Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Ridderskapet och Adeln icke funnit för godt besluta, i enlighet med hvad jag yrkat, att ifrågavarande Statslån skulle upptagas samtidigt med, eller efter silfverutväxlingens början, är det fr ogla n svärd t att en betydlig sedelförsämring inträffar, genom den utspädning af 51 million, som sedelstocken får.
Om då låntagarnes skuldförskrifningar äro ställde i Svenska Bancosedlar till RiksgäldsContoret, men dess förbindelser lyda på Den 5 Mars f. m. 3i 7 silfver, skall en motsvarande förlust drabba Riksgälds-Gontoret, oberäknadt alla öfriga, som det på denna låne-anstalt kan komma att vidkännas.
Enda sättet att förekomma denna betydliga förlust, är att låta låntagarne förskrifva sig i silfver, liksom RiksgäldsContoret gör.
Jag anhåller derföre, att sjette punkten må erhålla följande uti min reservation uppgifna lydelse:
Rever serne ställas uti Svenskt Silfvermynt.
Jag kan på intet sätt instämma med den siste värde talaren, hvars förslag blott synes utgöra ett af de många medel, man an vändt för alt söka förekomma hela låneoperationen.
Mina skäl igenfinnas i Utskottets svar på de anmärkningar, som blifvit gjorde emot sjette punkten i Utskottets förra Betänkande, och jag anhåller att denna del af Utskottets senare Betänkande må blifva uppläst, hvarefter jag vördsamt begär proposition på bifall till sjette punkten oförändrad.
Den delen af StatsUtskottets Utlåtande, som upptager de anmärkningar, hvilka blifvit gjorde vid 6:te punkten af Utskottets i Betänkandet N:o 384 afgifne förslag, samt innefattar Utskottets svar på dessa anmärkningar, blef i anledning häraf uppläst.
Friherre Rantzou, Johan Albert, förenade sig med Herr von Hartmansdorff. 3*8 Den 5 Mars f. m.
Till hvad jag nyss yttrat, anhåller jag blott få lägga, att sedan Ridderskapet oeh Adeln nyss beslutat att ränte- och capital-afbetalningar få , med Posten directe insändas till RiksgäldsContoret, torde ännu större svårigheter möta för deras erläggande i klingande mynt.
Då man yrkar att Reverserne skola ställas i Silfvermynt, gifver man tillkänna, att man tror, det realisationen aldrig skall gå i verkställighet.
Jag åter, som icke hyser samma misstroende till realisationen, kan till följd häraf icke heller vara af samma tanka i denna fråga.
Det är tydligt, att om reverserne skola ställas i Svenskt silfvermynt, skall ingen revers komma att utgifvas, så länge realisationen ej gått i verkställighet; ty ingen lär vilja förskrifva sig i ett mynt, som icke finnes.
Om låntagarne hade lika fast tro på silfverutvexlingens verkställighet, som Herr Tham, borde de ej hafva någon betänklighet att förskrifva sig i silfver, ty då vore de öfvertygade att inga förluster derigenom kunde drabba dem.
Men just den motsträfvighet att förskrifva sig i silfver, hvilken man här yttrar, bevisar tvillets öfvervigt äfven hos dem, sorn säga sig tro.
Jag deremot bekänner
Den 5 Mars f. m. öppet, att jag tviflar på möjligheten att göra någon silfverutvexling, när man börjar med sedelförsämring, i stället för sedelförbätlring; derföre yrkar jag förskrifningarnes ställande i silfver.
RiksgäldsContoret sluppe då att sitta emellan, utan låntagarne, till hvilkas fördel lånet göres och realisationens verkställighet äfventyras, finge ersätta den skillnad i myntvärde, som derigenom uppkomme.
Man har invändt att posten ej kan föra silfver.
Men till försändningar i bref lära väl här, som i länder, hvarest klingande mynt redan finnes, sedlar begagnas, och för öfrigt lärer väl ett lod silfver icke vara tyngre än ett lod papper.
För att likväl i någon moa jemka meningarne, vill jag föreslå följande ordalydelse:
Beverserne ställas på betalning antingen i Svenska Bancosecllar, eller Svenskt Silfvermynt, efter omständigheterne.
I sådant fall behöfde
RiksgäldsContoret ej fordra betalning i silfver, förrän det visat sig, att realisationen blifvit skadad genom dessa lån, då rättvisan också fordrade, alt följderne jemväl drabbade dem, för hvilkas skuld ett så vigtigt företag misslyckats.
Att ett lod silfver ej är tyngre, än ett lod papper, är ganska sant; men 100 R:dr i silfver äro likväl tyngre än ioo R:dr i papper.
Att åter låntagarne finna det afskräckande att förskrifva sig i ett mynt, som icke finnes, bör icke väcka någons för - 3 20 Den 5 Mars f. ra. undran.
Om realisationen redan hade tagit sin början, skulle Herr von Hartmansdorff» förslag visserligen gå an; men då det utländska lånet skall indragas redan i år, men realisationen ej kan gå i verkställighet förr än år 1831 eller i832, tror jag ej att någon låntagare vill sätta sig i en dylik risk.
Att framställa ett sådant förslag, är visserligen conseqvent handladt af Herr von Hartmansdorff, som icke vill sjelfva saken; men jag hemställer, huruvida det är conseqvent handladt, om Ståndet, sedan lånets upptagande redan är beslntadt, nu skulle tillskapa sådane vilkor för utlåningen, att inga låntagare anmälte sig.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum på eftermiddagen kl. half lill 6 komme att fortsättas.
Jag ville fråga Herr Tham, huruvida han anser det vara conseqvent att medgifva, det realisationens verkställighet blifvit försäkrad genom de af Rikets Ständer beslutade myntbestämnings-lagar, jemte den deråt gifna Kongl, sanctionen, och ändå påstå, att allmänheten icke tror på denna verkställighet, eller att ett säkert myntskall komma att finnas.
För min del skulle jag tro, att de, som på grund af den Kongl, sanctionen säga sig hafva en fast öfvertygelse i - Den 5 Mars f. m. geise om realisationens verkställighet, minst af alla böra frukta, det Svenska folket ej vill förskrifva sig i silfver, likaså väl som i Bancosedlar.
Lika med Herr von Hartmansdorff tror jag derföre det vara lämpligt att låta det bero af RiksgäldsContorets Fullmägtige, huruvida betalningen skall erläggas i silfver eller Bancosedlar, och instämmer i den proposition han begärt.
Jag tror, att en sakförblandning här äger rum i afseende pä hvad som är beslutadt.
Bancosedelns värde i silfver är väl beslutadt, men tiden när klingande mynt kommer i rörelsen är ännu icke bestämd.
Mig synes således billigheten fordra, att låntagarne få rättighet betala med det mynt, som finnes, och hvars värde är lika med silfver, meri icke åläggas att förskrifva sig i ett mynt, som ännu icke är gängse.
När realisationens verkställighet vidtager, betyder coursell intet; ty den går till 128 sk. i samma stund Bank-luckan öppnas.
Står den högre, blifver hela påföljden, att något mera silfver för ett par postdagar uttages; men detta sätter sig genast, ty det är klart, att i samma ögonblick utväxlingen börjar, finner ingen intresse uti att exportera silfver med en onödig omkostnad af 2 å 3 procent.
För hvar och en, sorn är öfvertygad om att realisationen osvikligen kommer att följa på myntbestämningen, kan G4 H. 21 Ilin 5 Mars f. ui. det således vara alldeles likgiltigt, om reverserne ställas i Bancosedlar eller Svenskt silfvermynt; men under mellantiden bör ingen åläggas att betala i ett mynt, hvilket. icke är gängse; derföre anser jag, att reverserne böra ställas i Svenskt banco. Herr von Troil: Lika med Herrar Lefren och Tham finner jag det vara för RiksgäldsContoret likgiltigt, om reverserne äro ställde i silfver eller Bancosedlar, när Bankluckan öppnas till ut växling; men å andra sidan kan det ej bestridas, att om denna utväxling aldrig skulle börja, eller måste åter inställas, skulle Riksgälds-Conloret kunna komma att göra högst betydliga förluster genom förskrifningarnes ställande på Bancosedlar.
Mig synes derföre
RiksgäldsContorets säkerhet fordra, att förskrifningarne blifva ställde i silfver, dock, till förekommande af ett onödigt besvär för låntagarne, med tillägg af det stadgande, att de, så länge Banken fortfar att inväxla sina sedlar, må vara berättigade att erlägga betalningen i Bancosedlar.
Derigenom har man för alla händelser förebyggt förlust för RiksgäldsContoret, och i händelse silfverutväxlingen, såsom alla önska och hoppas, verkeligen snart börjar och äger fortfarande bestånd, hafva låntagarne härutaf ingen olägenhet.
Jag uther uiig blott få nämna clt skäl för Utskottets I) * n 5 Mars f. m. förslag, hämtadt från de för andra lån antagna rättsgrunder, hvilket jag icke hört förut anföras, nemligen att ingen kan åläggas att återbetala i annat eller bättre mynt, än det han erhållit.
Men nu erhålla låntagarne sina Ian i Svenska Bancosedlar; jag hemställer om det då är billigt, att deskola erlägga återbetalningen i annat mynt.
Om, enligt fleres yttrade farhåga, så olyckligt skulle hända, att Bancomyntet ytterligare förlorade af sitt värde, vet jag ej, hvarföre det allmänna skall söka ersättning af låntagarne, som icke erhållit bättre mynt.
Jag skulle tro, att man från denna discussion kan aflägsna frågan om realisationen i allmänhet; ty ehvad den förr eller senare kommer att gå i verkställighet, är realisationen af de här ifrågavarande 5 millioner redan i förväg gjord, då fonden finnes på deposit-räkningeii insatt i Banken.
Man behöfver således ej tro sig se spöken, eller frukta för förlust för BiksgäidsContoret genom förskrifningarnes ställande på Svenska Bancosedler; ty dessa sedlar hafva valuta på deposition i Banken, oberoende af coursen.
Då således det här ifrågavarande capitalet ej har någon egentlig gemenskap med Bankens realisation i öfrigt, inskränker jag mig, för att ej förlänga discussionen, till begäran om proposition på bifall till Utskottets förslag. 64 H. a t* 3a4 Den 5 Mars f. m.
Cederström har anfört, att emedan en deposilräknings öppnande i Banken numera är beslutad, och det upphinta capitalet der skall insättas med rättighet för RiksgäldsContoret, att när som hälst åter uttaga det, är fruktan för RiksgäldsContorets förlust, i händelse realisationen skulle blifva inställd, blott ett spöke.
Emedlertid har detta spöke den egenskapen, olik andra spöken, att dess existens kan bevisas genom de enklaste och säkraste aritbmetiska beräkningar.
Ty det är sant att RiksgäldsContoret har rättighet att ur Banken åter uttaga i silfver det insatta capitalet af 5 millioner; men i en låneoperation, ställd till återbetalning på 3^ år, kommer RiksgäldsContoret alt återgälda ia å i3 millioner, i stället för de 5 millioner som blifvit upplånte, och således återstå 6 å 7 millioner, hvarpå förlust är möjlig, ehuru äfven jag erkänner, att den, åtminstone för närvarande, icke är trolig.
— Herr Munck af Rosenschöld har från rättsgrunder velat hämta stöd för sitt bestridande af återbetalningens erläggande i silfver.
Jag kan likväl ej finna, att Herr Munck af Rosenschölds påslående hvilar på någon rättsgrund; ty jag tror, att vid lån, förhållandet är enahanda, som vid köp, eller vid hvilket annat contract som heldst, nemligen alt det beror på Ömsesidig öfverenskommelse, och att således hvilka föreskrifter som heldst kunna rätlsenligt utstakas, då det i alla fall Den 5 M n r s f. m.
Leror af låntagaren, huruvida lian för lånets erhållande vill underkasta sig deni.
För öfrigt torde jag få erinra, att ett lika rättsvidrigt beslut, som det nu ifrågavarande, redan vid sista Riksdagen blef af Rikets Ständer vidtaget i afseende på de såkallade silfverlånen, hvilka äfvenledes utlemnades i Bancosedlar mot förbindelse å låntagarnes sida att återbetala dem i silfver.
Då grunderne för utlåningen nu skola bestämmas, förmodar jag det vara Rikets Ständers både rättighet och pligt att icke ålägga låntagarne att återbetala annan valuta, än de bekommit.
Hvad silfverlånen från sista Riksdagen beträffar, så var den föreskri file årliga afbetalningen i silfver så obetydlig, att den, efter då varande cours, icke ens motsvarade de för andre Bancolån stadgade 4 procents ränta och 2 procents afbetalning å capitalet, eller icke fullt 6 procent.
Men för att befria mig ifrån beskyllning för inconsequens, får jag påminna, att jag vid sista Riksdag yrkade, att den föreskrifne inbetalningen af 2 procent i silfver äfven måtte, om låntagarne det åstundade, få fullgöras med Bancosedlar efter den cours, eller rättare sagdt agio, som BancoFullmägtige vissa tider om året utsätta, och hvarefter de äfven ovilkorligen skola uppköpa äfven detta silfver till Banken. 3i6 D e ri 5 Mars f. m.
Allmänna lagen stadgar i g cap.
Handelsbaden, att det som försträckt är, skall i samma siag, jemugodt och till julio återgäldas.
Hvilket innebär, icke blott att man får betala samma slags sedlar som man lånat, utan äfven alt dessa skola vara femngoda med dem som försträcktes.
Då Bancosedeln nu gäller j8 sk. i silfver för En Riksdaler, och Bancosedlar roed detta värde utlånas, så måste den fordran, att återbetalningen sker i lika godt mynt eller med ett deremot svarande värde i silfver, icke vara olaglig, utan fullkomligt rättsenlig; och så snart man anser realisationens framgång icke vara ulan all fara, samt. antager möjligheten deraf, att Bancosedeln kan få ett annat eller sämre värde än den vid utlåningen har, tror jag den pretention, som göres på förskrifningarnes ställande i silfver, vara ganska grundad.
Herr von Troil har äfven visat, att RiksgäldsContoiret kommer att afbetala mycket mera i utländskt mynt, än det på depositionsräkning kan insätta, och förlusten, i händelse af Bancosedelns försämring, är således gifven.
För öfrigt förefaller det besynnerligt, att samma skäl kunna anföras för båda de motsatta meningarne.
A ena sidan säges, att, om man tror på realisationen, bör roan ej draga i betänkande, alt låta reverserne ställas i Svenska Bancosedlar, emedan ingen förlust för RiksgäldsContoiret kan i sådant fall deraf uppkomma; och å Den 5 Mai* f. m. 327
I andra sidan säges likaledes, att om man tror på realisationen, bör man ej anse sig löpa någon fara dervid, att lika väl gifva förskrifning i silfver sorn i sedlar, emedan intet äfventyr derigenom kan uppkomma, då man i Banken kan få silfver för sedlar till det utfästa beloppet.
Detta åberopande af samma skäl å ömse sidor, synes mig just ådagalägga huru mycket misstroende i sjelfva verket i allmänhet ännu äger rum emot realisationens verkställighet, och stärker således min öfvertygelse om angelägenheten deraf, att förskrifningarne ställas i Svenskt Silfvermynt.
Denna fråga är intressant derföre, att hon bevisar huru litet man i sjelfva verket tror på det, man i orden påstår sig vara förvissad om.
Man har här yttrat, att sedan realisationen numera vore beslutad af Rikets Ständer och sanctionerad af Konungen vore Bankosedeln lika säker, som om man hade klingande mynt i sin ficka.
Men då man tager de värde ledamöterna på orden, och begär, att de skola bevisa sin tro med sina gerningar, och till följe deraf förskrifva sig i silfver, i stället för Bancosedlar, svara de, med ifver:
De hafva således blifvit beslagna med tvätalan rörande sin tro på realisationen, och på det man må till siffran bestämdt utröna, huru stor trons eller tviflets öfvervigt är, inom detta hus, får jag på 3»8 Den 5 Mars f. ra. förhand begära votering öfver följande kontra-proposition, jemkad efter Hr von Troils förslag:
Reverserna ställas i Svenskt sifver mynt, men med rättighet för Låntagaren att betala ränta och capital med Svenska Banco-Sedlar, sä vida RiksgäldsContoret ej skulle, under det silfverutväxling i Banken icke äger rum, fordra ränta och capital af betalning i silf ver.
Det synes hafva undfallit den siste värde talaren, att, innan realisationen tagit sin början, Svenskt Silfvermynt icke finnes att tillgå, och att således billigheten fordrar, att liqviderne under denna tid få ske i samma mynt, som låntagarne erhållit och finnes i landet.
Jag skulle ej vara emot att förena mig om den proposition Herr von Hartmansdorff föreslagit; men med villkor att lånen äfven af RiksgäldsContoret utlemnades i Silfver; Låntagaren kan då insätta dem på depositionsräkning i Banken, hvarigenom de betryggas för all fara.
Men hvartill en sådan omväg skulle tjena, hemställer jag till den värde talaren sjelf. Herr von Hartmansdorff:
Till svar, på Herr Munck af Rosenschölds anmärkning, får jag blott erinra om de såkallade eilfverlånen, hvilka han, såsom en ifrig be - Den 5 Mars f. m. fordrare af alla lån och ofia Åberopande silia Riksdagsanor, troligen äfven var nied om alt tillstyrka vid förra Riksdagen.
Hvad Ater Grefve Björnstjernas anmärkning beträffar, så erkänner jag riktigheten deraf, att silfret står i Banken för låntagarnes räkning och går gerna in på den modifikation han föreslagit.
Jag har ingenting att invända mot Herr von Hartmansdorffs förslag såsom contraproposition, då Utskottets förslag blir Japroposition.
Jag fruktar ej eller utgången af den förestående voteringen, då två Stånd redan bifallit punkten oförändrad, och jag är öfvertygad att BondeStåndet kommer alt göra detsamma; men besynnerligt förefaller det mig, att de Herrar, som förut så nitiskt ifrat för undanrödjandet af alla anledningar till förluster för RiksgäldsContoret, just äro de som söka alt bereda RiksgäldsContoret en betydlig förlust genom ett förslag, som skulle hafva till följd, att RiksgäldsContoret ej fick en enda skilling utlånad, förr än silfverutväxlingen tagit sin början.
Ty, ehuru stor den förlägenhet än är, hvari jordbruket sig befinner, tror jag likväl icke att någon skall förskrifva sig i ett mynt, som icke finnes.
Det blir således dessa Herrars skuld, om RiksgäldsContoret kommer att förlora derpå, att medlen blifva outlånte. 33o Den 5 Mars f. tw.
Det är i sanning bedröfligt, att en Ledamot af StatsUtskottet kan så litet urskilja den olika beskaffenheten af de silfverlan, som vid förra Riksdagen beslutades, och de nu ifrågavarande lånen.
Vid de förstnämnde var aldrig fråga om capitalets återgäldande i silfver.
Här åter står i 8:de punkten: om ränta eller capital-afbetalning uteblifver 6 månader utöfver för fallotiden, lagsökes låntagaren så väl derföre, som derutöfver för tö af primitiva capitalet, hvilken genom ett sådant dröjsmål hvarje gång tillika anses förfallen.
Låter någon på detta sätt lagsöka sig 3 gånger, vare hela capitalet tredje gången , utan vidare uppsägning, förfallet till betalning.
Herr von Hartmansdorff vill således, att de bär omnämnde capitalbetalningar skola ske i silfvermynt, äfven då sådant icke finnes att tillgå, hvaremot det, i afseende på sista Riksdagens silfverlån, var stadgadt, att den återbetalning af capitalet, som kunde komma i fråga, skulle få ske i Svenska Bancosedlar, ehuru efter en viss beräkning i silfver.
För öfrigt får jag erinra, att jag vid sista Riksdagen ej blott anade, utan äfven förutsade, att silfverlånen, genom det för detsamma uppgjorda Reglemente, som Hr von Hartmansdorff bidrog att. genomdrifva, skulle blifva så litet begärliga, att fonden till större delen skulle förblifva outlånt, oaktadt en annan Ledamot förklarade dessa Den 5 Mari f. ni. lån för en skänk till Låntagarne.
Nu söker man på samma sätt att tillintetgöra den beslutade låne-anstaltens verkställighet genom Reglementariska föreskrifter, som försvåra dess begagnande af de lånbehöfvanvande.
För mig skulle det vara bedröfligt, om denna discussion, för hvilken legat till grund ett mer eller mindre misstroende till realisationens verkställighet, nu skulle öfvergå lill tvist mellan personer, i stället för anmärkningar i saken.
Bättre synes det i sanning vara, att fortfara med ämnets betraktande från sina serskildta synpunkter, och om man ej kan förundra sig, att man af de Fraser, som nyttjats i den Kongl.
Sanctionen , tagit sig anledningar att yttra misstroende, om, säger jag, man härvid uttryckt sig på ett sätt, som kan hafva en nyttig och hälsosam verkan till realisationens påskyndande, så finnér jag för min del, att sedan man nyttjat detta vapen, så långt det, kan med nytta och fördel användas, finnes det likväl ett annat mera ädelt och måhända lika kraftigt, nemligen det, att bemöta saken med det förtroende, hvartill den är berättigad.
Det är ur denna synpunkt, och för att icke brista i ett förtroende, som är lika nyttigt och nödigt för realisationens befordrande, som jag förklarar, att jag för min del instämmer i Utskottets förslag.
332 Den 5 Mars f. ra.
Hans Excellence Herr Grejven och LandtMar skal ken framställde proposition först på bifall till sjette punkten, och sedermera på antagande af Herr von Hartina nsdorffs redactionsförslag.
Båda dessa propositioner blefvo med Ja och
Nej besvarade, hvarjemte votering af Herr von Hartmansdorff begärdes.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken föreslog följande voteringsproposition :
Den sorn bifaller, att, på sätt StatsUtskottels i 6:te punkten af Utskottets sednare Utlåtande, angående allmänna Grunder för RiksgäldsContoirets utlåning emot inteckning i jordegendom, tillstyrkt, Reverserne må ställas uti Svenskt.
Banco, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer 6:te punkten i Utskottets berörde utlåtande att erhålla följande lydelse:
Reverserne ställas i Svenskt Silfvermynt, men med rättighat för låntagarenatt betala ränta och Capital med Svenskt sedelmynt, så vida RiksgäldsContoret icke skulle, under det silfverutväxling i Banken ej äger rum, fordra ränta och capital-afbetalning i silfver.
Den 5 Mars f. tV).
Hvilken voteringsproposition godkändes och anslogs.
Voteringen börjades kl. i e. m., och befunnos efter dess slut kl. | lill 2 e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit sorn. följer: Ja _ 64.
Nej — 41 •
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln bifallit 6:le punkten i SlalsUtskottets Utlåtande.
Herr von Hartmansdorff reserverade sig emot det af Ridd. och Adeln nu fattade beslut.
Justerades 1 Protocolls-Utdrag, innehållande Ridd. och Adelns denne dag förmiddagen fattade beslut.
Högh Ridd. och Adeln åtskildes kl. 2 eftermidd.
In fidem protocolli O. J. Lagerheim. 334 Den 5 Mari e. m.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskottets den 25 sistlidne Februarii under N:o 4*5 afgifne och den 26 i samma månad e. 111. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 384 förut meddeldte Betänkande, med förslag till allmänna grunder för RiksgäldsContorets utlåning emot inteckning i jordegendom. j:de Punkten.
Län af denna fond meddelas icke under soo R:dr Banco och icke öfver 3o,ooo li.dr samma mynt; hvilken sistnämnde summa är den högsta, sorn till en och samma låntagare må lemnäs, äfven på flere egendomar och uti flere lån sammanräknadt.
De inom hvarje termin inkomne lånehandlingar upptagas pä en gång till pröfning; å dem, som beflnnas fullständige, beviljas lånen att utgå efter lånesummornes belopp, på det sätt att ansökningar om smärre hafva företräde framför ansökningar om större lån, men lika lån beviljas i den ordning fullständiga handlingar för desamma inkommit.
— Skulle likväl, vid någon lönetermins förlopp, tillräckigt antal sökande icke hafva anmält sig, att på ofvannämnde Den 5 Mart e. ra. 335 vilkor, lån undfå; åge då Riks gäldsContorets Fullmtigtige, att, till undvikande af ränteförlust, meddela lån utan inskränkning till beloppet, endast fullgod inteckningssäkerhet derföre erhålles.
I sitt förra Betänkande hade Utskottet föreslagit, att minsta lånesumman borde vara 3oo R:dr.
Detta ansåg jag redan vara för små inteckningslån för att kunna ,med föra någon verklig nytta.
Nu har Utskottet nedsatt minsta lånesumman till 200 R:dr, hvilket är ännu sämre, när man betänker hvilket besvär och hvilka kostnader, som uppkomma för inteckningshandlingar och bokföring m. m. i 37 år af ett lån, som till sin början är 200 R:dr.
Efter illa skall vara, hemställer jag att lägsta lånesumman åtminstone ej måtte nedsättas under 3oo R:dr; dock skulle jag heldst se, att den bestämdes till 5oo R:dr B:co.
Sedan det beslut blifvit taget, att icke lånsökande få genom Konungens Befallningshafvande uppsända sina documenter, utan nödvändigt skola anmoda commissionärer istockholm derom, så anser jag för min del, att i samma rnon lånet är mindre, blir detta mera oneröst, hvarföre jag föreslår alt minimisumman måtte höjas icke till 5oo, utan till 1000 R:dr Banco. 336 Den 5 Mars e. m. Herr RosenbladBernhard'.
Jag skulle visserligen instämma, icke allenast med Herr von Hartmansdorff, utan äfven med Herr Munck af Rosenschöld, örn jag icke ansåg mig förhindrad af det skälet, att man ej bör söndersplittra besluten.
Två Stånd hafva redan antagit 7:de punkten oförändrad, och ett annat beslut af oss skulle kunna föranleda till en jemkning, sorn tiden nu icke synes tillåta.