Konsistorium i Stockholm“ samt Kongl. Brefvet den 24 Januari 1740 “till Konsistorium i Upsala,icke må af tjensteman eller myndigheter åberopas till stöd för tvångsåtgärder i afseende å barndop Herr Carlén har begärt att få antecknadt, att han vid frågans afgörande i Utskottet ej varit närvarande.
Rätte Is er i Lag-Utskottets Betänkanden N:is 69 och 71.
Sid. 3 rad. 8 uppifr. står: icke böra — läs: böra N:o 71. „ 3 „ 5 nedifr. „ som — „ som, Bih. till R.
Prot. 1862 1863. 7 Sami. 1 Afd. 30 Haft. 2 STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Lag-Utskottets Memorial N:o 74. 1 Wto ¥4.
Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Okt. 1863, kl. 1 e. ni.
Memorial, i anledning af erhållna äterremisser af Utskottets Memorial N:o 7 0, med förslag till voterings propositioner, i anledning af de inom Riks-Ständen fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 55, öfver gjorda anmärkningar odi Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid Utskottets Betänkande N:o 55, angående införande af ny strafflag vi. m.
Af de för Rikets Ständer genom omförmälda Memorial framlagda voteringspropositioner hafva de, som äro upptagna under N:ris 4 och 5 blifvit till Utskottet återremitterade.
Voteringspropositionen N:o 4 afser de skiljaktiga beslut, som blifvit fattade vid 16 Kap. 13 § i Strafflagen.
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hade godkänt denna §, deri bestämmes, när och på hvad sätt för ärekränkning tilltalad eger att styrka gjordt tillmäle; hvaremot de två öfriga Stånden fattat derifrån och jemväl sinsemellan skiljaktiga beslut i så måtto, att Borgare-Ståndet för §:u antagit en förändrad lydelse och Bonde-Ståndet afslagit hela §:n och följaktligen för sin del beslutat, att någon föreskrift icke borde i lagen meddelas angående rättighet för den, som blifvit för ärekränkning tilltalad, att med bevisning freda sig från ansvar för gjordt tillmäle; och hade Utskottet, som ansett, att det vore genom tre Stånds beslut afgjordt, att bestämmelse i sådant afseende skulle i lagen utsättas, samt att således omröstning kunde ega rum endast emellan de olika meningar, som uppstått angående det sätt, hvarpå eu dylik bestämmelse borde affattas, föreslagit genom voteringspropositionen
K:o 4 omröstning emellan allenast Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagna förslag och Borgare-Ståndets särskilda beslut.
Denna voteringsproposition har blifvit godkänd af Borgare-Ståndet, men af de öfriga Stånden till Utskottet återremitterad; hvarjemte Preste- och Bondern. till B.
Prot. 1562 §■ 1863. 7 Sami. 1 A/d. 31 Höft. 2 Lag-Utskottets Memorial N:o 74.
Stånden förelagt Utskottet att uppgöra förslag till sådan voteringsproposition, att deri Bonde-Ståndets särskilda mening jemväl blefve inrymd.
Med anledning häraf får Utskottet vördsamt föreslå: a) för bestämmande af kontraproposition följande Voteringsproposition N:o 4 a.
Den som vill, att till kontraproposition vid den blifvande bufvudvoteringen antages följande af Borgare-Ståndet för 16 Kap. 13 § i Strafflagen beslutade lydelse: “Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej med bevisning om sanningen af gjordt tillmäle sig från ansvar fria, utom i de fall, då han tillvitat annan bestämdt brott eller visst slag af brott, eller ock viss ferning, som i 8 § sägs.
Har den, mot hvilken tillmålet gjordes, varit för brottet tilltalad, men blifvit genom lagalcraftegande dom från åtalet frikänd, eller är den, som tillmålet gjorde, ej målsegande 'och hörer brottet ej under allmänt åtal, eller är tid till åtal försuten, efter ty i 5 Kap. 14 § skils; då vare ej heller, till befrielse från ansvar för tillmålet, bevisning tillåten. “ röstar Ja; .
Den det ej vill, röstar Nej; Vinner
Nej, kommer att till kontraproposition i hufvudvoteringen antagas Bonde-Ståndets beslut, att förevarande § skall ur Strafflagen uteslutas. b) för den slutliga omröstningen denna Voteringsproposition N:o 4 b.
Den, som vill att 16 Kap. 13 § i Strafflagen skall erhålla följande, af Utskottet föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet godkända lydelse: “Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej till sitt fredande framställa bevisning om sanningen af sådant tillmäle, som i 8 § sägs.
Är tillmäle gjordt om bestämdt brott eller visst slag af brott, och vill den tilltalade styrka, att den, emot hvilken tillmälet gjordes, är till sådant brott saker; vise då laga dom derå.
Har brottet ännu icke varit under åtal eller under pröfning i fråga om skadestånd; clå skall, derest den för ärekränkning tilltalade det vill och han sjelf är målsegande eller har rätte målsegandens uppdrag till talan eller ock brottet hörer under allmänt åtal, och så framt tid till sådant eller till talan om skadestånd ej är försuten, efter ty derom stadgadt är, domstolen lägga den tilltalade tid före att visa, att lagligt åtal då blifvit anstäldt eller påkalladt, såsom om missgerningars angifvande och åtalande föreskrifvet är, eller att målsegandes talan om skadestånd är anhängiggjord, Lag-Utskottets Memorial N:o 74. 3 och huru deröfver slutligen dömdt blifvit.
Ej må till befrielse från ansvar för tillmäle om brott annan bevisning vara tillåten J röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit l-.sta alternativet: Borgare-Ståndets beslut; 2:dra alternativet: Bonde-Ståndets beslut; hemställande Utskottet, att, derest detta sednare alternativ blifver Rikets Ständers beslut, nummerföljden af 16 Kap:s §§ i enlighet dermed måtte ändras.
Toteringspropositionen N:o 5 har blifvit till Utskottet återremitterad af Bonde-Ståndet; men då donna proposition blifvit af de öfriga tre Riks-Stånden godkänd, lärer återrcmissen icke kunna till någon åtgärd föranleda ; hvilket Utskottet härmed får för Bonde-Ståndet vördsamt anmäla.
Lagutskottets Memorial N:o tå. t W:o 75.
Ank. till Exp.-Utsl. den 26 Okt. 1863, kl. 3 e. m.
Memorial, med voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 33, öfver väckta motioner om förändring i sladgandena, angående giftomannarält.
Uti berörda Betänkande hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer mätte, för sin del, besluta en sä lydande författning, angående förändring i lagens stadganden rörande giftomannarätt: »Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt, angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, stånde ej vidare under giftoman; dock sker härigenom ej någon ändring i hvad lagen i 2 Kap. 10 §, 3 Kap. 10 § och 6 Kap. 1 § Giftermåls-Balken stadgar»; hvarförutan Utskottet hemställt, att samtliga Riks-Stånden måtte, för sin del, besluta, att derest nyssnämnda författningsförslag blefve af Rikets Ständer bifallet, jemväl ett nytt moment deri infördes af följande lydelse: »Hvad i 29:de punkten af Ridderskapet och Adelns privilegier finnes stadgadt i strid med de i denna förordning gifna föreskrifter varder härmed till kraft och verkan upphäfdt.»
Detta betänkande är bifallet af Borgare-Ståndet; hvaremot Ridderskapet och Adeln afslagit detsamma samt Preste- och Bonde-Stånden, för sin del, med ogillande af Utskottets Betänkande, beslutat en så lydande författning: »Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt, angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som följer: Giftermåls-Balkens i Kap. 2 § skall ega denna lydelse:
Äro dessa ej till, stånde ogift qvinna, efter fyllda tjugufem år, ej under någon giftoman; men för ogift fader- och moderlös qvinna, ifrån femton till och med tjugufem år, föroidne Ratten giftoman.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami 1 Åfd. 32 Haft. 2 Lag-Utskottets Memorial N:o 75. Giftermåls-Balkens 6 Kap. 4 § erhåller följande lydelse:
Nu kan så hända, att fader eller moder, eller af Rätten förordnad giftoman hindrar det giftermål, som lagligen sökes: pröfve då domaren, om skäl dertill är.
Gör förordnad giftoman det för egen nytta eller annan sådan orsak: bote femtio daler och rätte upp all skada och kostnad.» Hvarjemte Preste- och Bonde-Stånden, för sin del, beslutat den förklaring, »dels att Giftermåls-Balkens 1 Kap. 3 och 4 §<§ samt 6 Kap. 3 § komma att upphäfvas och ur lagen utgå»; och »dels att igenom ofvanberörda förslag till ändring och upphäfvande af nämnda <§§ i Giftermåls-Balken ej sker någon ändring i hvad lagen uti samma Balks 2 Kap. 40 §, 3 Kap. 10 § samt 6 Kap. 4 och 2 §§ stadgar»; och hafva väl sistbemälda två Stånd tillika yttrat sig angående den stridighet, som i 29:de punkten af Ridderskapet och Adelns privilegier må finnas emot Ståndens nyssnämnda beslut; men då genom Ridderskapet och Adelns afslag å Utskottets Betänkande den väckta frågan om förändring af nämnda punkt, såsom varande af privilegii-natur, jemlikt 114 § Regeringsformen, förfallit, lärer Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i denna del icke kunna tili någon vidare åtgärd föranleda.
Beträffande åter ärendet i öfrigt; så enär genom Preste-, Borgare- och BondeStåndens beslut, som alla åsyfta ändring i stadgandena angående giftomannarätt, frågan derom torde hafva kommit i det skick, att den icke kan förfalla, samt af de fattade skiljaktiga besluten, Preste- och Bonde-Ståndens synes mest egnadt att sammanjemka de olika meningarne, får Utskottet vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet att, med frångående, hvartdera Ståndet af sitt redan fattade beslut, förena sig med de två öf riga Riks-Stånden om deras ofvanomförmälda beslut.
För den händelse denna inbjudning icke skulle af något af de två förra Stånden antagas samt ej eller två Stånd skulle vilja öfvergå på Borgare-Ståndets mening och frågan följaktligen, jemlikt 73 #§ Riksdags-ordningen, måste genom omröstning i Förstärkt Lag-Utskott afgöras, får Utskottet vördsamt föreslå: a) för votering om kontraproposition i hufvudvoteringen denna V oterings-proposition:
Den, som vill, att till kontraproposition vid den blifvande hufvudvoteringen antages följande af Utskottet föreslagna samt af Borgare-Ståndet godkända lydelse lill författning angående ändring i lagens stadganden rörande giftomannarätt: »Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt, angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som föijer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, stånde ej vidare under giftoman; dock sker härigenom ej någon ändring i hvad lagen i 2 Kap. 10 §, 3 Kap. 10 § och 6 Kap. 1 § Giftermåls-Balken stadgar»; röstar Ja; La g-Ut skottets Memorial N:o 75.
Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer att tili kontraproposition vid hufvudvoteringen, i enlighet med Ridderskapet och Adelns beslut, antagas afslag å Utskottets ifrågavarande förslag. 6) för den slutliga omröstningen följande Voterings-proposition:
Den, som vill, att Rikets Ständer, i enlighet med Preste- och Bonde Ståndens mening, för sin del besluta: l:o) en så lydande författning: »Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt, angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som följer: Giftermåls-Balkens i Kap. 2 <§ skall ega denna lydelse:
År fader död: då är moder giftoman.
Aro dessa ej till, stånde ogift qvinna, efter fyllda tjugufem år, ej under någon giftoman; men för ogift fader ocli moderlös qvinna, ifrån femton till och med tjugufem år, förordne Rätten giftoman.
Giftermåls-Balkens 6 Kap. 4 § erhåller följande lydelse:
Nu kan så hända, att fader eller moder, eller af Rätten förordnad giftoman, hindrar det giftermål, som lagligen sökes: pröfve då domaren, om skäl dertill är.
Gör förordnad giftoman det för egen nytta eller annan sådan orsak: bote femtio daler och rätte upp ali skada och kostnad.» 2:o) denna förklaring, »dels att Giftermåls-Balkens 1 Kap. 5 och 4 §§ samt 6 Kap. 5 § komma att upphäfvas och ur lagen utgå»; och »dels att igenom olvanberörda förslag till ändring och upphäfvande af nämnda §§ i Giftermåls-Balken ej sker någon ändring i hvad lagen uti samma Balks 2 Kap. 10 §, 3 Kap. 10 § samt 6 Kap. 1 och 2 §§ stadgar»; röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit:
Usta alternativet; Borgare-Ståndets beslut; 2.dra alternativet:
Ridderskapet och Adelns beslut.
Stockholm den 26 Oktober 1863. 4 Lag-Utskottet» Utlåtande N:q 76, m Ank. liil Exp.-Utsk. den 26 Okl. 1863, ki. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 69, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn.
Uti nämda Betänkande hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer ville, för sin del, besluta en författning angående oäkta barns arfsrätt, af följande innehåll: »Med ändring af hvad i B Kap. 7 § Ärfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro »flade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i för— budna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, lika med äkta barn, så ock efter sin fader, derest barnet blifvit af honom inför Rätta eller i vittnens närvaro inför vederbörande prest erkändt samt lädren ej efterlemnur äkta barn eller bröstarfvingar.»
Detta Utskottets förslag har icke blifvit godkändt af något Riks-Stånd.
Rid— derskapet och Adeln har deråt gifvit följande lydelse: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken finues stadgadt derom, att barn, sorn äro aliade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar.» Preste-Ståndet har bifallit
Utskottets förslag med den förändring, att från och med ordet »förordnas», den föreslagna författningen skulle komma att lyda sålunda: »förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, lika med äkta barn, i ali af henne förvärfd egendom, lös och fast, äfvensom i ärfda lösören.» Borgare-Ståndet har antagit Utskottets förslag, med uteslutande af slutmeningen från och med orden: »så ock elter sin fader»; och Bonde-Ståndet har, med godkännande af berörda förslag i öfrigt, beslutat, att de i nyssnämnda slutmening förekommande orden: »samt fadren ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar», skola utgå.
Af denna redogörelse för Riks-Ståndens olika beslut i frågan visar det sig, att Borgare- och Bonde-Stånden äro ense derom, att oäkta barn må taga arf efter sin moder lika med äkta barn, samt att jemväl de två öfriga Stånden vilja, ehuru med Lag-Utskottets Memorial N:o 77, 5 vissa inskränkningar, medgifva oäkta barn rätt att taga arf efter deras moder; men att Bonde-Ståndet är ensamt om sin åsigt, att oäkta barn böra vara berättigade till arf jemväl efter fader; äfvensom att hvarken Ridderskapet och Adelns förbehåll, att oäkta barns arfsrätt efter moder skall bero deraf, att lion ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar, eller den af Preste-Ståndet beslutade inskränkning i arfsrätten till af modren ärfda och förvärfda lösören samt förvärfd fast egendom vunnit bifall hos något annat Riks-Stånd.
Vid sådant förhållande och då, hvad särskildt Preste-Ståndets beslut beträffar, detsamma synes så mycket mindre antagligt, som detsamma afser att på ett nytt område af lagstiftningen införa den grundsats om skilnad emellan ärfd och förvärfd fast egendom, som man på sednare tiden sökt att alltmera ur lagstiftuingen utplåna, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, för sin del, måtte, Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden, med frångående af sina redan fattade beslut, untaga en författning, angående oäkta barns arfsrätt, af följande innehåll: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Arfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro aliade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder lika med äkta barn.» Stockholm den 26 Oktober 1863.
Ä:o 77.
Arik. till Exp.-Utsk. den 26 Okt. 1863, kl. 3 e. m.
Memorial, med voler ings-pru position i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 57, öfver vackt motion om ändring af Kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne.
Berörda Betänkande är föranledt af cn inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, deri blifvit yrkadt, att 1, 2 och 3 §§ i 13 Kap.
Missgeruings-Balken måtte 6
La (/-Utskott et* Memorial N:o 77. upphäfvas samt de dit häriförliga ställen i Kyrkolagen i förhållande dertill ändras.
Utskottet, som vid behandlingen af Kongl. Majrts Proposition om antagande af en författning om nya Strafflagens införande, jemväl handlagt den del af motionen, hvari yrkas upphäfvande af de tre första §§ i 13 Kap.
Missgernings-Balken, hade i dess berörda Betänkande med erinran, att något ställe, som afsåge det i 13 Kap;s 2 § omlörmälda fall, icke funnes i Kyrkolagen, samt förklarande, att, enligt Utskottets åsigt, någon lagstiftning icke erfordrades för det i 3 § upptagna fall, att någon, sorn fört ett ogudaktigt lefverne, finnes ligga död, och ingen vet, huru han omkommit, föreslagit, att, för den händelse Rikets Ständer biföllo Utskottets förslag till ny Strafflag, hvarigenom 13 Kap. 1 § Missgernings-Balken blifvit upphäfdt, Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta en författning af detta innehåll: »Med upphäfvande af 18 Kap. 12 <§ Kyrkolagen förordnas, att detta lagrum skall erhålla följande lydelse:
Har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfästas; och kommer denna författning att tiilämpas från och med den dag, den föreslagna nya strafflagen blifver till efterlefnad gällande».
Detta Utskottets förslag har blifvit godkändt af Borgare- och Bonde-Stånden.
Ridderskapet och Adeln åter har antagit detsamma med en i så måtto förändrad lydelse, att efter orden: »Har någon förgjoit sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfästas,» tillagts denna punkt: »Likaledes skola ock i stillhet jordfästas de till döden eller till straffarbete på lifstid dömde förbrytare, som i fängelse dö.» Preste-Ståndet har, för sin del, infört ett stadgande, med den af Ridderskapet och Adeln beslutade lydelse, såsom en ny <§ i den föreslagna författningen om nya Strafflagens införande samt ansett beslut dermed jemväl vara fattadt öfver Utskottets ifrågavarande Utlåtande N:o 57.
Men som icke något af de öfriga Stånden fattat ett sådant beslut, utan de deremot samtliga afslagit den inbjudning, Preste-Ståndet till dem aflåtit att biträda dess berörda beslut, har detsamma således förfallit.
Då emellertid Utskottets förslag blifvit af två Stånd godkändt, får Utskottet vördsamt hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet måtte, det förra Ståndet med frångående af sitt redan fattade beslut, förena sig med de två öfriga Stånden om antagande af Utskottets förslag i oförändradt skick.
För den händelse denna hemställan icke skulle bifallas och Preste-Ståndet icke heller fattar något från så väl Ridderskapet och Adelns som de öfriga Ståndens meningar afvikande beslut, får Utskottet för frågans afgörande, jemlikt 73 § Riksdagsordningen, genom omröstning i Förstärkt Lag-Utskott, föreslå följande Voterings-proposition:
Den, som vill, att Rikets Ständer, för sin del, skola, i enlighet med Utskottets af Borgare- och Bonde-Stånden godkända förslag, besluta en författning af detta innehåll; Lag-Utskottets Memorial N:o 77. 7 »Med upphäfvande af 18 Kap. 12 § Kyrkolagen förordnas, att detta lagrum skall erhålla följande lydelse:
Har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyikogård jordfästas; och kommer denna författning att tillämpas från och med den dag, den föreslagna nya Strafflagen blifver till efterlefnad gällande»; röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer, för sin del, hafva, i enlighet med Ridderskapet och Adelns beslut, antagit en författning af detta innehåll: »Med upphäfvande af 18 Kap. 12 § Kyrkolagen förordnas, att detta lagrum skall erhålla följande lydelse:
Likaledes skola ock i stillhet jordfästas de till döden eller till straffarbete på lifstid dömda förbrytare, som i fängelse dö; och kommer denna författning att tillämpas från och med den dag, den föreslagna nya Strafflagen blifver till efterlefnad gällande.» Stockholm den 26 Oktober 1863, Stockholm, tryckt uos Sam.
Ucmstedt, 1863. Lag-Utskottets Memorial JW 78. i N:o 78.
Auk. till Exp.-Utsk den 30 Okt. 1863, kl. 12 midd.
Memorial, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Ständen fattade skiljaktiga heslut, vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkanden N:ris 35 och 55, öfver dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen.
Sedan Rikets Ständer godkänt de genom Lag-Utskottets Memorial N:ris 70 och 71 för Ständerna framlagda förslag till voleringspropositioner i ofvanberörda ämne; så har förstärkta Lag-Utskottet denna dag sammanträdt och öfver dessa voteringsproposilioner verkställt omröstning, på sätt som följer: lista Voteringen (enligt Voteringspropositionen JV3 -1):
Den som vili, att 5 Kap. 14 § i Strafflagen skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Borgare- och Bonde-Stånden beslutat, lyda sålunda: »Straff vare förfallet för brott, som ej blifvit åtaladt 1. inom två år, om det ej i lagen med svårare straff än fängelse belagdt är, eller 2. inom fem år, om det ej i lagen med svårare straff än straff arbete i två år belagdt är.» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Bih. till R.