Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är på grund af dessa omständigheter, mera fullständigt utvecklade, som en af Bevilln:sUtsk:ts ledamöter, Hr Lindeström, i afgifven reservation 3rrkat, att TJtsk:ts förslag i förevarande punkt måtte utbytas mot ett så lydande stadgande: ”Den skattskyldige, hvars alla årsinkomster sammanräknade icke öfverstiga 1,500 r:dr, vare fri från bevillms erläggande enligt § G för följande del af inkomsternas belopp, nemligen ogift man eller enkling, för 250 r:dr, ogift qvinna eller enka, för 150 r:dr, äkta makar gemensamt för 400 r:dr samt föräldrar dessutom för 50 r:dr för hvarje eget äkta barn under tolf år, som af dom uppfostras.”
Att ett bifall till detta Hr Lindeströms förslag i allmänhet icke skulle leda till något äfventyr med hänsigt till statens påräknade inkomst, utber jag mig att få lägga i dagen genom följande jemförelse: 126 Ilen 15 Maj Enl. 1858 Enl.
Hr Lindeströms förslag. års bevillms- Makar Makar förordning Ugnt man. utan barn. med barn. för löneinkomst till belopp af 450 rdr 1 — o — 50 — dito 600 1 50 3 50 2 — 50 dito 750 n 9 50 5 — 3 50 2 — dito 900 » 3 50 6 50 5 — 3 50 dito 1050 r> 5 — 8 — 6 50 5 — dito 1200 » 6 50 9 50 8 6 50 I följd häraf anser jag mig böra vördsamt tillstyrka att R. o. Ad. måtte frångå Utsk:ts förslag i denna punkt, och i stället antaga, hvad Hr Lindeström i sin reservation föreslagit.
Jag kan ej neka för, att jag vid första genomläsandet verkligen hlef frapperad af Hr Lindeströms nyss omförmälda förslag.
Det utmärker sig såsom särdeles välvilligt, och dessutom fann jag äfven, på sätt här blifvit antydt, att enligt detsamma någon statsförlust sannolikt ej borde komma att uppstå.
Men då jag närmare betraktade följderna deraf, föreföll det mig som skulle förslaget vid tillämpningen möta ganska stora svårigheter, emedan man vore nödsakad att vid skeende beskattning beräkna en mangd personers inkomster, som hittills varit och jemväl höra vara fria från inkomstbevillning.
Man finge lof att gå ned ända till den tjenande klassen, ty man skulle nemligen, enligt hans förslag, till och med taga skatt af hvarje qvinna, som hade 150 r:drs inkomst.
Jag tror dock, att man kunde afhjelpa detta genom att antaga den modifikation af TJtsk:ts förslag, Hr Sondén framställt, hvilken äfven lärer lyckats vinna sympatier inom PresteStåndet,, att nemligen bestämma minimibeloppet till 300 rdr, både för man och qvinna.
Men äfven detta förslag skulle komma att möta vissa praktiska svårigheter, med afseende å det stora antal, som äfven då skulle beläggas med inkomstskatt, och den vidlyftiga bokföringen angående giftermåls ingående, upplösniug, harns födsel, död, ålder, flyttning m. m.
Dessutom och derest, som önskvärdt vore, man kunde lägga bevillningen till grund för kommunala både rättigheter och skyldigheter, så skulle, enligt dessa förslag, det förhållande kunna uppstå, att, om en person, som betalar inkomstskatt till Staten och kommunen, och i följd deraf kommer i åtnjutande af vissa medborgerliga rättigheter, gifter sig, så, ehuruväl hans inkomster äro lika stora som förut, sä mister han, till följe af den mindre bevillning han sorn . gift skulle utgöra, vissa af de medborgerliga rättigheter han förut åtnjöt.
Jag tror, som sagdt är, att stora praktiska svårigheter komma att uppstå; men skulle man blott kunna öfvervinna dessa svårigheter, så vore jag böjd att antaga Hr Lindeströms förslag, med den af mig nyss antydda modifikation af Hr Sondén.
Men sa länge jag hyser denna fruktan, är jag mer böjd att antaga det Den 15 Maj. 127 förslag, Hr Schwartz i sin reservation afgifvit.
Det öfverensstämmer hufvudsakligen med det af komiterade framställda, ehuru med några förändrade summor.
Komiterade hafva utgått från den synpunkten, att man borde från inkomstbevillningen undantaga livad som för en familjs nödvändiga uppehälle vore behöfligt.
Det har man, efter nuvarande priser, ansett vara 400 rdr, hvilken summa för alla borde vara skattfri.
Men till följd af den konsideration, som inom komitén gjorde sig gällande, att man i främsta rummet borde tillse, att ej någon betydlig minskning i statsinkomsterna skulle upstå, var det som komiterade bestämde, att endast af de mindre förmögna eller då årsinkomsternas belopp ej öfversteg 1,000 r:dr, afdrag skulle få ske för 400 rdr.
Man vågade ej heller föreslå högre skatt än 1 proc.
Men enligt hvad jag nu hört, skall förhållandet inom Riksgäldskontoret vara sådant, att man ej i fråga om statsinkomsterna behöfver vara så rädd om ett eller annat 1000:detal rdr minskad bevillning.
Dertill kommer ytterligare, att Utsk:t uppställt en annan beräkningsgrund än komiterade.
Utsk:t har nemligen under samma rubrik hänfört inkomst af kapital och arbete, och på denna väg kommer man snarare till bevillning af den lägre förmögenheten.
Men som jag är mycket rädd, att på densamma åstadkomma någon sorts tryckning, så skulle jag för min del tro, att, om Utsk:ts förslag, att gemensamt beskatta kapital och arbete, går igenom, man mycket väl skulle kunna fixera det årliga inkomstbelopp, af hvilket afdrag får ske, till 1,500 r:dr i stället för till 1,200 rdr, som Hr Schwartz föreslagit.
Jag nämnde, att jag hyste betänkligheter att kasta för hög beskattning på dem, som hade smärre inkomster.
Jag har gjort upp en beräkning öfver beskattningsbeloppen i några af hufvudstadens församlingar och har eftersett hvad i den fattigaste församlingen, som obestridligen är Katarin®, den fattigaste handtverkare, som är i den kategorien, att han, enligt Bevilln:sstadgans ordalydelse, »mäktar betala sina utskylder», betalar.
Jag har för jemförelse skull tagit en arbetarefamilj, som jag kände, och hvars skattsedel för 1852 jag här har i handen.
Det är nemligen en fattig skräddare, som bodde i Adolf Fredriks församling och som hade hustru och sex barn, hvaraf 2:ne då voro mantalsskrifna.
1852 skattade denne person, som ansågs ega 300 r:drs r:mt inkomst, 31 r:dr 36 sk.
Hade nämnde familj varit år 1858 boende i Katarina? församling, så hade den fått betala i personliga afgifter för 2 män å 3: 76 och för 2 qvinnor å 3: 16, tillsammans 13 r:dr 84 öre; derefter skulle betalas minimiafgift för handtverkeriets utöfvande 15 r:dr; derefter i kommunalskatt 1 r:dr 89 öre på hvarje bevilln:sriksdaler efter 2:dra artikelns bevillning, hvilket utgör 28 r:dr 35 öre.
Det hela skulle komma att utgöra 57 rdr 19 öre, som denne man, som anses hafva i inkomst 300, skulle betala i utskylder; deraf ser man, huru Den 15 Maj. de lägre handtverkarne äro betungade.
Just i följd deraf, att de ej kunna betala sina utskylder, mista de ofta sitt burskap.
Om jag nu antager, att en dylik handtverkare verkligen torde hafva 800 r:drs inkomst, och att bevillmsafgiften blir sådan, att man kan uptaga inkomsten till verkliga beloppet, — som nu är omöjligt, ■—• så skulle han, enligt Utsk:ts förslag, få betala 8 r:dr bevillning, 15 r:dr 12 öre tillägg å 1: 89 pr r:dr efter 2:dra artikeln samt 13: 34 personella afgifte eller 36 r:dr 96 öre.
Enligt Hr Schwartz’ förslag blefve bevillningen 4 r:dr, tillägg enligt 2:dra artikeln 7: 56 och personlig skatt 13: 34. summa 25 r:dr 40 öre af 800 r:dr, hvilket synes nog.
Jag skulle således helst önska, att K,, o. Ad., för att komma till något beslut, antoge det af Hr Schwartz framställda förslag med den skillnad, att högsta beloppet, deraf afdrag får ske, från 1,200 förändras till 1,800 r:dr.
Jag vill fästa det Höglofl.
Ståndets uppmärksamhet på nödvändigheten för TJtsk:t att, i händelse af återremiss, veta hvilken af de uttalade åsigterna mest öfverensstämmer med E. o. Ad:s.
Som det blifvit mig sagdt, har BorgarStåndet antagit Hr Schwartz’ förslag.
Bönderna hafva nedsatt skattefriheten till 300 r:dr.
Presterna äro de enda, som återremitterat punkten, hufvudsakligen i det syftemål, att få Hr Sondéns reservation antagen. K. o.
Ad. inser behofvet af att uttala sig för en viss åsigt, för att Utsk:t skall, vid sitt jemkningsförsök, hafva något att rätta sig efter.
Hr Eeutersvärd, Patrik:
Som E. o.
Ad. torde finna, har detta varit en af de punkter, om hvilka tankarne varit mest delade.
Komiterades förslag lyder: ”När alla de utaf arbete eller genom rörelse, yrke eller tjenst upkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 1000' rdr, äro 400 rdr derutaf fria från bevillning.” TJtsk:ts: ”Bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när alla de af kapital eller arbete uppkomne årsinkomster, sammanräknade, ej öfverstiga 400 rdr.”
Dessutom finna vi af de till
Betänkandet fogade reservationerna en mängd andra förslag framställda.
Af dessa anser jag det af Hr Lindeström vara det billigaste och rättvisaste, dels med hänsigt till de särskildta kategorierna, i hvilka reservanten ställt de skattdragande, och dels derför, att han bestämt att afdrag får ega rum, såvida inkomstbeloppet icke öfverstiger 1,500 rdr.
Detta förslag anser jag hufvudsakligen vara det rättvisaste, derför att den skattskyldiges förmåga att lemna bidrag till staten måste naturligtvis vara beroende deraf, huruvida han har blott sin egen person, eller äfven hustru och barn att försörja, och det billigaste, af den orsaken, att för de personer, hvilkas inkomster ej öfverstiga 1,500 rdr, förhållandet blir i det närmaste enahanda med hvad det för närvarande är.
Jag skulle således helst önska, att hr Lindeströms förslag vunne bifall.
Men Ben 15 M a j. 129 Men, då de öfriga Stånden ej antagit detta förslag, vågar jag ej påyrka, att It. o.
Ad. skulle oförändradt bifalla detsamma, helst som jag befarar, att samma invändningar, som inom Utsk:t gjort sig gällande, äfven här skulle framhållas, att nemi. det skulle förorsaka ett betydligt ökadt besvär för de tjenstemän, som hade sig uppdraget att uppgöra taxeringslängderna, ithy att de måste fästa afseende på kön och familjeförhållanden, och då mången befarar, att tjenstefolk derigenom skulle kunna åläggas att erlägga beskattning för sina löner.
För att således undanrödja dessa olägenheter, vågar jag framställa ett förslag, till hvilket jag anhåller att K. o, Åd. täcktes låna ett ögonblicks uppmärksamhet.
Det är af följande ordalydelse: »När alla de utaf kapital eller arbete upkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 1,500 rdr, äro 300 rdr derutaf fria från bevillning.”
Som jag af tidningarne sett, lärer BondeStåndet bestämt den från beskattning fritagne summan till 300 rdr och det vore således önskligt, att K. o.
Ad. fattade ett dermed i någon mån öfverensstämmande beslut.
Jag anhåller derför om propos. å det af mig framställda förslag.
I afseende på den nu föredragna §:n, anser jag man antagit en beskattningsgrund, som vid tillämpningen kommer att föranleda alltför mycken vidlyftighet och omgång.
Jag tror äfven, man gått mycket strängare till väga, än hvad som varit af behofvet pålcalladt.
Enligt Utsk:ts förslag skulle alla af kapital och arbete upkomna årsinkomster, hvilka, sammanräknade, ej öfverstiga 400 rdr, fritagas från bevillning.
Jag frågar Eder, Mine Hrr. hvilken närmaste följden af 'ett sådant stadgande skulle blifva, om icke den, att den aldra minsta summa är tillräcklig att föranleda beskattning, så snart genom tillägg deraf hela beloppet öfverskjuter 400 r:dr.
Man kan tänka sig att en person eger 401 rulr i årlig inkomst, en annan 399 r:dr 99 öre.
Då skall den förre årligen lemna en del af sin inkomst till Staten, under det den sednare är fri från all beskattning.
Kan man under sådane förhållanden undgå att finna det något hårdt att, derföre att inkomsterne skilja sig på några få ören, den ena skall erlägga bevillning för hela sitt inkomstbelopp, under det att den andra går helt och hållet skattfri.
Jag finner åtminstone, för min del, detta förslag särdeles strängt.
— Yill man, med bibehållande af Utsk:ts hufvudgrunder, söka åstadkomma en lindring för de mindre bemedlade bland de skattskyldige, tror jag det vara mera praktiskt att följa den princip, Hr Schwartz i sin reservation antagit, att nemligen, när alla de utaf kapital och arbete uppkomna års-inkomster, sammanräknade, icke öfverstiga ett visst belopp, hvilket Hr Schwartz föreslagit till 1,200 r:dr, skola 400 r:dr derutaf vara från bevillning fria.
Derigenom skulle taxevingsmännens, redan förut så betungande, arbete i väsendtlig mån förminskas, på samma VI B. 9 130 Den 15 Maj. gång, som man skulle kunna försäkra sig om ett noggrannare utförande af ett på taxering af inkomst grundadt bcskattningssystem.
Huruvida gränsen, då fråga om lindring skulle upphöra, bör bestämmas vid ett inkomstbelopp af 1200 r:dr, eller af 1,000 r:dr, såsom Hrr Komiterade föreslagit, eller af 1,500 r:dr, på sätt Hr Lindeström m. fl. påyrkat, — är, så vidt jag kan finna, en smaksak och lärer svårligen kunna anses af några egentliga rättsgrunder beroende.
Härvid skulle jag tro, att det enda motiv, som man egentligen har att fästa afseende på, är hvad man anser Staten utan alltför stora uppoffringar kunna i detta hänseende medgifva, och det bör naturligtvis Utsk:t vara närmare i tillfälle att bedöma än en enskild ståndsledamot.
Jag anhåller derföre, att punkten måtte blifva till Htsk:t återremitterad.
Mörner, har klandrande fäst sig vid TJtskrts förslag att fastställa en viss summa, hvilken under alla förhållanden skulle blifva skattfri.
Den värde talaren har förgätit, att samma förhållande existerar under nuvarande förhållande.
I nu gällande Bevillmgs Stadgas 142 § heter det nemi.: ”Befrielse efter 2:dra Art. åtnjuta l:o) Innehafvare af en eller flere tjenster, antingen utan lön eller inkomst, eller hvars sammanräknade belopp ej öfverstiger 300 rdr rmt etc. etc.”
— Den värde talaren finner således, att samma princip, som hittills blifvit följd, äfven legat till grund för Utsk:ts framställning.
Ehuru väl jag ingalunda kan gilla den i detta hänseende framkastade anmärkning, vill jag dock, på grund af R. o. Ad:ns beslut i afseende på den 6:te punkten, äfven anhålla, att det Höglofl.
Ståndet måtte återremittera den nu förevarande 8:de punkten.
På grund af mina vid 6:te § gjorda anmärkningar, ber jag, att nu få instämma i det af Hr von Koch framställda förslag, att nemi, R. o. Ad. antingen måtte bifalla Hr Schwartz reservation med den af Hr von Koch begärda utsträckning af inkomstbeloppet från ',200 till 1,800 rdr eller att B. o.
Ad. måtte återremittera den förevarande 8 § i syftemål att få anmärkningarna under Utsk:ts pröfning.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade II.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm:n, att i afseende på 1 mom. af § 8 följande yrkanden blifvit framställda, nemi.: af Gr. Mörner m. fl., att mom. måtte återremitteras; af Hr Fåhraeus, att B. o, Ad., med afslag å morn., skulle i stället antaga ett så lydande stadgande: ”Den skattskyldige, hvars alla årsinkomster sammanräknade icke öfverstiga 1,500 rdr, vare fri från bevillnings erläggande enligt § 6 för följande del af inkomsternas belopp, nemi. ogift man eller enkling för 250 rdr, ogift qvinna Den 15 Maj. 131 eller enka för 150 rdr, äkta makar gemensamt för 400 rdr samt föräldrar dessutom för 50 rdr för hvarje eget äkta barn under 12 år, som af dem uppfostras”; af Hr von Koch, att mom. skulle erhålla följande lydelse: ”När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 1,800 rdr, äro 400 rdr derutaf fria från bevillning”; samt slutligen af Hr Beutersvärd, att mom:ts innehåll skulle blifva följande: ”När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 1,500 rdr, äro 300 rdr derutaf fria från bevillning.”
Härefter framställdes propos, på återremiss af förevarande mom. i § 8 och besvarades med ja.
Den öfriga delen af § 8.
Hr Palmerantz, Johan Mauritz:
Enligt mitt förmenande, har Bevilln:sTTtsk:t vid uppställandet af denna § uteglömt en art., som efter förslagets nuvarande ordalydelse skulle komma att erlägga bevillning, nemi. husbehofsqvarnar och sågverk.
Som jag hoppas, blifvcr äfven denna del af §:n återremitterad, hvarföre jag blott i förbigående velat fästa Utsk;ts uppmärksamhet på detta förbiseende.
Jag anhåller om återremiss, Gr. af Ugglas:
Ehuru jag äfven för min del fästat mig vid, att, i olikhet med gamla BcvillnrsStadgans föreskrifter, många verk och inrättningar äro fritagna från bevillning, tror jag dock, att den af Hr Palmcrantz framkastade anmärkning om befrielse för husbehofsqvarnar och sågverk att erlägga bevillning, hade varit mera på sin plats vid 4 §, der det talas om uppskattning af fast egendom å landet, som användes till annat föremål än jordbruket tillhörande näring.
Det beror för öfrigt alldeles på huru man tolkar §:n, om man icke kan anse att dessa husbehofsinrättningar kunna räknas tillsammans med jordbruksnäringariie.
Jag för min del tror, att stadgandet härom borde haft sin plats vid 4 §.
Ugglas’ yttrande får jag göra den anmärkning, att jag ej kan finna, att stadganden om dessa husbehofsinrättningar kunna hänföras under någon annan än nu förevarande 8 §, Här är nemi. fråga om hvilka verk och inrättningar, som äro befriade från skatt, och jag skulle således tro att mitt yrkande är på sin plats, hvarföre jag fortfarande anhåller om återremiss.
I 6 § 3 mom. talas om hvad med inkomst af arbete förstås.
Det heter der nemi.: ”ali den inkomst, som erliållcs af rörelse, yrke eller tjenst, såsom vinst 132 Den 15 Maj. af bergsbruk jemte dertill hörande verk, inrättningar och näringar, af mjöl- och sågqvarnar, fabriker, mekaniska verkstäder, samt andra för varors tillverkning eller förädling anlagda inrättningar, handelsrörelse, skeppsrederi eller sjöfart, handtverk eller annan, jordbruket icke tillhörande, näring, samt hvad utöfver dermed förenade kostnader förvärfvas genom utöfning af vetenskap, konst eller handaslöjd, äfvensom aflöning, arfvoden och traktamenten, sportler eller andra med allmän eller enskild tjenstebefattning förenade förmåner, samt pension, årligt understöd (gratifikation), lifränta eller undantags-förmån.»
Det synes ju tydligen, att man antagit att husbehofsqvarnarne på landet tillhöra jordbruket så nära som möjligt, och då inkomst af allt sådant arbete, som tillhör jordbruket, beskattas efter den 2:a §, så kan jag åtminstone icke finna, hvarföre, som Hr Palmcrantz yrkat, det vore skäl att i denna § låta inflyta något stadgande i detta hänseende.
Jag anhåller om bifall å Bet:det.
Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Som K. o.
Ad. återremitterat 6 §, som handlar om bevillning för inkomst af kapital och arbete, och denna § innehåller undantag från 6 §, så förefaller det mig temligen tydligt att dessa stadganden i 8 § äfven böra återremitteras, enär man väl ej kan besluta Öfver undantagen, innan man beslutat öfver regeln.
Till hvad Frih.
Tersmeden yttrat, vill jag endast lägga ett ytterligare skäl, hvarföre jag anser, att det vore obilligt, om bevillning skulle påföras husbehofsinrättningarne.
Hvar och en eger nemi. rättighet att uppbygga så många inrättningar honom lyster, utan att någon beskattning derför kommer i fråga.
Hvarföre skulle Ständerna då ålägga innehafvarne att för sådane inrättningar utgöra bevillning.
Återremitterades. § 9 och i sammanhang dermed Utsk:ts å sid. 27 i Betänkt förekommande förslag, »att handlande i Stockholm skola, för den handelsrörelse de derstädes idka, taxeras inom den församling, der de äro mantalsskrifne.» Gr.
Yid denna §:s andra mom. anhåller jag att fa fästa uppmärksamheten på ett der förekommande stadgande af denna lydelse: »Fabriksegare, handlande eller annan näringsidkare, der fabriken är belägen eller handeln, yrket eller näringen idkas, såvida den behållna inkomsten deraf öfverstiger 40.0 rdr.»
Enligt detta stadgande skall det vara beloppet, hvartill den behållna inkomsten uppgår, som bestämmer stället, hvarest rörelsen skall beskattas, men häraf kunna flere olägen - Den 15 Maj. 133 heter uppstå dels derigenom att större svårighet möter för Beskattnings-Komitécrne i den ort, hvarest fabriken är belägen, att öfvervalla det bevillning verkligen blir den ifrågavarande rörelsen påförd, då inga uppgifter rörande nämnda rörelse behöfva till dessa komitéer ingifvas, dels ock derigenom att, i händelse berörda komitéer, det oaktadt, taga befattning med samma rörelses beskattning, dubbel sådan kan komma att, ega rum.
Låtom oss t. ex. antaga att fabriksegaren sjelf uti sin egen mantalsskrifningsort uppgifver den behållna inkomsten af rörelsen till ett belopp understigande 400 rdr och blir i förhållande dertill taxerad till bevillning af BeskattmgsKomitéerne uti sagde ort, men att deremot Komitéen i den ort, der fabriken finnes och rörelsen drifves, anser densamma böra upptagas högre än till 400 rdr, och till följd deraf, sin pligt likmätigt, äfven påför egaren bevilln:gs-afgift och derutöfver tilläfventyrs anmäler honom till böter för uteblifven taxerings-upgift.
Yid sådaut förhållande kan, efter mitt förmenande, följden blifva, att fabriksegaren varder påförd bevillning på två ställen, nemi. både der fabriken är belägen och der egaren sjelf bor.
Om han nu hos PröfningsKomitéen öfverklagar TaxeringsKomitéens beslut, men PröfningsKomitéen finner, lika med TaxeringsKomitéen, att hans inkomster böra antagas uppgå till högre belopp än 400 rdr, så finnes sedermera ingen utväg för honom att vinna rättelse, emedan enligt TJtsk:ts förslag PröfningsKomitéernes beslut ej få öfverklagas.
Jag skulle således för min del önska, att B. o. Ad. ville besluta, att fabriksrörelse må beskattas på det ställe, der den utöfvas, utan afseende å det belopp, hvartill behållna inkomsten kan uppgå, och härigenom vunnes äfven större säkerhet om en jemn och rättvis beskattning, ty huru är det t. ex. möjligt för en beredningskomité i Stockholm att bedöma, hvilka inkomster en person har af en fabriksrörelse, bedrifven i en aflägsen landsort.
Gr, Lagerbjelke:
Då, på sätt jag vid det föregående mom. anmärkte, återremiss af detsamma borde ega rum, på grund deraf, att R. o. Ad. återremitterat första mom. af 6 §, som bestämmer att bevillning af kapital och arbete skall ega rum, och detta mom. handlar om hvarest de skola taxeras, inses tydligen, att till följe deraf återremiss af det nu förevarande mom. bor beslutas, hvarom jag vördsamt anhåller om propos. Gr. af Ugglas:
Den princip, som i 2:a mom. af 9 § blifvit uttalad, att nemi. bevillning för inkomst af kapital eller arbete påföres »fabrik segare, handlande eller annan n äringsidkare, der fabriken är belägen, eller handeln, yrket eller näringen idkas, såvida den behållna inkomsten deraf öfverstiger 400 r:dr etc. etc.”, är densamma som för närvarande eger rum.
Återremitterades.
134 Den 15 Maj. § 10- Gr.
Som R. o. Ad. redan återremitterat åtskil liga föregående §§, på hvilka den nu föredragna i väsendtlig män stödjer sig, skulle jag, för min del, önska, att enahanda beslut i afseende på den nu förevarande måtte fattas, hvarom jag anhåller om propos. §:n återremitterades. § II Hr Palmcrantz:
Som Utsk:t i denna § aldeles följt, hvad som finnes stadgadt i nuvarande BevillmsFörfattning, är det med särdeles tillfredsställelse jag understödjer densamma, och hoppas jag, att K, o. Ad. måtte lemna sitt bifall till §:ns antagande. §:n bifölls. § 12, och i sammanhang dermed Utsk:ts å sid. 28 i Betänkt gjorda hemställan med afseende å samma §.
Biföllos. § 13- Bifölls. § 14, och i sammanhang dermed Utsk:ts å sid. 27 och 28 i Betänk:t förekommande hemställan rörande ifrågavarande §.
Biföllos. § 15- Gr.
Jag för min del har ej varit i tillfälle att bedöma, hvad verkan den föreslagna förändringen kommer att utöfva i afseende å de enskilta bankernas afgifter till Staten.
Men så mycket tror jag mig kunna upplysa om, att, efter de beskattningsgrunder, som för närvarande finnas fastställda, ej obetydliga summor inflyta till Statsverket från dessa kreditinrättningar.
Jag, för min del, tviflar således på att beloppet efter dessa grunder kan komma att uppgå till lika betydliga summor, som förut.
Den exceptionella beskattning, som Btänderna påfört de enskilda bankerna, har beständigt utgjort föremål för tvister inom representationen.
Det oaktadt har D en 15 Maj. 135 Utsk:t framkommit med ett nytt förslag till denna beskattnings utgörande, nemi. att enskild bank, som eger sedelutgifningsrätt, skall erlägga, utom bevillning enligt andra artikeln, en afgift af 2 r:dr för hvarje tusende r:dr af det högsta belopp af bankens sedlar, som på en gång under nästföregående året varit utlemnade i rörelsen.