Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häremot kan man visserligen anföra, att tillverkarne få den första svåra känningen af skattens dryghet, utan alt alltid kunna försäkra sig om ersättning härföre genom ett x samma förhållande förhöjd t pris; men just derigenom att afgiften erlägges hvarje vecka, blir den mindre känbar att utgöra och påminner med det samma hvarje säljare och köpare om billigheten och nödvändigheten utaf att beräkna tillverkningsafgiften i köpslutet, och enär erfarenheten visat, att bran vinspriset fluctuerat ifrån 16 sk. till 1 R:dr B:co och mera per kanna, synes det icke sannolikt, att den nu föreslagne ringa afgiften af 4 sk. på kannan skall verka minskning, hvarken i tillverkningen eller försäljningen.
Hvar åter angår den föreslagne controllen på uppgifternas rigtighet, så kan den väl anses otillräcklig till ett fullkomligt tryggande af Statens rätt i detta fall; likväl och då hvar och en skattskyldig, således äfven tillverkarne, inser, att hvarje undansnillning af denna bränvinsskatt verkar till förhöjning af deras directa bevillning, så bör man vänta den alfvarsamxna och forskande uppmärksamheten af en upplyst allmänhet, att icke någon, genom origtiga uppgifter, vågar blottställa sig för samma allmänhets missaklande opinion. a56 Den 4 December f. m.
Att nyheten af denna beskattningsgrund kommer att möta mycken opposition, som ibland andra invändningar äfven skall begagna den, att benägenheten att genom origtiga uppgifter undandraga sig denna skatt, skall föranleda till många angifvelser och rättegångar, förutser jag ganska väl.
Härpå kan likväl med skäl svaras: att det är hvars och ens egen skuld, som blottställer sig för dylika åtal, och då all beskattning hår det gemensamt med denna, att fordra controll och bereda obehagliga följder åt Öfverträdare!! af Lagbudet, så och derest äfven öfverträdelserna af denna Stadga skulle i större mon öka rättegångarne, torde likväl olägenheterna häraf icke svara emot de stora fördelarna; att hvar och en får begagna hvilken bränvinsredskap han behagar; att den, som endast bränner för sitt husbehof, har ingen tunga af denna beskattning; och att den tryckande direcla bevillningen, åtminstone till en betydande del, om icke tillfullo, härigenom kan upphöra, i hvilket sednare fall man med skäl kan säga, att brån vinets skadlighet i moraliskt och physiskt hänseende, i möjligaste måtto godtgöres genom den fördel det bereder i financiel väg.
Om Remiss af denna Motion till BevillningsUtskottet och om dess communicerande med Respective MedSlånden, anhåller jag vördsammast.
Herr Hjertaj Gustaf j hade inlemnat följande, sota upplästes: Af Rikets Ständer blef slstlidne Riksdag till Kongl. Maj:t ofverlernnadt ett Förslag till Stadga om
Invisningar „ sorn emellan enskilde personer eller Bolag inom Riket utställas.
Då detta Förslag af Kongl. Maj:t icke sanctionerades, men Dess Nådiga vägran såsom skäl angaf en viss omständighet, nemligen förenandet af bysättningstvång med r2 proc. ränteberäkning efter för fallotiden; så anser jag, att ett för enskilda creditera, så vigtigt lagstadgande bör af Rikets Ständer å nyo framläggas inför Thronell.
Jag vågar föreslå, att 12 procents-räntan, sorn i q §. af ofvannämnde Förslag fastställes, bör nedsättas till \ proc. i månaden, oell anser detta vara den enda ändring, som behöfves, i den af Rikets Ständer år a823 föreslagne Stadga.
Om Remiss till Stats-, Banco- och LagUtskotten anhålles, äfvensom om communieation med de öfrige Stånden, Herr Ribbing, Arvid:
Då Herr Hjerta, i dess nu uppläste Motion, talat för antagandet af 1823 års Förslag till Assignations-stadga, anhåller jag blott få anmoda de Utskott till hvilka Remiss blifvit begärd, 2 H. 17 a5B Den 4 December f. m. att äfve-n taga i öfvervägande allt hvad vid sisla Riksdagen anfördes deremot.
Hörr Thamj, Wolrath, anförde skrifte! igen:
Ifrån längre tid tillbaka har Svenska Regeringen varit omtänksam, att genom tjenjiga Skiftes- och Ägodelnings-Författningar befordra Svenska Jordbrukets framgång, i den mön begreppen om jordens bästa indelning genom erfarenheten blifvit renade från den fördom, att alltid bruka som Förfädreu; så härr man från Teg- eller mångskiffce kommit till Storskifte, och derifrån till Enskifte.
De om Enskifte utkomna första Författningar, ämnade ätt endast användas i skoglösa Provincer, der jordytans jemnhet och ofta lika art lättade verkställigheten, hafva sedan blifvit modifierade, iden mon man funnit nyttan af enskiftens införande äfven i andra orter. 1812 års Kongl. Enskiftes Författning uppmuntrade till vinnande af det önskade ändamålet genom den större frihet, som derigenom lemnades vid verkställigheten genom ett väl ordnadt Rättegångssätt, sorn förlamade trätgirigheten, och genom den mindre kostnad den ordsakade, då Rättegångar i anledning deraf'uppkommo.
Erfarenheten torde hafva tillräckligen bevisat, att lill bedömandet af Enskiftes - Den 4 December f. ni.
239 frågor hufvudsakligen fordras mera oeconomisk än juridisk kunskap, hvarföre äfven alla Författningar derom emanerat från Kongl. Kammar-Expedition, och verkställigheten varit uppdragen åt Herrar Landshöfdingar, till dess den öfverhand tagande principen em Juridisk enhet, och den dermed följande hågen att draga äfven de oeconomiska frågorna under Härads-RätterJie, föränledt utfärdandet af Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftesverket afden4:de Maji 1827, hvilken icke allenast förändrat Rättegångssättet med Skiftesmål, utan äfven synes vara bygd på helt andra grunder, än föregående Enskiftes-stadganden.
Jag känner nogsamt, att'klander öfver nyligen utkomna Författningar anses med obehag, men skulle misskänna min pligt som Riksdagsman, om jag af sådan anledning lät afhålla mig frän att öppet tillkännagifva den klagan, som dep genom Författningen lidande Allmänheten öppet uttalar. 1812 års Enskiftes-Författning, då den lemnade en i Bylag boende skiftessökande Hemmansägare rättighet, att få sin ägolott frånskiljd och utbruten, ålade honom den skyldighet, att göra utflyttning utur Byn, och medgaf öfrige Byamännen den rättighet, att bibehålla deras gamla ägoindelning, till dess äfven de funno nied sin fördel öfverensstämmande att enskifta. 260 Den 4 December f. in.
Den nya Skiftes-stadgans 12 Cap. 8 §* anbefaller ett ovillkorligt nytt skifte öfver liela Byalaget, om också blott en enda delägare detsamma begär.
Den fria nyttjanderätten af ärfd eller väl förvärfvad egendom är, genom detta Förmynderskap vid begagnandet deraf, ovillkorligen rubbad, utan afseende på den förlorade kostnad, sorn desse Byamän kanske för några få år sedan på ett fordom tillåtet Storskifte verkställt, och för att uppfylla en endas förmon, önskan eller nyck , skall en hel samfällighet tvingas till kostnader, söm, serdeles på slättbygden, lätteligen öfverstiga deras krafter, då Jordbrukare på sådane orter icke äga andra tillgångar, än den till låga priser fallna Spannmålen kan gifva dem.
Det torde icke vara utan exempel, att kostnaden för sådane påtrugade Förrättningar någon gång så medtagit en och annan Hemmansägares tillgångar, att Hemmanslotten gått i mät för att fullgöra Landtmätarens fordringar*
Att enskifte på slättbygden kraftigt befordrar ett förbättradt åkerbruk, då detsamma föranleder till en förbättrad ängsskötsel, kan hvarken betviflas eller motsägas; men deraf följer icke, att
Medborgare böra tvingas till förändringar af deras hushållning, som strida emot deras egen öfvertygelse om deras förmon, och genom förhastad verkställighet undergräfva deras bestånd.
Den 4 December f. ro.
Derigenom att alla tvister om En sluften afdömdes af Konungens Befallningshafvande, blefvo Rättegångarne mindre kostsamma, och genom de föreskrifter, som 1812 års Författning stadgade, i afseende på Besvärs anförande öfver Ägogradering samt andra före Skiftets fullbordande uppkommande frågor, minskades äfven kostnaderne i samma nion, som mindre utrymme var lemnadt åt Advocatur och trätgirighet.
Ägodelningskostnaderne äfo nu mångdubblade, så väl i anseende till de respenningar och dagtractamenten, som tillkomma Ägodelningsrättens Ordförande och Ledamöter, som äfven derigenom, att Besvär öfver ägograderingen, enligt i3 §. 18 Gap. af SkiftesStadgan, icke behöfva anföras förr än 60 dagar efter det hela skiftesförrättningen icke allenast är fullbordad, utan äfven alla rålinier af Landtmätaren utstakade och rörlagde.
Härigenom har en elak
Delägare i Skiftet öppet tillfälle, att skada de andra, och illasinnade Advocater lika godt tillfälle, att till Rättegångaruppmuntra, så mycket mer, som Lagens stadgande om böter för RättegångsmissBruk och Rättegångskostnad sällan tillämpas med det allvar Lagstiftaren åsyftat. 1 Cap. 11 §.
SkiftesStadgan tillåter Rågångars uppgående, Ägoutbyten och Håg - Den 4 December f. m. nadscleln,ingar lii. m., utan att något stadgande finnes, om dessa Förrättningar kunna fastställas eller icke, enär Laga skifte icke föregått, eliiuru något annat skiftessätt icke nu mera för framtiden äger bindande kraft.
Delta förleder den mindre kunniga Allmänheten till kostnader för onyttiga förrättningar.
Hvad uti Författningen med ordet Skifteslag i 12 Gap. 8. §. förstås, derom äro>
ÄgodelningsDomare allaredan oense, då en del förklarar detta ord med alla i en By eller samfällighet varande Hemman, och andra åter med dessa Hemmans alla befintetiga Åboer, hvaraf följer, att den förra ålägger Landtmätaren att verkställa skiftet emellan alla Hemmanen, efter deras storlek, enär Hemmansägarne sådant åstunda, och den audre åter anbefaller honom, att skifta emellan alla Åboernes mindre lotter, antingen dessa sådant åstunda eller icke.
Sedan ro §. af sistnämnde Cap., efter ägornas olika beskaffenhet, stadgar ifrån i lill och med 3 skiften för hvarje Skif— testagare, så medgifver 1i §. att ägorna må få delas i så få skiften som belägenheten möjligen medgifiver, dock med förbehåll, att hvarje skifte beqvämligen må kunna instängas och brukas, genom hvilket stadgande
Domarens omdöme erhållit
Den 4 December f. m. a63 en utviilguingsrätt, dea lian beqvämligen kun missbruka, om lian så for godt fin lieris Capillets i8§. stadgar, att dc besvär, som öfver Ägodelningsrättens Utslag i underdånighet anföras, skola till Rättens Ordförande tvefallt ingifvas; men huruvida de handlingar, på hvilka besvären sig grunda, äfven skola tvefallt bifogas eller icke, derom är §:ns redaction otydlig, hvilket äfven åstadkommit den händelse, att besvärande Parter aflemnat
Besvären in dupplo, men endast ett exemplar af handlingarne.
I slutet af den Nådiga Stadgan föreskrifves, alt de vid dess kungörande påbörjade ägoskiften, som icke så nära voro afslvtaöfe, att blott lotternes utstakning å marken återstod, skulle i öfverensstämmelse med samina Författning behandlas.
I anledning häraf hafva en del Häradshöfdingar till ÄgodelningsRätterne hänvist till stadfästelse sådane Teg- och Storskiften, hvilka, påbörjade innan SkiftesStadgan kungjordes, under hösten 1827 blifvit fullbordade.
Alt dessa Skiften af ÄgodelningsDomaren icke kunnat hvarken upptagas eller fastställas, utan med känbar olägenhet för Parterne blifvit lill Landtmätaren återsände, har varit en rak följd af SkiftesSladgans 18 Cap. 4 §■ a64 Den 4 December f. m. Genom Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande, att uti en del af Skaraborgs Län vara Ordförande iiÄgodelningsRätt, har jag,, ■under handläggningen afförekoinne tvister, haft tillräckligt tillfälle att erfara allt det onda och aila de olägenheter, som Landtmannen får vidkännas deraf, att 1812 års Författning om Enskifte blifvit afskaffad.
Jag anhåller, att hvad jag anfört må, sedan det blifvit med de öfrige Stånden eomnmnieeradt, till Lagutskottet remitteras, för att, i händelse de olägenheter finaas grundade, som jag anser Nya SkiftesStadgan medföra, genom Förslag till nödiga Förändringar deruti åstadkomma den hjelp för Hemmansbrukare på slättbygden, som deras, i jemuförelse med andra, mindre lyckliga ställning så väl behöfver.
Hans Eocccllence Herr Grefve De la.
Gardie, Jacob: Sedan den siste värde Talaren på ett så upplysande sätt tillkännagifvit sina tankar angående den nya Skiftes-Förordningen, och dess önskningar i detta ämne, skulle det kanske synas öfverflödigt af mig att något tillägga; men 25 års erfarenhet och deltagande vid desse »renders behandling i Skåne allt ifrån utfärdandet af i8o3 års författning, sorn i Ekonomiskt afseende är kanske en ibland de mäst välgörande, en af de mest förmånlige för Skånska jordbrukets uppkomst vi ägt, ålägger mig att härvid icke iagtlaga tystnad.
Den 4 December- f. m. a65 Dä fordom Godeman tillkallades, ansåg någon hvar sig hedrad af det förtroende allmänheten genom sitt val honom visade och af det verkligt goda och nyttiga deras rättskänsla sade dem, att de dervid kunde uträtta.
Nu är förhållandet olika; sedan Landshöfdingarne icke mera äro första instancen för desse mål, utan de dragaä för domstolarne, der Gode männen få flerfaldiga resor ansvara för de åtgärder de efter samvete och öfvertygelse vidtagit, så är det nästan omöjligt att erhålla någre Gode män.
Utom de skiljaktige åsigter, utur hvilka olika Domare naturligtvis se målen, är i min och mångas tanka ett allt för vidsträckt fält öpnadt för Advocaturen, att utledsna de, hvilka endast af nit för det rälta och sakens framgång hitintills åtagit sig det lönlösa hesväret, att, i egenskap af Godeman, deltaga i Enskiftes förrättningar.
Dessutom innehåller i min tanka den nya författningen stridigheter, så väl emot vår Lag, som emot verkställigheten.
Att tvinga en hel by taga enskifte, för det den kanske aldraminsta del deraf önskar få sin jord afskiljd, synes mig ej rättsenligt; äfvensom att verkställa planläggningen, utan att ens rådfråga jordägande om det för dem mer eller mindre passande eller önskade läge; att uppgöra taxeringen sedan planerna äro lagde, anser jag ledande till de slör - 206
Deu 4 December f. m. sta stridigheter, oell i verkställigheten omöjligt, om full rättvisa skall ernås.
Nära nio tiondedelar af Skånes enskifthara jord är efter gamla författningen skiftad, och i allmänhet med förmån för alla.
Jag anser för en lycka att det är gjordt, ty jag befarar, att med den nu varande författningen få våga begära skifte.
Olägenheter och brister vidlådade visserligen den förra Enskiftes-författningen, men de voro få och lätte att hjelpa; hvaremot öfverändakastandet af det hela (jag fruktar det) medfört en aldeles stridig verkan emot den, hvilken en välgörande Regering åsyftat.
Jag önskar derföre, att underdånig begäran måtte göras hos Kongl. Maj:t, att återfå den förra Enskiftes-förordningen och förenar mig med Herr Tham samt anhåller att detta yttrande må åtfölja remissen.
Friherre Palmstjerna3 Carl Otto, hade inlemmat följande, sorn upplästes:
Ägarne af sådane Frälse-, Skatte- eller Krono-hemman, hvilkas grundräntor förnämligast bestå uti spannmål, hufva en bedröflig erfarenhet derutaf, att den utaf hemmanet utgående skatt är högre under missväxtår, än under de år, då vanliga skördar inträffa; och ju känbarare missväxten är, ju högre beräknas årets skattebelopp.
Den 4 December f. m. 267
Detta synes mig omvändt emot livad det borde vara; och ett motsatt förhållande, att nemligen skatternes belopp under missväxtår nedsattes mot deras belopp under vanliga år, vore mera enligt med Statens ändamål.
Men då det under nuvarande förhållanden med sjelfva grunden för skatternes utgörande icke lärer vara förenligt, att vinna den nyssnämnde fördelen, så inskränker jag ändamålet med denna motion dertill, att den hemmanen åtföljande grundskatt och Kronotionde må framgent komma att utgöras på ett mindre tryckande sätt.
Uti min tanka är hemmansägaren mera belåten, om följderne af ett missväxtår fördelas på flera efterföljande, så att den stora och stundom alltför dryga tillökningen uti skatt ej till hela sitt belopp kan utkräfvas genast samma år, då en otillräcklig skörd lemnat föga eller ingen möjlighet alt afyttra någon spanmål, och för många en allt för knapp tillgång lill lifsuppehälle.
Det öfverensstämmer både med hemmansägarens fördel, och med den omsorg Styrelsen haft att lätta en börda, som någon gång blifvit för tung, alt åtminstone största delen af den tillökade skatt jordbrukaren under missväxtår skulle vidkännas, blifver fördelt på de efterföljande, då rikare skördar lemna större tillgång till afbördande af skyldigheterna mot det allmänna.
Staten eller Löntagaren bör ock - Den 4 December f. m. så vara betjent dermed, att infcomsterne för Afrad och Krono-tionde icke blifva så ytterligt ojämna, som för närvarande ofta är fallet, då priset å sådane räntor, ganska högt för missväxtåret, oftast det påföljande nedfaller till ringhet.
Med afseende på desse skäl får jag föreslå, att:
Alla för Hemman, Verk eller Lägenheter in natura beräknade Grundräntor eller T ion den, af hvad namn som hälst, de må vara Kronan behållne, eller utgå till löningstagare, till Undervisningsverk,.
Allmänna Inrättningar, eller såsom Augment eller frälse-räntor, eller uti hvad annat ändamål, som hälst, skola, från och med år i83o och allt framgent, utgöras på efterföljande sätt:
Sedan årets Markegångspris, enligt gifna föreskrifter blifvit satt, hopsummeras dermed Markegångsprisen för de sednast förflutne 4 år, och femtedelen af summan blir det pris, hvarefter räntorne för året erläggas.
Uppsägning till lefverenng in natura får endast äga rum af räntegifvarne; och i den händelse sådant sker, och årets markegångspris understiger det uträknade betalningspriset, så betalar Räntegifvaren derjemte skillnaden uti Contant.
Om denna motions meddelande till de öfrige RiksStånden, samt om dess remitterande till behörigt Utskott anhålles. Lades på bordet.
Upplästes StatsUtskollets den 29 sistlidne November under K:o 2 afgifue Betänkande, angående ulbetalningen och redovisningen af Piiksdagskoslnads-modlen.
Högloflige Ridderskapét och Adeln åtskiljdes klockan half lill 3 eftermiddagen.
Lagerheim Thorsdagen den 4 December.
Herr Estenberg, Pehrs hade irilemnat ett så lydande Memorial:
Vid Herr Börtzells anförande sistlidne Lördags eftermiddags Plenum öfver väckt Motion, angående upphörandet af våra föråldrade Bytesfordringars liqviderande på sådane Medborgares bekostnad, som på intet sätt sjelfve gjort sig dertill skyldige, får jag vördsamt anföra följande:
Herr Börtzell upplyser väl, att de Medel, som igenom ifrågavarande Kronans bytesfordringar inflyta, äro anslagna till godtgörande af deras anspråk, hvilka hos Kronan ega dylika innestående fordringar; men skulle det icke anses Svenska Folket värdigt, och öf - Den 4 December e. m. verensstämmande med deras urgamla hederskänsla, att Statens skulder af Staten betalas och icke, såsom i denna fråga hittills tillgått, alt dessa skulder skola, i stöd af mindre billiga om ej fullkomligt orättvisa lagar, godtgöras af Descendenter, som ej uppburit det minsta i arf efter sina för ett och ett halft århundrade sedan bortgångne Förfäder?
Herr Börtzell förmodar, att denna ersättning skulle leda till ganska stora anspråk från dem, som redan måst betala sådane skulder; men jag älskar tro, det dessa anspråk kunna godtgöras utan betydlig uppoffring å Statens sida, om tiden, från hvilken all sådan återbetalning skulle ega rum, finge taga sin början från den 5 Februarii 181S, då, under en ny lysande KonungaStam, Fosterlandsvännens hopp lifvades att utur minnet för evigt kunna utplåna hågkomsten af den tidpunkt, när Sverige, efter Fosterjordens styckning, var uti det mest bekymrande tillstånd.
Den 5 Februarii 1818 tyckes mig således vara den tjenligaste tidpunkt, hvarefter Svenska Medborgare böra befrias från de urgamla Bytestvisternas onaturliga ersättning; en dag då vår älskade Konung, den Store Hjelten CARL XIV JOHAN besteg Svenska Thronen, och befästade dervid Sin Dynasti, till försäkran om vårt sjelfbestånd för kommande tider.
Den 12 Maj e. m. 301 en provins, som redan har bana, och hvars kuster på 3:ne sidor sköljas af hafvet, synes mig vara för mycket hegardt.
Om staten beviljar dessa banor lån mot 4 proc. och sjelf måste taga lån till vida högre ränta, hvad är det annat, än att staten på längre tid skänker bibanorna stora summor.
Man har sagt att bankovinsten kunde härtill användas, men denna är icke nu tillgänglig och förslag kommer att göras, att med densamma öka hankens grundfond till ett belopp af 30 millioner.
Jag ber dessutom få fästa uppmärksamheten på olägenheten att under en statsregleringsperiod bygga en sådan mängd banor, som, enligt Stats-Utsk:ts hemställanden, redan nu skulle komma till stånd.
Dessa banor utgöra ett antal af 14 stycken.
Skulle nu arbetet bedrifvas på samtlige dessa banor, hvad skulle icke detta hafva för menligt inflytande på landtbrukets ställning, huru skulle icke det redan nu stora missförhållande mellan be hofvet af och tillgång på arbetare ytterligare utvidgas!
Och när dessa jernvägsarbeten blifvit afslutade, åt hvad håll skall då denna stora mängd arbetare, sorn blifvit frånvand sina sysselsättningar vid jordbruket, vända sig?
Först sedan de redan påbörjade jernvägsföretagen skridit närmare sin fullbordan, kan det vara skäl att göra något för bibanorna; men under denna statsregleringsperiod anser jag att vi hafva tillräckligt tillfälle att använda penninge- och arbets-tillgången; hvarföre jag yrkar afslag å Betänk:t.
I motsats mot flera föreg:de talare, är jag af den åsigt, att staten bör genom låneunderstöd befordra anläggningen af bibanor.
Lika tveksamma statsmakterna böra vara att anlägga stambanor, beträffande hvilka staten saknar garanti att de kunna bära sig, lika frikostiga synes mig att statsmakterna kunna vara mot de bolag, som erbjuda sig att åstadkomma bibanor.
Jag anser att staten bör frånse den ringa uppoffringen af 1 proc:s ränteförlust (det är nemi. icke antagligt att staten behöfver låna dyrare än 5 proc.)
Jag anser att denna ringa uppoffring från statens sida väl och tillräckligt återgäldas genom det lif och den lyftning, en jernvägsanläggning bereder trakten.
Hvad beträffar den nu ifrågavtde banan, för den till Skånes bästa hamn, och den omständighet, att denna bana skulle komma att på 3 mils afstånd från Malmo stöta till stambanan, kan icke förmå mig att afstyrka låneunderstöd åt denna bana, som till följe af traktens beskaffenhet förr eller sednare måste komma till stånd.
Den våda för landtbruket, siste värde talare förespeglade skulle uppkomma, derigenom att flera jernvägsanläggningar löretoges på en gång, tror jag icke förtjena särdeles afseende, ty till dessa banor kommer icke folk från långväga trakter, och om Skånes innevånare icke hysa sådan farhåga, fritager jag, likasom en föreg:de värd talare, R.
St:r från omsorgen att tillse att de icke bereda sig någon skada. 302 Den 12 Maj e. m.
Jag kan således icke finna några skäl, hvarför man mer skulle vägra denna än den förut beslutade bibanan, och inskränker mig derföre i korthet till en anhållan om bifall till punkten.
Jag anhåller till en början få besvara några anmärkningar, som blifvit gjorda.
Hr von Koch har egentligen yttrat sig rörande den financiela delen af frågan, och då denna först i ett kommande Betänk. afhandlas, torde jag till detsamma få hänvisa den värde talaren.
Anledning till föreskriften att bibanorna skulle läggas bredspåriga, var den, att de bolag, som bildat sig för utförandet af ifrågav:de Skånska banor, sjelfva uttryckt sin önskan att få dem aidagda till samma spårvidd som statens
Detta torde också vara fördelaktigt både för de enskilta bolagen och staten.
Det är nemi. gifvet, att derigenom kunna statens vagnar införas på de enskilta banorna och tvärtom.
För öfrigt kunna samma skäl anföras härför, som föranledt R.
Stms beslut i afseende på spårvidden på statens banor.
Hvad särskildt angår det af Gr.
Mörner anmärkta förhållande, att någon föreskrift ang:de spårvidden för Christianstadsbanan icke blifvit lemnad, härrörde detta deraf, att denna bana är till sin karakter mer att betrakta som bibana i förhållande till de andra.
Hvad nu beträffar den kostnad, staten för denna bana skulle vidkännas, komme denna kostnad, då man antager att staten kan upplåna sina penningar till 5 proc., att endast utgöra 23,000 rdr årligen, och då man besinnar, huru egendomsvärdet ovilkorligen höjes och huru rörelsen på stambanan komme att förökas, kan man verkligen säga att staten gjort en god affär.
I samma mån egendomsvärdet höjes, ökas bevillningen, och jag tror att det ringa tillskott, staten skulle göra, till stor del skulle återgäldas ensamt genom den ökade bevillningen.