Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D c u 'i M a j f. ni. ningen af foder uppgår minst lill lika belopp, emedan vid 1809 års statsreglering upptogos 9 drabant-hastar, som numera icke erfordras, samt då rationerna äro beräknade högre än de utgå och behofvet påkallar; så synas de af StatsUtsk. föreslagna 3o,ooo r:dr vara fullt tillräckliga, särdeles som, ehuru förra staterna icke upptagit detta belopp, enligt riksbokslutet, vid 1837 års slut en reserverad tillgång fanns af nära 18,000 r:dr.
Jag vågar derföre tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna punkt.
Då jag sist bade ordet, underlät jag att nämna i afseende på de K. slotten, att sådan granskning, som iakttages i afseende på de öfriga slottens förvaltning, icke äger ruui för Rosersbergs K. slott.
Orsaken är den, att salig Konung Carl XIII, såsom Hertig af Södermanland , i gåfva af R.
St. erhöll detta slott, hvilket före Konungens död bestämdes till enkesäte åt H. M. Drottningen, efter hvars frånfälle Ständerne öfverlemnade detsamma åt H. M.
Konungen, medelst ett formligen fattadt beslut af detta innehåll:
"Då Rosersbergs kungsgård, hvilken, i följd af R.
St:s ”vid 1809 och 181 o årens riksdag fattade beslut, tillhört ”högstsalig H. M. Konung Carl XIII och Dess Gemål för ”Deras lifstid, genom H. M. Enke-Drottningens bedröfliga ”frånfälle nu blifver ledig att till Staten återfalla, hafva R. ”St., som förut under innevar. riksdag, enligt sin und. skrifvelse d. 3o sisth April, förbehållit sig att vid högstsalig ”Hennes
M:s död om denna kungsgård särskildt förordna, ve”Jat, såsom bevis af sin und. tillgifvenhet, erbjuda och upplåta till E. K. M., för Dess lifstid, dispositionen af kungsgården Rosersberg med hvad dertill hörer och följaktligen ”äfven det för byggnadernas underhållande på stat uppförda ”belopp 2,000 r:dr om året.” ”R.
St. tro sig härigenom uppfylla hvad högstsalig H. ”K.
M. önskat sjelf kunna åstadkomma af erkänsla emot ”E. K. M., som förljufvat
Hans sista lefnad och gifvit Ho”nora de utmärkta prof af sonlig kärlek, hvarom högstsalig ”H.
M:s yttersta vilja och testamente innefattar det mest öf”vertygande vittnesbörd.” ”R.
St. framhärda &c."
Häraf är påtagligt, att R.
St. öfverlemnade Rosersbergs slott till Konungen enskildt; och det är skälet, hvarföre anslaget för detta slott icke upptagits i den fördelning, som af slåthållarne årligen uppgöres, och af Riksmarskalken granskas, utan att så väl förslagen som redogörelserna, rörtde detta slotts förvaltning, ingått directe till H. M. Konungen, på samma sätt, som tillförene alltid skett.
De som tagit närmare kännedom om Rosersbergs K. slott, torde utan svårighet hafva öfvertygat sigom, huru otillräckligt anslaget varit, och huru mycket H. M. af enskildta me - 12 Dtn 2 Maj f. m. del kostat på sagda slotts underhåll och försköning.
— Då jag begärde ordet, var det- egentligen för att meddela den förenämnda rättelsen uti mitt förra yttrande, der jag sade, att alla slottens förvaltning vore underkastad den granskning, hvarifrån Rosersberg likväl, af den anledn. jag nu upplyst, är undantaget.
De grunder, på hvilka återremiss af detta StatsUtsk:s utlåt, blifvit begärd, synas, åtminstone för mitt omdöme, icke tillräckligt tillfredsställande; emedan jag icke kan inse till hvad ändamål den tidsutdrägt, som med återremissen är förenad, skall leda.
En ledamot har upplyst, att 1837 års rikshufvudbok visade en behållning på anslaget för K. stallets utfodring af nära 18,000 r:dr, och samma erfarenhet äger äfven jag af den granskning utaf rikshufvudboken, som jag företagit mig.
Då här tillika är ifppgifvet, att 1809 års statsreglering afsåg 9 drabanthästar, hvilka icke behöfvas, så synes ingen brist böra uppkomma, utan snarare öfverskott vara att förvänta.
Hvad andra delen af anrnärknln mot Utsk:s utlåt, vidkommer, sorn skulle påkalla återremiss, eller den i Ulsk:s utlåt, uttryckta önskan af en gemensam förvaltning af de K. slotten, så synes återremiss i anledn. häraf icke heller behöfvas, sedan det blifvit upplyst, att Riksmarskalken har öfverstyrelsen öfver de K. slotten, och att stuthållarne på dessa slott icke äro lönte af stats-anslaget utan af II.
M. Konungen enskildt, hvilka torde vara de hufvudsakliga omständigheterna, som motiverat TJtsk:s förslag i denna del; och anhåller jag derföre örn propos. till bifall af utlåt, i denna del.
Då jag hade äran förra gången yttra mig i detta ämne, uppläste jag tillika de ordalag, som StatsUtsk. vid sisth riksdag hade begagnat.
Jag vet icke, om den talaren då var tillstädes, hvilken sist yttrade sig.
Dessa ordalag äro af den beskaffenhet att de böra undanrödja allt tvifvel, huruledes besparingarna på förevar. anslag böra begagnas.
Om en Ridd.-cancellist finge ånyo uppläsa nämnda yttrande af förra riksdagens StatsUtsk., så torde ingen af Husets medlemmar kunna betvifla föredragningens oväldighet.
Sprengtporten, Jac. Wilh.: StatsUtsk. har trott, att det vore med ändamålet öfverensstämmande, att K. hofstallet skulle vara stäldt till K.
M.\s obehindrade disposition, och icke underkastadt revision.
Denna åsigt har föranledt StatsUtsk. att framkomma med en förändrad reglering af K. hofstallet.
Om denna åsigt godkännes till sin princip, så mäste det äfven vara gifvet, att anslaget icke kan blifva ett förslags-anslag, emedan villkoret derför är, att det skall vara underkastadt revision. StatsUtsk:s mening \
Oell 2 Maj f. in. har visserligen icke varil att vid en sådan omreglering af K. hofstallet föreslå ofördelaktigare villkor, än som hittills iigt ruin; men det är just i öfverensstämmelse med denna åsigt, som Ulsk. ansett hittills varande förhållandet icke kunna bibehållas i afseende på beräkningen af iq.ooo och några hundrade pund ränte-hö, ity det visat sig, att genom den beräkningen en behållning af nära 18,000 r:dr uppstått på en tid af 10 år.
Den behållningen har hittills ägt runa för statsverket, men efter nu förändrade reglering skulle den öfvergå till stallet.
Derföre har man ansett en annan beräkningsgrund böra antagas, och då Utsk. föreslagit marke gångspriset, får jag förklara, att jag icke tilltror mig bedomina , huruvida Utsk. träffat det rälla eller ej.
Granskar man förhållandet under de 5 första åren al de io förutnämnda, så visar sig, att, äfven med beräkning af markegången, om den varit iakttagen, behållning uppstått.
Granskar man förhållandet under de sednare 5 åren, så skulle samma beräkning göra en minskning i anslaget för K. hofstallet af 2,918 r:dr, hvarifrån likväl 1,794 r:dr boide afdragas, då verkliga minskningen utgjorde nära 1,200 r:dr.
Jag erkänner emedlertid, att de anmärkntr bär blifvit gjorda, äro i så måtto riktiga, att någon minskning verkligen uppkommer för K. stallet; men då det ej är öfverensstämmande med Utsk:s mening, har jag ej emot att utlåt, återremitteras, på det Utsk. må komma i tillfälle alt närmare utreda detta förhållande.
Hvad åter angår Utsk:s förslag, att alla de K. slotten borde ställas under en gemensam administration, så bar StatsUtsk. visserligen icke förbisett den generella styrelsen deraf, som tillhör Riksmarskalken , lika litet som Ulsk. velat föreslå någon förändring deraf, utan Utsk. har tvertom åsyftat, att administrationen måtte i alla dess detaljer omfatta de K. lustslotten och Stockholms slott, äfvensom afla hus och byggnader, som kunna i mer eller mindre mån anses tillhöra de K. slotten och följaktligen höra linder första hufvudtiteln.
Huruvida den organisation redan fullständigt finnes, vill jag icke bestrida; men skulle ej så vara, tror jag, att StatsUtsk. haft skäl för sin hemställan. R. o.
Ad. torde finna, att om den princip godkännes, som Utsk. föreslagit, del blir nödvändigt att göra åtskilliga förändringar i detta fall, och att det måhända vore rättare af Utsk. att nu icke ingå uti detaljerna och bestämma särskilda stater, utan öfverlemna åt K. M. att tdl nästk.
Ständer derom framställa förslag, hvilket skulle blifva följden af R.
St:s anhållan i detta hänseende, enär StatsUtsk. icke åsyftat annat, än att vinna fullständig^reda och ordning i saken.
Till svar å en ledamots förfrågan, huruvida jag var närvar., då han uppläste ordalydelsen i l834 års StatsUtsk» belank , i afseende å regleringen af ut - >4 Deli a
Maj f. rn. gifterna under förevar, hufvudlitel, får jag tillkännagifva, att jag var tillstädes och fästade derå all den uppmärksamhet, som erfordrades, men på milt omdöme verkar det icke till ändring af min åsigt, ty jag bör icke neka, att jag, i afseende på hela första liufvudtiteln, hade önskat, att StatsUtsk. hade föreslagit vida större indragningar; men jag skulle anse det olämpligt att, då StatsUtsk. icke lemnat någon ledning för Ståndets omdöme i detta hänseende, mot Ståndets valkända majoritet söka att vilja drifva en åsigt, som blott skulle leda till tidsutdrägt; hvarföre jag afstår från att söka göra min egen öfvertygelse gällande i delta fall; men hvad K. hofstallet beträffar, så, enär detta ämne kommit under discussion, kan jag icke undertrycka, att min öfvertygelse är, det stallet borde kunna så ställas och inrättas, att det med 3o,ooo r:dr vore belåtet, och att, när dessa 3o,ooo r:dr lemnäs till Konungens fria och obehindrade disposition, sådana indragningar ovedersägligen vore möjliga, hvarigenom stora besparingar det ena året kunde uppkomma, till betäckande af de förluster, som ett annat år kunna blifva en följd af olika prisförhållanden, hvilka obestridligen derpå hafva inflytande.
Min öfvertygelse grundar sig derpå, att det är säkerligen den ringaste delen af K. hofstallets effectiva hästantal, som kommer H. M. Konungen och den K. familjens behof till godo, utan att hofstallets behof utsträckes vida längre och till ett vida större behof för hof-uppvaktningen, än som, i min tanka, vore behöflig!; och sålunda kan jag icke annat än vidblifva min yttrade öfvertygelse, att anslaget af 3o,ooo r:dr, hvarmed Konungen efter godtycke finge hålla sitt stall, borde kunna så inrättas, att anslaget blefve tillräckligt, så väl under de goda åren, som då priset på foder vore högre; hvarföre jag äfven förnyar min begäran om propos. til! bifall å utlåt., helst jag finner de framställda anmärkntna vara af så obetydligt värde, alt jag anser tidsutdrägten med en återremiss betyda mycket mer, än den rättelse, som möjligtvis kan komma att äga rum, ehuru troligast är, att saken kommer tillbaka i samma skick den befinnes.
Till rättfärdigande af mitt påstående, att detta anslag borde fortfarande förblifva ett förslags-anslag, anhåller jag att få anföra några ord mot den ledamot af StatsUtsk., som påstått motsatsen.
Orsaken hvarföre anslaget kan och bör förblifva ett förslags-anslag är den, att anslaget är bestämdt till en del i hö och hafre.
Detta hö är beräknadt till det låga priset af 5 sk, 4 »st. pundet; men alltefter som verkliga priset på höet förändrar sig, måste summan, som åtgår för inköp af det erforderliga beloppet, stiga eller falla.
Deraf har inträffat, att höets värde öfverstigit det uppförda penninge-anslaget på följande sätt, nemi. 1333 med 2,022 r:dr, t834 med 1,724 '-dr, Den 2 Maj f. m. i5 iSli med 4i910 rtdr, i836 med 5,ig5 r:dr och 1837 med 4,701) r:dr och sålunda i medeltal med 3,712 r:dr. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 3i Lief derefter af R. o. Ad. återremitterad!.
Till pröfning företogs StatsUtsk:s den 20 och 29 sisth April på bordet lagda utlåt.
N:o 4o, ang:de regleringen af utgifterna under riksslatens andra hufvudtitel.
Jag anhåller att få anföra hvad jag ämnade yttra förra gången jag anmälte mig, nemi. hemställan till Ståndet, om icke detta utlåt., som innefattar så många särskilda punkter, och angår så många olika frågor, hvilka icke hafva någon gemenskap med hvarandra, måtte fä föredragas punktvis, på det att, då den ene talar t. ex. örn ministerstaten, den andre icke måtte yttra sig om landtmäteri-contoret, o. s. v. Jag vet ganska väl, alt man icke får besluta punktvis; min mening är derföre blott, alt man talar öfver utlåt, punktvis, på det man ej må förblanda de ämnen, som uti utlåt, afhandlas.
Frih. Cederström, Jacob: Jag nödgas, med åberopande af 56 §:u Reg.Ftn, motsätta mig Hr von Hartmansdorffs förslag, att punktvis upptaga utlåt., hvarigenom några delar kunna bifallas, och andra återremitteras, hvilket icke är förenligt med nämnda grundlags-§.
Aagol hinder finnes icke för ledamöter, som vilja yttra sig öfver utlåt-, alt fästa sig vid särskilda detaljer deraf.
Den ene anmärker mot ett anslag under en rubrik, elen andre mot ett annat, ock samtliga anmärkn:na utgöra anledn. till ålerremiss; men att dela utlåt, är bestämdt grundlags-stridigt.
Den siste välde talaren torde titan tvifvel hafva missförstått förslaget, hvilket, såsom jag fattade flr von Hartmansdorlfs framställning, innebar, att discussionen skulle ske punktvis, utan att medföra beslut punktvis, hvilket vore stridande mot grundlagen, som deremot icke lägger hinder för discussion punktvis, derigenom öfverläggningen förkortas, och, derest ålerremiss beslutas, StatsUtsk. erhåller betydlig lindring vid sakens ånyo behandling, enär de anmärkn:r, som angå samma ämne, återfinnas i ett sammanhang.
Då afsigten med de anmärknrr, som här göras mot Utsk:s utlåt, och torde föranleda återremiss deraf, utan tvifvel måste vara att vägleda Utsk. att frångå sina förut yttrade åsigter; så får jag, såsom för närvar, arbetande i StatsUtsk., förena mig uti Hr von Hartmansdorffs propos.
Det skulle utan tvifvel leda till redighet för StatsUtsk. vid omarbetningen, och för att iakttaga hvad som blifvit ytlradt i de olika Stånden och få reda på de anmärkn:r, som göras vid de särskilda frågorna, lö D e n 2 Maj f. ra. om discussionen sker punktvis, i stället för att aniniirknrr afgifvas, i ett anförande mot liela hufvudliteln. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid:
Jag vill icke bestrida bifall tili Hr von [Sarttnansdorlfs förslag; men då jag förutser, att många, sorn komma att deltaga i denna öfverläggning, måhända på förband beredt sig lill att afgifva anmärkmr mot utlät, i sin helhet, så hoppas jag, att det beslut, R. o. Ad. fattar, ieke kommer att lagga hinder i vägen för anmärkmrs afgifvande mot utlåt, i dess liela sammanhang.
För min del skall jag dock ej begagna mig af en sådan rättighet.
Jag liar ingenting emot den jemkning, som Gr.
Posse yrkat.
Om någon vill tala fia en gång öfver liela utlåt., kan det honom icke förmenas; ehuru jag tror, att hvarje talare lätteligen kan afbryta sina anmärka:!’, då iian kommer till en ny punkt.
Til! discussion kan utlåt, visserligen företagas, classificeradt i punkter på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit; men på sätt grundlagen föreskrifver, kan det icke punktvis komma lill föredragning, emedan någon kunde begära votering öfver bifall tili några punkter, hvilken votering då icke kunde förvägras, hvaraf följden blefve, derest någon punkt bifölls, ätt de öfriga ej kunde återremitteras, emedan utlåt., enligt grundlagen, icke får annorlunda än i sin helhet återremitteras.
Om derföre förhållandet blir sådant, att discussionen endast skall hvälfva sig om en punkt i sender, under förutsättning, att utlåt, derefter helt franntälles till bifall, eller om anmärkn:r hindra antagandet, återremitteras, ulan hinder deraf, att någon punkt blir utan anmärkt!., och således icke derföre anses bifallen; så må, utan afseende på den tidsförlust deraf uppkommer, den begärda ordningen för discussionen medgifvas; men eljest nödgas jag protestera mot det föreslagna föredragningssättet.
Skulle Hr von Hartmansdorffs förslag kunna leda till de följder Frih.
Cederström uppgifvit, så anser jag detsamma icke böra bifallas; men jag liar trott Hr von Hartmansdorffs mening hafva varit den, att utlåt, skulle punktvis uppläsas, och att, efter uppläsningen af hvarje punkt, Hr Frih. o. Landtm, uppropade de ledamöter, sorn anmälde sig att tala deröfver, men att någon propos. icke skulle komma i fråga, förrän hela utlåt, vore genomgånget.
För den händelse att någon af Ståndets ledamöter icke skulle hafva riktigt fattat min mening, får jag åter förklara, att jag icke hade för afsigt, det vi skulle besluta öfver, utan blott tala om utlåt, punktvis.
Den a Maj f. m. >7 Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
Jag får bestrida Frih.
Cederströms reservationsvis till prot. yttrade åsigt, alt utlåt, icke skulle kunna föredragas och afgöras punktvis.
Grundlagen talar nemi. i detta fall icke om annat än Utsk:ns förslag.
Förslag och utlåt, äro ej synonyma.
Förslag ar hvar och en fråga, som i och för sig sjelf utgör något helt.
Sålunda innefattar förevar, utlåt, flera sådana förslag.
Förslag är således ett mera inskränkt begrepp i förhållande till ordet u 11 å ta n d e såsom mera allmänt.
Det vore således en tolkning af grundlagen, stridande mot Svenska språkbruket, om man komme derhän, att det skulle vara Ståndet förment att hvart för sig afgöra flera förslag, derföre att de blifvit framstäldta under gemensam rubrik af utlåtande.
Sådant är äfven stridande mot den praxis, som i andra Stånd ägt rum under sistl. riksdag.
Inom BorgareSt. afgjordes nemi. utlåt, om statsregleringen punktvis.
Jag vill icke yrka propus, på min sats, emedan det är likgiiltigt, om föredragningen sker punktvis eller utlåt, förekommer i sin helhet; utan har jag endast reservationsvis till prot. velat yttra detta.
Till bemötande af den siste värde talarens påstående, anser jag mig blott behöfva uppläsa rubriken på StalsUtsk:s utlåt.
N:o 4°- De*1 lyder sålunda:
"Utlåt. ang:de regleringen af utgifterna under riksstalens "andra hufvudtitel.”
Det är således stats-regleringen, som nu, under sin särskilda sub-litel i detta betänk., är under It o. Ad:s pröfning.
Landtm, yttrade, att om han ratt uppfattat meningen med det förslag, som här blifvit framstäldt i afseende på föredragningen af StatsUtsk:s utlåt, om utgifterna under riksstatens andra hufvudtitel, så hade den varit den, att utlåt, skulle punktvis till discussion företagas, och att sedan Hr Landtm., då discussionen vid hvarje punkt vore slutad, hemställt om Ståndet ansåg öfverläggningen fulländad, skulle man öfvergå till nästa punkt, hvarefter, sedan alla punkterna blifvit på sådant sätt genomgångna, propos. skulle framställas, på sätt Riksd.Ordn. föreskrifver, till bifall, afslag eller återremiss.
Horn, Claes Fredr.: Sedan R. o. Ad. nu fattat delta beslut, torde min erinran deremot komma för sent.
Jag vill blott lasta uppmärksamheten derpå, att måhända flere af R. o. Ad:s medlemmar inkomma i Ståndet, för hvilka beslutet är okändt, och som icke anse sig af grundlagen förpliglade att detsamma efterkomma.
Skulle således, sedan Landtm, tillsport Ståndet, om det ansåg discussionen slutad öfver någon punkt och propos:n blifvit med ja besvarad, desse Ståndets ledamöter hafva förlorat sin rätt att discutera samma punkt, vore deras yttrande-rutt på det lie6 H. 3 lä Den s
Maj f. m. la afskuren, hvilket förhållande jag icke tror vara Ståndets mening att framkalla med ifrågavar. beslut; men det skulle likväl kunna så tydas.
Posse: I anledn. af den utaf Gr.
Horn framställda, efter min öfvertygelse, ganska riktiga anmärkn.
, hemställer jag till Hr Frill. o. Landtm., alt ingen sådan fråga må framställas vid hvarje punkt, huruvida öfverläggningen deröfver anses fulländad, utan att eti hvar må hafva öppet att tala öfver alla punkterna, intill dess utlåt, är genomgånget.
För att icke genom något föregående beslut åstadkomma de olägenheter, som blifvit förespeglade, synes mig rätta sättet vara, wtt Hr Frih. o. Landtm., utan att framställa propos., täcktes föredraga utlåt, punktvis, då en hvar får begagna rättigheten alt yttra sig, ulan att något i förväg taget beslut kan inverka på en frånvarandes rätt.
Hr Frih. o. La ndtm. yttrade sig förmoda, att Ståndet af den nu förehafda discussionen rör:de formen, funne, att Hr Landtm, svårligen vore i tillfälle att framställa någon propos. i afseende på detta föredragn:s-sätt.
De flesta meningar tycktes vara ense derom , att utlåt, borde fördragas punktvis, men likväl med hvar och en förbehållen rättighet att yttra sig öfver hela utlåt.; och fick Hr Landtm., under förutsättning att Ståndet ansåg föredragningen på detta sätt böra tillgå, börja med att låta uppläsa ingressen i utlåt, allt intill första punkten.
Ingressen eller den del af utlåt.
N: o 4 0 > som föregår i: s t a punkten.
StatsUtsk. har framför de föreg:de den förtjensten alt hafva framställt alla hufvudtitlarna på en gång, eller statsreglerm i sin helhet, så vidt den rörer utgifts-sidan , men Utsk. har deremot det felet att icke hafva samtidigt framlagt inkomst-sidan.
Föregående StatsUtsk. hafva åter haft den omtanken alt först för Stånden framställa statsregler:ns inkomster, hvarigenom man, då utgifterna kommit i fråga, har vetat hvad tillgångar man hade att bygga på, så att statsbrist-summan endast återstod att bestämma.
Hennes belopp var då, så till sägandes, på förhand gifvet, när man med inkomsternas belopp jern förde anslagen.
Den omkastning af rätta ordningen, hvilken nu skett, har ej tillförene ägt rum vid de riksdagar, hvari jag deltagit, utan inkomst-betänkandena hafva städse föregått utgifts-titlarna.
Vid 1823 års riksdag uppgaf StatsUtsk. statsverkets inkomster den 19 April, uti sitt betänk.
N:o 112; hvarefter hufvudtitlarna inlemnades så, att den lista, hvilken äfven först inkom, var daterad den 28 Juni och hade N:o 238. i82g-var förhållandet ungefär detsamma; dock Den a Maj f, m. >9 med större mellanrum.
Inkomst-betänk, var dateradt d. 20 Jan. oell hade N:o 54, då första hufvudtiteln var daterad d. io April samt hade N:o 125.
Vid 1834 års riksdag var inkomst-betänk, dateradt den ii April och hade N:o 54- Första hufvudtiteln var daterad d. 29 April och hade N:o 7g.
Hvarföre StatsUtsk. vid denna riksdag underlåtit att, såsom tillförene, först inkomma med inkomst-beräkningen, är mig obekant.
Men det inser jag, att hade StatsUtsk. först inlemnat inkomst-betänk., så hade Utsk. svårligen kunnat afstyrka så manga anslag, som det nu gjort; ty då hade
Stånden sjelfva sett, att tillgångarna äro betydliga.
StatsUlsk. säger icke heller, att tillgångar saknas, utan det håller sig vanligen vid den korta förklaringen, att det icke finnes lämpligt, eller något dylikt, eller ock att det först väntar på den nya Statsråds-organisationen, för att se hvad som kan behöfvas, sedan derigenom möjliga besparingar blifvit iakttagna.
Men om man också säger, att anslagen åt embets- och tjenstemän skola uppskjutas intill dess, är det äfven säkert, att rättsökande, som vid domstolar eller andra embetsverk hafva anhängiga mål, vilja till nästa riksdag vänta på deras afgörande?
Om derföre StatsUtskts grundsatser blefve af Stånden gillade, så skulle det uppstå ett slags afbrott eller stillestånd i allmänna ärendenas behandling intill nästa riksdag.
Det måtte icke vara StatsUtskts mening, om ej derunder ligger någon åsyftning, att, genom brist på anslag, framtvinga en ny riksdag med det första.
Men som en ny riksdag icke aflöper utan betydlig kostnad, så måtte beräkning på något särdeles gagn dermed vara förknippad.
Detta gagn är förmodligen, att det nya Sverige, som man vill skapa, måtte blifva färdigt så mycket hastigare.
Jag måste likväl beklaga de skapande eller dem, som skola utföra den nya skapelsen; ty i händelse en mängd oafgjorda mål ligga i alla förvaltningsverk och i alla domstolar, så måste de nya cheferne bereda sig på ett stort missnöje hos Svenska allmänheten.
Äro nu embets- och tjenstemän vid domstolar och förvaltande verk öfverhopade med göromål, men för svagt lönte, och månge tillika ställde på flyttbar fot, ovisse om deras framtid; så kunna både Ständer och förvaltnings-chefer vara visse på ett stort missnöje äfven bland verkställarne af Konungs och Ständers beslut.
StatsUtsk:s förslag att vägra nödiga anslag, och utvägen att blott tills vidare bevilja det lilla, som gifves, skulle, om det vunne R.
Sits bifall, ej medföra annat, än göra de nya förvallnts-cheferna, alt jag så må säga, bakbundna ifrån begynnelsen, både inom deras egna departementer och i förhållande till underlydande embets-myndigheter, på hvilkas nit och skyndsamhet deras egen verkningsförmåga så väsendtligen beror.
På det sältet kan ej Rikets bästa främjas.
Den, som vill på en sådan väg framskynda en förändring i Rikets ao Dell 2 Maj f. m. organisation, kommer att sjelf förhindra de förbättringar linn önskar.
Vid flera tillfällen linder denna riksdag har man klagat deröfver, att embets- och tjenstemän blifvit tills vidare förordnade.
Om nu StatsUlsk. icke vill medgifva ständiga anslag, utan blott en extra-statsreglcring till de nödiga kostnadernas fyllande; så kan K.