Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag förnimmer den mening vilja utbilda sig, som skulle ConstitutionsUtskottet, i frågor om Anmärkningar mot Ledamöter af StatsRådet, StatsSecreterare och Konungens Rådgifvare i Cotnmandomål, handla med Riksens Ständers rätt_, och ensamt äga härom besluta, kan jag ej underlåta att söka utpeka den gräns emellan ConstitutionsUtskottets och Riksens Ständers magt, som i detta afseende finnes i Grundlagarne utstakad.
I RegeringsFormens 107 §. står: ”Frågor uti detta ämne:” nemligen rörande Anmärkningar emot Ledamöter af StatsRådet &c. ”kunna icke af Riksens Ständer afgöras förr, ”än sistnämnde,” nemligen ”ConstitutionsUt”skottet deröfver blifvit hörd t.” Jag hade redan vid 1815 års
Riksdag den äran att fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på betydelsen och vigten af denna strophe.
Ständer hafva nemligen förbehållit sig rätten att afgöra och lemnat åt (konstitutionsutskottet endast att utlåta sig.
Denna rättighet att afgöra kan således ingalunda inskränkas till en nödvändighet att ovilkorligen gilla och bekräfta hvad ConstitutionsUtskottet yttrat; utan den måste äfven lemna rum för friheten att ogilla och förkasta. (konstitutionsutskottet står således, i detta afseende, till Riksens Ständer i jemt samma förhållande, sorn hvarje annat Utskott:
Det åligger
Den 12 Martii. 309 nemligen ConstitutionsUtskottet att sitt Betänkande i ämnet afgifva; men Riksens Ständer äga att, om de ej vilja, ett slikt Betänkande antaga, det samma med Anmärkningar återremittera, samt slutligen efter godtycke förändra eller alldeles förkasta.
Någon torde mena, att detta endast kan gälla i afseende på 107 §. af RegeringsFormen, emedan Riksens Ständers rätt att afgöra blott vid denna, men ej vid den föregående, linnes utmärkt.
Jag vill derföre bjuda till visa, att Riksens Ständer, äfven i afseende på 106 §. äga samma rätt, och att således sista Momentet af 107 §. har afseende på alla Anmärkningsmål och följaktligen äfven så väl på den 106 sorn 107 §.
— Beviset vill jag hämta från RiksdagsOrdningens 2g §. hvilken motsvarar håda de nyssnämnde §§. i RegeringsFormen. -— I 2p:de §.
Riksdagsordningen heter det: ”finnér:” (Constitutions) ”Utskottet af dessa (infordrade StatsRåds:) ”Prolocoll, att någon ”StatsMinister, StatsRåd, HofCancelleren, Stats”Secreterare eller annan Ledamot af StatsRå”det, eller den Embetsman, som i Commando”mål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handfat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift ”&c. — då skall ConstitutionsUtskottet ställa ”en sådan under tilltal af JustitiaeOmbudsman”nen inför RiksRätt.”
Här upprepas samma ord, sorn i 106 §. af RegeringsFormen; blott med den skillnad i uttrycket, att härstår: — ”då skall ConstitutionsUtskottet” &c. i stället för att i RegeringsFormen det heter: ”då lige giO Den 12 Martti. ”GonstitutionsUtskottet, att ställa en sådan ”under tilltal” &c. Derefter följer i samma §. af Riksdagsordningen: ”Skulle Utskottet ”anmärka, att StatsRådets Ledamöter samfält, ”eller en eller flere af dem, uti deras Rådslag ”örn allmänna mått och steg icke iakttagit
Ri”kets sannskyldiga nytta, eller att någon Stats”Secreterare, icke med oväld, nit, skicklighet ”och drift, sitt Föi troendeEmbete utöfvat, skall ”Utskottet då sådant för Riksens Ständer tillkännagifva” &c. Här upprepas ända till slut 107 §. af RegeringsFormen, ord för ord, blott med, samma skillnad i uttrycket, Sorn jag vid 106- §. anmärkt, nemligen: att
Riksdagsordningen äfven på detta ställe uttrycker
ConstitutionsUtskottets åliggande med ”skall” i stället för att RegeringsFormen nyttjar ordet: ”eige.” Sedan Riksdags-Ordningen sålunda serskildt upptagit och afhandlat Vederbörandes Positiva och Negativa fel, och anfört både den ro6 och 107 §. af RegeringsFormen, uppgifves huru och på hvad sätt båda slags felen kunna af Ständerna till åtal befordras, nemligen: ”när frågor uti Riksens Ständers ”Plena eller andra Utskott än Constitutions”Uiskoltet väckas, huruvida StatsRådet eller ”någon dess Ledamot, eller någon Föredra”gande sitt Embete på ett obehörigt sätt ut”öfvar, böra dervid följande ordalag och inga ”andra nyttjas” &c. Detta har onekligen tydligt afseende på både 106 och 107 §§. af RegeringsFormen:
Alla uttryck äro så valda, att de passa för båda §§ hvarföre ock både Den i a Martii. 311 StatsSecreter och Konungens Rådgifvare i ("ömmande
Måll äro inbegripna under det här nyttjade Ordet: ”FöredragandeB
Derefter heter det: ”under Riksens Ständers öfv erläggningar ”om sådana” (nemligen alla slags anmärknings”frågor), äfvensom i ConstitutionsUtskoltets ”yttranden, skola icke Konungens Beslut i Mai, ”sorn röra enskildta Personers eller Cörporatio”ners rättigheter eller angelägenheter, kunna ”ens nämnas, ännu mindre någon Riksens ”Ständers pröfning underställas.”
Märk väl, mine Herrar! ”under Riksens Ständers Öfverläggningar om sådana Frågor!” Riksens
Ständer äga således rätt att öfverlägga!
Emedan ingen öfverläggning kan äga rum, då Remiss med Anmärkning begäres; så följer nödvändigt, att tiden för denna öfverläggning först då inträffar, när ConstilutionsUtskottet till Stånden inkommer med Betänkande i ämnet.
Men som hvarje öfverläggning nödvändigt måste leda till ett Beslut; så följer att rättigheten att öfverlägga, nödvändigt måste innefatta rättigheten att besluta.
Då Riksens Ständer således hafva rätt alt öfverlägga om de Anmärknings-ämnen, som utgöra föremålet för ConstitutionsUtskottets Betänkanden, hafva de naturligtvis äfven rätt att sluta öfverläggningen med ett afgörande beslut.
Denna Riksens Ständers rätt att afgöra, hvilken, såsom ofvanföre är visadt, sträcker sig till alla slags Anmärknings-frågor, nemligen så väl enligt 106 som 107 §§.
RegeringsFormen, lemnar följaktligen åt Riksens Ständer full frihet, att i dylika ämnen bifalla eller 312 Den 12 Mavtii. återremitterJ, förändra eller förkasta ConstitutionsXJlskottels Betänkanden, äfven så väl sorn hvarje annat Utskotts.
En värd Ledamot har, till styrka för sin mening, att "afgörande-rätten tillkomne "ConstitutionsUtskottet ensamt_, och alldeles "icke Riksens Ständer J’ anfört Slutmeningen i 39 §. af Riksdagsordningen nemligen: "att "ConstitutionsUtskottet besluter med
Riksens *’Ständers rätt och i deras ställeJag torde derföre få äran anmärka, att denna rätt inskränker sig till följande, bestämdt uppgifna fall, hvilket också lär vara det enda ställe i Grundlagarne, der denna rätt förbehålles Utskottet, nemligen som orden lyda: ”Då hos Riksstånden olika meningar uppstå angående nya ”Utskotts sättande, eller till hvilka Utskott "uppkomna frågor böra remitteras, och Stån”den ej genom bestämd pluralitet kunna skilj”aktigheterna afgöra, äge då ConstitutionsUt”skoltet att med Riksens
Ständer rätt och i "deras ställe derom beslutaI dessa fall är det också nödvändigt, att ConstitutionsUtskottet afgör en sak, om hvilken Stånden redan förklarat, att de ej kunna förena sig i något beslut.
Sluteligen torde jag få tillägga, att om den Opinion skulle utbildas, att afgöranderätten ej bör tillkomma Riksens Ständer, utan endast ConstitutionsUlskottet; så böra alla de ställen i Grundlagarne förändras, hvarest, såsom jag haft äran erinra, Riksens Ständer haf - Den 12 Martii. va tydligen förbehållit sig denna rätt, på det alla tvister härom må för framtiden förekommas.
Men om, såsom jag snarare vågar förmoda, den Opinion blifver allt mer och mer allmänt rådande, att denna rätt att afgöra ej hör öfverlemnas åt ett Utskott, så anser jag angeläget för Riksens Ständer, att ej försaka en rätt, som de enligt Grundlagarne äga; och ej medgifva ett förfarande, som kunde blifva ett vådligt prasjudicat för framtiden.
Herr Flach_, Carl Fredric, förenade sig med Herr Cederskjöld.
Med Herr Munck af Rosenschöld instämmer jag i samma tanka, att denna sak nu mera kunde förfalla, då ändamålet med Anmärkningen, som haft för afsigt afskaffandet af en egenmägtig
Pålaga blifvit vunnen, sedan Konungen gifvit befallning till rättelse i det felaktiga.
Man är i alla fall Friherre Anckarsvärd förbunden, som genom sin gjorda Anmärkning hufvudsakligen bidragit till denna rättelse.
Hvad egentligen ConstitutionsUtskottets Utlåtande angår, och de grundsatser detsamma följt, så ehuru, genom den detaillerade granskning i ämnet, det framlagt till Riksens Ständers upplysning, detsamma gjort sig berättigadt lill fullkomligaste aktning och erkänsla, tycker jag mig dock finna i en och annan omständighet någon contradiction.
Utskottet har verkligen ansett Friherre Björnstjerna handlat emot Lag, dels derigenom att han behand - 314 Den 12 Martii. lat detta Ärende såsom CommandoMål, då, enligt 7 §.
RegeringsFormen, dessa endast bestå i detvdirecta befattning, Konungen, såsom Öfverste Befälhafvare]! öfver Armeen, äger öfver Trouppen, då deremot allt hvad som rörer Rust- och Rolhållares skyldigheter, m. fl. dermed gemenskap ägande Mål, såsom Oeconomiska, enligt 8 §. böra i StatsRådet föredragas; dels emedan han utfärdat en Ordres, hvarigenom en ny tunga blifvit Rotehållare ålagd.
Oagtadt detta nu är rakt stridande emot RegeringsFormen och Rikets gällande Lagar, har Utskottet dock icke ansett sig kunna ställa Friherre Björnstjerna, enligt ioö §.
RegeringsFormen, under RiksRätt, emedan det förbehållet är gjordt, så vida Författningar ne det medgifva.
Men då man betraktar, till hvilka oordningar det skulle kunna leda, om Förordningar ulgifvas, stridande mot Lagarne, och öfverlemnades till de Verkställandes egen pröfning, om de voro enliga med Författningarne eller icke, samt ett dylikt förbehåll skulle vara tillräckligt att freda från ansvar; så anser jag
Utskottet hade haft högsta skäl att icke hafva gjort afseende härå, och det så mycket hellre, som KrigsLagarne innehålla, att Ordres skola vara tydliga och bestämda.
Icke heller synes mig
Utskottet varit hindradt att anse saken efter 107 §. af den orsaken, att
Föredragande i CommandoMål icke finnes der nämnd, enär AnsvarsLagen i (5 §. tydligen nämner Föredragande i CommandoMål.
Denna Lag Den 12 Martii. 515 äger samma kraft, som sjelfva Grundlagen, och dä i den senare icke slår något förbud, som gör det andra Stadgandet utan kraft, så synes tydligen, att det blott är ett Redactionsfel, ty det är icke tänkbart, att denne Embetsman vore mera ansvarsfri, eller att han skulle vara i annat predicament, än de öfrige af StatsRådets Ledamöter.
ConstitutionsUtskottet, hvilket egentligen är att anse såsom Åklagare, men alldeles icke, hvarken såsom Domare, än mindre som Sakförare för den Besvärande, tyckes mig således, så väl i det ena som andra fallet, hafva i Principen misstagit sig, ehuruväl jag inser att någon åtgärd i anledning af 107 §. af Ständerne icke hvarken varit nödvändig eller tjent till något ändamål; ty då det icke synes billigt, att en annars skicklig Embetsman skulle skiljas vid Embetet för ett misstag, som icke hunnit hafva en menlig påföljd, innan det blef rättadt, icke heller förmodligen Konungen gjort något sådant afseende på en dylik anmälan; så tror jag det rätta är, såsom förut näradt, att låta saken förfalla; men derjemte, genom den anledning, som blifvit gifven, hos Konungen i underdånighet anhålla, att allt betungande af Utgifter för Rust- och Rotehållare utöfver hvadKneckteContracter och lagliga öfverenskommelse!' redan utstaka, måtte varda hädanefter alfvarligen förbudit.
Under öfverläggningen af delta ämne har blifvit yttradt, att ConstitutionsUtskottet ägde i allt Riksens Ständers beslutande rätt:
Sådant är icke förhållandet; i det enda fallet då tvänne Stånd emot tvänne
Stånd stadna i olika begrepp om \ 316
Ben 12 Martii. rätta förståndet af Grundlagen, (Herr Cederskjöld har redan förut anmärkt detta) då tillkommer det ConstitutionsUtskottet, att med Riksens Ständers rätt afgöra tvisten.
Äfvenså lärer troligen det uttrycket varit förhastadt, att, då Konungen är nöjd med den Föredragandes i CommandoMål åtgärd, borde man kunna med fullt förtroende dervid låta bero.
I grund af en sådan Principe, skulle då aldrig någon Anmärkning äga rum, och för denna Embetsman vara ett undantag framför de öfriga StatsRådets Ledamöter, hvilket allt icke instämmer med rättvisa och Lagens mening.
Det gamla inkastet, att Ständerne icke äga öfverlägga om. enskilta Personers angelägenheter, hvarigenom man söker betaga 107 §.
RegeringsFormen det mästa af sin kraft, är också en förtydning.
Detta Stadgande har blott afseende derpå, om tvisten rörer tvänne enskilta Parter, då det icke är ett allmänt Ärende; men helt annorlunda är förhållandet, om den enskilta Personens angelägenhet har någon gemenskap med det, som rörer Staten eller det Allmänna.
Vi hafva derpå haft ett exempel, just i denna dag, med Öfverste Silfverskjölds anmälan att varda af Staten hållen skadeslös för förlorade förmåner, genom Pommerns afträdande.
Friherre Anckarsvärd Carl Henricj anförde skrifteligen:
Om Lagarnes helgd, om deras ordentliga handhafvande af verkställande Magten, utgör ett af de förnämsta vilkoret! för Frihetens ver - Den 12 Martil. 317 keliga tillvaro hos ett Folk:
Om rättigheten att åklaga Lagars öfverträdelser och Myndighetens missbrukj är en Magt, utom hvilken Friheten skulle vara ett Ordspel; så är det i min tanke Riksdagsmannens första pligt, att, efter föreskrifne Former, åtala de Lagstridiga Styrelseåtgärder, hvilka, som sådana, framställa sig i dess öfvertygelse, för att derigenom å ena sidan hos Auctoriteterne skärpa aktningen för Lag och Medhorgsmanna rättigheter, och å den andra hos Folket nära känslan och kärleken för Friheten.
En vis Lagstiftning har, genom ConstitutionsUtskottets bildande, gjort Embetsmannens åtgärder oberoende af Passionerne, och ensidighetens möjeliga medverkan uti Representantens Anmärkningsrätt:
Men samma Lagstiftning har, till jemnvigtens återförande, åt ConstitutionsUtskottet lemnat den utsträckning af Pröfningsrätt, som på goda grunder, och under vissa bestämda vilkor, förmenas den enskilte Åklagaren.
Lagstiftaren har åt ConstitutionsUtskottet förbehållit granskningen af de Protocoll, som innebära Rådgifvares förhållande och bevisen å den oväld, skicklighet och drift, hvarmed de sine Embeten utöfvat.
Vården af Folkets rättigheter i Grundlagarnes efterlefnad,är ConstitutionsLJtskotletuppdragen, och våra Riksmöten hafva likväl framfarit utan Anmärkning emot öfverträdelser.
För att bryta det tysta klandret öfver missbruk, för att ifrån glömskan till minnet föra Repre - 318 Den 12 Martii. sentationens rättigheter i denna väg, ansåg jag mig skyldig, till ConstitutionsUtskottet anmäla den anledning till Anmärkning jag trodde mig äga, uti en GeneralOrdres, jag till Utskottets granskning öfverlemnade:
Min hemställan innebar en tvekan, huruvida Föredraganden i CommandoMål beredt sig ett skydd emot Allmänna Lagens verksamhet, genom sitt förbehåll af FÖrfattningarnes medgifvande till den emot alla Författningar rakt stridande befallningen, och jag finner, i likhet med Utskottet, att Domaren af allmänna Lagen skulle nödgas frikänna Föredraganden i CommandoMål, för den lagstridiga syftningen af den åberopade GeneralOrdren, i stöd af det förbehåll den innebär; och att Friherre Björnstjerna på den grund bordt af Utskottet frikännas från den ansvarighet, hvartill jag, i stöd af allmänna Lagen, ansett honom möjligen kunna befordras.
Utskottet hade, till detta ändamåls vinnande, ej behöft framställa en i motsägelser och otydliga Phraser invecklad Afhandling, som nu är förhållandet, då Utskottet säger, att den öfverklagade GeneralOrdren till den grad saknar alla de egenskaper af bestämdhet m. m. att Anmärkning derå emot i 107 §. nämnde Föredragande kunnat och bordt äga rum.
Sedan Utskottet medgifvit detta, bardet likväl, å andra sidan, förekommit huru det gjorde förbehållet af FÖrfattningarnes medgifvande i sjelfva verket innebär en varning emot dessas öfverträdande.
Utskottet finner en slags förtjenst i Ordrens slutmening och anser den röja en afsigt, att genom i godo träffade Den 12 Martil. öfverenskommelse!’ vinna ändamålet; hvartill, efter mitt sätt att se, all befallning varit till det minsta öfverflödig, och Utskottet har ej kunnat undgå, att äfven i detta afseende finna den till och med olaglig, då rätteligen anmärkes, att de Författningar, sorn förbjuda Befälhafvare att inblanda sig i Roteliållares och Soldaters inbördes förhållande, äro till deras väsenteligaste delar inryckte i TjenstgöringsReglementet och således af natur att för MilitaireBefälhafvare vara allmänt kände; men den ofvannämnde GeneralOrdren matte likväl inneburit någon afsigt att leda till ändring, förklaring eller rubbning af allmänna oeconomiska Författningar.
Innefattas icke härutinnan motsägelser och falska slutsatser, dem man af Riksens Ständers ConstitutionsUtskott ej bordt förvänta, och hvilka ej synas öfverensstämma med den klara tolkningen för hvarje fall och med det moraliska ansvarets afvägande, som Utskottet i sina Premisser åberopar ?
Utskottet yttrar sedan bestämdt i hufvudsaken, att Friherre Björnstjerna icke handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift; men nrcdgifver att det ej låtit undfalla sig, huru det Ärende, som genom utfärdande af oftanämnde GeneralOrdres vunnit handläggning af GeneralAdjutanten för Armeen, helt och hållit saknar beskaffenheten af CommandoMål i åberopade 7 §.
RegeringsFormen, Kongl. Brefven af den 19 Junii 1810 och 24 Januarii 1815. 520 Den 12 Martil.
Med hvad anledning äger då Konungens Föredragande i Commandomål rättighet att sig befatta med ett Ärende, om hvars handläggningssätt RegeringsFormens 8 §. stadgar, och är det ej att uppenbarligen handla emot RegeringsFormens tydliga föreskrift, att tvärtemot den samma öfverskridas de gränsor den för hvarje befattning utstakar?
Genom antagandet af sådana utaf Utskottet framställde bevisningsgrunder, skulle de Föredragande från alla tilltal kunna skyddas, om de i utöfningen af sina Embeten, blott iagttogo att städse beträda hvarandras i Lagar utstakade befattningar.
Utskottet yttrar äfven att Friherre Björnstjerna icke tillstyrkt någon öfverträdelse af Rikets gällande Lagar, eller den vållat och befrämjat, genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning.
Har då Friherre
Björnstjerna reserverat sig emot honom anbefaldt handläggning vid ett Ärende, som
Utskottet rätteligen funnit icke kunna föras under 7 §:ns mening med Commandomål, och hvarest finnes någon frikallelse för Föredraganden i Commandomål att känna 8 §:ns innehåll?
Att uppsåtligen fördölja en upplysning, måtte i afseende å en Rådgifvares förhållande äfven vara, att förtiga och ej omnämna de Grundlagsrum, hvarom kännedom ej får saknas, och att försumma deras tillämpning, då anledningar dertill förekomma.
Att Utskottet frikallat Konungens Föredragande 1 Commandomål från den anledning tili Den 12 Martu. 321 till Anmärkning jag ensam, i stöd af allmänna Lagen, emot honom framställt, har jag redan medgifvit, icke kunna eller höra vara annorlunda; men då Utskottet ej ansett sig kunna undgå, att sjelfve göra Anmärkning emot den åberopade Ordrens obehöriga tillkomst och Constitutions-stridiga natur, kan jag ej neka mig att finna det sätt, hvarpå Utskottet ömsom faller och frikänner, vara af en för Grundlagens helgd så vådlig beskaffenhet, att det ej hör kunna undfalla uppmärksamhet.
Du Grundlagens föreskrifna Former äro öfverträdda, så är 106 §. säkerligen användbar emot öfverträdaren, och då AnsvarsLagens 6 §. med tillräcklig uppmärksamhet genomläses, finnér man att den 107 §. i RegeringsFormen deruti åberopas, och att alla i den ofvannämnde 6 §. nämnde Personer kunna utan undantag efter den joy behandlas.
Efter Utskottets sätt att se, skulle en SlatsSecreterare, som beträdde CommandoMålens område kunna tilltalas; på hvad grund kan förhållandet, i omvänd ordning, blifva annorlunda, då det aldrig kan antagas som skäl, att Konungens Föredragande i CommandoMål ej i joy §. är nämud, sedan lian i AnsvarsLagens 6 §., sorn' med'-den joy är fullkomligt collectiv, likväl innehar sin tillbörliga plats; följden af Utskottets bedömmande i detta fall skulle lätteligen kunna blifva, att Föredragande i CommandoMål skulle kunna blanda sig uti alla Styrelsens grenar, utan ålit derföre kunna tilltalas, emedan han som StatsSecreterare icke i ioy §. är nämnd; Ridd. 0. Ad.
IV B, I Afd. 4 G i2' 322 Den 12 Martil. på hvilka grunder Statsförfattningen i sådant fall skulle hvila, hemställer jag till Ilöglofl, Utskottets egen pröfning att eftersinna.
Det är, efter Utskottets tanka, af vigt att Militaire-Styreisen hålles inom de gränsor, dem Lagar och Författningar utstakat, och icke intränger i den Civila.
Dqt synes Utskottet angeläget, att Rote- och Rusthållare skyddas, äfven emot möjligheten af Myndighetens missbruk; angeläget, att de under Högsta Magtens /hictoritet utgående Expeditioner, jemväl i sjelfva Formen, bära stämpeln af laglighet, och sluteligen angeläget, att de rättelser af förekomna missbruk, som anbefallas den Militaira Verkställaren, tillika meddelas den Civila Styresmannen.
Utaf denna Utskottets yttrade tanka slutar man väl, att Utskottet anser ett missförhållande i anseende till MilitaireStyrelsens iakttagande af sina gränsor, ägt och kanske äga rum; och denna tanka blifver för Allmänheten mera oroande i den mohn Utskottets Betänkande saknar all hänvisning till ansvar för dem, som möjligen öfverträdt utstakade gränsor, och Förslag till deras nogare Bestämmande, der sådant skulle tarfvas.
Om Utskottet fästat behörig uppmärksamhet på innehållet af 8 RegeringsFormen, skulle säker anledning troligen icke saknats, att efter 106 §. till åtal och ansvar befordra en genom
Målets föredragande i orätt väg yppad afvikelse från fastställda Former, hvilka synas mig i Grundlagen rätt fullständigt beskrifna; men äfven om tve - Den 12 Martii. 323 lydighet i Grundlagen ägt rum, tror jag att Riksens Ständer utaf 53 och 81 §§.
RegeringsFormen, haft skäl af ConstitutionsUtskottet förvänta åtminstone ett löfte om Förslag till rättelse och mera tydlighets vinnande, der den i Utskottets tanka saknades, samt en bestämd vägledning för sitt beslut i detta Mål, än Utskottets af oupphörliga motsägelser och i min tanka felaktiga argumentationer uppfylda Betänkande innebär.
— Det är öfvertygelsen oin vigten af Grundlagens helgd, och dess beroende af ConstitutionsUtskottets handläggningssätt, som föranleda mig att i följd af de utaf mig och flere gjorde Anmärkningar begära Återremiss af Utskottets Betänkande.
Ett begifvande till Utskottets framställning, att det ej kan anses som en emot RegeringsFormens föreskrift uppenbarligen stridande handling, uå Föredragande i CommandoMål befatta sig med Befallningars utfärdande, som enligt RegeringsFormens 8 §. i annan väg böra beredas och utgå, skulle leda till ett farligt prejudicat; och jag fruktar att Nationens omdöme om sine Representanter kunde blifva föga tillfredsställande, i fall så vigtiga frågors behandling af dem öfverlemnades med en lättsinnig liknöjdhet.
Herr Rothlieb, Carl Fredric s yttrade:
Hvad sjelfva liufvudfrågan angår, anser jag det icke vara hvarken mig eller någon annan tillständigt, att öfver den samma här - 324 Ben 12 Martil. städes fälla något omdöme, emedan den ej kan af Riksens Ständer in Plenis pröfvas:
Allmänna Opinionen bedömmer densamma; och dess Domslut är tillräckeligt nu och framdeles.
Hvad åter frågans behandlingssätt beträffar, så tror jag att ConstitutionsUtskottet öfverskrida den gräns, som det, enligt min tanka, borde iakttaga vid afgifvandet af Utlåtande uti ämnen af sådan beskaffenhet, som detta, och lika med Friherre Cederström tror jag att
Utskottet endast bordt helt enkelt säga:
Att det funnit den mot Konungens Föredragande i CommandoMål för Armeen gjorde Anmärkning grundad, eller ej, och i förra fallet hänfört
Målet antingen under 106 eller 107 §§. i RegeringsFormen, allt efter som UtskoLtet funnit skäl förekomma, utan att, som nu skett, behandla saken en detaille.
Om 106 §. skulle lia tillämpats; så finnes i densamma tydligt utstakadt huru förhållas skall.
Om 107 §. skulle blifvit det Lagens rum, som skulle tillämpas, så är den äfven tydlig, och Riksens Ständers beslutande rätt hade inträffat.
Men nu, då Utskottet ej funnit Anmärkningen vara af den egenskap, att Konungens Föredragande i CommandoMål, i anledning af den samma, gjort sig till något ansvar skyldig; så anser jag, för ntin del, ingen annan åtgärd för Ridderskapet och Adeln återstå, än att lägga ConstitutionsUtskottets Utlåtande till Handlingarne, hvarom jag ödmjukast får utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Friherre Boye,, Ludvig: