Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raabs begäran att framställning måtte göras, huruvida det nu af Const.Utsk. öfverlemnade förslaget skall antagas till utgångspunkt för diskussionen, finge förklara, det han, till följd af stadgandet i 56 § R.F. ansåge sig icke kunna till öfverläggning framställa något annat förslag, än det af Const.Utsk. till R.
St. öfverlemnade, naturligtvis med hvar och en af Ståndets ledamöter obetagen rätt att i anledn. af detta förslag göra sina anmärkmr; hvarjemte H. Ex. nu förnyade sin förut gjorda propos. om R. o. Ad. behagade tillåta att föredragningen af detta förslag skedde §-vis.
Ex. hemställde om R. o. Ad. på sätt Frih.
Sprengtporten föreslagit, behagade först i ett sammanhang företaga de af Utsk. föreslagna 12, 13, 14 och 15 §§ i Riksd.Ordn., lemnade R. o. Ad. härtill sitt bifall. 174 Den 27 Maj f. m.
Sedan nu dessa §§ blifvit upläste, yttrade Frih.
Då vi nu åter gå att öfverlägga om den fråga, som omfattar samhällets dyrbaraste angelägenhet, kan jag icke annat än lifligt och varmt önska, att vi måtte lyckas i våra bemödanden att till fäderneslandets båtnad lösa densamma.
Vi kunna icke förneka, att ju tiden skyndar, och att fäderneslandet fordrar en snar lösning af frågan, ty Mine Hrr! den stiltje, hvari vi oss befinna, utgör icke det helsosamma lugn, hvarunder samhället frodas och förkofras, tvertom skulle jag tro, att den snarare kan anses såsom ett töcken, hvars tryckande atmospher hotar alt qväfva samhälleis dyrbaraste vext, nemi. fosterlandskänslan, och på samma gång beröfva oss dennas dvrbaraste frukt: utvecklingen af nationens andliga och materiela krafter.
Likasom inom familjen kärleken till föräldrar och syskon vill förkolna, om icke lika barn dela lika rätt, så försvagas äfven inom samhället fosterlandskänslan, om icke samhället lika huldrikt omfattar alla sina medlemmar och rättvist dem emellan skiftar rättigheterna.
Att den dyrbaraste af alla rättigheter inom samhället är den, att deltaga i stiftandet af samhällets lagar och i besluten om dess beskattning, eller med andra ord att deltaga i representationen, kan väl svårligen förnekas, men huru har den blifvit skiftad?
Jag vill icke ingå i en närmare analys af våra Stånd, hvilka fått denna rättighet sig monopoliserad.
I fråga om vårt eget Stånd har en frägdad talare, den J ären vane att med förtroende afhöra, och hvars omdömen alltid ulöfvat ett stort inflytande på edra beslut, ådagalagt, att, ehuru vårt Stånd inom sig eger så mångå utmärkta män, detsamma likväl såsom Stånd, med sin sjelfskrifna representationsrätt, eger allt för stora brister, för alt numera utgöra en lämplig del af representationen.
I afseende åter på de andra Stånden tillåter jag mig icke att på detta rum framföra något klander.
Berömma dem kan jag ej.
Om dem vare nog att deras egna ledamöter erkänna alt de, under sin närvarande sammansättning, ej mäkta alt upfylla nationens billiga anspråk.
Men hvad jag vill ochanser mig böra bjert framhålla, är den olyckliga splittring, som eger rum emellan våra Stånd, hvilken röjer sin tillvaro icke blott i de stridiga beslut
Stånden inbördes fatta, och i det misstroende de ofta visa hvarandra; utan åtföljer ledamöterne från deras afstängda sessionsrum till Utskm, hvarest, såsom vi känna, samhällets angelägnaste frågor oftast afgöras genom den förseglade voteringssedelns lottspel.
Jag tillåter mig framhålla det förhållande, att en stor del medborgare nu sakna representationsrätt.
Det är en orättvisa emot dem och en förlust för samhället, hvilken förlust med hvarje år blir större, derföre, att den i allmänhet stigande bildningen alltjemt ökat deras antal, hvilka nu stå utanför representationen, som under loppet af de sednare åren, ej fått tillegna sig några af dem.
Jag vill vidare framhålla det förhållande, som icke eller lärer kunna nekas, att landet numera saknar det förtroende för dess representation, det horde ega, och har förlorat hoppet, att R.
St. under deras närvarande form, kunna Den 27 aj f, m. 175 lösa denna landets dyrbaraste fråga, eller i allmänhet utföra deras vigtiga bestämmelse^
Jag vill äfven slutligen framhålla det besynnerliga förhållande, att, ehuru vi under loppet af 40 år haft vår närvarande konstitutionella samhällsform, vi likväl icke lyckats framkalla en fullkomligt konstitutionel regering, och att våra debatter ej mera ådraga sig allmänt intresse, visar sig bland annat i den omständighet att vi numera sällan se Konungens rådgifvare ibland oss, deltagande i våra öfverläggningar.
Såvidt mina ögon kunna speja, sakna vi dem äfven nu vid delta vigtiga tillfälle.
Jag hör någon anmärka att jag begår ett misstag.
Det skulle i sanning fägna mig, om jag i så måtto misstagit mig, att någon af dem, ehuru af mig osedd, skulle vara tillstädes, men det är åtminstone icke något misstag, att i den mån det med hvarje riksdag blifvit svårare för R.
St. att upfylla sitt kall såsom representanter, har det och blifvit svårara, — att ej säga omöjligare — för Regeringen att i fullt mått upfylla sitt, ty det lärer väl icke kunna påstås, att R.
St:s förhandlingar gifva full ledning för Regeringen i och för bedömandet af R.
St:s egna åsigter, och ännu mindre af hvad man egentligen kallar den allmänna folkviljan i landet.
Af alla dessa sammanlagda förhållanden drager jag den slutsatsen, att bristerna i vårt representationssätt förorsakat den försoffning, som f. n. eger rum inom landet.
Denna försoffning, — denna liknöjdhet för landets vigtigaste frågor röjer sin tillvaro uti en viss tystnad i de politiska frågorna, men denna tystnad åtföljes af ett doft missnöjé med R. St., med Regeringen och med det bestående, och om detta leder till hvad jag befarar, en minskad fosterlandskänsla, är delta vida farligare, vida betänkligare än de ögonblickliga förvillelser, hvartill kanske någon gång för långt drifna anspråk varit vållande.
Det är kärleken till fosterjorden, som framför allt bör vårdas; ty vi måste erkänna, Mine Hrr! att det varit fosterlandskänslan, som mången gång räddat Sverige, då det stått vid branten af dess fall.
Deremot har det — och jag kan ej utan oro för framtiden tänka derpå — just varit en sådan försoffning — en sådan sorglöshet, — en sådan oenighet, som den, hvilken uppenbarar sig hos och ibland oss, hvilken, enl. historiens vittnesbörd, i andra stater visat sig såsom förebud lill stora samhälls-olyckor.
Vi böra ej förakta denna varning.
Allt detta framställer sig nu för mig i bjertare färgor, då jag tager i betraktande, hvilken lycklig framtid vårt fädernesland med dess många resurser, med dess idoga befolkning skulle kunna ega, om vi icke, såsom nu är händelsen, splittra utan i stället förena våra krafter för ett gemensamt mål.
Af alla dessa skäl kan ingen lifligare, ingen varmare, ingen uprigtigare än jag önska, att vi må kunna förena oss om något förslag till förändring af vårt nuvar:de representationssätt såsom sjelfva utgångspunkten för åstadkommande af en förbättring i det hela.
Jag vill icke förneka Coust.Utsk. förtjensten att hafva öppet erkänt behofvet af en sådan förändring, men jag kan icke godkänna Utsk:s åsigt, att till så stor del bibehålla de nuvande for - 170 l)en 27 Maj f. m. merna.
Jag tror att Utsk. bort gå längre, men framför allt icke antaga denna grund för ett nytt förslag, hvilket det onekligen är.
De af Utsk. föreslagna hufvudsakliga förändringarne bestå dels i förslaget att R. o. Ad. skulle representeras genom val, utan att likväl Utsk. angifvit sättet, hvarpå valen skola tillgå, och dels i några nu orepresenterade medborgares inrymmande eller inympande på Stånden.
Mine Hrr, att detta förslag, ehuru välment det än kan vara, icke tillfredsställer nationens billiga fordringar och icke kunna vi vänta det, då vi veta, att icke något annat konstitutionel! samhälle har en så beskaffad representation som här är i fråga, och då våra närmaste grannriken Dannemark och Norrige hafva antagit den samfällda valprincipen.
Inom dessa riken är valrätten långt mera utsträckt, än jag önskar eller vill förorda att den må blifva inom vårt land.
Då Konungen uti sitt till R.
St. vid förra riksdagen framlagda förslag underkänt Ståndsprincipen, anser jag det hvarken rätt eller ens möjligt all bibehålla denna princip, och jag är innerligen öfvertygad, att den af K.
M. antagna grund för Dess nämnde förslag var den enda rätta, och på hvilken Utsk. således bort hafva byggt sitt förslag.
Utsk:s ifrågavande betänk, är åtföljdt af en reservation utaf Hr Brink, hvilken reservation blifvit stödd på den af K.
M. antagna grund ehuru med vissa förändringar, dem jag anser ändamålsenliga och utgöra en förmedling af det streck, som i det K. förslaget var updraget emellan dem-hjögre och lägre förmögenheten.
På de af Hr Brink angifna grunder skall, enl. min åsigt, kunna byggas ett representationssätt, som har vida flera chancer för sig, att kunna betrygga den bestående ordningen, än det af Utsk. föreslagna, enär detsamma antager ett verkligt 2-kammarsystem och innebär de restrictioner i valrätten och vid dess utöfning, alt man, sävidt menskligt förstånd kan förutse resultaterne, bör vara säker derom att i representationen skola inrymmas de utmärktaste och mest uplyste medlemmarne i samhället utan afseende på Stånd eller börd, hvilket för samhället icke utgör någon hufvudsak.
Jag anser således ett representationssätt, stödt pä de af Hr Brink upgifna grunder, kunna bättre betrygga vår framtid, gifva ett fastare stöd ål Konungamakten, — vilkoret för vårt lugn — än det af Utsk. förordade med dess enkammar-system, och anhåller derföre, att
Ståndet måtte såsom dess gemensamma tanke antaga Hr Brinks reservation.
Jag skulle likväl i denna reservants förslag vilja göra åtskilliga mindre förändringar, men vill icke nu besvära R. o. Ad. med deras afhörande, förbehållande mig alt få angifva dem i mitt skriftliga förslag till gemensam tanka.
Lagerbjelkes af Const.Utsk. förordade-förslag angår och serskildt de nu föredragne 4 §§:ne så, ehuru jag i allo gifver företräde åt Hr Brinks förslag, anser jag mig likväl oförhindrad att ingå i en detaljgranskning deraf och till en början af 12 §.
Usla mom. af denna §: lyder sålunda, ”riksdagsmän för de å Riddarhuset introducerade ätter väl jas af dem, som enl. Ridd.-
Den 27 Maj f. m. 177 Ridd.Ordn. dertill berättigade äro”.
Då Gr:ii uti det följande mom. föreskrifvit, att valen skola ske distriktvis, synes mig att i delta mom. samma ord bort bär inlagas, hvilket, i händelse R. o. Ad. gillar den grund, hvarpå förslaget är byggdt, jag yrkar mätte blifva föremål för pröfning såsom Ståndets gemensamma tanka.
Uti 2:dra mom. heter det: ”Deägareoch fideikommiss-innehafvareaf i mantal saltjord, hvilka till ofrälse stånd höra och på grund af K. fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst å Rikets Stat, välje inom sig distriktsvis riksdagsmän”.
Enl. min åsigt hade förslaget varit vida bättre om de, hvilka uti 2:dra mom. tillerkänts rösträtt, icke blifvit ålagde alt välja 15 ledamöter inom sig, utan tillsammans med R. o. Ad. välja alla de 75, hvilka skola utgöra R. o. Ad.
Dessutom mäste jag göra den anmänmärkn., att äfven med dessa nu orepresenlerades intagande i representationen lemnäs likväl en ganska betydlig del utan representationsrätt.
Det mäste förefalla besynnerligt, alt då Gr:n uti 13 § tillerkändt alla skollärare, huru ringa beställningar de än må hafva, blott de hafva preslerlig befordringsrätt, äfven om de icke äga jord, representationsrätt, alla andra embetsman skola derifrån vara uteslutne, såvida de icke förvärfvat sig jord.
Såsom ett af de hufvudsakligasle felen i alla de föredragne 4 §§:ne ber jag att få fästa upmärksamheten på sisla mom. i hvardera af dem. lista § 4 mom. lyder: ”valen förrättas i enhhel med den Ridd.Ordn., som af R. o. Ad. antagen och af Konungen gillad och fastställd är”.
En ungefär lika föreskrift är gjord för de öfrige Stånden.
Det fordras således, att Stånden på god tro antaga ett representationsförslag i hopp att sedermera kunna öfverenskomma om den valsladga, hvarefter Ståndens ombud skola väljas.
Enl. min åsigt fordras härtill en ganska stark tro.
Jag föreställer mig, att om någonsin ifrågavande förslag skall kunna antagas, Stånden såsom första vilkoret derföre skola fordra kännedom om sältet, hvarpå valen skola ske, af hvilken anledn. jag äfven förmodar, att vid den blifvande återremissen af betänk., hvilken jag förutser Ståndet beslutar, Consl.Ulsk. ålägges, att såsom serskild artikel framlägga förslag lill de olika StåndsOrdningarne för att i sammanhang med hela förslaget antagas, hvarefter ifrågavar:de mom. af lista § bör lyda sålunda: alt valen förrättas i enhhel med den Ridd.Ordn., som, af riksnämnden antagen, af Konungen gillad och fastställd är samt en dylik förändring göras i 13, 14 och 15:de §§:ne, hvarom jag yrkar propos. såsom gemensam tanka, i händelse jag ej vinner framgång för Hr Brinks reservation.
Det är vål icke för mycket begärdt att få den säkerhet emot öfverraskande förändringar i del ena eller andra Ståndets valsätt, att ändring i den en gång antagna valstadgan ej må ega rum, utan att den föreslagna ändringen varit underkastad Riksnämndens pröfning.
Vid 13 § gör jag samma anmärkn. emot de särskilda valen som vid den 12.
Jag inser icke något skål, hvarföre icke alla de, hvilka enl. denna § äga rösträtt, kunna gemensamt få välja.
Jag kan icke eller undertrycka min åsigt, att då uti PresteSt. inrymmas så få medborgare, antalet af Ståndets 7 H. 12 178 Den 27 Maj f. m. representanter synes mig blifva nog stort, enär detsamma är föreslaget lika med hvardera af de öfriga Ständens, der man inrymt vida flere förut orepresenterade.
Uti såväl den 12:le som den 13 § saknas föreskrift, huru förhållas skall med dens rösträtt, hvilken är Adelsman och tillika Prest.
Har han rättighet att rösta i denna sin egenskap inom R. o. Ad. eller ibland Presterne?
eller är det väl meningen att han skall rösta på båda ställena?
•— I 14:de § säges ali den, som enl.
12 och 13 §§:ne valrätt eger, vare ej berättigad alt uti val enl. denna § deltaga.
Af detta stadgande för BorgareSt. drager jag den slutsats, att Utsk:s mening icke varit, alt någon dubbel rösträtt skall tilkomma den, som är både Adelsman och prest.
Min lanke är, att, då preslmän fått Gudi nog af andel i de verdsliga bestyren eller i representationen, den, som i egenskap af prest har valrätt, icke bör såsom Adelsman på samma gång få deltaga i valen inom R. o. Ad:n.
I afseende på 4 mom. i 13 § åberopar jag, hvad jag yttrat vid 12 §. 4 mom.
Beträffande åter den 14 § anhåller jag att lill Const.- Utsk:s här närvartde ledamöter få framställa den frågan.
Hvad menas med uttrycket: ”idkare af borgerlig näring, handel, fabrik, handtverk eller annat till borgerliga näringar räknadt yrke”?
Sannolikt hafva orden ”borgerlig näring” af misstag influtit på 2 ställen, enär de varit nödige endast på ena stället.
Jag måste likväl hembära Utsk. min tacksamhet derföre, alt Utsk. enl. ordalagen tillagt utan undantag alla socknehandtverkare valrätt bland borgerskapet i ståderne, i hvilket afseende Utsk. föreslagit en mera utsträckt valrätt ån jag tagit mig friheten förorda.
Vid 2 mom. gör jag samma anmärkn. som vid 4:de mom. i 12 och 13 §§.
Uti 1 mom.
15 § lyder förslaget sålunda: ”Till riksdagman af BondeSt. välje allmogen inom sig hemmansägare, hvilka inom något af de uti valet deltagande härader boende och besutne äro och ej till annat RiksStånd höra.
Samma rätt som hemmansägare äge ock fideikommiss-innehafvare och den kronohemmansåbo, som med stadgad åborätt hemmanet innehafver”.
Hvad menas med allmoge?
Visserligen hafva framfarne
Konungar kallat alla medborgare i samhället för allmoge, men enl. sednare tiders språkbruk innefattar detta ord endast BondeSt. och dem, hvilka äro att anse såsom lägre än BondeSt, Ordet allmoge synes mig mindre lyckligt valdt enär det möjligen skulle kunna tydas så, som vore meningen alt utesluta jordegande embetsman ulan K. fullmakt, dem det likväl är Utsk:s afsigt alt lemna inträde i BondeSt.
Jag inskränker mig till dessa anmärkmr och vidblifver min första anhållan, att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke antaga Hr Brinks förslag.
Hr Weidenhjelm, Ernsi Au g.:
Till en början vill jag icke dölja, alt Const.Ulsk:s ifrågavar:de betänk, icke upfyllt min väntan eller fullkomligt tillfredsställt mina förhoppningar.
I åtskilliga lifvets förhållanden, och de politiska frågorna företrädesvis, gör man likväl oftast klokast alt dagtinga icke med sin öfvertygelse utan med sina anspråk.
Desse sednare vill jag alltså hvad
Den 27 Maj f. m 179 mig sjelf angår, lill en slör tiel lala falla.
Jag vill hålla Consl.
Utsk. räkning för de motiver, hvarpå dess förslag blifvit bygdt, destoheldre som jag antager dessa motiver såsom mina egne, och delar Utsk:s åsigt, alt endast på fredlig väg cn tillfredsställande lösning af våra reformer kan vinnas, och att, då godkännandet deraf allena på den lagstiftande makten beror, några andra förändringar eller förbättringar i vår representation f. n. med hopp om framgång, icke kunna föreslås än sådane, hvarom representationens eljest skiljaktiga elementer under tidernas lopp blifvit ense och samdrägtige.
Jag tror mig vara förvissad, att pluraliteten inom detta rum ännu icke ämnar eftergifva bördens rätt såsom grund för andel i representationen, och att påyrka någon förändring i denna del vore alltså fåfängt.
Sålänge delta fortfar, måste således Slåudselemenlet i representationen förblifva och de nödiga förbättringarna följaktligen sammanställas med bibehållandet af denna grund.
Då nu likväl ingen röst i hela landet icke uttalat sin dom för rättvisan och billigheten, att i representationen uplagas åtskilige derifrån nu biltoge elementer, och en förändring i denna del af vår grundlag synes alltså vara den mest efterlängtade och af behofvet högst påkallade, måste häraf blifva en följd, att dessa nya elementer inympas på de fyra Stånden, dem vi, på säll jag redan nämnt, nödgas bibehålla.
Då också den gemensamma öfverläggningen på ett rum ostridigt innefattar en behöflig förbättring, och gemensamma beslut såsom följd deraf böra fattas, måste naturligtvis äfven de 4 Stånden för jemvigtens uprä t ihållande representeras af ett lika antal representanter, och förberedande deraf måste likaledes val inom R. o. Ad. äga rum.
Om allt detta är jag således med Utsk. ense.
Det är egentligen i fråga om de främmande elementernes mängd eller, rättare sagdt, om tillämpningen af denna sats, hvarvid Utsk. enl. min åsigt afvikit från sina moliver, jag skiljer mig från Ulsk:s mening.
Såvida jag rätteligen upfattai förslaget, är valrätten utöfver den, som nu finnes, endast utsträckt till husägare i släderne, fabrikanter och näringsidkare, skollärare, samt de embetsman med K. fullmakt, hvilka äga eller innehafva jord.
Men månne endast börden, de borgerliga yrkena, kyrkan, skolan och jorden böra representeras?
Jag vill företrädesvis fästa mig vid en omständighet.
Hvarföre hafva t. ex. alla de embetsmäD, hvilka icke innehafva börd eller jordbruk, blifvit från valrätt uteslutne?
Månne Utsk. hämtat grunden härtill från det förmenande, att dessa embetsman äro Statens trälar: att de tillbytt sig deras fullmakter mot upoffringen af deras öfvertygelse och sin medborgarepligt: eller att, derest icke bördens eller jordbrukets interressen ledde dem lill det rätta, de skulle blifva viljelösa redskap i Konungamaktens eller andras händer.
För min del kan jag omöjligen förmoda, att det uplysta Utsk. utgått från så i grund falska principer.
Om nu än principen kan vinna tillämpning i andra länder, der embetsroannens qvarblifvande vid sin plats uteslutande beror af hans politiska åsigler och Regeringens godtycke, så år den likväl icke i ringaste 12* ISO Den 27 Maj f. m. män hänförlig lill Sverige, der, med endast få undanlag, embetsmannen innehar en af hans politiska tänkesätt oafhängig ställning till Regeringen.
Har Utsk. åter grundat detta embetsmännens uteslutande på antagandet deraf, att de endast äro hvad man kallar tärande medlemmar i Staten, så har Utsk. äfven mycket oegentligt förfarit.
”Närande” i sträng mening är ingen utom naturen sjelf, och ”producent” i allmän bemärkelse är hvar och en, som arbetar, vare sig med själen eller kroppen.
Embetsmännens ställning till Staten är lika med hvarje annan medborgares, hvars duglighet och arbetsförmåga, Staten för vinnande af sina ändamål tillegnat sig.
Embetsmännens lön är icke annorlunda att betrakta än hvarje annat arfvode, som Staten, på grund af kontrakt, utbetalar till den, hvars arbete Staten behöfver, och riktigheten af denna sats är destomera uppenbar, som Staten icke försmår, alt af embetsmännens lön likasom af hvarje annan inkomst eller arbete draga skatt eller bevilln.
Således i samma mån embetsmännens verksamhet måste anses för Staten gagnande och omistlig, i samma mån bör han ock vara berättigad, att i Staten åtnjuta fullt medborgerligt politiska rättigheter.
Om man än antager, att valrätten ytterst hvilar på vigten eller värdet af de ioteressen, man har att bevaka, finnes väl Mine Hrr! något dyrbarare än embetsmännens, han, hvars sjelfbestånd, hvars framtida välfärd, mera än de fleste andras, med Statens egen är oskiljaktigt sammangjuten och förenad.
Embetsmännen innehafva också, kanske företrädesvis, en stor del af tidens uplysning och vetande.
De besitta kanske mera uteslutande medlen och häfstängerna att sälta i gång och behandla den stora Statsmachinen, hvars rörelse dem förutan, tilläfventyrs skulle till samhällets ofärd afstanna.
Det är icke rättvist Mine Hrr, det är icke ädelt eller klokt att från valrätt och valbarhet utestänga denna mängd af uplysta, af arbetande och gagnande medborgare, och på dessa grunder vägar jag påyrka en återremiss af Utskrs betänk, i denna del, under vördsam hemställan, att såsom Ståndets gemensamma tanke mätte antagas att, med bibehållande af förslagets grunder i öfrigt, valrätt och valbarhet mätte tillerkännas jemväl de ofrälse embetsman med Kongl, fullmakt, som icke innehafva jord.
Hr Lagerhjelm anförde skriftligen:
Den stora frågan har, säger Utsk., höjt sig till en fråga om allmänna politiska principer och förirrat sig i öfverdrifter och under ifvern har man glömt ideeruas verkställbarhet.
Af Utsk:s yttrande längre fram (pag. 3) kan man antaga att personlighetsprincipen är den ena och Stånds- eller klassvals-principen den andra, och det vore mycket uplysande att veta Utsk:s tankar om denna irring, dessa öfverdrifter.
De skola, hoppas jag, erbjuda oss sjelfva upräuningen till en förmedlande npfattning af detta vigliga ämne.
Jag frågar derföre: hvaruti beslår denna irring?
Man synes lia glömt, säger Utsk. villkoren för dessa idéers verkställbarhet inom det verkliga lifvet.
Att irriga idéer äro verkställbara, derpå lemnar oss likväl
Frankrike lika beklagliga som Den 27 Maj f. m. 181 tydliga och ofia förnyade bevis; och hvad som är eller blir verkställbart i Sverige, det beror till icke ringa del på det sätt, hvarpå representalions-frågan behandlas; ty motsätter man sig ihärdigt all reform, då blifva ideer verkställbara, hvilka duka under genom ämnets rationella behandling.
Mau behöfver icke kasta sin blick utöfver Fäderneslandets gränsor, för att finna behofvet af att tillrättavisa det irriga och inskränka det öfverdrifna i tänkesätten öfver just denna fråga.
Men förgäfves har jag sökt efter Utsk:s egen princip.
Val ser man den väg Utsk. valt, att nemi. inskränka reformen till ”de punkter, om hvilka alla äro ense”; men derigenom har Utsk. dock icke lemnat något bidrag till ett fredsslut i meningarnes strid.
En sådan utredning af sjelfva ämnet kan dock icke vara likgiltig för denna vigtiga frågas lyckliga och definitiva lösning; ej ens umbärlig vid ett rationell förfarande från Ulsk:s egen synpunkt.
Då de allmänna valens princip under mer än ett årtionde varit förfäktad af utmärkte män och hunnit alstra ett temmeligen allmänt tänkesätt, hvilket förmenar densamma utgå från ostridiga rättsbegrepp och sl u tel i gen blifvit lagd till grund vid den ena Statsmaktens förslag lill frågans verkeliga lösning; så torde den väl förtjena en vederläggning då den icke antages.
En reservant (Bengt Gudmundson pag. 2) säger: ”ali pröfva dessa grunder, att öfvertyga sig om deras rättvisa och ändamålsenlighet, att öfverväga till hvad grad de kunna och böra tillämpas underutvecklingen af vårt samhällslif, se der hvad som är hvarje rättskaffens riksdagsmans pligt emot Fosterland och medborgare”.