Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ropades Ja, 2:0 Utlåning pä LåneBankens egna Skuldförbindelser. a) Att LåneBankens äldre och nyare skuldförbindelser, tillhörande fromma stiftelser , framgent må af Banken belånas med högst gg procent af hvarje obligations ca* pital-sumrna. b) Att räntan för sådana län mätte från någon viss tid bestämmas till 5 procent i allmänhet, utan afseende å den ränta Banken för sjelfva obligationen betalar.
Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställd te särskildte propositioner, blef, hvad Utskottet i dessa båda punkter föreslagit, af Ridderskapet och Adeln bifallit. c) Att dä Bancolänet med ränta hunnit uppgå till lika belopp med Obligationen och dess upplupna ränta, BancoStyrelsen äger, att uti allmänna tidningarne, irenne särskilta gängor, derom tillkännagifva, och, med upptagande af så väl Obligationens som Lånets nummer, summa och namn, utsätta en prcescriptionstid af ett 4 2 Den a5 November f. m. år, inom hvars förlopp låntagaren, så framt lian önskar att Obligationen ytterligare begagna, har att infinna sig till liqvid, vid påföljd, att Bankens skuld hannat fall mot dess fordran q vittus , samt Obligationen , såsom fullt infriad, af skrifves och dödas.
Bifölls. 3:o Län på Jern, Koppar och EJfecter. a) dit lånebeloppet, såsom hittills, må vara inskränkt till högst f af pantens försäljningsvärde, efter mäklare - attest, och af BancoStyreisen bestämmas en gäng om äret.
Herr Hjerta: Herr Rosenblad bar i sia reservation mot Utskottets första Betänkande föreslagit, att helåningsrätten på jern och våg-eflecter skulle utsträckas till | af värdet, men för öfrigt varit ense med Utskottet om räntans höjande till 4 procent.
Denna reservation synes mig förtjena största afseende.
Det är utom ali fråga fördelaktigast för rörelsen, (och det är just detta som bär måste afses) att i behofvets stund kunna erhålla penningar till det största möjliga belopp, äfven mot något högre ränta; åtminstone är detta bestämdt fallet i Stockholm och Götheborg, ehuru jag medgifver, att Bruksägare finnas, som heldre betala 3 procents ränta och åtnöja sig med den inskränkta helåningsrätten fdelar af Den 2D No vein ber f. m. 43 värdet, än de erlägga 4 procents ränta med en belåningsrätt till | af värdet.
Jag tror likväl, att desse äro få mot dem, hvilka hafva en sann fördel af ett motsatt förhållande; och såsom Lagstiftare för Banken äro vi pligtige, att afse det allmänna bästa, framför några få personers intressen.
Jag anhåller derföre, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela proposition å Lånebeloppet, hvarom i:a punkten handlar, i sammanhang med räntebeloppet, som förekommer i andra punkten af förevarande afdelning af Utskottets Utlåtande; ty jag är af den tanka, alt om räntan skall förblifva vid 3 procent, är det likgiltigt om lånebeloppet ökas till | af värdet eller icke ; men om räntan höjes till 4 procent, vore det obilligt, att icke tillika öka lånebeloppet, sedan man en gång gifvit Bruksrörelsen en vana vid dessa lån.
Under yrkande af denna grundsats, återstår det för mig att visa, om någon fara deraf skulle uppstå för Banken.
Härvid medgifver jag visserligen, att det handt, att jernprisen undergått en hastig förändring till nära | eller a5 procent; men delta har i synnerhet skedt genom ett hastigt stigande, aldrig genom en lika hastig sänkning; och all våda förekommes, om BancoStyrelsen får rättighet att bestämma låuepriset tvänne gångor om året, i stället för en gång, såsom hittills ägt rum, och Utskottet nu jemväl föreslagit.
Ett sådant stadgande bär der - 44 J>e n 2j A'o ve in ber f. m. före förenäs tued lånerättens utsträckning till \ af värdet; oell jag förnyar för öfrigt min begäran, att båda punkterne må på en gång afgöras; ty räntans uppsättning har ett gifvit sammanhang med lånebeloppet.
Hvad åter angår det förslag, som Herr Rosenblad jemväl i sin reservation anderstadt» att serskilt höja belåningsbeloppet på jern i Götheborg, i mån af det högre Börspris, sorn der äger rum; så anser jag detta förslag både osäkert i tillämpningen, och oriktigt i principen; ty i samma mån Götheborgs läge medför åtskilliga lokal-fördelar, händer det ock, att en stockning i handeln medför en våldsammare sänkning i prisen derstädes, än på andra ställen, och omen förlust således möjligen uppstod, vore det till följd af en anstalt, som icke medförde någon allmän nytta, utan endast innefattade en enskild fördel för Götheborg.
Jag afstyrker på dessa skäl all skillnad i belåningsbeloppet serskildta stallen emellan, mea tillstyrker, att det allmänna belåningsbeloppet må fastställas tvänne gånger om året, nemligen i April och November månader.
Om derföre Herr Grefven och LandtMarskalken behagade framställa proposition å båda punkterne i ett sammanhang, skulle jag vilja föreslå, att låubeloppet fastställes till \ af värdet, och räntan till 4 procent, samt alt belåningsbeloppet bestämmes af BankoStyrelsen tvänne gångor om året.
Den 7.5 November m.
Herr Rosenblad: Herr Hjerta har fullständigt utvecklat den ringa fara, eller rättare sagt den brist på fara, som är förenad med lånerättens utsträckning till J- af värdet.
Jag förenar mig ock helt och hållet med honom, och frångår den tanka jag yttrat i 6 punkten af min reservation, rörande så väl olika belåningsbelopp för Stockholm och Götheborg, sorn bestämmandet af detta belopp hvar tredje månad, i hvilket sistnämnde afseende jag jemväl låter bero vid Herr Hjertås förslag, alt belåningsbeloppet må bestämmas endast tvänne gångor om året.
Jag får alltså hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla om proposition till förkastande af Utskottets förslag i punkterne a och b, samt antagande af följande punkter af min vid första Betänkandet fogade reservation: 1:0 att lån å jern och öfrige länbara effecter må beviljas till högst | af värdet , dock ej å mindre summa än 5oo R:dr, och deröfver å jemna 100 R:dr.
Detta sista stadgande är för ordningen skull. 2:0 Låntagare eige, att när som helst det uttagna lånet inlösa, eller att derå göra af betalningar i jemna 100 R:dr, dock bör hela lånet sednast frenne månader från lånedagen vara infriadt.
Detta hindrar ej låntagaren, att taga nytt lån så snart det gamla är infriadt; men om belåningsbeloppet kominer att bestämmas endast tvänne gångor om året, bör den förändring i denna punkt äga rum, att Deri ^5 November f. m. den längsta betalningsterminen utsattes till 6 månader i stället för 3:ne. 3:o Ränta erlägges vid hvarje liqvid, till upplupet belopp, dock för fulla veckor, så att en redan börjad vecka anses för full.
I fall frågan cm räntan afgöres i sammanhang med frågan om sjelfva lånebeloppet, torde i denna punkt kunna intagas, att räntan bestämmes till 4 procent.
4:o Å samma pant må nytt lån, efter då gällande belåningsvärde, utgifvas sålunda, alt det i liqvid af det gamla användes.
Detta stadgande åsyftar att befria låntagare från besväret, att skaffa penningar till de gamla lånens inbetalning, innan nya kunna erhållas, och att göra inbetalningen till en enkel omsättning. 5:o
Dessa lån må utgifvas så väl i Stockholm, som vid LåneContoiret i Götheborg.
Hvad slutligen 6 punkten beträffar, så frånträder jag, såsom jag förut nämnt, mitt förslag i den delen, oell instämmer med Herr Hjerta.
Så vidt jag kunnat fatta de siste värde talarnes förslag, går det derpå ut, att skaffa Banken större vinst genom förhöjning af räntan på de ifrågavarande lånen mot lånerättens utsträckning till | af pantens värde, i stället för j- som Utskottet föreslagit.
Men onekligt är, att om, på sätt Utskottet jemväl visat, i flere på hvarandra följande år en mindre fördelaktig conjunctur för jernhandeln inträf - Den 25 N o v e rn L> e r f. m. 47 lade, skulle, då omsättning af lånen på samma pant kunde äga rum, slutligen en ganska ansenlig sedelmassa komma att utgifvas mot hypothek af jern och våg-effekter; och jag hemställer, om icke våda för Banken skulle kunna uppstå, i händelse landels jernproduction för flere år belånades lill nära fulla värdet med sedlar, som hvar och en ägde rättighet att presentera i Banken lill inlösen mot silfver.
Jag tror, att
Banken på delta sätt skulle förvandlas till en jernbank, i stället för en silfverbank, och att den händelse, som jag hört omtalas, anjo kunde inträffa, nemligen att eu gäldenär, i brist på penningar och afsättning, betalte sine skuldförbindelser med stångjern, hvarmed långifvaren troligen var lika litet belåten, som Bankens Greditorer skulle blifva belåtne, att för sine sedlar få anvisning på Bankens hypothiserade jern.
Om derföre
Bankens vinst ock skulle blifva något mindre, kan jag likväl ej annat än afstyrka en så vågsam åtgärd, att utsträcka lånerätten på jern utöfver hvad den för närvarande är, och jag tillstyrker således för min del bifall till Utskottets förslag i den nu förevarande första punkten.
I anledning af den siste talarens anmärkning, får jag upplysa, att den största påkänning
Banken haft i denna låneväg, var under sista kriget med Ryssland, utan att man likväl kan erindra sig, Den i5 November f. m. att denna påkänning orsakat någon olägenhet för Banken.
Vexlingen fortgick i alla fall utan rubbning, och det var först derigenom, att Rikets Ständer år 1809 beslöto utgifva en mängd sedlar, utan valuta hvarken af jern eller något annat, som myntförsämringen uppkom.
Jag tror således icke, att någon fara för Ranken skall uppstå deraf, att antaga Herr Rosenblads förslag.
Man har sammanställt tvenne frågor, hvilka egenteligen icke höra tillhopa, nemligen huru stor andel af jernets värde må af Banken belånas?
Och huru hög ränta derföre skall betalas.
Och man säger, om högre ränta än tillförene skall erläggas för jernlånen, skall låntagaren få sin skadeersättning derigenom, att han hädanefter får låna 90 R:dr på en pant, hvarå endast 80 R:dr förut erhöllos.
Men jag finner icke skäl till en sådan godtgörelse, då jag jemnförer räntan för jernlånen och för andra lån.
Ståndet har nyss bestämt räntan på guld- och silfver-lån till 4 procent; hvarföre skall den då vara endast 3 procent för jern lån?
Det kan vara Banken likgiltigt, på hvilken pant han lånar, blott han har fullkomlig säkerhet för lånet.
I sådant hänseende inser jag icke eller, hvarföre ägaren till jern skulle hafva större anspråk, än ägaren till guld och silf - Den s5 Nofernber f. ni. 49 silfver.
Snarare borde det förhålla sig tvertom, emedan de sednare metallerna äro afsättligare, än den förra.
Några serskildta Jånefördelar åt jernhandteringen, utöfver dem den redan äger, framför jordbruket eller andra näringar, kan jag icke finna billiga.
Då jernbruksägarne kunna utom bruksegendomarne belåna sina tillverkningar, och derjemte i JernContoret få särskildta lån på dess Creditiv i Banken, livad kunna de mera begära, särdeles då deras styrka, att uthålla vidriga skiften, är större, än hos någon annan klass af närings-idkare.
När man utgår från denna jemnlikhetsgrund, synes mig all fråga om lägre ränta å jernlån böra förfalla.
Då återstår blott att pröfva, huruvida jernet bör kunna belånas högre, än hittills?
Jag kan åtminstone icke medgifva det, emedan jernprisen äro i fallande, och afsättningen synes blifva trögare.
Att man icke måtte förringa Bankens säkerhet, utan låta belåningsvärdet förblifva sådant det hittills varit, är följagteligen min vördsamma tillstyrkan.
Herr Hjerta'.
Vi kunna icke dölja för oss den händelse, att voteringar i lika ämnen ofta slå olika ut härstädes.
Det är för alt förekomma sådant jag föreslår, att på en gång afgöra båda punkterna.
Jag anhåller, att få motsätta mig ett yttrande, att belånings värdet och räntan icke stå i sam5 i II. 4 >o Den i5
No v em b er m. manhang mecl hvarandra, och att om belåningsvärdet upptogs till f, när räntan liöjes till 4 procent, Bankens rörelse likväl icke skulle minskas.
Det är gifvet, att allmänna rörelsen skulle lida i samma män man uppsatte räntan pä elt lån, som endast gifves till f:delar af värdet.
Jag får derföre å nyo nämna, att jag har ganska svårt att besluta om räntan, i fall belåningsvärdet utsättes endast till f:delar.
Om det deremot fastställes till adelar, skall jag icke tveka att, lika conseqvent som någon annan, yrka, att få räntan höjd till 4 procent.
Jag tror dessutom, att man gör sig ett orätt begrepp om saken, då man säger, att jernhandteringen redan förut är nog gynnad, och att det creditif den har på Banken skulle vara tillräckligt.
Man måste icke behandla detta såsom en enskild näringsangelägenhet, utan äfven betrakta den uppmuntran, som häraf skänkes åt andra näringar; och jag ser icke, hvarföre hela belåningsvärdet skall stanna vid ett hittills okändt maximum, och icke komma alt afse den egentliga handelsrörelsen.
Jag anhåller således vördsamt om proposition å båda punkterna, att räntan fastställes till 4 procent och det med |dels belåningsvärde.
Det är af stor fördel för Riket i det hela, icke blot t för Bruksegaren eller exportören, att desse kunna qvarhålla sin för utländningen
Den 2j jVov ernber f. m. 5i omistliga vara, lills en förmånlig conjunctur inträffar; och då de förlora, förlorar äfven Riket.
Men för ett sådant ändamål är nödigt, icke blott, att effecterne få belånas till % af värdet, utan ock alt räntan icke sättes högre än till 3 procent.
Man finnér måhända någon inconseqvence emellan en låg ränta på jern, och en högre på guld och silfver; men denna inconseqvence är icke större än den, att stadga 4 procents ränta för lån på guld och silfver, så länge man icke har högre ränta på fastighetslån.
Jag har ingenting emot, att dessa frågor på en gång afgöras, men framför allt tillstyrker jag, att, om räntan blir 4 procent, jern då må få belånas till ^rdelar af värdet.
I Götheborg har man föga begagnat denna låneväg, förmodligen derföre, att man, mera snart än istockholm, behöft sina penningar, och emedan exportören betalt bruksägaren åtminstone ^rdelar af värdet contant, samt derföre nödgats af ren penningebrist tidigare än annars sälja sitt jern; hvilket äfven bevisas deraf, att Götheborgs trassenter förliden höst sålde sina vexlar för 117 och 118 sk., under det kursen här var ett par sk. högre, och Banken bär betalte 128 sk. för en R:dr Hamburger Banco. Herr Rosenblad:
Jag skulle lika med Herr Hjerta önskat, att båda frågorna på 5r H.
4* 5»2 De n a5 N o vern l>e r f. in. en gång' förekommo.
Men då den siste värde
Talaren framställt antagandet af den ena punkten och förkastandet af den andra såsom ett villkor, är det naturligtvis icke möjligt, att behandla ämnet så.
Derföre skulle jag vördsamt hemställa, om icke (Vågan om räntan, såsom den vigtigaste, kunde först företagas, så vida Herr Munck af Rosenschöld icke äfven vill medge, att räntan må sättas till 4 procent.
Skulle han icke vilja delta, får jag vördsamt anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes låta oss börja med frågan om räntan.
Friherre Boje'.
Redan innan motionstidens slut, eller sisllidne December månad, hade jag äran i en motion yrka räntans uppsättande till 4 procent å lån emot pant af exportabla effecter.
Jag är ännu af samma tanka, men finnér deremot intet äfventyr, alt lika med Herr Hjerta tillstyrka högre belåningsvärde, hvarå jag vördsamt anhåller om proposition.
Jag torde böra hafva äran upplysa Ridderskapet och Adeln, att efter min öfvertygelse rätta orsaken, hvarföre sedan år i8a3 jernbeläningen i Götheborg icke varit så stor, som man borde hafva anledning förmoda, ej varit någon annan, än att entraverna varit olika der och i Stockholm.
Nu är detta ändradt, och jag är öfvertygad, att förhållandet fram - Den 7,5 November i. m. deles blir annorlunda.
Jag förenar mig med Herr Rosenblad i afseende å contrapropositionen, i fall votering kommer alt äga rum, och tror, att icke någon fara skall uppstå af skillnaden emellan 66f och j5 procent.
Så tänge BankoStyrelsen icke kan få den föreskrift att efter omständigheterna lemna lån, då de kunna ges, men deremot neka lån, då så finnes nödigt för Bankens säkerhet, anser jag försigtighet nödvändig vid dessa positiva stadganden; och skulle då heldre se, att man qvarblef vid 3 procents ränta, än att belåningen höjes till |:delar af värdet.
Jag tillstyrker således bifall å Utskottets förslag.
I denna fråga är hufvudföremålet att kunna förekomma en för tidig och mindre förmon lig försäljning till utlänningen af jern, koppar m. nr.
Till detta ändamåls vinnande anser jag isynnerhet af vigt, att|:delar af effecternas värde bestämmes såsom högsta lånebeloppet; och af mera vigt, än att räntan bibehålies vid 3 procent; hvarföre jag anhåller om proposition i likhet med hvad Herr Hjerta föreslagit.
Såsom icke vederlagd i afseende å den framställning jag nyss gjorde, har jag obetydligt alt tillägga.
Jag vill blott eiindra, att om högsta belåningssum - 54 Den 25 November f. m. man hittills utgjort ii million årligen, så finnes, derest Utskottets förslag bifalles, intet hinder, att ju 2 a 3 års jerulager kan komma alt belänas, och denna i| million således blifva 2 ä 3 gånger fördubblad.
Herr von Hartmansdorff'.
En värd ledamot har ansett vigtigt, att näringsidkarne må genom lån slippa att för tidigt sälja deras vara lill underpris.
Detta är visserligen vigtigt för näringsidkaren, men icke mindre vigtigt för Banken är, att ingenting äfventyra till sin säkerhet.
Till och med för näringsidkarne sjelfve är det af högsta vigt, att Banken, genom panternas tillräcklighet, betryggas mot förluster; ty om Bankens lånefonder tömdes, genom osäkra lån; hvar skulle efterkommande näringsidkare sedan finna låntillgångar?
Somlige ledamöter hafva ansett bäst att förhöja både räntan och belåningsvärdet, andre åter att blott förhöja den förra.
Då meningarne äro så olika, skulle jag önska, för att komma till ett slut, det Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhemta Ståndets tanka, så att voteringen genast derefter finge taga sin början.
Förhållandet med jernlånen är, att det högsta belopp, som något år varit utlånadt, uppgått till 2,3oo,ooo R:dr.
Deremot finnas tider, då dessa lån icke stigit till 700,000 R:dr.
Detta visar, Den aj November f. m. att faran af belåningsvärdets förhöjning från 66f till ^5 procent, icke är betydlig, äfven sedan myntvexling kommer alt äga rum.
Som man dessutom icke lärer kunna vänta mer än högst 2 års vexling innan nästa Riksdag, förminskar äfven det ansenligt äfventyret.
Hvad beträffar den siste värde Talarens grundsatis att befordra Bankens säkerhet; så tror jag, att han motsagt sig sjelf, emedan man vid en ökad jernbelåning sannolikt icke behöfde utlåna så mycket på namn, livilket är vida mindre säkert, än en säljbar vara; helst jernet aldrig visat sig vackla så mycket i värde, alt det fallit gidel.
Grefve von Schwerin : Om Rikets Sländers Bank hade en annan Bank bred vid sig, som läflade om förtjensten, så skulle Banken icke tveka ett ögonblick alt gå upp med sin belåning till |:delar, ja till och med -|:delar af värdet såsom i långliga lider förhållandet varit.
När nu icke Banken har någon annan bredvid sig, vill det synas mig, att de, som hafva att förordna 0111 dess rörelse, sjelfmant gå så långt man kan gå, utan äfventyr, helst när förbehåll göres 0111 värdets bestämmande två gångor, i stället för en gång, örn året.
.Tåg bör äfven besvara Herr Ribbings invändning, alt genom belåning af ett större jernlager en nog stor summa sedlar kommer i rörelse.
Först och främst stiftas icke lagar för ovan - 56
Den a5 November f. m. liga händelser, sådana som inträffade mellan åren 1806 och 180g; och man bör icke låta bestämma sig af förhållanden, sorn inträffa hvart hundrade år.
Fastän jernbeläningen stundom kan uppgå till större skepfSundtal, följer deraf icke, att Riksdalertalet i samma mån ökas, just derföre att priserna nedsättas vid sådana epoker.
Jag tror derföre icke, att åtgärden skall hafva något inflytande på sedelns värde.
Derjemte får jag fästa uppmärksamheten derå, att, vid frdelars belåningsvärde, har proceduren vanligtvis varit, att låntagaren sedermera sökt en enskild discontör, och erhållit ett ytterligare lån på samma jern.
Detta bar utgjort en speculation för enskildte, som qvarhållit stora capitäler i deras cassör.
Jag kan således icke annat än högeligen tillstyrka, att belåningsvärdet må utsättas lill högst |:delar, då jag äfven finner billigt, att räntan höjes till 4 procent.
Herr Rosenblad: Sedan Herr Munck af Rosenschöld nu frångått sin skiljaktiga tanka, hemställer jag, örn icke Herr Grefven och LandtMarskalken kunde i en proposition förena båda punkterna, nemligen om räntan och belåningens belopp.
Herr Ribbing: Sedan Herr Hjerta uppgifvit, alt högsta belåningsbeloppet uppgått till öfver 2 millioner, får jag deraf en ökad anledning att vidhålla mina framställningar.
D en 25 November f. rn. 57
Det är icke jag, utan Utskottet, som förutsatt den händelse Grefve von Schwerin omtalat.
Redan 2 millioners lånebelopp utgör TTT:del af rörelsecapitalet, oell då är blott fråga om jern.
Det är likväl icke endast denna vara, som får belånas, utan Utskottet har uppräknat flera artiklar, såsom Alun o. s. v. flerr Hjerta har yttrat, att ingen större säkerhet finnes, än i dessa varor.
Örn så är, hade det varit så godt att rent af sätta ut på BankoSedeln, att man derföre skulle återbekomma jern, alun o. s. v., men icke guld och silfver.
Herr Lefrén'.
Jag vill ogerna motsätta mig hvad Grefve von Schwerin yrkat, och det kostar verkligen på mig vid detta tillfälle; men jag önskar för min egen tillfredsställelse, ehuru jag råkar vara af motsatt tanka, att ingen fråga rnå uppstå derom att gå så långt man kan i utlåningsväg, när DankoStyrelsen icke kan neka någon.
Yi vela, alt den Svenska vexeltillgången mest bindes genom jern-export, och det vore således icke klokt, att genom för stora upplag af denna vara, allt för mycket minska vexeltillgången, hvilket åter måste trjmka på vexlingen i Bankoluckan.
Helt annat har förhållandet varit sedan 1818, då Bankoluckan varit igenslagen.
Jag skulle vilja gå ända derhän, att tillåta lån emot i procents ränta , blott man lemnade i BankoStyrelsens hand, alt kunna säga: det blif- „ ver inga liera lån utaf. 58 Den 23 November f'. lii.
Jag medger riktigheten af Herr Lefréns satts, att rättigheten att neka lån borde finnas; och äfven jag skulle yrkat dess tillämpning, om jag funnit det behöfligt.
Men just efter realisationen har jag minsta farhågan derför.
Då man jemför Rikets Sedelstock emot behofvet af Sedlar, och undersöker orsaken, hvarföre värdet blir så nedsatt, finner man, huru ofantligt litet dessa lån utgöra för en i full ordning befintlig
Bank, med den credit en sådan måste äga.
Deremot ser man, att utländska Banker icke draga i betänkande, att på några månader ge ut mångfaldiga millioner sedlar, dem de sedan draga in igen.
Herr Tham’.
Jag skall icke ett ögonblick uppehålla mig vid frågan om räntan.
Till de skäl Herr Munck af Rosenschöld derom anfört skulle kunna läggas många andra; men jag tror, att opinionen i det afseendet är bestämd.
Det är således blott i afseende på belåningsvärdet jag begärt ordet.
Herr Lefren har omtalat, huru illa det skulle se ut i Bankluckan, om jernskeppningen stoppade; men delta kan icke ske utan genom krig och handelns totala afstannande, då lika litet kan importeras som exporteras, och priset på vexelbehofvet i samma mån måste minskas.
Återigen under en sådan tid, sorn från år 1800 lill åren 1808 och 1 'ootj, införde vi icke blott Den 23 No ve 111 b er f. in. de varor vi sjelfve behöfde, ulan Sverige Lief äfven en nederlagsplats för Ryska handeln, och det var naturligt, att man derigenom varin lika mycket i vexlar, sorn man förlorade på annat vis.
Antingen om all handel afstannar, eller vi komma i den belägenhet, att genom transito-förtjenst vinna på ena sidan, hvad vi förlora på den andra, synes påkänningen icke kunna blifva större, än att Banken fullkomligt reder sig.
Vid den siste Talarens yttrande får jag göra den anmärkning, att han förbisett en händelse, nemligen att vi kunde vara i fredligt förhållande med det land, som ville påföra oss varor.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han för dess del ansåg det vara lämpligast, att frågorne om belåningsbeloppet och räntan, hvar för sig, särskilt afgjordes.
Jag torde få vördsamt erindra, alt sedan Herr Munck af Rosenschöld afstått från det af honom yrkade vilkor, intet hinder synes möta för meddelandet af proposition å båda frågorna på en gång.
På det vi må desto förr komma till votering, yrkar jag, alt vi må hålla oss lill en punkt i sönder. 6o D en 23 November i. m. Herr Munck af Rosenchjölil: