Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enl. detta talarens förslag, skulle således Hofrätternas tjenstemän med bibehållande af sina sportler erhålla lika kontanta löher med de verks tjenstemän, hvilka i sammanhang med löneförbättringen, gått miste om sportlerne. 1 en sådan framställning synes mig icke ligga full billighet.
Alt bestämdt beräkna beloppet af sportlerne, för de serskilda tjenstebefatlningarne skulle på detta rum föranleda detaljberäkningar, uptagande allt för mycken tid.
De upgifter, flofrätterne till K. M. afgifvit, uplysa likväl, att genom beviljandet af de nu utaf K.
M. begärda anslag till lönebättringar, Hofrätternas tjenstemäns förmåner i löner och sportler skulle kunna så regleras att de i allmänhet erhöllo till och med fördelaktigare vilkor, än tjenstemännen inom de redan organiserade embetsverken.
Den siste talaren har sagt, att Hofrätterne äro bäst i tillfälle att bedöma behofvet af ökade löher för sina tjenstemän; men hvilken Hofrätt skulle i sådant fall ega afgörande röst, enär de särskilda Hofrätterne afgifvit olika förslag till tjenstemannapersonal och lönereglering.
Siffrorna i de serskilda förslagen öfverensstämma derföre äfven icke med hvarandra.
Det Kongl, förslaget innefattar en medelväg emellan dessa olika siffror.
Beräknar man den tjenstgöring, Hofrätternas notarier, enl. den föreslagna nya organisationen, skulle komma alt vidkännas, belöper den sig till emellan 50 å 60 protokollsdagar om året med åtföljande redactions- och expeditions-arbete.
Denna tjenstgöring är, skulle jag tro, icke så utomordentligt ansträngande, att den föreslagna aflöningen icke borde kunna anses någorlunda upväga densamma.
Då enl. min åsigt det vid en reorganisation, är nödvändigt att se på det hela och på öfverensstämmelsen emellan de serskilda embetsverken, och då beviljandet af en större fördel åt ett embefs - 02 Den 11 April e. m. verk framför de öfriga med skäl framkallar missnöje hos andra eller åtminstone stegrade anspråk, hvilka icke utan obillighet kunna tillbakavisas, anser jag, att man bör nöja sig med det förslag, som vid detta tillfälle blifvit af StatsUtsk. tillstyrkt, och får jag ödmjukeligen anhålla om bifall till detsamma.
Då man genomläser det vid den Kongl. Propos:n bifogade statsråds-prolokoll, och den der intagne sammanfattning af de trenne Hofrätternäs utlåt., ronde löneregleringen för deras tjenstemannapersonal, kan det icke undfalla upmärksamheten, att det är de inom Kongl. Svea Hofrätt följda olika befornringsgrunder, emot dem uti de andra Hofrätterne, hvilka tryckt sin prägel på det förslag K. M. afgifvet till R.
Nogsamt känner man, nemi. huruledes i Kongl. Svea Hofrätt Fiskalsexpeditionen utgör den del af HofR:ns kansli, hvilken betraktas såsom den egentliga plantskolan för bildande af tjenliga ämnen till ledamöter vid IlofRms dombord; och delta befordringssystem har gjort sig gällande, ända derhän att det numera hör till sällsyntheterna om någon af verkets öfriga tjenstemannapersonal befordras till ledamot derstädes, så att hvarje ung extra-ordinarie tjensteman, utrustad med egenskaper, hvilka böra låta honom hoppas fortkomst på den juridiska banan, icke ens söker, nej, han undviker alt söka inom HofR:ns kansli anställning annorstädes än vid Fiskalsexpeditionen för att icke behöfva befara, att, om han sökte sig till kanslist, derigenom anses oduglig till all annan befordran
,än på sin höjd till notarie, hvilken tjenstegrad står närmast ledamolsgraden.
Derföre har också Kongl.
Svea Hofrätt i sitt utlåt, föreslagit indragning af kanslisltjensterne, emedan, säger Hofrätten, dessa tjenster endast skulle vara renskrifvarebefattningar, och dessutom sådana, att för deras skötande icke lön på stat skulle erfordras.
HofR:n har derjemte skattat notarie-sysslorne af så ringa värde, att Hof-R:n till och med föreslår, det deras innehafvare skola nedflyttas till den lägsta tjenstemanna-graden i så måtto, sorn de, jemte skyldighet att sköta notarie-göromålen, skulle ombesörja det renskri fningsarbe te, som nu åligger kanslislerne; men som Hof-R:n insett omöjligheten för notarierna att sjelfve medhinna detta bestyr, har Hof-R:n hemställt, att de skulle få biträden dertill af e. o. tjenstemän eller också ett arfvode sig anslaget, för att dermed ombesörja renskrifningen, hvarigenom HofR:n, så till sägandes, auloriserat notarierne att på enskilda biträden, öfverflytta en del af sina göromål.
I motsats till det inom Svea Hof-Rätt sålunda antagna befordringssystem, har man inom Götha HofRätl och HofR:n öfver Skäne och Blekinge icke gjort någon skillnad emellan tjenstemännen inom olika expeditioner, hvaraf kansliet består.
Man befordras der först till kanslistgraden, derefter, på grund af skicklighet och tjensteålder, till den andra graden inom de olika expeditionerna, så att man, efter all en gång hafva blifvit ordin, kanslist, kan med -säkerhet emotse befordran till både fiskal och notarie, hvarigenom det lyckliga förhållande inom dessa båda HofR:r eger rum, alt alla under dem lydande tjenstemän, ehvad de äro kansli - Den 11 April e. m. 03 sier, notarier eller fiskaler, kunna komma i åtanka vid befordran till HofRrns dombord.
Desse HofRrr hafva, derföre, långt ifrån att, såsom Svea HofR., tillstyrka afskaffande af kanslisttjensterne, tvärtom föreslagit deras bibehållande; och Götha IlofR. har serskildt såsom mig synes, på ett högst tillfredsställande sätt utvecklat de skäl, som föranledt denna IlofR. alt afstyrka indragningen.
Bägge IIofRma hafva dekså derföre med hvarandra instämt deruli, alt i den nuvar:de organisationen af deras kanslier iDgen förändring vore hvarken nyttig eller nödig, samt med tillkännagifvande af denna åsigt, inskränkt sig att i underd:het begära den tillökning i kansli-personalen, som oundgängligen erfordrades i följd af det tillökade antal divisioner, på hvilka HofRrne numera arbetade.
— Månne icke den af de tväune HofR:r, hvilka äro förlagde i landsorlen, sålunda uttalade öfvertygelsen om behofvet alt få bibehålla sin kansli-personal oförändrad, endast med nödig tillökning i dess antal bordt hos K.
M. och den, som inför honom föredragit ärendet, vinna afseende, och det så mycket heldre, som man derigenom undvikit allt bekymmer med reorganisationen af ifrågavarrde 2:ne IlofR:rs kanslier och kunnat inskränka sig allenast till pröfning af det för hvarje tjensteman föreslagna lönebelopp samt jemföra delta med den aflöning, som tjenstemän af lika grader i nyligen reorganiserade embetsverk åtnjuta, och på detta sätt komma till ett resultat, sorn varit både enkelt och af HofRrne sjelfve lill gagnelighelen vitsordadt.
Så har likväl icke skett.
StatsRåds-prot. visar, att man uteslulande fästat sig vid Svea HofR:s framställningar och man har förklarat att kansli-personalen skall inom alla 3 HofRrne förändras till likhet med Svea HofR:s förslag, ehuru efter vanlig beräkning af pluralitet, 2 HofR:r bordt i detta fall hafva vitsord emot den tredje.
För att nu återgå lill frågan om karjslisttjensternes indragning, så har man såsom skäl för en dylik åtgärd anfört, alt dessa tjcnslers innehafvare endast skulle åligga att ombesörja förefallande renskrifning, hvilket arbete vore af den beskaffenhet, att för dess ombesörjande några sysslor på Stat icke erfordrades.
Det må ursäktas mig, om jäg är af motsatt tanke.
Jag medgifver visserligen, att renskrifning i och för sig sjelf endast är elt malerielt arbete, till hvilket hvarken fordras hufvud eller kunskaper, men jag vet också, att om af en bildad person delta arbete verkställes med urskiljning och eftertanka, så äro fördelarne deraf icke sä ringa som man förespeglar, ty just genom denna renskrifning, inhämtas kännedom icke blott om den stilus curiee, som inom domstolen begagnas utan äfven om det formella i sakernas behandling — en kännedom, som, ehuru nödig den är i praktiskt hänseende, svårligen kan på annan väg lättare och med större säkerhet förvärfvas.
Dessutom är det klart, att, då en ung man vinner inträde i ett embetsverk, serdeles om han är obemedlad, för honom upstår ett verkligt behof att erhålla stadig bergning.
Han söker således gerna en kanslisttjenst, hvilken gifver honom en viss inkomst hvarje qvartal, huru ringa denna inkomst än må vara.
Med nöje fördrager han det lunga arbetet, under medvetande af den utsigt han äger, att, om han är flitig och skicklig, kunna vinna 04 Den 11 A pril e. m. vidare befordran.
Indragningen af dessa ijenster måste altså verka nedslående pä de unga e. o. tjenstemän, sorn derigenom se sig beröfvade all utsigt till en stadig bergning, förr än de hunnit mognare ålder.
Man torde också böra besinua, att den som användt både tid och kostnad för att förvärfva en bildning, som berättigar till inträde i embetsverken och framför allt uti de juridiska, (och man vet att denna tid och denna kostnad icke är ringa), han äger också ett billigt anspråk på annan och värdigare upmuntran af Staten, än den som erbjudes honom genom anvisningen att blifva en notaries enskildta biträde, emot den vedergällning notarien kan finna godt att bestämma.
Det må ursäktas den unge mannen, om han, i medvetande af det kunskapsmått han äger, och sorn berättigat honom att af Staten bättre behandlas, lemnar denna anvisning obegagnad ; och min öfvertygelse är, att, om den föreslagna förändringen vidtages, alla e. o. tjenstemän heldre skola aflägsna sig från HofR:ne än att låta förvandla sig lill dagsverkskarl, hvilka skola renskrifva emot viss betalning för arket.
Hvilken osäkerhet ligger icke för öfrigt deruti, att Staten formligen bemyndigar en tjensteman att begagna enskildt biträde för att förrätta en Statens tjenst?
Staten erkänner ju sig derigenom hafva pålagt tjenstemannen mera arbete, än denne kan medhinna, hvilket naturligtvis har till följd, att, om försummelse inträffar, Staten derföre svårligen skulle kunna utkräfva något ansvir, enär den försumlige alltid har alt skylla på omöjligheten för sig att sjelf kunna förrätta alla honom åliggande göromål, äfvensom att åberopa den honora medgifna rättigheten att begagna biträde, på hvilket således försummelsen alltid kommer att hvälfvas, utan att delta biträde kan till något ansvar befordras.
Orsaken till det fördröjda arbetet kan också verkligen härröra från omöjligheten för tjeostemannen att hafva lyckats förskaffa sig erforderligt biträde, och jag hemställer då om icke felet blir Statens, som icke bättre ordnat sina angelägenheter.
Har deremot en kanslist, som upbär lön af Staten med förbindelse att sjelf förrätta sin tjenst, begagnat biträde, som varit försumligt, så skulle denne tjensteman, enl. min föreställning, icke ens våga att skylla försummelsen på detta biträde, och om äfven försök dermed gjordes, så skulle säkerligen domstolen derpå icke fästa ringaste afseende.
Vi känna härförutan något hvar huru renskrifvarne i allmänhet äro beskaffade.
De utgöres utaf afsatte prester, afsigkomne handelsbokhållare, försupne vaktmästare och underofficerare o. s. v. och jag hemställer hvilken garanti man äger för ordning och pålitlighet hos desse personer.
För min del har jag erfarit motsatsen, och HofRme torde jemväl få göra detsamma, om renskrifningsarbetet kommer att af denna personal uteslutande bero.
Möjligen kan kanslist-tjensternes indragning lyckas inom Svea HofR., såsom förlagd i hufvudstaden, der en mängd personer finnas, som göra renskrifning till sitt enda lefnadsyrke, och bland hvilken mängd ett tillräckligt antal pålitliga renskrifningsbilräden tilläfventyrs kan af denna HofRätt upsökas; men i en landsortsstad, såsom t. ex. der Götha HofRätt har sitt säte, företer sig ett annat för - Den 11 April e. m. 65 förhållande.
Der är renskrifningsbilrädet icke så lätt att erhålla oell genom antagande af K. M:s af Utsk. tillstyrkta förslag kunna således HofRme försältas i en så slör förlägenhet, att de möjligen blifva nödsakade anhålla hos K.
M. ali få återgå till gamla ordningen.
Afven mäste jag anmärka det misstag, som ligger i det till StatsRåds-prot. anförde skäl för tillstyrkt indragning af HofR:nes Registratorer, nemi. att dessa befattningar endast bestå i renskrifning.
Såvidt jag har mig bekant, är Svea HofRätt den enda, der Regislratoni hufvudsakligen har ett dylikt åliggande.
De andra HofRmes
Registratorer hafva helt andra göromål och följaktligen kunna de icke hänföras under kathegorien af renskrifvare.
Om således Svea HofRätt kan undvara sin Registrator, hvarföre skola de ^öfrige HofRme beröfvas sine, enär desse HofR:r ansett dem behöflige.
Hvad slutligen angår StatsUtskis skäl för sitt tillstyrkande af bifall till K. M:s Propos., tillåter jag mig den anmärkn., alt af dessa skäl åtminstone det första strider emot sanna förhållandet.
Utsk. säger nemi. ”att det af K.
M. aflåtna förslag lill lönereglering för HofRmes tjenstemän och vaktbetjenle är grundadt på de af HofRme sjelfre gjorda utredningar och framställningar i ämnet.”
Af hvad jag redan i detta ämne yttrat, lärer R. o. Ad. finna, alt 2:ne HofR:r alldeles icke begärt en sådan förändring, som den af K. M. i Nåder föreslagna, utan tvertom hemställt att nuvande or ganisation af deras kansli-expeditioner måtte bibehållas, hvaremot det ensamt varit Svea HofRätt, som velat omorganisera sitt kansli i den riglning jag i det föreg:de omförmält.
Jag anmärker äfven såsom en oriktighet, att, efter de beräkningar jag haft tillfälle se, den löneförbättring lloflOnes tjenstemän enl.
K. M:s af StatsUtsk. understödda förslag komma att erhålla, skulle förvandlas till raka motsatsen eller Iöneförsämring, hvilket väl icke af någon varit asyftadt.
Blir förhållandet härmed närmare utredt, torde Konungens Rådgifvare icke ens vara angelägna att vinna bifall till förslaget.
Jag skulle också ifall det vore grundlagsenligt vilja genast afslå StalsUtsk:s Betänk, i denna punkt, samt endast bibehålla det extra anslaget till utgående under enahanda vilkor som hittils.
Nu yrkar jag i stället äterremiss för att blifva i tillfälle att, när saken nästa gång förekommer, kunna rösta för ett sådant afslag.
En af Konungens Rådgifvare Gr.
Mörner har motsatt sig äterremiss af della Betånk.
Han har sjelf varit ledamot i HofRätt och det bör således icke vara honom obekant, att om än förhållandet skulle så vara, hvad det dock icke är, alt de af reservanterne föreslagna löner för HofRrnes tjenstemän skulle blifva något högre än lönerne för tjenstemän af samma grader inom redan reorganiserade embetsverk, HofRmes notarier likväl hafva vida trägnare och ansvarsfullare göromål än nolarierne inom de administrativa verken.
För alt vara en fullt användbar notarie i HofRm erfordras både mera insigt, omdömesgåfva och skicklighet än hvärpå andra embetsverk behöfva göra anspråk hos sine notarier.
Som det nu tillgår, åtminstone i Svea HofRätt, måste Ledamöterne van0 H. 5 or.
Den 11 Aprii e. m. ligen både utarbeta målen och upsätta expeditionerne.
I Svea HofRätt finnas troligen för närvar:de ej så få Notarier, sorn sakna dessa egenskaper; men just det förhållande, som icke kan vara en f. d.
HofRätts-ledamot obekant, att nemi.
Ledamöternes tid alltför mycket uptages af justering och sådana expeditionsgöromål, som egentligen borde åligga Notarierne och kansliet, borttager deras tid för egentlige domare-göromål och har följaktligen den mest menliga inverkan på ärendernes gång.
Det bör fördenskull så fort ske kan förändras.
Balanserna inom IIofRm ökas nästan årligen, och jag tror, att den för sisth år upgick ända till 869 vädjade mål.
Till förminskning härutinnan är det nödvändigt, dels att Notariernas antal ökas, dels att äfven löneförhöjning för dem eger rum, på det att unga, skickliga män må eggas att söka dylika tjenstebefattningar inom HofR:n.
Just härigenom blir det möjligt att småningom minska balanserne och att man må kunna undgå att möjligen redan vid nästa__Riksdag begära en ytterligare tillökning i Ledamöternas antal.
Afven tror jag, att HofRms organisation kan vara helt annorlunda, än den för nämnde är, och jemväl blifvit af K.
M. föreslagen alt blifva.
Jag föreställer mig nemi., att det vore ganska nyttigt, om Notarierne för civila mål hade samma åligganden, som
Fiskalerne eller expeditions-hafvanderne för de criminella, nemi. att de tillika vore föredragande, om än ej domare.
Detta kunde åtminstone lätt stadgas i afseende på s. k. civila skriftvexlingar; men detta är en sekundär fråga.
Eli hufvudsak är, att lönerna för dessa tjenstemän blifva sådane, alt icke hvarje skicklig ling man afskräckes ifrån att fullfölja sin bana inom HofR:n, såvida han ej kan hastigt befordras till Assessor.
En hvar vet, att för en ung jurist det är föga svårighet att förtjena 8 å 900 R:dr om året, utan att behöfva underkasta sig en så trägen och daglig tjenstgöring, som i HofRin, och säkerligen är detta anledn. till klagan deröfver, alt man der saknar erforderligt antal dugliga tjenstemän.
Man har vidare sagt, att HofRms tjenstemän, utom den ordinarie lönen, hafva att påräkna icke obetydliga sportler.
Jag har mig äfven detta bekant af HofRms till K.
M. afgifna förslag; men för det första kan jag icke inse att dessa sportler äro af någon betydenhet, då de upgå till högst 2 å 300
R:dr för hvar Notarie.
Slutligen och i anledn. af Gr.
Mörners yttrande, att, genom mitt förslag, tjenstemännen inom HofR-.ne skulle få högre löner, än tjenstemännen af samma grad inom redan organiserade embetsverk, får jag erinra, alt, t. ex. inom Krigs-Colhm, som, nyligen blifvit regleradt, Notarien har 1,000 R:dr b:ko i lön, inom Kammar-Colhm I,200 R:dr; och jag hemställer till hvar och en, som har kännedom om Notariernas göromål i HofRme och i nämnde Collegier, om emellan anspråken på skickligheten hos Notarier, skäligen kunna vara lägre i HofRm, än i de nämnde förvaltande verken, eller om icke det snarare förhåller sig tvertom.
Den varsamhet och omtanka, hvarmed II.
Ex. Hr Just.Stats-Minislern och Regeringens öfrige Ledamöter sökt alt förena en nödig sparsamhet i fråga om statsverkets tillgångar
Den 11 April e. m. 67 med omsorgen om de under Just.-Departdet hörande tjenstemän» utkomst kan icke annat än med tacksamhet af representationen erkännas; och jag anser det såsom eli bevis på denna erkänsla, alt representationen vid förra Riksdagen äfven som vid den innevande i detta afseende icke allenast bifallit, hvad Regeringen begärt, utan äfven derutöfver beviljat ökade löneanslag.
Om jag således, under erkännande af riktigheten utaf hvad som på f. m. ytlrades, nemi. att förslag om embetsverkens tillökning och förhöjning af tjenstemannapersonalens löner böra utgå från K. M., likväl vågar meddela R. o. Ad. en uplysning i ändamål alt dermed vinna en ålerremiss uti ifrågavar.-de ämne, så är det endast af det sköl, att dels en ganska betydlig minoritet inom StalsUtsk. med kännedom om statsverkets tillgångar ansett sig kunna tillstyrka någon förhöjning i lönerna för HofR:nas tjenstemän utöfver hvad majoriteten bestämt, dels derföre att jag sjelf, såsom ledamot i Hofrätt, deltagit i beredningen af det utlåt., som ligger till grund för K.
M:s i ämnet afgifna Propos:n.
Det är äfven ur detta skäl jag anhåller att få yttra några ord i anledn. af de tillmålen, som i fråga om planen för HofR:nes organisation af en talare här blifvit gjorde, tillmälen dem jag i annat fall icke skulle anse mig behöfva uptaga till besvarande, enär detta svar torde komma att afgifvas af en skickligare talare än jag.
Man har sagt, att inom Svea HofRätl följdes det befordringssystem, att endast de, hvilka förskaffat sig bildning vid fiskalsexpedilionen, förflyttades tili ledamolsplatser.
Om än denna upgift vore sann, hvilken den är blott, lill en del, ty ganska mänga ledamöter inom HofR:n hafva icke tjenstgjort såsom Fiskaler, har ett sådant befordringssystem härrört deraf, alt inom fiskalsexpeditionen funnits de största kapaciteterna, hvilka Hol'R:n företrädesvis ansett skicklige och lämplige till Ledamöter.
Ligger häruti något fel, sä erkänner jag det.
Orsaken, hvarföre icke så många från kanslisidan blifvit befordrade till Ledamöter, ligger hufvudsakligen deruti, att notarie-lönerna varit så ytterligt ringa, att sällan någon person med förmåga sökt dessa platser, samt att de som erhållit dem, grånat i dessa underordnade befattningar, utan att kunna förskaffa sig de för en ledamotsplats inom HofR:n erforderliga insigter.
Då nu IIofR:n, med kännedom härom, tillstyrkt ökade löner åt Notarierna, i ändamål att bereda tillgångar för dem, som vilja egna sin tid och skicklighet åt denna bana, mäste deri icke ligga något fel.
Befordringssättet är för öfrigt helt och hållet oberoende af HofR.-ns organisation och nu ifrågasatte löneförhöjning.
Den tillvitelse sorn blifvit gjord emot det af Svea HofRätl framställde och af K.
M. godkände förslag att de hittills varande serskilda reuskrifvare-lönerna skulle indragas synes mig ännu mera förvånande.
Den bildning och de insigter, som en tjensteman förvärfvar genom renskrifning, måste i sanning icke vara af betydenhet.
Inom Svea HofRätl haiman åtminstone vunnit den erfarenhet, att desse tjenstemän icke förvärfvat de insigter, som erfordras för vinnande af befordran inom verket; att man således velat ur staten borttaga tjenster hvars ut-, 5* 68 Den II April e. m. öfning dödar all håg och sträfvan att förvärfva sig insigler i det yrke, hvaråt man egnal sig, anser jag vara en förtjenst och icke ett fel.
Denna åsigt har jemväl blifvit erkänd af alla de embetsverk, hvilka i sednare lider ingått till K.
M. med förslag till reorganisation.
Om således man icke bibehåller serskilde tjenstemän för renskrifning, måste detta bestyr öfverlåtas ål expeditions-hafvanden.
Att han icke sjelf, utan emot betalning genom andra låter verkställa renskrifningen, kan ej förminska hans ansvar för expeditionernes riktighet; ty han är pligtig alt kollationera dem och förse dem med sitt intyg om deras riktighet.
Jag har icke hört, att någon velat undanskylla sig för ett fel i expeditionen dermed, alt han icke sjelf kan verkställa renskrifningen.
Ingen tjensteman har någonsin anselts pligtig att sjelf verkställa renskrift af sina expeditioner, om han kan åstadkomma det genom andra, och ehuru nu serskilda tjenstemän äro anstälde i och för renskrifning, hafva de högst sällan verkställt detta arbete ulan mot betalning genom andra.
Om man skulle kunna förutse, alt det förhållande skulle inträffa, att renskrifuingsbiträde emot betalning svårligen kunde erhållas, vore sådant visserligen ledsamt; men expedilions-hafvanden måste i alla fall, på ett eller annat sätt, ombesörja renskrifningen.
Man har äfven sagt, att Svea IIofRätt i sitt förslag oegentligen yttrat, att Registratorns befattning bestod i renskrifnings-göromål, enär han dessutom hade andra åligganden.
Detta hör icke bil, och denna invändning är utan all vigt så vida dermed icke afsåges att bevisa att HofR:n icke i dess förslag nptagit dessa Registratorns ytterligare åligganden.
Jag vågar betvifla att den värde talaren skall kunna upvisa någon befattning inom HofRrn, som icke har sin motsvarande tjensteman i den lönereglering, K. M. föreslagit.
Om således den befattning, Regislralorn nu har, blifvit öfvei flyttad på en annan person med en motsvarande lön, är ju deri icke något fel.
En annan invändning är att genom organisationsplanen tillfälle borde beredas unge män att vid IlofRm utbilda sig i sitt yrke.
HofRrns af K.
M. faststälde plan saknas icke tillfälle för unge män att öfva sig inom verket, örn de än icke erhålla denna öfning genom den, enl.
Hr Printzenskölds åsigt så vigtiga renskrifningen; men, om de så åstunda, kunna de äfven hädanefter få dermed sysselsätta sig, ty ingenting förhindrar dem att verkställa renskrifningen åt sina kamrater.
Deremot har blifvit invändt, att ingen skulle vilja nedlåta sig att blifva biträde åt sina kamrater; men väl deremot att blifva renskrifvare på stat.
Jag frågar: är denne invändning sann?
Om renskrifningen skall medföra någon nytta, så är det straxt vid inträdet på den praktiskt juridiska banan, och då anser man sig ej för god alt biträda en äldre kamrat med utskrift, emot det att man af honom får uplysningar.
Deremot, om renskrifvare-tjensterna bibehållas, befordras lill dem sådana personer, sorn gått någon tid inom verket ulan vilja eller förmåga alt underkasta sig den tankeansträngning som arbetet fordrar, och de blifva således i all evighet odugliga.
Det har blifvit sagdt, att2:ne af IJofR:na icke gillat indragning af kanslisl-ljensterna.
Men om en IIofRätt föreslagit en och de andra HofR:ne en annan arbets - Den 11 April e. m. 69 ordning, skall det vara K.
M. förment alt antaga den organisationsplan