Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af enahanda skäl, som jag anfört i afseende pä nedsättningen af minimisumman för actiebanks grundfond, vill jag äfven för min del medgifva, att det föreslagna minimibeloppet för teckning i sådan bank må bestämmas till 2000 r:dr courant.
Härunder tror jag dock icke, att detsamma skäligen kan eller bör nedsättas.
Hr Rosenblads förslag, att tillåta en så ringa teckning som 100 r:dr, kan jag icke annat än anse såsom en fullkomlig yrterlighet.
Actiebankerna skulle ej vinna något synnerligt förtroende derigenom, att de hufvudsakligen lomme att utgöras af delägare, som icke kunde åstadkomma större insättningar.
Svårigheten att hålla reda på alla innehafvarne of dessa obetydliga actier och sannolikheten af deras uraktlåtenhet att ansvara för de tecknade summorna, i läll någon sådan ansvarighet kom me i fråga, torde icke helt och hållet böra lemnäs ur sigte.
I öfverensstämmelse med de af mig nu yttrade åsigter får jag föreslå följande redaction af 18 §.
”Actiebanks grundfond utgöres af dess teckningssumma, hvilken icke uti något fall får understiga 3,000,000 r:dr courant.
Uti sådan bank vare icke någon berättigad att såsom delägare teckna sig för mindre summa än 2000 r:dr, hvilket belopp utgör en actie.” 2:dra punkten af ig § anser jag böra erhålla följande lydelse: ”Öfver det sålunda nedsatta beloppet äger bolaget icke någon disposition, förrän i den mån dess förbindelser efter privilegiitidens slut varda behörigen infriade; dock är bolaget berättigadt att ifrågavar. säkerhetshandlingar utbyta emot Den aG November f. m. andra, hvilka, vid anställd enahanda pröfning, funnits vara af lika god beskaffenhet nied dem, som uttagas.”
Definitionen uli 2a § på solidarisk ansvarighet förekommer äfven mig något mörk; jag anser derföre, att jemväl denna § hör omredigeras och lyda sålunda:”Isolidarisk bank svare actie- eller lottägare, en för alla och alla för en, för bankens förbindelser af hvad namn de vara må, och vare innehafvare af sudan förbindelse altså berättigad att, sedan hankens direction, efter vägrad inlösen deraf, blifvit för densamma lagsökt, men icke förmått den genast infria, låta hos den eller de lottägare, honom godt synes, till beloppets gäldande verkställa utmätning.
Den utgift, lottägare på sådant sätt kommit att vidkännas, skall bland alla loltägarne, i mån af hvars och ens andel i banken, lika fördelas.”
Genom antagandet af ofvanstående, med hvad Hr Hessle i sin reservation föreslagit hufvudsakligen öfverensstämmande, l-edaction af sistnämnde § förfölle Hr v.
Troils nu framställda anmärkn., att den i lagförslaget stadgade solidariska ansvarigheten icke medförde erforderlig säkerhet för innehafvare af solidarisk banks sedel att få densamma utan uppehåll inlöst.
Lika med flera af reservanterna har jag inom Utsk:n yrkat, att antalet af lottägare i solidarisk bank icke borde få understiga 100.
Det af Utsk:n föreslagna belopp, hvarå lottbref minst bör lyda, synes mig af flera skäl nog lågt och torde böra ökas tili 1000 r:dr courant.
Jag anser således 23 § böra erhålla följande lydelse: ”Teckningssumman uti solidarisk bank eller bankens grundfond skall utgöra minst 1,000,000 r:dr courant, och antalet af lottägare får icke understiga ioo.
Hvarje lottbref skall lyda å minst iooo r:dr courant och ställas å viss man, med förbud att detsamma annorlunda, än med bankdirectionens samtycke och efter bolagets derå meddelade stadfästelse, d annan viss person öfverlåta. ” 26 §, ang:de bankafdelningars anläggande, torde utan olägenhet kunna utgå ur lagförslaget och ett motsvarande stadgande, om det anses nödigt, lämpligare erhålla sin plats i bancoreglementena.
Jemte dessa anmärknrr, hvilka jag anhåller måtte få beledsaga den återremiss af förevar, betänk., som äfven jag yrkar, anser jag mig böra tillkännagifva, att, enligt min åsigt, redactionerna af åtskilliga nu icke åberopade §§ i lagförslaget likaledes äro mindre lyckade.
Jag önskar derföre, att Utsk:n, sedan betänk, till dem återkommit, mätte ytterligare genomgå och granska hvarje §, på det att ifrågavar. lagförslag måtte, då det ånyo underställes RiksStms bepröfvande, erhålla en ämnets obestridliga vigt motsvarande fullständighet, tydlighet och bestämdhet.
Hvar - Den 26 November f. m.
Ilvarken den långt framskridna tiden eller min förmåga tillåter mig att nu ingå i en fullständig vederläggning af de flera delar utaf de begge sista talarnes yttranden, hvilka icke öfverensstämma med mina åsigter, lörtde förevar, ämne.
Innan jag slutar, vill jag dock till besvarande upptaga några af deras anmärkn:r.
H11 Rosenblad liar förevitat
Utskm att icke uti lagförslaget hafva intagit något särskildt stadgande, angtde de redan inrättade privata bankerna, hvilka icke skulle kunna underkastas de åligganden, som nu för sådana banker voro föreslagna.
Då Utskm förmodat, att nu ifrågavar. lag, lika litet som hvarje annan ny lag, kunde erhålla någon retroactiv verkan, hafva Utskm trott det ligga i sakens natur, att densamma icke skulle komma att gälla i afseende på sådana bankinrättningar, som blifvit octrojerade före denna lags utfärdande.
Utskm hafva derföre ansett mindre behöfligt att härom meddela någon särskild föreskrift.
Man har jemväl förebrått
Utskm att hafva gynnat solidariska banker framför actiebanker, oaktadt de sednare, såsom grundade på realcredit, voro fördelaktigare, än de förra.
Jag medgifver visserligen för min del i allmänhet realsäkerhetens företräde framför den personella; men med våra nuvar. inteckningslagar torde realcrediten hos oss icke förtjena något alltför stort förtroende.
En omständighet anser jag äfven härvid böra tagas i betraktande, den nemi., att realcrediten redan är så begagnad, att den i flera orter icke utan våda kan i allmänhet ytterligare anlitas.
De bästa och säkraste inteckningarna innehafvas dels af R.
St:s Bank och dels af allm. cassör eller barmhertighets- m. fl. inrättningar.
Dessa inteckningar torde åtminstone till en början icke vara att påräkna såsom fonder för bankinrättningar.
Jag tror derföre, att få actiebanker kunna bildas under nuvar. förhållanden, men är deremot öfvertygad, att solidariska banker, såvida lagstiftningen derför blir ändamålsenlig, både skola utan svårighet och tidsutdrägt kunna uppstå och, genom tillhandahållandet af ökadt capital för rörelsen, blifva af väsendtlig nytta för landet.
Men jag vill nu icke uppehålla H. R. o. Ad. längre, helst jag såväl inom Utskm som äfven härstädes, då frågan förekommer till slutligt afgörande, får tillfälle att närmare utveckla mina åsigter.
Jag anser mig således endast böra anhålla om tillgift för de detailler, hvaruti jag redan ingått.
Då åtskilliga ännu anmält sig att tala i detta ämne, och tiden redan var långt fortskriden, uppskjöts frågans vidare pröfning till eftermiddagen. H. R. o.
Ad- åtskiljdes kl. £ till 3 e. m.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 16 II. 3(5 Den s6 November e. m.
Onsdagen den 26 November 1834* Plenum 11. 4 tili 6 e. m.
Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Akrell, Carl, i anseende i embetsgöromål afsagt sig det honom af Hrr Electorer lemnade förtroende att vara ledamot i StatsXJtsk.
, i följd hvaraf H.
Ex. anmodade Electorerna att skyndsamligen ny ledamot efter honom utse.
Fortsattes den i förmiddagsplenum började pröfningen af Banco- och Lag-Utsk:ns betänk.
Jag skall icke upptaga tiden med någon allmännare pröfning af detta förslag till lag för offentliga banker, som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Flera anmärkntr vid detta förslag hafva under f. m. plenum blifvit gjorda och komma att åtfölja återremissen till sammansatta TJtsk:n, som för besvarande af dessa anmärkntr ånyo måste behandla ämnet, och jag torde således, när frågan för andra gången här förekommer, blifva i tillfälle, om min röst kommer att behöfvas, att yttra min mening om detaillerna af förslaget; jag har likväl nu icke ansett mig böra blott med mitt tysta begifvande beledsaga återremissen, utan trott mig uti en fråga af den stora vigt som den närvar, böra yttra min enskilda tanke.
Jag får i detta afseende förklara, att jag anser såväl det syftemål, de tvenne motionärerna hafva ägt, då de framställde sina motioner, som det förslag, grundadt på dessa motioner, hvilket af Banco- och LagXJtsk:n blifvit framlagdt, innebära en stor och väsendtlig förbättring uti våra närvar, penningeförhållanden; hvarföre jag skulle önska, att detta förslag måtte vinna all den stadga och påföljd, som dess stora interesse förtjenar.
Jag tror, att, då vi nu upphunnit den länge efterlängtade tidpunkten att äga ett fast och bestämdt mynt, och Bankens hittills nästan uteslutande anlitande i låneväg nödvändigt måste minskas och slutligen, efter nu följda grunder, upphöra, man måste söka att hemta surrogat för denna minskade lånetillgång å Bankens sida från de gemensamma och solidariska åtgärder, som af enskilda utlåningen kunna påräknas.
Det är detta syftemål, jag sett uttaladt i närvar, förslag och som jag önskar måtte vinna framgång.
Hittills har den fördel, som genom lånebiträden å Bankens sida blifvit beredd åt penningerörelsen, skett på bekostnad af statsmyntets credit.
Genom dess mångfald har det fallit i värde, hvaraf den realisation, vi gjort, blifvit en nödvändig' följd.
När nu denna realisation är gjord, måste man söka surro - Den 26 November e. m. a83 gatet för lånerörelsen uti enskilda bemödanden, och dessa enskilda bemödanden skola gå i bredd med statsmyntet och hemta sin styrka och sin varaktighet uti den fortfarande säkerheten af statens varumätare.
Att dessa enskilda bemödanden blifva omgjordade nied alla de garantier, som både det allmännas och hvarje individs väl erfordra, hvilken dertill lemnar sitt förtroende, anser jag innefattas icke mindre uti det framställda förslaget, än äfven uti de dervid gjorda anmärkntr och den lugna opartiska pröfning, hvartill jag förutser, att de skola föranleda.
Det är blott med dessa ord jag anhåller att få beledsaga återremissen.
Jag anhåller till en början att få begagna en framför mig varande ledig plats närmare ljuset.
Det torde anses åligga mig i min dubbla egenskap af motionär och ledamot i ett af de Utsk.,som tillsammans behandlat detta ärende, att nugot vidlyftigare upptaga de anmärkn:r, som mot Utskms förslag i dag blifvit gjorda.
Jag hade också för detta ändamål sökt, så vidt möjligt var, uppfatta de anmärkn:r, som dervid blifvit gjorda, och hade ämnat att desamma nu till vederläggning upptaga i en mera vidsträckt omfattning; men då jag nu finner husets ledamöter så utomordentligen få till antalet och jag kommer ihåg den så ofta predikade satsen att söka minska riksdagarnas längd och icke upptaga tiden med onödiga tal, då jag i alla fall uti sammansatta Utskm blir i tillfälle att pröfva de mot förslaget framställda anmärkntr i deras helhet, skall jag till en början, och i händelse huset icke blir fulltaligare, inskränka mig endast till att göra några anmärkrnr, för egen räkning, emot Utsk:ns förslag.
Jag ber dervid först få nämna, att jag instämmer uti den af Hr Rosenblad gjorda anmärkn.
, att Utskm hade bort förutskicka sitt förslag en erinran derom, att den gamla författningen af d. 24 Jan. 1824, under hvilken s. k. privatbanker och discontcr kunde uppstå, borde afskaffas, i samma stund denna lag blir kraftägande och gällande, med förbehåll likväl, att redan under denna lag af 1824 stiftade banker bibehölles vid deras rättigheter under löpande octrojtiden.
Sedermera, och hvad beträffar 1 §ts redaction, får jag förklara, det jag instämmer Titi de anmärkningar dervid, som en af reservanterna, Hr Hessle gjort.
Rörande 2:dra §, der det heter: ”dock må privilegium ej förunnas för längre tid, än högst i5 år,” anhåller jag få göra den anmärkn. i likhet med hvad Hr Skogmans förslag innefattar, att tiden rätteligen borde utsträckas till 20 år.
Motiverna för denna min åsigt äro följande, nemi. att en bank, som kommit väl i ordning, är nyttig icke allenast för sina delägare, utan äfven för den landsort, hvarest den finnes; men om en sådan bank skulle veta sin lifstid vara så kort, veta, att den vore tvungen att snart upphöra och nödgas indraga sin rörelse, skulle sådant bafv,a en »84 D«u 26 November e. m. skadlig inverkan på hela inrättningen.
Mitt förslag gick ut på att få dem inrättade för en längre tid, och att octrojtiden för alla bankerna på samma gång måtte tilländalöpa, på det icke olikhet emellan bankerna skulle existera, hvilken olikhet emellan bankernas beskaffenhet jag anhåller få nämna vara bland de stora vådor, för hvilka ett land är utsatt, der banker börja bilda sig.
Om hanker bilda sig af flera slag efter icke i lag bestämda former, uppkommer nemi. en sådan förvirring i landet, att man icke känner de grunder, hvarpå de hvila och efter hvilka de röra sig.
Händer det då, att en bank, till följd af dålig inrättning, faller, så är straxt förtroendet undanryckt dem alla.
Den nästa anmärkn., jag går att göra, är mot 6§,der, på sätt en reservant, Hr Biskop Hedre'n, uti sin reservation tillkännagifva, orden: och innestående tillkommit, sedan § varit af majoriteten inom Utsk:n antagen, nemi. vid justeringen af förslaget.
En ledamot af detta hus har på f. m. redan antydt hvilken oformlighet detta ords tilläggande varit Umnadt att förebygga.
Instämmande med honom såvida, anhåller jag att något närmare få utveckla förhållandet.
Då nemi. ett bolag hade tecknat sig för en viss grundfond och insatt den tili en del i contanta penningar och en del Uti hypotheker, skulle det onekligen vara ett af de största tricherier, som kunde tänkas, om bolaget efter tillagd rättighet att utgifva creditsedlar till belopp, motsvarande grundfonden, skulle åter uttaga eller sig emellan fördela någon del deraf.
Det var just den åsigt, att sådant borde vara i lag förbjudet, som föranledde till insättande af orden: och i nnestående.
Men för att förebygga ett sådant oskick (ett ändamål, hvilket kan och bör vinnas på ett annat sätt) befinnes, att §:n fått en lydelse, hvarigenom orden: och innestående kunna innefatta den olämpliga föreskrift att förbinda bankbolaget hålla en viss fix contant cassa lika med första insatsen, hvilket ingalunda och desto mindre var Utskrns mening, då dessa ord inflickades, som ett påstående derom, förut gjordt inom Utsk:n, var genom särskild votering afslaget.
Det var häri, som den af mig i reservationen omnämnda öfverraskning bestått, och hvilken derföre både till intention och möjlighet måste förefalla desto mer förlåtlig, som man nu hört Hr Rosenblad hafva tagit orden i försvar, under gillande af motivet till deras inflickande, men förbiseende af ordens efFect i annat afseende.
Vill man åter förekomma, hvad som var intentionen att förekomma genom des ords inflickande, kan sådant rovcket lätt åstadkommas på sa> Biskop Hedre'n uti sin reservation föreslagit, der han pag. 2 säger:
"De, som djupare se in i saken, lära icke härom tvifla; och skulle möjligtvis någon betänklighet härvid återstå, kunde lätteligen ett tillägg göras vid 12 punkten, som handlar om bolagsstämma, der det kunde stadgas, att bolaget under intet villtor ägde att disponera öfver någon Dexi 26 November g. ra.
285 större eller mindre del af den en gång insatta grundfonden, utan endast öfver vinstmedlen.”
Att vilja förbjuda disposition af grundfonden kan naturligtvis icke hafva varit Biskop Hedrens mening, såsom stridande mot den åsigt, han försvarar, utan endast ett återtagande deraf.
För resten har
Hr llosenblad gjort den anmärka, mot denna §, att förskrifningar och andra förbindelser ej skulle inräknas uti det belopp, som skulle jemnföras med de insatta hypotheken och med grundfonden.
Deruti kan jag icke annat än instämma med Hr Rosenblad och förklara, att sådant sketttalideles emot mitt förslag, men att jag ansåg det vara en sådan omständighet, hvaruti jag cj ville vara envis, då jag ansåg opinionen fordra alla möjliga, om än öfverflödiga garantier.
Dernäst får jag anmärka i afseende på första perioden af 8 §, hvarest det beier: ”Skulle så inträffa, att offentlig bolagsbank icke vid anfordran sina creditsedlar inlöser med Rikets gångbara mynt.”
Dessa ord: ”gångbara mynt” tillkommo i Utsk:n till förändring mot hvad förslaget innehöll, der det stod: ”med Rikets metalliska mynt eller sedlar af den bank, under R.
St:s garanti och vård, som äger utgifva sedlar, hvilka äro förklarade att för mynt i Riket gälla.”
Ilär ar man inne på den stora frågan: skola dessa offentliga bolagsbanker röra sig med statsbankens creditsedlar eller med metalliskt mynt.
Att det var Utsk:ns mening att ej ovilkorligen föreskrifva dem att inlösa med silfver, derom kan jag bära vittne; men att Utsk:n icke synas hafva märkt, att uttrycket gångbara mynt möjligtvis skulle kunna anses endast afse silfver, det måste jag till nödig rättelse anmärka.
I afseende på frågan, huruvida enskilda banker skola röra sig med metalliskt mynt, torde det vara nödigt att till en del upptaga, hvad i förmiddags blifvit yttradt.
En talare, Hr v. Troil, har uppgjort en tafla af hvad som möjligen kunde inträffa genom multiplication af sedelmassan på det hela i landet, då de underordnade bankerna, på grund af vissa portioner statsbanksedlar och tillagda hypotheker, spridde dubbla och tredubbla belopp af sina egna.
Han visade, att bankens reella silfverfond skulle såmedelst tagas i beräkning och såsom grund för -en vida större sedelmassa, än statsbanken sjelf kunde våga utställa, men som likväl ytterst hvilade på denna silfverfond, hvilken i följd af sådan beräkning kunde komma att alltför starkt anlitas.
Han syntes tro, att innehafvarne af bolagsbankernas sedlar skulle, i den mån de märkte ett sådant förhållande, tillvexla sig b:cosedlar för att dermed skynda till silfver-utvexlingsluckari.
Han föreslog derföre, till förekommande af alla vådor, att bolagsbankerna genom lag skulle åläggas antingen inom viss fixerad tid börja med att tillhandahålla silfver, eller ock att de nu skulle blott tills vidare få rättighet fondera sin rörelse på Bapkens sedlar. a86 Den 26 November e> m.
Härtill får jag svara, att Hr v. Troils förutsättning kan icke nekas hafva sin arithmetiska riktighet; tvärtom är den multiplication af sedelmassan, han omnämner, ej allenast möjlig, utan åsyftad, emedan just deri ligger nyttan af ett system, som har för afsigt att med minsta möjliga metalliska fond tillvägabringa och i stadgad circulation utehålla ett större belopp creditsedlar, än som vore möjligt med en enda sedelbank; men lian misstager sig, om han förbiser de många, till credit både för statsbanken och bolagsbankerna medverkande omständigheter, som ligga dels i möjligheten för den förra att minska sin sedelstock och derigenom göra proportionen emellan silfver och sedlar fördelaktigare, deisi den indirecta veklingen och mest i den tillkomna nya och vidsträckta garantien för sedelmassan på det hela, som vinnes genom bolagsmännens enskilda förmögenhet, isynnerhet der solidariska banker blifva bildade.
Blott man tillser, att Banken fortfar att vexla, hvartill den bar stora ressourcer och att bolagsbankerna göras solida och icke alltför små, så tviflar jag på, att den del af Nationen, som för sin industri behöfver de sednares småsedlar, sammansätter sig att göra det experiment, Hr v. Troil anser möjligt, blott för att tillse, om silfret i statsbanken räcker till.
Den, som vill sälja sin vara för att strax t ater köpa en annan, ratar icke ett mynt, för hvilket han och hans säljare veta, att de när som helst kunna tillbyta sig ett annat i närmaste stad, och han räknar icke ut, huru mycket silfver i statsbanken ligger afsatt för hans lilla summa.
Att de åter, som kunna hopsamla stora summor, skulle vilja calculerg, bestrides icke, och just derföre böra bolagsbankerna tillse, alt de icke äro så små, alt de enskilda capita listerna äga, hvad man kallar, öfversigt eller kunna spränga cassan med en eller pär invexlingspåståenden.
PROTOCOLL, HÅLLNA IIOS HÖGLOFLIGE VID lagtima Hiksfoagen i ^toch^olm ÅR£I 1850 oell 1851.
Vemte Häftet, —-*»»$ jgHww STOCKHOLM.
Hörbergska Boktrtckeriet, 185 1.
J li I J II .,! -J Ö u .v; r , >u \ 'i i 7 .--i;;'-: , ;--'i :h H k ih •, * . U-. 5 . 'i:; 4S: ~S ii-:» . .'■.‘.'Vt; (-i-e ■> s i <f .it .1 o Ii ■■ : i . fi i :i ;> ; '[ ;■-.><] t ;; ; ii !f ..I C. "i i ■ Onsdagen den 19 Mars 1851.
•Justerades 7 prot.uldr. för d. 15 dennes e. m.
Sus underd. skrifvelser till K. M.t N:o 35, ang:de föreskrifter rör:de låne-understöd till brandskadade städers ålerupbyggande; N:o 36, ang:de ersättning för utgifter, anvisade på öfverskottet å Statsverkets inkomster för år 1845; N:o 37, ang:de förlängning af uplålet arrende af Motala kungsfiske och mjölqvarn i Östergöthlands län; N:o 38, angede kontrollen i afseende på sallad lax och smör, som sjöledes föres från hamn i Norrbottens eller Westerbottens län till annan inrikes ort; N:o 39, i fråga om fördelning af alltför stora pastorat; och N:o 40, ang:de utarrendering af presterskapets på lön anslagne annex- och mensal-hemman i Skåne, Halland och Blekinge.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Const.- Utsk., alt inträda under den ordinarie ledamoten N:o 2071.
Hr af Petersens, Johan August, beviljade ledighet af 3:ne veckor från och med d. 20 dennes räknad; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 3.
Gyllenstierna till Lundholm, Nils.
Äfvenledes öpnades
Hrr Bänkmäns lista vid val af 2:ne Elektorer efter N:o 293.
Hamilton, 1* i Den 19 Mars e. m.
Malcolm, och N:o 391.
Piper, Fritz; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 4ti.
Gr. Piper, Claes Gustaf Fritz, och — 373.
Skjöldebrand, Knut.
Uplästes ett af Hr Celsing, Lars Guslaf, inlemnadl så lydande mern.:
Af en nödvändig resa uti enskildla angelägenheter hindrad fortfara med förtroendet såsom ledamot af StaisUtsk., hvars åliggande jag anser fordra en oafbruten verksamhet, anhåller jag vördsamt derifrån nu blifva befriad, med bibehållande för öfrigt af full riksdagsmauna-rält. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Då flere af R. o. Ad:s ledamöter i StatsUtsk. samtidigt insjuknat, och antalet Suppleanter icke är tillräckligt, enär R. o. Ad. endast medgifvit 2.ne Suppleanters inväljande för StatsUtsk., af hvilka den ena dessutom icke är i staden, och till följd häraf olägenheter upstå vid ärendernas behandling, anhåller jag att R. o. Ad. behagade besluta, alt 2:ne Suppleanter ytterligare må inväljas, för att i StatsUtsk. inträda, i st. f. de ledamöter, som insjuknat eller som af förhinder icke kunna bevista Utsk:s öfverläggningar.
Uppå af H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, i anledn. häraf framsläld propos., beslöts alt, utom det förut bestämda antalet Suppleanter i StatsUtsk., 2:ne Suppleanter i nämnde Utsk. skulle utses, för alt inträda då någon ledamot insjuknar, eller af andra hastigt förekommande förfall är hindrad att Utsk:s sammanträden bevista.
Uplästes följande af Hr Montgommery, Rob.
Nils Germund, inlemnade mern.:
Af enskilda angelägenheter hindrad, nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., under anhållan att vid min riksdagsmannarätt varda fortfarande bibehållen.
Äfvenledes uplästes följande af Hr von Strokirch, Johan Paul Fredr.
Otto, inlemnade mern.:
Hos H. Ex. Hr Frih. o.
Ad. har jag äran anhålla om tillstånd, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, nedlägga den mig hittills af H.
Ståndet updragna befattning alt vara ledamot af Ridd.Utsk. R. o.
Jemte det H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, härefter tillkännagaf, all Hr af Geyerstam, Carl, såsom ledamot af gärt och erhållit ledighet från d. 24 dennes till d. 2 nästkom - Den 19 Mars f. m. 5 mande April, samt alt Hr Nordenfeldt, Johan Åke, som d. 24 sisth Februari blifvit vald lill Suppleant i StatsUtsk., derförinnan hade bortrest från hufvudstaden och ännu icke återkommit, anmodade H. Ex. Hrr Elektorer alt sammanträda till val afen ledamot i StatsUtsk. efter Hr Celsing, en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr Montgommery, en ledamot i Ridd.Ulsk. efter Hr Strokirch, en ledamot i BankoUtsk. under den Hr af Geyerslam beviljade ledighet, en Suppleant i StatsUtsk. i st. f. Hr Nordenfeldt, samt de 2:ne ytterligare Suppleanter i StatsUtsk. om hvilkas inväljande R. o. Ad. i dag beslutat.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan numera samtlige RiksSt:n afgjort Banko- och StatsUtsk:ns utlåtm, ang:de förvaltningen af Banken och Riksg:s-kont., fråga om utsättande af dag till förrättande af val utaf Fullmäktige i desse verk, samt
Direktörer vid Lånekonloren i Götheborg och Malmö, förevarit i Talmans-konferensen, samt ali H. Ex. jemlikt dervid träffad öfverenskommelse finge hemställa om B. o.