Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För jag ut en summa specier till utlandet och icke kastar eller skänker bort dem, så får jag ju en fordran.
Denna fordran är således en tillgång utomlands, med hvilken exportören kau betala en skuld eller göra ett upköp.
Använder han icke denna tillgång pä någotdera af dessa sätt och icke eller försäljer en anvisning på sin fordran åt någon, som har en liqvid utrikes att göra, så skola silfverspecierne förr eller sednare komma att vandra hit tillbaka igen.
Sådant är det naturliga förhållandet med silfret.
Jag måste använda det för att betala en skuld, när jag icke kan betala den med varor; och har jag skickat ut silfver såsom en vara, är detta icke att betrakta annat än som en förskottsvis gjord liqvid.
Det är alldeles detsamma, som att sätta in på up- och afskrifningsräkning.
Behöfver jag ej för en liqvid ujfva anvisning på det insatta beloppet, kan jag- åter taga ut summan, när jag vill.
Sä är förhållandet. med den mycket omtalade silfverexporten, hvilken man vill söka att förekomma, troende sig dermed förbättra Bankens ställning.
Jag hoppas, att hvar och en, som behagat följa min framställning, skall finna, att denna export, i och för sig betraktad, alldeles icke medför någon fara för realisationen, hvars uprätthållande ensamt beror deruppå, att vårt varu.utbyte i allmänhet med Utlandet är sådant, att debet och credit gå ihop.
Hr Printzensköld; Jag ber om benägen ursäkt, att jag ä^nnu en gång upträder, men jag finner mig dertill föranledd af Hr Åkermans sednaste yttrande.
Hr Akerman har nemi. yttrat, att ingen skada för landet ligger deruti, att våra silfverspecier exporteras; ty, säger han, det visar endast, att man har en skuld på utländsk ort eller också önskar att der bilda sig en fordran.
Ja väl, det är sannt, men Hr Akerman lärer icke kunna bestrida, att landet pä det hela taget lider en ganska betydlig förlust, icke derföre, att silfver exporteras, utan derföre att specier exporteras, och orsaken härtill torde Hr Åkerman känna lika väl som jag., nemi att det kostar landet att mynta silfret och att försätta det med koppar, att man i utlandet icke betalar mer än sillrots värde, och att landet således förlorar utom slagskatten kopparns hela värde.
Om nu t. ex. en mill. specier skulle utföras, blefve följden den, att man skänkte bort omkr.
16,000 rdr, som den i koppar är värd, hvarmed dessa specier äro legerade.
Jag hemställer då, om det icke är klokare att tillse, att intet myntadt silfver eller åtminstone så litet deraf som är möjligt föres ur landet.
Man bör icke ställa så till, att vederbörande exportörer anse såsom en fördel att begagna myntadt silfver, utan Banken bör ega plantsar, sorn gälla.i liq vider utomlands lika mycket, som våra specier.
Det är dessa skäl, som, efter Den 1 Febrnari. 253 min öfvertygelse, böra verka på hvar och en att icke vilja vara så frikostig med utmyntningen af silfver.
— Jag förnyar mitt tillstyrkande af bifall till hvad Hr Lilliehöök anfört; — och bör jag, i afs.-de på hvad Hr Akerman förut anmärkt deremot, att Fullmäktige i denna fråga icke ingått till BankoTJtsk:t, med något förslag, uplysa, att Fullmäktige, med kännedom om hvad nu gällande BankoRegiem:te innehåller, och i den föreställningen, att någon förändring deraf icke skulle ifrågakomma, saknat all slags ani. till en sådan åtgärd.
Mig synes, att man alltför vidlyftigt ordat om ingenting.
Jag måste för mili del förklara, att jag anser det vara en mindre lyckad motion, men äfven att BankoUtsk:t. tyckes på bästa sätt hafva besvarat densamma.
Det är ingalunda positivt medgifvet hvad motionären yrkat, nemi. att silfverspecier skola utvexlas vid hvarje tillfälle, då så påfordras; BankoUtsk:t har endast sagt, att enl.
BankoRegleimt skall för hvarje 128 sk. utbetalas en specieriksdaler.
Jag föreställer mig, att det vore ett ganska vådligt förfärande, att positivt besluta förbud på utvexling af sådana myntsorter, som Banken är skyldig att tillhandahålla.
Men för att nu komma från den saken, så synes mig, att man kunde uti §:n införa det af Hr Lilliehöök föreslagna tillägg, hvilket i det hela icke gör någon förändring, enär i BankoUtsk:ts förslag till Reglera:te finnes redan detta förbehåll: »såvidt möjligt är»; ty det har icke medgifvit, att mera finge utvexlas, än hvarå tillgång funnes.
Ett positivt förbud mot utvexling af specier torde deremot leda derhän, att slutligen stänga Banken helt och hållet för all slags utvexling, hvilket skulle medföra den största våda.
Derföre instämmer jag uti Hr Lilliehööks förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder blifvit yrkadt dels bifall till förslaget, dels detsammas godkännande med tillägg af orden: »såvidt ske kan» efter de i slutmeningen förekommande orden: »börande Fullmäktige tillse att», och dels afslag å ifrågav:de förslag.
Som jag står alldeles ensam med begäran om afslag, får jag vördsammast anhålla att få förena mig med de Hrr, som yrkat på tilläggandet af orden: »såvidt möjligt är».
Propos. å bifall till Utskits förslag framstäldes härefter och besvarades med många nej, jemte några ja, hvarefter gjord propos. å förslagets godkännande med ofvanuämnde tillägg blef med ja besvarad.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:ts d. 21 och 25 sisth Jan. på bordet lagde Mern.
N:o 14, ang;de sättet för behandling af frågan om Bankovinstens användande.
Hr Lefrén, Johan Pehr: BankoUt,sk:t har deri rätteligen förfarit, att det icke tilltrott sig kunna nu behandla frågan om Deri 1 Februari.
Bankovinstens användande, men efter mitt förmenande deri handlat oförsigtigt, att tillstyrka lt.
St:r att frångå en gifven föreskrift i den för BankoUtsbt gällande instruktion, att. behandla frågan först då det blir i tillfälle att afgifva sitt förslag om Bankens lånerörelse i sin helhet.
Elt sådant afvikande från välgrundade föreskrifter kan icke annat au svårt inverka på Bankens kredit och säkerhet för framtiden, och bör derföre icke af Ständerna bifallas.
Jernvägslåuet må bifallas nu, emedan tiden för dess afslutande brådskar.
Det må uptagas till det belopp, som erfordras för jernvägsarbetenas fortsättande; men Bankens vinstmedel lemnäs i fred till användande för Bankens förstärkning och konsoliderande, hvilket icke kan ske genom Bankens deltagande i jernvägslånet, emedan Banken behöfver en Reserv-fond, som i hvilket ögonblick som helst kan förvandlas till silfvervaluta, hvilket ei kan ske, om deri består af Statsverkets obligationer.
Jag föreslår derföre vördsamt, att Högloft.
R o. A. för sin del besluter: att 2 § 4 morn. i Instruktionen för BaukoUtsk:t skall tjena till efterrättelse; > åberopande mig för öfrigt Hr Doktor Sandbergs reservation, som är väl grundad oell visar skyldig omvårdnad om Bankens sanna bästa och allmänhetens säkerhet.
Grunden för den framställning, som BankoUtsk:t här gjort, synes mig ligga i öppen dag.
När If. M:s Nåd.
Propos. om medels anskaffande till jernvägsbyggnader blef afgifven och hvilade på Ständernas bord, samt sedermera i sin ordning remitterades, utgjorde densamma, så vidt jag kunde fatta, föremål för en allmän tillfredsställelse, hvilken äfven jag delade.
Det var för ej längesedan en sällsynt företeelse att Bankovinsten kunde föreslås till användande för något annat ändamål än till bestridande af de löpande statsutgifterne, och således, var det-för mig en särdeles fägnad att då finna, det denna Bankovinst kunde användas att betrygga Bankens säkerhet och förmåga att uplylla sin första skyldighet, d. v. s. uprätthålla myntvärdet.
Detta var, från min sida sedt, orsaken till min belåtenhet.
Jag är af alldeles motsatt åsigt emot den, som af den siste talaren yttrats, att nemligen Bankens deltagande med sin vinst uti nu ifrågavarande statslån icke skulle kunna förmå att i sin mån betrygga Bankens säkerhet.
Den erfarenhet, som vi redan hafva om den kredit, det Svenska jernvägslånet åtujuter i utlandet, synes mig vara en borgen derför, att då nu, som jag tager för gifvet, det utländska lån, hvilket af Staten kommer att uptagas i och för jernvägsbyggnader, skall omfatta 20 mill., deraf 16 mill. uptagas för Statsverkets räkning och 4 mill. öfvertagas af Banken, och då penningestiilluingen i utlandet är temligen god — detta lån får en lika god kredit, sorn det Svenska jernvägslån, hvilket redan finnes på marknaden.
Äfvenledes anser jag som säkert, att då Bankoverkets andel i detta lån kommer att utgöra en serie af det hela, densamma skall komma att åtnjuta alldeles samma kredit, som jag hoppas att den öfriga delen af lånet skall erhålla i utlandet.
Det förefaller raig således som gifvet, Den 1 Februari. 255 att om RiksBanken skulle behöfva använda sina af Statsverket utfärdade obligationer, dessa skola åtnjuta samma kredit, som de öfriga V5:delal'!ie af jernvägslånet tillgodokommer, och dessa obligationer måste således blifva fullt användbara för det ändamål, hvartill de äro afsedda.
Jag kan följaktligen icke annat finna än att det vore särdeles besynnerligt om man skulle frånkänna sig först den fördelen, att kunna konsolidera Banken, och för det andra den, att kunna undvika att öka den utländska skuldsättningen med 4 mill.
Då nu BankoUtsk:t icke kunnat anse sig berättigadt att för närvarande ingå i någon utredning, huruvida Bankovinsten kan för det ifrågasatta ändamålet användas, så är klart att BankoUtsk:t bordt vidtaga den åtgärd, som nu egt rum.
Det faller äfven af sig sjelft, att om StatsUtsk:t skall inkomma till Ständerna med sin framställning om anskaffande af medel till jernvägsbyggnaderne, så måste Utsk:t s&väl som R.
St:r veta, huruvida några inhemska medel finnas disponibla, eller om dessa ifrågasatte 20 mill. böra i sin helhet uptagas i utlandet.
Då jag för min del anser som en dubbel förmån att på samma gång kunna konsolidera Banken och derjemte undvika 4 milhrs utländsk skuldsättning, kan jag icke annat finna, än att Ut.sk:ts framställning är väl befogad och att önskligt vore om Höglofl.
Ståndet ville bifalla hvad Utsk:t framställt.
Efter hvad jag tror mig veta, är detta förslag redan bifallet af tvenne RiksStånd och då vore det besynnerligt, om ett tredje, som på goda skäl förklarat sig ifra mot utländsk skuldsättning, likväl indirikte befordrade denna genom ett afslag af Utsk:ts nu gjorda framställning.
Några ledamöter hördes häri instämma.
Den talare, som näst före den siste hade ordet, yttrade i början af Riksdagen den tänkvärda sats, som också innebär en sanning, att
Bankens förvaltning är den aldra enklaste i verlden.
Det behöfs icke mer än att Banken ärligt betalar sina skulder, att den skaffar sig dertill nödiga garantier, och dermed är Bankens förvaltning verkställd på det för landet mest nöjaktiga sätt.
För att
Banken skall kunna fullgöra sina förbindelser, har jag åtminstone trott att
Banken städse borde vidtaga allajmedel, som
Bankoreglementet och försigtigheten bjuda för att uprätthålla realisationen.
De medel, som i främsta rummet dervid böra användas, äro att tillse det Bankens metalliska valuta räcker till för möjligen skeende anmälan om utvexling af silfver.
Nu säger man likväl att man konsoliderar Banken genom att lemna ut 4 millioner af dess sedlar, för att i stället få 4 mill. obligationer, som icke heller äro något annat än papperslappar.
Men, såvida jag icke kan tvinga individen att taga en af Banken innehafvande obligation i utbyte mot den sedel, han har i sina händer, kan Banken genom en slik åtgärd ingalunda anses blifva konsoliderad.
Man säger att dess obligationer kunna på de utländska marknaden med lätthet försäljas.
Men, Mine Hrr! vi hafva icke penningkonjnnkturen i våra händer; om den också för närvä - Den 1 Fobruari. rande är god, så vet man icke om förhållandet kan blifva sådant om ett eller annat år.
Är det icke då vida försigtigare att hafva dessa 4 mill. sedlar liggande i Bankens hvalf, der de icke trycka på Bankens metalliska valuta?
Är det icke vida klokare att, i händelse af en god penningkonjunktur, och då en mängd vexlar utbjudas till försäljning på Stockholms eller Götheborgs Börs, hafva dessa 4 mill. sedlar till hands, för att upköpa sådane papper, hvilka genast kunna förvandlas i verkligt silfver?
För min del tror jag att
Bankens konsolidering hufvudsakligen består deri, att den sjelf får använda den vinst, som den årligen gör på sin lånerörelse och hvilken vinst icke är något annat än en indragning af dess egna utelöpande sedlar, hvarigenom tillfälle lemnäs
Banken att förstöra denna vinst, om förhållandet är sådant att sedelmassan måste förminskas, eller ock släppa ut den, på sätt jag nyss nämnt, genom uphandling af sådane valutor, som ögonblickligen kunna i silfvertaekor förvandlas.
Då har man konsoliderat Banken, men icke genom att taga Statens obligationer och lägga i Bankens kassor.
Banken har redan några millioners fordran uti Svenska Statsobligationer, hvilken fordran årligen amorteras af Riksg.Kont., men jag har ieke funnit, att den eger den märkvärdiga egenskapen att i ringaste mån konsolidera Banken; ty allt hvad Banken vinner derpå, är att den fått igen sina sedlar, som den för många år sedan utlemnade, och hvilket sednare förfarande hade den bedröfliga följden att Banken gjorde bankrutt.
Jag kan sål. icke annat än vördsamt hemställa att hvad Hr Lefrén yttrat i als. på nu föredragna Betänk, måtte vinna E. o. Ad:s bifall.
Flera föregående ta lare hafva här ingått i diskussion om, huruvida det vore nyttigt eller icke för
Banken att öfvertaga någon del af det ifrågav:de utländska statslånet.
Här är likväl egentligen endast fråga om det formella eller bemyndigande för BankoUt,sk:t att behandla saken.
Orsaken till detta Betänk, är att K. M. i sin Propos. föreslagit att Banken skulle öfvertaga en del af statsobligationerne.
Nu kan BankoUtsk:t, enligt gällande instruktion, icke handlägga denna fråga, utan särskildt bemyndigande af Rikets St:r.
Hvad angår detta bemyndigande, så har redan E. o. Ad. lemnat BankoUtsk:t ett sådant, ehuru icke så vidsträckt, som det nu föreslås. R. o. Ad. har nemligen förut beslutat, att BankoUtsk:t, utan hinder af 2 § 4 punkten af den för Utsk:t gällande instruktion, må taga i öfvervägande frågan om och huru mycket af ifrågav:de obligationer böra af Banken öfvertagas.
Deremot är det bemyndigande, som nu äskas, vidsträcktare och så till vida olika, att BankoUtsk:t föreslagit det R.
St:r måtte bemyndiga BankoUtsk:t att, utan hinder af föreskriften i 2 § 4 punkten af den för Utsk:t, gällande instruktion, öfverväga och till R.
St:r afgifva särskildt Utlåt, om användande af den sedan 1857 års början uplupna Bankovinst. R. o. Ad. lärer väl säl. icke nu kunna frångå ett beslut, som de för icke längesedan fattade, men frågan är om R. o. Ad. vill utstäcka detta be - Den 1 Pebru ari. 257 bemyndigande .så långt som BankoUtslet föreslagit.
Häri ligger, efter min tanke, ingen våda.
Hr Printzensköld, anser jag att det bästa sättet för Bankens konsoliderande är att låta den öfvertaga statsobligationer, ställde i utländskt mynt, enär dessa obligationer hafva kurs på den utländska marknaden och följaktligen när som heldst kunna försäljas.
Jag anhåller sål. att R. o. Ad. ville bifalla BankoUtsk:ts Betänk., synnerligast som detsamma redan af 2:ne RiksStånd, Preste- och BorgareStåndeu, är bifallet.
Man har bär yttrat sig om rättaste sättet att konsolidera Banken, och derom är också mycket att säga, som jag förbehåller mig att i sinom tid få framföra, men frågan är nu om någonting helt annat eller om formen för ärendets behandling, och jag hemställer då om II.
S:tr, sedan K. M. gjort framställning om Bankens deltagande uti det statslån, som är föreslaget att uptagas, skola säga att derom vilja vi icke yttra oss f. n., ehuru R.
St:r nyligen förklarat att det är af allra största vigt att lånefrågan afgöres så fort som möjligt.
St:r, derföre att 2 g 4 punkten af den för BankoUtslet gällande instruktion föreskrifver att
Utslct i sammanhang med det förslag till reglering af Bankens löne- och kreditivrörelse, som Utsk:t. har att till R.
St:r afgifva, bör meddela yttrande och förslag om användande af den sedan 1857 års början uplupna bankovinst, af detta stadgande vara förhindrade att pröfva K.
Huru BankoUtsk:t kommer att yttra sig, är ännu icke käudt, men det är fullkomligt säkert att, om BankoUtsk:t får det bemyndigande, sorn här är föreslaget, skall det icke underlåta att jemte K.
M:ts framställning äfven taga i öfvervägande de förslag rörande bankovinstens användande, som af åtskilliga motionärer blifvit framställda.
En tal. yttrade nyss att stadgandet om bankovinstens användande i sammanhang med förslaget till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse vore ett gammalt, godt stadgande.
Det är dock icke så gammalt, ty det tillkom vid förra Riksdagen och under intryck af det allmänna bekymmer, som då existerade inom den iinanciela verlden, och föranledde, att, oaktadt det, enl. fleras tankar, icke är skäl öka en del utlåningsgrenar, föga förenliga med Bankens konsoliderande, man likviil ville förbehålla sig möjligheten dertill vid en kommande Riksdag, och derföre liksom taga fasla på att man skulle hafva denna bankovinst till hands.
Nu är endast meningen sätta Utsk:t i tillfälle besluta huruvidä man bör förfara på ena eller andra sättet vid besvarande af K. M:s Prop., och att dervid iakttaga den skyndsamhet, som är nödig.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte bifalla Retänk:t.
Jag vill följa de 2:ne sista talarnes upmaning och hålla mig rörande denna fråga till formen, dervid jag likväl icke kan undgå anmärka, att Memorialets innehåll måste framkalla betraktelser, hvilka, enligt sakens natur, måste öfverskrida den trängre gräns, som af formfrågan bestämmes.
För att kunna med någon fullständighet vttra mig om denna form, ber jag att H. III. 17 Den I Febr neri. å i R o. Ad:s minne återkalla de framställningar, som äng. ifrågav. ämne blifvit gjorde.
Deri första är den, som innefattas i Frih.
Tersmedens motion, hvilken väcktes den 18 sistl. Jan., och hvari föreslogs att R. o. Ad. måtte ålägga BankoUtsk:t att, utan hinder af föreskriften i 2 g 4 mom. af den för Utsk:t utfärdade instruktion, genast till behandling företaga K. M:s Propos. om medels anskaffande för fortsättning af Statens jernvägsbyggtiader, i hvad den angår bankovinstens användande till upköp af statsobligationer.
Den 2:dra framställningen innefattas i PresteSt:s prot.utdr. med inbjudning till R. o. Ad. att instämma i PresteStidets beslut att bemyndiga BankoUtskit att, oberoende af stadgandet i g 2 mom. 4 af instruktionen för Utsk:t, genast öfverväga och till R.
St:r inkomma med Uti. om och i hvad mån RiksBankens vinstmedel kunna användas för det i II.
M:s Propos. om medel till jernvägsbyggnaderne afsedda ändamål, att
Banken skulle deltaga i ett lån, stäldt i utländsk myntsort.
Den 3:dje framställningen i ämnet utgör Utsk:ts uti förevarande memorial, proprio motu och oberoende af Frih.
Tersmedens ofvannämnde förslag, afgifna hemställan att, R.
St:r måtte bemyndiga BankoUtskit alf, utan hinder af föreskriften i 2 § 4 puukt, af den för Utak:t gällande instruktion, öfverväga och till R.
St:r afgifva särskildt
Uti. om användande af den sedan 1857 års början uplupna bankovinst.
Tersmedens motion här föredrogs, fästade man icke särdeles upmärksamhet vid densamma; den blef följaktligen icke, såsom önskligt hade varit, bordlagd, utan genast remitterad till BankoUtskrt..
Skulle det vara denna åtgärd af R. o. Ad. att remittera motionen, som Frih.
Tersmeden anser innefatta ett förklarande att R. o.
Ad. biträdt densamma, tror jag att han begått ett icke oväsendtligt misstag.
Emellertid hvilar nu denna motion beroende på BankoUtskrs åtgärd, och det ligger i sakens natur att Utsk:t måste till R.
St:r inkomma med ett Uti., äfven i anledning af denna motion.
Då emellertid densammas innehåll är i väsendtliga delar afvikarrde från de båda andra förslagen, särdeles från det af Utsk:t afgifna, och jag anser en gemensam behandling af dessa förslager såväl inom Utsk:t som hos R.
St:r nödig i och för en sorgfällig och noggrann pröfning af detta vigtiga ärende; så och på det att, i öfverensstämmelse med hvad Hr Doktor Sandberg i sin reservation yrkat, Bankofullmäktige må fa yttra sig i anledning af de framställda, särskilda förslagen, anhåller jäg vördsamt att R. o.
Ad. behagade återremittera detta Memorial till Utskrt.
Sedan jag nu yttrat mig om formen för ärendets behandling, vill jag öfvergå till bedömande af sjelfva saken.
En värd talare har sagt att det skulle vara en obestridlig fördel för Banken att till förstärkning af dess metalliska kassa få använda större eller mindre del af bankovinsten till upköp af Riksg:sKontorets obligationer å def blifvande nya jernvägslånet.
Då jag emedlertid tror att denne talare sett saken i en alltför skimrande dager och att den möjligen i verkligheten kan utfalla på ett helt annat sätt än han föreställt sig, skall jag för denna min åsigt i korthet redogöra.
Om nemligen Bunken, sedan en större del af dess räntevinst blifvit använd till inköp af ofvannämnde obligationer, skulle nödgas vidtaga åtgärder för att hastigt och betydligt förstärka sin metalliska kassa och, för sådant ändamål, å utländska penningemarkuaden utbjuda dessa obligationer på samma gång som Riksg.Kontoret derstädes utbjuder lör Statsverkets räkning enahanda värdepapper, så synes mig uppenbart att den konkurrens, som derigenom komme att upsla mellan dessa båda Svenska Statens största penningeverk, skulle ej allenast menligt inverka på lånoperationen, i och för sig, utan ock, hvad än värre vore, minska förtroendet till de myndigheter, hvilka tillstadt och verkstält dylika åtgärder, utan förutseende beräkning af deras följder.
Skulle åter inom RiksStånden göra sig gällande den åsigt, hvilken såsom motion inom BorgareStrt blifvit framställd, i akt och mening att förebygga en samtidig försäljning för Bankens och Biksg Kontorets räkning af ofvannämnda obligationer, kunde sådant svårligen verkställas annorledes än genom förpligtelse för Banken att ej å utrikes ort till försäljning utbjuda sina innehafvande statsobligationer, förr än Riksg.Kontorets hunnit afyttras, ett vilkor, som genom den längre tidsutdrägt det kunde förorsaka i BankoStyrelseus nödiga verksamhet för realisationens bestånd, kunde för densamma medföra våda, särdeles under den närmaste framliden.
Af den berättelse om Bankens ställning, sorn' vi sett i Posttidningen, finna vi att den 31 Dec. sisth är felades endast 147,756 rdrrmt, innan sedelstocken hunnit sitt maximum i förhållandet till metalliska kassan.
Jag vet väl att under de första veckorna af denna månad har i det fallet någon törändring till fördel för nämnda kassa egt rum, men jag vet också att förbättringen är obetydlig i jemförelse med den silfverutvexling, som vid lörsta öppet vatten otvifvelaktigt kommer att verkställas för betäckande dels af enskildes dels af garantiföreningens skulder till utlandet.
Vid sådant förlnde hemställer jag, om det skulle vara kljkt att genom uphandling af statsobligationer, syunerligast med någon restriktion i als. på Bankens rätt att dem realisera, beröfva Banken möjligheten att i rätter tid använda desamma till myntvärdets uprätthållande.
Man har väl sagt att en sfi utomordentlig skyndsamhet erfordras för att under nuv:de gynsammare penningekonjunktur hinna negociera jernvägsiånet.
Jag tror visserligen att skyndsamhet erfordras; men ingalunda anser jag deraf följa, att Banken direkt göres beroende af låneoperationen, enär jag föreställer mig, att likaväl som Riksg.Kont. förut uptagit det erforderliga lånebeloppet utomlands, och sedermera låtit
Banken köfra af de indrague vexlarne för att dermed förstärka den metalliska kassan, likaså skulle samma åtgärd nu vara den alidia säkraste för att slippa Bankens inblandning i de förestående lånetransaktionerna af Riksg.Kontoret, hvars omsorgsfulla och redbara förvaltning jag innerligen respekterar, äfven då jag, med hogkomst af Bankens fordna garanti för Riksg.Kontorets kreditsedlar, skyr hvarje åtgärd, som genom sina följder kan t framtiden leda till förnyande af samma finauciella vågspel. 2<SO Deli 1 Februari.
I början al' sitt yttrande nämnde Hr Flach att denna fråga skulle hafva kommit till behandling i BankoUtsk. på grund af väckt motion.
Hr Flach visade derigenom, att han icke känner, hvilka åtgärder som äro vidtagne i anledn. af den motion jag väckte.
Denna åtgärd var att R. o. Ad. i anledn. deraf fattade beslut, som meddelades de öfriga Stånden.