Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den a3 Januari e. m. sättande vårtiden af säl skilda omständigheter kan möta hinder, annan lid dertill, etter häradsboernes liöruride, bestämpia. ” Utsk:n hufva begått ett misstag, då de säga att anledningarne till klagan öfver tiden tor vägarnes grusning icke må sökas i författningarna, utan i deras tillämpande.
Förhållandet är likväl alldeles tvertom.
Felet ligger verkligen i författningarna, sorn, i stället för att föreskrifva grusningen om hösten, inskränka sig lill att tillåta öfverenskommelsens träffande derom att gnistringe!) må ske om hösten, men föreskrifva blott att den skall ske vårtiden.
Det är likväl kändt att vid grusning, företagen (len årstid, då vårsolen och derpå sommarvärmen verkar, det pålagda gruset förtorkas alltför hastigt, icke blandar sig med jordmånen och förflyger genom blåsten.
Hva'd derefter qvarblifver är iner småsten ängnis, och som vanligen icke har annan nytta med sig än att upprifva det fasta af vägarna, så att ändadnmålet verkligen till en stor del förfelas, till de vaghållningsskyIdiges stora skada.
Det är deremot ett factum, att grusning om lidsten, i anseende lill väderlekens fuktighet, tiar den påföld, att det påfyllda ämnet lätt qvarblifver och blandar sig med jordmånen, hvarefter vanligen frost inträffar och slutligen snö.
I detta skick ligger således det påfyllda gruset hela vintern igenom, utan att rubbas, och liar verkligen, då våren intiäffar, antagit en så fast form, att del icke kan uppbrytas af (orkan eiler den värme, som då infaller.
De skador, för hvilka på så sätt underhållna vägar äro utsatta under vårtiden, beslå egentligen af utskärningar å backar eller sluttningar, härrörande af vårfloden.
Utsktn säga väl att Konungens Bef:h:de äga att träffa öfverenskommelse med vederbör, väghållningsskvIdige om lämpligaste tiden för vägarnes grusning.
Detta har visserligen icke kunnat vara motionären obekant; men han, lika så väl sorn andra, hvilka haft dylika ärenden att handlägga, har lärt sig alt göra skilnad emellan tillåtelse att träffa öfverenskornmelser och en föreskrift gifven i lörfattningai na.
Det är detta sednare, som han ulan tvifvel haft till ögonrnäike, då han väckte sin motion, väl vetande, att så länge det endast beror på öfverenskommelse, blir dermed föga att uträtta.
Jag förenar mig således alldeles i den åsigt, som motionären uttryckt, och hvilken han, i händelse af sin närvaio, säkerligen här hade utvecklat.
Jag vill blott göra det tillägg, att jag anser den rätta liden för grusningen vara om hösten, alt boijas från den i Oelober och fortgå till den i5 November.
Denna tid tror jag är så beräknad, att den passar för alla provinser, så väl de norra som de södra, och får jag på grund häraf anhålla om betänkandets återremittei ande.
Den siste värde talaren har visserligen uttryckt en stor del af hvad jag ämnade Den 23 Januari e. m 387 sägn, men jag anhåller alt dock få tillägga några ord.
Utsk:n hafva i lietänk. yttrat, att det felaktiga ligger i författningarnes tillämpning och icke i sjelfva författningarna.
Jag vill dock säga, att jag tror alt deras tillämpning ej kan ske på annat sätt än som nu äger rum.
Det är stadgadt, i J818 års författning, att lagningen hör börjas om våren.
Det är visst sanni, att detta är sagdt, men tillämpningen deraf ankommer på de väghållningsskyldiga.
Samma författning innehåller äfven, att vägsyner skola ifrån den i till den i4 Juli vara hållna.
Det är denna tid, vid hvilken de aucloriteter, som skola efterse vägarnes vidmakthållande, hafva rättighet att dervid göra anmärkntr, såvida icke så stora skador uppkommit, att de böra ögonblickligen lagas.
Jag tror således att intet Landsh.embete kan tillämpa författningen på annat sätt, än att vid den tid författningen föreskrifver hålla dessa syner.
Del är således, hvad tillämpningen angår, lemnadt hell och hållet åt de väghållningsskyldign att göra väglagningen när de behaga, från vårens början till den t Juli.
Det är oftast mera lämpligt för dem att göra den midt under sommaren.
Detta verkar, att raan alltid liar dåliga vägar, om våren uppblötta, om hösten likaså, och om sommaren uppfyllda af grus, som lill största delen bortblåser.
Så blifva de dåliga hela året om, då de icke lagas höst eller vår.
Jag får säga, alt jag anser lik — gilltigt vid hvad tid de lagas, blott det sker vid den tid, då vägarna äro uppblötta, så att gruset nedköres och fastnar, i stället för att bortblåsa.
Jag får dessutom anmärka, att i fråga om IJtsktns yttrande om Landsh.embetenas rättighet att tillvägabringa öfverenskommelse!' om en annan lagningstid, är det visserligen sannt, att ett öppet fält är lemnadt Landsh.embetena att göra sådana öfverenskommelse!'; men det är de väghållningsskyldiga alltid lika öppet lemnadt att säga nej dertill.
Inom det län, som är mig anförlrodt, finnas på mångå ställen sådana öfverenskommelse!', och hvad förbättring vägarne derigenom erhållit, torde kunna bevittnas af dem, som försökt vägarna, der sådana öfverenskommelse!’ blifvit lillvägabragta, men det har ej kunnat ske på många andra ställen.
Om väglagningen skedde vid den tid, jag nyss hade äran nämna, antingen då vägarne nyss blifvit eller skola blifva uppblötta, så skulle det säkert medföra nytta både för de resande och de väghållningsskyldiga sjelfva.
Jag yrkar på återremiss af betänk, och anhåller att dessa mina anmärkmr dervid må få åtfölja.
Den egentliga orsaken till Ulsktns afstyrkande tror jag för min del hafva uppkommit deraf, att Ulsk-.n förblandat frågan om vägläggning med frågan om grusni,ng af vägarna, som årligen skall ske.
Lagning och botande af gropar samt rensning af diken m. m. skall naturligtvis alltid ske oro våren, dä källossningen 388 Den a3 Januari e. ra. har förorsakat sådana vägskador; men den allmänna grusningen af vägarna, som en gång om året skall ske, kan icke lämpligen företagas, om man vill hafva goda vägar, annat än emellan den i och i5 Oct. i hela södra och mediers ta delen af Sverige och från den i5 September till den i Oct. i Norr- och Westerbottens län.
Det är helt klart, att om man utbreder grus på vägar, som i följd af solvärmen och torka äro bårda, sfi blir det grofva gruset sondel kordt till damm, som bortblåser.
Om deremot det grofva gruset pålägges, då vägarna äro uppblötta, så blir det nedkördt på botten af vägen, hvilken sålunda blir fast, hård och slutligen orubblig.
Det vore således ganska vigtigt att få förändring af 1818 års författning i det afseende, att grusningen af allmänna vägar må ske om lidsten ifrån den t till den i5 October.
Nauckhoff, deruti att han vill att grusningen skall få fortgå ända till den i5 Nov., emedan det så sent på hösten vore ganska besvärligt att dermed vara sysselsatt, och en massa af andra förrättningar då äro för handen för kronobetjeningen, som är hindrad att då efterse vägarna.
Det bör vara slut den i5 October både med grusningen och synerna, eller åtminstone den 20 October böra vägsynerna vara förbi.
Om våren deremot sker lagning och förbättring af gropar och diken.
Jag förenar mig med de herrar, som förut yttrat sig, i begäran om Aterremiss af betänkandet.
Jag ångrar nästanden välmening, som låg till grund för det af mig afgifna anförande, hvilket i detta betänk, är citeradt; men jag önskar lå i detta, såsom i mycket annat, ett systeme för hela landet att följa.
Principerna dela sig emellan vårtiden och hösttiden.
På den ort jag bebor anser man vårtiden, slraxt efter källossningen, vara den rätta för byggande af vägar likasom för byggande af hus.
Svenska Jagen tyckes också hafva utgått från denna åsigt; men det skall vara mig lik— gilltigt när vägarna byggas, blott det bestämmes att det ej får ske midsommartiden, hvarigenom äfven den årstid, då man skulle kunna med beqvämlighet genomfara Sveriges vackra landskaper, vägarne ändå äro oangenäma eller nästan ofaibara, i anseende till det grofva gruset, som då ditföres.
Posses yttrande, då han säger, att kronobeljeningen nödgas öfverlemna åt de vägbyggnadsskyldiga att bestämma när de skola reparera sina vägar.
Jag har vanligtvis utfärdat en kort kungörelse derom, och begagnar då den termen, att skyl le den sig sjelf, som icke har sinn vägar i ordning, om han får tillbringa en del af andetiden pä landsvägen.
Detta bar äfven haft den effect, att åtminstone de vägar i Westmanland, som kunna vara goda, äro det.
Hvad åter bergslagen angår, der 2 å 3 skeppund jern dragas fram på 2 hjul med skoningar af på sin höjd 2 Den 23 Januari e. tn.
38g tums bredd, så är det mot naturen alt vägarne derstädes kunna vara goda.
Jag instämmer med de herrar, som begärt återremiss af betänk., och önskar att Utsk:n då ville noga se efter, huruvida, med bibehållande af 1818 års författning, man möjligen kan undvika de obeqvämligheler, som nu blifvit af flera talare rättvisligen anförda.
Jag har nämnt tvänne perioder, då jag tror att väglagningen medelst grusning bör äga rum, nemi. då den skulle börjas och slutas — den 1 October och den 15 November, — emedan jag trodde att den 1 Oct. vore en lämplig tid för de norra provinserna.
En sednare talare har likväl nu upplyst, att det vore för dem mera lämpligt att utsätta tiden till den i5 September.
Jag känuer icke förhållandet der tillräckligt, för att inlåta mig i den saken, utan öfverlemna!- denna fråga till andra; men hvad jag känner är förhållandet i de sodra provinserna, oell der är det för tidigt att utsätta slutet af tiden för väglagningen till den sista October, och ännu mera, alt dertill bestämma medlet af October.
Det är af detta skäl jeg nämnde den i5 November, inom hvilken tid jag anser väglagningen böra vara verkställd inom de södra orterna, och något hinder för kronobetjeningen att såsom sista dag för vägarnes besigtning begagna den i5 November, äger under nuvarande förhållanden icke rum.
Jag får derföre vidhålla denna åsigt och förnyar min anhållan om återremiss.
Ge ders (röra, Anders:
Svårigheten att utfärda någon ekonomisk författning i ett land med så olika klimatiska och andra förhållanden, som Sverige, som skall vara lämplig i alla Rikets landskaper, torde hvar och en finna.
Detta vitsordas också af erfarenheten.
Det är temmeligen gifvet, att det, som kari vara lämpligt för de södra orterna, ingalunda kan blifva lämpligt för de norra.
Ifrågavar. författning har likväl lemnat en temmeligen stor latitud åt Konungens Bef:h:de att efter olika orters behof komma öfverens om väglagningstiden.
Den har visserligen utsatt såsom en allmän regel, att från vårens början till den 1 Juli skall väglagningen ske, roen det är äfvenledes sagdt, att när andra förhållanden uppstå och vårtiden icke är lämplig, må det bero på Konungens Bef:h:de att gemensamt med communerna annan lid bestämma.
Annat tror jag icke kunna bestämmas.
På åtskilliga orter är det uppenbart, att vårtiden är den, då det är nödvändigt att laga vägarna, emedan vägarne eljest blifva alldeles ofarbara och då måste nästan helt och hållet nygöras.
På andra ställen hör jag nu alt höstetiden skall vara bättre för väglagningen.
I de norra orterna tror jag det är alldeles omöjligt att föreskrifva väglagningen höstetiden, emedan en tidig vinter kunde förhindra den, äfven 0111 tiden utsattes lill slutet af Sept., 390 Den 23 Januari e. m. hvilket vid vanliga förhållanden vore för tidigt.
För min del yrkar jag bifall till betänk., emedan jag tior att dåinan lenman en så stor latitud åt Konungens Bef:h:de att med de väghållningsskyldiga komma öfverens om hvilken tid som helst, så kan man icke komma längre.
Mycket sämre skulle det vara alt utsätta en bestämd tid för hela Riket, hvilken sedermera ej kunde ändras, fastän den kunde befinnas vara ganska olämplig för många ställen.
Fullkomligt instämmande med den sista varda talaren deruti, att det icke kan vara lämpligt att hafva en bestämd tid för alla orter, instämmer jag äfven deruti, att det vore lyckligt om en sådan latitud funnes, som Fi ili.
Cederström anser sig finna i den författning, som häi- blifvit åberopad.
För min del har jag ej kunnat finna någon så stor latitud, ty jag har författningen här i min hand och der står, att allmänna vägarnes lagning och grusning skall hädanefter verkställas ifrån vårens början till den i Juli hvarje år, samt vägsynerna öfver fullbordandet af väglagningen vara verkställda inom den i4 i samma månad.
Emedan nu vägsynerna måste på vanligt sätt företagas, så innefattar detta stadgande, efter mitt sätt alt förklara författningen, att de auctorileter, som hafva uppsigten öfver vägarna, skola vid detta tillfälle efterse om vägarne äro behörigen lagade.
Om Konungens Bef:h:de i något län skulle före denna lid utsätta någon bestämd tid nast efter vårens början, då vägarne borde vara lagade, så tror jag icke alt en sådan föreskrift skulle blifva iakttagen ; ty jag är öfvertygad att eu högre auetorilet skulle, på grund af denna författning, säga att lagningen finge ske sednare.
Ridderstolpe yttrat, att min åsigt skulle varit, nemi. att kronobe!jeningen måste lemna åt de väghållningsskyWiges godtfinnande hvilken tid de vilja företaga väglagningen, måste härröra af ett misstag antingen i min framställning eljer i hans uppfattning.
Jag har endast velat säga, att då författningen stadgar att väglagningen skall ske före den i Juli, tror jag Landsh.ernbetet icke kunna genom utfärdad kungörelse anbefalla den väghållningsskyldige att förut verkställa den.
Den beror således på hans fria vilja och icke på auctoi itetei na.
Det är mig likgiltigt, om den sker om våren eller hösten.
Jag tror att våren vore lämplig folden södra delen af Riket, men måhända kunde hösten äfven på mångå ställen i somliga orter vara lämplig.
Som jag sagt, är tiden mig likgiltig, blott lagningen ej sker om sommaren.
Jag förnyar mitt yrkande om återremiss.
Jin talare har sagt, att det ej vore möjligt alt utfärda en allmän författning i detta afseende.
Jag delar icke denna tanke.
Då man utsätter en tid af 2 månader, så bör den vara tillräcklig att verkställa grusningen, för de nordligaste länen, som för de sydligaste; följ - Den i3 Januari e, m. 391 akt!i gen äfven för länen deremellan.
Om än en sådan författning blefve gällande, så finnes ju intet lunder att deruti erhålla partiel ändring, der local-föi hållanden sådan påkalla.
Vederbör, väglol tsägare hade att med anmälan derom vända sig till Konungens Bef:h:de, som bör aga rätt att derom besluta.
Det måste alltid vara i länsstyrelsens intresse alt vägarne äro goda; och jag ser intet hinder hvarföre icke, der anlcdn. förefinnes, dylika anmälanden om förändring kunna af landshöfdingen afgöras; dock alt den sker undantagsvis ifrån en allmän författning.
Nto 26 återremitterades.
Besvärs- och Ekon.Utsktns den 3o sisth Dec. på bordel lagda betänk.
Nto 27, angtde väckta frågor om förändringar i stängselförfattningarna.
Ånyo föredrogs Cons!.Utsk:s den g dennes på bordel lagda mern.
Nto j5, med förslag lill ändrad ordalydelse af Tryck Ir.förordnts 5 § 1 och 5 mom.
Hr von Hartmansdorff, Ang.t
Uti det första mom. har Utsk. infört följande nya ord: ”sorn bör bestämdt upptaga det straff, lian yrkar,” (nemi. åklagaren).
Såvidt mig är bekant, har ingen jury att befatta sig med straffets åläggande eller tillämpning.
Juryn yttrar sig blott huruvida bon anser den anklagade skyldig eller icke skyldig.
Den a Isig t Utsk. baft med införandet af dylika uppgifter på bestraffningens belopp, om jag så får uttrycka mig, synes vara att juryn skulle icke blott förklara om den tilltalade vore skyldig eller ej, utan äfven afse det straff, som kunde på brottsligheten belöpa.
Man åsyftar således att göra juryn icke blott till hvad bon hittills varit, utan äfven till tillämpare af straffbestämmelsen.
Detta skulle efter min förmening förrycka juryns beskaffenhet och endast leda saken derhän, att juryn skulle, i hänseende till påföljden, måhända anse sig böra frikänna en peison, som juryn eljest skulle anse verkligen saker till anklagelsen.
Jag finner ett sådant stadgaude vara onödigt och oriktigt.
Hr von Troil, Emil, och Hr Stuart, Carl Gustaf, begärde alt lietta mål ytterligare måtte få hvila på bordet.
Likaledes begärdes ånyo på bordet af Hr von Troil, Emil, Frih.
Sprengtporten, Jac. Wilh., Hr Stuart, Carl Gustaf, m. II. ledamöter, Coust.Ulskts den g dennes på bordel lagda memtr: 392 D«n 23 Januari c. m. N:o 76, med förslag lill ändring i Riksd.Ordningens 76 s> N:o 77, med förslag till ändring af 5 §:n 8 mom.
Tryck fr. förorda.; N:o 78, med förslag lill ändring af 3 §:n 4 mora.
Tryckfr.förordn.; N:o 79, med förslag lill ändring af 5 §:n 6 mom.
Föredrogs ånyo Const.Utskts den g dennes på bordet laeda meni.
N:o 80, i anledu. af återremiss å Coust.Utskts n 1 mein.
JV:o 56.
Hr Frill. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade antaga Cons!.Ulsk:s förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla i öfrigt Ulsk:s yttrande i det nu föredragna memorialet.
Ropade ja.
Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den g dennes på bordet lagda mern.
N:o 81, i anledn. af ålerremiss å Consl.Utsk:s mern.
Så väl hvad Utsk. i detta meni. yttrat, som de föreslagna voterrs-propositionerna blefvo af R. o. Ad. gillade.
Vidare föredrogs Const.Utskrs den g dennes på bordet lagda mern.
Wto 82, i anledn. af erhållen ålerremiss af ConstUlskts mern. Wto 5g.
Hr von Hartmansdorff, Au g. t
Det beslut, sorn här är i fråga, fattades af R. o. Ad. efter mycken öfverläggning.
Jag minnes ej om icke votering derom äfven anställdes.
Det angick hufvudsakligast den frågan, att då dcpart.- chef vore förhindrad att förestå sitt departement, ingen annan skulle vara sjelfskrifven att dertill förordnas, än annan ledamot af Statsrådet.
Jag hoppas och önskar, att R. o. Ad. malte vid sitt beslut förblifva, och med denna förklaring besvara Utskis hemställan, hvaraf sedan följer, att de volei:s-propositioner, som Utsk. omtalat, kunna komma i fråga.
Hr Munck a f R ose nsc h ö I d, Nils Rudolph, anhöll att detta mern. ytterligare måtte få hvila på bordet.
Häruti förenade sig Hr Brummer, Carl Magnus. Fö - D e n a3 J (i n u a r i «. m.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den g dennes på bordet lagda mern.
N:o 83, i anledn. af ålerremiss å Coust.Utsk:s mein.
Frih. Cederström, Jacob: Den af Const.Utsk. här framställda voteris-propos., som innefattas i andra alternativet: ”vinner nej, koinmer Const.Utsk:s i mern.
N:o 6o framställda förslag icke att till nästa riksdag hvila slår i rak strid med grundlagens stadgande i så väl 56 som 8i §:n Reg.F:n. Uti förstnämnda §:s andra morn., som handlar olli grundlagsfrågors behandling, står tydligen alt det åligger Const.Utsk. att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemka, men att et t utlät, bestämdt skall hvila till nästa riksdag sedan Utsk. med förslag dertill inkommit, och i 8i tj:n finnes, att RiksSltn firo förbjudna att vid samma riksdag, då Const.Utsk. afgifvil ett förslag, deröfver besluta, utan först vid den nästpåföljande.
Det går således icke lagligen an, alt öfverlemna åt ett förstärkt Coust. Utsk., att besluta det ett förslag till ändring i grundlagen icke skall hvila till nästa riksdag.
Jag protesterar emot denna votenspropos. och yrkar att förslaget må hvila till afslag vid nästa riksdag, såsom ett öfverflödigt förslag.
Då RiksStin stannat i beslut, som icke kunna sammanjemkas, 3 Stånd nemi. förklarat förslaget onödigt eller onyttigt, med olika variationer, och ett Stånd antagit förslaget att hvila till nästa riksdag, så finnes ingen annan utväg, än alt rösta i förstärkt Const.
Jag hoppas således, att Frih.
Cederström afstår från sitt yrkande om afslag, och alt Hr Frih. o.
Landtm, ger oss framställning om godkännande af voter:s-propositionen.
Ett kringgående af grundlagens stadgande derigenom att man advander termen onödigt eller onyttigt om ett förslag till grundlagsförändring, hjelper icke dertill att man lagligen kan få en votenspropos., som innefattar ett fullkomligt annibilerande af förslaget.
Sådant är rent af grundlagsvidrigt.
Det andra är en opinionsyttring, som för tillfället hetyder ingenting, och som må stå för Ståndets räkning i prot., för det afseende den kan erhålla viii én påföljande riksdag, ålen att förslaget skulle förfalla genom votering i förstärkt Cnnst.Utsk., är en bestämd grundlagsvidrighet.
Jag protesterar emot hvarje propos. till godkännande af en dylik voteris-proposition.
Cederström har så mångo gånger inför R. o. Ad. yttrat samma lanke som han nu försvarar, och R. o. Ad. har så många gånger för sin del ogillat denna tanke, att jag förmodar denna sak kunna anses fullkomligt utagerad äfven af Hr Frihln sjelf, och såle ig H. 5o 394 D e n a3 Januari e. m. des lärer lians mening i delta afseende endast vara alt anföra en reservation.
Jag anhåller om propos. till bifall å Utsk:s betänkande.
De föreslagna voter:s-propos:na blefvo af R. o. Ad. godkända.
. Frih.
Jag får till prot. anmäla min protest så väl väl emot den äf Hr Frih. o. Landtm, framställda propos., som emot Ståndets bifall dertill, hvilket är i rak strid med grundlagens bestämda ordalydelse.
Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 9 dennes på bordet lagda meni.
N:o 84, i anledn. af återremiss på Coust.Utsk:s mern.
De af TJtsk. föreslagna voter:s-propos:r blefvo af R. o.
Jag får lill prot. förnya den reservation och protest, sorn jag vid behandlingen af det förra mern. anförde, och får nu på en gång förklara, alt den må blifva gällande för alla dylika från Consl.Utsk. inkommande memorial.
Lades till handlingarna förstärkta StatsUtsk:s den 9 dennes pä bordet lagda meni.
N:o 399, i anledn. at verkställda omröstningar, enligt utlåUna N:is 257 och 367, ang:de pensioner åt f. d.
Statsråden Hr Frih. Åkerhjelm och Gr. Hård.
Föredrogs ånyo SlatsUlsk:s den 9 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 4°°> > anledn. af K.
M:s nåd. remiss uppå ledamöternes i Rikets Allm.
Ärenders f. d. Beredning und. ansökning att få såsom pension bibehålla de af dem i sådan egenskap innehafda arfvoden.
Det bör förundra, att StatsUlsk. i afseende på Rikets Allm.
Ärenders Beredning afstyrkt hvad samma Ulsk. tillstyrkt i afseende på K.
Man kan visserligen finna skälet deruti, att i annan händelse
Konungens sanclion icke erhållits till beslutet om Nummerlotteriets indragning.
Konungens sanclion till indragning af Allm.
Ärendenas
Beredning var gifven i förväg, utan aning af möjligheten af ett dylikt betänk, från StalsUtsk., då embetsmännen i Sverige i alla tider, när deras befattning upphört, blifvit bibehållne vid sina löneförmåner.
Jag anhåller om återremiss af delta Betänk, och begär att Utsk. måtte se icke på personerna, hvilka äro i fråga, utan på samhällets intresse dervid, att rättvisa ulöfvas emot sådana embetsman, hvilkas befattning
Den a3 Januari e. m. 3g5 upphört, icke genom deras förvållande, utan genom förändring af Statens institutioner.
På begäran af Hr von Rosen, Georg, upplästes Frih.
Spr eng t por tens reservation.
Jag förenar min åsigt med reservanternes, oell på samma skäl, som de hafva tillstyrkt arfvodens fortfarande för Beredningens ledamöter, tillstyrker jag det äfven, på grund hvaraf jag begär ålerremiss af StatsUlskrs betänkande.
Jag hoppassa mycket mera ålerremiss af i fråga var. betänk., som jag tror mig känna att voteringen skedde vid ett tillfälle, då ganska få af Utsk:s ledamöter voro närvar.
Denna min förhoppning styrkes så mycket mera genom antalet af reservanterna, hvilka bär utgöra 9 personer, alla kunnige, skicklige och rättrådige män.
Jag tror mig äfven känna att BorgareSt. återremitterat detta inem., och j ig skulle väl icke tro att Pv. o. Ad., hvars tänkesätt i denna fråga jag tror mig icke kunna misskänna, skulle kunna sätta sig emot återremiss af ett meni., bygdt på så besynnerliga grunder, sorn de, hvilka den nu upplästa reservationen utvisar.
Jag anhåller oin återremiss af Utsk:s betänkande.
Då jag anser att Staten i allmänhet bör förhålla sig på ett stort, ett ädelt sätt emot sina t|enare, så öfverensstammer icke StatsUtsk:s beslut eller förslag i delta ämne med mina åsigter.
Tvertoin anser jag det vara det rätta sattet att genom ett sådant stort och ädelt förhållande tillvinna sig de bästa tjenare, hvarigenom Riket onekligen vinner.
StatsUtsk. och Slanderne hafva äfven ådagalagt en sådan åsigt i Hera fall, äfven vid innevar. riksmöte och ännu mera vid nästförflutna, och det skulle vara hardt för mig alt se det man nu ville afvika från en princip, sorn man kan säga fordom hafva grundat R.