Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner dessutom hela den föreslagne vacance-afgiften under krig onaturlig, emedan det måste vara gifvet, att antingen fordrar kriget, att den afgångne karlen verkeligen ersättes, och då kan någon vacanceafgift ej komma i fråga, eller ock behöfves karlen icke, och då finner jag det obilligt, -att af Rotebållaren utkräfva någon afgift.
Man skall väl icke handla med menniskor!
Den 2a Junit e. tu. i33
Och på sådant sätt göra sig en inkomst på andras bekostnad.
Någon vacance-afgift till Krigsfonden tror jag således aldrig bör komma i fråga.
Jag anser för öfrigt 1812 års beslut om National-Beväringen ganska tydligt.
Då man för försvaret åtog sig denna uppoffring, gjorde man på samma gång det förbehåll, att recrutering under krig ej fick ske på annat sätt, än att Beväringsmanskapet insattes i de afgångna Soldaternas ställe.
Båtsmanshållet härvid icke uttryckligen blef nämdt, var det en följd af ren glömska, som icke bör hindra Rotehållaren vid Båtsmanshållet att komma i åtnjutande af samma fördel, som den hvilken förlorar sin soldat; och denne har blifvit försäkrad att icke, förr än 3 månader efter slutadt krig behöfva uppsätta ny karl.
Saken innefattar afven den största billighet, enär det naturligaste måste vara, alt hela Staten drar tungan af ett krig, men icke alt den drabbar en viss jord eller en viss folkklass.
Riktigheten af denna åsigt torde ännu mera bestyrkas, om man besinnar, att så länge Soldaten eller Båtsmannen är borta, får vanligtvis hustrun vara i åtnjutande af torpet, men genom en vacance-afgift skulle man gifva Rotehållaren rättighet att utdrifva hustrun och barnen.
Jag finner således, att Utskottens pluralitet haft rätt i hufvudsaien, ehuru jag med Friherrarne Cederström och Palmstjerna erkänner, att Beklädnadsskyldigheteu cj hör till ämnet; men jag kan icke bi - 134 Den 22 Junii e. m. falla den Kongl.
Propositionen, hvarken i afseende på bildandet af en Krigsfond under fred, eller erläggandet af en vacance-afgift under krig, emedan det innebär en bandel med menniskor.
Jag kan ej förklara Herr Hjertås yttrande på annat sätt, än att det härledt sig från ett missförstånd om den Kongl. Propositionen och Utskottens deröfver afgifne Utlåtande.
Här är icke fråga om någon vacance-afgift för sjelfva Båtsmannen, eller derföre att Roten under krig blir vacant, utan frågan är här om en afgift för befrielsen från den beklädnadsskyldighet, som äfven under krig åligger Båtsmanshållet.
Mot slutet af den Kongl. Propositionen benämnes denna afgift med namn af vacance-afgift, och jag medgifver att man kunnat göra ett lyckligare val af ord, äfvensom jag förmodar att Herr Hjerta deraf tagit sig anledning att tro frågan vara om afgift för Rotarnes vacance, såsom hans yttrande om handel med menniskor och dylikt tyckes utvisa.
Äfven jag tror Båtsmanshållet vara inbegripet i Lagen af 1812, men denne angår endast recruterings-skyldigheten, icke den från äldre tider tillbaka Rotehållaren vid Båtsmanshållet åliggande skyldigheten att bekläda sin Båtsman under krig, hvilket äfven bevisas deraf, att contracten ännu innehålla , att denna beklädnadsskyldighet un - Den 22 Jun ii e. m. 135 der krig skall fullgöras livar tolfte månad.
Hvad den anmärkningen beträffar, att Rotehållaren genom den ifrågavarande afgiften skulle anse sig berättigad, att sätta Båtsmannens hustru och barn på bara backen; så tror jag icke, att någon farhåga i detta afseende kan ega rum.
Jag får för öfrigt erinra, att hustrun har ingen rättighet att sitta qvar på torpet, sedan Båtsmannen är afgången, likasom hon ej har rätt att uppbära någonting af Båtsmannens lön, så länge han är commenderad.
Jag förnyar på dessa skäl min anhållan om återremiss.
Att nämna Krigsfonden under fredstid lärer väl icke vara värre än att tänka sig möjligheten af ett krig, ty då måste en sådan Krigsfond finnas och anskaffas medelst afgifter, som utgå genom Bevillning; men denna Bevillning blir större i samma mån man befriar vissa klasser från bestämda skyldigheter genom en orättvisa, som drabbar alla andra, hvilka måste bidraga till denna krigsfond, som Herr Hjerta ej vill hafva nämd.
Hvad Beväringsskyldigheten beträffar, så är den ingen Nationaluppoffring, utan endast uppfyllande af en Nationalpiigt, att försvara Fäderneslandet, hvilken ingalunda får kallas uppoffring; men den har icke gjort någon rubbning i Rustoch Rotehållets äldre sk}ddigheter, för hvilka contracterne ensamt ligga till grund, och dessa hafva från början varit olika för Sol - 136 Den 32 Jun ii e. tn. clats- och BåtsmansRotar.
Om försvaret kunde utgå jemnt ur conscriptionen, skulle det visserligen vara lyckligt; men jag tror icke, att sådant kan till vägabringas, så länge icke liela Indelningsverket upphört.
Man måste derföre vara betänkt på, att icke den personella försvarsskyldigheten begagnas på sådant sätt, att Rotehållarnes skyldigheter derigenom uppliäfvas, med mindre man vill erkänna riktigheten af den princip, att lindra vissa medborgarklasser på de öfrigas bekostnad.
Herr Hjerta bar sagt, alt genom erläggande af vacance-afgift skulle
Rotehållaren berättigas att bortdrifva enkan från torpet.
Detta är så mycket oriktigare, sorn enka efter afgången karl i krig, enligt gällande Författningar, icke har rätt att qvarsitta längre än 4 månader, men under fredstid derjemte får hälften af hemkallet.
Roten ålägges att medelst en lämplig afgift uppfylla sin pligt alt bekläda sin Båtsman, kan detta ej inverka på enkans rätt.
I 1812 års Författning är Rotehållet så väl för Soldater sora för Båtsmän uttryckligen inbegripet i befrielsen från den förut begge åliggande recruteringsskyldigheten under krig; men intet ord finnes i denna författning nämnd t om den Båtsmanshållet serskildt åliggande Beklädnadsskyldigbeten, och befrielsen derifrån skulle således blifva ett ytterligare tillägg på bekostnad af alla öfrige skattdragande, enär Staten, enligt sam - Den 11 Junii e. m. ma 1812 års Författning, bekostar beklädnaden för det Beväringsmanskap, som insättes i de afgångnas ställe.
Jag tror med Friherre Palmstjerna, att Utskotten ej tillräckligt utredt förhållandet, för att visa, huru välgrundad den Kongl. Propositionen är, såsom stödd på rättvisa emot Båtsmanshållet, och billighet emot öfrige skattdragande, och jag anhåller derföre om återremiss.
Grefve Horn, Claes Fredrik: Friherre Cederström har sökt bevisa, att Beväringsskyldigheten ej är någon uppoffring.
Jag är af motsatt tanka, och tror, att den måste betraktas såsom en uppoffring och ökad pålaga för alla Rust- och Rotehållare, hvilka ingått på Indelnings-Verket just under det vilkor, att derigenom vara befriade från ali annan rusttjenst eller utskrifning.
Jag tror med Herr Hjerta, att vacance-afgift för bekläduingen är i den Kongl. Propositionen oriktigt begärd, ty jag vet icke, hvilken af Rotehållarne skulle beklädas, sedan hans Båtsman afgått.
Åaudra sidan blifva äfven, genom en sådan befrielse från beklädnadsskyldigheten, förhållanderne, mera jemnade mellan den Rotehållare, som förlorar sin karl, och den mera lycklige, som får behålla honom; ty om den sednare får vidkännas en fortfarande beklädnads-skyldighet, får deremot den andra vidkännas kostnaden af en ny dyrlejd karls uppsättande.
Jag förenar mig äfven med Herr Hjerta, i afseende på hvad han yttrat om hustruns 138 Den 22 Juni i e. m. bortdrifvande.
Ty det är naturligt, att genom en vacance-afgift skall det vanliga, om också ej lagliga, förhållandet snart upphöra, att låta hustrun sitta qvar på torpet, till dess ny RoteBåtsman antages.
Jag befarar, att något misstag här äger rum, antingen hos Utskotten, Reservanterne eller Anmärkarne, eller kanske hos dem alla.
Utskotten hafva icke utredt, huruvida här är fråga om vacance-afgift för karl eller för beklädnad.
Är det meningen, att afgiften skulle erläggas för karlen, så hafva Utskotten rätt, att den ej bör äga rum; ty alla Rotehållare äro sedan 1812 befriade från skyldigheten att under krig uppsätta ny karl i den afgångnes ställe.
Men jag tror icke, att detta är meningen, utan att liär är fråga om afgift för den Båtsmanshållet åliggande beklädnadsskyldigheten.
Ty Utskotten säga: ”Då härtill kommer, att Rotehållarne vid de indel”te InfanteriRegementerne, genom 4 §■ i Kgb ”Förordningen om dessa Regementens beklädande den 3o December 1819, uttryckligen äro befriade från allt bidrag till munderingens underhållande, under hela den ”tid kriget fortfar, hafva Utskotten, som i detta stadgande funnit en till förevarande ”fråga tillämplig analogi, på dessa skäl vördsamt skolat afstyrka” &c.
Utskotten säga sig således för bedömandet af frågan hafva hämtat analogi från 181 g års Förordning, som befriar Rotehållarne vid Indeldla Infan - Den aa Junii e. ra. teri-Regementerne från Beklädnadsskyldighet under krig, och som Utskotten, i anledning häraf, ansett förhållandet enahanda med Rotehållarne vid Båtsmanshållet, hafva de kommit till den slutsats, att ,den ifrågaställde vacance-afgiften ej borde äga rum.
Men då frågan således är om afgift för beklädnaden, tror jag att Utskotten hafva orätt, och att Friherre Palmstjerna har rätt.
Denna tvetydighet torde likväl lättast utredas, om den Kongl.
Propositionen i ämnet upplästes, och jag anhåller derföre hos Herr Grefven och LandtMarskalken om uppläsning deraf.
Jag skulle tro, att Ridderskapet och Adeln snart skulle förvandlas till en UtredningsComitee i stället för ett beslutande RiksStånd, om vi här skulle sysselsätta oss med att utreda meningen i Utskottens Betänkanden.
Jag tror derföre det bästa vara, att genast återremittera detta 'Utlåtande och bedja Utskotten skrifva så, att det kan begripas.
Ty jag hemställer till hvar och en, örn icke, då man läser det ifrågavarande Utlåtandet och deraf endast finnér, att den Kongl.
Propositionen innehåller ett förslag om vacance-afgift för Båtsmanshållet, man måste tro att fråga är om afgift för vacance på sjelfva karlen.
En afgift för beklädnaden kan hvarken i expeditionsstil, eller efter allmänt språkbruk, kallas vacance-afgift.
Jag anhåller derföre nu Den 11 Ju ni i e. m. blott om proposition till återremiss.
Jag vet ganska väl, att Enkan etter afgången karl endast har rättighet att sitta qvar några månader, men jag vet också, att under sista fälttåget ingen enda
Enka i hela landet blef bortdrifven från torpet, emedan man ansåg för en moralisk pligt, att låta henne sitta qvar, så länge som möjligt.
Jag erkänner likväl, att detta är en sak, som icke hör till ämnet, ifall frågan är om beklädnadsafgift.
Herr Ribbing, Arviel:
Då så manga talare redan yrkat återremiss, förenar jag mig med dem i denna begäran, med tillägg att jag anser Utskottens Utlåtande nog tydligt för hvar och en, som har den Kongl. Propositionen i minnet, och att den, som läst Friherre Palmstjernas reservation, lätt lärer finna, hvem sorn har rätt, eller hvem som bar misstagit sig.
Visserligen kan Ridderskapet och Adeln till förekommande af tidens vinnande besluta en återremiss.
Men då detta icke lärer vara meningen, anhåller jag att få lemna några upplysningar, som torde föranleda till bifall af Utlåtandet.
Med vacance-afgift menas i allmänhet en afgift för vacance under fred.
För att utreda förhållandet i krig, måste m ai gå tillbaka till 1812 års Författning, rörande Beväringsskyldigheten.
Der ser man, att alla Rust- och Rotehållare blifvit 1’ritag - Den aa Juni i e. m. ne från”skyldigheten att under krig åter uppsätta karl i den afgångnas ställe.
Då derefter fråga ytterligare uppstod om Beklädnadsskyldigheten för Indeldta Armeen, förklarades i 1819 års Förordning, att då karlen är vacant, är äfven munderingen vacant.
På denna grund hafva Utskotten citerat denna Författning, och ansett, att då fråga nu uppstod om Beklädnadsskyldigheten för Butsmanshållet, förhållandet borde vara enahanda , söm för Indeldta Armeen, helst 1812 års Författning gäller lika för dem båda.
Jag tror således icke, att saken blir hvarken mer eller mindre klar genom en återremiss.
Den är helt enkel, såsonl jag nu framställt den; och jag kan ej finna annat, än att det är stridande mot 1812 års Författning att ålägga Båtsmanshållet en afgift för beklädnaden, sedan karlen är afgången; ty det synes mig klart, att då Rotehållaren blifvit befriad från karlens återuppsättande, måste han ock vara fri från Munderingen, och när detta redan gäller för Armeen, hör det äfven gälla för Båtsmanshållet.
Jag ber den siste värde talaren om ursägt, att jag måste förklara, det jag icke tror hans meddelade upplysningar vara till fullo öfverensstämmande med förhållandet.
1819 års förordning har frikallat Rotehållarne vid Indeldta Armeen ifrån all beklädnads-algift under Den an Junii e. ro. lerig, på den grund att det aldrig varit Rotens skyldighet att bekläda Soldaten i fält.
Rusthållai'ne vid Arméen deremot hafva aldrig blifvit befriade från den skyldighet de från början haft, att bekläda sina Ryttare eller Dragoner i krig, och samma förhållande är med Båtsmanshållet.
Här är icke fråga om afgift för den vacanta Båtsmannen, hvilket tydligen kan inhämtas af den Kongl. Propositionen, som Utskotten ansett öfverflödigt att låta omtrycka i Utlåtandet.
Här är endast fråga om en afgift för den frihet en under krig afgången Båtsmans Rotehållare njuter från den beklädnadsskyldighet, som skulle hafva ålegat honom, om karlen lefvat, och denna afgift har i slutet af den Kongl.
Propositionen blifvit kallad vacanceafgift, för att få den på något sätt benämd.
Jag tror således förhållandet vara sådant, som jag från början framställt det, och fortfar i min begäran om återremiss.
Jag är i afseende på Rotehållarne vid Arméen och deras skyldigheter förekommen af Friherre Palmstjerna.
I afseende på Rusthållarne får jag tilllägga, att räkningar lemnäs dem om ej förr vid hemkomsten på de nya munderingar, som under kriget blifvit uppsatte.
Med Båtsmanshållet är förhållandet enahanda, emedan det har samma skyldighet att bekläda sin karl under krig.
Men det är, för att undvika dylika räkningar, som den Kongl. Den 32 Junii e. ra. 143 Propositionen innehåller ett förslag, att i stället bestämma en viss summa att utgå under kriget af de Rotar, som blifva vacanta; ty de öfrigas beklädnads-skyldighet måste utgöras in natura, ocb kan ej umbäras.
Jag finner derföre den Kongl. Propositionen nyttig, för att undvika den stora olikhet, som ofta företer sig i Räkningarne, och drabbar olika rotar till ocb med inom samma Compagnie, då den ena Räkningen kan gå till 5o, men den andra till 100 R:dr, allt efter möjligheten för CompagnieChefen, att på olika tider och orter anskaffa munderingen för olika pris; och jag skulle anse som en orättvisa, ifall Rikets Ständer ville tillämpa 1819 års förordning på Båtsmanshållet, men icke på Rusthållare vid Armeen.
Sedan en värd Ledamot af de sammansatta Utskotten nu yttrat sin önskan att saken genast afgöres, vill jag, såsom jag i början af discussionen förklarade, för min del ej hindra Utlåtandets antagande, emedan jag finner resultatet riktigt, att någon vacance-afgift till krigsfonden ej bör äga rum.
Jag får väl härvid förklara, att jag finner Friherrarne Palmstjernas och Cederströms anmärkning riktig, att någon full analogi med Rotehållarne vid Arméen här icke inträffar, emedan Båtsmanshållet står i analogi med Rusthållarne.
Men jag får i I i44 Den 33 Junii e. m. detta afseende fästa uppmärksamheten på de underdåniga skrifvelse!’ Rikets Ständer så väl vid 1818 som 1823 årens Riksdagar aflemnat, örn lindring i betungandet af Rusttjenstens utgörande i krig.
Ständer talade äfven i dessa skrifvelser om det oformliga och alltför tryckande för Rusthållare, att nödgas betala sådane Räkningar, som här blifvit omnämde, hvilka uppgå till 3o, ja, kanske till 100 R:dr.
Jag har sjelf sett en sådan Räkning från i8i4års campagne, som upptog 70 R:dr B:co endast för skoning af en häst.
Det var för att vinna ordning och skick i dessa förhållanden, som Ständernes nyssnämnde skrifvelse aflåtos; men derpå har intet afseende blifvit gjordt.
Båtsmanshållet är utsatt för samma våda, . som man ansett obillig i afseende på Rusthållet, frågar jag, örn det icke är lämpligt att jemka skattebördorna, åtminstone der det är möjligt, och om icke de Båtsmansrotar, som under kriget blifvit vacante, åtminstone böra befrias från den tryckande beklädnadsskyldigheten.
Jag anser det derföre vara rätt, att Ständerne svara, det de icke kunna samtycka till den ifrågavarande Kongl. Propositionen, och jag hoppas tillika, sedan Motion derom blifvit väckt inom BondeStåndet, att de föregående skrifvelserne, rörande Rusthållarne, skola vid denna Riksdag, med större framgång än förut, blifva förnyade.
Herr Den 33 Juni! e. m. i45 Herr Tham:
De skäl Herr Hjerta nu sednast anfört, styrka min öfvertygelse, att en återremiss är nödvändig.
Ty om Rikets Ständer nu afslå den Kongl.
Proposition, som angår utbyte af Beklädnads-skyldigheten vid Båtsmanshållet emot en bestämd afgift, skall detta naturligtvis lägga binder i vägen för bifall å Regeringens sida till Ständernes begäran om en sådan ändring och rättelse i afseende på Rusthållare.
Men om deremot Rikets Ständer, sedan saken blifvit tillräckligen utredd för att förvissa sig om Båtsmanshållets närvarande Beklädnads-skyldighet, nu skulle samtycka dertill, att denna skyldighet förvandlades till en fix afgift för de Båtsmansrotar, som under kriget blifvit vacante, så skall detta blifva en anledning mer för Rikets Ständer att sedermera begära, det samma åtgärd måtte vidtagas äfven för de Rotar, som icke blifva vacante, så väl vid Båtsmanshållet, som vid Rusthållet, hvarigenom den olika tunga, som Räkningarne medföra, skulle försvinna.
Jag finner således häri en förnyad anledning till återremiss, och tror, att ett motvilligt afslag å den Kongl. Propositionen endast lägger hinder i vägen för det större resultatet, som man sjelf synes önska.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridder'skåpet och Adeln ansåg de emot Slats- och 29 H. 10 Den 22 Ju ni i c. m.
Ekonomilltskottens ifrågavarande
Föredrogs å nyo Högvördige PresteStåndets den 4 dennes allåtne, och den 12 derpåföljde e. m. på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, af innehåll, att PresteStåndet beslutat anmoda ConstitutionsUlskottet, att utan afvaktan af Rikets Ständers beslut, rörande den föreslagne förändringen i 68 §.
Riksdagsordningen, ofördröjligen inkomma med fullständig redaction af de uti samtelige RiksStånden gillade Grundlagsändringsförslag, på det underdånig skrifvelse derom till Kongl. Maj:t måtte skyndsammeligen kunna expedieras; uti hvilket PresteStåndets beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PresteStåndet förena.
Defc är visserligen ej min mening, att lägga mig emot bifall till Högvördige PresteStåndets inbjudning; men jag hemställer likväl, om icke ett tillägg erfordras uti den afgående skrifvelsen, på det hela frågan om ändring af 68 §.
Riksdagsordningen icke må förfalla.
Ty, då det är stridande emot hittills bruklig form, att vid samma Riksdag ingå till Kongl.
Majrt med tvänne serskildta förslag till Grundlagsförändringar, skulle jag Den 11 Junii e. m. a^7 tro, att inan, i den underdåniga skrifvelse sora nu är i fråga att aflåtas med alla öfrige vid denna Riksdag beslutade Grundlagsförändringar, borde förbehålla sig att framdeles ytterligare'fä inkomma med förslag lill ändring af 68 §.
Riksdagsordningen; så vida Rikets Ständer derom sig förena, och jag hemställer, om det icke derföre vore lämpligt att en sådan mening uttrycktes i den skrifvelse, som kommer att afgå till Kongl. Maj:t.
Jag fruktar, att hela frågan i annat fall kommer att förfalla.
Herr IIjertaj Gustaf: Oviss, huruvida jag misstagit mig om Herr Crusenstolpes mening, eller icke, får jag likväl erindra, att PresteStåndets inbjudning endast angår en anmodan till ConstitulionsTJtskoltet att ofördröjeligen inkomma med sitt Memorial rörande de redan beslutade grundlagsandringarne, men alldeles icke någon skrifvelse till Kongl. Majit.
Ehuru jag således ganska väl inser, att man icke vid samma Riksdag kan ingå till Konungen med tvanne efter hvarandra följande förslag till grundlagsändringar, utan äfventyr att icke få det sednare pröfvadt, vet jag likväl icke, hvad sammanhang detta har med förevarande ämne, helst alldeles ingen skrifvelse till Kgl. Majit nu kan komma i fråga, då det är första Riksdagen, vid hvilken de ifrågavarande grundlagsändringarne varit före.
\ H&8
Den 22 Junii e. m. Herr Crusenstolpe:
Jag får erinra Herr Hjerta, att en skrifvelse i ämnet till Kongl. Maj:t visserligen kommer att afgå, enär här är fråga om de sedan sista Riksdag hvilande och vid denna beslutade grundlagsändringar.
Men om min mening så blifvit fattad, som skulle jag hafva trott, att fråga nu vore om denna skrifvelse till Kongl. Majit, så har jag uttryckt mig orätt.
Min mening är endast att erindra om intagande af ett sådant förbehåll i samma skrifvelse, som jag omnämt, emedan jag fruktar, att, om det icke inkommer i skrifvelsen, skall det efterföljande förslaget till ändring af 68 §.
Riksdagsordningen icke af Kongl. Majit emottagas.
Den omständighet, som den siste värde talaren, omnämt, har ConstitutionsUtskottet, om jag ej misstager mig, redan iakttagit.
Utskottet har efter den begäran, som redan från tvänne Stånd till Utskottet ankommit, afgifvit sitt Memorial, angående devid denna Riksdag förut beslutade grundlagsändringar, och Utskottet har ansett så mycket nödvändigare att dessa snart öfverlemnades till Kongl. Majit, på det tid icke skulle saknas till deras pröfning, som Riksdagen redan är långt framliden, utan att man ännu visste, när StatsUtskottet skulle afgifva sitt Utlåtande öfver den fråga, som står i sammanhang med 68 §.
Jag tillstyrker således bifall tili Pre - Den 22 Junii e. m. >49 steStåndets inbjudning, helst den deri innefattade begäran redan af ConstitutionsUtskottet är verkställd, eller rättare sagdt, ändamålet vunnit, genom Utskottets redan vidtagne åtgärd.
Efter den upplysning Herr Crusenstolpe lemnat, förenar jag mig med honom, emedan jag anser af vigt, att då alla grundlagsändringar icke kunna i ett sammanhang öfverlemnas till Konungen, man förbehåller sig, att efteråt få inkomma med ett ytterligare förslag.
Jag får för öfrigt blott rätta mitt misstag i afseende å de grundlagsändringar, som här äro i fråga.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att som ConstitutionsUtskottet uti Memorial af den io dennes, som den 19 derpå följde e, m. till Ridderskapet och Adeln inkommit, redan aflemnat uppgift på de af samtlige RiksStånden godkände förslag till Grundlagsändringar, och hvad PresteStåndet genom ifrågavarande inbjudning åsyftat, således blifvit uppfyldt, torde Ridderskapet och Adeln anse nämde inbjudning numera komma att förfalla.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den i3 sistlidne Maji under N:o 111 afgifne, och j5o Den 22 Jun i i e. m. elen 4 dennes e. ra. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 67 förut meddeldte Betänkande, i anledning af Rikets Ständers åren i8a5 och 1827 församlade Revisorers Berättelser om granskningen af RiksgäldsVerket, GeneraiAssistanceContoret och f. d. Filia IDiscontlnrättningarne.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, enär StatsUtskottets under N:o 67 i målet afgifne första Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden bifallit, Ridderskapet och Adeln behagade för dess del dervid låta bero.
I afseende på Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut, rörande StatsUtskottets Utlåtande N:o 111, anhåller jag att få reservera mig, på den grund, att StatsUtskottet, som från 2:ne Stånd emottagit återremiss af Betänkandet N:o 67, likväl säger, att detta Betänkande, i vissa delar, redan var bifallet af 3 Stånd, och således endast ingått i ny pröfning af de återstående delarne; en origtig uppgift, som jag ej kan gilla.
I anledning af hvad Herr Hjerta anfört, får jag upplysa, att BorgareStåndet bifallit Betan - Den 22 Junii e. m. landet N:o 67 med undantag af den enda puncten, i afseende på 2:dra afdelningen af 1827 års Revision, §. 1., hvilken punct återremitterades.
Huruvida ett sådant förfarande är formenligt, eller icke, lemnar jag derhän; men StatsUtskottet har, vid så beskaffad! förhållande, ej trott sig kunna förfara annorlunda, än som skett.
Just i anledning af det förhållande Friherre Palmstjerna omnämt, har jag undvikit att öppna discussion i ämnet.
Jag har blott velat reservera mig emot det resultat, sorn blifvit föranledt af BorgareStåndets åtgärd, att styckevis antaga och återremittera ett Utskotts Betänkande, första gången det är under öfverläggning.