Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre lelannerkeim upläste följande reäZ^kion: "Reser Fullmägtig bort utan behörig ssedd anmälan hos Ordföranden, eller med öfrrge Full mäg - Den 14 Mars. 6n mägtige gjord vfwerenskommelse, och derigenom försummar sammanträde eller annorledes afhaller sig fran Fullmägtiges sammankomster, uran ar aga och tilkännagifwa laggilkigt förfall, ware han för hwarie försummadl sammanträde förfallen til Tio Riksdalers böter, som afdraaas arfwodet och tilfalla Lsnhuen8 armbötze-medel."
Friherre blannorbeim yttrade härefter/ at wäl intet hinder borde wara för en Fullmägtig ar resa bort, dä han ej derigenom något försummade, hälst lil besiuts tagande närwaron af endast 8 Fullmägtige behöfdes, men för at en Fullmägtig skulle kunna wara säker at ingen ting försumma, fordrades at han derom rilsade och med sine MedFullmägtige öfwerenskoMme; och dec wore ej nog at derom göra anmälan hos Ordföranden, som ej ägde någon större rätt än andre Fullmägtige.
Det wore pä detza grunder Friherre lvlrmnerbeini hade omarberar denna §.
Herr von l4 au sevo! kl anförde, at den egentliga skilnaden lage här i uttrycken bifall och öfwerens ommelse.
Det wore wanligt i alla Lojlegiér, at man wid resor anmälte sig hos Ordföranden, hwars bifall dertil behöfdes; men om bär uttrycket ö! wercnskomme lfa nyttjades, funne han deri intet ondt; hälst de öfrige Fullmägtige dä med Ordföranden finge dela anfwaret för en derigenom nykommen försummelse.
Herr von 8cbultrenbsim, Daviel, anmärkte, at i denna §. wore Uteglömt hwad Ordföranden borde göra, i fall han sjelf wille resa bort.
6rr
Den 14 Mars.'
Friherre kckannerkic-im föreslog det tillas, al han med de öfrige Fullmägtige derom kunde öfverenskomma.
Herr von »Ausv/olkk anmärkte, atUtskottets tanka härom i defl Betänkande wore anförd.
Herr Grefwe» och Landrmarskalken gjorde?ropokitinn pa §:n enligt Friherre ivlLnnerIieim8 rectEion och nied det af honom nu föreflagne tillägg.
Bifölls. 8 §.
Friherre ölsnnerbeim föreslog följande reäclÄion deraf: "Fatta Fullmägtige beslut, da icke Adelar af Leras fulla antal ar narwarande, eller aenom fluten votLr^Z, utan at hwar och en lil drmocollel kunnat yttra sin mening, eller hindras nägon ar wid underdämaa kixpeclinonei lil Konungen bifoga sin särskildta mening, derest Längum hemligheter derigenom icke röjas, äge samma answar rum, och förfarcs pa lika sätt i z:d>e §:n stadgadt är; och skall i detza och alla andra fall den, som sig me til kl^tocollLt yttrar, anses hafwa bejakat klmajneteNs beflur.
' BiföllS. 9 §M.
Frr - Den 14 Mars. 6iz Friherre klannerlieim föreflog följande
Nya leclackion.
"Förbryter
Fullmäktig sig i något af förut nämnde fall emellan b^vi8ionerne eller da Riksens Stander ej arv tilstädes; anmales och beifras s«- dant af Riksens Ständers ^uLtMV-Ombudsman.
Anmältes och infördes pa manligt sätt Herr Hof-^alUrlcren Friherre Wetker8t-?clt, som pa Kongl. Majus magnar aflemnade Hans Majus Swar pa Riksens Ständers underdantga >krifwelse, rörande Landt-Tullarnes afstaffande.
Herr Hof-Lantrleien astradde, pa öfligt sätt utbeledsagad.
Härefter fortsattes öfwerläggningen rörande Answarighets-Lagen för banco-Fullmagrige. 10 §:nuplästes.
Friherre ^annerbeim upläste sin afvenna §. föresiagna reclackion som följer: "Afwer Kongl. Swea HoftNätts Utflag i dessa mål kunna mål hos Kongl. Maj:t underdåniga beswär anföras; dock ma den Fullmagkig, som ge» nom Hof-Rattens
Dom blifwit ffiljd fran befattning med banco-förwalkningen, ehwad denna Dom ändras eller ej, icke i sin befattning aker kunna insattas, utan af Riksens Stander sjeisme eller deras kevik-orsr." 6i4 Den 14 Mars.
Friherre ner beim yttrade sig, at han ril Ridderstapets och Adelns ompröfwande öst werlemnade, huruwida Revisorer borde aga ratt, at liksom Ständerne sjelfwe ater insätta de Fullmägrige, som genom Hof-Rattens
Dom blifwir sir förtroende förlustige förklarade.
Herr printsscbölcl förmälte sig i någon §. hafwa hört det uttryck, at en förbrytelse ma hos Riksens Ständers ä^ritire-Ombudsman anmälas.
Han önstade at jemte detta stadgande mätte utsättas, hwilkcn Embetsman wore förbunden, ar en sadan anmälan göra.
Grefwe körner, Ellvik 6örsn, wille i afseende pä denna förfrägan endast yttra, det han trodde at Kevisorer ej borde äga samma rätt som Riksens Ständer, Herr von läaugwolkk.
Lag-Utstottet har trott ac tt6vi80rerli6 borde äga rätt, at i sin befattning ater insätta Fulimägrige, hwilka genom Hos-Rättens eller .su-mwe-Rädecs Dom blifwit derifrån stiljda.
Skälet har warit, at tiden til nästa Riksdag har synts altför läng.
Urstottet har trott, at Konungen ägde rätt at göra nåd i alla andra afseende», utom hwad ätergifwandet af Ständers förtroende beträffade, För at ej göra en Fullmag cigs belägenhet altför ohjelplig, hap derföre Utstött et tilstyrkto, at i fall en Fullmägtig genom någon Dom ifrän sin förtroendes-post kunde komma at stiljas, kLvi.80i-er, efter nogare granstning af förf arwingar och omständigheter deri mätte kunna gör a ändring.
Greft Den 14 Mars. 615 Grefwe körner, Astolf Loran, yrkade, al twänne Domstolars beflut, Hof-Nättens och ktltiX'Radecs, ej genom KeVisorers omdöme, hwilka lika litet agde
Domare-magt som kunstaper, mätte kunna häfwas.
Et sadant stadgande stulle uphäfwa alt i wart Land förut gällande rättegångssätt.
Herr von istausrvolkf anmärkte, at denna rätt wore P.6vi80rel'n6 medgifwen endast i det fall, at bägge Domftolarnes Mflag wore stridiga.
Grefwe körner inwände, at pevisorerns blott ägde rätt at gransta förwaltningen af Riksens Ständers Werk och de åtgärder four Fullmägtige, i stöd af gifna InstruLlioner, företagit.
Det tilhörde dem ej at stilja mellan lagliga Domstolars Utslag.
Herr von blaugrvolkk instämde häri, men yrkade, at när twänne Domstolars Utslag wore ffiljagtige, kunde det ej medföra nägon wada, om man at klsvisorerne öfwerlemnade rättigheten al pröfwa, huruwida de dömda Fullmagcige kunde fortfara ar möfwa den dem anförtrodda befattning.
Herr Grefwe» och Landtmarskalken gjorde derefter proposition til bifall af den ic>:de H:n, sadan densamma af Friherre Glänne, beim blifwit föreflagen, hwilken med Ja beswarades.
Herr?rintr8clrölst förnyade stn erindran, at tydligen mätte ursätlas, hwilkens skyldighet det wore 6i6
Den 14 Mars. wore at göra anmälan afLanLo-Fullmagtigesmöjliga förbrytelser.
Herr von k^auswolkk trodde, at derom more något yttradt i Ucffottets försiaget atföljande Betänkande.
Herr 8ilver8tolps, 6ugtaf skräll »IN, ansäg et sadant bestämmande öfwerflödigt.
Det wore en afgjord sak, at denna ratt tilkomme wid Riksdagar banco-Utskottet; defiemellan banco-tte V!80i-Lrns, altid ^u8tttjD-Ombudsmannen och stute ligen de öfrige banco-Fullmägtige, hwilka borde waka öfwer hwarandra, emedan de äro answarige en för alla och alla för en.
Herr Itt-rm, kekr, trodde, at detta aliggande borde tilhöra en betona kublica, hwilken dertil ej blott ägde ratt, utan äfwen wore förpligtad.
Herr von k^au8woIkk yttrade, at i sadant fall en ny lHc»l8-Syhla behöfve inrättas, emedan de allmänna åklagare, som för det narwarande finnas, ej aga eller kunna äga kännedom af hwad som passerar inom Landen.
Herr 8iIvei'8toI^e, Ou8tak ^brakam, uprepade hwad han förut rörande detta ämne anfört, tillaggandes, at således ingen ny Embetsman behöfdes, och at densamma i alla fall såsom en helt främmande person ej kunde fa utträde i Landen.
Herr Grefwen och Landtmarskalken erindrade, at öfwer denna staga tilrackeligen torde finnas
Den 14 Mars. 617 finnas stadgadt i Answarighets-Lagen och justitia:.
ÖmbudsMaNMNs InstruÄion.
Uplästes ur Lag-Urstottets Betänkande den pu,E som rörde Tysthels - Edm för Domare, hwilka i beha mål kunna komma at döma.
Herr Grefwen och Landtm ar skalk en proponeraäs, al en sadan
Ed matte afläggas ester det koimnlair som t Languen wanligen brukas.
Någon hördes derefter anmärka, at i 7 §:n någon rättelse borde göras, pa det bestämmas matte, huru Ordföranden borde sig upföra, när han sjelf reser bort.
Friherre ilanner st sim npläste, i anledning häraf, följande nya reclEion af början a! denna §.
"Reser Fullmägtig bort, utan behörig fredd anmälan hos Ordföranden, eller han eller Ordföranden, uran med öfrige Fullmägtige gjord öfwerenskommelse rc.; hwilken reUsÄiou, efter derom behörigen gjord kroxor-iuon, gillades.
Uplästes följande: Kongl.
Majus Nådiga fwar til Riksens Stander, an-- gaende Landt-Tulls-Inrättningen; aift wit Stockholms Slott den 7 Mars 1810.
Uti underdånig ffrifwelse af dest 20 sistlidne Febru - 6iZ Den 14 Mars.
Februarii hafwa hos Kongl.
Majit Riksens Ständer anmält deras önffan, at Landt-Tullarne matte afffaffas, samt jemwäl upgifwit sarrén, huru Staten ffulle winna ersättning för de inkomster, som Vesta Tullar indrägt.
Med den öfwerrygelse ar Landc-Tulls-Jnrättningen, anwänd som etBeffattnings-medel, ofullkomligt upfyller detta dest första och egentliga ändamäl, men deremot lägger et känbarr rwang pa den inrikes handeln och rörelsen; samt at denna angelägna rörelse, här mera än i de flesta andra Länder förswärad genom naturliga annu oöfwerwundna hinder, fordrar ar werksamt befrämjas, i stället ar arerhallas genom allmänna anstalter , har Kongl. Majit i Nader gillar Riksens Sränders omsorg at undanrödja berörde twang.
Men emedan, enligt 6o §. i Regeringsformen af den 6 Junii 1809, Landt-Tulls-afgifcerne räknas til den Bewillning som Riksens Ständer äga at allena bestämma; och der således af Riksens Ständer beror at bibehålla eller afffaffa Vesta afgifter, i hwilket sednare fall afwen anstalterna ril deras upbörd såsom sadane böra förswinna, har Kongl.
Majit anfelt det tilkomma Riksens Ständer, at i detta Bewillnings-mäl fatta er afgörande beflut; och da Kongs Majit, til följe häraf, uran atwidtaga den författning Riksens Ständer endast såsom en underdånig önffan anmält, öfwerlemnar ar Riksens Stander, ar derom sjelfwe förordna, förwäntar sig Kongl. Majit at Riksens Ständer emottaga derca högtidligen gifna bewis af Kongl.
Maj ts sorgfälliga ward om deras lagliga magt med underdånig erkänsla, och med en deraf ytterligare befästad föresats, at a deras sida lika noggrant bewara Grmndlagarnes helgd, och iakttaga den gräns Den 14 Mars. 619 dessa bestamma emellan Kongl. Majus och Riksens Ständers rättigheter.
Nar/ med denna anledning, och til äswentyrs i sammanhang med Sjö-Tullens allmänna r-.-le rin.
!;, Riksens
Ständer torde til afgörande företaga frägan om Landt-Tullarms upbäfwande, lara de äfwen derwid ytterligare öfwerwaga, huruwida den inkomst lil ett förmodadt belopp af Riksdaler Sjuttio En Tusende Femhundrade Tiugu Nio (71,529) 2i tz., som skulle erhälias genom SjöTullens förhöjande pä Åtskilliga waror, hwaribland aro inkommande Rudimaterier, skäligen ma bnma beräknas uti ersättninaen för Landt-Tulls-afgifcerne, eller om den icke snarare borde anses, såsom en tilgäng, at fylla de brister uti den päräknade SjöTulls-inkomsten, hwilka kunde upkomma genom förändrade handels-förhallanden eller genom någon, wid ett eller annar tilfälle, nödwändig nedsättning af afgifterne pä wissa wid exx>ormn högt belastade rilwerkningar?
Stander lära dä afwen taga i beräkning den förhöjda kostnaden af en, efter Landt-Tullarnes afskaffande, högst angelägen och oundwiklig ukwidgning af Sjö- och Gränser Tulls, samt Kust-bewakningen, samt ansia nödiga medel dertil; gnmarka ar icke alla frän Finland ankommande waror, uran endast detta Lands egentliga alster ärv, enligt den med Ryssland sist skurade Freds-brsckatLn, ifrän Sjö-Tulls-afgiften för en witz rid befriade; samt slutligen bestämdt afgöra, huru förhällas mä i den möjliga, ehuru icke förmodade händelsen, at General Tull-Arrende8ocietewn ej skulle, emot den erbudne ersättningen för Landt-Tullarnes behällne afkastning, wilja med - 620 Den 14 Mars. medgifwa deras afikaffande, eller de särskildta >lrrenclatoierne af Sand, Salebo och Nordansjö Bergs-Tullar, samt lilla Eders Landt-Tull icke kunde förmas, ar deras /lrrenclen ftiwilligt afsta.
Majus afsigt ar ingalunda den, ar, genom Dessa omständigheters anmärkande, framställa na. stor hinder för der i allmänhet nyttiga beslut, som Riksens Ständer, i enlighet med deras redan yttrade tänkesätt, uran twsswel lära -fatta.
Det är twärrom, för at bereda detta Beslut en ofelbar och waragrig ^verkställighet, som Kongl. Majit trott sig böra wända Riksens Ständers upmärksamhet pa frågor, hwilka, i fall Kongl. Majit funnit
Sig lagligen kunna företaga Riksens Ständers underDäniga anmälan i detta mål til en afgörande pröfning, kommit hos Kongl.
Majit i ett noggrant öfwerwägande.
Majit förblifwer Riksens Ständer med all Kongs. Nåd och ynnest wälbewagen. c/lili..
Den 14 Mars. 621 krotocoll, hällit inför Hans Maj:t Konungen, pä Stockholms Slott den 12 Mars 1810, hwarwid Hans Kongl.
Höghet Kron-Prinsen war tilstädes.
Hans liixcellence 8tat8 rVlinistern för Utrikes Elrenderne Herr Friherre von Ln^e8trö!
M LtLt8 - Raden Friherre koaenklaä, Friherre von k i atén, Friherre AcklerbetK, Friherre Adlersparre, HofrL->ncel!eren Friherre ak ^etter8teöt.
Stats-8ecreteraren ^artg.
Dl justering Uplästr Stats, 8ecreteraren i underdånighet "Kongl. Majus Nådiga Swar til Riksens Stander, angående Land-D>lls inrättningen, hwilket Kongl. Maj:r, uppå Stars-Naders underdåniga rilstyrkande, i Nader gillade:
Och ikulls samma Swar pä wanligt sätt til Riksens Stander expediera».
In irrlern krotocolli Larl I). 8Ieo^nran. klemitteraöes tjl BewilluiNgs - Utjkottet.
Föredrogs a nyo Stats- samt Allmänna Beswars- och O c'>nornie Urjkottens den IZ Mars pä bordet lagda ?ro:o<-oIl8 Utdrag, rörande medck til ^vks!
;aLins -Inrättningens bibehållande och understöd.
Gref - 622 Den 14 Mars.
Grefwe orilon b or§, so kl an 146 NNIN^, hade inlemnat et viÄsmen, hwilket uplastes sä lydande:
I Högloft. Stars-Utskottets Betänkande huswudsakeligen instämmande, anhaller jag ödmjukeligen, at derwid blott fä göra nagra anmärkningar: 1:0.
Al den i 5.'te ?unAk-n k pro^eAersäe In8truÄionen för ö4ag-r/.jn8-Förwaltningen intagne föreskrift, at samma fvrwaltning borde åligga, at wid laga utländska spanmäls-priser och särnionlig (louis utländsk spanmal inftrifwa, matte aldeles ucga.
Jag har förut twenne ganger denna Riksdag anförc, at Riksens Ständer synes mig icke böra genom något stadgande medgifwa, mindre Lucboilseia insörlkrifning af Utländsk spannemal.
Den skall altid kunna för lindrigare pris saljas i bördigare länder, under blidare luftstreck och dar allmänna bördorne torde för Jordbruket wara mindre tryckande, men det blifwer en nödwändighet, at, utan afseende derpå, hos os; bibehålla spannemalen wid er stadgadt warde, sa framt man wil undgä at bereda åkerbrukets förfall och Landets dermed förenade undergång.
Det är den enda upmuntran mrdbrukcl begär och som skäligen bör kunna sörwäntas, at nemligen äga säkerhet för afsättning til skälige, stadgade, men icke wacklande priser, sa framr de,tyngder, som häfta wid jordbruket och beständigt ga i tilökning, skola framgent kunna baras.
Om införffrifning af utländsk spannemal ofrast skall bereda enskild winning, lker det dock altid med förlust för det allmänna, ont den icke owilkorligen behöswes, och bör således aldrig priser, da sannolikt fpannemalen icke med förmon - Dcn 14 Mars. 62; mon kan pa utrikes orter ater försaljas, utan endast behofwet bestämma införskrifning deraf, hwilken förmodeligen icke stall framdeles blifwa nödig, sa framt ej åkerbruket, för felande af» fattning, och deraf följande underpris pa detz prof ater kommer i wanmagt.
At utlandst fpannemäls införffrifning sistlidne höst wid den rikaste störd, utan allt afseende pa inköpspriset, warit stadelia för Riket, da den bidragit at höja Louroch fylla bchofwen, sa at afsättning saknas, äfwen under spannemalens behöriga wärde, ligger sä i öppen dag, at anstalter, til befordran af sadane företag, icke böra af Riksens Stander gUas, än mindre förordnas.
Hwad ater angar Urffoclets förstag til Inrättningar i socknarns genom Krono-Spannemalens aflemnande i mohn af hemmantalet m. m., sa lärer wäl i saknad af de större penningenlgangar, som til sadane inrättningar rarfwades, detta Förstag nu icke kunna komma til fullbordan, men i alla fall anser jag detsamma icke upfylia det ändamål, som dermed asyflas, utan kwärtom ffadeliar da, ester Urffottets tanke, de prmcipc-, til utlåning stulle följas, som nu wid Sockne-j allmänhet iakrtages.
Dä efter min öfwertygelse en altför lättad lanetilwerkning beredt fleres undergång, än saknaden af sadane Lanetilgangar, hälst lättingen och dcn i sin hushållning oordentlige och obekymmerfamme obetänksamt widtager ucwaqen för dagen och begärligt begagnar lanerättigheren pa Sockne-^2^-3- r.inei, va dcn vrdentelige hushallaren warsanit och ogerna begagnar denna lane-inrättning, torde Sockne-tvlagsLme, , i basta afsigt inrättade, likjom IdisLonwi-, i allmänhet hafwa befordrat mera ogagn an 624 Den 14 Mars. än nytta, och anser jag, der de åtminstone icke böra utsträckas, om de ef kunna inskränkas.
Skulle sadane och Klammer j allmänhet upfylla sitt föremål, borde icke, som nu ffer, deraf en beständig utlåning päräknas, til förökande af koucl, eller ti! bestridande af misse af räntan bestämde utgifter uran da borde Spannemalen, samlad i ömnoge ar, icke utlanas utan wäl förwarad eller ombytt wara at cilga,dä mitzwäxt-är infalla, hwarigenom fpannemäls-tilgängarne i Riket dä derigenom ökades, som icke inträffar under en ärlig utlåning, och efter andre grunder medgifwer jag för min del icke, at Allmänna medel mage til LkLZarins - inrättningar anwändas. ^ob. blerm. 6Menk>or§.
Herr kkenric, polian, upläste följande anförande til?rot0L0llet:
At tillåta Stockholms och Götheborgs Stader, hwilka ej förut af en Allman BranwinSBränning sig fatt begagna, en lika oinskränkt rätt bertil, som andre Städer i Riket nu är kilerkänd, der tror jag lika med drt Högwördige PresteStändet och af flere skäl wara betänkligt och ej nyttigt.
Uci Stockholm och Götheborg föga eller ingen säd, och desse Städer äro ej i samma belägenhet som andre, der säden cultivsras, ehuru det yrket för Stadsboerne ej warit första afsiglen med Stadsjordars uplätande.
Det hade kanske ej warit ur sin ordning, at innan Scädernes Bränwins-Rättighet allmänt erkan - Den 14 Mars. 625 erkändes, först blifwit vä der nvgaste undersökt, huruwida en sädan Städernes rättighet är för det allmänna nyttig.
— Skader, säsom i egenskap af Städer betraktade, aga hwarken skog eller aker» bruk.
Den jord dem tilhörer borde tjena til un» derstöd för nödige Fabriks» inrättningar, men ej til medel för enblom jordbruket utwidgad Brän» winsbränning: deras behof af wed skatt genom denna nya närings »gren ej allenast mycket förstöras, uran äfwen owanligt förhöja priset pä timmer, hägnads och annat slags wirke, som aro af nöden för mangfaldiga Srads och Landtmanna - yrken, och hwarigenom dessa inskränkas etter hindras til allmän förlust.
Men dä nu Städerne i allmänhet har Bränwins» rättigheten sig rilerkänd, sä torde wid werkställigheten deraf kunna iakttagas: i:o.
At med samma rättighet at bränna endast förstäs blott de i Städerne warande Tomtoch Husägare, och således en Tomt ätföljande ratt, men ej de i Städerne boende mantalens. 2:0.
At Tomtägare i hwarje Stad ärligen be» tala til Kongl. Maj:t och Kronan för benne rättighet den Bewillning, som swarar emot Kronans förut hafde inkomst. z:o. At samma Tomtägare kunde förena sig om ett eller twa Bränneri »inrättningar, swarande emot Stadens folkmängd och deras tilwerkningsrärc.
N:o 40. 4:0.
At 6rL Den 14 Mars. 4:0.
At alla Tomrägare äga en mot Tomternas anta! och storlek ägande del i dessa gemensamma Bränneriet-, samt i följe deraf at hwarje sä Tomrägare, som andre innewänare köper sitt behof af drank, och tvid utdelning af Bränneriets afkastning får sin tilhöriga del, sedan Krono-(ionIribution och öfriga Utgifter blifwit afdragne. 5:0.
At Bränneri-inrättningen endast under desse wilkor borde af Staderne utöfwas, pä det ej någon enskild, än mindre någon siags (korporation deraf ma njuta winsten, och synnerligast allt ^rrenderaf förekommas. 6:0.
At til Tomtägares förmon, som draga Stadens tunga, all Brännwins-clisrili^ringmätte fä ätfölja deras Bränneri-rätt, pä sätt de wid Brannerierne mäge inrätta samma förädling. 7:0.
At i fall någon Tomtägare ej will eller kan deltaga i denna rättighets Utöfning, en sädan dä ma fä til annan Tomrägare densamma öfwerjäla, för den tid han Tomren äger. 8:0.
Ar under Städernes Tomtägare mäge inbegripas alla de som aga nägvn fasiiech.c mom Städernes omräde och k-da under deras ^uriscliÄion. 9:0.
At Skäderne, dä del med Kronans fördel instämmer, bör först köpa sine ladesbchof ur Länets allmänna innan de sadanr frän Landsorterne eller Utrikes ifrån inkomma lära; och för öfr-gl, at til ett wihk centun» werkställa bränning med kohl och stenkohl; och ro:o.
Ak Den !4 Mars. 627 ro:o.
At Städernes eller Kronans Betjente stola iakttaga , ar tilwerkningen af Branwinet har sin godhet och styrka.
Jag har haft dey äran förslagsvis namna detta, och kommer nu til ytterligare fragan om Stocksholm och Götheborg.
Jag har sett af tryckte Handlingar: ar Stockholms och öfrige annu existerande Kronobrännerier tilffyndat Kongl. Maj:t och Kronan betydelige inkomster, ojemnförligt större än den afgift, som af berörde Städers Znnewanare för Brännings-fättigheten stulle komma at erläggas, och hwem kan bestrida , at Kronans Bränneriet' äro i afseende pä den nyttiga och oumgängeliga Inrättnin gen af en absolut'nödwändighet—Utom tilgangen at wid Brannericrne fördelaktigt kunna anmanda den säd, som, oaktadt en sorgfällig tilsyn, likwäl altid med tiden Uti ^la^ar-iner kan orna och stadas:
Huru stulle wal eljest dehe Kronans förråder altid kunna äga och öpna tilgang til frist och dugelig säd för Hrmeens och Flottans behof?
Huru betydligen stulle icke wid Lonsumtionen ökas, och prijer dera an mera stegras, om en allman Bränwinsbränning blefwe Stockholms och Götheborgs Jnnewänare bewiljad, eller rit sarstildte Lorporaöoliel och Embeten derstädes nylåten, hwilket nu undwikes, emedan den r«gala Branneri-Jnrattningen mästadels oriswes med Stenkohl?
Huru magtpaliggande är icke, at i stora och tätt bebyggda
Sräder ej haswa manga eldfarliga Werk, eller tillåta deraf blandning med de öfrige husen, som "er 628
Den 14 Mars. och hivar bland k-ivatas dyrbara egendomar äf« iven består i Kronans Byggnader för Lollegier och ^rcliiver m. m. af oersätteligt warde.
Ester denna principe har derföre härwarande Krono-Brännerierne blifwir placerade pä Malmarne, men wid en allmän Bränwins-tilwerkning är detta ej ar hoppas, sä wida Bryggare-Emberet härstädes inrättar sina werk i alla Stadens delar, ritow Broarne, och ar nyttja Brännerien derstädes kan ej beragas, enär tilwerknings-rättigheten fritt uplätes; lägges nu härtil hwad erfarenheten städse besannat, ac mänga spridda Bränneri-Werk fordra en ^vidsträckt och kostsam bewakning, alstra mänga understes och öda ofelbart mer säd och eldning, än större pä et ställe werkställde inrättningar; sä kan jag ej annat än pä dehe sammanMgne skäl tilstyrka, at all enskild rättighet, at tillverka Sädes-Bränwin, bör blifwa berörde Städers Jnnewänare förwägrad.
Hwad jag härutinnan haft äran förestä, anhäller jag ödmjukeligen matte öfwerlännäs til Höglofl.
Allmänna Beswärs- och Oeconomi^.
Utskottets granssning och utlärande, samt derefter med de öfrige kespeÄive Ständen commuuiceras.
Herr Grefwe» och Landtmarskalken erindrade, ar mäler nu wore til afgörande företagit, hwarföre ingen remiss knnde äga rum.
Herr Lnoilsky, Lustaf, anmälte sig at rala, men Herr Den 14 Mars. 629 Herr printrsckölä önskade, at förra Betänkandet, rörande samma ämne, matte upläsas och puncte-wis granffas.
Herr ibam trodde, at det more allenast en punct som more stridig och wigtig, nemligen rättigheten för Jnwanarne i Städerne Stockholm och Götheborg at bränna Bränwin.
Herr Grefwen och Landtmarskalken yttrade, at detta wore en särskild fraga, hwaröfwer Ridderffaper och Adeln först torde wilja stadga sina tankar.
Stael von »öistein önskade, at frägan om lVlagaLws - Inrättningen först mätte afgöras, och sedan om berörde Städers Bränningsrätt.
Herr Grefwen och Landtmarskalken förklarade, at sädant wore likgiltigt.
Herr ?rint2scl,ö1ö wille päminna, al frägan om Städernes Brännings-rätt blifwit upstuten at afgöras i sammanhang med den om Allmänna UazaLms-Inrättningen.
DeHa bagge ämnen berodde helt och haller af hwarandra, och det förra kunde ej afgöras, innan någor bestämdt beslut rörande del sednare wore farradt.