Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ena Ur, ntt en bank måste ovilkorligen hafva och allmänligen anses hafva full valuta i goda säkerheter för alla sina skulder, och på så sätt, att den, om nöden fordrar, aldrig kan sakna förmåga att honorera alla sina förbindelser (Hr Palmer gör endast undantag för politiska criser, såsom stående utom all förutseendets beräkning); men dertill är icke nödigt, att alla fordringarna skola vara af egenskap att kunna infordras inom kort tid.
Sjelfva Engelska banken har vid sednare tiders placerande af dess fonder afsett fördelaktig räntefot.
Den äger utom actiecapitalet (som ända till sista förnyelsen af dess privilegium var ouppsägbart och oöfverlåtlig! innestående hos Regeringen) tvenne fordringsposter, lån på fast pant och inköpta annuiteter- på vissa år, som visserligen icke äro de lättast säljbara papper på Londons börs (begge dessa poster utgjorde vid sista kända bokslut i83a öfver 12 millioner £St.).
Ännu mindre hvarken kan eller behöfver Svenska Banken hafva alla sina fordringar stålblå pä kort tid.
Den äger en annan tillgång, som ersätter dess brist på Engelska bankens statspapper — endast den får begagna den —, det är dess egen credit.
Med 6 millioner r:drs tillgång utöfver dess skulder, med största delen af dessa räntefria genom dess privilegium att förse landets rörelse med ett beqvämt mynt, så tillåt endast detta mynt att få vinna och bibehålla ett fast värde, gif förtroende åt sådana beslut; och med den öppenhet, hvarmed Bankens ställning kan bedömas af hvar och en, skall den lätt i sin credit finna tillgångar, som ingen inrättning i Sverige med lika lätthet kunde hoppas erhålla.
Den andra grundsatsen är, alt en sådan anstalt som en stor nationalbank hufvudsakligen, jemte tillhandahållandet af nödigt sedelmynt åt den krets, der dess omlopp äger rum (i England, såsom man vet, är det i allmänhet inskränkt till trakterna kring London), bör afse upprätthållandet af allmän och enskild credit, då dess biträde påkallas, samt att det egentligen är i tidpunkter, då handelscrediten Urskakad, som en sådan inrättning som Engelska bankens credit är nyttig och har förmågan att upprätthålla landets credit.
(Se Hr Palmers svar på iqStde frågan, p 18).
Practiska bilagan till detta påstående finnes i Engelska bankens uppförande vid handelskrisen i slutet af 1825, då den på 3 veckor ökade sin sedelstock med mer än hälften, under det att metalliska cassan nedsattes i förhållande som 1 till 3o mot sedelstocken, så räknad, som vi nu beslutat.
Om detta är erforderligt i ett land med Englands rika tillgångar, så är det ännu nödvändigare i Sverige.
Våra gamla bancoreglementen hafva också alltid från deri bestämda sedelstocken undantagit, hvad som motsvarade lån å guld och silfver samt andra metalliska effecter.
Tänkom oss nu de tillfällen, då metalliska cassan sannolikast blifver mest påkänd och sålunda lägst.
Det - A
Den a4 J u i i i. m.
Detta måste inträffa, då näringarna äro strandsatta, och antingen exporten minskad genom saknad eiler ofördelaktig afsättning, eller importen ökad för missväxt m. m., ty då föres silfver ut för att balancera bristen; men just vid sådana tillfallen beböfves
Bankens lånebiträde bäst för att förekomma brådstörtade försäljningar.
Om t.
ex. jernet icke utan till underpris kan afsättas, och med våra andra exportvaror samma förhållande äger rum, och då Banken skulle hafva för utvexladt silfver indragit 6 å 8 millioner af den sedelstock, landets rörelse i allmänhet behöfver och Bankens credit tillåter att hålla utelöpande, samt
Banken derefter i anseende tili den nu ifrågakomna proportionen vore nödsakad att vägra de lånebiträden, som emot de säkraste varor och documenter, t. ex. jern i Stockholm och guld i Bankens hvalf, kunde begäras, skulle Rikets näringar i hög grad strandsättas, utan att sådant vore behöfligt för Bankens säkerhet.
Hade man icke förtroende för sedlarna, så skulle jag ej yrka deras lifgifvande vid sådana tillfällen; men i fall förtroende till dem finnes, anser jag det böra begagnas, och att kåledes man ej utan vilkor bör antaga en proportion, som skulle göra det omöjligt.
A en annan sida har man lika rätt att befara en vådlig utsträckning af Bankens sedelutgifningar, om dessa endast skulle göras beroende af cassans förhållande till sedelstocken; ty om dit inginge 3 ä 4 millioner silfver, så att densamma, i stället för att nu utgöra 6 å j millioner, komme att uppgå tili ii millioner, motsvarande 44 millioner r:dr riksgtssedlar, kunde enligt denna proportion sedelstocken ökas till i32 millioner r:dr riksgts eller 88 millioner r:dr b:co, fastän det vore en orimlighet att tro, det Rikets rörelse behöfde eller kunde upptaga en så stor penningestock.
Yådan vore således äfven i detta fall lika stor.
Det är derföre, som jag aldrig kunnat gilla den princip att grunda Bankens sedelrörelse på beloppet af den metalliska cassan; men anser man behöfligt, att en proportion antages, bör den åtminstone bestämmas så låg eller förbindas ined sådana vilkor, att ej de farhågor må kunna uppkomma, sora den af Utsk. föreslagna proportionen föranleder, och i fall man derföre ville antaga proportionen i till 4; tror jag, att några vådliga följder deraf åtminstone icke på lång tid skola kunna inträffa.
Vill man äfven dertill foga det vilkor, att Banken icke skall få öka sedelstocken genom ökande af dess lånefonder, såvida icke metalliska cassan motsvarar •§ deraf, så har jag ingenting deremot, med vilkor likväl, att man derifrån undantager Bankens utlåning på metalliska effecter; ty numera, då dessa lån, enligt beslutet i lista punkten, skola inberäknas i sedelstocken, kunde man lätt komma under denna proportion af i till 5, och således utan ett sådant undantag lätt blottställas för de vådor, jag nyss baft äran framställa.
Jag har också ingen svårighet vid att förena io H. i5 tu D e n 24 J u i l t.
Bl; mig med Hr Stråle, såvida lians förslag blifver så uppstäldt, att det lemnar garantier mot möjliga missbruk; och jag förbehåller mig att, då propos göres, få dervid föreslå de villier, som jag anser nödvändiga.
Jag hade icke ämnat höja min röst i detta vigtiga ämne, deri så mångå andra med mera sakkännedom yttrat sig, och jag skulle ej göra: det nu, om jag icke hoppades att kunna förena de båda meningar, som här uttalat sig.
Jag börjar med att göra all rättvisa åt BancoTJtsk:s ledamöter, som under så desperata åsigter kunnat komma lill ett resultat, deri de önskat att i möjligaste mån förlika båda sidornas meningar.
Dock må det förlåtas mig, att jag, det oaktadt, icke helt och hållet gillar de meningar,, som de uttalat.
Då man å ena sidan beständigt begär nya lånebiträden, och å den andra il rar för, att rörelsecapitalet icke må höjas utöfver dess lopp, må det förlåtas, om ett BancoUlsk. slår i förlägenhet vid uppsökandet af den riktiga medelvägen.
BancoUtsk. har trott sig finna den; men den synes icke tillfredsställa någondera sidans mening.
Jag hör till deras anta!, som önska se näringarna lifvade; men jag önskar det icke på capitalisternas bekostnad, och jag tror ej, att man kan lifva näringarna, då man gifver osäkerhet ät myntvärdet.
Tvärtom tror jag, att enda sältet, hvarigenom näringarna kunna befrämjas, är att gifva capitalerna säkert' värde och derigenom en hastig circulation
En sedelstock är i den mån för liten för landet, som den för litet rör sig i landet, och i samma mån säkerheten och förtroendet blifva större, blifva omsättningarna lifligare, och då verkar i r:dr lika mycket som 3 r:dr i annat fall.
Dessa allmänna satser har jag trott mig böra förutskicka, då jag vill försöka att uppgöra ett förlikningsförslag emellan de båda sidorna.
Lika med de värda (niarne, som yttrat sig före mig, tror jag, alt den uti BancoUtsk:s förslag bestämda proportionen af i till 3 måhända skall i tidens längd blifva iner menlig både för näringarna och i andra afseenden, än man i början kunnat föreställa sig.
Jag hör således till dem, som tro, att man gör försigtigast uti att etablera ett minimum, utan att antaga denna fixa proportion.
Detta minimum har af åtskilliga talare blifvit bestämdt till i millioner r:dr silfver efter 1664 års myntfot, och af en annan talare till 3 millioner samma mynt.
Jag hemställer derföre till de båda meningarnas förfäktare, huruvida de icke skulle vilja öfvergå till en medelväg och antaga 5.^ millioner såsom minimum, som, efter den hos oss i går antagna vexlingsgrunden, utgör 10 millioner r:dr riksg.
För mig skall det vara nära nog likgiltigt, hvilken af dessa summor antages såsom minimum.
Jag tror, att man äfven utan våda skall kunna gå upp till 3 millioner, och jag skall gerna bitäda elen mening, som vinner majoriteten; men jag ber att, i anseende till de båda andra ytterligheterna, nemi.
Den 24 Juli f. m. den, sorn önskar proportionens nedsättande, på det nya lån må kunna beviljas, och den, som alldeles icke vill hafva någon möjlighet att understödja näringarna med lån, få föreslå, att man må frångå den proportion af 1 lill 3, som Uuk. nu föreslår, och återgå till proportionen 2 lill 5, som i förra betänk, tillstyrktes.
Jag ar fullkomligen öfvertygad, att näringarna genom denna silfrns antagande kunna lä allt det biträde, som de i denna väg behöfva.
Jag skall för min del aldrig lemna min röst åt den meningen, att sedelemissio ner skola kunna ske utan motsvarande valuta, vare sig sådana hvpotheker, sorn kunna nedläggas i Bankens hvalf eller assosiationers så beskaffade förbindelser, som försäkra Banken om lika god säkerhet, som Banken förut äger; och om dessa försigtighetsmått blifva iakttagna, då vi komma att besluta om Bankens lånerörelse i allmänhet, tror jag, att ett riktigt förhållande blifvcr stadgadt för så väl vexel- som lånebankens functioner; ty för min del tror jag, att lånerörelsen mäste fortfara alt vara ett af statsbankens föremål, intill dess att privata bankassosiationer uppstått med dan säkerhet och kraft, att de, i följd af en allmän öfvertygelse om deras företräde framför statsbanken, kunna tvinga den sednare att functionera endast såsom deposit- oell vexelbank.
Jag skall icke längre uppehålla denna discussion, utan anhåller endast, att den contraproposm till TJtskls förslag vid förevar.
2:dra punkt måtte blifva framställd, att Bankens metalliska cassa aldrig må få sjunka under 2^ millioner r:dr silfver efter 1664 års myntfot.
Äfven jag anhåller om R. o. Ad:s ursägt för det jag lägger några ord till denna långsträckta discussion.
Jag har alltid varit den varmaste och ifrigaste vän af realisationen och har dervid utgått från den hufvudgrundsats, att man först borde göra rätt och sedan godt.
Jag har således vid granskningen af BancoUlskrs förevar, betänk, isynnerhet fästat mig vid de garantier för realisationen, som Utsk. uppställt; och då jag icke annat kan, än erkänna Utsk:s bemödanden i detta fall, kan jag ej til 1— bakahålla min förundran deröfver, att Utsk., på samma gång som det fiamställt dessa garantier, öppnat cn väg, som skulle leda till ett motsatt resultat eller helt och hållet förstöra myntet, i händelse man, såsom lätt kunde hända med den organisation af Bancostyrelsen, som vår grundlag föreskri fver, skulle erhålla en Bancostyrelse, som ej med tillräcklig försigtighet, omtanka och kraft visste att mota de mångfaldiga anspråk på lån,, hvilka iek ■ blott under riksdagarna , utan jemväl emellan dem dagligen och stundligen göras.
Det är denna allmänna grundsats, hvarefter jag bedömer betänk.
För att icke vidare yttra mig öfver betänk, i allmänhet, vill jag blott i afseende på 2:dra punkten anföra, att jag lika med Hr Rosenblad tior, att Banken i närvar, stund, såvida den får vara i hed och behålla sin vinst, har all möjlig sä - Den a4 Juli f. m. kerliet i och för sig sjelf, och att några andra garantier icke behöfvas, än att Banken får vara i den ställning, den är.
Jag tror, att näringarna kunna få allt, hvad de behöfva, och att alla creditiver och öfriga garantier vore öfverflödiga, så vida icke fråga vore om ökad utlåning.
Men då allmänna opinionen icke i detta afseende är lika med min, utan fordrar nya lån, anser jag nödigt att stadga garantier.
I sådant afseende har uti aldra punkten blifvit föreslaget, att Bankens metalliska cassa ej må hållas i lägre förhållande till sedelstocken, än som i till 3.
Men jag anser detta förslag ej innefatta någon garanti, utan att det tvärtom kunde leda till många obehagligheter.
Jag tror principen vara alldeles falsk, emedan, såsom jag yttrade vid återremissen af XJtskts förra betänk, i detta ämne, det är alldeles gifvet, att i samma mån som sedelstocken är större, bör proportionen emellan reella cassan och sedelstocken vara större, och i samma mån den minskas, kan jemväl proportionen minskas.
Proportionen i till 3 är för liten vid början af en vexling, eller med ett rörelsecapital af 36 millioner vore en metallisk cassa af 12 millioner för liten; hvaremot denna cassa vore alldeles för stor, om rörelsecapitalet skulle sjunka till 24 millioner.
De allmänna skäl, hvarföre en sådan proportion ej bör stadgas, hafva af flera talare, hvaribland jag får nämna Hr Cederschjöld och Hr v. Hartmansdorff, blifvit så fullständigt utvecklade, att jag ej vill uppehålla med vidare framställning deraf; men för att gå en medelväg får jag instämma i hvad Hr Frih. Ehrenborgh föreslagit, att nemi. rainimicassan i Bankens hvalf må bestämmas till 2^ millioner r:dr silfver, hvarvid jag likväl på förhand fäster den restriction, att inga sedelemissioner må vara Bancostyrelsen tillåtna.
Vårt mynt har förut blifvit förstördt derigenom, att staten erhållit understöd från Banken, och nu vill man åter förstöra det genom understöd till enskilda personer.
Jag vill icke neka näringarna att behålla, hvad de hafva; men denna utlåning bör icke ökas, och jag tror, att Bankens dertill anslagna fonder kunna ändamålsenligare disponeras än nu, då de göra föga gagn.
Dessutom är det alldeles icke möjligt förBancofullmägtige att bedöma, huruvida näringarna behöfva detta förlag, eller om penningarna utgifvas blott för att hjelpa derangerade possessionater.
Ett stadgadt mynt är det bästa understöd, som kan lemnäs näringarna, och endast man beflitar sig derom, är jag öfvertygad, att vi intill nästa riksdag skola hafva alldeles tillräckliga förslag för näringarna, samt att vår Bank då står i den ställning, att utan fara kan göras, hvad icke nu utan myntvärdets blottställande kanske.
Här har mvcket blifvit taladt om, att icke en gång R.
St. ensamma skola hafva rättighet att, utan Konungens tillåtelse, besluta sedelemissioner; och detta yrkades, då fråga var om Reg.formens 72 §, från samma sida, som nu ifrar för utsträckandet af Bankens lånerörelse.
Jag hemställer, huruvi - Den a4 Juli f. m. 117 da det då ligger den ringaste conseqvens uti att nu vilja lemna en sådan magt till Bancofullmägtige, bestående af 3 Bönder, 3 Borgare, 3 Prester och 3 Adelsmän.
Jag anhåller om den propos., som af Frih. Ehrenborgh blifvit begärd.
Hvad här blifvit yttradt om nödvändigheten att lemna Bancostyrelsen rättighet att öka rörelscapitalet i förhållande till näringarnas behof o. s. v., vill jag nu lemna åsido, helst fråga derom längre fram förekommer, då Utsk:s förslag om lånerörelsen blifver föredraget.
Men jag får i anledning af åtskilliga värda ledamöters förslag om bestämmandet af ett högre minimibelopp, än 3 millioner r:dr silfver, hvilket belopp de flesta bland dem ansett böra blifva 2-J millioner, vördsamt hemställa, om icke meningarna bäst kunde förlikas derigenom, att minimibeloppet blefve 2 millioner och åt Bancostyrelsen uppdroges att, innan cassan kommer till denna punkt, vidtaga sådana åtgärder till fondens förstärkande, att den aldrig må sjunka under detta belopp, hvilket skulle blifva ungefär detsamma, som blefve
Fullmägtige berättigade att gå i författning om dylika åtgärder, då fonden sjunkit till 2-£ millioner.
Jag får således anhålla om den contrapropos., att, i stället för proportionen af i till 3, må bestämmas, att minimum af Bankens metalliska cassa skall utsättas till i millioner r:dr silfver.
Hr Cederschjölds anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af en Deputation frän BondeSt., under anförande af Riksd.fullm.
Johan Eriksson från Stora Kopparbergs län, hvilken uppläste och aflemnade ett prot.utdr. al denna dag, innehållande BondeSt:s i anledn. af BancoUtsk:s utlåt.
PJ:o 17 fattade beslut, med undantag af dagen, då utvexlingen borde taga sin början, hvilken af BondeSt. blifvit bestämd till senast d. i instund.
Oct., hufvudsakligen instämmande med R. o. Ad:s förut fattade beslut; hafvande BondeSt. inbjudit de öfriga resp.
Stånden att uti BondeSt:s beslut sig förena.
Med undantag af några smärre fractioner förefaller det mig, som det egentligen vore 2:ne farhågor, som här bekämpa hvarandra, eller att man fruktar å ena sidan att för tidigt behöfva anlita creditivet, ochå den andra att lemna en stor latitud för sedelemissioner.
Hr Lefre'n har, efter min tanke, uppgjort det antagligaste förlikningsförslaget, och för att ej ytterligare förlänga discussionen, får jag nu vördsamt föreslå en redaction enligt den åsigt, som jag vet att flera med mig dela, i det jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om följande propos.:
Bancostyrelsen åligger att genast gå i författning om metalliska cassans förstärkning, så snart den nedfallit lill proportionen af i till 4 emot sedelstocken; men vare icke berättigad till nya sedelemissioner, så länge metalliska cassan håller sig fortfarande under proportionen af 2 lill 5 emot sedelstocken. 11$ Deli 24 Juli f. m.
Ehuru ofta detta ämne blifvit discuteradt och utredt, och ehuru vidlyftigt man derom ordat, återstår dock en obesvarad anmärkning af den vigt, att jag ej kan underlåta att upptaga den.
Åtskilliga värda ledamöter hafva frågat, hvarefter Bancostyrelsen skulle kunna bedöma rörelsens behof af ökade capitaler.
En ledamot har sagt, att det skulle ske godtyckligt, och en annan, att
Bancostyrelsen skulle rätta sig efter mängden af inkommande låneansökningar.
Om dessa meningar blifvit yttrade af andra personer, sorn icke begrunda förekommande ämnen, innan de yttra sig, skulle de ej förundrat mig; men jag hade ej väntat mig sådana framställningar af dem, hvilka så noga pläga genomtänka ämnet, som Hrr Cederschjöld och v. Hartmansdorff.
Jag får då erinra, att Bancostyrelsen har 2:ne thermometrar, sorn hon blott hehöfver en liten tid betrakta för att finna, huruvida rörelsecapitalet är för stort eller för litet.
Den ena är förhållandet med vexlingen i bancoluekan och den andra vexelcoursen.
Med uppmärksamhet derpå kan Bancostyrelsen ej undgå att finna, huruvida myntcapitalet är för knappt.
Stiger industrien,, så beböfves ej större mynteapital.
Örn Bancostyrelsen då icke gör något för att öka detta capital, så växer det i alla fall genom inköp af silfver; men det växer då i en långsammare mån och Eilif— ver jemväl dyrare att anskaffa.
En brist kan emedlertid i rörelsecapitalet uppstå, som kan vålla många enskilda olyckor och förqväfva det växande lif, som i näringarna boija t visa sig.
Jag har visserligen icke, såsom Gr.
Frölich yttrat, påstått, att näringarnas framsteg beror derpå, att silfver accurnuleras i Banken och. sedlar utspridas i landet.
Jag har endast påstått, att näringarnas framsteg fördrar, att rörelsecapitalet lämpas derefter.
Att åter, på sätt Frih.
Cederström föreslagit, man skulle stadga, att årligen ett visst qvantum silfver skall af Banken uppköpas, samt att i proportion till detta silfverqvantum sedelstocken skall ökas, vore alt med någon modification återkomma till det bestämmande af rö~ relsecapitalets belopp, som under myntoredan varit brukligt.
En annan talare har sagt, att stadgandet af en proportion emellan metallisk fond och utelöpande sedelstock icke vore öfverensstämmande med sanna principer för bancoförvaltning
\ men det synes mig, sorn hade han vederlagt sig sjelf, dalian medgifvit , att en sådan proportion i alla väl inrättade banker finnes antagen.
Samma talare har sagt, att de afUtsk. föreslagna medel till utvexlingens vidmagthållande skulle leda till utländsk skuldsättning, och att det finnes en enklare utväg, att grunda Bankens säkerhet endast på statsobligationer.
Jag ber. att han matte upplysa på hvad sätt det skulle kunna undvikas alt skuldsätta Banken utrikes, då den för utvexlingen vore i behof af lån; ty mig synes, att om Banken råkar iförlägenhet, måste förlägenhet äfven existera inora landet, och i sådant fall skulle härstädes några lån ej kunna Den 34 Jall •• ra. n9 erhållas, åtminstone ej af andra än utländska commissionärer.
Jag tager mig vidare friheten att till de Hrr, som strängt yrka, att man blott skall antaga ett bestämdt capital, hvarunder silfverfonden ej får sjunka, och tillika yrka, att ingen utvidgning af lånerörelsen bör äga rum, framställa den frågan, hvad säkerhet de väl äga alt, om deras åsigt nu skulle göra sig gällande, icke den motsätta' sidan, som måhända med dem skulle deltaga i beslutet om en minimisumma, framdeles skall yrka en alldeles obegränsad ulsläppning af sedlar.
Det synes derföre, sorn om de motsatta sidorna bär borde närma sig till hvarandra, för att fatta ett beslut i denna punkt, hvarigenom begge ytterligheterna biefve förebyggda.
Jag vill icke påstå, att BancoUtskts förslag är något oöfverträfflig t verk (om detta, likasom om alla andra menniskoverk, lärer gälla, att det icke är fullkomligt); men jag hyser den farhågan, att om R.
St. uti sina Ståndsplena företaga sig att uppgöra nya redactioner, som sedan genom Utsk:s nämnd skola sammanskrifvas till ett helt, häfver detta sämre, än hvad BancoUtsk. tillstyrkt, och jag tror derföre, att, i fall icke någon synnerligen grundad anmärkning framställes, det vore säkrast att antaga Utskts förslag.
Hr Cederschjöld har sagt, att de anmärkningar, jag gjort, redan förut af honom vore vederlagda.
Han lärer dock vara lika partisk sorn jag att yttra sig, huruvida hans framställning verkligen innefattar någon vederläggning af hvad jag anfört; men våra argumenter hafva redan så länge blifvit vexlade, alt jag tror det vara tid att dermed upphöra, och således ej ånyo vill framställa skälen för min tanke.
Jag har egentligen begärt ordet för att återkomma till något redactionsforslag till proposition.
Uti sjelfva ämnet har jag, då betänk.
J\T:o 6 var under öfverläggning, äfvensom i början af detta plenum, yttrat min åsigt, och jag tror, att diseussionen i dag sträckt sig någotutöfver det egentliga ämnet derför, som är 2,:dra punkten af förevar, betänk.
Jag har hört åtskilliga värda ledamöter yrka olika belopp af den minimisumma, hvarunder metalliska cassan icke borde få falla.
Dels med anledning deraf, att det synes mig någorlunda likgiltigt, antingen detta belopp bestämmes till några 100,000 r:dr mer eller mindre, och dels med anledning deraf, att jag var närvar, i ett an-’ nät Riksstånd, det Högv.
PresteSt , då derstädes beslut fattades, att detta belopp borde blifva a millioner r:dr specie -efter 1664 års myntfot, har jag tagit mig friheten uppställa ett förslag till propos., som jag ber få uppläsa under anhållan, att det mätte antagas såsom contra-propos. till Utsk:s förslag.
Denna redaetion är följande: ”Att
Bankens metalliska eassa ej får gå under ett belopp af 2 millioner r:dr specie; åliggande Bancost.yrelsen att för delta andamål vidtaga förberedande nödiga åtgärder så tidigt, alt metalliska cassan ej må qvarblifva vid detta nedsatta belopp.”
Från denna propos. 1*20 D e n 2/J
Juli f. ra. äro nied flit uteslutna alla slags tillägg i afseende på sedelemissioner och nya lånetillgångar för näringarna, emedan jag anser denna fråga lämpligast och riktigast förekomma vid pröfningen af de sednare punkterna af Utsk:s betänk.; och jag tror, att de Hrr, sorn nitälska för dessa lånetillgångar, böra vara tryggade, då i denna propos. icke finnes något hinder för att, dä dc sednare punkterna förekomma, söka gynna näringarna så mycket man behagar.
Jag skall icke trötta It. o. Ad. med att vederlägga de åtskilliga anmärkningar, som emot mitt förra yttrande blifvit gjorda, utan blott förklara, att jag, underrättad derom, att ett RiksSt. redan fästat sig vid den samma af 2 millioner r:dr silfver specie, hvilken Hrr Lagerhjelm och Cederschjöld föreslagit såsom det minsta belopp, Banken alltid borde hafva i sin cassa, vill, för att icke äfventyra de olägenheter, jag befarar deraf, att Utsk:s förslag skulle, med en eller annan modification, blifva antaget, hellre afstå från mitt yrkande om minimibeloppets bestämmande till 3 millioner r:dr specie, och förena mig med förenämnde Hrr.