Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty det erfordras för en dylik att den har sådant läge att afkastningen deraf kan tillgodogöras, d. v. s. att den ligger vid flottled eller annan lämplig kommunikationsled.
Då Utsk:t icke tillkännagifva någon annan åsigt, än att man borde på dessa marker utse sådana trakter, som kunde blifva tjenliga till kronoparker, på det att sedermera, när Konungens Befh:de skola bestämma platser för nybyggen, de må kunna derefter rätta sig, och på det de må kunna göra framställning om de trakter, hvarå afvittringen må fortgå, har det naturligtvis ej kunnat vara Utsk:ts mening att tillstyrka, det dessa marker i sin helhet skulle anslås till kronoparker.
Jag kan på förhand försäkra, att trakter, som kunna vara lämpliga till kronoparker, icke äro många, och Chefen för skogsstyrelsen kommer sannolikt att meddela R. o. Ad. en tillförlitlig uppgift å dem.
Mörner har yttrat, att det vore orätt att hämma odlingen och betaga nybyggarne den rätt, som är dem tillerkänd, att få en viss skogsrymd åt sig anslagen.
Jag svarar härtill att, redan förra gången jag hade ordet, tillkännagaf jag att detta icke var meningen, och ehuru jag ansåg att det icke behöfde uttalas, emedan det icke kan lalla någon in att U.
St:r skulle i en dylik ren administrationsfråga vidtaga nödig åtgärd, har jag likväl icke motsatt mig det af Hr von Koch föreslagna tilllägg: »dock att hinder icke lägges för afvittring af skogsanslag åt redan anlagda hemman och nybyggen.»
Den värde Gr.n kan således icke på allvar påstå, att, då man här säger sig icke hafva någon mening att inskränka nybyggarnes rätt, man likväl har detta för afsigt.
Han har ytterligare sagt, att det vore bättre sälja skogen, såsom i Amerika, men på samma gång han sagt detta, har han likväl förklarat, att hvad som för dessa trakter behöfves, det är armar.
Nu är det klart att, om man säljer dessa trakter, blir det sågverksegarne, som inköpa dem och totalt nedhugga skogen, och sedan inträffar det förhållande att trakten blir fullkomligt obeboelig.
Man behöfver endast tänka på nordanvinden här i Stockholm, för att kunna föreställa sig, hurudan den skall vara i Norrland, samt inse behöfligheten och nödvändigheten af att motverka det hårda klimatet, genom att någorstädes bibehålla skogarne.
Vi behöfva icke gå långt för att söka exempel, huru det går, när skogen blir utödd.
Vi kunna gå till Island, hvilken ö inom historiens minne varit ett skogrikt och välsignadt land, och der numera icke ens finns an - 190 Den 4 November f. m. nan ved än den vindarne uppkasta på dess kuster.
Island är likväl en ö, omgifven af hafvet och der klimatet således alltid är mera tempereradt än uppe i landet.
Mörners förslag att sälja skogen, vore således det radikala sättet att förstöra den.
På samma gång säger han: »hvad som behöfves, det är armar» — ja just för att anskaffa armar, har man antagit nybyggesidéen eller att åt nybyggare, som vilja företaga odlingar, upplåta mark.
Dessa nybyggare hafva likväl inga kapitaler, och om de skulle konkurrera med sågverksegarne, vore kolonisationen tillintetgjord.
Den nyssnämnde värde talaren har slutligen sagt, att hela detta förslag är öfverflödigt genom den af R.
St:r vid 1856—58 årens riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse.
Med anledning deraf ber jag först att få nämna, att då önskade R.
St:r att kronoparkerna måtte ställas under vård och förvaltning af en Skogsstyrelse; sedan dess har en dylik styrelse blifvit inrättad och kronoparkerna i de öfriga länen äro nu ganska väl ordnade.
Det är således icke behöfligt att R.
St:r inkomma med begäran om en åtgärd, som redan blifvit af K. M. vidtagen.
Dessutom har sedan dess fråga uppstått särskildt om de Norrländska kronoskogarne.
Derom handlade icke den åberopade punkten i skrifvelse!), men i sista punkten af densamma talades särskildt om dessa skogar och uttrycktes en anhållan att K.
M. måtte vidtaga åtgärder till förhindrande af missbruk vid nybyggesanläggningarne.
Mörner nu åhört den strid, som under 2 dagar pågått mellan dem, som vilja rädda åt kronan hvad som kan räddas, och på den andra sidan sågverksegarnes representanter, så skulle den värde Gr:n kommit till öfvertygelse derom, att den föreslagna skrifvelsen verkligen är behöflig.
Då nu regeringen har ett sådant intresse att bekämpa som sågverksintresset i Norrland, — och den som känner förhållandena deruppe, vet att det är ganska mäktigt —, tror jag att det är af nöden att, då frågan blifvit bragt å bane, regerin gen får stöd af representationen för sina åtgärder.
Jag har nu, så vidt jag kunnat det, punkt för punkt upptagit till besvarande de af Gr.
Mörner framställda anmärkningar.
Att Utsk:t skulle hafva tänkt på något så dåraktigt som attalia de ofantliga skogstrakterne i Norrland skulle göres till kronoskogar, det har, som jag redan flere gånger nämnt, icke kunnat falla Utsk:t in, hvilket bäst visar sig af Utsk:ts hela motivering.
Då dessutom denna fråga berör en framställning till K. M., skulle man, då regeringens representant i ämnet finnes här närvarande, icke kunna föreställa sig, att skrifvelsen kunde af regeringen uppfattas på ett dylikt sätt.
Jag får således anhålla, att då den af den värde Gr:n omförmälda skrifvelse, som hufvudsakligen hade afseende på rikets öfriga skogar, och redan blifvit bragt till verkställighet, icke utgör något hinder att till K.
M aflåta den föreslagna skrifvelsen, som afser de Norrländska skogarne, R. o.
Ad. ville bifalla den föredragna punkten.
I afseende å de förändringar, som deri blifvit föreslagna, har jag intet att säga.
Jag anser dem icke ska - Den 4 November f. m. 191 da saken, men vill dock, liksom den siste värde talaren, hemställa, om det icke vore lämpligt att behålla uttrycket kronoparker, just derför att »kronoskogar» är mera obestämdt.
Jag kan icke föreställa mig, att namnet kronopark skulle kunna föranleda dertill, att administrationen af dem skulle ske på samma sätt som i södra delen af riket.
Hvad för öfrigt beträffar det af Hr Finans-Ministern föreslagna tillägg, har jag icke något att deremot anmärka.
Jag behöfver icke förlänga diskussionen, då detta ämne blifvit på ett så utförligt och sakrikt sätt afhandladt af Hr Finans-Ministern.
Jag instämmer i hvad han anfört, men får dock till honom hemställa, om han icke skulle vilja godkänna' den af Utsk:t föreslagna redaktion.
För öfrigt kan jag trösta Gr.
Mörner dermed, att Utsk:ts afsigt aldrig varit att hindra kolonisationen.
Jag kan äfven trösta honom med den upplysning, att den bästa delen af landet är redan intaget till nybyggen, och att nu endast återstå långt in uti landet, närmare mot fjällen belägna trakter af de norra länen.
Sakkunniga personer, och deribland förnämligast agronomen i Norrbottens län, Ingeniören Magnél, vitsorda detta förhållande, äfvensom att de trakter, hvilka återstå för kronan att behålla, icke äro tjenliga för odling, utan hufvudsakligen böra begagnas till skogsbruk.
Lättheten att förvärfva nybyggen och sedan förvandla dem till skatte, är så stor och föranleder till så många och vidsträckta inkräktningar af kronans marker, att, om staten dröjer att för sin egen disposition undantaga vissa trakter, blir det för sent.
Jag hoppas derför att R.
St:r godkänna hvad Utsk:t i denna del föreslagit, och anhåller om bifall dertill, med den af Hr von Koch föreslagna förändring.
Redan då jag förra gången hade äran yttra mig och afgaf förslag till förändring i redaktionen af delina punkt, nämnde jag att mitt förslag ganska obetydligt skiljer sig från Hr von Köchs.
Ehuru jag icke är alldeles öfvertydad om att icke mitt förslag kunde vara lämpligare än Hr v.
Köchs, erkänner jag likväl att det är en öfvervägande fördel att få ett beslut, som är sammanstämmande med de öfriga Ståndens, och då jag finnér att enda, eller åtminstone närmaste utvägen härtill torde vara att ingå på det förslag, som Hr von Koch framställt, så förenar jag mig med honom.
Jag begagnar likväl tillfället att, rörande en särskild punkt af mitt anförande, der det måhända varit otydligt, tillägga några ord.
Man har nemi. trott, att det icke skulle vara så särdeles lätt, att göra dessa omnämnda nybyggen till föremål för spekulation i stor skala.
Jag vill här endast upplysa att det härtill icke behöfves något vidare än att en arbetare gör upp kontrakt med någon mäktigare patron, som utlofvar att han skall draga försorg om den föreskrifna, obetydliga odlingen af jorden samt om uppförandet af husen, hvilket den s. k. nybyg - 192 Den 4 November f. m. garen sedan får behålla, mot rättighet för patronen, att afverka den till 2 å 3000 tunnland uppgående skogen.
Dessutom öfvergår nybygget också efter verkställd odlingsskyldighet genast till skatte, och kan då öfverlåtas till hvem som helst.
Man torde häraf finna att operationen är ganska enkel.
Ehuru diskussionen så länge fortgått, ber jag R. o. Ad. om ursäkt, att jag upptager till besvarande åtskilligt ur de anföranden, som man här haft.
Jag fruktar, att man går något för långt i sin ifver att skydda skogarne, då man nu vill suspendera kolonisationen i de nordliga länen.
Man säger visserligen, att det icke skall bli för så lång tid, men jag befarar, att ett motsatt förhållande kan komma att inträlTa.
Det går nemi. icke så fort att bestämma, hvilka skogar, som böra eller icke böra tillhöra staten, i synnerhet der, såsom förhållandet är i Norrland, skogarne upptaga ofantligt stora vidder; och jag tror icke att någon af de talare, som här yttrat sig för suspension af nybyggesanläggningarne, kan bestämma, huru lång tid som skulle åtgå för uppmätandet af dessa skogar.
Det är särdeles svårt att i en sådan skogstrakt uppgöra någon slags karta; då man framgår i en dylik skog, måste man nemi. på flera ställen göra astronomiska observationer för att utröna livar man befinner sig, och innan man uppgjort en karta och utsatt, hvar skogsmarker och hvar den odlingsbara marken ligger, förr kan man icke bestämma, hvilka skogar böra undantagas för statens disposition.
Jag tror derföre, att det kunde komma alt dröja ganska länge, innan man kunde bestämma något i detta afseende, och föreställer mig att det vore lämpligare att i närheten af den afvittrade skogsmarken och i närheten af floderna låta statens tjenstemän afsätta mark till kronoskogar och sedan upplåta slätterna till odling.
Det har visserligen blifvit sagdt, att det icke i Norrland finnes trakter tjenliga till odling, och Utsk:t har äfven citerat skogskomiténs yttrande i denna riktning.
Det är verkligen besynnerligt, att en komité kan framkomma med ett sådant yttrande, då alla Norrländningar säga: »vi fråga icke efter huru stora sträckor vi hafva, utan endast hvad vi kunna afverka», samt försäkra att det på många ställen icke behöfves annat än nedhugga skogen och uppodla jorden, för att få den präktigaste åker.
Då jag opponerar mig mot denna åsigt, vill jag visst icke dermed lemna skogen till pris åt sköfling, men jag föreställer mig, att om man använder tillräckligt antal tjenstemän för att bringa ordning i denna oreda, skulle det vara möjligt att inom några år bestämma, hvad som får odlas och hvad som skall stå qvar såsom skog.
Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten på vådan af att staten under sin disposition skulle bibehålla alltför mycken skog, samt instämmer i hvad Gr.
Mörner i denna syftning yttrade.
Skogsafverkningen skall kunna drifvas på förståndigt sätt.
Att, såsom för närvarande sker, vintertiden nedhugga - Den 4 November f. m.
193 hugga skogen och sedan (lotta den såsom timmer ned utefter vattendragen, är icke rätta sättet, ty på våren är både folk och skog försvunna; och likväl vore detta enda sättet för averkningen, som skogsstyrelsen kunde använda, om man skulle bibehålla alltför stora sträckor för kronans räkning.
Såvida icke, sorn hittills skett, man skulle låta statens skogar ruttna ned, måste man hafva en stor personal af skogstjensteman.
Odlingen består deri att man afbränner med flit stora skogssträckor, hvarigenom man mången gång förstör hela qvadrat-mil af skog för att få odla några få tunnland.
Delta är icke rätta sättet, utan man måste noga kontrollera dem som företaga dessa odlingar, men så länge man icke vill tillåta nybyggaren stt nedsätta sig på de lämpligaste platserna, får man icke skogen vårdad.
När skogen utgör en så stor areal, föreställer jag mig att man längs efter den odlade jorden kan intaga vissa sträckor, som lämpa sig att vårdas tor kronans räkning till kronoparken och låta den öfriga delen öfverlemnas till nybyggare.
Jag kan icke se någon möjlighet, huru man under loppet af 15 till 20 år skulle kunna kartlägga hela trakten, och jag bestrider helt och hållet deras påstående, som säga att ingen odlingsbar mark der finnes och deraf draga den konklusion, att ingen beskrifning deraf behöfver göras, utan allt användas till skog för kronans räkning.
Redan nu har man ganska stränga bestämmelser för nybyggarne.
Men man borde bestämma, att inga andra trakter än de verkligen odlingsbara skola öfverlemnas till nybyggare.
Jag vet nemi. icke, hvarföre man skall tilldela dem stora skogssträckor, som endast komma sågverksegarne till godo
Ar det åter förhållandet att icke folk finnes att verkställa odlingarne, då kan man icke erhålla annan vinst af skogen än att sälja den ena biten efter den andra, och då blir resultatet, att skogen blir dyrare och dyrare och att man tillgodogör sig den del deraf, som ligger närmast floderna, men den öfriga får stå qvar.
1 detta sednare fall är icke någon lara för handen alt skogsbrist skall uppstå.
Norrländningarne kunna visserligan på vissa orter få hemta sitt bränsle på 3 mils afstånd, men sådant är förhållandet mångenstädes i Sverige, t. ex. på vissa delar af Upsala-slätten.
Jag anser således att man i första rummet bör se till att icke, genom denna skrifvelse till K. M., man hämmar odlingens framsteg i dessa trakter.
Man säger visserligen att hinder icke lägges för redan anlagda hemman och nybyggen, men jag tror att Gr.
Sparre icke fästat tillräcklig vigt på ordet redan, och detta ord förändrar likväl hela meningen i så betydlig mån, att om detta ord borttoges, jag icke skulle hafva något emot detta tillägg, ehuru ordet skogsanslag icke synes mig vara särdeles lämpligt.
Efter hvad jag sagt, föreställer jag mig nemi., att det ligger i styrelsens förmåga att hindra utödningen af skogen, och jag får derföre anhålla om bifall till Utslets förslag, med tillägg af orden »dock under vilkor att landets uppodling och nybyggens anläggande icke derigenom på något sätt förhindras.» H. VII. 13 Ifl4 Den 4 November f. m. Gr.
Då jag förra gången yttrade mig, vidrörde jag frågan om nybyggens anläggande och odlingens befrämjande i de norra orterna, endast för så vidt jag ansåg Utslcts förslag lägga hinder i vägen derför.
Att åtminstone flera af de föreg:de talarne så uppfattat mitt yttrande, derom vittnar Hr von Köchs förslag, der en mening blifvit tillagd just för att undanrödja detta hinder.
Så vidt jag rätt erinrar mig det sistnämnda förslaget, var dess syftning densamma som Utsk:ts, eller att man skulle såsom skogar bibehålla alla kronans öfverioppsmarker, utan afseende på om de voro till odling tjeniiga eller icke.
Man har trott sig finna en motsägelse i min önskan att bibehålla skogen, på samma gång jag talade om att icke lägga hinder i vägen för odlingen.
Jag tror dock, att den, som följt mitt yttrande, skall hafva funnit att deri icke låg någon sådan motsägelse.
Det är en helt annan sak att vilja ordna odlingen och skogshushållningen i de norra orterna eller att bibehålla åt kronan all mark derstädes, blott den kan bära skog.
Vi veta ju att hvarje åker kari bära skog, men att åkerns användande för sådant ändamål skulle, särdeles i de norra orterna, vara en verklig misshushållning, utan att det största beholvet derstädes är för närv:de att menriiskohanden blir verksam för jordens odling.
Det förslag, som jag lörra gången åberopade, har kanske det fel, att det omfattade icke blott den del af landet, hvarom Utsk:t här yttrat sig, utan äfven de andra delarne, och det skulle kunna anses att jag icke varit berättigad sträcka mitt påstående längre än hvad som utgör föremål för den föredragna punkten.
Jag har derföre, på samma gång jag siikt bibehålla det hufvudsakliga uti den meranämnde skrifvelse!), något förändrat redaktionen, och skulle således hemställa att !{. o. Ad ville besluta: »att de delar af kronans öfverioppsmarker och oafvittrade skogar i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Vester-Norrlands, Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens l;in, hvilka finnas företrädesvis tjeniiga att såsom skog vårdas och behandlas, böra, derest särskilda omständigheter ej annat föranleda eller enskildes lagliga rätt derför lägger hinder, bibehålles för kronans räkning oförminskade och ställas under vård och förvaltning af skogsstyrelsen, med underlydande tjenstemän och betjente, samt behandlas efter sådana på vetenskapliga reglor grundade och efter de norra orternas särskilda förhållanden lämpade hushåtlningsplaner, som afse skogens framtida bestånd och högsta afkastning.» Genom en sådan förändring tror jag att man undvek att gå från den ena ytterligheten till den andra.
Förut har man på allt sätt sökt uppmuntra kolonisationen i de norra orterna; nu vill man äler förhindra den.
Jag har redan förut sagt att 1852 års K.
Bref var första steget i den ristning, som B.
St:r sedermera hafva godkänt.
Man har dock i detta Nåd.
Bref tillsett, att man icke råkat i alltför stark strid med K.M:sNåd.
Författning af 1845, hvarigenom medgafs rätt att under betydligt lättade vilkor vinna skatterätt i de norra orterna.
Jag tror att under de förhållanden, som då egde rum, var det temligen Den 4 November f. m.
195 svårt för regeringen att gä längre än den genom 1852 ärs Bref gjorde.
Sedan hafva R.
St:r genom den underd. skrifvelsen af 1858 godkänt de af regeringen framställda grunderna för en ordnad skogshushållning, och hvad som nu utgör föremål för R.
St:rs beslut, skulle vara en ytterligare utveckling af de grunder, som vid 1857—58 årens riksdag blifvit af K. M. framställda och af R.
Men då man fortgår i denna riktning, är det af vigt att tillse, att man icke går från den ena ytterligheten till den andra.
För min del befarar jag att, om sådana förslag, som innehållas i det föredragna Betänk:t, skulle vinna R.
Stirs bifall, så skulle deraf framkallas en sådan missbelåtenhet i de norra orterna, att man snart måste åter kasta om, och då kan man vid ett ombyte komma att gå lika långt på andra sidan som man nu gått på denna.
Man. har sagt att det skulle dröja lång tid innan man kunde kartlägga dessa skogar.
Ja, Mine Hrr! huru långvariga lia icke afvittringsarbetena redan varit?
Och huru mycket återstår icke ännu af dem?
J)e måste likväl vara fullbordade innan några nybyggen åter få göras, och jag är öfvertygad att det icke blir en, utan många generationer, som komma att gå bort, innan detta arbete blir slutadt, samt att kanske redan ny skog hinner växa på dessa generationers grafvar, innan kolonisationen derstädes åter kan börja.
Det Finnes ännu i de norra orterna knappast någon socken, hvarest afvittringen är fullbordad, oaktadt man hållit på i så många år; ena gången kommer en föreskrift att man skall börja vid hafvet och gå uppåt landet, andra gången att man skall börja vid fjällen.
Med så olika föreskrifter blir arbetet icke i hast afslutadt.
Jag får således anhålla att man, för att icke taga ett alltför peremtoriskt steg, måtte inskränka sig till något, som framdeles kan blifva bestående.
Jag begärde ordet i anledning af Hr Paykulls yttrande, för att med några lå ord antyda, att man icke får såsom alldeles liktydiga anse orden kolonisation och anläggning af nybyggen.
Det går nemi. mycket väl an att kolonisera Norrland, utan att använda detta för närvule adopterade sätt att anlägga nybyggen, och det är just till följe af det 1111 gällande systemet för nybvggesanläggningen som Hr Finans-Ministern och flera andra påpekat nödvändigheten af att vidtaga en genomgripande och ändamålsenlig förändring i de ang:de detta ämne gällande författningar, ty det är ingens afsigt att hindra anläggningen af nybyggen, men de måste ordnas, och derföre är det nödigt att fatta det stränga beslut, som innehålles i nästa punkt.
Med de rättigheter, nybvggarne hafva att bilda stora hemman, är det omöjligt att ordna någon verklig skogshushållning.
Hr Paykull tycktes tro att i detsamma sorn man hejdade nybyggesanläggningen, skulle man hämma all slags kolonisation.
Jag vill då endast fästa uppmärksamheten derpå att 3 af de
Norrländska länen äro redan afvittrade och fördelade i hemman om 2 k 3000 tunnlands rymd, och det är således godt tillfälle att dela 196
Den 4 November f. m. dessa hemman och kolonisera landet.
Hvad sorn deremot kommer att förhindras för någon tid, det är det nu brukliga sättet att till K. M:s Bellude kasta in en ansökning att få anlägga ett nybygge blott för att åtkomma skogen.
För öfrigt, och i afseende på de redaktionsförslag, som Gr.
Mörner och Hr Paykull framställt, torde det möjligen kunna hända att de äro lika bra och kanske till och med bättre än det jag framställt, men det vore omöjligt att komma till något gemensamt beslut, om hvar och en lästhåller sitt sjelfgjorda förslag, och det var derföre jag började med att tillkännagifva att jag varit nödsakad uppgifva min egen åsigt, för ansluta mig till den öfverenskommelse, som biel resultatet af de oftanämnde öfverläggningarne.
Mörner har anmärkt en felaktighet i det framställda förslaget, och det kan visserligen i det anmärkta afseendet innebära en otydlighet, men det har likväl blifvit af många granskadt och godkändt, då deremot de förslag, som här blifvit uppgjorda för tillfället, icke undergått någon sorgfälligare granskning och således kunna innefatta otydligheter, som kunna blifva än värre än den nu anmärkta.
Till något fullkomligt tydligt kommer man knappast någonsin ens i fråga om grundlagsparagrafer, och man måste derför, då man vill hafva något resultat, godkänna hvad de flesta hafva granskat och förenat sig om.
Jag hemställer således, om de båda
Hrr, som uttalat sig emot detta förslag, då de likväl i hufvudsaken tyckas vara af samma åsigter som jag är, icke skulle vilja frånträda de förslag, som blifvit af dem framlagda.
Mörner har återigen och tvenne gånger under sitt sista yttrande upprepat, att det skulle vara fråga om att gå från den ena ytterligheten till den andra.
Jag ber då att för tredje gången få upplysa att det icke är fråga om att hindra nybyggesanläggningen.
1 anledning af Hr Paykulls yttrande vill jag endast anmärka, att Utsk:t aldrig sagt att det icke skulle finnas någon lämplig jord för nybyggesanläggning i Norrland, utan blott anfört, att i skogskomiténs yttrande finnes ett uttalande i denna syftning.
Nu har här blifvit framställd en sådan mängd af förslag, att R. o. Ad. har god tillgång att välja mellan dem, men jag ber att få med några ord analysera de sist framställda, för alt visa att det ej kan finnas något skäl att föredraga dem framför Utsk:ts. Hr
Paykull har yttrat att man borde borttaga ordet »redan»; men huru skulle det tillgå att bibehålla för kronans räkning vissa kronoparken om man icke finge hindra nybyggesanläggningen?
Man skulle ju ej kunna hindra den, som ville på en dylik kronopark hafva åt sig utsynadt ett nybygge?
Det skulle blifva ganska besynnerliga kronoparker, som öfverallt afbrötos af nybyggen.
Att taga bort ordet »redan», vore detsamma som att tillintetgöra hela saken.
Att icke i någon mån hindra anläggningen af nybyggen, det vore ju att h. o. h. omöjliggöra kronoparkerna?
När man vill att rättigheten till nybyg - Den 4 November f m.
197 gesanläggningar skall bibehållas, men på samma gång önskar att bildandet af kronoparker möjliggöres, kan man icke vidtaga annan utväg än att pä de oafvittrade markerna utmärka vissa trakter, som kunna blifva lämpliga til! kronoparker, och på dessa icke tillåta några nybvggesanläggningar.
Skulle man kunna uttänka något annat möjligt sätt att göra det, är jag villig att gå in derpå, men betvillar likväl möjligheten häraf.
Skulle man åter icke vilja tillåta några inskränkningar, så fortsättas nybyggesanläggningarne öfver allt, och det blir icke öfrig någon skogsmark, som lämpar sig till kronoparker.
Mörner liar yttrat att afvittringen icke skulle hinna afslutas förr än träden växte på den nuv:de generationens grafvar.
Han tror således att Utsk:ts mening skulle vara att suspendera nybyggesanläggningen till dess att afvittringen försiggått.
Det är likväl blott till dess undersökning försiggått om skogen är lämplig till kronopark.