Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Akt utskrifning uran legning strider emot den personliga snönen nian arr ypty.ia eir stort ändamål; alt den aswiker ifrån alla amagna bruk; att den är owerkst iii bar « fin utöfning och skulle öiwerhopa R-ge.ingen med otnha strga granskningsämnen, embersmannen med ömraliga åtgärder och dagcligen föranleda till witzaöje, klagomål m. m.
Med all aktning för de tänkesätt som gifwi! anledning ri l denna framställning, är det mig omättligt godkänna Veste ti i. hewio för legning anförde skäl.
Wld eit tillfälle da en ny lag skall afgöras hwgrpa nationens ära och sjelfständighet sa huf WUd - Den 15 Maji. wudsakligen beror, dä tillhör dek desi ombud akt Nied frimodighet följa sin öfwerrygelse.
Wcheiligcn är Staken i behof af ämnen till Uplyste. stuckelige och redeligo cmbctsniäa.
Wifierligen erbjuder konster och weleiijkoper junk den civila admlnistrativa banan ett hedrande fält för a« delsmän aswensom för bondesöner.
Men huru ofta skall Swerige blifwa blottställdt för krig? troligen sällan, åtminstone böra de ej blistva längwariga.
Hwad blir da wid ungdomens upfostran egenieligen att befara genom en allmän Utskrifning? den tanken, alr mojligtwis kunna komma axt sia i led emot en fiende stall säkert icke qs en stgdetig riktning ät ynglingen.
I alla fall rror jag akt derk som af naturen är begäfwad med särskild fallenhet och finner sig kallad kill etc bestämdt yrke, icke stall löpa fara att förlora samma fallenhet under de fa är han öfwerlämnar sig ät krigs lensten.
Twärtom skall han dar snarare hämta den mandom, ben ihärdighet och den hederökänjla som stämpla store män i hwad bana de mä genomlöpa- Sä wä! »ärwarande som fcrfiutne tidehvarf gifwa hära de mäst styrkande bewis.
Pä en gäng stor krigare, stor statsman och stor talare ivar Romaren långt ifräu förstörd af krigsstandet, kanste skyldig detsamma den styrka i sälen och den fasthet i caractercn som än j dag utgöra tvär beundran.
Utan att be höswa upsöka exempel i Historie» hafwa wi här under wära ögon del mäst talande bewis uii Hans Kongl. Höghet Kron P inlen Jag medger, att poliliska systemets omffapningar hafwa förändrat tarikesätt och upfostran, samt
Den is Maji - samt gifwit ät opinionskrafren förmåga att ofta up mäga dell wcrkelioa styrkan-
Men etk ögonkast pä Europas närwarande ställning är tillräckeiigt för arc öfwenyga hwar och cn af ost alt wi äro gan« ska nära a,'l äcerkomma till den stallning dä näfrällcn ensam afgjordt Skakers öden.
En allmän utjikrifning utan legning förenar alt, den ger esler behofwek en tillräcklig styrka och ger tillika en niangfalldigr större opinicmskraft. den för ögonblicket Mille wara för waldiam att »verkställa, kan åtminstone principen fastställas akt gälla esler en wist tid. —- Ekl sädant beslut
Mstl i och med detsamma det förenar alla sinnen äfwen wisa till hwad grad SwenMn kan lifwas till förswar af heder och sjelfständighet, och hwilka npoffringar han ännu är färdig akt göra för att förswara dem.
Denna framställning understödjeo, sä wäl af det serstilta Ulstkottcts betänkande, som af nakionens mast allmänna önskan hwilken nu börjar höras i alla Rikets provincer.
I närwarande omständigheler torde det likwal wara af cn huswndsakelig wigt, alt ulan upffof komma lill ett önskeligt resultat.
Jag twekar således icke alt för min del tillstyrka antagandet af det set ställa UlskottelS berankande i hela sin widd: hemställandes blott till Högloft.
Riddcrskapet och Adelns bepröfwaude och afgörande att derwid göra dek tillägg hwari de öfrige medstanden skulle inbjudas, a:k ifrän den i Jauuarii 1818 all legning mä nphöra, Koi;gs. Maj:c likwäl förbehållit, alt enär allmänna opinionen eller andra omständigheter dertill föranleda förm göra samma förändring.
En - Den is Maji Endast ett ord ännu Mine Herrar.
Kastom en blick pä tvär egen politiska ställning, hwilken niärkrvärdig förändring sedan z är; . . . Wär wördade Konung räddade Swerige.
Den store Prims tvi nu sett tvid dest sida, har redan wisn att försynen underbarligen gynnat wärk land.
Han har wisa! hela styrkan af en stor moralisk lills öfwcr!ägsen« het dä den ar förenad med Uplysning och erfarenhet.
Med en djerf ständagiighct har han afwandr alla hotande stormar, .uprätkhallit
Thronen och wär sjelfständighet.
Han har genom sick stora efterdöme »visat wägen till sjelfförsakelse och pligtkänsla.
Han har redan ätergiftvit nation sin fordne wärdighet.
Med ett ord allt ar anledning till erkänsla i der förflutna,, allt är hopp i dek tillkommande.
Mine Herrar! hwilket tillfälle för ost att ge, uom ert förenadt beslut nn Ådagalägga de känslor, hwaraf wi alla äro lifwade > hwilket tillfälle att betala den gärd as tacksamhet nationen är skyldig!
Endast med dygder kunna dygder b-lönas?
jag uprepar det, lätom osi antaga Utfforicts betänkande i hela sin widd, jämte tillägget om sä för godt finnes, öfwerlämna alt det öfrige till Kongl. Majus nädiga afgörande.
Ju större wart förtroende, ju mindre att befara- Wär sa högt älskade KronPrints lärer ej underläla att maka öfwer fosterlandets söner.
När Swcnskarne blifva förde till striden af en hjelle sadan som han, dä skola wara upoffringar ej gä förlorade, dä skall en lysande cpoque ännu beredas för Swenska Historiett! - - - Gref - ros Den 15 Naji.
Grefwe stiststerstcst^L, Larl, auförde skrifte, ligen följande:
Dä jag änven wld denna Riksdag wagar ylt» ra min tanke un ei, fräga af sä mycken wink är det för mig den yppersta glädje och för Högloft, Riddersckapck och Adela en winst att icke något widlyfrigr betänkande af mig i haswudsake" nu mera behötwes, ty intet yttrande har af någon narwaranhe blifivir afgifwit eller kan ens inom delta Rikets sörsta stand förwäntas som sckulle bestrida Letz owilikorliga pligt, att inga uri Kongl.
Majus nådiga proposiston det hmar och en skall wara förbunden ifrän so till och med S5 är till Rikets forfwar.
Jag anser oek uran twiswel Högloft.
Ridderffapct och Adela enhälligt denna deras skyldighet afgjord —. fragan är således endast om sättet akt fastgöra densamma och dä frägar jagt hwem kan lättast bedöma det satt som med tid och omständigheter bäst öfwercasstämmer?
swarct kan icke blifma mera än etk „ det är dea som har de basta och mästa tillfällen air utröna tidens fordringar, sakernes stuk e! er stallning.
Jag har — jag hekänner der offentligen önffal och trott — en utskrifning utan legningstiliär lfe, wara den rätta i ett folkfakiigt laad; jag afstar icke derifrån man i den ö w rty else, aki dea ännu icke ar anwändhar; mea dä den en gäng blrfwer dek, dä den, att jag sä ma säga, kommer af sig stelt, lärer Regeringen witzerligen admittera dea om .Riksens
Ständer nu a »toge utsckrifaingea pä satt den för närvarande sörusigö af män, som, med stadgad öfweny gel - Den iZ Maji» gelfe och cl kände insigter, grundat sine bcstUt pä det skyldiga afseende närwarande omständigheter synlS dem äffa.
Andre som afstyrka detta nu tillstyrkte sätt, drifwas icke af mindre omsorg för landets minsta b knngande och ändamälets fullkomligaste ernående, RlketS tillbörliga förswar, frihet och sjelfständighet.
— Tilläten mig derföre mine Herrar ännu att fräga: da I uti hufwudsaken hafwen samma tänkesätt, hwarföre Mja Eder i Uttrycket deras? lifwade af de ädla känstor som I alla gemensamt ägen, hwarföre icke mera med gärningar än ord genast bcwifa den enighet och fasta föresats att göra det rätta, som ensamme kunna bibehålla ost alla? hwarföre gifwa minsta anledning alt sälla hela högden af Edra tänkesätt i fräga dä
I det icke alldeles förijcncn? hwarföre dä tweka att genast, sedan grundlagarnes formaliteter äro iakttagne, högtidligen yttra hwad wi alia anse wara wär owilkorliga pligt, utan att lämna något tillfälle till minsta skugga pä den enhälliga, den säkert alldrig förän . derliga känstan deraf ? bifallom derföre — jag
Utbeder mig det — för wär egen skull — för den ömiäliahet wi mäste hofwa om wär förtjenta agtning as medständer samt tid och efterwerld bifallom uran längre diccusioner, som föranleda pä afständ eller för förcwarande till oförijenta siutsatser biiallom snart sagt ett intet — ty annorlunda kan jag knapr anse werkställigheten af ckr för oumgängeligt erkändt beslut och öfwcrlämnom ttllämpuliigen ät den Regering wi nu äro lycklige art äga för att inför hela Europa ädagalägga alt Swen star - 202 Den iZ Maji» fkarne alldrig brista uti förtroende och kraft da Riksstyrelsen jörns af wärdige händer eller äro owärdige de mänga ouktrötkeiige omsorger (dem osi icke tillhörer att försvara) hwilka lika sa myckel som wara egna bestin försäkra war tillworelse i framtiden wi kunna jn i anledning af de flere förekomne yltrandcn, i rcdactionen as wärk bestut intaga de erindringar hw-.rom Höglofl.
RiddersLapet och Adeln sig dä bghagar förena, men nu med detta wiltok bifalla Höglofl. sslfkotkeis betänkande, derä jag om progosiuon af Herr LandlMarfkalken anhaller, man alt i saken nu widare tillägga, hälst jag af Herr Capitaine källmans ypperliga diktamen ar förekommen jag ar icke ledsen darät ty I hafwen derpå merkcligen wunnit mine herrar, men deremot beklagar jag ost alla att i wart bestin wara förekomne af det fjerde Riksståndet och önskar, att icke denna till det minsta obehagliga , händelse mä inträffa aswen med de andra.
Friherre bjerta, ^xel, npläste ett i följande ordalag förtal,adt dicmmen: Wördsamt
Utan att trängas i protocoller med annonce, af mina tänkesätt, i den wigtiaa conscripkionsfrägan, wagar jag likmal n-bedja mig Högloflige Ridderffapet och Adelns benägna tålamod, tvid afhörandet deraf.
Dä öfwerhekens nädiga onnvardnad om wärl arma fädernesland rillkännagis-vit, att Rikets existence bchöfwer, att igenom constriplion, och en förökad aime-, bewaras för nya framlida besök af roflystna stender- lärer tvär beredwillighet snart wiss Den iZ Maji - wisa sig, ehuru sätten, att dertill bidraga kunde kanhända olika projeclcras. men likwäl innehålla den mäst hedrande wärma, för detta ändamäls minnande.
Med anledning häraf wägar jast lyckö, att som Ridderfkapel och Adeln , är ctt Ständ danadr af alder, till Rikets högtidliga förswar, hwars underbyggnad i edncationswagcn, tyckes märkeligen bidragit, ty »vetenskaper förenade med ära och heder samt tapperhet, äro de fwäraste och rätt ofta oöfwerwimierljga batailler; och dä frän wära förfäders lid, nästan be mästa af wart stand warit militairer, ser det ut ssm wi warit conscriberade i moderlifwet, och da förekommer mig articeln om att lega karl för mig pa ärans fält, oäudeligen motbjudande; ännu mera dä det är folkbrist, och wi äro werkeligen mänga elier Legio.
Utom detta heter det äfwen ?
Thu skall icke gis iva lhina äro enom gndrom och jag wägar tro ärr sä i falt som fred är detta ej aldeles orält? hwarföre jag tycker lega wara ej angenämt.
Dernäst wägar jag lycka att Höglsflige Nid» der-skapet och Adeln aldrig haft ett brilliantare till» fälle art med eli lysande efterdöme» föregå wära med-stander, an nu! dä wi gä kjelfwe utan att lega, och kan wäl någonsin nian bättre ntpläna, (i fall det här och dar, än skulle finnas), det af fordna tiderS osälla politique etablerade sländshatet.
Der är mycket säkert, att dä de g-.ne öfrige
Ständens conscriberade blott hafwit hedern alt sällskapa första rimman afen hel affair, skola wi alla wara i lif och död oskiljaktiga wänner åtminstone för den campagncn, och sedermera fort - 284 Den iz Najt. sorlplanta pä kcnlmande generationer den rätta fosterlandskänslan sani är, att enär det bchöfwcs, taga alla li l wapen?
Lägga wi nu härtill ett stchldigr underdånigt förtroende lill regeringens wisa ansi.lker a sinsida, sä blir wid erhindran deraf, swensika krigsmagten förfärlig för alla siags stender, emedan hon disponeras. placeras, förde as al tvär ollkattbarc Herre och Fnrsie Hans Kongs.
Höghet Kron-Prinien, som för sin dygd, sin »vishet och tapperhet i sä manga är gjort sina stender förskräck c med sina talanger och wäckt Europas beundran?
Munteligen tilläde Friherre bägrerta det hans mening med della diktamen blott more, alt det malle intaaas i protocoilek, 06) ej hindra antagandet af U>stotteks belänkande, med hwilket han sig conformeradc.
Härefter ropades af wanna att Herr LandtMarskaiken malle gora proposition till sakens afgörande.
Herr Landt-Narskalken lämnade den underrättelse aik ännu älssililge Ledamöter moro antecknade atl tala, hwilket dem tillkomma, sä wida Le ej kjelfwe behagade derifrån a'sia herrar Ichnclerkosiolä, /^xel)Hafenkampk, ^xel Oavr^, och Larlsieim O^llenscköisi, Lail, förklarade sig for deras del esterg wa denna rälNghct.
o N nyo ropades starkt om p? opest ion och bifall a betänkandet; nicn Herr L i>ditt8larstchlk. n tillkännagaf, alt annu sier- ankecknade äierstodo, och eriudrade atr Let more deras rätt alt sia nnra. F.i> Den i5 Naji - 20§ Friherre 8tael von I^ollkein, Lorsttx Ullst, vig, uttal sig a Minstone wista lämna nä prorv« coiict sine jäkriftellgen författade laukar i förewarande ämne, men för ölligk cj nera h,var före icke hwar ott^ e» ft tt! fa uröfma sin lagpga ratt. ^ err Landt istlar skal kon uprcpade Friherre Lustcrliröm, ^scod, jom uplsste följande dicka ni en :
Dä sim nu ämnar göra g ststllige anmärkningar wid der särskilta Ustpottc s bejakande rörande sätter att nraö a förstätkninösmgliffapet, will jag i förmäg nttrnckeliaen förklara, ati jag anstr ^ua:- liionen, an, eller akk Swerige genom coiisetiplion af alta warcntöra män emellan 20 och 25 ars älder skall sä-las i belägenhet att kunna förlwgra sin sjelfständighet, wara obestndclig, och att
Mii, afsigt endast är, akt förestå en efter unn ranka, bättre princip än den hwiiket U sköttel framstälr.
Uppg det satt hwaruppa förcwarande fragg afqöres torde bero fäderneslandets tillwarelse, som en sjelfständig
Stat eller desi uplösning och desi namns ttlplänande bland nationers.
Mätte dä allt enskilt inlercsie gsidosätras för del allmännas, och inga andra än allmänna förhållanden inga l beräkning da principen afaöres; I författningen bör deremot för första upsätkningen, sädana Utwägar stadgas att ingen berydelig förlust för näringar och rörstser mä ripkomma Utskottek^har högtideligen gifwit tillkänna, att det anser legning wara oförenlig med den sanna principens.
Der lärer icks heller kunna bestridas atk
Den iz Maji. stt menniskans skyldighet, som medlem åfelt samhälle är. att med person och egendom deltaga i dest försmår.
Dä benna grundsans är af Utskottet stelfc erkänd och ej heller kan bestridas, ar det endast pa den förmodan, att opinionen i detta afseende ej ännn hunnit lil! sin rätta mognad, som
Utskottet grundar sine tillstyrkande för legningen och det är uri denna Utskottets förmodan som jag för min del icke kan instämma.
Legningen ur efter min tanka falsk kill sii; princip och skadelig till sin merkning.
Den är fallk till sin princip, emedan den borttager begreppet om medborgerliga skyldigheter och dymedelst förmandlar de bemedlade i nationen till wcrldsbvrgare i stället för medborgare , emedan den gifwer rättighet att med penningar köpa sig fri frän skyldigheters upsyllande äfwen ät dem som alldrig kunna densamma begagna: vestas naturliga simsius mäste, dä blifwa, att tillåtelsen ej är annat än en uteslutande rättighet för de rike att öfwcrlata ät de fattiga upsyllandet af sina medborgerliga skyldicchetcr mäste ej lädant wäcka allmän förtrytelse, allmänt mistnöje? jag är derom öfwcrlygad.
En allmän börda lika dragen af alla, kan finnas tung, men icke odrägclig enär deremot da naara kunna undandraga sig, torde de öfrige nedetryckas eller fattas i förtwiflau.
Skadelig till sine werkningar är legningen, ur del skäl, att Statens närwarande medlemmar sättas i de rärandes ställen.
Dcrwid förlorar
Skalen i dubbelt afseende, emedan dels alla de effecter de närande kunnat frambringa, komma att saknas, dels legosummcrne för stö - Den !5 !l7aji - 207 störas i stället att tjena kill förhöjning af de summor för hwilka mskylder genom bewijlnrnaar bordt till Slatobehofwens npfyllandc upbärgs.
Jag anser Derföre conscriptioncn böra antagas, utan alt någon legning tillätes.
Jag talar ej här som aDelSman utan som eu Swcnfka folkets representant; mastan af Swcnfka na'ione» kan ej lega i brist pä medel; del är således min skyldighet, atl med afseende dera ej lämna min röst till något som strider emot mastans af nationen och följaktligen samhällets sanna interesse W'd slutet af den Itsta pnnckcn torde del tillägg wara högst nödigt, att ingen får, genom det att han under loppet af en campagne sylt 25 ar, förr hcmförloswas, an del dä löpande ärelö fälttåg blifwi! afsiutadt.'
Wid 2:dra puiicken anser jag högst nödigt att redackionen salunda förändras:
Alt BewaringSmanfkap skall owillkorligen hwarje är excercera i > 4 dagar, och äger Rongl Majt i mohn afbehof till R ketö förswar att detta manskap upbäda, de yngre först och de aldre sedan Wid grdje puncten krok jag redactiouen salunda böra förändras:
Att BewäringSmanfkapet skall antingen tjenstgöra i armeen och k? ät6- manShället, eller och utgöra särskildta corpser under serskilt
Befäl- Jag tror all otidig farhäga för en obestämd insörlifning med armeen hos de mindre nplyste derigenom förekommes
Lä däremot det förut brukade ordöt förstärka icke.af alls rätt förstäs.
Utur 208 Den 15 Nast.
Utur 7:de pnncken bsrde orden etdera sältet böra utgå, sä framt legningen icke bl,r tilläten.
Om Riksens Ständer förbjuda legningen. förfaller 8:de puncten af sig sjelf.
Vien om legnum tillätes, torde wara nödigt att stadga, att om den legde rymmer eller för brott utstrykes, den som honom legt bör sätta annan karl i stället eller personliae» inga i confcriplionen; hwilkct förhållande ej bör äga rum om den legde dör eller genom kropsskador, utan egel förwällande äkommer, blir oskicklig t!ll krigstjenst.
UkKottet har icke i sitt betänkande swarat pä ro:dc pnncken af Konungens nådiga proposition, rörande sörwaringsställen i orterne för conscriptionsmanskapcts beklädnad, bewäring och nödiga utredningspersedlar; ty i händelse af bifall till pune,en» hofwa dock Riksens Ständer pa intet sätt afgjort all dylika föiwaringsstäilen ffola rnses eller upbyggas.
Det torde således wara nödigt, alt Urslkortct, enligt Kongl. Majus nådiga proposition, upgifwer förslag, detta ämne rörande, hwarcfrcr Riksens Ständer ma äga art besluta.
Den i iue punkten, såsom aldeles icke hörande til! cvnscripliongfragan kan urgä.
Om dock ett kraftfullt beredande af fosterlandets sjelfständighet anses för dek närwarande icke kunna winnås annorlunda än genom de af Utskottet förcstagne ulwäaar, sä fordras likwäl en nödig warsamhec art ej göra oföränderlig de för tillfället as den radande opullonen föranledde mätt och steg; jag tycker således, att om legning af plnralircten besimes, bör del likwäl endast wara Den 15 Maji.
209 för första upsättuingen, hwilket Utsserrek, om förslaget ätcrrcmittcras, äfwcn kan rätta.
Dek torde ej steller wara nr wägen, att Utskottet dä gör, rörande npfostringen afSweuska ungdomen, ett tillägg i betänkandet, i stället att dek ar upragir ibland önffningarne.
Jag ffulle önffa ät ungdomens upfostran hädanefter vwilikorligen gäfwesen miiitairiff riktning, att wid Universiteternc ntwägar alt göra rigtiga militairiffa studier bereddes, och akt gymnastiquerne lika owilkorligen utgjorde en del af upfostran, man mätte anina sig till hwilket yrke som hälst.
Det är äfwen angelägik att den till de conseriberades aflöning ivid cxercicsn, deras beklädnads urredning och bewäring nödiga pcnningesumma af Riksens Ständer ansins; hwarföre Utffottet borde inkomma med förslag dertill, h,vilke! sedan i sin ordning singe till Skats-Uissiottet remitteras.
Bästa sättet att erhälla ert dugligt underbefäl tvid bewäringsnianfsapet, är efter min öfwerrygelse, atr det as bewänngen sjelf wäljes, mete med rättighet för wcderbörande befälhafware atr afsätta dem som till äfweNtyrs kunna finnas offiekelige dä trouppen genast genom nytt wa! borde ersätta vacanccrne.
Min öswenygclse i detta afseende grundar sig pä erfarenhet; Norrlands bewärinq har walt sitt underbefäl, och jag kan med säkerhet upqifwa, art ingen befälhafware, utan före, gängen kännedom af individuel? som fordra nd ak! förwärfwa, bland dem kunnat göra ett sa godt wal.
Det torde derföre icke wara onyttigt, att underbefälets tillsättande för nn i frägqwarande be Första Del.
N.o 14. ris Den iZ Naji. wäringsmanstap genom wal af samma manffap anstäldt/ anbefalles, hwilket Uti en särskildt artikel borde stadgas.
Sedan jag nu dels anmärkt sädant hwaruri jag med Utstoltelej kan instämma, dels anfört hwad jag ansell wara fdrlngängit i förslaget till författningen, fär jag endast tillägga nägra ord i allmänhet.
Samtida nationers, och deribland förnämligast den spanstas öden, lämna ost en ryslig erfarenhet uppå hwad det will säga, att ej med alfwar, kraft och ett rigtigk förswacstillständ förekomma fienreliga anfall, och genom en högt och sann uttryckt wilja, att hällors dö för fosterlandet än tillåta någon srämmand» magt att eröfra det.
Manligen inser ej mennistan fördelen af hwad
Hon äger förr än förlusten deraf bringat henne till eftertanka; men mätte för denna gängen andras förluster och olyckor hos ost werka ett undantag frän denna wana! mätte ingen fwenst man nu glömma att Swerige är ett af de Riken i Europa som icke suckar under förtryck och wäld! mätte han inse wigren af att förswara denna uteslutande lycka! mätte han äfwen inse, att endast genom enighet och kraft kan ett sörswar blifwa möjligt, och alt således alk som kan störa denna enighet bör undwikas!
Den kända aswundsjnka som manligen räder emellan rika och obemedlade, kan nu tillintetgöras vm de rika förklara sig willigt färdige att dela den rorftiges mödor och faror wid det helas förfwar.
Och manne ej de rike wid mogen eftertanke stola sinna stg deri halma ett dubbelt intereste?
Till hwilken höjd af ära och anseende stulle icke Den >5 Naji. ri icke rkt sadanl beflut uplysta ost, om wi stadgade att den rika och fattiga utan ätskillnad personligen deltogo i landets förswar?
Efter en sadan handling ikall ingen kunna förebrå någon Swensk att hafwa urartat fran dest förfäder Götherne.
Tapperhet och dygd urmärkle dem; enahanda egenskaper skola dä alwen en gäng i Historien Utmärka närwarande generation; men i motsatt händelse, manne ej omdömet om ost kunde bliswa, alt wi undandragit ost personligen förswara wär sjelfständighet och öfwerlämnat denna omsorg ät legda händer? och följderne under kufwande, stafweri och utplanande utur häsderne?
I anledning af hwad Friherre Leclerllröm salunda anfört, anhöll han om proposition till äterförwisande af det särskilta Utskottets bctänkanden.
Grefwe De la 6sr6ie, ^acob, ester att hofwa lillkannagiswit det han, af den anledning att Utskottet asgifwit ett betänkande i hufwudsaken, och ett särskilt innefattande önftningsämnen, äfwenwäl hade indelt sitt yttrande i 2:ne delar, upläste först till protokollet följande i afseende pä dek förra betänkandet.
Wid den wigtiga fräqa som nu är under öfwcrläggning, har min mening warit, är och förblifwer, akt nationalbewäringen utom lega warit dert rätta.
Medfödd kansta af det stäuds wärde, till hwilket jag har den äran att höra, pligts böjelse, hofwa grundat och stadgat denna min öfwerlygelse.
Med all den höga och upriktiga aktning jag bär för en man, hwilken lika njuter och för« tjenar Konungens och allmänhetens förtroende, och hwars 212 Den 15 Maji - hwars handlingar tvid alla tillfällen gjort honom wärdig af denna dubbla ära, har cj dest här för en tid sedan lämnade yttrande kunnat ändra min öfvertygelse, att danandet af en narionalarmee och en national eöprit swärligen med lega stkall erna
Ven fullkomlighet, som af densamma bör wanras.
Men en fräga upstär, det är den: är naiionalbewäringen utan legning i närwarande stund möjlig?
är uplysningen i alla clastec tillräckelig att inse billigheten, inse nyttan och nödwändigheten häraf?
Med billig misttröstan till min egen ringa erfarenhet , har jag med omsorg rädgjort härutinnan med kunnige man, olika i wilkor och stand, men lika i nit, lillgifwenhct och wärma för fosterlandet: och om deras yttranden cj förmält häswa alla mina Ml emot lega, hafwa de dock nogsamt öfwertygar mig, alt nödwändigheten nu fordrar ett eftergifwanve, och att, för att winna ändamälet, man nödgas antaga medlen.
Destnrom mine Herrar, besinnom den ställning i hwilken wi aro: Nya wcrldens och Europas mägrigaste stater hafwa äfwcn i Vetta ögonblick ett waksam! öga pä hwart enda af wara företag; med Ml fästa de den största urrnärkr samhet wid del wigtiga steg nationen nn gär att göra.