Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad, Prot, IV. B, II.
Afd. 41, 42. 323 Den 24 Martit 9 }. m. härefter befrias ifrån allt ansvar för vårdett af Fångar; tnen de föreslagne Gevaldigerne blott vid Restdencerne, icke i Landsorterne, blifva att träffa, med förbindelse blott att Arrestanter genom Länet tran portera; så synes mig d?rai uppsta den följd, att vid tillfälle af den obetydligaste Fångskjutsning af Tiggare, oförpassade Lösdrifvare elier dem , som böra undergå Bysittning eller Fängelse vid Vatten och Bröd , mäste vid alla tillfällen KronoBe.’ tjenten Arrestanten å1 följa 9 och dess besvär skall derigenom blifva större, än om han ålägges, att beväpnad uppfylla hvad honom redan åligger, att nemligen utan serskild betalning vara vid gröfre Brottslingars transporterande följagtig.
Då således, 1 grund af hvad jag anfört, jag ansett mig äga skäl att i Utskottets Betänkande icke instämma, hämtar jag tillika anledningar dertill ilrån andra förhållandea, jag , till rättelse af Utskouet, torde få framställa.
Den 24 Martti, /. m. 323 vid Utskottets tillstyrkande, att nemligen FångSkjutsen borde af de Skjutsskyldige vul GästgitvareGårdarne bestridas, göra den Anmärkning, att både de R sande och Skjutsande blifva med detta stadgande mindre väl bcdåene; de förre, genom derigenom uppkommande inskränkning i Skjuts-tillgång, atr förbigå det obehagliga af åsynen af längsiade fångar, und r flere timmars väntan vid Gästgifvaregårdarne, och de sednare eller de Skjuts- kyldige, genom derigenom uppkommande otillräcklighet i behöfligt Skjutshäst antal, och större b.tungande för de till ReservSkjuts skyldige, då äfven Fångskjutsen måste ifrån Gästgifvaregårdarne utgöras, sannolikt på ett för de Skjutsande mera besvärande sätt, under anförande af FångGevaldiger , än nu, då Skjuis-J ningen af Fångtöraren sjelf bestrides. jag tillstyrker för min del, att vid nuvarande Inrättning för Fångföring må förblifva, utan annan förändring, än den, att en noggrannare tillsyn vid Fångars förskaffande mä iagttagas, i anseende t il sådana Fångars transporterande, hvilkas frihet är för den allmänna säkerheten vädel g, samt att,ehuru Författningame, såsom tj'n; tetörbindelse, å‘ägga Länsmän och Fjerdingsman att gröfre brottslingar åtfölja , något biträde dem kunde meddelas, äfven på allmän bekostnad, till vinnande af det ändamål, att af en beväpnad ansvarsskyldig
Fångförare de gröf. re biottslingar alltid säkert måtte bevakas Att Ut-kotiets Betänkande måtte till Utskottet återremitteras, anhåller jag vördsammeligen, samt 3
Vid alla omdö nen rötande det ämne, hvarom Kongl. Majit1- nu uppläste Nådiga Proposition och StatsUtskottets deröfver afgifna Utlåtande handla , tior jag att framlör allt ej bör lemnäs ur sigte den märkehga skillnad, sorn är emellan Fångars forsling och Fångars bevakande under forslingen.
Sä länge forslandet från ett ställe till ett annat, af det, som för allmän räkning behöfver transporteras, åligger Innehafvare af Jord, såsom ett direct Onus ; så länge detta till älvcntyrs i vårt land ej kan vara an-: norlund i så länge finnes ock intet skäl, hvarföre Jordägaren skulle kunna undslippa att fiån ett till annat ställe transportera Fångar, hvilka verkeligen i detta afseende, huru besynnerligt det än i alla andra hänseenden må lata, lämpeligen kunna anses jemförliga med andra Kronans Effecter.
Af sådan anledning skulle, efj ter min tanka, den enda förändring, som, uti livad Utskottet tillstyrkt kunna föreslås, vara, att Fångforslingen borde bestridas med Kronoskjuts, i städet för Gästgifvarskjuts, hvilken Inrättning, så länge intet lämpeligare sätt för Inrikes communicationen kan uppfinnas och sättas i verket, åiminstone bör oförryckt till sitt ändamål b behållas.
Hittills har likväl denna angelägna befattning varit lemuad i händer, sorn endast slumpen
Det har väl varit stadgadt, att vid forsling af Fångar, som för svärare förbrytelser varit lagförde eller dömde, eller för ett våldsamt och listigt uppförande kända, en Kronobetjent alltid skolat vara följagtig , m n vid den vanliga KronoBetjeningens, så mycket i senare tider förökade göromål, hor delta Stadgande blifvit på flera sätt gjordt utan verkan, dels genom serkilda, för hvarje fall gift a förklaringar öfver hvad som gjort en sådan Fångens nogare bevakande undtr forslingen nödvändig , dels genom den tydningen , att Fångiöraren, ehuru dertill utsedd, blott genom tillfälligheten att han innehade eller brukade ett till Fångtöring anslaget Hemman, likväl i sjelfva sin egenskap af Fångförare vore en slags Kronobetjent, hvilken egenskap af Kronobetjent, som han sjelf så oskyldigt erhållit, han icke heller dragit i betänkande att öfverlåta på sin Son eller Dräng, någon gäng till och med på sin Hustru eller Piga.
Många förnyade brott hafva af de Rymmare , sorn genom denna bristfälliga bevakning fått tillfälle undkomma , blifvit föröfvade * månglalldiga Rättegångar rörande förvållande till Fångars flygt uppstått, hvaraf följden blifvit, att den, som aldrig bestämdt åtagit sig vissa skyldigheter, och aldrig fått eller kunnat få någon underrättelse pm, hvaruti de egentligen bestodo , ibland blifvit straffad för ett välment oförstånd, ibland fått njuta okunnigheten lill godo såsom ursägt för ett verkligt straffbart förhållande.
Då en noggrann bevakning af de Personer, hvilka den allmänna säkeiheten 326
Den 24 Martu, f. m. fordi ar att beröfva friheten, är för Statens bestånd och ändamål, sjelfva skyddand t afd nna allmänna säkerhet, af sa mycken vigt, då denna bevakning är föienad rrted ojemiö bgt flira svårigheter, under det Fångar transporteras frän den ena aflägsna orten till den andia, än under d t de sitta innom fyra väggar inneslutna, kan jag icke annat än anse det högst nödvändigt, att vården om och ansvaret .för dt 111 ö veri mnas åt serskilte , endast dertill utsedd Personer , af hvilka en säker vård kan förväntas, och att ett strängt ansvar för deras K rsumnv Iser , enligt rättvisans och bdlighetens sammanstämmande fordringar } u krafves
Den större kostnaden för Statsverket, dr tta kunde medföra, tror jag ej bör komma i fråga, dä man dels gör afseende derå, att Landet befrias frän cn förhatlig tunga, dels erinrar sig att
Statsinrättningens vidmagthållande och allmänna säktrhetms bevarande är ändamålet ; Statsinkomster och Stat-Uti ifter endast med 1 härtill, samt att den, sorn vill ändamålet, alltid också måse vilja medlen.
Vid alla Riksdagar sedan 1800. har förevarande ämne utgjort föremål för Riksens Ständers pröfning, dels i afseende på omöjligheten under nuvarande Fång*örslings - sätt att skaffa saker bevakning, dels i anseende till olämpligheten af de bestraffningar, för hvilka Sveriges Allmoge , hvars skyldighet det <gi ideligen icke borde vara att bevaka Fångar, ofta blottställee - Den 24 Marti*} f m. 327
Man har derföre flera gånger önskat ett annat sätt för Fångföring och bevakning, men d^-t Förslag, sorn vid slutet af förra Riksdagen i sådant afseende uppgjordes, har icke förr än nu blifvit fullkomnadt.
Sedan detta förslag, hvilket blifvit bygdt på de af Riksens Ständer sjelfva Yid sista Riksdag lramstäilda grunder, nu tyckes uppfylla det dermed åsyftade ändamål, hafva de emot detsamma gjorde invändningar icke kunnat ändra min öfvertygelse.
Då Fjerdingsman, som icke äro annat än Bönder, hvilka tourvis bestrida denna befattning, icke lämpeligen böra vara ansvarige för Fångars transporterande och bcvakffng, och då Länsmän, hvilka ofta hafva s ora Districter, ej heller kunna medhinna att fullgöra detta grannlaga åliggande; så synes mig, att när man derjemte besinnar, det genom ifrågavarande förslag icke någon ökad tunga för Landtmannen orsakas, utan endast en nödig och fullkomlig säkerhet beredes, samt äfven tiden för Fång-transporterna, hvilka hädanefter, utan alla omvägar, endast åtfölja de stora Landsvägarne, vinnes, man skulle äga ganska många anledningar att antaga ifrågavarande förslag; hvarå jag således (år utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Herr Grefven och Lan dt Ma rs la Ike n hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade StatsUtskottets Betänkande, i anledning 328 Den 24 Martil^ f m. af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisa.
Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och EandtMarstallen gjo de Proposition till bifall af Utskottets Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades.
I anledning af det nu upplästa Betänkandet, får jag först anmärka, att BancoUtskottet origtigt framställt ram af detsamma upptagna tanka, då det yttrar, att jag ej kunnat medgifva Banquens interesse vara enahanda med Nationens.
BancoUtskottet säger, att en förändring i den införda och stadgade ordningen ej utan yttersta nödiail och efter moget betänkande borde vidtagas.
Detta nekar jag ej; men jag frågar hvar och en, sora känner eller vill känna Landets nuvarande Penningeförlägenhet: är ej detta yttersta nödfall nu för handen, och behöfves ett längre besinnande härpå, än det Utskottat i snart 4 månader härpå användt?
Den 24 Martil, f, m. 329 Utskottet tyckes dock vilja ådagalägga sitt liberala tänkesätt, då det säger sig ej vilja underlåta medgifva, det de serskildta händelser och förhållanden, hvilka den än fortfarande utomordentliga Pennirtge.förlägenheten beredt, icke böra lemnäs utan uppmärksamhet.
Hvad sjelfva hufvudämnet beträffar, så, om någon lråga vore att Banquen kunde förlora genom beviljande af ett ytterligare ani ständ, skulle jag icke yrka detsamma ; men jag kan lör min del icke finna , att Banquen kan för ora det minsta genom en tillåtelse för sådana Låntagare, hvilka äga fullkomlig vederhäftighet, att ytterligare bibehålla deras omsättningsvätt.
Då jag anser det af BancoUtskottet föreslagna anstånd ännu vara för kort och ingalunda tillräckligt, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln , med förkastande af Betänkandet, behagade tillåta, att ett ytterligare rådrum af 30 dagar från den dag , då Riksens Ständers beslut angående allmänna Fi. nance regleringen blifvit kungjordt, måtte be.' viljas de Låntagare, hvilka icke haft tillfälle omsätta sina Län i BancoDiscontVerket. 33° Den 24 Martil, /. m.
Af de premisser, sorn Utskottet antagit , hade jag väntat , jag bekänner det, én lyckligare tillämpning , till någon större skonsamhet för Gäldenärerne i Disconten.
Jag tror åtminstone , att en skillnåd borde göras emellan Gäldenärer boende i Stockholm och Gäldenärer, boende i Landsorterne.
I Hufvudstaden vet man ungefärligen redan hvad man har att vänta, och har dessutom lättare utvägar att finna Penningar; då deremot i Landsorterne utvägarne äro vida svårare.
Man umgås der ännu med förhoppningar, att Penninge-bristen varder vid denna Riksdag afhulpen; och man skulle, kan hända , der anse sig öfverilad om man éj finge tid på sig att invänta hjelpcn, samt tror sig äga , i sjelfva sitt behof, ett tillräckligt skäl för detta anstånd.
Vid jemnförelse af de Anmärkningar, som voro till Utskottet remitterade, med Utskottets svar derå, står, i min öfvertygelse, Anmärkningens vigt qvar, utan att vara nöjsamt förklarad; ty det torde få anses såsom tämmeligen säkert, att, utom den skonsamhet, som Disconten, framlör enskildte Borgenärer, kan lemna, måste Bir.q iens egen fördel vara bättre vunnen derigenom, att Gäidenären får tid att följa sin vilja, att göra rätt för sig, än att han, som man säger, på en gång slås för pannan.
På de a skäl tillstyrker jag bifall till Herr Rosenr-chölds förslag, så vidt det angår Gäldenärer i Landsot terne.
Så länge det ännu ej blifvit stadgadt, att den en kildie Fordrings akaren nödgas lemna anstånd, utan han tväriom är bibehållen vid sin rätt att påkalla Lagaines åtgärd till återfående afsin utlånta Egendom, kan jag ej finna, hvarföre denna rätt skall nekas BancoDisconten, och dess Gäldenärer sålunda gynnas framför enskildtas:
Jag skulle till och med tro, att en ytterligare förlängning af Piaecriptionstiden för omsättningsiättigheten i Banco_D'Sconten ej en gång skulle lända Gäldenärerna till någon verklig båtnad; utan att deras ställning tvärtom skulle med hvarje nytt uppskof ännu ytterligare försämras; och att det skulle blifva för dem, ju längre anstånd de fingo, desto svårare att reda sig.
— Jag kan således ej instämma med de värda Ledamöter, som nu talat i detta ämne, utan får tvärtom ödmjukast tillstyrka bifall till Högloft.
Dessutom skulle stockningen och förlägenheten i allmänna Rörelsen ökas och underhållas, samt den Enskildtes Gäldenärer få så mycket svårare att reda sig, om tillgången,, för dem, på nya Lån i BancoDisconten minskades; hel 1st
Discontens möjlighet att utlåna nödvändigt måste inskränkas i samma mohn, som dess rättighet ait indrifva sina Fordringar.
Då jag likaväl med den sista värda Ledamoten, anser 332 Den 24 Martil, f m. ett, utöfver hvad BancoUtskoftet tillstyrkt, förlängdt anstånd med Discont-låns omsättning snarare innefatta skada än hjelp för Läntagare, och då jag icke tror att blott de i BancoDiscontVerket skuldsatte behöfva hjelpas , utan att äfven andra Medborgare, hvilka äro skyldige annorstädes, böra erhålla u*väg att i BiscontVerket kunna bekomma
Lån, linner jag för min del det at
Utskottet föreslagna anstånd af 30 dagar från derom af Discont Verket erhållen underrättelse v-ra tillra* kelig, samt anhåller således om proposition till bifall a: Betänkandet.
Herr Mcinnérstam , Johan :
Den Motion , sorn gifvit anledning till förevarande Betänkande, åsyftade endast, att de, hvilka försummat omsätta sina Lån i BancoDiscont Verket, skulle dertill erhålla ytterligare rådrum.
Låntagare återfått deras annars förlorade rättighet, att omsätta sina DiscontLån, innom ännu en månad efter derom erhållen underrätt--dse, så kan jag för min del icke finna annat, än att Betänkandet bör antagas. I anledning af hvad Friherre Boyenyss anfört, rörande skillnad emellan DiscontVerkets Gäldenärer i Stockholm och Gäldenärer‘i Landsorterne, torde jag få erinra, att de båda äga lika förmån, enär det ytterligare fö» reslagna anstånd för båda täknas från derom af DiscontVerket bekommen underrättelse.
Den 24 Martil, /. nu 333 Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard:
Då nu Riksdagen blifvit förlängd, och denna reglering ännu längre uppskjuten, torde det äfven vara billigt, att i samma förhållande utsträcka anståndet för Lane omsättningarne.
Ingen förlust uppkommer derigenom iör Banquen, hvilken snaiare vinner genom tolf Procents ränta, men de Låntagare, hvilka för närvarande sakna utvägar till omsättning, kunna undgå att bii!va ruinera,de, hvilket annars skulle hända, i tall hela lånet i närvarande ö-1 gonblick indrefs, i synnerhet i de Provincer, där de nu ur rörelsen satte Discont.sedlar utgjort en så b tydlig dt 1 af RörelseCapitalet.
Det oagtadt förfares, sedan Malmö och Gö,ha CanalDisconter kommit på obestånd, långt strängare med de Gäldskyl-i dige, som hafva
Lån i Disconten, än med dem, sorn hafva Lån af Enskildta.
Dessutom torde det icke vara någon fördel hvarken för Banquen eller det Allmänna, att bereda nya Låne tillgångar g nom nuvarande Låntagares spolierade Egendom. 334 Den 24 Martil, f. m. Friherre
I anledning af den An märkning en värd Ledamot gjort vid mitt yit rand , utbeder jag mig fä ennra, det jag icke ansett skillnaden emellan L:.ndsorternes och Stockholms Gäldenärer i Pisconten , härröra från någon olikhet i tid; ty dä tiden räknas från underrättelsen, såärden lika för alla i men deremot äga sin grund i en ganska märkelig skilnad i utvägar; och den torde böra medgifvas, då man eftersinnar, att det som är lätt i Hufvudstaden, är dock ganska svårt i Landsorten.
Penningarne naturligt vis ej begrafvas i Disconten ; utan genom nya utlåningar genast åter försättas i omlopp, och blott lördelas på andra händer; så tår jag äfven af detta skäl ödmjukast anhålla om Proposition å bifall till Utskottets betänkande.
Grafve von Schwerin, Fredric Bogidaus:
Om ändamålet med det af BancoUtskottet föreslagna ans<åndet skall vara att hjelpa dt n Gäldskyldige, så torde det icke på detta sätt kunna vinnas.
Den 24 Martti, f. m. 335 ten och dess Debitorer, som emellan Creditorer och Debitorer i allmänhet, lår jag anmärka, att det är just genom
Disconternas inträngande i Penninge rörelsen, som de vanliga och naturliga förhållan Jarne emellan Creditorer och Debitorer blifvit rubbade.
Hvad som nu indrifves från Landsorter, na, kommer ofelbart ock att stadna i Stockholm; hvilket likväl jag anser så mycket olämpligare, sorn mångfalldiga utvägar der finnas för fyllandet af ögonblickliga Penninge-behof, hvilka ej finnas i Landsorterne.
Herr Grefven och LandtMarkalken gjorde Proposition till bifall af BancoUtskottets Betänkande.
Ropades Ja. och Nej, Hvarefter Herr Grefven och LandtMarsk cilken hemställde, otn Ridderskapet och Adeln behagade, på sätt Herr Munck af Rosenschöld föreslagit, tillåta att ett ytterligare rådrum af 30 dagar från den dag , då Riksens Ständers 'beslut, angående allmänna FinanceRegleringen, blifvit kungjordt, måtte beviljas de Låntagare, hvilka icke haft tillfälle omsätta sina Lån i BancoDiscontVerket.
Jag hemställer , om icke ifrågavarande ämne kunde få hvila intill dess Stats och Banco.
Utskottens Utlåtande öfver DiscontVerkens utJ redning inkommit.
Men hårdt synes mig vara, att första försöket till förbättring i den vägen skall göras uppå dem , Den 24 Martil, /. tu. 337 dem, sorn i närvarande ögonblick mäst behöfva undseende.
Månne undantag rj kunde be« vi;jas åt de Gäldskyldige i Lindsorterne, som bo 20 mil fran Hufvudstaden?
Herr Strussenfelt anhöll att få upplysa, alt ehuru i Stock',olm ännu finnes någon tillgång pä penningar, i Landso/terne likväl all tillgång dertill för det närvarande saknas.
Jag är vis-: serligen med lika tankar med Herr von Schulzenheim deruti, att en sträng Execunon vid fordringars uttagande utgör ett vä endtebgt medel till Creditens stärkande.
Ständer äro här församlade, icke blott för att bevaka Fordringsägarnes , utan äfven de Gäldskyldiges in-: teressen, så vidt det med det Allmänna låter förena sig5 i synnerhet sorn'Riksens Ständer sjelfva tillskapat de för vidsträckta Lånetillgångar och de för milda Concoursstadgar, hvarigenom många blifvit lockade in i vidlyftiga Penninge- och HandelsSpeculatloncr.
Aid, 43, 44. 333 Den 2 4 Martil , /. m. äfven för att icke göra sig sjelfva dementi, genom lindriga medel söka att hjelpa så mänga at de->sa olycklige, sorn, utan att andra Medborgares tätt förnärmas, möjligen kan ske.
Grefve Mörner, Adolfh Göran:
Efter sorn jag fattat de värde Ledamöters meningar , hvilka yttrat sig i dt*tta ämne, äro de samma så nära med hvarandra öfverensstämmande, att jag icke tror någon särdeles skiljagtghet kan komma i fiäga.
Herr Munck af Rosenschöld har yrkat, att ifrågavarande anstånd tor Banco DiscontVerk' ts Låntagare borde räknas från den tid, då allmänna Finance-regleringen blifvit al Riksens Ständer fastställd.* Herr Cederskjöld åter har föreslagit att berörde anstånd måtte taga sin början ifrån DiscomVerktts åt Låntagarne derom lemnade underrättelse j men innan Ridderskapets och Adelns samt de öfrige RiksStåndens Beslut i detta ämne varda fattade och BancoStyrelsm meddeldte, åtgå troligen några veckor, hvarförinnan FrnanceRegleringen möjligen skulle kunna blifva af Riksens Ständer afgjord, och någon serdeles skillnad i tiden för beräkningen af detta anstånd således icke äga rum. jag hemställer d rföre , om icke, enär i hufvudsaker; samma ändamål vinnes, Ridderskapet och Adeln skulle behaga gilla Utskottets Betänkande.
Herr Grefven och Lan dt Mars kalken tillkännagaf, att BörgareStåndet bifallit Utskottets första Betänkande samt att de öfrige Stånden , enligt den underräftelse Herr Grefven ochLandt - Den 24 Martil, f. m. 339 Marskalken erhållit , skola gillat Utskottets senare, nu ifrågavarande Betänkande.
Herr Munck af Rosenschöld frågade, om den af Herr Grefven och L ndtMarskalken nu lemnade upplysning vore tillförlitlig4 i anledning h varaf 9 Herr Grefven och LandtMarskaIken yttrade, det berörde underrättelse val ännu icke i officiel väg från de andra Riksstånd n ankommit , men att någon anledning i !<e « ore att tvifla på rigt ig heten deraf, och hade H rr Grefven och LandtMarskalken endast trort sig upplysningsvis böra meddela Ridderskapet och Adeln samma underrättelse , utan att derföre anse den i ringaste måtto böra verka på Ridderskapets och Adelns Beslut.
Eå nu der emot blifvit yrkadt, att den Månad, hvarmed Praescriptions-tiden förlängdes, borde räknas fi an den dag, då allmänna FinanceRegle1 ingen kommer till Allmänhetens kunskap ; synes detta mig vara en alldeles ny Motion, hvaröfver Utskottet aldrig blifvit hördt, och som således ej nu lär till afgörande kunna upptagas, ej heller göra något uppehåll iden gamla Frågans afgörande.
Häraf hämtar jag 34© Den 24 Martil, f. in. således en ytterligare anledning till min ödmjuka anhållan om Proposition på Bilall till Utskottets Betänkande.
Jag instämmer, för min del, till alla delar uti hvad Herr Grafve Mörner och Herr Cederskjöld nyss anfört.
Att Executionsverket i Landsorterna är lika verksamt, som i Hufvudstaden, bevisas bäst af den farhåga, hvåraf Discontcns Låntagare äro intagne för indrifvandet af Discontens Fordringar, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde å nyo, om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottets Betänkande.
Den 24 Martii, f. m. 341 utan blott upptaga en tid , kankända behöflig till annat; så hemställer jag ödmjukast, om icke, med samtycke af den Ledamot, som vo* teringen begärt, frågan derom kunde förfa lia» Innefattade ämnet någon gr undsatts att bevara, någon Nationens rätt att försvara, så skulle jag alltid tro, att vi borde, utan allt afse.; ende på de andra Ståndens Beslut, anställa den begärde voteringen; men då nu ingen lörtydning kan leda vår eftergift till följd af impoi sition; så tror jag, att vi mycket väl kunna vidtaga den.
I anledning af hvad én värd Ledamot, Herr af Brinkman, yt-rat om Executionsverket i Landsorterne, får jag erindra, att det förfarer ganska strängt dä fiåga är om att indrifva Disconternes Fordringar hos Enskildte, men deremot ganska lamt, då fråga uppstår om att indrifva Enskildtes fordringar hos Disconterne Äfven får jag , i anledning af samma värda Ledi-mots yttrande, förklara, att jag icke är Låntagare uti ifrågavarande Discontverk.
Ehuru jag, så-" som Ledamot uti BancoUtskottet, deltagit uti ifiågavarande Betänkande, vill j^g likväl helldre bifalla Herr Munck af Rosenschölds mening , om votering derigenom kan undvikas, hellst en votering i detta ämne endast skulle borttaga Ridderskapets och Adelns tid, utan att något i hufvudsaken vunnes, då af de öfrige Stånden, BorgareStåndet redan bifallit UG 342 Den 24 Martti, /. m. s!<otte's första Betänkande , samt Preste- oda BondeStånden, enligt hvad BancoUtskottets satr.felige Ledamöter i jjur berättade mig, antagit Utskottets nu under pröfning varande Utlåtande.
Herr l\Innck eif Rosenschöld:
Om de andra Stånden redan bifallit Utskottets Betänkande, vill'jag, för min del, icke yrka någon votering, men skulle någon officiel underrättelse om de andra Ståndens Beslut i detta Mål ännu icke vara ankommit, får jag hemställa, om icke Målet finge intill nästa Plenum hvila, hvarförinnan bestämd underrättelse derom anländer.
Herr Grefven och handt Mar skalken föreslog, att
Målet måtte intill nästa Plenum uppskjutas, hvarförinnan officiel underrättelse an. gående de andra Ståndens Beslut troligen ankommit, hvilket bifölls.
Herr Grefven och LandtMcrskalken tillkännagaf, att plenum komme kl. 5 1 eftermiddag att fort ättas.
Bevillningsutskottets den 16 dennes atgifne samt den 17 och 19 t samma Månad på bordet lagde Utlåtande, angående de emot de före slagne grunderne för den allmänna Bevillningen gjorde Anmärkningar.
I sammanhang hvarmed upplästes tvenne från Preste- och BorgareStånden ankdmne PrO - Den 2 3 Martti , f. m. 343 tocolUUtdrag af-den 19 och 24 dennes, innehållande det brmälte
Stånd biialiit Utskottets den 23 sist!.
Januarii i ämnet afgifne första Betänkande, med antagande derjemte af hvad som innefattas i andra Alternativet af Utskottets sednare ifrågavarande Utlåtande, beträffanfande Consnmiions-afgiften för Öfverflöds varor och Fyllnadsafgiften för LandtTul.sersättningen.
Herr Grefven och LandtMcirskalken hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade antingen på en gång eller punctvis företaga Betänkandet till pröfning.