Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 35 motionerade, alt vexel-conlrolieurerne, i likhet med andra tjenstemän, hvars embeten blifva indragna, måtte få behålla sina innehafda löner eller arfvoden; så sökte jag icke genom några ogrundade uppgifter fä denna min begäran bifallen, utan grundade den på ölvei tygelsen att begäran var billig, efter jag under min långvariga lefnad aldrig vet mig hafva hört att någon tjensteman föl lorat lön, oaktadt tjenstegöromålen upphört.
Etsk., som i denna del är af olika tanke med mig, har icke allenast afdagil min gjorda begäran, att vexel-controlleurerne må få behålla sina arfvoden, utan derjemte, som jag vill tro, i följd af försummad genomläsning af hvad jag anfört, debiterat mig för yttranden, som jag icke haft, nemi alt vexelcontrolleuren i Götheborg, genom indragning af arfvodet, skulle komma i saknad af all utväg för sitt lifs uppehälle.
Detta yttrande har jag icke anfört, och haft så mycket mindre skal dertill, som jag har anledn. tro, att nämnde controlleur, genom ett klokt användande af sin enskilda förmögenhet, icke kan blifva blottställd för en så beklaglig belägenhet, som den Utsk. beskylla!- mig att hafva uppgifvit, hvilken uppgift är för mig så mycket mera sårande, som den möjligtvis kan föranleda till misstankar, all jag genom D e n 26 A u g u s! i f. ru.
363 sanningslösa uppgifter velat missleda till besluts fattande, deni endast rättskänslan bör föreskrifva.
I följd af livad jag nu baft äran yttra, får jag vördsammast anhålla, att Utsk:s betänk, måtte blifva återremitterad!, på det Utsk. icke allenast må komma i tillfälle, af de skäl jag under den 17 Juni anfört, ändra det fattade beslutet om upphörandet af controlleurs-arfvodet, utan afven af den orsak att Utsk. genom en oriktig tydning af framställningen rörtde vexel-con trolleurens affärer, troligen skadat honom iner än förlusten af arfvode!, efter man nogsamt torde känna hvad opinionen om en persons större eller mindre förmögenhetstillslånd verkar på dess credit särdeles i en handelsstad.
Det är i anleda, häraf angeläget, att Utsk. rättar della misstag, äfvensom upplyser att min framställning icke varit sådan den i Utsk:s betänk.
N:o 261 blifvit anförd. lir Rosenblad, Bernh :
Då man möjligen af Utsk:s betänk, skulle kunna fatta den tanke, att med vexel-conlrolleurs-befattniagen i Slockholm vore förenadt något arfvode eller inkomst; så anser jag mig, som för närvar, innebar denna befattning, böra nämna, alt densamma såsom ett onus är vidfogadt den befattning jag innehar i K.
Commerce-coll:m, så att för mig sä mycket mindre kunde uppstå fråga om ersättning för arfvode.
Vidkommande vexelcontrolleurs-befattningen i Götheborg, så, ehuru jag vet att det, endast är arfvode, som inoehafvaren af befattningen der åtnjuter, och arfvode icke är detsamma som lön, anser jag det likväl icke vara obilligt, om tjenstemannen efter 24 års tjenstgöring varder vid arfvodet bibehållen.
Frih. Sprengtporten, J a c, W i I h.:
Då jag icke handlagt detta ärende inom Utsk., så kan jag icke upplysa hvarifrån det af Hr Edenhjelm anmärkta misstaget härleder sig. och hvarigenom bans motion blifvit framställd uti en oriktig syftning..
Jag är öfvertygad, alt det icke kunde vara StatsUlsk:s mening att framställa Hr Edenhjelms ord på annat salt än de af honom blifvit yttrade.
Jag hemställer till honom sjelf, då detta misstag blifvit rällodt genom hans anförande på delta rum, om, såvida för öfrigt den åsigt i sjelfva saken blifvit framställd, som gillas af R. o. Ad., det är nödigt att återremittera utlåt., för alt vinna den rättelse i afseende på en Oliklig referering, som icke verkar på sjelfva, sa ke 11. F, ib. Leijonhufvud, Abrah.:
Jag är skyldig att hylla den grannlagenhet, som uttrycker sig i Hr Edenhjelms framställning.
Jag liar deltagit i beslutet öfver detta betänk., men mrdgifver, att det undfallit mig, huru redaclionssättet i Hr Edenhjelms framställning kunnat löga sig, eller i hvad mer eller mindre män Stal&UUkts cancelli uppfattat ordalydelsen deruti orätt.
Jag skulle tio, alt om, hvilket jag icke be t vi flur, StulsUtsk. oriktigt refererat det, är det Ur Eden - Den 26 Augusti f. m. hjelms fullkomliga rättighet att få den miss-skiifningen undanröjd, och att det är StatsUtskrs åliggande att, om förhållandet så fordrar, i ett återkommande betänk, tillkännagifva det samt gifva Hr Edenhjelm den rättelse han begär.
Det toi de vara så mycket lämpligare att återremittera utlåt., som anmärkn:r i sjelfva saken blifvit, gjorda af Ht-Edenhjelm, och möjligtvis äfven kunde göras inom de öfriga Stånden.
Ehurti principen troligen blir beståndande, torde det likväl vara behöflig! att betänk, återremitteras, ifall Hr Edenhjelm sjelf så fordrar.
Ja£ yrkar på det kraftigaste, att betänk. må blifva återremittefadt, på det atl det måtte blifva upplyst på hvad sätt dét kunnat hända, att min maning blifvit missförstådd.
StalsUlsk:$ utlåt.
N:o 261 återremitterades.
SlatsUlskts den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 262, i atfledn. af Hr Norins motion ang:de förnyelse af den förut väckta frågan om delägare-rätt uti civil-statens pensions-inrättn. för borgmästare i Rikets städer, med undantag af Stockholm, samt för desse embetsmäns enkor och barn.
Ånyo föredrogs StatsUtskis den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
N.‘o 263, i anledn. af erhållna åtérremisser å utlåt.
Frih. Cederström., Jacob; StatsUtskts betänk.
N:6 263, deruti Utsk. vidblifvit sitt förra tillstyrkande, anser jag vara väl hårdh
Det är otvifvelaktig!, att den stora massan äf commissiöns-landtmätare kunde, i händelse af bifall till Hr Forsells motion, varit belåten och sjelf bereda sig ert pensionsrätt, svarande emot ändamålet.
Om jag minnes ratt, begärdes dertill blott 5ooo rldrs anslag.
Jag skulle tro, alt hvad Utsk.'här tillstyrkt, nemi. en und. anhållan hos K.M., det täcktes K. M., efter vederbörahdes hörande, till civilstatens pensions-inrättn:s delägare göra nåd. framställning om corhmissions-lahdtmätares upptagande såsom delägare uti infältn:n, samt vid en blifvande riksdag R.
St. underrätta om de villköl-, Under hvilka sådant kan dem tillåtas, icke kommer att för dem medföra någon följd.
Commissions-landtmätarné äga ingefi lön eller bestämd inkomst, hvarifrån afdrag kan ske till pensions-cässan; utan det skulle bero afen enskild vilja att af enskildta medel göra de nödiga insätthingarnn uti pensions-cassan.
Sådant skulle endast leda till obelåtenhet och missförhållande, då del berodde på dem sjelfva att göra inbetalningarna eller icke.
När man med 0000 r:drs tillskott kan bereda en hel embetsmannacorps’ bestånd, kan jag icke inse annat, än att det är af behofvet på - Den 26 Augusti f. ni. 363 kalladt att biträda Hr Forsells förslag, hvarföre jag dertill tillstyrker bifall.
Hr von Troil, Emil: StatsUtsk. har visserligen, lika med Frih. Cederström, ansett det vara af billighet och klok hushållning påkaljadt alt söka bereda pensioner för commissions-landtmatarne i allmänhet utöfver den pensionsrätt, som É. St. redan för vissa fall rnedgifvit dem på allm. indragn.- staten; men StatsUtsk. har också trott på goda skal, alt pensionsinrättnrr blifva både säkrare och mindre betungande i den man de omfatta en talrikare personal, och att desse landtmätare derföre böra förenas med den redan befintliga pensions-inrättningen.
StatsUtsk. här trott, att de icke kunde blifva delaktige deruti, utan någon uppoffring af Staten, emedan pensionsbolaget i annat fall skulle komma att vidkännas förlust derpå; derföre har Utsk. tillstyrkt R.
St. att hos K. M. i underd. anhålla, det täcktes K. JYI. söka att göra upp saken med civilcasse-bolaget och vid en kommande riksdag underrätta R.
St. om de villkor, på hvilka saken kan låta sig göra, då Ständerne blifva i tillfälle att pröfva, huruvida de af civil-statens pensions-cassebolag bestämda villkor för landtmäteristattns inträde uti bolaget kunna af R.
Skulle de icke befinnas antagliga, då först bör fråga Uppstå om deh mindre lämpliga utvägen att bilda en särskild pensions-cassa, ensam för denna dass af medborgare, och följaktligen kan något hinder för R. o. Ad. icke uppstå alt bifalla detta betänkande.
N:o 263 b)ef af R. o. Ad. bifallet.
M:s denna dag ankomna nåd. propos. till R.
St., ang:de bildandet af en styrelse för allmänna arbelep; gifven Stockholms slott den 20 Augusti iS40> Remitterades till StatsUtskottet. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. i lill 3 e. ni.
In fidem protocollij F. O. Silfverstolpe.
Onsdagen den 26 Augusti i84q.
Plenum kl. 6 e. m. justerades 4 prot.utdrag för denna dag f. m.
Justerades pleni-prot:n för den 10 dennes f. och e. m. 36ö
Den 36 A u g u s t i e. ni. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.:
Jag hoppades icke, att öfverläggningen om pensioner för f. d. Statsråden Frih.
Hård skulle så skyndsamt försiggå.
Jag var under litlen en stund i cancelliet och satte en ordningsföljd i mina annotationer, och då jag återkom, var öfverläggningen fulländad, hvarigenom jag gick miste 0111 tillfället att yttra några få tankar, dem jag nu önskar framställa, för att åtfölja återremissen.
Politiskt medhåll är opinionssak.
— I fråga om statsmäns bedömmande hinner samtiden sällan, om någonsin, till mathematisk visshet.
Embetsmannaförtjenster, som utom statsmanna-ansvarigbetens område blifvit inlagda, och hvarmed Staten gagnats, de utgöra deremot factisk, handgriplig visshet.
Sådana förtjenster hade desse 2:ne ifråga var. statsmän före sitt inträde i rådet, och i utmärktaste grad inlagt.
JDetla är obestridligt och obeslridt.
Den ene hade med högljudt bifall förestått 4 v i g t i ga allmänna verk
Den andre tillerkändes i Rikets Högsta
Domstol domarens främsta egenskaper: orubblig rättrådighet och upplyst juridiskt vetande.
Båda beledsagades till rådssätel af allmänna omdömets odelade välvilja; och den ene, synnerligen, af en verklig popularitet.
Denna afveta de, som minnas den lid, då första förslaget skedde till vår läktares egnande åt våra öfver läggningars offentlighet
Ehuru rädgifvarens öde må i opinionsvag utveckla sig, qvarstå ju sådana antecedenlia såsom fact a, de der af inga subsequenlia i ringaste målto rubbas; och rättsbegreppet vill ju att allmänna omdömet, således dettas organ, Representationen, aldrig upphör att dem erkänna, och sålunda meriterade män tillgodoräkna.
Denna rättsbegreppets fordran är så mycket riktigare, som — pa sätt en värd reservant, Hr Major von Troil, ganska träffande anmärkt — ingen i en rådkammare inträdd statsman kan vara viss att behålla den majoritet, som honom dit ledsagat.
Ja, jag skulle vilja utsträcka denna åsigt till vissheten för honom, ehvad hans egenskaper vara månde, att icke behålla populariteten.
Deri har jag stöd af alla länders parlementära krönika.
Så är maktens öde.
Så är folksinnet beskaffad! allestädes.
Så var det i alla tider.
Ostracism öfvergick Aristides.
Nu hade detta, tidt eller sent, sålunda oundvikliga öde träffat ifrågavar.
2.‘ne statsmän och alla deras äldre embetsbroder.
Huruvida det var förtjent, det är den der främst af mig beskrifna opinionsfrågan , i hvilken icke mat hemåt is k , men blott arithmetisk bevisning är tillgänglig.
Eller hvad annat kan jag, vid majorilelernes ökända omhytlighet, kalla den bevisning , som ytterst medelst voteringar föres och som, olik den veltenskapliga och den juridiska bevisningen, D c n u6 Augusti e. m. 36j hvilken väger och icke räknar meningarna, tvertom räknar och icke väger dem.
Men nu antager jag, att dessa rådgifvare? handlingssätt bevisligen förtjent det pnrlementära omdömets afifal.
Min motsatta och af detta Stånds majoritet delade öfvertygelse har jag vid tillfälle af vår debatt öfver de'charge-betänkandet tillfyllest utvecklat — och jag sadelin det parleinentära affabel; ty jag medvet dessa båda ifraguvar. f. d. Statsråd ganska manga högeligen hedrande medhåll utom Ståndsrum.
— Nå val : antaget pro argument o att handlingssättet varit klandervärdt — handlingsgrunder nemi. — afsigter och motiver hos dessa båda statsmän hafva ju varit oantastliga, och mig veterligen förb I i Iv i t oantastade.
Men enär sålunda icke bestridas kan, att de röstat och handlat samvetsenlig!
, sjelfständigt , och fritt för hvarje obehörig , yttre eller inre impuls; då återgår ju naturen af gravamina emot dem till den af här meranämnda politiska opinion, hvars ofelbarhet aldrig kan blifva en mathematisk visshet, och som, ehuru visserligen parlementärledare ändå, i fråga om åtgärder lill rådgifvare?
aflägsnande icke kan vara rättrådig ledare till beslut, hvilka, med förgätenhet af äldre embetsrnaunaförtjensler, nemi. ingripa i (örtjenta statsmäns enskilda och framtida välfärd.
Här kan jag dock icke åberopa den juridiska rätt, hvilken jag, ifall mitt misstag i f ro. plenum ej hindrat, skulle hafva gjort gällande i fullkomlig enlighet roed Frih. Leijonhufvuds och Hr Printzenskölds argumentation, utsträckande t. o. m. den sednare? derhän, att en politisk cataclysm, som bortsköljer ens embete, är fullkomligen att förlikna med canalen, som bortsköljer ens täppa och beiältigas likaså till ersättning af Staten (dock ulan den af allmänna lagen beviljade 5o proc. föi höjning.)
Men jag andrager andra grunder.
Ifrågavar. rådgifvare hade icke sökt det ansvariga kallet.
Detta har sökt dem, hvarförutan de ännu qvartjente vid de befattningar, i hvilka de njöto allmän välvilja och hade en med den ifrågavar. nära lika ålderdomsbelöning att sig de jure af Sta ten tillförse.
Utan betänklighet nämner jag, att den ene är en på förmögenhetens vägnar icke af ödet gynnad fader för en talrik familj.
Frånvaro af rikedom kan den höge embetsmannen med stolthet vidkännas, när arf icke af honom förskingrats.
Sist och högst anför jag det förhållande , att ingendera kan sägas hafva endast lyd t ett egentligt tvång att afträda.
— Bådas offentliggjorda afskedsansökningar äro så fosterländskt och så enligt med det representativa statsskickets anda motiverade att de bilda dem ett högt anspråk på Representationens välvilja.
För den ena isynnerhet hade va - 368 Den 26 Augusti c. m. rit lätt att i tjensten fylla den, på några få månader nar, uppliunna legala pensionsåldern.
När nu båda försmådde omvägar, dein de icke hade kunnat högt Vidkännas — böra de deraf lida?
Är det oss, är del Rikets Ständer, är del
Riket värdigt att de deraf lida?
Jag anhåller att delta mitt yttrande må åtfölja återremissen till Utskottet.
Remitterades till StatsUtsk., i sammanhang med den på f. m. beslutade återremissen af StatsUtskrs utlåt.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk;S den i5 dennes é. m. på bordet lagda utlåt.
Nro 264, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
Nro 75, blef det ånyo hegardt på bordet af Frih. Fleming, Herm. IjLeinh., samt H. Ex. Hr Gr, Lövven hjelm, Gustaf. Ånyo föredrogs StatsUtskrs den i5 dennes på bordpt lagda utlåt.
N:o 205, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
Jag yrkar vördsamt bifall å det sednare betänkandet.
Nio 205 blef af R. o. Ad. bifallet.
Lades till handlingarna StatsUtskrs den i5 dennes e. ra. på bordet lagda utlåCn och memrr:
Nro 266, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskis utlåt.
N:o 135, röirde vackt fråga om kungsgården Halltorps på Öland återvinnande till Kronan; N:o 267, i anledn. af erhållen återremiss å SlatsUtskis utlåt.
Nro r65, angrde väckt motion om afskrifning af 183.6 års spanmåls-arrende för Ryds kungsgård eller nedsättning i arrendets belopp; Nro 268, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utlåt.
Nro 166; Nro 269, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utiåt.
StatsUtskrs den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
Nro 271, j anledn. af anmärkningar vid Utskis betänk.
Nro 149, angrde åtgärder till ullculturens be-, främjande.
Hr von Hartmansdorff, A11 g.: K.
M. har föreslagit, att det ifrågavar. creditiyél måtte hestämmas lill 5oo,ooö rrdr.
StatsUtsk. har endast velat medgifva 3oo,ooo.
Deti förlägenhet, i hvilken de befinna sig, som hafva de sednare åren användt möda och capitaler för ulls framalstrande, synes - Den a6 Augusti e. m. 3(59 nes mig vara ett skäl för 11.
St., alt icke låta denna i början så mycket lefvande näringsgren falla för den tillfälliga motgång, hvaraf den för närvar, tryckes.
När fråga är att förskjuta de penningar, som kunna behöfva?, för hvilka säkerhet och ränta erhållas 0111 de lemnäs; så inser jag icke att derigenom kan vållas Staten någon förlust, hvilken möjligen blefve så betydlig, alt Staten borde fördenskull undandraga producenterne sin skyddande hand.
Jag tillstyrker således, att It. o. Ad. måtte bevilja de 5oo,ooö r:dr, antingen belåningen må blifva, såsom K.
M:s propös. utsätter, 75 proc., eller, såsom StatsUlsk. tillstyrkt, 5o procent.
Jag skulle i detta hänseende vilja föreslå lt. o. Ad. att fästa sig vid 66-f proc., på sätt Frih.
Cederström samt Herrarne Lagerhjelm och Ribbing hafva hemställt.
Bland desse herrar äger åtminstone en den sakkännedom, till hvilken jag förlitar mig, uppriktigt bekännande, alt jag ej äger den sjelf.
I fråga om ränleberäkningen har, så vidt jag kan erinra mig, Ulsk. icke föreslagitnågon förändring i Konungens proposition.
De begge förändringarne angå således creditiv-summans belopp oell belåningsrättighelens utsträckning.
Jag underställer Ståndet, 0111 icke, såsom jag redan föreslagit, credilivel må bestämmas till 5oo,ooo r:dr och belåningslätten utsträckas till 66f procent.
Hr von Troil, Emil: Jag ville blott hafva äran tillkännagifva, att, när frågan första gången förevar i de sammansatta Utsk:n, anmälde jag min reservation emot belåningsrättens nedsättande ända till 5o proc.
Jag aktade icke nödigt alt förnya denna reservation vid det sednare betänk., emedan de, som behagade deråt lemna uppmärksamhet, i alla fall kunde taga för gifvet, att jag vidblifvit min en gång yttrade mening.
Jag förenar mig derföre i deri medelväg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, eller att bestämma utlåuings-beloppet tili 66| procent.
Hvad återigen cred i livets summariska belopp angår, så inser jag visserligen icke någon omöjlighet att anskaffa de 5oo,ooo r:dr, som blifvit begärda; men jag skulle icke tro, att behofvet för det närvar. påkallar en så stor summa, och jag tror det hvarken tillkomma Utsk. alt föreslå, eller R.
St. att bevilja andra summor än sådana, som blifvit pröfvade behöfliga.
Med Hrr von Hartmansdorff och von Troil instämmer jag i den lanken, att belånings-rätligheten bör upphöjas till 66-f proc.; och lika med Hr von Hartmansdorff yrkar jag äfven, att creditivet må förhöjas till 5oo,ooo r:dr.
Väl har den ledamot, som här sist yttrat sig, sagt, alt ett sådant behof icke vore kändt, och att det således ej vore riktigt af R.
St. att bevilja en summa, hvars behöflighet icke vore bekant.
För mig synes det dock, som skulle behofvet af detta crediliv vara att i ia H. 47 3-.o Den 26 Augusti c. m. högsta grad önska, enär det skulle bevisa, att ullculturen i Sverige vore i det tilltagande, sorn den kunde och borde vara, och som jag hoppas den skall vara innan fem år gått till ända.
Största hindret, hvarför icke denna 11 HeilItur stigit så högt den bort komma, ligger i svårigheten alt ännu ingen verklig ullhandel existerar i Sverige, emedan den handel, som hittills funnits, varit den directa emellan producenten och fabrikanten.
Innan detta förhållande upphör, och innan det kon upphöra, må man förgäfves vänta, att denna vigtiga gren af vår landtcultur får någon uppkomst och befordran.
Jag skulle således önska, alt en ullhandel i större scala inom vårt land kunde bildas, intilldess att våra ullqvanliteler blifva nog stora för att kunna hitkalla utländska speculanter; men för att kunna bilda denna vinhandel, tror jag att med de små capitaler, sorn vårt land äger och med den ringa eller helt och hållet bristande sakkännedom, sorn våra handlande äga i denna del af handeln, den hästa uppmuntran blefve, att ett tillräckligt creditiv kunde Jernnäs den assosialion, sorn bildades för den inhemska ullhandeln.
Att ingen våda derigenom kan uppkomma för Slaten, derföre måste de reglementariska stndgandena vara en borgen, och i sådant fall anser jag icke någon tvekan böra uppstå att bevilja dessa 5oo,ooo r:dr.
Jag skulle snarare önska att fördubbla denna summa, om det vore tänkbart ali det. kunde lyckas.
Jag saknar visserligen den statistiska kännedom, som fordras^ för alt med siffror bestämma, huru stort creditiv kan vara behöflig! för att uppmuntra ullculturen; men jag tror, att ullculturen för ingen del blifvit af Staten under dessa sednare år förgäten, Det kan måhända bestämdt antagas, att många andra näringsgrenar varit mycket mindre uppmuntrade, än denna.
Jag ser således för min del visser ligen icke något hindel', att, om statseassan vore tillgänglig för alla sådana behof, man afven för ullculturen kunde anvisa ett så stort creditiv, sorn å 5oo,ooo r;dr; hvilket då skulle motsvara hvad för spanmålshandeln blifvit afsedt; men jag tror, att det vore mindre lämpligt att tillstyrka ett så högt creditiv, då det omöjligen kan gå igenom hos R.
Vi veta, att ett RiksStånd redan antagit beloppet af 3oo,ooo r:dr.
Riksstånd har gjort skarpa anmärkn:r emot afven detta belopp och fordrat nedsättning till 200,000 r:dr.
Jag anser således icke möjligt att inom 3 Ständ tillvägabringa ett beslut, hvarenligt ett creditiv af 5oo,ooo r:dr kunde användas för ullculturen.
Jag för min del tror, att man bör bålla lagom i detta foll, såsom i alla andra, för alt åtminstone kunna vinna det nödvändiga.
Försigtigheten och omtanka!) för belrofven i allmänhet fordrar att icke sträcka anspråken för högt, och jag tillstyrker således bifall till Utskts betänk.
Den 26 Augusti c. m. i denna omständighet.
Hvad återigen belånings-procenten vidkommer, så tror jag det rätta vore att, såsom åtskillige talare föreslagit, utsätta 66f procent.
Da jag täger i betraktande det qvantum ull, som af Svenska produetionen möjligen kan komma alt belånas under de kommande fem åren, och jernför hvad som hittills blifvit upplagdt och belånadt med den tillvext, som efter ali probabilitet ullculturen kan få under de följande åren, helst då den är i ett slags nedtryckt ställning, så tror jag verkligen, jemväl med afseende på det af den sista välda talaren framställda skäl, alt man ej hör begära för mycket för att få hvad som verkligen behöfves, att 3oo,ooo r:dr b:co är det högsta crediliv, som kan medgifvas för denna näring.
Det skulle, då belånings-procrn vore 66| proc., hvilken motsvarar 1 r:dr 16 sk. b:eo per Sf, medgifva en belåning å 200,000 U.
Hela den qvantitet, sorn till Norrköping inkommit af sådan ull, som kunde komma i fråga alt belånas, har knappast uppgått till 200,000
Deraf har dock en icke obetydlig del, nemi. alla mindre poster, blifvit såldt genast på niarknads-dagen, och ägarne af små poster kunna ej vilja ingå på det besvär och de omkostnader, som följa med belåningen, äfven 0111 kostnaderna nedsattes.
Således kommer säkerligen belåningen, efter den erfarenhet jag har i saken, icke att användas, annat än för de poster, hvilka äro så stora, att de ej på förmånliga villkor kunna försäljas genast.
Det är endast för dem, som det kan löna sig att, på sätt Gr.
Horn uttryckt sig, inträda i något slags ullhandel.
Att vänta sig, att en sådan handel i vårt land kunde komma att bedrifvas af andra än nllproducenter, så länge produetionen icke är större, är mera än jag kan hoppas.
Jag tror icke att en sådan handel kan uppkomma, förrän produetionen blir så stor, alt concurrencen sjelfmant framkallas.
Men det är både möjligt och nödvändigt, att de större ullägarne sjelfve gå in i ett slags ullhandel, d. v. s. icke sälja för dagen och för det ringa pris, som då kan blifva bjudet, utan genom ifrågavar. understöd sältas i tillfälle att upplägga ullen och afvakta bättre tider samt sälja den på en ort, der den bättre betalas.
Men som de qvantiteter, desse producenter upplagt, ej uppgått till mer än 20, 3o a 4°>00° > och dernäst de större poster, som fabrikanterne uppköpt och kunna behöfva belåna, icke lära kunna komma att gå till stort mer än hvad de hittills utgjort, som är circa 100,000
Tb högst; så tror jag alt dertill 3oo,ooo r:dr ganska väl skola förslå, och som jag är af den tanken, att man ej bör begära eller binda vid denna dass af näringsidkare mera än som verkligen är nödvändigt och nödigt, så biträder jag Frih.
Leijonhufvuds och äfven StalsUtsk:s förslag i denna del, att beloppet af creditivet må blifva 3oo,ooo r:dr.
Den 26 Augusti -e. m.
Hvad deremot belånings-beloppet beträffar, så är förbållandet lielt annat.
Det kan icke vara af något gagn för den, sorn skall belåna sin vara, alt endast få en ringa beliAllnings-procent.