Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mars f. m, lärer val ingen annan slutsats derifrån kunna dragas, än att föreskriften om Rikets Ständers rätt att vid samma Riksdag öfverlägga om ett af ConstitutionsTJtskottet tillstyrkt förslag och de längre ned i §:n förekommande detalj-föi eskrifterne i detta afseende icke kunna kullkasta den i alla §:ne återkommande föreskriften, att Rikets Ständer ej vid samma Riksdag kunna öfver förslaget besluta.
Jag fortfar derföre att tillstyrka bifall till de af Utskottet föreslagne voteringspropositioner, såsom den enda med Grundlagen förenliga utväg, Herr Lefren:
Då det behagat Herr Cederschjöld att missförstå mig eller att tillägga mig en annan mening, än den jag baft, bör jag förklara, att jag aldrig påstått, det vara Grundlagsvidrigt att framställa proposition på återremiss af ifrågavarande Memorial.
Jag har för min del begärt proposition pä bifall lill detta Memorial och afslyrker återremiss, utan att likväl anse det en sådan proposition bör vägras.
Men om åter Herr Cederschjölds voteringspropositioner skulle komma i fråga, så äro de af den beskaffenhet, att jag hoppas det Herr Grefven och LandtMarskalken ej meddelar proposition å dem, enär de, såsom Friherre Åkerhjelm riktigt anmärkt, kunna föranleda till det Grundlagsvidriga resultat, att ConstitutionsUtskottels förslag blefve vid denna Riksdag afslaget och tillintetgjord t.
J Den ii Marst. in.
Skillnaden är här ganska klar, och jag ber, att man ej må lägga i min mun andra ord, än dem jag uttalat.
Beklagligen bär, såsom jag förutsett, nu inträffat, att Herr Cederschjöld, genom sitt varma nit för försvaret af en sak, som jag anser vara redan i reservationerne så val försvarad, att den icke behöfde något ytterligare bemödande i denna del, gifvit tillfälle att upprifva samtelige till detta ämne hörande frågor och föranledt en så lång discussion, att dess uppfattande till prolocollet och expedierande skall fordra så mycken tid, att verkan blifver den jag antydt och Herr Cederschjöld icke har önskat, nemligen att förstärkta ConstitutionsUtskottet innan Riksdagen afblåses, icke hinner sammankomma, för att slutligen afgöra frågan.
Då nu emedlertid det onda, som jag befarade och sökte förekomma, redan skett, gör det ingenting om jag, genom upptagande af och försök alt vederlägga åtskillige anmärkningar, gör discussionen ännu något vidlyftigare.
Herr Lefren har egentligen sökt öfvertyga Ridderskapet och Adeln att ämnet för Utskottets sista Memorial vore att sammanjemka de stridiga meningar, som i afseende på förevarande fråga inom RiksStånden ägt rum.
Jag får likväl anmärka, att vi redan kört förbi det skjutshållet, sedan Utskottets serskildta Memorial med anmälan om de oför - 2 66 Den n Mars f. m. enliga skiljaktigheterne gått igenom hos alla fyra RiksStånden, utan att sammanjemkning kunnat tili vägabringas; och att numera tala om sammanjemkningsförsök af ConstitutionsUtskottet, anser jag vara ett sätt att få saken bortblandad, för att förekomma den enda utväg till sammanjemkning, sora återstår, nemligen genom förstärkta ConstitutionsUlskoltet.
Åkerhjelm bar, å en annan sida, velat deducera saken derhän, att det icke skulle vara det förstärkta ConstitutionsUtskottets, utan det vanliga ConstitutionsUtskottets Memorial, som ej får vid första Riksdagen undertryckas, och Friherren har dervid nyttjat ett ord, som icke finnes i Grundlagen, under åberopande af både andan och ordalydelsen af de citerade §:ne.
Men den härledde andan har utgått från en ordalydelse, som icke finnes; ty det står ingenstädes i Grundlagen förbjudit för Rikets Ständer att undertrycka ett af ConstitutionsUtskottet uppgjordt förslag.
Der står blott, att Rikets Ständer ej vid samma Riksdag må besluta om en föreslagen ändring i Grundlagarne; och att besluta om en förändring måste vara något helt annat, än alt antaga ett förslag till förändring, ty med beslutet är sjelfva ändringen skedd, och, såsom Herr Professor Geijer i sin reservation yttrat, då anmärkningar emot ett förslag kunna göras, hvilka naturligtvis böra kunna gå på saken, måste de äfven kunna gå emot sa - Den 11 Mars f. m. 267 hen.
Jag förmodar således, alt den förmenta styrkan af det använda argumentet skall blifva skingrad, om man blott besinnar, att det icke är det vanliga ConstitutionsUtskottet, som vid första Riksdagen får afgöra saken, utan att det finnes en högre autoritet, nemligen det förstärkta ConstiiulionsUtskoltet, och dess mening är verkligen af natur att derom skulle kunna sägas, att den icke får undertryckas, utan måste fortgå till nästkommande Ständer.
Ty att det vanliga ConstitutionsUtskottets mening ej skulle kumma undertryckas, vet jag icke huru Friherre
Åkerhjelm eller någon kan på allvar förfäkta, då Grundlagen tydligen bestämt, att anmärkningar emot Utskottets förslag kunna göras och alt saken, då det ej lyckas Utskottet att sammanjemka RiksStåhdens olika meningar, skall gå till förstärkt ConstitulionsUtskott, som äger alt förena dessa meningar, oberoende af den mening det vanliga ConstilulionsUtskottet haft.
Nu hafva vi således redan kommit det vanliga ConstitutionsUtskottets jurisdiction förbi.
ConslitutionsUtskottet bar visserligen i denna fråga gjort allt hvad det kunnat, och dess Ledamöter hafva i det längsta försvarat sine meningar: eli låford som jag gerna gifver dem; men Ridderskapet och Adeln lärer finna, att sedan Utskottet sålunda fullgjort allt, som af dess varma känsla kunnat fordras, må dess verksamhet kunna umbäras, och det förstärkta / a68 Den n Mars f. m.
ConstitutionsUtskoltets inträda i stället.
Men dertill fordras, alt voteringspropositionerne så inrättas, att
Ja oell Nej icke leda till samma resultat, hvilket innebär den största absurditet, söm vid denna eller någon annan Riksdag inträffat.
Jag förnyar min begäran om återremiss af Memorialet.
Den discussioii som nu uppstått, är i sanning märkvärdig, såsom innebärande stämpeln af ett försök att framtruga den grundsatsen, att Rikets Ständer vid samma Riksdag skulle äga att genom anmärkningar, som förklaras för ett eller flere RiksStånds gemensamma tanka, komma till afslag af ett af ConstilutionsUtskottet tillstyrkt förslag till Grundlagsförändring.
Om man analytiser. ar denna sats, skall man finna, att tvänne directa slutledningar derifrån äro att draga.
Kan man genom anmärkningar, som förklaras för ett RiksStånds gemensamma tanka, yrka afslag på ConstitutionsUtskottets förslag, så måste man ock, genom yttrandet af en motsatt tanka, kunna yrka bifall till förslaget, och i händelse RiksStånden härom stannade i olika meningar, skulle alternativen för förstärkta ConstitutionsUtskottets votering blifva bifall eller afslag, hvaraf följden vore, dels att ett förslag till Grundlagsförändring skulle kunna vid första Riksdagen directe bifallas, såsom det skedde år 1812, och dels att antagandet äf
Den ii Mars f. ra. en sådan förändring skulle bero pä förstärkta ConstitutionsUtskottets pluralitet, dä det likväl Grundlagsenlig! dertill fordras alla fyra RiksStändens sammanstämmande beslut.
Jag hemställer till Herr Cederschjöld sjelf, som plär vara skäligen mån att Rikets
Ständer ej må förlora någon rättighet i Lagstiftningsväg, hvad följden skulle blifva, i händelse Styrelsen ville genomdrifva ett förslag till Grundlagsförändring, som omstörtade någon af Rikets Ständers rättigheter, och genom några välvilliga personer inom något RiksStånd så bedrefsaken, att bifall lill förslaget förklarades för detta RiksStånds gemensamma tanka, under det afslag yrkades i de öfrige Stånden, samt Constit.Utskottet; enligt Herr Cederschjölds argumentation skulle Constit.Utskottet då ej äga att göra annat, än att söka sammanjemka de olika meningarne och, då ingen sammanjemkning mellan raka motsatser här kunde äga rum, föreslå votering i förstärkta ConstitutionsUtskottet mellan bifall eller afslag till förslaget.
Är det väl tänkbart, allman till d enna grad kan förbise Grundlagens stadganden?
Den 29 J a n u n r i i e. m. 3oi hållas, så är det visserligen sant, att på dessa år förhållandet varit sådant; men jag frågar huru det sett ut, på den tid då RiksgäldsContoiret befattade sig med vexelköp, om man då kunnat från Börsen skicka och taga ut Fullmägtiges beslut att mäklaren skulle köpa upp växlar.
Jag tror, att det blir nödvändigt, om det någon gång blir fråga om utländska lån, att bibehålla hemligheten.
Derföre tror jag att, hvad Banken och RiksgäldsContoiret angår, ingen förändring behöfves, emedan inskränkning dernti finnes genom ordalydelsen i §:n, hvilken säger hvilka mål, som böra hemliga hållas.
Då inskränka de sig till dem, som äro föreskrifne, i Banken endast till enskiltes partier i böckerne, och i RiksgäldsContoiret till intet, förr än Rikets Ständer bestämma, att sådana transactioner skola göras, som erfordra hemlighet.
Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då, i afseende på dessa Verk, Rikets Ständer äro af samma natur, som hvar och en enskilt till sin cassa, måtte Rikets Ständer kunna föreskrifva hemlighet, när de det vilja, och huru som helst.
Jag skulle tro, att ingen annan ändring erfordras, än att man borttager från orden StatsRådets protocoller, de derefter följande orden och dertill hörande acter, hvilka jag anser omöjligen kunna vara af den beskaffenhet att de icke böra återlemnas till Verken, till Cabinettet, GeneralÄdjutantsExpeditionen eller de adrni - 302 Den 29 Januarii e. m. nistrerande Verken, och då höra de vara offentliga, annars komraa vi till samma resultat, som hittills, då det var fråga om ett försäljningsföretag.
I anledning af Herr Munck af Rosenschölds anmärkning, får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att jag ingenting föreslagit om KrigsExpeditionens protocoller; så mycket mindre, som de inbegripas ibland StatsRådets protocoller i allmänhet.
Jag har blott föreslagit, att till nomenclaturen af de åtskilliga uppräknade Verken, måtte tilläggas KrigsExpedi~ tionen, emedan derstädes, likasom i de andra, förvaras handlingar, hvilkas offentliggörande kunde medföra våda för Riket.
Öfvertygad att ConstitulionsUtskottet väl lärer veta att med tillämpning af 56 och 81 §§ Reg.-Formen afskilja de i Ståndens Plena grundlagsvidrigt
Väckta frågor om förändringar i grundlagarne, från de, i enlighet med grundlagens föreskrift, af Utskottet sjelf, eller af någon Riksdagsman, directe i Utskottet väckte frågor derom, samt Kongl. Propositioner, hvilka ensamt grundlagsenligt kunna komma under pröfning, att såsom beredde hvila till nästa Ständers afgörande, har jag ej deltagit uti discussionen häröfver: men hvad angår den nu förevarande frågan, så är det några yttranden, hvilka jag anhåller att få \
Den 29 Januarii e. m. 3o3 vederlägga.
Herr Hjerta liar påstått, att frågor om Rikets försvar ej kunna annat än i commandoväg bos Regeringen förekomma.
Jag hade icke väntat af honom, som varit militaire, ett sådant yttrande.
Han kan icke vara okunnig om, att frågor rörande Rikets krigsmateriel icke kunna i commandoväg afgöras, och att de verka på Försvarsverket samt Rikets politiska förhållanden.
Genom en hastig complettering af materiellen, och försvarsverkets hringande till fullständighet, genom truppers sammandragning, väcker man farhågor hos en granne, som man ej vill genom tidningarne kungöra.
Såsom exempel har han anfört Skeppshandeln.
Man har ej velat se, att äfven den var af natur att kunna inleda politiska förhållanden.
Jag skulle tro, att man bordt, af hvad som passerat, komma till motsatt resultat af hvad Herr Hjerta uppgifvit.
Slutligen har det blifvit yttradt, att Bankens och Riksgälds-Contoirets handlingar borde hållas hemliea i vissa delar.
Deruti instäm o mer jag med Herr Hjerta.
Men jag hemställer till honom och Ridd. och Adeln, då Ridd. och Adeln och RiksStånden kunna anses competente att bedömma de frågor, som inom de såkallade Rikets Ständers Verk höra hemliga hållas, om icke Konungen, såsom styrande för Staten, hör anses äga samma rätt i afseende på Statens förvaltning och StatsRådets protocoller, helst de komma till Rikets Ständer vid blifvande Den 2g Januari i e, ra.
Riksdag; och då först är tidpunkten för granskning.
Grundlagen har ej velat sysselsätta Styrelsen med libellering och vederläggning af skefva framställningar i tidningarne, eller tillåta i speciella frågor enskilte personer inför allmänheten häckla och vanställa Styrelsens åtgärder, helst sådant skadligt skulle inverka på Styrelsens verksamhet och afleda dess uppmärksamhet, från de egentliga Regeringsföremålen, på enskildta näsvisheter.
Jag är derföre öfvertygad, att hvad Styrelsens åtgärder beträffar, de böra ensamt af Ständerne grundlagsenligt granskas.
De kunna göra denna granskning med lugn, och deraf kan nyttiga resultater uppkomma.
Finna Ständerne, att StatsRådets ledamöter icke iakttagit nationens intresse, utan tillstyrkt Konungens beslut, som i mer eller mindre mån inverkat på medborgares fri- och rättigheter, eller varit stridande emot Rikets sannskyldiga nytta, så hafva de den i lagen stadgade väg öppen att göra sin öfvertygelse gällande emot dem.
Denna händelse, lugnt utförd, måste medföra en nyttig verkan.
Men deremot löst framkastade yttranden, der man framställer en del af en sak, men visligen förbigår andra, hvarigenom skefva omdömen uppkomma på grund af authentika handlingar, hvaraf man blott ser en del, kunna ej annat än väcka oro, ty allmänheten förledes derigenom att tro vådor förhanden eller orättvisor be - Den 29 J a n u n r i i c. m. gångna; och Styrelsen tvingas då alt antingen, nied åsidosättande af Styrelseåtgärderne, vederlägga libellisten, eller låta denna sinnesstämning fortfara.
Jag tror att, med lugn eftertanka af hvad som fordras för det constitutionella samhällsskickets varaktighet, man skall finna första grunden i förtroende till Styrelsen; ty Ständerne, såsom Nationens Representanter, äro berättigade till Nationens förtroende, och vi äro skyldiga oss sjelfva och hemmavarande, att hafva förtroende och tillgifvenhet för den styrelse, vi tillsatt och de lagar, vi stiftadt för så väl oss som dem.
Jag anmälte mig i afsigt att anföra de grundsättser som Friherre Cederström fullständigt, lugnt och klart yttrat.
Jag har intet vidare att anmäla, utom att jag förenar mig i alla delar med honom.
Hans Eicellence Herr Friherre Lagerbjelke:
En värd talare Herr
Hjerta begynte ett af sina senare yttranden ungefär så här: ”Efter vi här tyckas hafva rättighet att föreslå Grundlagar.”
Jag hämtar deraf så mycket mera anledning att fästa Ridd. och Adelns uppmärksamhet derpå, som jag är skyldig honom den rättvisa, att han sjelf tyckes hysa tvekan derom.
Tillämpligheten deraf synes påtagligt i afseende på en anmärkning, nemligen om ordet ader.
Or59 II. 20 3o6 Den 29 J a n u a r i i e. m. det handlingar stod der förut.
GonstitutionsUtskottet har föreslagit borttagande af det, och ditsättnnde af ader.
Vår rättighet är helt naturligt att säga att ordet handlingar skall stå qvar, och ader borttagas.
Mea då man föreslår, att så väl det ena, som det andra, måtte borttagas, så tyckes mig att man föreslår en betydlig extention af offentliggörings-rätten, utöfver hvad af Tryckfrihetslagen hittills varit medgifvit.
Detta blefve således ingenting mindre än ett nytt förslag; och att ett sådant kan äga rum å detta ställe, är, så snart fråga är om Grundlagsförändring, ingalunda formenligt.
Jag anhåller, att Ridd. och Adeln täcktes fästa uppmärksamheten på detta förvändande af form, och att, till följe af denna uppmärksamhet, den anmärkning, som blifvit väckt, mätte förfalla.
Jag är visserligen ännu af samma öfvertygelse, som då jag yttrade, att jag trodde det man öfvergått den gräns, hvilken Grundlagen föresatt, då man ingaf sig på nya Grundlagsförslag, i stället för att yttra sig öfver dem som Utskottet framstält.
Jag kan ännu icke tro, att jag har på något inconseqvent sätt handlat, då jag yttrade, att det var derföre alt jag hörde att denna utväg fick begagnas, som jag yttrade mig.
Jag kan ej uppfatta Friherre Cederströms mening riktigt.
Han har framstält vådan af att kunna utgifva handlingar, som Den 23 J a n u a v i i e. ni. 307 rörde den materiella delen af Försvarsverket.
Jag kan ej tänka mig att det vore af våda.
I sådant fall hade väl, med den Kongl. Propositionen om materiellens completterande, följt någon anmälan örn hemligheten.
Jag vet icke hvarföre det skulle vara vådligt.
Det tillhör numera synerne, att man skulle kunna hemlighålla rustningar i ett land.
Sådant lär blifva genast bekant när de begynnas, och det lär ingen kunna hindra.
Men hvad jag ser tydligt, är att, då §:n börjar med att ministeriella och commandomål skola hemliga hållas, är allt, hvad som behöfver fredas, skyddadt.
Deremot tror jag mig finna ett tydligt sträfvande att hemlighålla handlingar.
Hvad GeneralAdjutantens Expedition angår, så är stadgandet ett riktigt nonsens, emedan han är Föredragande i Commandomål, och det är möjligheten af att de finnas på annat ställe, som gör att vi hafva KrigsCollegium, Förvaltningen m. m., och att vi ej kommit så nära, som man kan komma, ett Krigsministerium.
Jag kan således ej gå in på, ett ögonblick, att hafva felat emot sunda mililairiska begrepp, då jag gjorde mitt förslag, ty hvad man vill hemlighålla går endast ut på att förhemliga användandet af Statsmedel.
Hvad angår insättningen af ordet KrigsExpeditionen, så kan jag ej gå från hvad jag första gången sagt, att alla de handlingar, som lemnäs till expeditionen, 5g H. ao* Den 29 Januari! e. ra. ej böra få hemlighållas, derigenom alt de infästas med StatsRådets protocoller.
Jag tror, att alla dessa handlingar, som gå frånf den enskilte,. elier från Konungen, få tillämpning på det administra lifva.
Derföre påstår jag, att ingen Expedition, lika litet Krigs- som EcclesiastikExpeditionen, hvilken kunde innebära Jesuitisme, hör kunna komma i fråga till inskränkning i granskningsrätten, utan anhåller, att §:n måtte återsändas med den anmärkning, eftersom det är tillåtit att föreslå nya frågor, att ordet ader måtte borttagas; men jag började med att säga, att jag gjorde ett sådant förslag endast derföre, att det var förut gjordt; samt alt ingen föreskrift behöfves om Förvaltningen, KrigsCollegium eller GeneralAdjutantsExpeditionen.
Jag beklagar att jag förra gången icke lyckats göra mig 110g begriplig för Herr Hjerta, för att lian skulle förstå hvad som menas med acter oell handlingar i StatsRådet.
Jag bekänner, att jag trodde att, utan tolkning på min sida, det skulle vara lättbegripligt, emedan det säger sig sjelf, att det är sådana handlingar, öfver hvilka man rådslagit för att fatta beslut.
Det säger sig sjelf, alt de kunna innehålla sådant, som behöfver hemlighållas, och motsattsefi synes mig så oväntad, att detta yttrande endast kan jemföras med det, att alla frågor som angå Den ag Ja n u ar i i e. ni.
Rikets försvar skulle gå commandovägen.
Om en sådan förklaring af Commandomål får gifvas, tror jag att det vore farligare för dispositionen af Statsmedeln, än den syftning Herr Hjerta trott sig finna i nuvarande Tryckfrihetslags stadgande, att StatsRådets protocoller och handlingar ej få utan tillstånd till trycket befordras.
Jag ber få erinra, att det icke är något nytt stadgande jag yrkar; det är bibehållande af det gamla; acter i stället för handlingar, det kommer på ett ut, det vill säga det samma, och gör ingen förändring.
Då här endast är fråga om att behålla det som varit förut, ber jag att raan må påminna sig, att det hittills, i afseende på redovisningen af Statens medel, ej haft skadliga följder; att en sådan redovisning ej kan undandragas, emedan anordningar skola utgå till Verken, som skola redovisa, och dispositionen skall blifva känd för Revisorerne och ConstitutionsUlskottet, samt detaljerne granskas af KammarRätten.
Då ber jag, alt man malte jemföra den våda, som man vill inbilla sig finna genom en tydning, hvars grund jag ej kan inse, med borttagandet af ett ord, sorn Rikets Ständer, när de gjorde Grundlagen, insågo angelägenheten och äfven nödvändigheten utaf.
I intet land i Europa finnes en så vidsträckt offentlighet, som nu är i Sverige medgifven.
Att vidare utsträcka den, hvad vore det annat, än att skapa ett anarchiskt samhällsskick, der intet kunde företagas ulan 3(0 Den 29 J a 1111 a i i i e. in. alt blifva underkastadt en otidig vådlig granskning.
Man liar sagt, att inga handlingar vore vådliga att utlemna, utom de sorn inkomma i commandoväg.
Men hafva vi icke haft
Committéer för de vigtigasle föremål i afseende på Rikets försvar.
Är del icke nödvändigt att KrigsCollegium oell Förvaltningen någon gång inkomma med utlåtanden, som det vore skadligt att allmängöra; och hvad äro dessa
Verk om man ej skulle förutsätta att de med sådana ärender äfven kunna hafva befattning.
Jag frågar, om icke äfven Rikets handelsintressen äro något, om icke någon gång Rikets penningeintressen kunna fordra, att icke alla beslut genast kungöras?
Det kan gifvas sådana motiver, sorn ej genast böra kännas af andra folkslag, och som afse sådane fördelar hvilka ej kunde meddelas alla.
Jag ber, att man må låta stadganderne blifva sådane de varit, och af hvilka ingen olägenhet uppstått.
Till en början anhåller jag, att få uppläsa utur 81 §:n RegeringsFormen, följande ord:
Ej må frå gor derom (nemligen ändringar i Grund lagar ne) uti Ståndens plena väckas; sedermera vill jag, i anseende till hvad Herr Hjerta yttrat, anföra några ord.
Hjerta har trott sig finna ett sträfvande att dölja allmänna medels användande; han har påstått, att han icke förstode, hvad som Den 29 J a n u a r i i e. ra. borde hemligt hallas, att det vore likgiltigt hvar man gjorde upplag af materiel, och att man egentligen åsyftade att dölja anslag; han har slutat med att önska en KrigsMinister.
Häraf torde Ridd. och Adeln se huru man förvillar sig sjelf, då man utgår från falska grundsattser.
Om en Krigs-Minister funnes, så kunde Herr iJ,j ila ej controllera en enda utgift; ty denne gjorde allting till Commando-mål.
Då blefve de administrativa Verken buveauer under Ministern.
Det finnes få embetsman, sorn haft befattningar på gränsorterne, hvilka ej haft tillfälle att ingå med Betänkande!! om Eörsvarsverket, och örn medel hvilka dertill erfordras.
Äro väl dessa handlingar af natur att kungöras.
Det vore då lätt att uppgöra contraprojecter.
Män torde invända, att sådana hemligheter kunna yppas genom förrädiska embptsmän.
Det är dock bättre att sådant ej annorlunda än genom förräderi kan ske, det måtte då ej ofta inträffa.
Jag skulle tro, att när vi hafva de garantier för redogörelsen af medel, som vi redan äga, när ansvarighetslagen bestämt stränga ansvar för StatsRådet, i jemförelse med hvad allmänna lagen bjuder om enskiltes förhållanden, när vi hafva tillfälle att granska de i StatsRådet förde protocoller, så bör väl motsattsen af hvad som blifvit yttradt, att man skulle draga saker till commandomål, vara det som Rikets Ständer böra önska.
Ty h vad Konungens Rådgifvare i comman - Beti jg Ja tuta iji e. lil. domål angår, så är ansvaret olika; i sådan:» mål finnas inga embetsman, som omgifva Konungen, iner än denne rådgifvare; der är ej mera den pröfning, som vinnes af Heres deltagande i öfverläggningen, och den garanti man sökt, förfelas.
Jag skulle alltså förmoda, att Ridderskapet och Adeln lärer finna, att det Statsskick vi äga är bättre, än det Herr Hjerta vill gifva oss, att vi böra bibehålla det vi hafva, och icke genom förslag, sorn äro stridande mot formerne, oroa hvarandra.
Om ock ett sådant förslag hade kommit från "Utskottet, hade vi bordt afslå det, emedan man ej bör lemna åt folket, eller ens åt enskilte att kunna skeft framställa Regeringens åtgärder.
Det är genom den af Rikets Ständer i ConstitutäonsUtskottet verkställda Ingna granskning af de i StatsRådet förda protocoller, som de Rådgifvande åtgärderna skola bedömmas.
Sjelfva Representationen i sin helhet får ej granska dessa protocoller.
.Nu vill man att enskildte TidningsRedactioner skola kunna utfordra dessa handlingar till offentliggörande, Någon nytta kan sådant ej medföra, men väl gifva anledning till oro, och slutligen leda till satnhällsupplösning.
Jag finner, att hela den mening, som börjar med: sådana s försvarsverket beträffande och slutar med efter sakens beskaffenhet, är tillagd af ConstitutionsUtskottet i dess förslag, ut - Ren 29 Januari i e. m. 313 öfver hvad som förekommer i den gamla Tryckfrihetslagen, och jag kan ej annat än förklara min förundran, att då Konungen jcke framställt ett sådant förslag, det göres af Rikets Ständers eget ConstitutionsUtskott.