Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såmedelst stulle Religionen ej winna något för jin helgd, men Ligen skulle med samma djerfhet trottsas och öfwtrträdas Emedlertid och ehuru Ulstoktct anser icke ens denna modifierade Censur förenlig med RegeringsFormens förestnft, bör Mstottet likwäl medgifwa att densamma, e> sträckt mö siver en noga utstakad gräns, kunde under en wiff synpunct blifwa nytsig för det Allmänna och derjemte bidraga, att tillfredsställa dem, som frugra wädelige följder af tanksnhetens miffbruk ibland den okunnigare och lättrogna hopen.
Bandet af RegeringsFormenS 86 §, svin utan undantag förbjuder alla i förwag lagda hinder för Skrifters utgifwande kan Utskottet wäl ej för det närwarande tillstyrka något påbud i TrycksrihersLagei! om berörde mindre Censur; men anser sig dwck böra wordsammeligen till Riksens Ständer hemställa, såsom en wid denna Riksdag wäckt fräga, hurmvida en sadan förklaring i meranämndc 86 Z. ma wid nästkomnrande Riksdag finna rum, hwarigenom dä blifwande Staude: gemensamt med Konungen kunds
Den 5 Zebruarir.
6§ såsom tillåtlig och anbefalld fastställa en officiel Censur af Skrifter, som under bestämda Titlar utgiswas för Ungdomens underwisning eller för den offentliga Gudstjensten eller den enskildt» andakten.
I anledning af hwad hos Högwördige Prester Ständet widare blifwit yrkadt, får U'stottet, dock utan att förestå något serskildt stadgande, wördsamligen tillstyrka, att bland de sex Personer, som jemte JustitiäOmbudsmannen stola utgöra TryckfrihetsComitLen, en Prest mätte wäljas.
Urstiljandet och bedömmandek af ffadliga satser och willomeningar i Religionsmäl torde alltid fordra en werkelig Theologs kunstaper, hwilka afwen i andra afseenden kunna blifwa för ComitLen af warde och gagn.
Bland öfrige innom Högwördige PresteStändek gjorde anmärkningar, får Utskottet i korthet besvara följande:
Att termen:
''Den Ewangelifka Lärans sanning" blott uttrycker en del af sjelfwa LL--, rån, ej hela omfattningen deraf.
Just för den pä en gäng Utsträckta och klara-' bemärkelsen har Utskottet walt det colleckiva ordetr Sanning.
Detta ord stall i Utstorteis tanka al-, drig underkastas twister eller olika tydningar, hwar, emot andra, såsom Sanningar, Zufwudsanningar m. fl. blefwe högst obestämde.
Skämtaren skulle nwhända af ordet Sanningar taga sig anledning att fräga, huru mänga de arv, och emellan Zuf Z Band. s;dra Afd. §. rvud- ., 66
Den Z Zcbruarii. wudsanningarne kunde snart en rangstrid, ett företrädesvis uppkomma, Att dä uteslutande rätt till Skrifters utgifwande kan pä 22 Ars tid förunnas, böra sädane matt och steg rvidtagaS, hwarigenom prisen pä Böcker för Lärowerken ej för högt stegras.
En sadan anstallt synes tillhöra werkstallande Magten; L)ch lärer Kongl.
Mast, i sammanhang med Nådig föreskrift om wal af Läroböcker, lika Nådigt widta-a sädane mätt om steg, akt desta mä erhällas till ett afpastadt och i förhällande till andra trvckta arbeten lämpadr lindrigt pris: Om hwil« ket allt Riksens Högloft.
Stander, der sä nödigt pröfwas, torde inför Kongl- Majit frambära
Deras underdäniga önskan.
Att stadgas mätte, det inga Boktryckerier fä anläggas till förfång för dem, som wid Lärosäten redan äro anlagde.
Utskottet f«r endast äberopa z Momentet af i §. deruti orden:
Andras uteflutande rätt dock oförkränkt, äsyfta bibehållandet af sä wäl Lärowerkens som enstildtcs lagliga rättigheter.
Att Götha ZofRätt, ej mindre än Swea, syncs wara behörigt forum för brott emot TrycksrihetsLagen
Med all högagkning för hwarje Domstol, tror Utskottet att mål af denna Arr bör handteras efter ett Den 5 Februari!. 67 ett system; hwartill äfwen mä laggas att Rättegängen kan i Swea HofRatt, genom den lättare Eommunicationen med TryckfrihetsComiteen, snarare bringas till sint.
Det skulle säkerligen blifwa alltför widlyftigk att upptaga och befwara alla de inkast äkffillige Hög« wördige PresteSrändets Herrar Ledamöter anfört emot Utskottets Project.
De fleste anmärkningarne utgöra i sielfrva iverket blott en enda, hwilken äsyf» tar Förflagets ogillande samt antagandet as 1774 Ärs TryckfrihetsLag, med de förändringar nu an» tagna RegeringaForm gjorde oundwikeliga, såsom enkel i framställningssättet, uppmärksam pä Religionens helgd, liberal i sina grundsatser och wälgörande i sina werkningar.
Det ankommer pä Rik» sens Högloft.
Ständer, att godkänna eller förkasta Utskottets narwarande förslag; Om det ej urmärkes af samma ensta framställningssätt, af samma nir, saknar bet miflerligen ätminsteue ej samma liberalttö och hwad ,de§ werkningar beträffar, hafwa de ännu ej hunnit fä spörjas.
Utskottet har emedlertid fullgjort Riksens Högloft.
Ständers uppdrag dä det inlemna! sitt eget förslag, och tillika följt sin öfwer» tygelft, dä bet inlemmat detsamma sädam deMiu äkeL wördsamt underställeS; Stockholm, den Januari 1810.
Pä ConstillttionsUtskotteks wägnar I..
Irlannerbeim.
Larl von kotenllein. !. 6. 6aku. ft:ton Illyckort. I. l).
ValtmiusUt - 68 Den 5 Zebruarii.
U'drag af Riksens Ständers ConstitukionsUlstotts Protocsll d. 10 Ianuarii rZio.
S- D. Wid siutliga afgörandet af den genom Högwördige PrestStänders Anmärkningar vppade fräga om nödwändigheien af en Theol.gist Censurs införande i TryckfriheksLagen, sann i anledning af hwad under Utsto^ets föculgäende öfwerläggningar blifwit yttradt, uppläste Herr Bistopen m. m.
Doctor kolenliein följande:
Dä jag såsom Ledamot af Högloft.
ConftitutionsUtstotter nu äter mäste yttra mig öfwer frägan om Theologist Censur, i anledning af de hos Högwördige PrestStändet af någre Ledamöter gjorde anmärkningar, genom hwilka denna Censur säsom nyttig och nödwändig yclas; kan jag icke undwika att åberopa hwad jag förr yttrat öfwer vetta ämne bade innom Utstottet och innom det Stand, i hwars öf werlaggningar jag har den äran deltaga.
Min öfwertygelfe är denna.
Jag anser icke Kongl. Maj:t och Riesens Stander genom RegeringsFormens ordalydelse i 86 §. wara i någon män hindrade, att i den TryckfrihetsLag som under loppet af denna Riksdag stulle stadgas, widtaga hwad mätt och steg, som kan besinnas nyt igt eller pröfwas nödigt, för att bewara allmänt lugn och icke innebär nägot hinder för allmän upplysning
Just i desta bäda silia uttrycken af nämnde Z. äror jag Grunddragen, sjelfum cgenteliga förestriften till den blifwande TrycksrihetsLagen innefattade.
Den 5 Februari». 69 Jag tillstyrker icke bibehållande af Theologiska Censuren pä den fot densamma i wart Land hittills warit förestrifwen, det wiss saga a t alla Skrifter af sädant innehall a t de kunna anses höra till de Theologiffe Metlenstapernes omfång, eller derunder dragas, skulle söre tryckningen eller ukgifwandet undergå pröfning och censur.
Jag bygger detta afstyrkandc pä mänga i min tanka goda skäl.
Wär rena Evangeliska Lära behöfwer icke någon sadan skyddsmur.
Den skall nödvändigt winna wid en fri och öppen pröfning.
Mörker och twäng i Religionsmäl alstra widsteppelse och strymteri eller det som är laugt wärre, ljumhet, köld och föragk för sselfwa läran, duglöshet, okunnighet och lättja hos Lärarne.
Hela Historien wiltnar, att den Theologiska censuren aldrig kunnat förekomma, mindre afböja eller q pasma lättstnnighetens och gäckerieks anfall, men endast bidragit att insöfva dem, hwars heligaste pligt det warit att med ljus och kunskaper förswara den lära, de ätagit sig att till Samhällens trefnad, lill enskildka mennistors förbättring, tröst och sällhet tolka och förkunna.
Genom missbruk, genom möjliga misttag hos de Embetsman, ät hwilka censurens utöfning skulle anförtros, kunde den lätt urarra tiss etl ibland de swäraste hinder för allman upplysning i Religionsmäl; och skadan häraf mäste erkännas af hwar och en som wet att Theolegien omfattar mänga Wettenstaper, Bibeltolkning, KyrkvHistorien, Li» turgik, Catechetik, m. fl., som annu kunna winna »illwaxk; och att Religionen, ehuru desi grundsanningar aro lika oföränderlige, som deras wisa och ewiga ursprung, likwäl mäste ombyta uttryck och Läroformer efter spräkens förändrade stick och märt siägtes 7^
Den Z Zebruarii flägtes olika bildning, för akt under serskildta aldrar och tiLehwarf, hos ombytta flagker, fattas af mcnnistofö''ständet och werka pä mennissors hiertan.
Jag har förut yttrat och wägar upprepa det annu en gäng, att jag för min del aldrig kan anse den Theologi^ censuren utgöra det Hatteberg, pä hwilket den ewiga wisheten, ljusets ursprung, byggt sin För, samling.
Den ar beqväm och således nyttig endast för makligheten, andliga högmodet och okunnigheten.
Wär Lara hwilar säkrast pä det förswar som bersdes genom öppen undersökning, mogen underwisning, fördomsfri pröfning och dygdig» efterdömeuS öswertygande styrka.
Men dä jag anser att
Theologie» som wettenstäp bör fritt och obehindradt as dest Idkare fä pröfwas och behandlas efter kidernas stick och kraf, önstar jag tillika att resultaterne af desias undersökningar mätte endast pä er- för sederne, Religiöfiteten och det allmänna lugnet icke wädligt salt meddelas den mindre bildade Allmänheten.
Det gifwes en form för hwilken denna fattat och annu bibehåller ett nyttigt förtroende och hwilken bör med klokhet wardås.
De arbetande Folkclasierne i Städerne och pä Landet läsa Predikningar, Skrifteral, sä kallade Andaktsösningar, de köpa ät sina barn Catecheser, Läroböcker i Christendomen för barn och ungdom.
Dä öfrige
Lagar skydda en i wart Samhälle antagen Religion, dä Staten lönar de Embetsman eller Lärare, som stola förkunna densamma, tror jag afiven del wara b.^e billigt, klokt och rakt, att
Re, gerjngen marte genom wisa anstalter besörja, att alla Skrifter, forn urgifwas i della ändamål för ungdomens - Den s Zebruarii- ?r mens underwisning i Religionen, för den Allmän, na Gudstjensten eller för den enstildta andaklen, mätte befinnas pålitlige till deras innehall, öfwerensstammande med wär antagne
Lära och duglige till den grad tidens skick kan kräfwa eller medgifwa.
Jag förestår derföre, "att alla wid den offentliga ^ Gudstjensten hällne Tat och Predikningar, alla "till enskild husandakt ämnade Skrifter, alla Läroböcker i Christendomen för barn eller ungdom, stola "före tryckningen' undergå censur, icke blott i afseende pä renlärigheten, utan äfwen i afseende pä stil "och uttryck".
En sädan censur, det är sant, hindrar blott Titeln pä en Theologist Skrift, men också sökas sädane Skrifter af Allmänheten blott för TitelnS skull, dä den sällan eller alldrig efrerfrägar någon Theologist Afhandling under annan form.
Denna lilla instcänfning i Tryckfriheten stall efter min tanka långt ifrän akt äkerhälla allmän upplysning, bereda den, och underhålla förtroendet till det stags
Skrifter som kanste mer än andra bidraga till den wanlotkade Allmänhetens förständsodling och sedlighet.
' Jag anhäller att detta mitt wördsamma utlåtande mätte fä ätfölja Utskottets Betänkande till de respective Sländen 0. von ^eilenstein.
Härmed förenade fig till alla delar Herr Pro» festoren m. m.
Doctor Wijkman.
Herr RiddarhusSecrekeraren Silverstolpe ane 7s Den Z Zebruarii.
Beswarandet af frägan, huruwida i Tryckfrk hetsLagen bör kunna stadgas en allman Theologist censur eller ock blott en instränktare i afseende pä religieusa Skrisler, som kunna lemnäs till tryckning under Tiklarne, Predikningar, Skriftetal, Catechescr och sävane Läroböcker, som icke aga Regeringens aukorisation till anwandande wid Undenvis, uingsWerken, beror hustvudsakligen pä en ren tolkning af NegeringsFormenS 86 tz.s lydelse.
En sädan tolkning wägar jag hoppa den följan» de warg:
Berörde Z. stadgar':
Med Tryckfrihet förstas hwarje Swenst Mans rättighet, att, utan någre af den offenklige magien i förwäg lagde hinder, utgif» wa Skrifter.
Bland de hinder, som af den offentliga Magten i förwäg möjligen kunna läggaS lör utgifningen af Skrifter, är utan twifwel censuren ett, censur i allmänhet är således i Grundlagen förbuden.
Den Theologista censuren bär fullkomligen kännetecken af all annan censur, och för densamma ar derjemte i Grundlagen intet undantag gjordt:
Den är således lika med all annan i första delen af Tryckfrihetsdifinikionen förbuden.
Widare stadgas: alt sedermera endast inför laglig
Domstol kunna tilltalas för deras mnehäll och att icke i annat fall kunna derföre straffas, än em detta innehåll strider emot tydlig Lag.
Den 5 Zcbruarli. 73 Tolkningen af de relativa orden sedermera, deras, derföre och detta lärer medgifwas wara ren, dä den göres pä följande fakt.
Att (sedermera) sedan man, utan nägra af den offentliga Nagten i förwag lagda hinder, utgifwit Skrifter, endast inför la lig
Domstol kunna tilltalas för (deras) sädane utgifne Skrifters innehall, och alt icke i annat fat! kunna (derföre) för de utgifne SkrifterneS runehäll h -risås än om (detta) desse utgifne Skrifters innehäll strider emot tydlig Lag.
Jag hemställer derwid först, om pä något ställe här bör kunna menas ej af Trycket utgifne Skrifter, om det wore en ärlig tolkning att skilja ordet utgissa ftän ordet Skrifter; för del andra, huru Grundlagen skulle kunna wara nog försåtlig, att ens förutsätta möjligheten af tiltal och bestraffning för Skrifter som förmedelst den offentliga Magtens åtgärd antingen ej wore utgifne eller redan genomgått censur, och pä desin grunder, om en annan tolkning af Z än den af mig nu uppgifne kan wara rigtig och rimlig.
Slutligen fulländas definitionen pä Tryckfrihet genom följande ord: tydlig Lag, gifwen alt bewara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning.
De, som r afseende pä Religionens helgd åstunda en mer eller mindre inskränkt Theologisk censur, hafwa genom denna slutmenings förklarande pä ett sätt sökt bereda sig ett argument till sin förmon, utan 74 Den 5 Zebruarii. nian att eftersinna att denna förklaring star i strid med det första stadgande, som utgör definitionens grund, och att ett annat förklaringsätt finnes, som star i klar öfwerensstämmelse med denna grund.
Om Grundlagen fö^st hade stadgat, att den offentliga Magdén ej fär i förwäg lägga nägra hinder för utgifningen af Sknster och censur af hwad tillämpning som häldst ar ett sadant hinder och om Grundlagen sedan stadgat att den A.ag, hwarefter skadliga Skrifters innehåll bör beisras, kan till allmänna lugnets dervarande föreffrif. wa censur, dä har denna Grundlag stadgar en uppenbar motsägelse: O>m widare denna Lag, oagtadt förstnämnde lagde Grundprincipe, medgifwit censur i ett fall och icke i alla, dä har den motsagt sig rivenne gänger för en:
Och har tillika gjort meningslöst sitt eget stadgande om bestraffning, efter denna ej kan äga rum der förbrytelsen ar fullkomli» gen förebygd.
Men har Grundlagen först stadgat, att den offentliga Magten ej fär i förwäg lägga nägra hinder för utgifningen af Skrifter och derigenom förbudir all censur, och har Grundlagen sedan stadgat, att efter utgifningen bör, till allmänna lugnets dervarande, alla skadliga Skrifters runehäll kunna efter en wist tydlig
Lag beifras och Författarns derföre straffas; dä har denna Grundlag i sina föreskrifter warit sammanhängig, fullstan» dig och redig.
Sädant anser jag ock för min del stadgandet i 86 §.
RegeringsFormen wara, och tror mig icke, ware sig här eller innom mitt Ständ, wara Den Z Zcbril-rii. 72 wara tillstandigt, att derifrån wika i frägan om T>ycksrihetsLagen, der wisserligen ve naturlige LagPrinciper aro noga iagttaqne, att dek mä bero af hwar och cn att wäl eller illa bruka sina rättigheter, mea ock art missbruket stall straffas, och att möjligheten att det kan straffas förutsätter möjligheten, att det kan begäs.
För öfrigt förklarar jag uppriktigt, att om jag kunde med öfweriogelse göra en annan tolkning än den jag gjort af GruudLageus föreskrifter, skulle iag garna inga i den föreslagna modificationen, att Tit. larne af Skriftetal, predikningar, m. m., hwilka popularisera andliga Skrifter, skulle göra dessa Skrifter underkastade censur.
Men jag tillstår lika upprigttgt, att jag ej skulle dertill samtycka af annar stal, an för alt pä ett ostadligt sätt tillfredsställa dem, som hysa cn ärlig och derigenom agtningswärd farhåga för willsamma meningars Utspridande bland de lättrognaste Folkclasserne; Ty om det först werkellqen wore sane, akt innom wär Nation , och med wär antagne renade Religion mädan för willameningars werkan more betydlig, sä är deremot stadgande- af den modifierade censur som ästundas (och en widsträckraxe bör aldrig kunna komma i fräga) icke det sätt, hvarigenom denna wäda förebygges, för längre tid an ert eller annat
Är: emedan efter denna tid hwar och en som will utwidga sin steiff frihet i populaira Skrifter, säkerligen stall hafwa hunnit päfinna medel att undandraga sig alf censur, det är att eludera Lagens föreskrift blott genom anwändningen af Titlar, öfwer hwilka censuren ingen rättighet wore i Lagen lillerkänd.
Ve - 76
Beträffande de gjorde inwändningar akt med det i RegeringsFormen nyttjade uttrycket: den offentliga Magdén, endast torde böra förstas den werkMllande Magdén; att första delen af Tryckfrileisvrsinilronen fynces i kraft af berörde uttryck innefatta ett förmenande blott för Styrelsen, att, wore sig genom förbud, iuspeclion eller censur, i förwäg lägga hinder för utgiftnandel af Skrifter, icke ett förmenande för den lagstiftande Magten, akt i TryckfrihetsLagen autorisera anwändningen af sädane hinder, samt att det icke gerna bunde hafwa warit Riksens Ständers mening wid Constitukivnens antagande, att förcflrifwa sig sfelfwe, som i den Lagstiftande Magten inbegripas, ett förbud af denna beskaffenhet; torde dek tillätas mig häruppå smara, att med der i Z:n nyttjade uttrycket den offentliga Magten manligen ej menas hwarken den werkställland: elter lagstiftande eller den dömande Magten serskildt, uran collectift hela den allmänna myndigheten, hwaraf besia irenne blott äro delar; att när detta uttryck, enligt wart språkbruk, har denna colkctiva bemärkelse, sä är det den Lagstiftande och den dömande Magten lika säkert som den werkställande, genom GrundLagen förment, akt i förwag lagga hinder för utgifningen af Skrifter; Att det wore ingalunda en god GrundLag den, hwaruti de som densamma stadgat, icke gifwit föreskrifter och band för sig sfelfwe; och art, om äswen mangen ibland Riksens Ständer wid Constitukivnens antagande icke skulle hafwa efter ordalydelsen fattat meningen af merberörde uttryck, sä torde deremot de mäst uppmärksamme, djupast besinnande och en loflig frihet mäst tillgifne, hafwa med glädje begripit Grund Lagens - Den 5 Zebruaril. 77 Lagens sammanstämmande ordalydelse och äsyftning wara, att ingen Magt i Slaten, skulle wara berättigad att förekomma utöfningen af Tryckfriheten, men deremvk ingen Jndividu blisiva ostraffad, som genom denna frihets utöfning bewislrgen sig förgripit: och längre än derhän torde wä!
Lagstiftaren i fraga om Grundprincipen, aldrig böra fa komma.
Sedan äterstar blott att ti fe, det den stadgade Lagen mä lika uppfylla bägge besia syfte mål.
Detta har warit wart åliggande: syfcemälen hafwa warit osi sörjkrifne wilkor.
Huru wi förmält i wära förslag fullgöra detta åliggande, blifwer en annan fräga; men det wittnesbörd kunna wi med öfwertygelse bära hwarandra, att wi haft SamhällsOrdningen lika mycket som tankefriheten i sigle; och att, om tiden småningom, såsom troligt är, kommer att i Tryckfrihetslagen uppdaga någre menlige brister, sä ligger orsaken dertill i ofullkomligheten af wära begrundningar, och i bristen pä i wart Land redan gifne erfarenheter akt följa eller undfly, icke i saknaden af den ärliga afsigt, att pä en gäng upprätthålla frihet och ordning, utan hwil kas täta förening
Regeringssättet mäste snart eller sent urarta kill ett af twä:
Despotism eller Anarchi.
För öfrigt samtycker jag gärna till det Förslag, art till Lagstiftande Magten ma hemställas, om den, ester fem ärs inhämtad erfarenhet, skulle ivid nästa lagtima Riksmöte behaga gifwa 86 NegeringsFormen en sadan förklaring, som kan stä tillsammans med den för smärre populaira andeliga Skrifter ästundade censur.
Jag för min del wägar wäl twifla att en sadan förklaring wore lycklig, emedan ingen 78
Den Z Zebrrrarii ingen afwikelse frän en sann hufwudprincip gerna har goda följder, men da den berättigade Magten i Staten gjort ett stadgande, sa behöfwer wäl ej Medborgaren anse detsamma såsom wist, men del ar hans owillkorliga pligt, akt efterlefwa det likasom det sä wore; ty af alta San hällspriuciper är den främsta den, att inför Lagen, lagligen gjord, bör allt med wördnad böja sig, alla individuel' lika wisst, som alla myndigheter i Staten.
ConsiitutionsUtstottet anhäller jag ödmjukast om det afseende ä detta mitt yttrande, att det mätte fä Utjkottets Betänkande till de respeciive Ständen åtfölja."
Herr Bistoppen m. m.
Doctor torstin yttrade, det han ej kunde frängä de as honom, sä wäl uti Utstoltet, wid Förslagets uppsättande, som sedermera uti Högwördige PrestStändet förklarade tankar om növwändigheten af Theologista censurens bi. behällande m. m. hwarjemte han ansäg Z tz. rörande Rättegängssättet wara af sädan bestaffenhet, akt den icke kan förenas med principerne af Sveriges Lag.
Herr Ordföranden Baron Ivlsnnersteim:
"Dä gerningcn nödwändigt mäste söregä straffet, dä allmänna lugnet ej kan sagas wara stdrdt genom en tryckt sträft, förrän Skriften är ukgifwen, dä ändteligen allt mäste göras i öfwerensstämmelse med den främsta Grundlagen, instämmer jag fullkomligen uti Herr RiddarhusSecreteraren Silverstolpes yttrade mening.
Och Den 5 Februarii. 79 Och som Utftot ets öfrige Herrar Ledamöter afwen härmed sig förenade, alitsa skulle enligt pluraliletens ranka Förslaget expedieras, vt supra.
In 66em I.
O- Valerins.
Herr LerZbman, Ambrotius VlaZnus.
Dä igenom de wisa mätt och steg wär Nädiga Konung wid,agit, Riket nu mera sätt fred med alla dest Fiender, fär till Herr Grefwens och LandtMarjkalkens och Högloft.
Ridderstapets och Adelns godtfinnande jag ödmjukast hemställa, om icke för att Ådagalägga Nationens underdäniga tacksamhet och erkänsla deremot, Riksens Högloft.
Ständer borde ftä en större Medaille öfwer denna händelse och anhäller om Herr Grefwens och LandtMarjkalkens proposilton dera.
Herr Grefiven och LandMarstalken gjorde harpa proportion, hwilken med någre Ja beswarades. Hwarefler Herr Grefwen och LandtMarffalken hemstäldte hwarifrän medlen till denna Medailles prägling skulle hämtas.
Grefwe vörvenbjelm, Larl.
Da Hr Lergbman är den som förestagit sjclfwa saken, är jag öfwer - 8o Den Z Lebruarii öfwerlygad om, att han densamma sä ival förut öfwcrlagdt, att han wisterligen warit betänkt pä föresläende af medlen derlill.
Herr Lergkman, Ambrotius ibla§nu8, trodde art de wore lättast att genom sammanstött utgöra den erforderlige summan. Zerr Grefwen och Landtmarstslken in. wande, ott denna utwäg wore nägot omanlig och föreflog, att Medlen ffulie utastigneras antingen frän Banquen eller RiksgaldsConloret.
Grefve volina, ^u^ull.
Jag gillar för min del eii Mcdaille af Riksens Ständer, men jag utber mig fä andraga, att da uppstär fräga hwar medel der ill stola tagas, men dä detta mäste wara antingen i Banque» eller i Riksgäldskontoret, bör man först n a Bemillningens belopp, för att utröna om jag, sedan den utgätt, har nägot öfwerfkott, ty Statens inkomster böra gä för allt.
Herr von Lckiultrerilieim, vavist, Wi äw wär nnwarande Konung underdanigst förbundne, som täckts befordra Fredsunderhandlingarne till ett efter» langradt stur,^ och will således ej förklara mig emot den af Herr Ofwerste LerZKman gjorde proposition; ehuru freden ef er det owisligen anstälda och illa utförda kriget, hwarkcn kunnat biifwa förmånlig el» ler för Nationen hedrande.
Fast mera synes dock genom en stor Medaille minnet böra förewigas af den lyckliga Regementsförändringen, som först och förnämligast förmält bereda est fred och lugn i landet.
Den 5 §ebruarii - 8i Friherre bjerta, .^xe!, instämde med Herr von LcliultLLnkeim.
En Medaille öfwer freden Mule alltid päminna om en myckenhet smartande ögonblick, dä wär Armöe lidit motgängar och nederlag.
Deremot more den lyckliga Regementssörändringen den glädjefulla händelse, hwilken han iredde förtjena, alt genom en Medaille förwaras ät eflerwerlden.
Grefwe borner, ^äolpli 6öran, Högloft.
Ridderstapet och Adeln har nyligen beftutak, att en Medaille skulle slas öfwar Hrns Kongl. Höghet
KronPrinsens utwäljande till Thronföljare.
Medle,', dertill stulle tagas ur Banquen.
Om nri ä nyo Banquen om en sadan utgift skulle anlitas, blcfwe det kanske nog känbart i en stund, dä den till Sla«- tens behof behöfwer lemna understöd.
Deremot tror jag atk det ändamäl