Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. ansäg Ridderffapet och Adeln för sin del nödigt, at Lanco-Utffvttet ffyndsamt mätte sättas i werksamhet, och at aderton Ledamöter deruti för Ridderffapet och Adeln ffulle utwäljas; äfwenledes, at et Utffott til upsättande af Riksens Ständers expeöitioner mätte förordnas, hwartil et antal af sep Ledamöter förRid27 der - Liv Den s3 Max. derffapet och Adeln ansägs göratilfpllest;hwarvfwer Utdrag af brotocoiiet til de öfrige rcLpeLllve Ständcn skulle expeäieras.
Utdrag af krotocoliet hällit i Högloft.
Ridderffapets och Adelns Llenum den 17 Maj 1809.
S. D. Upläsies den lnstruction för LancoUtffottet, jemte ätföljande formulairför tpsthetsed, svm wid Riksdagen är 1778 blifrvit för samma Utskott utfärdad, och wid de efterföljande Riksdagar af Riksens Ständer erkänd och gillad.
Ridderffapet och Adeln beflöt at för sin del nu antaga denna luscruction, samt at af detta beslut ät desi öfrige respective Med-Ständer del skulle lemnäs, d/t supra.
Utdrag af krotocoilet hällit i Högloft.
Ridderffapets och Adelns klenum den 17 Maj 1309.
S. D. Ansäg Ridderffapet och Adeln för sin del angelägit, at et Bervkllnings-Utffott med det snaraste mätte sättas, hwartil för Ridderffapet och Adeln et antal af tjugufpra Ledamöter, r likhet med den sednaste Riksdagens praxis, skulle förordnas; och hwarom Utdrag af krotocoiiet ffulle til de öfrige respecrive Ständen utfärdas.
Utdrag af krotocollet hällit k Högloft.
Ridderffapets och Adelns klenum den 17 Maj rLog. S. D. I anledning af Hans Kongl. Hög. hek Den 23 Maj. sir het Riksföreståndarens, uti i dag upläst nädig skrifwelse til Landtmarstalken gjorde erindran vm angelägenheten deraf, at, i händelse underhandlingar til erhällande af fred ej kunna leda lil näqra med Rikets heder och säkerhet förenta ga följder, Hans Kongl Höghet mätte utrustas med alla til
Rikets fredande och förfwar nödige samt ännu til betydlig del saknade medel, beslöt Ridderskapet och Adeln, at Lanco-Utskottet med det snaraste mätte förordnas, och dest färsta göromäl blifwa at tilse och med yttrande til Riksens Ständer inkomma, huruwida .^nguLnkan mara i belägenhet at, utöfwer de redan bewiljade försträckningar, skyndesamt lemna nägot ytterligare biträde med medel til förswarswerkets underhällande och fortgänq: om bwilket beslut de öfrige regpsctive Ständcn ffttlle gensm Utdrag af ?rotocollet wänligen underrättas, m su^rr.
Utdrag af ?rotocoIIst hällit i Högloft.
Ridderskapets och Adelns stenum den 18 Maj 1809.
S. D. kom under öfwerwäqande angelägenheten af et Stats Utskott, och sedan Ridderfkapet och Adeln pröfwat nödigt at et sädant borde förordnas, bestöts derjemte at et antal af tolf Ledamöter skulle för Ridderskap^ och Adeln bertil utwäljas; hwarom de öfrige reg^ectivo Ständen skulle genom Utdrag af LrococoUet »vänligen underrättas, ve suxrL.
Uplästes följande
Utdrag 212 Den 2Z Maj.
Utdrag af ?l otocoiwc hältet uti BorgareStändets kteuum wid Riksdagen i Stockholm den 19 Maj 1M9.
Beslut.
Beträffande Högloff.
Ridderstapets och'Adelns proposition om Twä millioner R:drs utbetalning af Lsnguen til nödige kostnader i och för Rikets Förswarswerks i ständ sättande, sa anser Borgare-Ständet sig ej kunna deruti inga, uran förblifwer för sin del wid det yttrande angående sättet at förse Statsverket med nödige medel, hwilket Borgare Ständer redan den ,7 de i denne manad afgifwit, samt Högloft.
Ridderstapet och Adeln commnnlcerLt, at nemligen til nu pressm-Lnclo behof för rlrmeen och Förswarswerket, Riksens Ständers Lsngue, til dest Riksens Ständer hinna annorlunda förordna , bör fortfara, at hwarje mecka utgifwa den ^umma, som hittills, genom Riks-O^conwn erbällits, bwilken likwäl mä, i ställe för Twähundrade Tusende R:dr, om och när sä skulle behöfwas, ökas til Twäkundrade Femtio Tusende; och sinner Borgare-Ständet sig härtil äga sä mycket större anledning, som Stats- och NsncoUtffotten inom den tid som skäligen kan atgä, at til i frägawarande ändamål ckisponerg. hela den Summa, som Ridderffapet och Adeln föreslagit, troligen stola hinna at upgöra en plan til en ordentligare och mera bestämd reZlerinZ häraf.
Borgare-Ständet hoppas, at dest respecckvs Med-Ständer nogsamt lära finna, det Ständet ifrän Den 25 Maj. 215 ifrän Riddcrstapet och Adeln för ingen del är skiljaktigt, i anseende til miljan at styndsammeliqen räcka den nödiga hjelpen, utan blott uti bestammandet af sättet dcrtil, och säledes stola medgifwa en sadan jemkning i det sednare, wara med billighet öfverensstämmande. / , Dernäst och med anledning ak Hans Kongl. Höghets Hertigens och Riksföreständarens idag upläste nådiga yttrande af den ie>:de dennes, anser Borgare Ständer Lanco Utstottet böra undfä förestrift at förständiga i antzusn, at icke allenast til Stats-werket öirecte förskjuta de til förrberörde ändamäl erforderlige medel, utan ock i den mon de genom Riks-Djgcout werket förut erhällne län förfalla, dem af Lammens medel godtgöra; hwaremot ilancjuen, til säkerhet derföre, bör bibehålla det b^potbek afTull-Uirectionens ansvarighet, som för berörde Discout-län ställd blifwit.
Sluteligen och hwad angar privata läns uptagande emot Ständernes ^arantie, och at det sednare äfwen mä sträckas til de förut och under loppet af förra och innewarande är, Statswerket af privata personer gjorda försträckningar, bör denna fräga remitteras til det blifwande Stats-Utstottet at derom ofördröjeligen afgifwa dest yttrande til Riksens Ständers Eleira, b/c supra Lx Lrotocollo k. ketersoy.
Uplästes 214 Den 23 Maj.
Uplästes Herrar U6Vl8orcrnL8 öfwer krncovch Riksgäldswerken til Riksens Ständer stälda berättelser om Lanoo-WerketS tilständ wid de ären 1801, i3o3, i8o3 och 1807 förrättade ko. vi8ioner, hwilka berättelser skulle med de öfrige res^ective StättdeN communiceras.
Under läsningen af desie Handlingar ankom den af Ridderskapet och Adeln afsände ilonsn, anförd af Grefwe Ltrömrc-lc, som tilkännagaf, at de öfrige rc-8p?ctiv- Ständen lofwat taga de af Ridderskapet och Adeln dem meddelte beflut med det snaraste under öfwerwägande, och deröfwer genom
Dep-mg-tioner astemna sina yttranden; widare anmältes och emottsgs <n vLputLtion frän det Wällofl. Borgare Ständer, anförd af Riksdagsmannen ifrän Westerwik Borgmästaren LZZe, som förmäla, at Borgare-Ständet bifallit sä wäl Ridderskapets och Adelns beslut rörande Bewillnings Utskottets äliggande at yttra sig öfwer grunderne för Betvillningens fördelning, som at pä sätt Riddcrfkapet och Adeln föreslagit, lemna Konungen dek af Rikö-^cten. ytterligare en veputLtlon ifrän det Hogtvördtge Präste-Ständet, under Herr Biskopen m. m. voll Uo8en8teill« anförande, hwilken tilkännagaf, at Präste-Ständet instämt med Ridderffapet och Adeln i de begge nysiberörde puneler; at Präste-Ständet i frägan om et förskott ur kLnguen af twä millioner til förswarswerket hufwudsakligen förblifwit wid sitt redan, i likhet med Ridderskapet och Adeln, fattade beflut, men i anseende til sättet instämt med hwad Borgare-Ständet i desi krotocoUZ Utdrag af den 19 ,Den LZ Maj. 2tS Maj yttrat; samt ändteligen at Präste-Ständet ytterligare hemställt om angelägenheten afen it!8ciuccion för det redan walda Slats-UtffoLtet, innan det uti arbete inträder.
Omsider äfwen en Deputation fran det hederwarda Lwnde-Ständct, anförd af Riksdagsmannen lVlatts ?eKi-88on ifrån Utsund, som gaf wid handen, at Bonde-Ständet utiBorgare-StändetS pttrande instämt rörande frägan om förskott af ö-tu^uen til förswarswerket; at Bonde-Ständet bifallit den föreslagna utwägen til Riks-^c. rens meddelande ät Konungen; och at beträffande den frägan, at älägga Bewillnings-Utffottet at utarbeta grunderna för BewillningenS fördelning, hade Bonde-Ständet ansett denna fräga böra remitteras til Bewillnings-Utskottet, i anseende til nägra hos Ståndet wäckta betänkligheter, huruwida sädant kunde werkställas, innan Lon8titution8-arbetet more färdigt.
I anledning af ätffilliga gjorde anmälnin» gar at tala upropades Herr von 8cku1t2snbeiin, Lonrrä Ib., som upläste följande til krotocollet: Wid den lyckliga tidpunct dä SwerigeS framtida wäl genom en wis Furstes försorg befästes med en ny Grundlag, bör icke i likhet med hwad Herr Hof-Jägmästaren von 6reilk redan i Memorial af den '13 innewarande yttrat, äfwen desi förswar komma i betragtande?
Landets krafter medgifwa wisit icke en större stäeNde pä fredsfot, ware sig wärfwad eller indelt, än den wi tilförene ägt; men som dock wid et fredsbrott alltid befunnits otilräcklig.
216 Den 23 Maj. blifwitökad med Fri-Lor-^ei-, samt sednast med Lgndtwärn.
Detta Landtwärns olycklrga öde och swaga biträde til landets förswar fordrar en rättelse i sättet af ^rm<-en8 ortzaoi8!inoii pä krigsfot, hwilket efter min öfwertygelse endast genom Lonsutucion^-us åtgärd kan med säkerhet winnås.
Det wore högst förmätit af mig och äfwen för widlyftigt, at bestämma denna ortzLlstserion och huruwida iudelnings-werket til hela sin widd swarar til sit ändamäl i narwarande tider.
Jag will blott underställa Ridderstapet och Adeln om icke af twä och en half million merrnistor, hwilka äga widsträckta gränser at för sivar a, de manbaraste och frän annan Statens tjenst ledige Z)nglirlgar böra gripa til wapen i kraft af 0on8tituuvnkn, dä fäderneslandet är i fara, och til undwikande af det missöde Landtwärnet öfwergätt, under påstående krig il,cx>rpoi'era8 med den resultera och wäl öfwade som dä blcfwe deras läromästa re och ledare under et ypperligt befäl, hwilket Swensta krigsmakten aldrig saknat och som endast genom desi förtjenst gjort det nwjeligt för wära små ^rmeer, at motstä och ofta afstä en mängdubbel stende.
En kan i krigsti der sällan blifwa för stor, swaga företag misslyckas nästan alltid, dä deremot starka äga en vemotständlig framgäng.
Et werksamt och snart utfördt krig kostar wida mindre blod och penningar än et längwarigt och magtlöst.
I Rikets närwarande ställning, omgifwit af hotande stender, utan hopp at sä snart kunna erhälla undsättning af dess naturligaste Bundsförwandt. beror wärt öde pä egne krafter: wäl anwände stall ingen af wära stender wäga stifta ess lagar eller störa dem wi sjelfwe äro i begrepp at göra oss.
Desse Den 2Z Maj. 217 Deste mine i korthet yttrade tankar önskar jag ma i likhet med de öfrige Herrar och mäns ^Imnoioater fa öfwerlännäs ttl OonsncmiousUtskottets bepröfwande, sa framt de öfwerensstämma med Herr Laron och Landtmarskalkens sanit Högloft.
Ridderftapets och Adelns om et mera kraftigt och förbättrat tilständ af Landets förswar, hwarom jag i ödmjukhet anhäller Herr Laron och Landtmarskalken täcktes göra xroyosition.
Kemitteraäe8 til Lonstitutions-Utskottet.
Heyk 8cbinittorIörv, brenning Lbristian hade inlemnat följande Hietainen, som uplästes.
Dä jag 20 är warit med wid laxöring!-, dels som Ledamot af Ridderskapet och Adeln, dels i Landshöfdingens ställe, har jag haft tillräcklig tid at lära känna de utfärdade Bewillnings-Förordningarne.
Hwad jag der funnit antingen för widlyftigt och olämpeligt eller mörkt och otydligt, eller ocksä stridande emot min öfwertygelse i hwad som beträffar de af mig ansedda hufwudgrunderna til en rättwis beskattning, will jag icke anföra, dä jag med alt förtroende til Högloft.
Ständers nu walda Bewillnings-Utskott, anser dest Ledamöters uplysning och erfarenhet i detta wig tiga ämne, wida öfwerträffande mina; likwä! kan jag icke dölja min önskan, at den BewillningsFörordning, som nu kommer at utarbetas, icke mätte äfwentyra samma förklaringar, eller rättare sagt, sädane förtydningar, hwarfäre de foregäende warit blottställda, genom Kongl.
Kam 28 mar - 218 Den 23 Maj. mar-Rättens ärliga anmärkningar.
Jag skulle förebrä mig, om )ag icke nu iakttog tilfället, at wända en nödwändig upmärksamhet pä de dimmor, liknande et Egyptiskt plägo-mörker, som Kongl.
Kammar-Rätten sä allmänt i bela wart land utbredt öfwer 1789 och 1800 ärens Bewillntngs-Förordningar.
Under litel af Kongl. Kammar-RättenS vl>8ervr,non8-medel hafwa andra heligare litIsi- blifwit förgätne. l3,xei-inF8-män6 ära och samwete, gifwande kraft ät den ed de swurit, at utan afseende til personer redeligen iakttaga Kronans rätt, hafwa icke sällan genom otilbörliga anmärkningar blifwit särade; också har den gihningen uppstätt, at tiläfwentyrs uägot för warmt nit för en päräknad procent af ob8e» vLrion8-medlen wällat glömffan af en skyldig aktning för Riksens Ständers ombud wid laxerinALl-ne.
Säsdm ojäfaktigt benus och sä wäl til min egen som flera mina medborgares tilfredsställelse, will jag framställa en och annan af Kongl. Kammar-Rättens sista anmärkningar öfwer laxerinAen i Udre härad af Asiergöthlands län, hwilka utgingo af Kongl. Kammar Rättens Första Uevi8ion8.Lontoir den ,26
Maj 1803; de lyda ord frän ord fölunda: i 20 ob86rvLtion:
"Efter 1 Art. 7 §. af i8oo ärs Bewitlnings Förordning böra besuttne och förmögne ntan undantag upföras til is R:drs 16 §. afgift, och enligt Kongl. Majtts nädiga bref til Kammar-Collegium af den r Maj 1804, hwilket genom trycket kommit til allmänhetens kunffap, vch finnes intagit izz i blLnks senare Sam - Den 2Z Maj. 219 ling, kari den, som äger et Säteri, utan underliggande Frälsehemman likwäl icke annorlunda anses, än säsom besutten i fräga om personel bewillning efter ofwannämde 7 §, hwarförc med underdånig anledning af högstberörde nädiga bref, samt Kongl. Kammar-^ollexij allmänna circulair-bref af den 6
Maj 180Z, som innehaller at denna afgift efter 1 Art. 7 § för Säteri och Frälse jord, bör ägarne päföras, ehwad en sadan jord är med stuld beiwärad eller icke, til betalande anmärkes hwad ncdannämde Säterier enligt Taxerrngs-längderne för ringa erlagt, nemligen".
Här upräknas nu Säteriernes namn och deras agares, fjorton til antalet; nägra fä hafwa likwäl blifwit undantagne, aldeles icke i betraktande af deras swagare beffaffenhet, jemförd mot de andra, utan lärer stedt af glömsta eller mera 'wigtiga orsaker.
När af Lagstiftande magten i BewillningsFörordningen, fem Araäationer nemligen ifrän iZ R:dr 16 § til 2 R:dr blifwit bestämde, at af Taperingsmännen lämpas til Säteriernas olika bestaffcnhet och deras innehafwares mer och mindre förmögna tilständ, och Tareringsmännen efter samwete och stn kännedom af arten lämpat desta ZiLäationer, stulle wäl ingen kunna förmoda möjligheten af en sadan wägsamhet, at Kongl. Kammar' Rätten med 3 R:dr 16 st säsom maximum stulle belägga alla Säterier utan undantag.
Likawäl har försöket stett och Taxeringsmännen i sin förklaring swarat, at om denna Kammar-Rätts anmärkning af sä obillig och 0- rättwis bestaffenhet framstaldes inför Thronen, stulle den derstädes blifwa ansedd säsom en styg - L2c) Den s.Z Maj. gelfe — ___ — Kongl. Kammar-Rättens sr.. observation.
"Som öfwerflöds-afgift efter 4 ^rt.
1 Z. bör erläggas til det högsta pä personen kan be» löpa efter dest carster, tjenst, rörelse eller förmögenhet; sä prkas, at hwad de uti föregäende punct upräknade Säteri-ägare, mindre än 4 R:dr blifwit päförde, mätte Kongl. Mast och Kronan ersättas, nemligen" här upräknas ellofwa, af hwilka den förste en Major, och den siste, en fattig afskedad Under-Officer, — nägon annan contra anmärkning torde här icke behöfwas. ZA Observation pa§.
A18 afffedade Soldaten Kils Källbom pä
Hamra ägor i Rumskulla socken upföres til afkortning för 1 R-dr 8 § 9 r:st,, men dä det sol. 1936 bilagde betyg af 2:ne jäfaktige äboer i Hamra icke är pä minsta sätt gällande, samt Herr Kyrkoherden Olok
Kiellbolms meddelade attestatum endast innebäller at Soldaten Källbom är fattig, deraf icke följer, at han warit oförmögen genom arbete bos äboerne i Hamra sig sine Kronoräntor afbörda, sä anmärkes ofwannämde afkortade summa, at Kongl. Maj:t och Kronan ersättas med r R:dr 8 st 9 r.st.
Af desta anförda exempel, som bewisa, huru Kongl.
Kammar-Rätten ansett den förmögne och den fattige under en lika synpunkt, drager jag ingen annan slutsats, än den, hwad allmänt önskas och hoppas, nemligen at nuwarande Lagstiftande magt, mätte efter den uplysning framfarna tider gifwit, wisligcn sätta en gräns mot alla obilliga och orättwisa anmärkningar öfwer Taxe - Den 23 Maj. 221 TareringSmäns pröfning och beslut, och om de dädanefter blifwa förffonade frän allt ohemult atal och answar, derutaf icke följer, at cnffilte medborgare mätte äfwentyra det fasliga ödet at med mindre förswarsstyrka än en Riksens Ständers Taperingsrätt oförmodligen kunna upinanas af nägon Revisor i Kongl. Kammar-Rätten, at bäde länge och kostsamt kämpa mot hans ohemula pästäenden.
Dä skulle kan hända icke utan ffäl befaras, at den sista willan blef wärre än den första, och at just dä man welat bota en sjukdom, man genom olämpliga läkemedel grundlagt en swärare.
Stockholm den 23 Maj- isog. plenning Lbrisr.
Lclnnitterlö^v.
Herr Larl, yttrade sig hafwa wid sistledne Riksdag gjort samma morion, rörande Tareringsmäns ffyddande för answar, och instämde altsä nu i Herr Lclnnitterlons yttrande.
Herr scbmitterlövvs Oictamen remitterLäes til Bewillningsckltffottet.
Ltgel von psol8tein, Lorlltr l.nclvisg, utbad sig at Ridderssapet och Adeln täcktes med tälamod afhöra et Oictamen, som han nu önffade fä upläft, och hoppades at sä mycket mera winna tillätelse dertil, som det säkert ej wore Ridderffapets och Adelns mening, at betaga sig sin gemensamma rättighet, genom störande af någon enffilds.
Derefter uplästeS följande desi anförande til ickotocoiiet.
En aktningswärd Ledamot har wäckt fräga om inrättning'af Förlikniugö-Domstolar.
Den stora 222 Den 2Z Maj. stora nyttan och nodwändigheten deraf känner han, den känner ocksä hela allmänheten: en stor förminskning af onödiga Rättegängar, til intet annat tjenande, än til lifsuppehälle, jemwäl ock rikedomars samlande ät en eiL88 af mennistkor, för det allmänna lika sä skadlige som kräftan för menniffokroppen; jag menar ^clvocawi-, ffulle wara följden häraf: härföre förtjcnar han allmän erkänsla.
Det har deremot warit bade owäntadt samt upwäckande bäde harm och owilja, at finna personer, som wilja lägga hinder i wägen för sädane förslag, som äsyfta enighet bland folket, och betager illasinnade ut» wägar, at inleda den enfaldige i kostsamma Rättegängar, endast för at uppehälla et lif' som är skadande för Staten:
Men öfwer all förmodan är det, at detta kommer ifrän en man, som innehar et af de wigtigaste Embeten wrd Lagskip. ningen.
Jag kan ej sättaifräga, at han emot bättre metande sökt hindra denna sak; men twärtom at han är öfwertygad, at alt widDomstolarne görrätt och lagligt'til, sa at ingen förbättring derwid tarfwas eller är möjlig.
Men just detta bewisar war olyckliga belägenhet i denna del och nödwändigheten af rättelse, dä en sa hög
Embetsman kan äga sä liten kännedom, huru det wid
Domstolarne tilgär, at han kan prisa deras rättwisa, dä hela allmänheten är ense at wald gär för ratt.
Detta är också en naturlig följd deraf at
Domare aldrig blifwa straffade för wrangwisa dommar.
Med förlust af lön är det onda icke botadt; ty den blir flerfaldigt rembour86raä : ffrapor tjena också til ingen ting; detza öfwerantwardas genast ät eldbrasan, eller kan skamlösheten gä sä långt, at man dermed meublerar stna rum, sedan de först blifwit med Den 23 Maj. 223 med förgyllda ramar försedde, hwarpä exempel gifwas.
När man gatt sä långt, at heder och samwete är satt ä sido, gör allmänna föraktet lika sa liten werkan pä dem, som wattnet man star pä gäsen.
Lindrigare botemedel mot detta onda än tjenstens förlust, gifwes icke.
Herr Grefwe har sjelf upmanat at upgifwa och i bewis leda begängna felaktigheter wid Domsiolarne.
Detta kan icke ffe utan undersökning.
5xag tager honom pä orden: mä dä icke hwarken han eller nägon annan rättstaffens
Domare lägga kinder i wägen för en sädan.
Det är af yttersta wigt för dessas ära at en sadan undersökning ster, sedan nu denna fräga är wäckt, pä det de icke mätte warda förblandade med illasinnade:
Ty gansta mänga redliga, wältänkande och allmän aktning förtjenande män finnas bland Swensta Domare.
Säsom et bewis til nodwandighetcn af bättre tilsyn wid Lagstip ningen, fär jag anföra nägra händelser frän den landsort jag är, Skäne.
En man blef dömd at halshuggas; säsom en sädan grof missgerningsman hällen i häckte flera mänader.
När mälet blef pröfwadt af Öfwer
Domaren, befanns brottet kunna försonas med Sex R:dr.
Ännu olyckligare wörö twänne andra, som mäste undergä högsta kroppsstraff och sändas pä fästning, för et brott, som Lagen bestraffar med åttatio Daler S:mnts böter.
Et groft brottmål ligger änny oafgjordk wid första In8tantll6n, nu pä nionde äret, och blir kan hända aldrig afgjordt, alt genom ^.6- 224 Den 2Z Maj. voc.itcrs mellankomst med dplikt mera.
Huru rättwisan ffipas och huru nödwändig ordnings äterstallande är i denna wigtiga sak, torde af denna lilla profbiten inhämtas.
Den olycka oäven osäkerhet til lif och wälfärd, som Sweriges inbyggare blifwit försatte utt genom Domares - egenmagt, kan sättas i bredd med krigets olyckor, och tarfwar derföre den snaraste och kraftigaste hjelp.
Stockholm den 19
L. lä. 8tL6l von kIol8teln.
Herr lächou8tolye, sonss Lamuel.
Såsom den nu af en wärd Ledamot uptagne fräga är as mig wäckt, utbeder jag mig äfwen deröfwer fa yttra mig; men derjemte, at fä med mit yttrande upffjuta, til dest Lon8tttutjonen är afgjord.
Herr Laron och Landtmarskalken gjorde proyo8jtton, at hela denna fräga kunde fä hwila til dest Lon8titnttonen wore antagen, dä kan hända et Lag-Utffott torde fä dermed sig befatta.
Friherre Nannerbkirn, La.1'8 ^Ugn8t, hade inlemnat et viccamen, sorn nu uplästes, sä lydande: Wid ljudet af detta utrop:
Fäderneslandet är i wada, har Ridderstapet och Adeln flera än en gäng, asidosatt all pröfning, huruwida förlegade afsigter, mistbrukat, oäelgat denna upmaning, och endast följt sin ädla drift at bidraga til Fosterlandets undsättning.
Nu är detta ljud okonst - Den 2Z Maj. 225 okonstladt, sanning, nöd och fara uttwinga utropet, och Fäderneslandets frälsning fordrar upoffringar.
Det ar det första Ständet wärdigt at föregä med efterdörnen.
Titlffott, hwilka ej kunna utfinnas utan inbyggarnes betungande med npa Skatter, äro oundwikliga följder af de genom kriget upkomna npa stu Ider.
De h a ökas af nödigt förswar.
Förfrvar bcböfrva wi atla för personer och e» genbom.
Da mäste ock alla för personer och e» gendom bidraga til förswarct.
Pä sadan grund hemställer jag:
At den del af Bcwillning, hwilken wid upgörandet af en np, lagges pä fast egendom, fördelas lika pä säteri, Frälse och Dkatte, eller jord af hwad natur som hälst.
Tp lika sä wisit, som ej förutsedda pälagor icke kunna bestämt och endast ätfölja sä kallad opiivileAler-rci jord, lika sä klart är ock, at en beständig befrielse derifrän stulle medföra en ej förutsedd och i obestämde förmoner stigande xroprictL. 2:0 At Ridderstapet och Adeln ätager sig den LLpimtion, som utgär under namn äf Mantalspenningar.
Huru länge stall en 0betydlig penning gora en obehaglig stillnad emellan medlemmar af enahanda samfund.
Om deste bägge andraganden winna Högloft.
Ridderstapcts och Adelns bifall, torde Bcwillnings-Utstoltet deraf til efterrättelse undfä del.
Ridderstapet och Adeln äger rättighet, at med biträde af twännc Tolfman godtgöra sig hos Frälse-Bönder och underhafwande för hos 226
Den 23 Maj. dem ägande fordringar, utan föregäcndc pröfning och fastställande af behörig Domstol.
Det är mindre nödigt at undersöka, buruwida denna rättighet är cn qwarlefwa frän den tid Ridderstapet och Adeln innehade förlaningar, samt Don.ö.ätt i Grefwe - och Friherre-skapen, burw wrda den ännu mistbrukas.
Men et mera uplpst tidebwarf har stadgat öfwertpgelsen derom, at i et samhälle alia böra njuta lika skpdd; bora winna lika rätt af samma lag.
Jag be nist alier derföre, at Ridderssapct och Adeln wäl ma kunna hos underhafwande, för upgifne fordringar, läta genom twänne Tolfniän med Pvarstad belägga af deras Egendom; men at panten ej mä kunna försäljas annorlunda än efter gäldenärens hörande, genom ät* gärd af wederbörande Lxecucorer, hwilka om handräckning böra anmodas, sist inom r4 dagars förlopp efter 8ec,ut-8lrt-n8 åläggande, wld förlust af dennas kraft och werkan.
Om detta winner Ridderffapets och Adelns bifall, torde en blott afsägelse innefatta all behöflig pioce clure.
ÄNNU finnes jord i Riket, hwilken endast kan innehafwas af wista Medborgare.
Således fär endast Riddcrstapet och Adeln besitta Säterier, de sä kallade Bergsmän, Bergsruarshemman.