Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot detta betänk. är redan sa mycket ordadt, att jag icke vill upptaga tiden med att ytterligare tillägga något, utan anhåller blott att få förena mig med Frih.
Hamilton; men som liden på året numera så framskridit, att betänk, icke lärer kunna återkomma och afgöras, förrän i September månad, och den återstående tiden af året vore för kort för att medhinna apparaternas förändring till öfverensstämmelse med den blifvande författningen; så får jag hemställa, om ej R. o. Ad. skulle vilja beluta, alt den nya brännvins fö r fa 1111 i n g e n ej må taga sin början, förrän den 1 Januari 1842.
Hr Westfelt, Kils: Då jag inom Utsk:n deltagit uti afgörandet af detta betänk., men ej aflemnat någon reservation; anhåller jag få tillkännagifva, att jag fullkomligen instämmer med Frih. Leijonhufvud, förbehållande mig rättigheten att i Utsk:n vidare utveckla mina åsigter.
Inom Utsk;n har jag stridt för samma princip, som Frih.
Hamilton; men då den ej kunde göra sig gällande, ansåg jag dernäst Utsk:ns förslag vara det enda antagliga.
Likväl förenade jag mig med Frih.
Klingspor och de åsigter, han uti sin reservation utvecklat.
Hr Bogeman, Carl:
Det var lätt att förutse, det många olika, hvarandra korsande meningar skulle, i ett så kinkigt ämne sorn ifrågavar., komma att uttala sig.
Sanni är visserligen, att mycket i ett som annat afseende med skäl kan anföras; dock tror jag, att går roan ut från de grunder, som afse landets verkliga ekonomiska fördelar och nationens moraliska lyftning, mäste man hylla de uti Frih. Hamiltons, Hugo, reservation framställda åsigter, genom hvilkas tillämpning brännvinet, efter min tanke, lomme att ansenligen fördyras; hvaraf jag ock anser bestämdt kunna antagas, att superiat skulle förminskas.
Vill man ändumå - Pen i-j Juni f, lil.
Jet, superi-ts liiimniande, måste mnn ock vilja medlen, d. a. sutta eii damm mot den eljest allt öfversväminande bränna vinsfloden.
— Man tror, att jordbiukarens intresse oafvislig pen fordrar brännvinsbränning — ett förmenande, sorn jag alldeles icke kan medgifva vara riktigt — den är lyertom grundtal'-k, °cb skull, soin jag hoppas, såsom sådan med hvarje år alft mer och mer förkastas, Pen s. k- husbehofsbränningen är ej allenast icke för den större, som mindre jordbrukaren nyttig, utan till och med ganska skadlig.
De utaf en vard talare, Frill, boye, Ludv., med så mycken värma förespeglade politiska vådor, ifall betänk, icke genast afslogs, skrämma icke mig; de kunna, på sin höjd, uppskrämma mera luft rörda, -juka läntasjer.
Man bär ock fört jämmer deröfver, att Utsktn föreslagit, det skatten mätte förskottsvis eiläggas.
Visserligen är saken ny i vårt land, och har olyckan att hafva praxis emot sig; men, ingen regel utan undantag; för detta enstaka fall torde projeetet likväl icke böra förkastas.
Må man åtminstone försöka härmed några år, intill nästa riksdag; erfarenheten kommer säkert att då säga oss hvad vi vidare rationellast hafva att för framtiden iakttaga.
Jag yrkar återremiss Gr.
Horn, Claes Fredr-5
En värd talare yttrade för eli stund sedan sill förundran deröfver, att ett betänk., sådant sorn det ifrågavar., kunnat till Stånden inkomma.
Jag kan, lör min del, så mycket mindre instämma uti hans förundran, soin jag af erfarenheten känner svårigheterna att inom sainmansalta fJtsk. kunna åstadkomma något ändamålsenligt resultat, helst uti frågan om brännvinsbränningen, der enskildta intressen oph passioner äga
Sä fritt spelrum alt verka, och der de icke underlåta att infinna sig, Jag ogillar hela betänk., inen linner ingalunda besynnerligt, att det hvarken äger uåg"n stödt på föruultsgrnnder- Jag anser det i allo förkastligt, och förenar mig till alla delar uti den reservation och det yttrande, sorn blifvit af Frih. Hamilton afgifna.
Lika med honom anser jag full frihet i denna näring vara det sorn inan hör Önska, och att lyckliga resultat deraf böra kunna väntas, efler åtminstone det resultat nian åsyftar, och sorn man sökt på en väg, rakt motsatt den Hr Frihjn utstakat.
Lifa med honom tror jag, att man bpr afse — jag menaiatt Hr Frthtp ville att man borde taga föredöme af förhållandet inom Preussen — att man, vid öfvergången till det fria systemet, ipke på en gång rubbar eller förstör denna näring i smått, sorn (ms oss vunnit burskap, och som, snart sagd1, blifvit påtrugad Svenska jordbrukaren.
Jag skulle derföre önska, att om det är möjligt för det sammansätta Disk. att ingå på ilen af Frih.
Hamilton uttalade principen af full frihet i ulöfningen af brännvinsbränningen, Utsk, Den 37 J u n i f. ro. dock ville besinna, att det vore opolitiskt, farligt ocb orättvist, att, visserligen icke genom maktspråk, men genom lagstiftningens beskaffenhet, belt ocb hållet borttaga husbehofsbränningens möjlighet.
Jag skulle således önska, att husbebofsbränningen, nemi. den verkliga husbehofsbränningen, målte få qvarstå, högst ringa beskattad, under det fabriksbränningen finge drifvas med obegränsad frihet, och alt sålunda enkla pannon om 10 kannors rymd kunde lemnäs i det närmaste fria från skatt, och redskap af till oell med 20 å 3o kannors rymd, och under villkor att dessa brännvinspannor äro hvad man kallar enkla, eller utan all annan tillsats än afkylajngsqpparat, utan reclificationsförmåga, mycket ringa beskattad.
Skulle det åter vara omöjligt för IJlsk. att öfvergå till denna princip för brännvinsbränningens utöfning, skulle jag dock önska, att Utsk. ville fästa något mera uppmärksamhet vid det teckniska af sjelfva bandteringen, och icke föreslå sådana regulationer, som hvarken innefatta åsyftade correctiv eller beskrifning på hvad inan menar med brännvinsapparat eller riktig beräkning af <feras afverkningsförmåga; ty jag vill åtaga mig alt factiskt bevisa, alt den af Utsk. antagna beräkningen är oriktig.
Dessutom får jag, under förutsättning att det blir omöjligt att åstadkomma något riktigt resultat, och att beskattningen följaktligen kommer att fortfarande bestämmas efter redskapens beskaffenhet, fästa Utsk:s uppmärksamhet derå, att den åsigten, som skulle ångans tillämpning, i det förhållande Utsk. synes hafva antagit, förhöja afverkningen, icke är riktig, såvida ej ångan begagnas för sig att uppkoka mösket uti stora trädkar eller bassiner; att ångans tillämpning på annat sätt skulle kunna öka afverkningens större skyndsamhet äger ingen grund.
Betänk, afser en beskattning af mäsk värmaren, som jag icke finner riktig.
På i3:de sidan beter det: ’’med mäsk värmare förstås en sådan inrättning ”vid en brännvinsbränningsredskap, i hvilken mäsken, genom ”den från pannan utgående ånga, förberedande uppvärmes, "så att då den derefter slås eller tappas i brännvinspannan, ”uppkokningen och således afverkningen sker fortare än eljest, ”och lid således vinnes i operationen.
Mäsk värmare vare tillåten ”af hvad form eller ämne sorn helst, men får ej innehålla mer än ’’i:del utöfver pannans rymd, ej heller så in lät t as, att ”den åstadkommer någon re c t i fi ca t i o n.
Med rec’’t i f i c a l i o n s - a p p a r a t förslås den del åfelt bränn''v i ns redskap, hvarigenom en större eller mindre ”del af productens vattenhalt a f s k i 1 j e s tinder ”sjelfva brännvinsbränningen, så alt afrinningen ut”kommer starkare eller mera spri t lia I tig, än då en sådan inrättning icke begagnas.”
Jag ber att Utsk. ville besinna, att, huru än mqskvärmaren må construeras, åstadkommer deli alltid någon reetification, emedan mäsken i sig sjelf innehåller eli afkylningsämne; och således skulle, efter denna D c n jj Juni f. m. beskrifning, mäskvärmare aldrig kunna äga rum ulan att beskattas såsom rectifications-apparat.
Jag liar trott mig isynnerhet böra fästa uppmärksamheten på denna missledande beskrifning; men anser det omöjligt att beskrifva denna kokapparat, så att föreskrifterna icke skulle kunna eluderas.
Rättast torde vara anse det ingen rectification inträffar, då producten måste ånyo i brännvinsapparat omkor kas för att blifva hvad raan kallar brännvin.
Den rätta beskattningsprincipen grundar sig på storleken af de kar eller bassiner, hvaruti mäsken förvaras eller tillverkas, hvilken princip likväl endast är tillämplig vid den större eller fabrikationstillverkningen, men alldeles icke för de små pannorna, emedan mäsken kan bäras från det ena huset till det andra, oell någon controll å tillverkningen således icke åstadkommes hvad de smärre pannorna beträffar.
På grund af hvad jag nu anfört, förenar jag mig med dem, hvilka begärt ålerremiss af betänkandet.
Hamilton in stämmer jag så mycket hellre i afseende' på den af honom föreslagna enkla uppställning af författningar i ämnet, som den står tillsammans med de grunder för den ekonomiska lagstiftningen, hvilka redan vid 1809 års riksdag af R.
St. fastställdes, enligt hvad 9 §:n i riksd.beslutet den 2 Maj 1S10 utvisar.
Med Hr Frihm instämmer jag jemväl deruti, att denna näring, såsom all annan, bör vara fri och kunna få utöfva? med hvad slags apparat som helst, och att definitioner i sådant fall böra uteslutas på särskilda apparater efter förm och öfrig beskaffenhet, äfvensom att det ej är formen och tillverkningssättet, utan tillverkningsqvantiteten, som bör beskattas; men med samme värde ledamot kan jag icke instämma uti den åsigt, att i afseende å de små pannorna under 20 kannors rymd det gamla beskattningssättet efter kannerymden bör bibehållas, enär beräkningen af tillverkningsqvantileten för de stora, efter mäskekarens storlek, ej är svårare att utröna i afseende på desmå pannorna genom den kunskap erfarenheten lemnat.
Erfarenheten visar, nemi. hvad de mindre pannorna angår, huru mycket brännvin de kunna afverka, oin de drifvas natt och dag; beräkningsgrunden är således gifven, och afverkningsqvantiteten lika lätt att bestämma som för de större pannorna, i afseende å hvilka sednare det är ett gifvet factum att någon annan säker beskattningsgrund icke finnes, än efter mäskekarens rymd.
Om ägaren till apparaten icke vill begagna sig af rättigheten att tillverka hvad möjligheten tillåter, bör han likväl erlägga skatt för det belopp, som efter antagna beräkningsgrunder med redskapen kan afverkas.
Då blir näringen fullkomligen fri, och beskattningsgrunden blott en i stället för 2.-ne. I öfrigt får jag förklara, alt om vi kunde komma till den af Frih.
Hamilton hyllade grund - D«n a; Juni f. tn.
4a3 säfsen; så skulle, i fråga om bevillningens fördelning i allmänhet, tilläfventyrs Bevilln.Utsk. jemväl lämpa sig efter samma grundsats och bestämma bevilln.afgifterna efter productionen, d. ä. inkomsten, och ej efter egendomsvärde och capitalförmögenhet och diverse titlar.
Endast derigenom kunna vi successivt uppnå den jemlikhet i beskattningen och det välstånd, sorn Frih.
Hamilton så' riktigt visat oss hafva uti ett grannrike varit en lycklig följd af det der tilltagande tvingande eländet.
Då jag i detta ämne hufvudsakligen instämmer med Frih. Hamilton, anhåller jag att kortligen få redogöra för mina skäl dertill. K. M:s i denna fråga nflåtna nåd. skrifvelse afsåg minskad förbrukning af brännvin och således minskning i de olyckliga följder, som äro oskiljaktiga från dess omåttliga förtäring.
Såsom medel dertill uppgafs varans fördyrande, hvilket åter skulle vinnas, dels genom inskränkning i tiden för brännvinsbränningens utöfning, och dels genom förhöjd skatt å tillverkningen.
Begge dessa föremål har Utsk. tagit i öfvervägande och utgått derifrån i sina förslag.
Jag befarar, att intetdera'af dessa medel väsendtligen leder till ändamålet.
Den inskränkning i tiden, Utsk. åsyftat, har blifvit bestämd till 3 månader.
Troligen lärer det blifva svårt att få tiden så inskränkt genom B.
Men äfven om det skedde, om tiden vore ännu mera inskränkt, t. ex. till 2 månader; så vinnes likväl icke ändamålet.
Jag har sett beräkningar uppgjorda dels i bufvudstaden och dels af en i tillverkningen erfaren man i landsorten, hvilken numera är nykterhetsvänj och icke idkar bränn vinsbränning, samt således är oväldig, och på hvars ord jag derföre kan lita.
Enligt dessa beräkningar kunna, om bränningen anstränges, med de pannor, sorn finnas i Riket, på en månad tillverkas något öfver 4o millioner kannor brännvin och på 2 månader således öfver 8o millioner kannor.
Jag känner väl icke huru mycket brännvin årligen förtärés i hela Riket; men uppgifter, sorn man ansett någorlunda tillförlitliga, upptaga förbrukningsbeloppet till 60 millioner kannor.
Skulle man än öka det med 20 millioner, så kunde likväl hela den årliga förbrukningen motsvaras af 2 månaders tillverkning.
Under närvar, förhållande har man visserligen icke tillverkat så myckel, på den tiden; men säkert är, att så länge brännvin är en säljbar vara och på försäljningen kan förtjenas, anstränger man bränningen i samma mån liden för hennes utöfning inskränkes.
Alla drinkare i Riket kunna således få deras fulla bekomst, äfven om bränningstiden inskränkes till 2 månader.
Den andra frågan afser högre skatt på tillverkningen.
Utsk. har föreslagit en förhöjning i skaften, Öfver hvilken reservantérne på det högsta besvärat 424 Den 37 J u n i f. m. sig.
Ledafnöter af detta Stånd hafva äfven yttrat missnöje dermed.
Men, om ock denna beskattning pålades, skulle hon, efter all anledn., ej i någon betydlig mån höja priset på varan; ty så länge man ej kan eller bör förekomma, att tillverkningssättet varder genom vettehskapliga upptäckter med hvarje år fullkomnadt: så kan äfven priset på varan nedsättas, derigenom att tillverkningen sker hastigare och för mindre kostnad.
Men äfven om den ej kunde så ske, skulle det dock vara en ofantlig beskattning, som kunde verka ett runstyckes tillökning i priset på supen.
Följden blefve då ingen annan, än att drinkarne, som gerna erlade ett eller annat runstycke mera för att få tillfredsställa deras åtrå efter brännvinet, ruinerade sig något förr.
Deras helsa och moralitet blefvo ändock icke bevarade.
När sålunda de föreslagna utvägarna icke kunna hjelpa, så anser jag skäl vara alt begagna ett sådant sätt till brännvinsbränningens förminskning, sorn åt Riket besparar onödiga byggnader, onödigt användande af koppar, jern, bränsle, potates, säd och arbete.
Detta kan, efter min förmening, icke vinnas på annat sätt, än att medgifva bränningsfrihet, såsom Frih.
Brännvinsbränningsrättig,beten anser jag således börä tillkomma hvem som helst, och följaktligen äfven andra äu jordbrukare.
Det hindrar icke jordbrukaren att bränna huru mycket han behagar.
Han har alltid den fördelen på sin sida, åtminstone i de flesta landsorter, att äga skogen så lill sägandes för intet, i hvilket hänseende han alltid ligger öfver stadsbon, som måste köpa bränslet.
Hvad tiden för brännvinsbränningens årliga utöfning beträffar, så anser jag en hvar böra berättigas att bränna hela året om eller huru lång tid deraf han behagar, med skyldighet att betala skatt endast för så lång tid, han anmält sig att bränna.
Derigenom är intet tvång någon ålagd, och ingen obillighet mot någon utöfvad.
Jag anser jemväl en hvar böra få begagna huru stor eller liten panna sorn helst och af den beskaffenhet, han finner för ändamålet lämpligast.
Ju större och fullkomligare pannan är, ju större är besparingen af alla de ämnen jag förut nämnt, och denna enskilda besparing är en medelbar vinst för Riket.
En man, livars ord jag har anledn. att anse för trovärdiga, har sagt mig, att Frih.
Edelcrantz uträknade och uppgaf vid någon riksdag, alt på den tiden, då man ännu icke använde potates till brännvinstillverkning, förspilldes på dåliga brännvinsredskap i Sverige lika mycken säd, som man årligen inforskref.
Nu har konsten att tillverka brännvin stigit så betydligt, som vi alla känna.
Men förlusten på dålig redskap synes dock bäst af vettenskapsmäns påstående, att det enda ämnet, som gör dranken närande, består uti de partiklar, som, till följe af redskapens och behandlingens ofullkomliga beskaffenhet, icke blifvit till biännvin afverkade.
1 afseende - D « n 27 J 11 n i f. m. de på beskattningen ur jag af den mening, att för hvarje tillverkad kanna brännvin bör betalas lika afgift, antingen tillverkningen skett med stor eller liten panna.
Skulle afgiften blifva mindre för de små, så uppmuntrade man derigenom begagnandet af de smärre redskapen, hvilket är förenadt med den stora förlust för liela Staten, sorn jag redan orntalat.
Öfver någon obillighet derutinnan kunna de små panne-ägarne icke beklaga sig, enär det är dem lika öppet lemnadt som dem, hvilka förut ingen brännyinsredskap äga, att förskaffa sig större pannor.
Säger den mindre bemedlade, att han är hindrad derifrån af brist på capital, så är det ingen, som förbjuder honom att slå sig tillsammans med en eller flera grannar eller med hela socknen om en betydligare panna eller att drifva nalängen i stort.
Det är dessutom, på sätt Gr.
Horn nyligen anmärkt, omöjligt att noga bestämma beskattningen efter redskapens beskaffenhet; emedan konsten under tiden emellan riksdagarna, för hvilka skatten bestämmes, kan göra sådana framsteg, att hon vid riksdagen näst efter ingalunda motsvarar den ökade production, som en måhända kort efter förra riksdagen gjord uppfinning medför.
Öfverdirecteur Schwartz har, enligt hvad jag hört, påfunnit en inrättning, hvarigenom pannan genast lemnar starkare oell vida större afverkningsbelopp än hittills kunnat erhållas.
Denna inrättning skall vara af så enkel beskaffenhet, att den, med obetydlig ändring i de nu brukliga redskapen, är användbar på nästan alla brännvinspannor.
Af sådan anledn. anser jag bäst vara att lämpa skatten efter afverkningsbeloppet.
Hvar och en måste då se till, att han, innan skatten förändras, erhåller sådan redskap, som afvei kar det möjligen största beloppet.
Är redskapen dålig, blir afverkningen, och, i mån deraf, äfven beskattningen ringare.
Huru afverkningsbeloppet skall beräknas, tilltror jag mig ej att bedömma.
Det må veltenskapsmän och de som äro kunnige i yrket uppgöra.
Kågon yttrade, att för distillering skulle särskildt betalas.
Men 0111 nu pannorna kunna inrättas så, att de genast lenina mera sprit, så vore distilleringen i och med detsamma verkställd; hvadan det vöre förgäfves att bestämma skatt å särskildt verkställd distillering.
Slutligen anser jag oriktigt att ingå lill Konungen med någon und. anhållan, det Han ville afsäga sig rättigheten att inställa brännvinsbränningen.
Sådana omständigheter kunna förekomma, då det vore en välgerning för lhiket att bränningen inställdes, och då landets innevånare skulle anse sig ganska olyckliga, om Konungen icke kunde i behofvets stund begagna denna utväg.
För min del afstyrker jag således något tillägg härom.
Sedan jag nu yttrat mig om grunderna för denna författning öfverhufvud, tror jag ej att det skulle gagna till något att genomgå de detalj-bestämmelser Utsk. föreslagit, 8 II, " 54 Den a- Juni f. m. helst jag anser de flesta af dessa stadganden komma att förfalla, i händelse Utsk., vid besvarandet af den återremiss, hvarom jag anhåller, skulle finna skäligt alt förändra sitt hetänk. elter de grunder.
Hamilton uppgifvit, och hvilkas anlagande jag tillstyrker.
Jag gör det af öfvertygelse, att derigenom kunna säkrast förekomma den dryckenskap, som härleder sig från brännvinstillverkning, snart sagdt i hvarje stuga på landet.
Sä vidt jag förstår, ar det nemi. klart, att, i händelse genom bättre redskap och tillverkning varan kan åstadkommas för bättre pris, än del, hvartill en hvar med liten panna i sin spis kan åstadkomma det; så skall den, som med liten panna tillverkar dyrt brännvin, hellre sälja sin säd till den, sorn med stor panna tillverkar varan för bättre köp, och för säden eller potäterna taga brännvin eller penningar i utbyte.
Med den köpta varan hushållar han troligen bättre, emedan han bestämdt känner det värde lion äger.
Tillverkar han deremot brännvinet sjelf, så förspiller han säd och potates, utan att så noga beräkna hvad de varit värda.
Då anser han sig hafva ingenting förfarit, ulan betraktar brännvinet såsom andra Imshållsförnödenheter, hvarmed han tycker sig ej behöfva hushålla så noga, eftersom det kunnat åstadkommas inom huset och ej kostat penningar.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komrne att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Jag hegärde ordet för att blott be svara ett inkast, som Frih.
Cederström gjort mot mitt förslag, icke derföre att jag tror att mitt förslag är så fullkomligt, att det ej kan behöfva ändras och kunna blifva mycket rikligare; men jag har trott mig böra förklara hvarföre jag föreslagit en lägre skatt på pannor af 25 kannors rymd.
Jag tror visserligen, lika med Frihtn, att det låter beräkna sig hvad som kan tillverkas med en .sådan mindre panna under deri tid, för hvilken lion till bränning blifvit anmäld; men jag tror, att om man antager samma beräkningsgrund för de små, sorn för de stora pannorna, så tvingar man ägarne af de förra in på en väg, som man visserligen icke lärer önska att de skola beträda, ty de skola då söka att täfla med de större verken och tvingas, som sagdt är, in på en för dem äfventyrlig bana.
Jag tror ej heller, att det skulle leda till någon väsendtlig förlust för de stora verken, 0111 lindring i beskattningen för de mindre medgåfves, då productionen af ett litet verk i alla fall lemnar föga eller intet till afsalu, sedan det egna behofvet blifvit fyldt.
Men jag vill sjelf göra en nedsättning i milt förslag, eller att förmånen beviljas 18 kannors enkel panna i stället för s5 kannors panna; och då lärer ingen farlig täflan kunna uppstå, utan bör denna tillverkning anses som en verklig husslöjd, lika med brygd och brödbakning, ty äfven detta Den aj J u n i f. m. 4*: är ju en tillverkning, sorn beskattas, så snai t elen ciri Ives till afsalu, men lemnäs lii för skatt, så snart den endast skötes för eget behof.
Brännvinsbränning med så liten panna sorn 18 kannors, anser jag derföre kunna oell böra fritt tillåtas, lika väl sorn brygd oell brödbakning.
Med den siste talaren, hvilken jag lackar för hans fullständiga och frisinnade yttrande i denna fråga, instämmer jag i allt, och anser att han densamma utvecklat med ocedrrsäglig klarhet och sanning; men jag anhåller blott att i en enda punkt lå skilja mig från honom, den nemi. rör:de bränn vmslijrbud.
Jag anser nemi., att om den blifvande bräimvinsförfattningen skulle byggas derpå, att Konungen skulle kunna utfärda lörbud mot brännvinsbränning, så skulle också bela ideén alt af denna industrigren utbilda en fabriksrörelse ramla, ty trygghet är första villkoret för att kunna förmå någon att ingå i hvilken speculalion som helst.
Ku fabriksrörelse fordrar i allmänhet ett stort capital, men ingen skall våga använda ett så stort capital sorn erfordras, så länge det beror på Styrelsens godtycke att förbjuda fabrikanten att under längre eller kortare tid bedrifva sin rörelse, hvarigenom denne urståndsättes alt draga ränta af sitt capital Jag tror således, att brännvinsbränningsförbud aldrig böra existera.
Jag är äfven fullt öfverlygad, att ingen våda derigenom skall uppstå, om nemi. en fix lagstiftning lör spanmålshandel!! tillika varder införd, så att de handlande på förhand äga en fullkomlig öfvertygelse derom att Styrelsen ej ens tänker på att rubba dessa förhållanden.
Jag tror nied full visshet, att brist på säd då ingalunda skall, kunna uppkomma; ty bristen har uppstått hittills just af den orsak, att några spanmålshandlande aldrig kunnat uppkomma.
Skulle Konungen bibehålla rättigheten all kumm utfärda brännvinsbränningsförbud, så skulle detta blifva skadligt, så väl för den fabrikation man vill befrämja, som för uppkomsten af all spannmålshandel, och, i sammanhang dermed, äfven för all beräkningsgrund för landtmaniien, och på sådan grund vidhåller jag milt yttrande inom Utsk., att hos Konungen borde framställas eli lind. anhållan, att pä samma gång som en fri brännvinsbränning tillätes, borde äfven en fix lag för spanmålshandel utfärdas.
Det är en punkt i min reservation, hvarom ingen af föregtde talare yttrat sig, men hvarpå jag anhåller att få fästa uppmärksamhet, ifall någon skulle vilja understödja ulin åsigt, alt genom exportpremier, eller s. k. drawback, bereda utförsel af brännvin.
Då det icke kan förhindras, alt tillverkningen sker utöfver det verkliga behofvet, så lärer en hvar medgifva, att det är nyttigt, att hvad som tillverkas utöfver detta verkliga behof varder exporteradt, och dertill skulle en sådan drawback blifva ett betydligt medel.
Ett sådant har blifvit vidtaget i alla länder, bland andia i Preussen, hvarifrån brännvin, i följd deraf, exporterats ända till Den 27 Juni f. ra.