Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om blott hvar och en kunde förmas att i sitt lefnadssätt rätta sig efter sina tillgångar, skulle i sjelfva Verket all Luxe försvinna.
Jag tror derföre att det bästa Correctiv mot Luxe och Öfverflöd skulle vara en Concours-Stadga, som vöre tillräckligen sträng för att afskräde a från att lefva på Creditorers bekostnad.
Att lefva efter råd och vilkor bör icke anses för Luxe, och synes åtminstone ej kunna med billighet och rättvisa förbjudas.
Af allt öfverflöd synes mig dertöre en Öfver» flöds-s Den a7 April. flöds-Förordning vara det skadligaste och mäst öfverflödiga.
Det vore obilligt att förmena någon en fri njutning af hvad han lofligen förväifvat.
Det synes dessutom vara en motsägelse, att förbjuda njutningen , under det man vill uppmuntra till flit och idoghet.
Eller hvarföre skulle man arbeta, om man ej får njuta frugten af sitt arbete? vill man derföre ändamålet, så bör man åtminstone ej förstöra dnffjädtrn.
Med Utskottet instämmer jag deruti, att allt hvad som anses nödigt förbjudas till införsel, bör .äfven förbjudas till bruk och nyttjande.
Att annorlunda förf ira är en uppenbar motsägelse.
Hvad Utskottet föreslagit i afseende på Caffe synes mig deremot betydeligen contrastera med den lärdom och grundlighet, som Utskotter för öfrigt sökt att i detta Betänkande ådagalägga.
Till h v i i k a oredor skulle ej en dylik inskränkning i Cafféts förbrukningsrätt föranleda!
Hvilken obestämdhet i uttrycken: ”Samqväm och Sdllskoper”! lluiu många Vänner skulle behöfva samlas hos mig för att utgöra ett ”SJtlf.ap’ och således betaga mig rättighe. ten att njuta mitt, till och med för egen räkning, tillredda Caffe?
Jag för min del anser derföre en inskränkt tillåtelse skadeligars än ett fullkomligt förbud.
För öfrigt skulle den vinst för det Allmänna, som Utskottets Förslag möjligen kun.
Prot.
V J3. 2 Ajd. 6l> 6a.
April. de medföra, vara allt för obetydlig, för att kunna motväga de dermed förknippade stora olägenheter.
Jag vågar derföre för min del önska, att allt hvad Utskottet sågt om Caffe matte aldeles förfalla» och iår således ödmjukast anhålla att Betänkandet mä blifva återrcmitteradt.
Herr af Biitickman, Gurtaf:
Jag ägnar hela min agfning ät den välmening, som ofvera!lt utmärker Högloflige Allmänna B svärs- och Oeconomiae-Utskottets nu uppläste Betänkande och åt den varsamhet hva'med Högloflige Utskottet, så till sågandes, gått emellan de om yppighet och öfverflöd delade meningar; men jag iruktar att just denna varsamhet i åt it Utskottet omfatta sådana Försl ig, som icke med dess antagne grundsatser stå i förening.
Ibland dessa grundsatfser äger den första rummet, att vid all Lagstiftning, den största möjeliga Consequerce bör iakttagas, och dertill hörer, efter min tanka, att inga andra Lagar göras, än de, som innehålla betämda föreskrifter och åsyfta enkel vei kställighet.
Huruvida dessa fordringar uppfyllas af förbud mot sådana Utländska Varors bruk. som icke äro till införsel i Riket tillåtna, öfverlemnas till Högloflige Riderskapets och Adelns upplysta bedömmande.
För min del anser jag det svårt om icke omöjehgt att handhafva; underkastadt sa manga illusioner och åtföljdt »f så många chicaaer, att jag, afven tor den executiva tkn 37 April. 48J
Magtens lugn, vördsameligen afstyrker dess antagande.
Den åtskillnad sorn Utskottet antagit emellan förbrukning af Caffé i eget Hus med eller utan Sällskap, inser jag mindre redbar till dess påföljd.
Den som är intagen af sann Patrjotisme och den deraf följande pligt, att, så vidt hos honom står, åter införa sparsamhet och tarflighet, skall också säkerligen äga den själsstyrka, att utan ihflytmde af andras fördomar, vidtaga dea utväg, han finner lämpeligast, hvaraf mångå exempel både i Hufvudstadeo och i Landsorterna redan äro att tillgå.
Den åter, som icke mägtar lyfta sig till en sådan sinnes-stämning kan sartnerPgen éi genom tvångslagar dertill förbindas, utan skall, på sätt manga gånger tillförene handt, söka anledning att gäcka Författningens afsigt, och antingen skulle då Lagen hvila eller angifvelser och atal intränga sig i husliga kretsar.
Att en Författning mot yppighet och öfverflöd möjcligen kunde åstadkommas , sora efter hvad Utskottet sig föreställt, utan att såra den allmänna Opinionen skulle medföra etj väsentelig båtnad , förekommer mig mera såsom en vacker tankeform än såsom en på erfarenheten hvilande rättsgrund.
Alla tiders Exempel och de under Secler tillskapade Öfverflöds-Förordningars öde tala högt emot möjligheten, emot kraften och efter lefnaden af sådana förbud.
Förr än deras Ht - 484 Den 2?
April. färdande påkallas af tidens anda , förrän de gå i bredd med allmänna öfvertygelsen, skall dermed alls intet uträttas.
Detta har ock Högloflige
Utskottet i sista rummet för de föreslagne botemedlen sjelf insett, då det ifrån allmänna Opinionens rigtning åt detta ändamål häi led t den mäst betydliga verkan.
— För min del är jag också öfvertygad, att detta är det onda medel, sorn för det närvarande kan komma i fråga.
Den är redm grundad, denna Opion Igenom Kongl. Maj:ts förledne år utfärdade Nådiga uppmaning till
Dess trogna Undersåtare, att medverka till det af Kongl. Majits åsyftade stora ändamål.
Den har siagit djupare rötter denna förmaning, än alla Comitéer och Författningar, och om den deraf uppkomna öfvertygelse, att så vidt möjeligt är umbära Utländska Öfverflöds-Varor och i stället med husl g flit tillverka de Tyger, som efter råd och ämne kunna åstadkommas, än vidare uppmuntras och hedras , om de högt ansedda, rike och betydlige i Landet, i sjelfva verket ådagalägga dtt de med Allmänheten dela denna öfvertygelse, så skall visst intet något behof af Öfverflöds-förbud inträffa.
Och jag anser så mycket mindre angeläget att Kongl. Maj:t med någon underdånig önskan i sådant ändamål nu besvära, som Kongl. Majit har tillgäng på alla Comitéers i Landsorterne yttrande och Förslag i detta ämne, iden händelse Kongl. Majit skulle finna för godt att någon ÖfverflödsFörordning i Nåder besluta och utfärda.
Herr Oxehufvud, Bot anhöll att till veder - Bett sf April. 48? läggande af hvad Herr Cederskjöld anfört angående bruket af Caffe, Riksdagsmannen Bergs i Oeconomiae-Utskottet afgifne samt vid Betänkandet bilagde särskilta tanka måtte uppläsas.
Berörde särskilta mening upplästes, hvarefter Herr Oxehufvud, i anledning deraf hemställde att Utskottets Betänkande måtte gillas» Grefve Kalling, Pehr, yrkade att Betänkandet måtte helt och hållit afsiås.
Friherre Roye, Ludvig:
Jag utber mig att få förklara Utskottet min agtningsfulla tacksamhet för det Utskottet i Betänkandet framställt den önskan, som länge varit hela Allmänhetens; nemligen att confiscerade Lurendrägeri-varor alldrig må af Tull-Directionen försäljas till qvarvarande i Landet.
Jag kan icke förstå annat, än att, då man förbjuder Lurendrägeri, men tilläter Lurendrägeriets skadlighet, sä förfar man i stridighet emot sin egen principe, och skapar ett privilegieradt Lurendrägeri.
Skadligheten består deri, att de Utländske Fabrikaterne uttränga de inhemska, och nedtrycka Handels-vågen; men denna skadlighet står ju qvar, tillåten i ali sin höjd, då det lurendrägade godset, utur hvilket skäl som bellst, får qvarblifva i Landet, men upphör åter så snart, på sätt Utskottet tillstyrkt, godset utsändes till försäjlning utomlands för Tull-Dire.ctionens räkning , sorn då åter indrager de Penningar, som till deras betalning förut utgått:
Och om också Tull-Verkets in - 486 Len af Aprtt komster derigenom kommé, att, i någon obetydlig de], blifva mindre, så blef deremot det Allmännas vinst sa mycket större.
Jag anhåller alltså att denna del af Betänkandet må få förblifva oförändradt.
Till svar på Herr OxehufvuJs anmärkning, torde jag blott få förklara, att Riksdagsmannen Bergs yttrande, långt ifrån att innefatta tn vederläggning af min mening , synts mig tvärtom dermed i så måtto öfverensstämma, att han anser Caffets partiella förbud skadligare än ett absolut.
Herr ron Hausswolff, Cart Gustaf Reinhold; Jag har såsom Ledamot i den Comité, hvilken till följe af Kongl Maj;ts Nådiga Skrifvelse varit inom Gottlands Län nedsatt, för att upp, gifva medel till förekommande af Luxe och Öfverflöd , redan afgifvit mitt Betänkande i ämnet, hvilket åtföljdt Comitérades underdåniga Utlåtande; jag får således endast åberopa detsamma.
För närvarande
Vill jag blott fästa mig vid några få omständigheter, hvilka förekommit i anledning af Utskottets Betänkande.
Utskottet har tillstyrkt, att allt det som vore till införsel förbjudit, äfven måtte vara förbjudit till nyttjande.
Jag gillar denna hemställan, men anhåller dock att det tillägg dervid måtte göras, att den som innan något sådant förbud utfärdades, redan bevisligen förskaffat sig en utländsk ej tillåten Vara, såsom Tyger, Meubler och dylikt, måtte erhålla tillstånd att desamma förbruka och utslita, hvarvid man kunde Ven 2?
4^7 till förekommande af missbruk och underslef, lata förse desamma med någon tjenlig Stämpel.
Om jag rigtigt fattat Herr Cederskjolds definition på Öfverflöd, sä hänförde han blott dertill, tillgreppet och nyttjandet af sådant sorn man icke äger ; men dervid får jag anmärka, att olofligt tillgrepp oell begagnande af annans Egendom kan icke erhålla benämning af Öfverflöd, utan kallas i allmänna Lagen tjufveri , derföre serskilte straff' efter brottets art och beskaffenhet äro stadgade.
Herr Cederskjöld har äfven ansett det vara obilligt a t förmena »agon den fria njutningen af hvad han lofligen lörverfvat och att det skulle vara en motsägelse att förbjuda njutningen under det man ville uppmuntra till flit och idoghet; men jag häller före, att andra Närings-grenar kunna uppmuntras, än de som bereda Luxe och Öfverflöd, samt att då ett förbud mot sådana Articbr* förbrukning anses nödigt, kan man använda sin idoghet på det som på en gång åstadkommer fördel för tillverkaren och ej skadar det Allmänna.
När ett holk blifvit insöft i öfverflöd och veklighet, nalkas det med synbara Steg sin undergång; och Regeringen måste till botande af denna kräfta i Staten, icke allenrst vidtaga positiva anstalter deremot, utan äfven söka afskaffa yppigheten genom negativa medel och' genom det efterdöme af sparsamhet som från högsta Magten lemnäs.
Och jag är öfvertygad art ett sådant exempel skali åstadkomma den bästa verkan ; ty hvarif ån härleder sig öfvertfödet i en Stat, om ej f ån de högre Classeme af Medborgare?
HviLa der - 488 Ben 2?
April. efter väcka lusten hos de lägre att likna dem, för att derigenom förverfva sig ett ytligt anseende och de Högas bifall.
Herr Ceder skjöld har ock yttrat, att han ansåg tvångsmedel till hämmande af förbrukning af Caffe, icke vara lämpelige, och att i händelse nyttjandet deraf skulle inskränkas , ett absolut förbud vore mera tjenligt än de föreskrifter, Utskott et till vinnande af detta ändamål föreslagit j men jag får förklara, att jag för min del icke kan dela den värda Ledamotens tanka i detta fall.
När en Vara till den grad blifvit allmän hos Nationen, som nyttjandet af Caffe nu är, till och med hos den lägre Folk-Classen, tror jag tvärtom, att ett absolut förbud icke voro lämpeligt.
— Det förhåller sig härmed lika som med en svår sjukdom hos en svag Patient; man bör ej genast söka att genom starka medel häfva det onda, utan småningom genom lindriga utvägar befrämja tillfrisknandet.
Jag tror att Utskottet uti sitt tillstyrkande gått en rigtig väg och rättat sig efter tiden, då det öfverlemnat till Kongl. Maj:t att efter förekommande omständigheter vidtaga tjenlige åtgärder till yppighetens inskränkning; och jag ir cfvertygad att om Betänkandet af Ridderskapet och Adeln brfalles, skola vi genom de Marerialier, Utskottet anskaffat samt med tillika fästadr af eende på de serskilte Förslag, som af de i Landsorterne nedsatte Comiterade för of anberörde ändamål framställt, otvifvelagtigt erhålla en Fö-fattning emot Luxe och Öfverflöd, hvilken på en gång uppfyller Fäder - Den 2?
489 neslandes vänners och tidens gemensamma for. dringar.
Den siste värde Talaren har så mycket missförstått min mening, att jag ej vill trötta Ridderskapet och Adeln med upptagande af mer än hvad som rörer min uppgifna bekrifning på Luxe och Öfverflöd, nemligen att dermed’b!ott bör förstås det, hvars bekostande ojverstiger hvars och ens tillgångar.
Den värde Ledamoten har deraf velat slata ”att Luxe vore tjufveri’4.
Såsom svar härpå vill jag blott förklara:
Att om elen värde Ledamoten vill anse hvar och en för Tjuf, som är skyldig mer än han äger, samt hvar och en som genom ett obetänksamt lefnads-sätt blifver oförmögen att betala sina Creditorer, så medger jag att Luxe förhåller sig i sådant fall t,11 tjufveri, såsom orsak till verkan.
Då för öfrigt den värde Ledamoten: så mycket klandrat min beskrifning på Luxe och Öfverflöd, skulle jag för min egen upplysning högeligen önska, att han täcktes sjelf uppgifva någon bättre.
Herr von Hausswolff :
Min afsigt har aldrig varit att härstädes klandra andras vundne kunskaper •, men jag tillåter mig likväl stundom, att i förekommande ämnen, saga min tanka och skälen dertill, enär den icke är öfverens^ stämmande med någon annan Talares yttrad» begrepp, och i förevarande fråga vädjar jag till Högloflige Ridderskapeb och Adeln, om Herr Cederskjölds definition på hvad 6om hor - 4po Dm af April de för Öfverflöd anses, var eller kunde fattas sådan jag den anmärkt.
Men sedan samme värde Ledamot nu mera närmare bestämdt meningen af dess första utlåtelse, och åter gått till en åsigt af saken, som synes öfverenstämma med den tydring rätteligen göras bör, förfaller ock denna ordstrid; hvarvid jag blott iår erinra, att om Herr Cederskjöld i detta eller andra ämnen enskilt för sig önskar närmare upplysning af mig, skall den utom Riddar, huset kunna vinnas, enär han behagar sin åstundan vid lämpelige tillfallen för mig yppa* Herr af Brinckman:
Af hvad jag hort sägas angående förbud emot sådana Varors förbrukande, som äro till införsel i Riket förbudne, kan jag icke öfvertyga mig att verkställigheten deraf vore möjlig, eller åtminstone hade någon bestämd åsigt, ty många saker förfärdigas innom Landet, som fullkomligen likna de Utländska och sjelfva elegancen ligger i denna likhet
— Man har trott att controllen emot Utländska Kläders bruk skulle kunna stadgas genom Stämpling — Att den är möjlig det bestrider jag icke, men huru behaglig den vore må hvar och en dömma.
Deremot har det undfallit min uppmärksamhet hvad Friherre Boye tillagdt, angående confiscable Varors ovilkorliga utförsel, hvaruti jag instämmer i Utskottets tanka, endast att icke Stockholm och Götheborg må blifva Nederlag för sådana Varor, utan Utskeppningen deraf verkställas ifrån alla Städer, der de blifvit förbrutne.
Jag tror, äfven att om Riksens Högloflige Ständer hos /Jen sf rfpril.
49* vår nu varande Allernndigste Konung i underdånighet anhålla om Nådigt förnyande af högstberörde Nådi:;^.'
Uppmaning, och Kongl. Maj:t skulle täckas dertill lemna
Dess bilall, påföljden deraf ostridigt skulle blifva stor och välgörande.
Friherre Boij?-.
Est missförstånd af ord bör likväl ej leda till missförstånd i meningar.
Jag har icke föieslagit förbud emot att bruka hvad sorn allmänt till Salu utbjudes.
Så långt har jag ej gått; emedan Controllen derpå skulle fordra en Fiscalisering, som bief för Allmänheten odräglig; men jag har trott, att man skulle komma till samma ändamål, då jag, lika med Utskottet, begärt undanrödjande af all Laglig försäljning af lurendrägadt Gods, hvaraf sedermera skall följa, att förbrukningen af sig sjelf upphör, åtminstone af de Varor, som en gång blifvit confiscerade och derefter utsändas.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde , om icke Ridderskapet och Adeln ansåg Oeconomiae-Utskottets
Betänkande böra i an. ledning af de dervid gjorde anmärkningar till Uiskottet återförvisas; hvilket bifölls Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs, och Oeconomi® - Utskottets den 2 gennes afgifne, samt den 21 i samma månad förmiddagen på bordet lagde Betänkande} i anledning af 49* Den 27 April, väckte Motioner om afskaffande af Guld och Sil t ver å Civila Uniformer j m. m.
Herr Cedertkjold, Pehr Gurtaf:
Man skulle kunna inbilla sig att det stöde ganska väl till i Landet och att ej många ändringar i våra Oeconomiska Författningar tarfvades, då man ser Högloflige Besvärs- och Oeconomi*.
Utskottet nedstiga ända till de Civila Uniformernas Rock-kragar, för att besvara Kongl. Maj:t med anhållan om Broderiets borttagande.
Denna sak är i sig sjelf så obetydlig, att jag omöjligen kan af ändring härutinnan, inse den aldra ringaste vinst för Landet.
Hela Bröde* riet innehåller åtminstone på de lägre gradernas Uniformer, ej Guld och Silfver lör i eller 2 R:dr:
Och dett3 har man, sedan Rocken är utsliten, i behåll, med afdrag af den obetydli. ga nötningen.
Arbetet är det dyraste, och detta förrätta*» af Svenska Handtverkare.
Uniformer äro för öfrigt i ett så hardt Climat sorn vårt, af stor nytta, emedan de tillåta bruket af Stöflor: 0:1» utan allt slags prydnad skulle det upphöra att vara Uniform.
Jag anhåller derföre att Betänkandet må afslås eller återremitteras.
Grefve Mhmer, Carl Stellan: Herr Cederskjöld tyckes undra deröfver att Utskottet fästat sig vid sådana småsaker som Broderierne på Civila UniUrmer, men jag hemställer, om Utskottet kunde underlåta det, då öfver 20 Memorialér i samma ämne till Utskottet inkommit Utskottet har dessutom ej tillstyrkt Den s? April.
493 att Civila Uniformer skulle sf skaffas, utan endast att underdånig hemställan måtte göras, att Guld- och Silfver-Broderier skulle i möjligaste måtto inskränkas.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, bief OeconomiaeUtskottets Betänkande af Ridderskapet och Adeln gilladt.
Företogs till pröfning Stars-Utskoftets den 2 dennes afgifne, samt den at i samma månad förmiddagen pä hordet lagde Betänkande, angående Herr Cancellie-Rådet N. af Wetterstedts och Herr Assessoren Thure
Adlerbrandts ansökning om införsel uti antingen Wisingsborgs eller Rådmans ö
Kungsgårdar för innehafvande Krono- och Skatterätts-fordringar.
Grefve Mörner, Carl Stellan, anförde skriftligen:
Jag utbeder mig att vid Högloflig» Statsutskottets afgifne Utlåtande , rörande Herrar af Wetterstedts och Adlerbrandts gjorda ansökan om ersättning för deras innehafvande Kronooch Skatterätts Fordringar få göra den anmärkning, att då Utskottet nu projecterat ersättning uti odisponerade Krono Hemman eller Lägenheter möter härvid det hinder, att enär medelst Bonde-Ståndets Privilegier, samt tid efter annaa utkomne Författningar huru förhålla? 494 Den 2?
April. skall med Skatteköp, Åboen är försäkrad om besittningsrätten och företräde till Skatteköp så väl för sig som Arfvingar, kan icke utan att betaga tredje mans rätt, något Krono-Hemman till ersättning användas.
Deremot tyckes indragne Boställen vid Adelsfanan vara användbare till vederlag för de Sökande.
Det är väl sannt, att dessa Boställen blifvit anordnade till Stockholms Invalid Inrättning , men dä efter Lag, Skuld skall först betalas innan Gäfva får utta. gas, tyckes detta stadgande ej ligga i vägen, utan ifrågavarande Boställen vid inträffande led;gheter lämpeligast och på sätt FÖrfattningarne bjuda, kunna användas till ersättning för Herrar af Wetterstedt och Adlerbmndt.
Med anledning häraf anhåller jag att B.-tänkandet måtte återremitteras, på det Högioflige Stats-Utskottet må blifva i tillfälle fästa uppmärksamhet vid den anmärkning, jag trott mig böra framställa.
Herr A dier brandt, Thure, hade inlemnat ett så lydande Vördsamt
Vid Högioflige Stats-Utskottets Betänkankande, rörande
Scttet för verkställigheten af en Qveckfeldtska Famillen redan tilldömd fordran och betalningen för återstående oliqviderade Tullgarns räntor, hvaraf He«r Cancellie-Rådet i|f Wetterstedt och jag styrkt oss vara innehafvare, nodgas jag göra följande anmärknings
Den 27 A$rii. 495 Då Högloflige Stats-Utskottet medgifvit den sanningen, att vi äro ovilkorligen berättigade till ersättning i Jord ; så vågar jag tro, att det tillhört Utskottet, att föreslå Vederlaget pä sådant sätt, att vidare hinder icke möter lör verkställigheten.
— Om några disponibla Krono-Hemman och Lägenheter funnits, hade vi icke behöft besväia Kongl. Maj:t eller Rikets Högloflige Ständer, med anhållan om utbekommande af vår rätt, hellst Kammar-Col iegium ägt i detta fall forordna; men när Åbo å Krono Hemman likmätigt
Författningarne har ovilkorlig förmonsrätt till lösen och endast i den händelsen han frånfailer, utan att lemna efter sig Arfvingar, oss tillkommer imission i Krono-Hemman, samt det är omöjligt för oss, att påpassa när dylike sällsynte händelser inträda; så håfve Vi blifvit tvungne söka Vederlaget i annan Kronan tillhörig Jord, hvarom Kammar-Collegiam nu mera icke äger disponera.
Å egne och Cancellie - Rådet af Wettersfedts vägnar får jag således vördsammast an. hålla om återremiss af Högloflige Stats Utskottets Betänkande; och att Utskottet måtte anmodas stadga Vederlaget: uti Boställen vid f. d.
Adelsfanan, hellst desse, ehuru förut anslagne till Wadstena Krigsmanshus, likväl böra Annas användbare, dä t min tanka Kongl. Maj:t och Kronan icke mera än En-kildta, är fritagen från skyldigheten, att betala sina Skulder, innan fråga kan uppstå om verkställigheten af Donationer. 496 Den s?
Herr Finch, Carl Fredric, hade inlemnat «Ct så lydande Anförande:
Det Höglofliga Utskottet har efter min tan. ka haft så vida orätt, attafslå Herrar af Wetterstedts och Adlerbrandts' ansökan, om införsel i Wisingsborgs- eller Rådmans Ö Kungsgårdar, sorn afslaget är vordet ledt från en supponerad, men med ingen Lagprincipe bestående retroäctiv verkan, från ett Kurga-Bref af är i y i o, på ett annat af 1772; då likväl enda men tillräekeligs skälet är; att Sökanderne utsträ'ekt deras anspråk öfver dess lagliga grans, i den mohn de hegardt införsel i större Hemmantalsränta än de för Tullgarn innehafva.!
Vid detta förhållande, och ju mer angelägit är, att bibehålla Kungsgårds-Staten ostyckad, desto helldre bör åt Sökanderne erbjudas det Vederlag, hvarigenom de kunna hållas någorlunda skadeslöse, samt sådant, att det utan tredje mans förfång kan åstadkommas; cch icke såsom med Krono-Hemman förhåller sig, sedan genom utkomne gällande Författningar, en ovilkorlig förmånsrätt till Skatteköp åt Åboerne blifvit upplåten.
För att bringa detta ärende till ändteligt afgörande och Sökanderne till en rättighet, som i mer än ett Seculum varit undanhållen, täger jag mig således friheten föreslå; att i stället för missvisningen att söka införsel i KronoHemman, anvisning till indragne Adelsfane-BoStällen måt‘e Sökanderne lemnäs. in. Den a~ April. 497 Invändningen, att dessa Bo.stäIlen redan blifvit till Wadstena Krigsmans
Hus disponeiade, synes här icke ligga i vägen, då i öfvervägande tages, dels hvilka ändringar med denna anstailt redan ägt rum och dels allmänna Lagens stadgandey att Gäld bör betalas, innan Gåfva lår uttagas.
Jag anhåller derföre om återremiss, pä det att orden i Betänkandet: Odisponerade Krono Hemman måtte utbytas, mot: lndragne Boställen vid f. d. Adelsfanan.
Mar balken yttrade , att Adelsfane-Regementets iodragne Boställen, icke blifvit destinerade till Wadstena Krigsmans
Hus, utan till en Invalid-Inrättning vid Gripsholm.
Herr van Hausswolff, Carl Gustaf Reinholdz Då Högloflige Utskottst, så val som det Collegtum , hvilket granskat egenskapen och till-t kornsten af ifrågavarande anspråk, funnit Herrar af Wetterstedts och Adlei brandts fordran rig— tig och ostridig , hafva ock desse Herrar ali laglig riitt att den skyndsammc-ligen och på ett för Fordnngs-ägafne Jämpeligt sätt af Kongl. Kdaj:t och Kronan eller Staten såsom deras Gäldenär utbekomma.
Och enär å ena sidan Kongl. Majit och Kronan eller Staten i detta fall icke kan tilläggas andra prserogativer eller större frihet än hvarje annan Debitor emot sin Creditor enligt Lag tillkommer^ och Lagarne in; Ridd. och Ad, .Prat, V B, 3 /lfd. 63, 64.
498 % Den 2?
April. genstädes tillerkänna Gäldenär den förmoln» att elter godty c ko bestämma sättet huruledes han vill sin Borgenär förnöja} samt å den andra, det jemväl är utredt, att ofvanbemälde Herrars rättmätiga kraf, icke lämpeligen eiler 6kyndsammeligen kan godtgöras genom införsel uti någon Kungsgård, och ej eller, såsom Utskottet föreslagit, medelst öfverlåtelse af något motsvarande Krono-Hemman, emedan Bonde Ståndet, genom flere Kongl. Författningar och uti vår Regerings Form stadfästade