Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen måste vara framför andra angelägen att föra samhället på goda vägar, och det måste då vara för honom en vinst att till följd af grundlagsbud afgifva förslag till fyllande af Statsbehofven, och således utan att kunna anses hafva inmängt sig i sådant, som hvarken de facto eller de jure tillkomma honom.
Const.Utsk:s förslag inskränkes icke heller R.
St:rs rätt i beskattningsfrågor; ty deras rätt att öfver sådana frågor ensamma besluta qva står oförändrad, men väl åstadkommes säkerhet för dem, att genom förslag i ämnet från Konungen erhålla en bättre utredning, innan de fatta sina beslut.
Jag anhåller vördsamt om bifall till förslaget.
Enl. nu gällande stadganden tillkommer Regeringen att afgifva förslag på medel, sorn behöfvas, hvaremot d< n föreslagna förändringen åsyftar skyldighet för Regeringen att föreslå sättet, hvarpå medlen skola erhållas.
I allmänhet ä det väl lättare att föreslå de medel, som för statsbehofven erfordras än att upgifva sättet för deras fyllande, och mig synes rigtigt att i samma förslag dessa behof framställas äfven sättet för mei lens anskaffande angifves, och hvem kan bättre än Regeringen vara i tillfälle dertill.
Jag tror äfven, alt rätta creteriet på en ministers mer eller mindre duglighet är mindre hans förmåga att upgöra förslag om
Statsbehofvens fyllande än sättet hvarpå detta skall ske.
Hr Adelborg: l den nu gällande grundlags § är Konungen icke ålagd att upgifva sättet för anskaffande af de för Staten nödiga utgifter, men let är Honom icke heller förbjudet.
Konungen eger således, >m än denna förändring icke bifalles, denna rätt, och jag kan derföre icke inse någon vinst af förslaget, men deremot finner jag lika med Hr von Hartmansdorff, att förslaget stundom skall föranleda till ett bittert klander af Konungens åtgärder, hvilket, såvidt möjligt är, man enl. min åsigt bör undvika.
Skärskådar man Utsk:s förslag, tror jag, alt man deri skall finna ett begär att närma sig minister-styrelse.
Annu hafva vi icke hunnit dit och jag lemnar det derhän, om det ens vore önskvärdt.
Sä länge våra Ministrar icke äro sjelfskrifna inom repre - Den 8 Mars f. m. 121 senlationen och kunna lemna erforderliga uplysningar, anser jag förslaget endast föranleda vidlyftiga discussioner och bittra anfall emot Regeringen, som icke behöfvas.
Dessutom tror jag icke såsom den siste talaren, att det alltid är så lätt att säga, hvarest medlen skola tagas, ty omständigheterna kunna blifva sådana, alt man kan tydligen visa, att medel böra finnas och utgå, utan att man derföre kan upgifva hvarifrån de skola tagas.
Då Svenska folket eger att sig sjelft beskatta, är det väl äfven billigt, att de efterse i sina kassor och säga, så och så mycket har Regeringen begärt, vi bifalla det och det skall tagas derifrån.
Pä grund af dessa skäl anhåller jag om afslag å denna punkt.
Jag anser detta förslag vara af stor vigt.
Då ett förslag till sin princip är rigtigt, tror jag man bör undvika att för hastigt förkasta det genom anförande af de eller de olägenheterne.
I delta afseende hafva talare å båda sidor redan utvecklat saken.
En talare har sagt, att då han icke funnit några olägenheter af nu gällande stadgande, ville han bibehålla det.
Lagerbjelke framställde åtskilliga olägenheter, som äfven en föreg:de talare ehuru under andra former gifvil oss tillkänna.
Han yttrade nemi., att det hittills varit för Svenska folket nödvändigt att vara sina egna Finans-ministrar.
Så många Ministrar äro icke nyttiga.
Delta har visat sig genom den ytterliga längd våra ofta återkommande riksdagsförhandlingar erhållit.
Jag tror icke att det är bra, att man har rättigheter utan motsvarande skyldigheter, men det är ganska beqvämt att skjuta skulden på andra.
Jag tror således, att det icke är bra, att Finans-ministern har skyldighet att endast säga så och så mycket bchöfs, han bör äfven upgifva, hvarest medlen skola tagas.
Detta kan likväl under vissa förhållanden icke alltid medhinnas, men när behofven icke äro så trängande, anser jag, att man bör upgifva sättet för anskaffande af medlen.
Hade man hittills iakttagit detta, hade mycket bråk varit undviket.
Jag anser således, nyttigt, att vår Finans-minister upgifver sättet för fyllande eller betäckande af de för statsutgifterna erforderliga medel.
Man har här äfven anmärkt, att några ordalag i Reg.F. icke skulle vara rigtigt återgifna i Riksd.Ordn.
Jag medgifver anmärkms rigtighet, men anser den dock icke så väsendtlig, att den nu bör afses.
Vi hafva i vår grundlag många ordställningar, som stå i strid med hvarandra.
Likaledes har man omtalat det bittra klander, som skulle upstå derigenom att Regeringen afgifver förslag till medlens erhållande.
Det ligger likväl i sakens natur, att ett sådant klander kan upkomma, när hvarje representant enl. våra grundlagar eger yttra sina tankar om förekommande ämnen, och det må väl icke förtänkas, att man söker att minska de ingalunda obetydliga skattebördorna.
Såsom skäl för vägran af bifall till förslaget har Hr Adelborg anfört, att enl. nu gällande grundlag K.
M. vore oförhindrad att afgifva sådant förslag, 122 Den 8 Mars f. m. sorn i förevar.de punkt åsyftas.
Att grundlagen emedlertid icke blifvit af K.
M. så tolkad visas deraf, att, såvidt jag har mig bekant, K.
M. aldrig afgifvit ett så beskaffadt förslag, måhända af fruktan att, såsom Hr von Hartmansdorff yttrade, K.
M. eljest skulle visa benägenhet att inblanda Sig i beskattnings-frågor.
För dem, hvilka hafva erfarenhet af förhanlingarna inom Hevilla.- Utsk. och således känna svårigheten att medla mellan de stridande intressena och att der rättvisan är påtaglig tillämpa henne, är det högst beklagligt, att K.
M. icke afgifver förslag till anskaffande af de för Statsbehofven erforderliga medel och lika med en talare anser jag det vara på sätt och vis hennes skyldighet att för R.
St:r framställa ett dylikt förslag.
Nyttan af kännedomen om Regeringens tankar i detta hänseende är gifven, och otvifvelaktig! skulle
Regeringens votum medföra stora fördelar vid hevillnms reglerande och uphäfvande af förut varande orättvisor.
Jag är öfvertygad att örn Regeringen upgifvit grunderne för bevillningen, skulle våra Bevilln.-förordn:r icke varit sädane de nu äro.
Men, säger man, genom ett sådant förfarande skall Regeringen ådraga sig missnöje af dem, hvilka i följd af en förändrad Bévilln.-förordn. möjligen få förökad bevilln.
Det förundrar mig, att detta yttrande kunnat afgifvas af Hr von Hartmansdorff som är en man med praktisk blick och väl ser, att missnöjet härleder sig icke så mycket deraf, att bevilln. måste utgöras, som icke mera af felaktiga grunder för dess utgörande.
Missnöjet blir lika stort, om till följd af beviljade anslag bevilln. förliöjes, och då blir förhållandet enahanda om den förökade bevilln. tillkommer genom Bevilln.Utsk:s förslag eller en K. Propos.
Att det icke är så lätt att ordna bevilln. som Hr Adelborg tror, kan jag försäkra honom, likasom att Bevilln -Utsk. skulle vara serdeles tacksamt, om det till ledning vid sina förhandlingar haft någon genomtänkt, från Regeringen utgången Propos.
På grund af dessa och af Gr.
Lagerbjelke anförda skäl anhåller jag om bifall till förslaget.
Den talare, som öppnade discussionen i denna fråga, yttrade, att förevar:de förslag härleder sig från det vid 1848j.års Riksdag af Regeringen afgifna förslag.
Om så är, visar detta, att ett förslag till grundlagsförändring medför något godt.
Samma talare har begått ett misstag, då han påstod, att meningen med detta förslag vore, att hvarje förslag ifråga om förökade utgifter, som från Regeringen utgår, skulle jemväl uptaga sättet, hvarpå dessa afgifter skola utgöras.
Delta är alldeles icke meningen och Gr.
Lagerbjelke har redan visat, att förevarnle förslag afser endast K. Propos:r om Statsverkets tillstånd och behof, hvilket uttryckligen blifvit sagdt i både 5!) § Reg.F. och 27 § Riksd.Ordn.
En annan talare har yttrat, att R.
St. likasom hvarje enskild borde undersöka deras förrådskammares tillstånd och derefter besluta.
Det vore i sanning rätt illa, om
Regeringen icke kände denna förrådskammare lika väl som R.
Samband emellan Regering och folk är just hellöf - Den 8 Mars f. m. 123 ligt, och då föreslagna förändringen afser förökande af detta samband, är hon i min tanke ganska rigtig.
Gr. af Ugglas har redan visat nyttan deraf att Regeringen afgifver förslag till grunderne för bevillnms utgörande.
Den första talaren har äfven funnit en origtighet deri, att ordalagen i förändringen till 59 §:n Reg.F. och 27 §:n Riksd.Ordn. icke äro fullkomligt lika.
Jag kan icke linna någon origtighet eller motsägelse deri.
Förslaget till 59 §:n Reg.F. lyder så: ”Dessa behof böra genom bevilln. fyllas och bör Konungens framställning härom åtföljas af förslag rörande sättet, huruledes sådant lämpligast ske kunde”.
I 27 §:n Riksd.- Ordn. åter heter det: ”Propos:n ang:de Statsverkets tillstånd och behof, hvaraf Stånden hvartdera ett exemplar tillställes, och som åtföljas bör af förslag, ronde sältet, att genom bevilln. fylla hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterne” etc.
Här behöfvas icke orden lämpligast ske kunde.
Enl. min åsigt är det af stor vigt så väl i den enskilda som i den allmänna hushållningen, att, då man bestämmer sig för en utgift, man äfven samtidigt beräknar, hvar man skall få tillgångar för bestridande af samma utgift, och dä förslaget till ändring i grundlagen går derpå ut, anser jag det äfven nyttigt.
Att således i K. M:s Propos. om
Statsverkets tillstånd och behof äfven upgifves sättet eller grunderne för bevilln:s utgörande, anser jag af vigt icke blott för representationen, som derigenom får ledning vid sina beslut, utan äfven för Regeringen, som derigenom blir i bättre tillfälle att visa, det Regeringen vid upgörande af förslaget till nya utgifter tagit i noga beräkning hur tillgångar för utgifternes bestridande lämpligast skulle kunna erhållas.
Jag tillstyrker alltså bifall till förslaget, men vill fästa Finnes upinärksamliet derpå, att det af Hr von Hartmansdorff anförda exempel alldeles icke är här tillämpligt, emedan förevande förslag afser endast K. Propos:r om Statsverkets tillstånd och behof, som afgifvas antingen pä Rikssalen eller till StatsUtsk. 14 dagar efter Riksdagens början, — men deremot icke K. M:s Nåd.
Propos:r om extra anslag för så beskaffade oförutsedda behof, sorn det af Hr von Hartmansdorff omnämnda.
Om det är rätt, att vilja ålägga Konungen en sådan förbindelse, som förslaget innehåller i afseende på Hans Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, hvarföre är det icke rätt att vilja ålägga Honom samma förbindelse i fråga om- alla Propos:r Han till R.
St:r afgifver, sådane t. ex. som den ronde 2,500,000 ll:dr.
Stats-propos:n förekomma sällan frågor om några serdeles betydliga extra utgifter.
Der torde det alltså vara mindre behötligt att Konungen upgifver sättet för medlens anskaffande, men deremot så mycket nödigare att det sker när
Han äskar flera milhr utöfver hvad Statsverket förut lemnat.
Följaktligen anser jag såsom en brist i förslaget hvad Gr.
Lagerbjelke påstått vara en förtjenst.
Om Konungens Propos. rör:de
Statsverkets tillstånd och behof än upställes så, som Const.Utsk:s förslag åsyftar, kan likväl i henne 124 Den 8 Mars f. m. förekomma frågor om extra anslag till betydliga belopp, hvilka ej kunna af de vanliga tillgåugarne fyllas.
Om t. ex. denna Riksdag icke böljat förr än i medlet af sisth Februari månad, så hade Konungens Propos. om de 2,500,000 R:dr väl intagits i Stats~propos:n.
Hvad åter beträffar en talares yttrande, att Konungen ej skulle utan det nu föreslagna stadgandet ega rätt föreslå utvägar till beredande af de för Statsbehofven erforderliga medel: så får jag, till bevis på motsatsen, åberopa Stats-propos:n vid denna Riksdag, deri Konungen anvisat tillgångar för hvarjehanda behof, genom bränvinsskattens förhöjning.
Exempel i detta hänseende äro således nära för handen.
Jag har från början erkänt, att detta förslag instämmer med bruket inom andra grundlagsbundna samhällen och med den tanke jag sjelf haft om sättet att gå tillväga.
Bien med afseende på våra gamla bruk och förhållanden, och för att icke onödigtvis försätta Regeringen i ledsamma förhållanden afstyrker jag förslagets antagande.
En talare bar sagt, att den, som behöfver göra en utgift, äfven måste tillse, hvarest penningarne skola tagas, och denna åsigt är riktig då den tillämpas pä enskilda personer men icke på korporationer.
Jag tänker mig nemi., att ett bolag bildas för bedrifvande af någon rörelse, och utser inom sig en eller flera, hvilka i duglighet äro mängden öfverlägsna, till styresmän för bolaget.
Dessa styresmän skola nu leda bolagets angelägenheter till den största möjliga utveckling.
Bolaget säger, när J behöfven penningar och upgifven förslag öfver edra behof, skola vi tillskjuta medel.
Om nu styresmännen säga, så och så mycket penningar erfordras till det och det ändamålet, och der och der skolén J taga dem, kan det ju möjligen hända, att andra delegare i bolaget säga, vi gå alldeles icke in på det der, edra förslag äro rigtiga, men vi önska att taga penningar på annat häll.
Man kan äfven tänka sig, hvad ofta inträffat, att bland bolagsmännen de finnas, hvilka vilja sätta sig upp emot sin öfverhet inom bolaget och säga, vi önska icke en sådan förvaltning och sålunda åstadkommes endast kif, och just detta vore det enda man vinner genom Const.Utsk:s förslag.
Då nu Konungen eger den rätt Utsk. vill tillerkänna honom, ser jag icke, hvartill förslaget tjenar.
När en sak, såsom den ifrågavande, är fullkomligt god, är det icke alltid lätt att anföra giltiga skäl emot densamma.
Också synes mig de häi anförde skälen temligen underhaltiga.
Bfan har till en början för afslag å förevande punkt sagt, att man ville dermed befria Regeringen från en ovilja, sorn skulle upkomma deraf, att hon afgifver förslag till medels anskaffande utöfver ordinarie inkomsterne.
Det synes mig något eget, att ovilja skall alstras deraf, att Regeringen åtager sig ett bestyr, som, efter mitt omdöme, sammanhänger med begreppet att regera, ty med detta begrepp förenar jag icke blott Regeringens skyldighet att som hittills up - Den 8 Mars f. m. 125 gifva Statsbehofven, utan äfven att föreslå sältet för fyllande af dessa behof.
Det måtte väl medgifvas, att Regeringen bättre kan öfverse rikets tillgångar än enskilde personer, äfven om desse mångdubblas utöfver Bevilln.Utsk:s personal, hvilken utgör 48.
Jag kan således icke finna annat, än att det är följdrigtigt, att den, som upgifver Statsbehofven, äfven upgifver sättet för deras fyllande.
Något intrång på R.
St:rs beskattningsrätt göres icke derigenom, ty R.
St:r ega antaga eller förkasta förslaget.
Att ett sådant förslag är för Bevilln.Utsk. kärkommet bevisas deraf, att just inom detta Utsk. har i dessa dagar upstått fråga om anmälan hos K.
M. om anskaffande till en kommande Riksdag af vissa statistiska upgifter på det Utsk. må bättre än f. n. blifva i tillfälle att jemnare fördela bevilln.
Hr von Hartmansdorff har emot förslaget äfven anfört det skäl, att, då Konungen upgifvit Statens behof, det vore angeläget att få beloppet så fort som möjligt disponibelt serdeles i fråga om extra utgifter.
Andra talare hafva redan visat, att här icke är fråga om de extra utgifterne, och jag anhåller att få till den värde talaren hemställa om, i händelse man än skulle tillämpa förslaget på de extra urgifterne, R.
St:r icke kunna anvisa dem på Riksg:s-kont., derefter det ankommer på Bevilln.Utsk. att fylla hvad Riksg:s-kont. kommer att utbetala.
På grund af dessa och af föreg:de talare anförda skäl anhåller jag om bifall till förslaget.
Landtnäs härefter till antagande af ifrågavar:de förslag framställda propos. besvarades med starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit ' Ja öfvervägande. ’l Hr Flach, Joli.
Philip, begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.
Den, som antager det sedan sista Riksdag hvilande förslag till tillägg i 59 §:n Reg.F. och 27 § 1 Mom.
Riksd.Ordn., ang:de propositionen om Statsverkets tillstånd och behof, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde förslag af R. o. Ad. förkastadt.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer Ja — 81.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde att, då tiden redan var långt framskriden, pröfningen af de återstående uti Const.Utsk:s förevar:de Mern. anmäldte förslag måtte få anstå till eftermiddagens plenum Ropades Ja. 126 Den 8 Mars f. ra.
Hr Bergenstråle, Claes: Med Hr Gr. o. Landlm:s benägna tillstånd anhåller jag att få yttra några ord ang:de den staden Jönköping öfvergångna olycka.
Tidningarna hafva redan uptagit. de närmare detaljerna dervid och jag förbigår dem alltså.
Min granlagenhet förbjuder mig att upmana R. o. Ad. att behjerta de brandskadades belägenhet.
Jag vill endast nämna att Riddarh.Fiskalen emottagit en lista, hvarå de, som ömma för de brandskadade, behagade teckna sig för några gåfvor.
Ehuru olyckan drabbade den mera och bättre bebyggda delen af staden, har likväl mångens ekonomiska bestånd blifvit djupt gripet och deribland arbetsfolk, hvars förmögenhet ligger i deras arbetskraft, men tillfälle till arbetsförtjenst är nu liilintetgjordt.
Detta samhälle har af Cholera Morbus varit svårt angripet och derför haft stora utgifter.
Serskildt må jag nämna en af detta samhälle, för hvilken jag ganska mycket ömmar nemi. en enkefru Stenberg.
Hon är både inom och utom landet känd för sina väfnader.
De hafva i London vunnit upmärksamhet och om elds-olyckan icke drabbat henne, hade hon kunnat erhålla många beställninningar.
Hon har sjelf upfunnit och med omtanka ordnat de konstmessiga machiner, som för väfnaderna erfordras.
Endast en väfstol har hon kunnat rädda.
Oaktadt hennes belägenhet och höga ålder är hon sinnad att fortsätta sitt yrke såvida hon vinner understöd.
Jag anhåller således, att de af detta Stånds ledamöter, hvilka vilja lemna något understöd och serskildt (ill enkefru Stenberg behagade derom göra anteckning å den till Riddarh.-Fiskalen lemnade lista.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt., Mern. och Betänk, nemi. från Stats-Utskottet:
JVi 65, ang:de erforderliga medel för nu föreslående utbetalningar å det under innevar:de Riksdag beviljade serskilda kreditiv; Allm.
JVs 59, i ani. af återremiss utaf Utsk:s Betänk.
JV2 28; M 60, i ani. af återremiss af Utsk:s Betänk. A? 31 ; J\s 61, i fråga om uphäfvande af den genom K. M:s Nåd.
Bref d. 30 Juli 1831 påbjudna afgift till Hof-Kapellets Pensionskassa utaf kringresande skådespelare m. fl.; samt JVe 62, i håga om anställande af en Agronom för Norrbottens län. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 3 e. m.
Den 8 Mars e. m. 127 Onsdagen den 8 Mars 1854.
JM 4 anmäldte hvilande förslag till ändringar i grundlagarne.
5:te punkten, innehållande förslag till ändring i 69 § lteg.F:n, ang:de behandlingen af SlatsUlsk:s Betänk.-n uti de i nämnde § omförmäld a frågor.
Jag anhåller, att Hr Riddarh. -Sekret, måtte uplysa, huruvida de öfriga Stånden afgjort denna punkt.
Sedan i anledn. häraf undert.
Riddar h.-Se k re t. uplyst, att underrättelse om af de öfriga RiksSt:n fattade beslut vid pröfningen af de uti Const.Utsk:s förevande Mern. uptagne förslag till grundlags-förändringar, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, anförde Hr von Hartmansdorff:
Const.Utsk. har föreslagit, att återremissen af StatsUtsk:s Utlåt:n rör:de de i denna punkt omförmälda frågor skola försvinna.
Om deraf följer, att RiksStm, vid föredragning af sådana Utlåt:n, ega att desamma med förändring afgöra, hvilket hittills icke varit fallet, så har jag icke något emot förslaget.
Skulle deremot meningen vara, att Stånden blefve tvungna att vid första behandlingen af dylika Utlåt:n deröfver besluta, utan att kunna hvarken dem ändra eller återförvisa, anser jag punkten vara förkastlig.
Jag erkänner att jag icke kunnat af förslaget utröna, huru sig härmed förhåller.
Jag skulle derföre' önska, att någon af Const.Utsk:s ledamöter behagade uplysa mig om meningen.
Mig vill det synas såsom ganska tydligt, hvad Const.Utsk. med ifrågavande förslag menat.
I 69 § Reg.F:n, sådan den f. n. lyder, finna vi ett undantagsstadgande i afseende å behandlingen af StatsUtsk:s Utlåt, ronde Statens reglerande och några andra i §:n omförmälda ärenden.
Detta undantag från den allmänna regeln för handläggning i RiksSlm af Utsk:s Betänk, eger rum i 2:ne afseenden.
För det första är ett RiksStånd f. n. icke berättigadt, att med förändring antaga eller afslå ett från StatsUtsk. första gången inkommet Betänk., utan måste, i fall Betänk, ej anses kunna bifallas, detsamma återremittera.
Det andra undantags-förhållandet består deruti, att en Stats-reglerings-fråga icke kan förfalla utan skall, derest 2 Stånd stanna mot 2, till afgörande i förstärkt StatsUtsk. hänvisas.
Genom den föreslagna grundlags-ändriflgen är det första af nämnde undantags-förhållanden borttaget.
Så snart undantaget icke mera finnes, måste naturligtvis den allmänna regeln till sin fulla kraft och verkan åter inträda.
Upsöka vi den 128 Den 8 Mars e. ni. allmänna föreskriften för Ståndens behandling af Utsk:s Betänk;n, finna vi den i 49 § Riksd.Ordn., som lemnar Stånden öppet att ett af Utsk. afgifvet förslag med eller utan förändring antaga eller förkasta, eller, derest frågan anses tarfva närmare utredning, till Utsk. återremittera.
Detta stadgande är allmänt och måste således gälla för alla frågor, så framt ej ett serskildt behandlingssätt af någon fråga finnes bestämdt.
Af ett bifall till ifrågavande förslag skulle således ej följa, att föreskrift för behandlingen af Stats-reglerings-frågor korame att saknas, hvarföre jag anser Hr von Hartmausdorffs önskan i detta hänseende vara upfylld.
Vinsten af förslagets antagande ligger i öppen dag.
Vi hafva tillräcklig erfarenhet derutaf, att de ovilkorliga återremisserna till StatsUtsk. sällan leda till något annat än tidsutdrägt.
Skulle eri af StatsUtsk. en gång behandlad fråga anses tarfva närmare utredning, kan, på sätt jag tror mig hafva lyckats ådagalägga, en ålerremiss deraf ega rum, oaktadt den bestämda föreskriften derom utgått från 69 § Reg.F:n, men behöfves ej en sådan utredning, eger Ståndet att omedelbart afgöra frågan, hvarutaf en icke obetydlig skyndsamhet i Riksdags-ärendenas gång blifver en naturlig följd.
Då således ingen olägenhet, utan tvertom en väsendtlig fördel skulle genom förslagets antagande upkomma, får jag vördsamt anhålla om R. o.
Ad:s bifall lill detsamma.
Om förhållandet vore sådant, som det blifvit af den siste värde talaren framstäldt, eller att återremiss af ett StatsUtskrs Betänk., äfven efter förslagets antagande, kunde ega rum, skulle jag icke tveka att lemna min röst åt förslaget.
Men jag för min del kan icke finna annat än att §:s föreslagna ordalydelse fullkomligen afskär möjligheten af att återremittera ett af StatsUtsk. afgifvet förslag, hvilket torde blifva klart för hvar och en, som med upmärksamhet genomläser §:s förändrade redaktion.
• ”Förena sig icke minst tre Stånd uti sammanstämmande beslut, då skall StatsUtsk. förökas med så många ledamöter af RiksSt:n, i vanlig ordning valde, att de blifva tretio af hvarje Stånd.
Detta serskildta Utsk:s ledamöter röste sedermera samfäldt, med slutna sedlar, till ovilkorligt antagande eller förkastande af hvad StatsUtsk. tillstyrkt” etc.
Då §:n således fortfarande innehåller ett bestämdt undantagsstadgande i afseende å behandlingen af Statsreglerings-frågor, hvilka, så snart 3 Stånd ej förenat sig i sammanstämmande beslut, skola till förstärkt StatsUtsk:s afgörande öfverlemnas, samt §:n ej med ett enda ord antyder, att ett Stånd framdeles såsom hittils, efter frågornas första handläggning skulle kunna få del af hvad emot dem i de öfriga Stånden anmärkts, anser jag att någon återremiss af dylika frågor ej kan, derest förslaget antages, vidare ega rum.
Sådant skulle, i min tanke, högst skadligt inverka på frågornas afgörande och derföre kan jag icke biträda förslaget, ehuru en välbehöflig förenkling af våra Riksdagsformer derutaf skulle blifva en följd.
Den 8 Mars e. m. 129 Frih.
Jag har begärt ordet, för att tillkännagifva det jag upfattat frågan på samma sätt som Gr.
Lagerbjelke, och att jag, med fästadt afseende å den stora fördel, som genom förslagets antagande skulle upstå, kommer att rösta för detsamma. 69 § Reg.F:n, sådan den f. n. lyder, innehåller bestämmelser, som aldrig varit tillämpade och kanhända icke kunnat tillämpas.