Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. bifalla Statsl)tsk:s hemställan, sådan hon är, skall Konungen likväl icke betaga nuvande Advokatfiskal sin räll.
Sker det ändock, skall, derest rät - Den 14 Juni. 141 tegång om saken mot Kronan anställes, han otvifvelaktig! undfå sin ersättning.
Jag föreställer mig emedlertid, att Regeringen icke skall vidtaga en sådan åtgärd, hvarigenom hon blottställer sig, för att få orätt.
Man har väl sagt, och det med rätta, att Kronan kan efterskänka sina egna medel.
Men Advokatfiskalens kan hon icke bortgifva.
Af 100 R:dr, som inflyta, kan hon. följaktligen frånhända sig 88, som äro hennes egendom, men de återstående 12 R:dr, som tillhöra Advokatfiskalen, kan hon icke betaga honom.
Fördenskulld måste Kronan, om hon åt den betalningsskyldige efterskänker alla de 100 R:dr, godtgöra Advokatfiskalen för sina 12.
Nu återstår den sisla frågan: hvad vore klokt alt påbjuda för framtiden ?
Om man betager Advokatfiskalen ifrågavar:de upmunlran eller, rättare sagt, om man genom det här föreslagna stadgandet gör det osäkert för honom att kunna ei hålla de 12 proc., han förut fått, sä skall lian vid hvarje mål, som till hans handläggning öfverlemnas, möjligen tänka: om jag gör mig aldrig så mycket besvär, för att i denna sak skaffa Kronan åter hvad man henne undansnillat, sä får jag derför icke mer än min ordinarie lön, ty det kan falla Konung och Ständer in att efterskänka de medel, som, genom min åtgärd indrifvas, Om han derföre heldre undviker alt stöta sig med försnillarne, så blifver följden: 1:0 att åtskillilliga upbördsmän sedan dc gjorts säkra mot farliga åtal, icke lära underlåta alt strafflöst rikta sig på Kronans bekostnad. 2:o alt Kronan förlorar; eller ock 3:o alt hon måste åt Advokatfiskalen anslå högre ordinarie lön emedan den nuvar:de är, om sportlerna borttagas, alltför ringa till Vedergällning åt en så duglig tjensteman, som denna sysslas behöriga skötande kräfver.
Gr. Lagerbjelke har förmodat, att den förlust Advokatfiskalen skulle genom sportlernas indragning komma att lida, icke vore betydlig.
Jo, hon är så betydlig, att hans sportler, efter 10 års medeltal utgjort mera, än hans ordinarie lön.
Den sednare är 1200 R:dr, och hans medelinkomst har varit 2,800.
Således hafva sportlerna i medeltal utgjort 1600.
Är det dä troligt, att till en så svär och obehaglig befattning, som Advokatfiskalens tjenst i KarnmarR. -n, Kronan skall få en duglig man för mindre löneförmåner, än nuvar:de innehafvaren åtnjuter.
Jag tror det icke; ty denne Advokatfiskal kommer i delo med alla slags, äfven mycket inflytelserika embetsman.
Derigenom kan han blifva utestängd från befordran och för alltid qvarhällen på den plats, han innehar.
Oviljan mot Advokatfiskalen för hans befattnings skuld, har jag förmärkt sträcka sig ända derhän, att när fråga här förevar om hans anmärkn-. sproc. i Finérska balansmålet, yttrade sig mot honom en hög embetsman, som står under hans tilltal.
Jag ville då, för den mannens skuld, som så betedde sig, icke framdraga det.
Men Mine Hrr! på det sättet går det till.
Derföre skyr mången en dylik befattning, som denne Advokatfiskals är.
Om än Kronan gifver en högre aflöning, för att fä en duglig man till denna syssla, så är det icke sagdt, att den som mottager henne, blir nitisk i samma mån, han får en högre ordinarie lön.
Jag befarar, att åtskilliga innehaf - 142 Den 14 Juni. vare torde tänka så: min ordinarie lön blir lika stor, antingen jag stöter mig med vederbör:de eller icke.
Då är det mera skäl, att jag icke gör det, ulan åtnjuter ändock min lön oafkortad.
Följden blifver, alt Kronan gör ständiga förluster, såsom jag redan sagt.
Här har blifvit yttradl, att Advokatfiskalen icke kan beiäkna sina inkomster till något visst belopp.
Detta är väl obestämdt; men om man tager 10 år i medeltal, så kan hans inkomst någorlunda till siffran beräknas.
Annu osäkrare, än f. n. skulle inkomsten blifva, om hans aumärkmsproc. förlorades hvarje gång Konung och Ständer vore nog barmhertige att efterskänka, hvad de felande borde betala.
Man har erinrat, det en af Konungens Rådgifvare förklarat, att
Advokatfiskalen icke kunnat få den anmärkn:sproc., han begärt, emedan Konungen funnit, sådant icke vara i sin ordning.
Jag känner icke flera än en händelse, då Konungen vägrat honom, hvad jag anser hafva varit hans rätt.
Del var vid ett tillfälle, då R.
St. förut efterskänkt hela balansens belopp, utan att förbehålla Advokatfiskal hans andel deri.
Förmodligen tänkte Konungens Rådgifvare, att om vi tillstyrka utbetalningen af en summa, hvilken R.
St., så att säga, redan efterskänkt, torde sådant anses stridande mot deras beslut.
Derföre borde icke tillerkännas Advokatfiskalen hvad honom rätteligen tiilkomme, helst Riksdagen snart förestode, och det då blefve tillfälle alt underställa saken R.
St:s närmare bepröfvande.
Ville man nu på Utsk:s föranledande, vidtaga en åtgärd, hvilken såsom jag redan sagt, komme alt förlama åtalen, minska Kronans inkomster, öka hennes utgifter och göra kronoljufvarne säkra i sin synd, så kan jag icke finna annat än att lltsk:s tillstyrkan är mycket oförsigtig.
Hon innebär tillika den obilligheten att man skulle till förmån för dem, som underlåtit sina pligter, eller som hafva tillgripit Kronans medel, taga lagliga inkomster från dem, som fullgjort sina skyldigheter.
Ad. icke fattar ett sådant beslut, hvarföre jag anhåller om afslag på den sednare punkten i Utsk:s Betänk.
Efter det sakrika anförande tvenne talare i detta ämne afgifvit och hvari jag instämmer, återstår för mig blott att beröra några af dessa talare ovidrörde punkter i de öfrige talarnes yttranden.
Lagerbjelke i Ulsk:s Betänk, trott sig finnaa ett biträdande af R. o. Ad:s i ämnet fattade åsigter.
Detta är likväl ett fullkomligt misstag af den värde Gr:n; ty Utsk. har endast sagt, att ”då emellertid olika åsigter härutinnan söka alt hos R.
St. göra sig gällande, tillstyrker Utsk. etc.”
Delta matte väl icke vara ett sådant uttryck, man hegagnar, då man vill erkänna att någon corps eller auktoritet haft rätt i sina åsigter.
Det synes tydligen så mycket mindre hafva varit afsigten, som skrifvelseförslagets innehåll står i snörrätt strid med de åsigter, som gjort sig gällande vid den af R. o. Ad. beslutade ålerremiss, hvilken, enl. hvad de dervid afgifna yttranden torde tillräckligen vitsorda, begärdes just på den grund, att man ansåg 23 § i instruktionen icke otydligen, utan ganska tydligen, tillför - Den 14 Juni. 143 säkra Advokatfiskal!) ifrågavar:de aktoratsproc.
Lagerbjelke säger vidare, att den ifrågavar:de aktoratsproc:n kunde gerna försvinna, och Advokatfiskal i stället erhälla förhöjd lön.
Detta är blott en tom för. spegling.
Något sådant har Utsk. icke föreslagit, och Gr:n lärer väl icke kunna garantera, att, om äfven något sådant framdeles varder föreslaget, detsamma vinner R.
St:s bifall; helst som grundade anmärkmr efter min tanke kunna göras mot lämpligheten af en dylik förändring, hvarigenom inkomsterna förblifva lika stora för en efterlåten, som för en nitisk Advokatfiskal, och all pekuniär upmuntran saknas för stegradt tjenstenit.
Lagerbjelke har ytterligare ansett, att då Advokatfiskal icke på förhand kan känna antalet af balansmälen, dem han skall handlägga, och icke heller de tili dem förekommande penningebelnpp, nämnde tjensteman icke bland sina inkomster kan beräkna anmärkn:sproc:n af dessa summor.
Det är dock helt olika att beräkna inkomsterne af ärenden, hvilka ännu icke börjat handläggas, än att beräkna sina inkomster af ärenden, som blifvit slutligen handlagde.
Till denna sednare kathegori höra de mål, hvari, genom Advokalfiskalens åtgärd, penningebelopp blifvit för Statsverket åter disponibla.
Lagerbjelke har än vidare trott, att man genom en skrifvelse, sådan som den i fråga var: de, skulle komma ifrån alla frågor, ronde anmärkn:sproc:n.
Det finnes många sätt att frånkomma hvarjehanda frågor; men af alla sätt finner jag detta minst antagligt, såsom både orättvist och oklokt.
Rättaste och lämpligaste sättet att komma ifrån frågan om aktoratsarfvodet är väl, att R.
St. aldrig bifalla eftergifter af balansbelopp, annat än med bestämmande, vid samma tillfälle, huruvida antingen aktoratsprocin bör af summan afdragas och det återstående efterskänkas, eller ock, derest R.
St. vilja efterskänka hela summaD, procent-beloppet serskildt af statsmedlen må anslås åt vederbönde aktor, på del R.
St. ej må uppå hans bekostnad i något fall utöfva sin frikostighet och sitt ädelmod.
Beträffande betydelsen af ordet inflyta, så påstår jag, att i Kronans räkenskaper borde, såsom tillgångar uptagas fastställda balansbeloppen, intilldess de måhända efterskänkas, emedan de måste anses såsom Statens disponibla medel, och det vid sådant förhållande måste vara likgiltigt för sakens bedömande, huruvida de finnas i reda penningar i någon kassa, eller i säkra fordringar, precist på samma sätt, som jag anser mig lika mycket ega den förmögenhet, jag på säkert ställe insatt, som om den ligger räntelös.
Hr von Troil har behagat föra Hr Bildt och mig till last, alt vi inom Utsk. stillatigande afhört föredragningen af detta ärende, och först efter det Utsk. beslutat sin hemställan i ämnet, reservationsvis anmält vår skiljaktiga mening.
Jag får då äran nämna för Hr von Troil, att jag älskar följdriktighet i handlingssätt hos en och hvar.
StatsUtsk. hade redan uttalat en åsigt i förevarule hänseende; men R. o. Ad. antydt sig hysa en annan.
Jag finner då helt naturligt, att Utsk. tillsvidare bibehåller sin mening, men jag finner äfven å andra sidan lika mycken anledn. till den förhoppning, att R. o. Ad. icke på ett lättsinnigt sätt öfvergifver sin.
Detta har varit anlednm, hvarföre jag icke besvärat Utsk. med ett 144 Den 14 Juni. anförande i ämnet, dock utan alt derföre efterskänka min rätt. ätt hos R. o. Ad. söka göra mioa åsigter gällande.
Det är hvad mitt namns antecknande såsom reservant åsyftat att bebåda.
Jag anhåller således på detta rum fortfarande om afslag å sednare punkten i StalsUtsk:s hemställan.
En värd talare har sagt, att 23:dje och 46:te §§:ne af instinkt:n för Kammat R:n icke skulle innebära någon otydlighet; men likväl har en talare upläst båda dessa §§:r, hvilka innehålla, den ena alt aktoratsarfvode får upbäras af medel, som inflyta, och den andra att sådant arfvode ätnjules af medel, som verkligen influtit.
Att någon tvekan kan upstä, åtminstone om betydelsen af orden verkligen inflyta, så att de skola betyda hvad de tyckas innebära, nemi. att penniugarne verkligen influtit, det tror jag man måste medgifva; men om än, enl. de Två talaiues åsigt, denna Ivätytlighet icke förefinnes, måste man dock erkänna, att inom representationen olika åsigter om meningen gjort sig gällande. enär två Stånd gemensamt uttryckt den tanke, att dessa ord böra tolkas i rak strid med den mening, talare här ansett dessa ord tydligen och klart innebära, samt R. o. Ad. genom dess beslutade återremiss å förra Betänk, äfven lillkännagifvit, alt de funnit ordalagen otydliga: ty hade R. o.
Ad. icke funnit dem sådana, hade R. o. Ad. afslagit frågan.
Nu har deremot R. o. Ad., genom den beslutade ålerremissen, antagit, att en sådan otydlighet förefinnes, hvilket också under discussionen här på Riddarhuset gifvit sig tillkänna, emedan man just tvistar om rälta betydelsen af ifrågavar:de ord.
Slutligen har en talare uplyst, alt inom Utsk.
|:delar af dess ledamöter ansett orden böra tolkas i strid med Hr Biidts och Frih.
Cederströms åsigter; men icke deslomindre påstå desse
Hrr, att meningen är tydlig och klar.
Då det nu visar sig, att en stor del af representationen och majoriteten af StatsUtsk., hafva så stridande åsigter med de värde talarnes, i fråga om rälta förståndet, är det då icke nödigt ali man drager försorg om erhållande af en authenlik tolkning af dessa §§:r.
I detta afseende instämmer,jag med Gr.
Hr Bildt har sagt, att det icke skulle tillkomma R.
St. att begära ett så beskaffad! tillägg lill §§:ne, ulan man skulle i stället begära, att frågan blir utredd.
Jag frågar, på hvad sätt skall lagstiftande magten gå tillväga, för att få en otydlig lag förtydligad?
Jag åtminstone kan icke inse lämpligare sätt att gå tillväga.
Här är föröfrigt myeket ordadt, om det obehag, som åtföljer advokat-flskals-tjensten i KamraarRtn.
Likasom här icke vore fråga om något annat, än denne tjensteman; och man har galt så långt, att man såsom motiv för Utsk:s förslag antagit afundsamhet mot denne tjensteman, för det arfvode han upburit.
Det kan så myckel mindre vara förhållandet, som en talare föreslagit, att man borde återremittera Betänk., för att icke beröfva denne Statens tjenare något af de inkQmster, som han nu, till följd af de anförde ordalagen, kan anses tillförsäkrad.
Men här är fråga om all erhålla en tydlig lag för framtiden; och den person, som då får denna tjenst, måste väl D en 14 Juni. 145 val fiona, att han derigenom får en tydlig instruktion, som bestämmer hans inkomster.
Man har vidare sagt, att denna tjenst vore så ytterst vidrig och medförde så många obehag, alt man icke borde förminska de dermed åtföljande inkomsterna, och man har derjemte uplyst, alt lönen utgör med sportler i medeltal 2,800 R:dr och sporllerna ensamt 1,600 R:dr, jemte det man sagt, att Kronans inkomster skulle förminskas derigenom, alt, i händelse sportlerna för Advokat-Fiskalen afkortas, han skulle lamt verka för indrifvandet af Kronans fordringar.
Jag frågar, hvad afser man väl?
Ar det fråga om att beröfva Advokalfiskalen hans sporlelinkomst af 1600 Ridt ?
Nej, det är endast fråga om, att då R.
St. efterskänka en fordran hos en upbördsman, hvilken genom dom blifvit ålagd ali utbetala ett balansbelopp, R.
St. må ega rättighet alt jemväl efterskänka aktorats-arfvodet i detta enda fall.
Jag frågar Eder, Mine Hrr! om detta kan medföra en så betydlig nedsättning i hans inkomster, att han derigenom förlorar alla sina sportler.
Ar det att förmoda, att R.
St. skola gå tillväga med så mycken flathet, så att, om till följd af en sådan process, Kronan blifvit lilldömd en betydlig summa, som möjligen kunde ingå lill Statsverket, R.
St. då skulle efterskänka den.
Man bör besinna alt R.
St. icke göra dessa eftergifter, med mindre, än att serdeles bevekande omständigheter förefinnas, såsom t. ex. i den omtalta balansfrågan, en fattig enka med några tusen R:drs förmögenhet, dem sterbhuset efter hennes man blifvit ålagdt att utbetala, och af hvilka dessa 12 proc. skola utgå.
Jag är öfverlygad, att R.
St. skola göra dessa eftergifter, endast man icke utmålar dem, som vore det fråga om större summor.
Här gäller endast akloratsarfvodet, men man har deremot sökt framhålla saken i den dager, som skulle afsigten vara, att beröfva KarnmarR:ns Advokat-Fiskal alla sina sportler.
Man har slutligen sagt, att denne tjensteman skulle med så mycken kärlek omfattas, derföre att hans befattning vore så obehaglig.
Finnas då icke Advokat-Fi skaler i andra verk, såsom i HofRme och i Rikets Coll:r?
Finnas icke der tjenstemän, som måste uplräda som åklagare mot de högsta embetsmän i Riket; och i hvad afseende har KammarRms AdvokatFiskal svårare befattning än de andre, hvilka måste utföra ett, kanske mången gång, vidrigt åtal.
Här har blifvit yttradt, att Gr.
Lagerbjelke oriktigt sagt, det KammarRms Advokat-Fiskal icke kunde beräkna sin sporlelinkomst.
Den värde talaren har likväl gått längre, än hvad Gr.
Lagerbjelkes yttrande innebär; ly, jag uprepar det ännu en gång, här är icke fråga om Advokat-Fiskalens sporlel-inkomster, utan om aktorats-arfvode, som han genom efterskänkning kan förlora.
Cederström har sagt, alt rättast vore ali ihärdigt afslå alla sådane ansökningar af de olyckliga, hvilkas anhöriga blifvit tilläfventyrs ådörade att utgifva ett ersättningsbelopp, och såmedelst dräpa alla dylika försök att beröfva Advokat-Fiskalen dess aktorats-arfvode.
Ja! om man vill dräpa all billighet och rättvisa, är detta visserligen äfven ett radikalt sätt.
Jag antager likväl, alt R.
St. icke i andra fall än då serdeles bevekande omständigheter sig förete och då billigheten fordrar eftergift för en olycklig familj, medgifva 8 H. JO 146 Den 14 Juni. den; men är det väl skäl, att i sådana fall Statsverket skall icke blott vidkännas denna förlust genom eftergiften, utan äfven utbetala aktorats-arfvodet.
Äro Advokat-Fiskalens lönevilkor för ringa, må de blifva förhöjda; men icke må detta vara en anledn. alt förhindra R.
St. alt utöfva barmhertighet mot en fattig familj, eller alt Slaten skall godtgöra aktorats-arfvodet.
Man har sagt, alt skicklige personer icke skola söka denna tjenst, om sportlerne nedsättas.
Härpå vill jag svara, alt det visat sig icke vara brist på sökande lill andra Advokat-Fiskals-tjenster, hvilka äro fullt ut lika obehagliga som den ifrågavaride, och det må i alla fall vara deras ensak, hvilka tillsätta dessa platser, att dertill befordra skicklige personer.
KammaiRms instruktion befunnits så otydlig, att R.
St. och de embetsmyndigheler, hvilka behandlat frågan, stannat i olika meningar o,m rätta ordaförståndet, är väl ett förtydligande af denna instruktion högst nödig.
Huru man än må betrakta denna fråga, synes hon dock endast angå, huruvida aktorats-arfvode är ett nödvändigt tillskott för den ringa lön Advokat-Fiskalen i KaromarR:n åtnjuter, och på samma gång är honom gifvet för att upmuntra hans ifver i tjensten.
Jag kan icke med mitt enfaldiga begrepp, förstå SlatsUtsk:s behandling af ämnet.
Man har nemi. icke velat föreslå nedsättande af anmärkmsproc., men deremot har man föreslagit borttagande af det aktorats-arfvode, som ovilkorligen redan är förtjent.
Jag kan omöjligen fatta detta, ty så länge de bestämda 12 proc. bibehållas, måste väl äfven aktorats-arfvodet utgå.
Icke bör det tillåtas R.
St., hvars åsigter äro så omvexlande, alt undandraga en tjensteman hans löneförmåner den ena gången, och tillerkänna honom dem den andra.
Allt hvad det välvisa Utsk. kunnat göra, hade varit att tillåta Advokat-Fiskalen att sjelf afstå sitt, med full rätt förljenta aktorats-arfvode.
En åtgärd, lika befängd som den närvar:de; men åtminstone ej orättvis.
Må denna persiflage förlåtas mig; men det är i sanning svårt att hålla god mine vid sådant spel.
Jag anhåller alt R. o. Ad. måtte afslä Betänk.
Jag skall söka ställa mig lill efterrättelse den siste talarens önskan, och skall sålunda blifva ganska kort.
Jag ber dock att få uptaga ett par anmärknir, framställda af Gr. Sparre.
Grin har nemi. trott, att i KammarR:ns instruktion, ordet inflyta, skulle innebära någon tvetydighet.
Det borde icke tillkomma mig alt fästa Grins upmärksamhet derpå, alt orden verkligen influtit inbegriper icke alla de medel KammarRins Advokat-Fiskal yrkat skola till Statsverket inflyta, utan endast det, som till föjd af laga dom skolat inflyta, och då i den andra §:n slår ordet inflyta, år ju äfven klart, att de lill betalning fastställda beloppen skola i roan af tillgångar hos redogöraren inflyta, såvida Staten icke efterskänker sin rätt.
Alt Staten, der ömmande omständigheter finnas, gör eftergifter, kan alltså icke betaga Advokat-Fiskalen dess rätt.
Om Grin, som är jurist och således bör hafva läst författningar mera än jag, gjort sig mödan att genomläsa KammarRms instruktion i dess helhet, skulle Den 14 Juni. 147 Gr:n icke hafva förebrått mig contradiction i de citater jag här vågat göra.
Här är icke -fråga om att åstådkomma ett förtydligande i denna instruktion, utan alt deri inflicka, ett stadgande, som beröfvar Advokat-Fiskalen allt anspråk på aktorats-arfvode.
Jag säde derföre, att om meningen varit att endast förtydliga instruktionen, hade man . bort begära en sådan förändring i författningen som löste frågan.
Gr:n har sagt, att endast obetydliga summor af Staten efterskänkas.
För Gr:n må dessa summor anses obetydliga, men de äro för en embetsman ganska betydliga, hvarå jag såsom exempel får anföra ett, sista gången fråga var om att efterskänka 5,000 R:dr.
Om nu desse 5,000
R:dr fördelas på 10 år upkommer deraf en förlust af 500 R:dr, hvarmed alltså sporllerne för KammarR:ns Advokat-Fiskal måste förminskas, och i st. f., såsom Hr von Hartmansdorff upgifvit, hans spörtel-inkomst i medeltal upgått till 1600’R:dr, nedsättas de till 1100 R:dr.
Obetydliga, jemförda med 5000 R:dr, så lärer likväl icke Gr.
Sparre vilja påstå, att summan är obetydlig, när den fråudrages 1600 R:dr.
Gr:n har äfven sagt att andre Advokat-Fiskaler hafva obehagliga befattningar.
Ja! det må vara, men de hafva för sin verksamhet icke så ömlåtiga frågor, som KammarR:us Advokat-Fiskal.
Dessutom har Utsk. noga aktat sig för att vidröra sportlerne för desse tjenstemän i de öfriga verken.
Vid denna Riksdag har fråga t. ex. bilfvit väckt om tertial för AdvokatFiskalen i Kammar-Colhm.
St. medgifvit denne tertial, oaktadt
Staten efterskänkt sin rätt till det indrifna beloppet.
Hvarföre skall man vara rättvis mot Kammar-Colkii, men icke mot KammarR:ns Advokat-Fiskal.
Den ene tyckes icke hafva mera anspråk på rättvisa än den andra.
Slutligen ber jag att få nämna för Hr Gr:n, att äfven jag tror, att om man än nedsätter lönen aldrig så mycket för KammarR:ns Advokat-Fiskal, sökande till platsen icke komma att saknas, men jag hemställer, hvilka sökande man i sådant fall har att påräkna.
Vill man icke hafva duglige tjenstemän, så kunna Iönerne nedsättas huru mycket som helst, men vill man åter hafva personer med skicklighet, hvilka, vid utöfningen af denna, serdeles obehagliga befattning, icke tillgripa mindre vackra utvägar för sitt lifsuppehälle, bör man tillse, att aflöningen är tillräcklig.
Jag förnyar min anhållan om afslag å sednare delen af Betänk.
Sparre har uprepat hvad Hr Bildt nyss anmärkt, nemi. alt förhållandet icke vore värre för KaramarR:ns än för andra Advokat-Fiskaler.
Men det är så, att de åtal Advokat-Fiskalerne i HofR:ue utföra, härleda sig antingen från misstag eller okunnighet, om författningar, eller deras uraktlåtande, hvaremot de åtal, som af KaramarR.-ns Advokat-Fiskal utföras, angå förlust af Kronans medel.
Derföre anser den anklagade tjenstemannen dess åtal såsom förnärmelser, änskönt felen oftast härröra från efterlåtenhet eller misstag.
Om man vill från KaramarRrns AdvokatFiskal borttaga anmärkn:s-proc:n, så bör man väl, för följdriktighetens skull, äfven borttaga bötesandelarne från HolRmas AdvokatFiskaler.
Tror Gr.
Sparre, hvilken, såsom HofRätts-ledamot ofta 10‘ 148 Den 14 Juni. handlagt dylika mål, att en sådan åtgärd vore nyttig.
Anser han det olämpligt, så är det i förevar:de förslag ännu olämpligare.
I fråga om anmärkn:s-proc:ns efterskänkQing, har Hr Bildt ganska riktigt omförmält, hvilka förluster tillskyndas KammarRms AdvokatFiskal, när Slaten eftergifver anmärkn:s-medels hela belopp, utan att förbehålla Advokat-Fiskalen hans andel.
Detta blir i synnerhet händelseu när de större anmärkmsbeloppen efterskänkas, att endast de mindre få indrifvas.
Dessa mål äro i allmänhet ganska besvärliga.
Tillfälligtvis har jag i detta ögonblick, till min underskrift emoltagit ett utslag, rör:de en Kronofogdes balans, hvilket innehåller 30 ark.
Huru mycket besvär har icke Advokat-Fiskaleu haft med detta mål, och hvad tron J, mine Flir, att han får derför?
Förmodligen intet
St. bortgifva det, hvarpå något varit att förtjena, och sålunda det ena målet icke kan godtgöra det andra, måste hans lön blifva otillfredsställande.
St. göra eftergifter åt fattiga enkor eller hvem som helst, sä må det vara deras ensak, men skänken skall göras på deras egen och icke på en annans bekostnad.
Att i instruktionen införa en ändring, som ofelbart länder Staten till skada, hvilket jag sökt bevisa, utan att ännu blifva vederlagd, måtte väl icke vara meningen.
Sparre har trott, att brist pä sökande till Advokat-Fiskalens tjenst icke skulle inträffa, äfven om han miste sina sportler.
Det tror äfven jag.
Men om Staten vinner derpå, att roan söker få en tjensteman, som mot den möjligen minsta lönen utför åtal, lemnar jag åt Eder, Mine Hrr att bedöma.
Jag förnyar min anhållan om afslag ä den seduare punkten äfven på den grund, att om Betänk, i denna del återremitteras, komma vi att, sedan Disk. besvarat återremissén, uprepa hvad nu blifvit sagdt.
Då saken redan 2:ne gånger förevarit, förmodar jag, att R. o. Ad. lätt kan fatta sitt beslut.
Man har flere gånger nprepat, att KammarRms instruktion skulle innebära all behöflig tydlighet och att en förklaring deraf icke vore af nöden.
Jag vill icke ingå i bevisning härutinnan.
Fada tala här, som bevisa, att saken blifvit sedd på olika sätt.