Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men de glömma desse djupa statsmän, att för det första Begeringen icke eger högre eller friare dispositionsrätt öfver ifrågavar:de statsintrad, an öfver hvarje annan del tillhörande bevillningen — de glömma att hvarje skilling disponeras endast af Konungen och Ständer, och inför dera redogöres — och slutligen glömma de alt ju högre denna statsintrad stiger öfver sitt närvarande belopp, ju lättare blir det för Konung och Ständer att nedsätta vida skadligare beskattningar, och fiamst af alla sådane, som tynga på de båda modernäringarne, jordbruket och bergsbruket.
Det vore att öfverskrida gränsen af denna skrift att närmare påpeka alla de lindringar, som kunna gifvas landet igenom del stora öfverskott, en, efter här utvecklade grunder, tillämpad charlae-föi fattning skulle gifva.
Författaren inskränker sig vid tillkännagifvande, att uti alla de länder der man studerat den stora och svåra beskaltnings-vetcnskapen, är en vida skarpare chartse-författning införd och hörer lill den mest gifvande och minst tryckande af alla statsintrader.
Jag anhåller vördsamt om remiss till Bevilln.Ulsk.
Dessa motioner begärdes på bordet. lii Sand strömer, Anders 1*eter, npläste en sålydande motion:
Bland de bördor, som trycka jordbruket, är skjutsniogsbesväret särdeles betungande.
Genom den i sednare tider ulkomne författning om entreprenaders lillvägabringande har väl i så måtto en väsendtlig fördel vunnits, alt de sk julsskyldige, med begagnande deraf, kunnat bereda sig befrielse ifrån Jörbindelsen att in natura fullgöra ifrågavande onus och åtminstone undgå den serdeles förderfliga hållskjutseo.
Men' emedlertid qvarstår dock, äfven på delta sätt, det obilliga och tryckande uti den ytterst ojemna fördelningen, såsom helt och hållet beroende af de större eller mindre skjutsningar vid de gäslgifvaregårdar, hvartill hvarje hemman är anslaget, samt det antal hemman, hvaraf hvarje olika skjutslag är indeladt.
Att enlreprenadbidragens belopp således mäste blifva högst olika, är lätt funnet och äfven af erfarenheten bekräfladt.
Såsom exempel derpå må nämnas, alt desamma uti Skaraborgs län omvexla emellan 30 sk. 8 rst. och 36 R:dr b:ko per hemman; och att några gäslgifvaregårdar finnas, der skjutsen, genom entreprenad, besörjes endast emot. den högre skjutslegan.
Hemman finnas äfven, som, ehuru skyldige att utgöra skjuls, äro derifrån helt och hållet fria, emedan de, i anseende till lägel, icke kunnat lill något skjulslag indelas.
Sannolikt är ock förhållandet enahanda i de flesta andra delar af Riket.
Alt en dylik ojemnhet i fördelningen af enahanda onus icke är öfverensstämmande med den rättvisa och billighet, som bör iakttagas vid all beskattning, hvartill nu ifrågavartde besvär naturligtvis måste hänföras, torde svårligen knnna bestridas.
Om emedlertid nämnde skyldighet, lika med grundräntor utgjorde en, sedan lång lid tillbaka, till bestämdt belopp vid hvarje hemman fästad beskattning, som med nation tillförlitlighet kunde beräknas vid egendomens förvärfvande, vare dock med afseende å närvarande förhållanden, mindre att deremot anmärka.
Men då hemmanens indelning till skjutslag är beroende af behofvet af gästgifvaregården samt den större eller mindre skjutsningen vid hvardera, måste den, efter förekommande omständigheter, jemkas.
Öppnandet af nya kommunikationsleder eller den ökning eller minskning uti de redan befinlliges begagnande, som af mångfaldiga olika anledningar upslä, kunna följaktligen verka högst betydliga förändringar uti särskilda hemmans skjutsningsbesvär.
Särdeles blifver sådant förhållandet i den mån jernvägsanläggningar komma till utförande.
Att åstadkomma en jemnare fördelning af skjutsningsbesväret synes derföre vara af verkligt behof päkalladt.
Dertill finnes ock, dä, genom entreprenadens införande, della onus förvandlas till kontant afgift, en utväg, som sak - 1) ti n 29 December.
217 näts så länge skjutsningen skolat in natura utgöras.
Man kan nemi. då fördela entreprenad-afgifleme, icke blott inom hvarje skjntslag, utan distrikts eller länsvis, hvarigenom naturligtvis bördan mera jernnäs.
Ett sådant exempel linnes äfven förut inom Riket, nemi. uti provinsen Jemtland.
Der har, sedan lång tid tillbaka och förr än det nu gällande entrepenad-systemet infördes, varit öfverenskommet, all Gästgifvarne, emot ersättning, dels af penningar och dels af hö, besörjt skjutsningen, och hvilken ersättning, bestämd vid de sammanträden med Tingslagsvis utsedde ombud, som, under benämning af Landsjemnads-Ting, på bestämda tider, hållas för ordnandet af åtskilliga provinsens gemensamma angelägenheter, fördelats på alla skjutsskyldige hemman inom provinsen.
Denna ordning har der ledt till allmän belåtenhet och troligen skulle så äfven blifva förhållandet om den å andra orter infördes.
Det torde väl anmärkas, alt såsom en gifven följd af den afsedda jemkningen, vissa hemman kunde komma alt framgent vidkännas högre utgift, än hittills.
Men dervid bör dock icke förbises att, efter hvad här ofvan är eriuradt, sådana förändringar, som det nuvarande systemet ofta föranleder, kunna medföra vida större omvexlingar.
Såsom exempel derpå må nämnas, att uti Skaraborgs län nyligen inträffat, att, i anseende dertill att skjutsningen vid en gästgifvaregård under sednare tider så betydligt ökats, att den, för dit anslagne skjutslag af endast 7 mital, fanns alltför betungande, blef, efter behörig undersökning vid HäradsRm, detsamma tillökad! med S45g m:tal af det till nära 41 m.-tal upgående skjutslaget vid eu annan angränsande gästgifvaregård.
Då entreprenad-afgifterne vid förstnämnde gästgifvaregård utgjorde 20 R:dr 32'sk. b:ko pr mantal och vid den sednare endast 8
R:dr, är det lätt funnet, hvilken betydlig förändring i skjutsningsbesväret, särdeles för de öfverflyttade hemmanen, upkom genom denna, af förändrade förhållanden påkallade, jemkning af de äldre skjutsregleringarne; men den kunde emedlertid icke undvikas.
Med afseende å allt detta får jag vördsamt föreslå, att genom allmän författning mätte stadgas:
Att vid rättigheten till skjutsningens uplåtande på entreprenad, sedan de för hvarje län nu gällande kontrakter uphört, skall fästas det vilkor, att afgifterne vid alla de gästgifverier inom hvarje län, der entreprenad framgent kommer att ega rum, böra sammanläggas och, efter hemmantalet, lika fördelas å samtlige skjntsskyldige hemman inom länet, med undantag endast af dem, som äro anslagne till gästgifvaregårdar, der skjutsen af skjutslagen sjelfve, enl. äldre föreskrifter och således utan den med entreprenad förenade förhöjning i skjutslegan, utgöres:
Att de sålunda belöpande afgifterne, emot någon lämplig, mindre provision debiteras och upbäras i sammanhang med kronoutskylderna samt, efter behörig fördelning till vederbörande utbetalas ; samt att det må ankomma på de skjutsskyldiga sjelfva att, på det sätt, som K. M. i nåder kan pröfva lämpligt bestämma, genom Fullmägtige, som af ombud, utvalde vid Sockneslämmor, Tingslagsvis utses, till bevakande af sin derunder beroende rätt och bästa, 218 Den 29 December. deltaga uti åtgärderne för entrepenadernes ombesörjande; dock utan att den K. M:s Befh:de tillkommande pröfningsrält i dylika frågor derigenom förringas.
Om det, emellertid, icke skulle anses lämpligt, att meddela en- så beskaffad allmän föreskrift, som nu blifvit föreslagen, hemställer jag, att det åtminstone måtte tillåtas de skjiitsningsskyldige, alt länsvis om en dylik reglering af skjnlsningsbesväret besluta, samt att fördenskull då fråga derom upslår, afgöraudet må öfverlemnas antingen åt Länsnämnd, derest sådan skulle blifva organiserad, eller annars åt fullmäktige, tingslagsvis utsedde genom vid allmänna sockenstämmor valde ombud, och hvilka Fullmägtige inför K.
M:s llefhtde sammanträda.
Beslutet borde dä blifva beroende af de flesta röslcrne, men frågan förfalla om röstetalet blefve lika på hvardera sidan.
Medgifvande! af en dylik pröfningsrält synes så mycket mindre böra föranleda någon betänklighet, sorn det berodde af de skjutslag, hvilka icke ville deltaga uti en sådan reglering, som dermed åsyftas, att derifrån blifva fritagne genom alt afstå ifrån entrepenads begagnande och på förr vanligt sätt besörja skjutsningen.
Denna motion torde blifva remitterad till Allm.
Besv. o. Ekon.-Ulsk., till hvilket jag, i sådan händelse, skall, till uplysning vid dess behandlande, lemna upgifl, angående förhållandet med skjutslag och afgifter vid alla de gästgifvaregårdar i Skaraborgs län, der entrepenad eger rum.
Frih. af Ugglas, Carl Gustaf, upläste följande motion:
Ju större vigt man, med rätta fäster vid
Domaremaktens behöriga utöfvande i sista instansen, desto angelägnare är det, att Ledamöterne i Konungens Högste Domstol icke blott innehafva de för deras ansvarsfulla värf nödige egenskaper, utan äfven äro i tillfälle, alt när, vid en upnådd högre ålder, hälsa och krafter svika, kunna lemna tjensten utan äfventyr, alt, i saknad af enskild förmögenhet lida brist för sina oumbärliga lefnadsbehofver.
På K. M. ankommer, att till samma värf kalla endast män af bepröfvad skicklighet.
St. åter kan det icke vara främmande, att tillse huruvida hvad angående pension för afskedstagande civile embetsman är stadgadt och det egna förhållandet med tjenstgöringen inom Högste
Domstolen böra föranleda någon särskild åtgärd i afseende på Just.-Rådens pensionerande.
Den klagan har icke sällan blifvit förspord, att då det skick, hvari Civil-Statens Pensions-lnrättning sig befinner, icke f. n. och troligen ej eller inom lång tid medger pensionsbeloppens skäliga förökning, häri ligger ett hinder för en till det allmännas båtnad ländande tidigare afgång af äldre, icke mera fullt arbetsföre civile Tjenstemän.
Ofverflyttning på indragningsslat med bibehållande af hela lönen är medgifven först vid 65 års ålder under vilkor tillika af bestyrkt sjuklighet och en viss föreskrifven tillryggalagd längre tid i Statens tjenst.
Som det likväl stundom inträffar, att, före denna ålder, förmågan att, såsom sig bör, fullgöra tjenstepligterne aftager, så mäste då, inom Hof - Den 29 December.
218 Räller och andre Embetsverk, den utvägen begagnas att tjenstledighet, tid efter annan, till och med oafbrutet begäres; och del torde vara ulan exempel, att, om skäl dertill äro för hand, sådan ledighet icke beviljas, åtminstone tlå, när en viss andel af lönen afslås till vikarien;.
Men denna utväg är Högste Domstolens Ledamöter förment:
Det lärer vara antaget, att emot ordalydelsen af 17 § Reg.-F. strider, att förordnande för Just.-Råd kan meddelas Således, om ett Just.Råd, till följd af försvagad hälsa, ser sig urståndsatt atl upfylla sitt kall innan han är berättigad, att blifva upförd på indragningsstat, — och detta mäste förutsättas såsom ej sällan sannolikt, enär i allmänhet man väl icke hinner till en bland de högsta platserne inom lagskipningen förr än vid en mera framskriden ålder — återstår för honom icke annat val, än att antingen afgå med den otillräckliga pensionen från Civil-Statens pensions-inrältning och såmedelst blottställa sig för nöd och fattigdom, helst lönen förut icke kunnat lemna öfverskott att bespara till hjelp på ålderdomen, eller ock qvarstadna i tjenslen med den för en redlig man smältande känslan, att icke förmå fullgöra hvad honom åligger.
Antalet af Högste Domstolens Ledamöter är visserligen större, än att alla behöfva eller ens, enl.
Reg:s-F:ns 22 § få på en gång vara tjenstgörande, och häri ligger ett medel till alt i nyssnämnde fall bereda tjenstledighet åt ledamot, som deraf är i behof, äfven för längre tid.
Detta medför då en tillökning i tjenstgöringsskyldigheten för de öfrige, utöfver hvad dem annars åligger.
Det bör dock icke förbises, att eftersom Högste
Domstolens sessioner fortfara oafbrutet under hela året, så hafva dess ledamöter icke att påräkna till granskningen af handlingarne i vidlyftigare och cirkulerande saker, till vården om enskilte angelägenheter, samt till en, för bibehållandet af hälsa och arbetsförmåga nödig hvila från trägna och maktpåliggande göromål, annan ledighet, än den som kan ernås derigenom, att vissa ledamöter äro, hvar i sin ordning, befriade från tjenstgöringen i Domstolen, hvilken ledighet infaller lill en del under vintermånaderne.
Efter hvad kändt är, har ock nu mera inom Högste Domstolen, genom öfverenskommelse dess ledamöter emellan, blifvit bestämdt, att under de 7 månaderne från och med Maj t. o. m.
October, skall en ledamot i sänder vara förpligtad, att, äfven då han är i tour till åtnjutande af tjenstledighet, hålla sig beredd, att såsom suppleant inträda i tjenstgöring när behof deraf göres.
Dessa ledamöter äro således, hvad deras semeslre angår, i sjelfva verket sämre lottade än Hof-Rätternes ledamöter, som hafva sådan under nära lika lång tid, men alltid under sommarmånaderne och ovillkorligen, en gång för alla, bestämd.
På grund af detta allt får jag, genom denna motion, vördsamt föreslå, det R.
St. måtte besluta; att Just.-Råd må, när han fyllt 60 år och under minst 35 år varit i Rikets tjenst anställd samt företer läkarebetyg om fortfarande längre sjuklighet, vara berättigad att söka och erhålla afsked från sin tjenst med rättighet att för sin återstående lifstid såsom pension upbära två tredjedelar utaf hvad han i tjernsten såsom lön och laffelpengar åtnjutit.
Att denna rättighet skulle, till förlust för Staten, begagnas utan tvingande skäl, grundade pä 220 Den 29 December. ett försvagadl hälsotillstånd och ett krafternas aftagande, del torde icke vara att befara; ty föga troligt är det, att någon af annan orsak, sknlle vara villig, att afgå från tjensten med så betydligt lägre pension, än den han, efter förloppet af högst 5 år egde erhålla.
Deremot och sä vidt sådana skäl förefinnas, måste det ligga i det allmännas fördel, att icke ett oundvikligt afseende på eget ekonomiskt bestånd nödgar till qvarblifvande i tjensten äfven efter det densannnas åligganden icke alls eller ock blott otillräckligt kunna vårdas.
Den någon gång anlitade utvägen, att hos R.
St. begära eftergift af det, i afseende på ålder, stadgade vilkoret för pension till belopp af hela lönen, står väl öppen; men icke kan det vara väl bestäldt, om en sådan utväg, hvars ernående hvilar på ett af tänkbara olika omdömen beroende godtfinnande, skall vara den enda, som kan anlitas.
Det kan ock inträffa, alt Just.-Råd, som skulle velat taga afsked med den här ofvan föreslagna lägre pensionen, men vid fortsatt bibehållande, äfven rörande desse Embetsman, af nu varande föreskrifter, nödgas stadna qvar till dess 65 år äro fyllda och då afgår med fulla lönen i pension, derefter lefver i många år.
Det högre pensionsbeloppet torde då komma att leda till en sammanräknad större utgift för Staten, än en pension efter |:delar af lönen och laffelpengar, utgående från fyllda 60 år, skulle hafva medfört.
Om denna motions remitterande till vederbörligt Ulsk. anhåller jag.
Hr von F raneken, Geörg Wolfgang, upläste en sålydande motion:
Ett ständigt lillvexande öfverflöd på nöjen och förströelser af alla slag inbjuda ynglingen, redan vid den ålder, som f. n. är bestämd för myndighetsinträdet, alt deltaga i alla dessa lockelser, hvilka, antingen förstöra hans — eller anticipera på — den förmögenhet, som han möjligen arfi af fadren.
I en aflägsnare period då tiden för myndighetstillträdet bestämdes, fanns säkerligen icke, eller ens anades, det närvarande upfostringssättet, hvarigenom ynglingen från barnaåret får deltaga i nöjen och förströelser, hvilka, vid hans 21:sta år redan öfvergått till vana och behof.
Mot alla dessa försåt, som anlägges på hans tillgångar, står han värnlös, enär han dä ännu, i de flesta fall, saknar den erfarenhet af verlden och stadga i omdömet hvarigenom han rätt kan inse hvaråt ett oordentligt och lättsinnigt framfarande skall föra honom och den olycka, som ovilkorlig! följer på intrasslade och förstörde affabel'.
Det vill derföre synas behölligt, hvilket ock af tidsförhållandena styrkes, att myndighets-inträdet bör förflyttas till en ålder, då förståndet mera ulbildadt och erfarenhet i förening med ett stadgadt väsende kunna samverka för att leda ynglingen till ett rätt bedömande af sin ställning.
Jag får af dessa skäl ödmjukeligen föreslå: att myndighetsinträdet förflyttas till ynglingen fyllt 25 års ålder.
Remitterades till LagUtsk. llr Reutersvärd, Patrik Oskar, upläste följande motion:
För att äfven i Sverige befordra, så vidt möjligt är, de nu mera i alla civiliserade länder nyttiga jernvägsanlägguingarne, får jag vördsamt föreslå, det i allmänna lagen mätte stadgas: att, med undantag af in-egor, hvilka böra ersättas efter fulla värdet, all annan jord som tarfvas i och för jernvägsanläggmngar här i landet, skall öfverlåtas utan all ersättning, dock obetaget för egare af sådan jord der skog vexer, densamma, för egen räkning afrödja.
En dylik upoffring är håde billig och rättvis, alldenstund värdet af de egendomar öfver hvars egor jernvägar komma att sträckas, betydligt ökas.
Om remiss till LagUtsk. anhålles vördsamt.
Begärdes på hordet.
Hjerta, Fredrik Philip, upläste följande motion:
Härmedelst får jag vördsameligen föreslå, att i sammanhang med ny lag ang:de bränvinets tillverkning, måtte antagas den härmed bifogade, i Norrige gällande lag för bränvinets försäljning, med de få förändringar som i anseende till egendomligt svenska förhållanden äro nödvändiga; anhållande jag tillika att denna min motion mätte, före remissen, de öfrige RiksSt:n meddelas.
Jag ber tillika få meddela, att jag, för att ej borttaga för mycken tid med upläsandet af ifrågavar:de lag, låtit trycka nödigt antal exemplar häraf, till utdelning åt dem inom RiksStm, som häraf vilja taga kännedom.
Då härvid den i denna motion åberopade Norrska lag aflemnades till upläsning, begärdes motionen på bordet, hvarföre upläsningen af berörde lag nu ansågs icke erforderlig.
Hjerta upläste vidare en sålydande motion:
Bland inrättningar, som sednare tid på ett berömvärdt sätt bringat i gång uti vårt land, torde utan tvifvel, och utan jemförelse förnämsta rummet intagas af Folkskolan med alla de framtidsfrön, som den bär inom sitt sköte.
Den är till sin idé, det hufvudsakligaste medel till så väl befrämjande af det goda, som förekommande af det onda i vår tid.
Huruvida den i allmänhet inom fäderneslandet realiserat denna idé, må andra afgöra; de omdömen om saken man gemenligen får höra, äro emedlertid i detta afseende ej särdeles lugnande.
Inom min hembygd, Westergöthland, vägar jag likväl försäkra, alt åtminstone ett ställe finnes, der, såvidt menniskor kunna döma, sådant lyckats.
Med den innerligaste öfvertygelses värma, och utan att sky någon upoffring af det, som vanligen plägar räknas till denna verldens högsta goda, har en man 222 Den 29 December - derstädes redan i åtskilliga år, arbetat på utfinnandet af sättet huru denna idé möjligen må kunna realiseras, och Folkskolan dermed upfylla sin höga bestämmelse.
Med full säkerhet kan endast framliden döma, huruvida han härvid fullkomligt lyckats; men säkert är, att ingen, sorn sett Gr. Thorsten Rudenschölds handhafvande af folkskolan inom Otterstads församling på Kållands ö af Skaraborgs län, skall kunna neka, alt om folkskole-inrättningen för vårt land skulle kunna hära några välsignelserika frukter, så måste den så skötas, som under Gr.
Rudenschölds vård derstädes sker.
De för vårt land egna förhållanden, beroende på dess hårda klimat, dess glesa befolkning, denna befolknings torftighet, m. fl. omständigheter, hvilka utgöra lika många i allmänhet såsom oöfvervinnerlige ansedde svårigheter för folkskole-idéens genomförande, äro i Gr.
Rudenschölds folkskoleplan dels lyckligen öfvervunne, dels betydligen lindrade,' och detta genom medel, som alla äro praktiskt bepröfvade och befunne användbara.
De fördelaktigaste vittnesbörd äro äfven häröfver afgifna.
Enskilde män hvilka dels af eget nit för saken, dels ock af Skara Domkapitel härtill förordnade, på ort och ställe tagit den i betraktande, hafva meddelat sådana vitsord, så i tal som skrift.
Biskop och Konsistorium i Skara stift har tillika hos K. M. förordat Gr.
Rudenschölds underd. ansökan om anslag, af allmänna medel för att fortsätta sin skolverksamhet.
Detta anslag har ock blifvit beviljadt, att under fem år, räknadt från 1854, årligen utgå med 800 R:dr b:ko af den s. k.
Filénska fonden till folkundervisningens befrämjande.
Rudenschöld har härvid förpligtat sig, samt Biskop och Konsistorium tillstyrkt och varmt förordat, att han tillika emot särskild rese-ersättning skall vara de församlingar, som sådant äska, behjelplig vid ordnandet af deras skolväsende, i enlighet med den af honom upfunna metboden, hvartill ock anslag begärts och tillstyrkts, men ej blifvit beviljadt, sannolikt af brist på till detta ändamål förhandenvarande medel.
Bestridandet af dessa kostnader lära sålunda vara öfverlemnadt åt församlingarne sjelfva.
Flere Ordhden i Skolstyrelser hafva ock tillkännagifvit sin önskan alt i deras Församlingar få införd nämnde folkskolemethod.
Då emellertid menigheterne, i allmänhet hafva svårt att åsämjas om anskaffande af nödige medel till nya utgifter, särdeles i hvad som rör skolan, om hvars vigt och behöflighet de ännu ej vnnnit fullständig klarhet, är skäl frukta det endast högst få, om ens några församlingar skola komma i åtnjutande af Gr.
Rudenschölds personliga handledning vid ordnandet af denna vigtiga angelägenhet, om ej Staten äfven härvid med understöd af allmänna medel mellankommer.
Vårt samhälles framtid beror på huruvida Folkskolan skall kunna upfylla sin bestämmelse eller ej; våra förromnämnde egendomliga lokalförhållanden äro häremot väsendtliga hinder.
Den man, som, efter arbete och sträfvanden, hvarom den icke kan göra sig föreställning, som ej vid sådana lagt hand, lyckligast öfvervunnit dessa hinder, är nu kommen till den ålder, att om ej frukterne af hans ädla bemödanden skola gå förlorade, han med det snaraste bör sättas _ i tillfälle att med sin dyrköpta erfarenhet gagna.
Af sådana Den 29 December.
223 skäl vågar jag föreslå, att en summa penningar måtte anslås såsom ersättning för de resor, som Gr.
Rudenschöld i och för meddelande af handledning vid införande af sin folkskolemethod i andra förI samlingar, på deras reqvisition kommer att företaga.
Härvid torde i honom böra tillerkännas rättighet att beräkna dagtraktamente å 1 I R:dr 16 sk. b:ko och skjuts efter två hästar, på det han måtte vara i tillfälle att pä sådana resor medhafva någon af de inom Otterstads församling npöfvade s. k. roteskolmästare, om han så nödigt aktar.
Sålunda beräknadt och med afseende, derpå, att minsta delen af tiden åtginge till sjelfva resan, och mesta delen under vistande på de ställen, derifrån reqvisitionerne utgått, borde en summa af 800 R:dr b:ko per året vara fullt tillräcklig, hvilken summa jag härmedelst vågar vördsammast hemställa måtte anslås att antingen å extra slatsregleringen, eller af besparingarne ä folkskolemedlen få i mån af. behof och mot redovisningsskyldighet lill ofvannämnde ändamål utgå, samt, om denna min hemställan bifalles, att R.
St:r måtte hos K. M. i underddigt anhålla, att nådigt cirkulär till Domkapitlen må varda utfärdad! om meddelande till vederbör:de Skolstyrelser af kännedom om sålunda beredt tillfälle till ordnande af ifrågavartde folkskolemethod inom deras församlingar.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utsk. får jag anhålla.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob, upläste följande motion: Genom nåd.
Kungörelse af d. 23 Augusti 1851 har K. M. på R.
St:rs .derom gjorda underd. framställning i afseende på behandlingen af Besvärsmål, som från Gottland i HofRäft fullföljas, i nåder stadgat, att dylika till kommunikation utstälda mål skulle få till K.
Befhtde öfversändas, för att efter anslag parterna tillhandahållas, med skyldighet för K.
Befh:de, att ej allenast ombesörja anslag utan ock i öfrigt tillse målens fortgång.
Genom dessa föreskrifter, alldeles egna för Gottlands län, häfva skyldigheter, helt och hållet främmande för hans vederlikar i öfriga länen, blifvit ålagde Lands-Sekreteraren, som ock med framställning af detta förhållande, och då denna tillökning i de förut nog trägna göromålen påfordrade särskildt biträde, hos K. M. i underd:het sökt någon ersättning derför; men hvilken ansökan icke lyckats vinna Nådig npmärksamhet.