Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En Ordförandes göromål åro hvarken mera trägne eller mera maktpåliggande, ån en annan Ledamots, men man har förmodeligen afsett, att, då i detta fali den högre värdigheten Vanligen medföljer en längre tjenstetid, densamma också borde åtföljas af en större lön.
Detta synes mig ock så mycket billigare, som ulvägen för en HofRättsLedamot till befordran utom verket är ganskä inskränkt och i allmänhet lönerne inom HofRåtterne, förenade med högst obetydeliga extra inkomster, i förhållande till andra Embetsmåns äro ganska små.
På Ven ^ Julii f, m.
På denna grund och då den ifrågavarande löneförhöjningen synes mig ganska obetydligt det hela, hemställer jag om ieke StatsUtskottet skulle finna skäligt, att tillstyrka bifall till Kgl. Maj;ts i detta ämne meddelade Nådiga remiss.
Bilagor till Pleni-Protocollet för den 5 Julii eftermiddagen.
N:o l. Friherre Carpelan, Carl Mauritz'.
Frånvarande vid de discussioner, som hos Höglofl.
Ridderskapets och Adeln förefallit, föranledde af Bevillningsutskottets föreslagne förändrade Tariff för ut- och ingående SjöTullsafgifternes beräknande, och således icke kännande de anmärkningar, som dervid blifvit gjorde, har jag trodt mig pligtig fästa Höglofl.
BevillningsUtskottets uppmärksamhet vid följande förhållanden.
Herr Fornander har uti dess gjorda reserv Bil, till Ridel, o, Ad, Prof. VI.
Bandi 4; 50 Den 5 Juli t e. m, vation äskat Tullens ytterligare nedsättande å Kläde, Ylle, Bomulls- och Siden varor; deruti instämmer jag för min del, ej allenast helt och hållit, utan anser äfven till och med den af nämnde Herr Fornander projecterade Tariffen ändock för hög.
Samma öfvertygelse hyser jag likaledes om deri fixerade tullen å åtskilliga andra effecter, hvarvid jag, vid en högst flygtig öfversigt, synnerligast fästat mig vid följande: l5 procent å Casimir, hvaraf i synnerhet hvitt Casimir, såsom oumbärligt för MilitairaCivila- och Gala-uniformer, synes mig nog dryg, äfvensom 20 procent å Caffe- bönor; en vara som vanan gjort till ett behof för alla klasser af Svenska medborgare.
Tullen å Viner år bestämd till 25, 4o a 5o procent.
Ehuru man borde förmoda alt ingen Tullförsnillning å en sådan vara kunde existera, utan i connivence med Tullbevakningen; blir denna slutsats likväl högst felaktig då man dels considererar den ofia öfvade plågseden att på dertill lämplige ställen mer eller mindre aflågsne från bevakningsorten, i öppna sjön nedsänka vinfastager eller ock med båtar landsätta dem, hvartill Gottländska localen åtminstone år högst gynnande dels ock åser den under namn af Skeppsprovision tullfritt tillåtne införseln deraf (äfvensom af Caffe och Risgryn); oaktadt Kongl.
GeneralTullstyrelsens hittills vidtagne nitiska åtgärder, har den sig derifrån hån. flytande betydliga Tullförsnillning icke kunnat förekommas; men skulle någon möjligen kunna flen g Julli t. m. betvifla detta förhållande, får jag blott hånvis» till Vin Import-Tabellerne vid Wisby SjöTullsKammare , hvaraf tydligen skönjes att enda artikeln Comniuninn-vin årligen på Gottland öfverstiger hvad som blifvit af vin derstädes införtulladt och införpassadt.
Att erlägga i5 å 25 procent för Plymer, synnerligast 6trntfsjådrar som icke i Sverige produceras, men dock äro ej allenast nog allmänt brukade af det täcka könet, utan äfven anbefallde att nyttjas till Generals, Landshöfdinge, Presidents, StatsSecreterare och Hofuniformer; samt att belägga aila slags infattade pärlor med t5 å 20 procent, synes mig nästan innefatta ett påbud att tullförsnilla slikartade efi^cter, som kunna utan minsta svårighet Undandöljasj då deremot en nedsatt Tull till 5 å 5 procent, gjorde torde hända att im porteuren ej ansåg det löna mödan undansnilla Staten dess rättmätiga skårf, I allmänhet betraktadt, synes mig effecter af hvad art som hålst, hvilka med en mindre volumineuse omfattning förena ett större värde, böra med den lägfta möjliga tull beläggas äfvensom jag tror att mindre tullförsnillning uppkom deraf att alla öiner, utan undantag, fingo vidkännas lika låg tull.
Genom sådana nedsatt» förtullningsprinciper skulle Staten vinna flerfaldigt mera, både med hänsigt till Stalsintradernes ökande, och lagförbrytelsers undanrödjande.
Dermedelst skul - s* Den 5 Julii e. m, le ock säkrast den af flere yttrade farhågan af en genom ett liberalare förtullningssystem tilltagande försnillning — förekomma», som, åt» minstone troligen, i alla fall, blefve enda tänkbara försöket; och som skulle vinna en ökad garantie om strängare, mera ändamålsenlige och på intet sått evasiva straff för tullförsnillaren stadgades; då, men ej förr, kunde man utan en billig harm och utan åsidosättande af mensklighetens kraf, se förbrytaren undergå sitt yälförtjenta straff.
Om produktplacatet och andra prohibitiva författningar för utländska importvaror hos os» upphåfdes, skulle säkerligen derigenom Sverige förberedas den, måhända, ån vigtigare förmånen att tullen å vårt järn och andra Svenska våsendtliga exportartiklar hos utlänningen äfven nedsattes, likasom ock vår fragthandel, derigenom uppmuntrades, synnerligast på Holland, då deremot med våra nu gällande handelsstadgar, våra medbröder, Norrmånnerne, kunna begagna sig deraf, men icke vi sjelfve.
Vid Höglofl.
Bevillnings-Utskottets meranåmnde Betänkande, torde jag äfven få anmärka att: i)
Den deruti föreslagne Juryn icke enligt min tanka blir det åsyftade ändamålet motsvarig, utan endast ländande till collisioner och chicaner.
Ej eller år det otroligt att, i anseende till vårderingsmånnernes olika interessen (ty värr nästan alltid enda drifijädern till men - Den S Juli» e4 mé 53 niskans handlingar) det lätteligen kunde hinda att rösterne blefvo lika delte vid valet af Ordförande som i en slik händelse således icke blefve vald. 2) Anser jag ej eller de projecterade Auctionerne åndamålsenlige, den lill deras verkställande föreslagne minsta tiden af i4 dygn efter första Kungörelsens införande i Stockholms och Götheborgs Tidningar blir alldeles olämplig på mera aflägsna orter som t. ex. på Gottland, hvars postgång beroende af väder och vind, vissa tider på året år understundom flera månader afbruten, då deremot genom ett längre fördröjande mera ömtåliga varor skulle äfventyra att förskämmas. 5J
Torde vårdett hejiämmande å diverse utgående produkter, beråknadt, enligt Magistraternes eller Måklarnes uppgifter efter olika orters medelpris, icke alltid blifva den lämpligaste normen.
Såsom exempel, till styrka för denna min tanka, har jag, i mitt förut under Riksdagens lopp afgifna Betänkande, åberopat den efter samma princip enormt förhöjde tullen å Gottlåndsk kalk.
I sammanhang härmed vågar jag yttra den öfvertygeisen att Gottland, i hänseende till dess från det öfriga Sverige isolerade läge in. m. åskar förändrade bevakningsanstalter och åtskilliga exeptioner i allmänna stadganden, så vida Tullintradernes säkra indrifvande förenad nied dess handels bestånd och förkofran, ej skall J)tn g Julii t. m. åsidosättas.
Månne ej Höglofl.
Rikets Ständer skulle finna lämpligt att, utan deras vidare hörande, till Kongl. Maj.ts nådiga godtfinnande i underdånighet öfverlemna att derom, enligt sig företeende omständigheter förordna.
Dessa mina tankar ([endast alster af en varm fosterlandskänsla) anhåller jag vördsammast måtte få bifogas återreuiissen till Höglollige Bevillningsutskottet.
N:o a.
Herr von W eigel, Christian Ehrenfried:
Då jag nu anhåller, att till det Höglofl.
StatsUtskottets Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts
Nådiga proposition om anslag till fullbordande och underhåll af härvarande Veterinärinrättning få lemna några upplysningar, sker detta visserligen ej med förbiseende af den grundsats, att det är ibland de mest maktpåliggande skyldigheter af Rikets Ständer, att vid alla anslag af Statens medel iakttaga den möjligaste hushållning.
Jag är tvertom om dess riktighet fullkomligen öfvertygad, och borde således, i synnerhet uti närvarande tidepunct, då, såsom Utskottet anför ”behofven ökas men den Skattdra”gandes förmåga att dem fylla deremot synes ”aftaga,” så mycket mindre försöka, att åstadkomma någon ändring i Utskottets tillstyrkande; men då jag har den öfvertygelsen, att vid uppgörandet af det förslag uti ifrågavarande ämne, hvilket Kongl. Majtt, till Rikets Höglofl.
Ständer låtit öfverlemna, all möjelig sparsamhet re - Ven 5 Julii é. m. 55 dan varit iakttagen, och att, om den nedsättning deraf, som Utskottet föreslagit, skulle bifallas , Inrättningens nyttiga ändamål uti hufvudsaken skulle nästan alldeles förfelas, så har jag ej ansett mig böra underlåta, att vid Utskottets Betänkande göra några anmärkningar; så mycket mindre, som jag med sann tillfredsställelse funnit, att äfven inom Utskottet tankarne rörande detta ämne varit delade; att i synnerhet Herr Doctorn och Biskopen Wallenberg, hvars upplysande reservation åtföljer Utskottets Betänkande, ansett saken utur den, enligt min tanka, enda riktiga synpunkten, och att flere andra värde Ledamöter af det Höglofl.
Utskottet sig dermed förenat.
Innan jag likväl vidrör de hufvudpunkter af Betänkandet, som angå sjelfva anslaget för Veterinair-inrättningen , utbeder jag mig, att förut få fästa Högh Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett yttrande, som förekommer deruti, hvilket, enligt min tanka, låter befara, att Utskottet vid behandlingen af detta ämne möjligtvis skulle kunna haft ett mindre afseende på den vidsträkta verkningskrets af Veterinairlnrättningar i allmänhet och den nytta de i så många hänseenden för ett Rike medföra, än saken förtjenar ; eller att
Utskottet åtminstone fruktat den i Stockholm grundade sakna en sådan bestämmelse; och hvilket yttrande så mycket mera är af vigt, som den åsigt, hvilken legat till grund för detsamma, ostridigt till Utskottets beslut om anslagets nedsättning tyckes kunna hafva medverkat lika sä mycket, som svårighe - Den g Julii e. m. ten, hvilken Utskottet funnit, att anvisa de er-- forderliga medel dertill.
Det heter nemligen uti Betänkandet, och sedan Utskottet om lönerna för practices och teoretices Lärarne sig yttrat, ”att dessa löner likväl blifvit tillstyrkte under *det villkor, att undervisningen icke endast af”ser Hästläkare-vetenskapen, utan att Boskaps”medicinen i allmänhet blifver ett föremål för ”Lärarnes föreläsningar, såsom äfven varande ”för Landet af den allmännaste och största ”nytta.”
På hvad sätt den tanka hos Utskottet kan hafva uppkommit, att planen med den i Stockholm inrättade VeterinairSkola endast af. sett Hästläkare-vetenskapens spridande, känner jag icke, men om ibland ”de flere till upplysningar ledande handlingar, som jemte ritnin”garne till projecterade byggnader m. m.
Ut”skottet säger sig hafva emottagit,” funnits de underdåniga skrifvelser, som Comitterade uti detta ämne till Kongl.
Maj-.t afgifvit, så vågar jag tro, att desamma ej kunnat gifva anledning dertill.
De upplysa tvertom, att den undervisning, som vid härvarande Véterinairinrättning skall meddelas, ingalunda bör inskränkas till botande af hästens sjukdomar, skoning m. m., oaktadt kännedomen derom och färdigheten deruti äro för Hofslagaren och Djur-Läkaren onekligen af lika så stor vigt, som hästens värde vanligtvis öfverstiger det af de öfrige husdjuren; utan att der bör undervisas uti natural-hi»torien , anatomien m. m. af alla husdjur; huru genom behörig skötsel, vård och begagnande af dem , deras helsa kan bibehållas; huru racerna kunna förbättras oell derigenom sjelf - Ven 5 Julii e% m♦ 57 va djurens värde förökas; uti läran om de åkommor, skador, sjukdomar och farsoter, för hvilka husdjuren äro mest blottställde , eller hvilka hos dem kunna förekoinmas och de deremot af erfarenheten godkände säkraste kurmethoderna ; om de chirurgiska operationer, som i flere afseenden företagas m. m.; samt att undervisningen så inråttas bör , att ej blott Hofslagare och DjurLåkare vid Inrättningen kunna danas, utan att äfven andra personer, i synnerhet Cavallen-Officerare, Possessionater och Landtbrukare samt sjelfva MenniskoLåkaren, enär de det önska, vid Inrättningen må kunna inhämta allmänna eller grundeligare insigter, rörande förut omnämnde för dem ofta ganska vigtiga ämnen; af hvilket allt följer, att hvad Utskottet föreskrifvit, såsom ett vilkor, och långt mera ån detta, redan uti sjelfva organisationen af Stockholms Veterinår-inråttning varit inbegripet och att Utskottet således af förut omnämnde handlingar, snarare tyckes kunnat hämta skål för beviljande af hela det för Inrättningens underhåll nödigt ansedde anslaget, än för dess nedsättande.
Denna inskrånta åsigt vederlågges dessutom ganska bestämdt af de berättelser om Inrättningen, som finnas införde i Stockholms Post- och Inrikes Tidningar för de båda sist— förflutne åren, och hvilka uti ingressen a£ Betänkandet äfven åro åberopade.
Beträffande sjelfva Betänkandet för öfrigt så an fores, i afseende på den till Inrättningens fullbordande nödigt ansedde anslagssumma, ”att Utskottet väl trott sig finna, alt för en Ve leri - 58 Den 5 Julii e» m,» närinrättning af den större omfattning, som är föreslagen för den i Stockholm grundade, de byggnader, hvaraf Inrättningen sig nu begagnar icke äro fullt svarande i det hela mot planen och det utrymme, som localen erbjuder; oaktadt det nödvändigaste redan är vunnit genom lämpelig Stallbyggnads uppförande m. m, men att Utskottet ock vunnit den förhoppning, att det af Kongl. Maj;t och Rikets Ständer åsyftade ändamål skall vinnas med mera inskränkta bidrag af Staten, än deni Kongl. Maj:t på grund af särskilte Comitterades uppgjorda förslag äskat; hvilken inskränkning Utskottet desto hellre tror kunna äga rum, utan menlig verkan på hufvudplanen, Veterinair-kunskapens tillväxt, sorn Veterinärinrättningen i Skara uti dess nu varande skick lemnar ett icke obetydligt bidrag till kun_ skapens spridande; hvarföre Utskottet ansett sig ej kunna bevilja det till inrättningens fullbordande äskade anslaget, utan att dermed lärer böra uppskjutas till en annan tid, då tillgångarne kunna medgifva en sådan kostnad, samt att imellertid, derest icke något annat Kronans hus dertill skulle för ändamålet anvisas och begagnas, hvartill Utskottet förmodar tillfälle ej saknas, Inrättningen med de dertill redan upplåtna lägenheter kunde fortsättas.
Hvad sålunda rörande de ännu felande lägenheters anskaffande af Utskottet blifvit föreslaget, finner jag visserligen likaledes trara den bästa och minst kostsamma utväg dertill, och skulle till alla delar åtnöjas dermed, om hvad Utskottet förmodar, yore säkert, att något annat Den 5 Julii e. m* 59 passande Kronans hus kunde åt Inrättningen upplåtas; men då ut v ägarn e dertill ännu, åtminstone för mig, äro okände, så nödgas jag hos Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla, att Utskottets afstyrkande af anslag till Nybyggnad ej måtte bifallas, innan Utskottet bestämdt hunnit uppgifva de lägenheter, som i dess ställe för inrättningen kunna upplåtas; och får såsom skäl för denna min vördsamma anhållan framställa de olägenheter, hvilka för inrättningen skulle uppkomma, om möjligtvis både anslaget till Nybyggnad och det omnämnde upplåtandet af någon annan passande lägenhet i dess ställe skulle uteblifva.
Det är väl sannt, att, såsom Utskottet säger, genom uppförandet af Stallbyggnad, Smedja m. m. redan det nödvändigaste är vunnet; men lika sannt är, att det sorn återstår, är lika oumbärligt; och flere af Utskottets Herrar Ledamöter, som gifvit sig den möda, att undersöka förhållandet på stället, kunna intyga, att utöfver nämnde byggnader, allt det öfriga, som af inrättningen kan begagnas, består endast af en gammal byggnad af träd, hvilken dessutom ej länge, och åtminstone icke utan förnyade kostsamma reparationer kan bibehållas uti det någorlunda försvarliga skick, hvaruti den nu befmnes, efter en företagen reparation; att uti denna byggnad, bredevid den i detta afseende ej sunda anatomie-salen, man varit nödsakad, att uti trenne små rum sammanpacka inrättningens vu varande elever; att utrymme saknas att hysa flere; att det så kallade auditorium varit för litet 6o Den 5 Julii c. m. för att kunna emottaga alla dem,som redan infunnit sig, lör att afhöra Ofver-Direeteuren Norlings föreläsningar, hvilka han derföre varit nödsakad, att ofta hålla uti det större sjukstallet, som likväl, utom utrymmet, saknar allt hvad till ett auditorium erfordras; att Inrättningens Bibliothek och samlingar, hvilka likväl, så mycket ske kan, ständigt böra förökas, nu mera knappt rymmas uti de tvänne dertill tillgängeliga mindre rum; att Doctor Retzius, som tills vidare lörestått den theoretiska Lärarens befattning vid Inrättningen, val bor derstädes, men att han har blott en kammare att disponera, som ej är större än en vanlig betjentkammare, och att Inrättningens Föreståndare, hvars närvaro vid Inrättningen är af så mycken vigt, har varit nödsakad, att emot hyra förskaffa sig bonings-rum utom, Inrättningen, Att, oaktadt alla dessa ofullkomligheter, Inrättningen kommit i gång, och kunnat vinna det förtroende, den här i Staden redan äger, och att Inrättningens Lärare hittills villigt underkastat sig de deraf för dem uppkommande svårigheter, bör endast tillskrifvas deras verkliga iiit för Inrättningens uppkomst, och hoppet, man har trott sig kunna hysa, att Riksens Högloflige Ständer, som förut, men i synnerhet under det sednaste Riksmötet, så tydeligen uttryckt deras önskan, det måtte Kongl. Maj:t i nåder låta vidtaga alla åtgärder till Veterinärvettenskapens befrämjande,
äfven icke skulle afslå medel till nämnde ofullkomligheters snara afbjelpande.
Men sådant kan förhållandet likväl ej länge förblifva i händelse Inrättningen Dtn 5 Julii t, m. 6t skulle fortfara uti dess nu varande ofullkomlighet; och detjir att befara, att ledsnaden, som deraf bör uppkomma, hufvudsakligen grundad på omöjligheten, att under sådane omständigheter kunna antaga flere Elever; att öfver deras flit och uppförande kunna hafva den erforderliga tillsynen, och att, oaktadt all använd tid och möda, kunna hoppas, att, med bibehållande af deras moralité, kunna tilldana nyttiga medborgare, skall troligen komma, att hos Lärarne med tiden väcka den önskan, att snarare få återgå till andra befattningar, der åtminstone ej oöfvervinnerliga svårigheter hindra dem att blifva nyttiga.
Att ett sådant förhållande, i händelse det skulle inträffa, ej skulle synnerligen bidraga att befrämja det föremål, hvilket Kongl. Maj:t och Rikets Ständer åsyftat, Veterinär-kunskapens tillväxt, torde ingen vilja bestrida.
Jag åtminstone för min del kan ej annat än frukta, att det skall hafva en menlig verkan derpå och kan äfven ej dela Utskottets tanka, att det bidrag Veterinär-Inrättningen i Skara i dess nu varande skick lemnar till Veterinär-kunskapens spridande, skulle kunna till en del göra de för Stockholms Inrättning af Utskottet föreslagne inskränkningar mindre känbara.
Till bevis härå må det mig tillåtas anföra, att det hufvudsakliga skälet, hvarföre en Veterinärinrättning för Stockholm af Kongl.
Majit blef bifallen, var omöjligheten, att kunna bi inga den i Skara till den fullkomlighet, som en centralanstalt af detta slag för Riket bör äga.
Veterinärinrättningen i Skara skall alltid stå qvar, såsom ett hedrande monument af medborgerlig - 62 Den 5 Julii t. ntå het, både hos dess stiftare och hans efterträdare , hvilka med ospard möda och egna uppoflringar anlagt och bibehållit densamma.
Den har medfört den verkan, att Veterinärvetenskapen här i Riket blifvit idkad, förr änden hunnit anses vara af den vigt, att den borde fästa Kongl. Maj;ts och Rikets Ständers uppmärksamhet.
Den skall ock för framtiden medföra den nytta, att 7 elever kostnadsfritt för Staten der årligen underhållas och vinna en underbyggnad, som gör, att de sedan på kortare tid och med mera framgång vid Stockholms inrättning skola kunna fullborda deras återstående utbildning och att tvenne Lärare der sysselsättas och underhållas, som vid skeende afgång af de i Stockholm varande, blifva att tillgå, för att befordras till dessa vidsträcktare Lärarebestållningar.
Men af samina skäl, som hindrade att Inrättningen i Skara kunde påtänkas, såsom en blifvande centralanstalt för Riket, och hvaribland hufvudsakligen må nämnas; att antalet af de hästar, som årligen kunna komma under Inrättningens behandling i Skara, ej svarar emot behofvet i afseende på undervisningen; att, i följd deraf, äfven öfning i skoningen och i synnerhet i skoningen af hästar med sjuka eller förderfvade hofvar, der ej skulle kunna vinnas, om ej under en längre tid, ån den, hvilken Eleverna vanligtvis önska, att vid en sådan inrättning tillbringa; att
Elevernas bildning således der ofta måste blifva ofullbordad och att, når de sålunda halfbddade lemna inrättningen, för att i egenskap af Hofslagare och Djurläkare i Provincerna biträda, de ofta ej kunna för - Den £ Jiilii e. 63 värfva sig ortens förtroende, utan snarare bidraga att nedsätta sjelfva vetenskapen, uti deras tanka, hvilka dem om biträde anlitat; hvaraf fy värr redan nu hår och der exempel ej torde saknas; af samma skål, hvilka ock förmådde ÖfverDirecteuren Norling, år 1819, att, efter skedd tillfrågan förklara, så myckt-t det ock för honom vore påkostande, att förringa vårdet och skilja sig ifrån en inrättning, vid hvilken , utom vänskapliga förhållanden och allmänt förtroende i orten, nedlagde mödor oell uppoffringar fästade honom, att Skara inrättning aldrig, äfven medelst betydliga understöd af allmänna medel, skulle kunna blifva centralanstalt för Riket och att åtaga sig tillsynen och ledningen af den inrättning, som af sådan anledning för Stockholm måste påtänkas; af samma skål skall ock dei bidrag inrättningen i Skara kan lemna, till Veterinärvetenskapens spridande, aldrig kunna anses af betydligt värde, om denna inrättning ej kommer i förhållandet af en Filialinråttning till en i Stockholm befintlig större och fullkomligt organiserad Central.
Veterinärskola.
Beträffande det årliga anslaget till Veterinårlnråttningens underhåll, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka den af Committerade för ÖfverDirecteuren Norling föreslagne lönen, men har detemot föreslagit i stället för den theoretiska Läraren med en årlig lön af 1000 R:dr, sorn uti förslaget år upptagen, 666
R;dr 02 sk. i årlig lön för en tbeoretisk Adjunct, och detta under förmodan, ”att Inrättningens Förestån - G.J T) en 5 Juli i e, m. ”dare blifver i tillfälle, att äfven i den tbeo”retiska delen af vetenskapen lemna undervisning/’
Denna förändring kan jag likväl för min del ej anse annat ån högst skadelig för Inrättningen och åberopar såsom skål dertill, hvad jag förut anfört, rörande den vidsträckta verkningskrets , som Veterinärinrättningen äger och den del af Herr Biskop Wallenberga reservation , som vidrör detta ämne.
Det torde deraf tydligen upplysas, att en theoretisk Lärare för Inrättningen är lika oumbärlig, som den praktiska; att den praktiske Lärarens tid och arbetsförmåga åro af de honom dageligen åliggande göromål så upptagne, att han ej kan åtaga sig , att derutöfver ännu biträda vid den theoretiska undervisningen; att den theoretiska Lårarenför sin del äfven år fullkomligen aysslosatt igenom den undervisning han lemnar Eleverna, och af egne arbeten uti den del af vetenskapen , som tillhör hans befattning; att han på intet sått bör betraktas såsom ett påråknadt biträde för practices Läraren, utan såsom en egen och för hela Inrättningen lika nödvändig Lärare ; och att dessutom den fallenhet som fordras af den , som praktiskt skall utöfva Veterinair-vetenskapen, och som skulle göra honom skickelig att vara Adjunct åt den praktiska Läraren , ej bör hos honom förutsättas; att till bestridande af hans tjenstebefattningar erfordras grundeliga och vidsträckta kunskaper uti allt hvad en Läkare i allmänhet bör kånna och dessutom ännu uti det, som tillhör
Djurläkare-vetenskapen särskilt; att för honom ej någon möjelighet finnes, att förskaffa »ig Hen 5 Julii e, m'.
65 sig inkomster utöfver lönen , åfvensom hvarken för honom eller den praktiska Läraren ferier inträffa, och att således den för honom projecterade årliga lönen ej bör kunna anses annat, än ganska måttligt beräknad.
Det föreslagna årliga arfvodet af 535 R:dr l6 sk. för en Pensionär, som uti Förslaget upptages, har Utskottet ej ansedt sig böra tillstyrka.
Utskottet anför uti detta afseende; 5’att då ”dermed egentligen åsyftas, att tilldana en skick”lig person, som kunde vid Inrättningens nu ”varande