Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. om fortfarande anslag till UllDiscontfondens förstärkning, huru behofvet af lån till bedrifvande af en ökad rörelse inom denna industrigren gör sig allt mer och mer gällande, hvartill snart nog, endast för UUContoret i Norrköping, kan erfordras ända till millioner.
Huru mycket skall icke då erfordras för alla näringarna och handeln i Riket tillsammans?
Af hvad jag nu haft äran anföra synes, huru magtpåliggande och vigligt det är för hela Nationens välstånd, sjelfständighet och förkofran, att creditrörelsen ordnas i ett helt sammanhängande system, som uppfyller Nationens behof enligt tidens kraf.
Af svårigheten att lösa detta problem skönjes äfven, huru magtpåliggande det är, att R.
St. egna åt detta vigtiga ärende all deras omsorg, för att kunna motsvara deras dyra kall, i den stund de häröfver besluta.
Hvarföre skall Sverige längre dröja med att begagna sig af de fördelar, fondsystemet innebär, då äfven dess motståndare tillerkänna detsamma en kraft, som till sina verkningar vida öfverstiger krutets och ångans, och medgifva dess fördelaktiga användande till allmänt nyttiga företag.
Motionstiden ändas nu, utan att något tillfredsställande förslag rörande creditsystemets reglerande blifvit synligt (så framt ej i dag någon motion derom blifvit gjord, som är mig obekant), ulan endast anvisningar lemnade på enskilda hypotheksföreningar och privatbanker, hvilka anvisningar cj äro igo Den i Mars e. m. tillfyllestgörande, ehuru mycket än vissa ititeressen bemöda sig att derom öfvertyga oss.
Med erkännande af min bristande förmåga att tillfyllest utveckla detta djupt ingripande ämne, finner jag mig föranlåten vördsamt föreslå inrättandet af en allmän Hy po t he k s för e n i n g, hvartill grunddragen finnas uppgifna i FinanceGommilte'ens betänkande af år 1823.
På de deruti utstakade grunder anhåller jag, att BancoUtsk. må anmodas utarbeta ett förslag till creditr örelsens reglerande, äfven innefattande bestämda värderingsgrunder och det, som till inteckningsväsendet hörer.
Tillika får jag fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att afskaffa de nu löpande reverserna, ställda till innehafvaren, hvilka förorsaka mycket vingleri och oändligt mycket ondt.
Jag anhåller vördsamt, att denna motion blifver remitterad till BancoUtskottet.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, uppropade Hr Gripenstedt, Jac., hvilken anmält sig att afgifva en motion; men han var icke tillstädes.
Upplästes och lades på bordet BancoUtsk:? d. 26 sisth Febr. afgifna memorial N:o 3, med anhållan om notariearfvoden åt 3:ne protocollsförande vid Utskottets Afdelningar och tillåtelse att få antaga ytterligare 2:ne cancellister.
Då nu inga flera ledamöter anmält sig till väckande af motioner, företogs uppläsning af de från de öfriga resp.
Stånden ankomna prot.-utdrag, nemligen från PresteSt. af d. 24 och 3r Jan. samt d. r, 10, 12, 17, 20 och 24 Febr., från BorgareSt. af d. 24 och 29 Jan. samt d. 1, 4) 7« I0> 12, 17, 20 och 24 Fehr., samt från BondeSt. af d. 23 och 3r Jan. samt d. 1, 7, 10, 12, 17, 20, 24 och 27 Febr. samt denna dag.
Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 1 på morgonen d. 2 Mars.
Den 3 M a r s f. ra.
Måndagen den 3 Mars 1834* Plenum kl. io f. m.
Hr Rothliebs, Axel Fredr., d. 24 nästi.
Febr. på bordet lagda anförande, i anledning af Frih. von Strokirchs motion om en personel bevillning för bruket af starka drycker och utländska öfverflödsartiklar.
Sedan en värd ledamot, Frih. v. Strokirch, gjort framställning derom, att vi måtte åter upptaga i vår Bevilln.-Förordn. det stadgande, som vexelvis varit antaget och afskaffadt, att nemligen en consumlionsafgift må åsättas vissa öfverflödsartiklar; har en annan ledamot, Hr Rothlieb, yrkat, att det framställda förslaget ej måtte antagas.
Jag ger all skyldig aktning åt cotiseqvensens fordringar; och då Hr Rothlieb vid sista Riksdag var ledamot af Bevilln.-Utsk. samt då ej ansåg sig kunna biträda förslaget, är det helt naturligt, att han jemväl nu, i conseqvens af sina då hysta åsigter, talar emot detsamma.
Men samma conseqvens, som sålunda bjuder Hr Rothlieb att emotsäga, manar mig att understödja förslaget.
Jag ber då först att få genomgå historiken af ämnet.
Vid 1812 års Riksdag stadgades, att bevillning för öfverflödsartiklar borde af consurnenlen betalas.
Vid i8i5 års
Riksdag afskaffades åter denna afgift.
Vid 1818 års Riksdag antogs den å nyo, till dess den 1823 åter afskaffades, och hvarvid det vid sista Riksdagen äfven förblef.
Jag har äran upplysa, att den ifrågavarande afgiften uppgått till i5o,ooo R:dr om året, och jag vågar förnya samma hemställan, jag tillförne gjort, att man må å nyo öfvergå till införande af denna afgift.
Hvad gör man eljest i sjelfva verket?
Man lägger på den fattige den skatt, man lindrat för den rike.
Ibland de skäl, man emot förslaget producerat och hvilka visat sig mägtiga att vinna seger, är det, att de ifrågaställa varuartiklarna redan genom tullen skola vara beskattade.
Jag tror dock, att detta skäl innebär en sophism.
Det är nemligen ett olika förhållande med en sådan afgift, som utgöres genom tull och sålunda drabbar såväl den rike som den fattige, och en sådan, hvarigenom den rike, i egenskap af rik, betalar mera än den fattige.
Att sammanblanda dessa båda beskattningssätt är att bortblanda frågans verkliga förhållande.
Föredrogs å nyo Gr. von Rosens, Axel, d. 24 nasti.
Febr. på bordet lagda motion om rättighet för Disconterna i Stockholm och Götheborg att lemna lån på vissa nederlagsvaror. 193 Den 3 Mars f. m.
Didr., hade inlemnnt följande : Vid Gr. v. Rosens motion, innehållande förslag till lånerättighet uti Stockholm och Götheborg i discontväg för åtskilliga på nederlag under Kronans las magasinerade och brandförsäkräde colonialvaror, hvilken anstalt motionären förmenar skulle befordra en transitohandel i dessa städer, utbeder jag mig att få göra några anmärkningar.
I anseende till Stockholms läge är och måste dess transitohandel hufvudsakligast blifva inskränkt till Finland och bestämdt ej större, än att den kan bestridas med förhand varande capitaler.
Utaf de i motionen omnämnda varuartiklar är det nästan uteslutande caffe'’, som, ehuru ej lill betydliga qvantiteter, dit exporteras; och såväl af denna som de öfriga colonialvarorna är importen redan såvida öfver behofvet utsträckt, att den genom låneanstalter skulle ökas till öfverdrifna qvantiteter och, såsom en följd deraf, äfven vexelbehofvet.
Jag medgifver visserligen, att Götheborgs läge för transitohandel är bättre än Stockholms; men jag belviflar dock, att den kan extenderas till någon särdeles betydenhet.
Motionen synes egentligen åsyfta befordrandet af Amerikanska handeln; men i afseende pä densamma tror jag, att vida fördelaktigare afsättningsorter för colonialproducter finnas än i Sverige, samt att det för oss blir i alla afseenden förmånligare att emottaga sådana qvantiteter deraf, som för vår consumtion aro behölliga, och att för öfrigt Amerikanerne, såsom nu sker, med goda creditiver på London och Hamburg liqvidera beloppet af de jernlaster, de derutöfver här upphandla, än att de påföra oss varor, hvaraf återexporten är oviss, men hvilkas högre varde skulle genast och på en gång med vexlar betäckas, hvartill medlen genom discontbelåning till en del behöfde anskaffas.
Slutligen anhåller jag att få fästa uppmärksamheten vid inconseqvensen deruti, om R.
St., på samma tid som de sysselsätta sig med financeregleringen och söka att återföra ordning och stadga i myntväsendet, skulle bevilja ökade lånefonder i discontväg, till befrämjande af en större import.
Derigenom skulle ett ytterligare stöd gifvas för den verkliga eller föregilha farhågan lör underbalance i handeln, hvilken, om den ett är existerar, reglerar sig sjelf det påföljande, men som dock realisationens motståndare begagna såsom ett hufvudsakligt skäl emot silfverutvexlingen.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar måtte åtfölja remissen af Gr. v. R.osens motion till BancoUtskottet.
Efter att hafva Iemnat uppmärksamhet åt de anmärkningar Hr Sölfverberg emot Gr. v.
Rosens motion nu framställt, kan jag ej finna annat, än att Hr Sölfverberg misstagit sig, då han tyckts anse, att ett nytt an - Dea 3 Mars f. m. anslag vore i fråga.
Har är nemligen endast fråga om användande af ett redan varande; och det är någonting helt annat.
Men det var icke egentligen denna omständighet, som uppkallat mig.
Jag har nemligen ansett ett förtydligande af motionen nödigt.
Den talar om disconter i allmänhet, då jag likväl förmodar, alt motionären afsett endast liandelsdisconter.
Är motionärens mening sådan, anser jag motionen patriotisk och förståndig, samt understödjer den gerna.
Skulle åter motionärens tanka vara annorlunda, och verkligen omfatta disconter i allmänhet; så framställa sig för mig svåra betänkligheter emot förslaget.
Det skulle visserligen stadgas, att på hvarje namn icke finge lånas mer an 20,000 R:dr; men en kunde begagna flera namn och sålunda i sjelfva verket innehafva län till 100 a 200,000 R:dr.
Ett betydligt antal jordbrukare, ja, kanhända 100 eller 200, skulle altså kunna komma att stå tillbaka för en enda speculativ köpman.
Tillägger åter motionären det förtydligande, jag föreslagit, så förfalla de anmärkningar, jag gjort.
Gr. von Rosen, Axel: Jag är Hr Sölfverberg förbunden för de anmärkningar, han framställt i anledning af min motion.
De gifva mig tillfälle att ytterligare utveckla min afsigt dermed.
Jag tackar honom äfven för de upplysningar, han meddelat, att Stockholms handlande äro belåtna med den ringa transitohandel de äga, och att de ej behöfva någon utvidgning deraf.
Jag ser således, alt min välmening i afseende på dem varit öfverflödig, och ber att få vända uppmärksamheten åt ett annat håll.
Ehuru jag ej hade velat rikta min motion uteslutande åt liandelsdisconten, enär jag ansett Banken, utan alt riskera, kunna utsläppa huru stort belopp som helst emot gifven säkerhet i varor, har jag dock, då jag hört flera yttra den tankan, att mitt förslag, sålunda utsträckt, möjligen skulle kunna menligt inverka på realisationen, trott mig böra inskränka detsamma, på det den sålunda yttrade farhågan måtte undanrödjas och jag ej anses hafva velat föreslå någon åtgärd, som kunnat skada realisationen, detta stora föremål för hvar och ens önskningar, hvilken interesserar sig för välstånd och förkofran inom vårt land.
Min motion afser således nu endast handelsdisconten.
Jag är öfvertygad, att realisationen icke kommer att behöfva eller förorsaka någon indragning i dess lånerörelse, en åtgärd, som skulle medföra tusentals personers lidande; och under en sådan förutsättning antager jag, att Bankens lånerörelse jemväl kommer att fortfara.
Utan att nu inlåta mig i några detailler i afseende å sättet, och ulan att behöfva anmärka, att Banken aldrig kunde fordra större säkerhet, än den hon, på sätt jag föreslagit, komme alt er-r hålla, tror jag dock, att billigheten påkallar, att ali dis— contrörelse företrädesvis bör afse handelns interessen och såle - 2Ö
Den 3 Mars f. m. des företrädesvis utlemna lån mot varupanter.
Om jag misstagit mig i principen, att transitohandeln bör upplyftas ock understödjas, så blir torten min; har jag sett lätt, så tror jag äfven, att vinsten för nationen blir stor.
Lika med Ilr Sölfverberg vet jag, att bättre transitoplatser finnas än Götheborg; men den är dock bland de bästa.
Jag vill ej såsom exempel omnämna continentalsystemets tid.
Den var en meteor, som försvann med de orsaker, hvilka beredde densamma; men jag vill blott nämna, att upplysta och förståndiga män år 1812 voro betänkta på att göra den fortfarande för Götheborg till större belopp, än nu är i fråga.
Planen till Östersjöcompagniet uppgjordes då; men innan denna efter Jjusa åsigter uppgjorda plan hann circulera genom alla auctoriteter, som skulle höras, var Napoleon redan fallen, och de främmande handlande skickade icke mera hit sina varor.
Något fortfor likväl till är 1818; men till följd af i8i5 års
Ständers anticoinmerciella beslut aflägsnade sig alla utländningar, och en mängd personer fallerade.
Sedermera har åter småningom den passiva handeln tagit sig; men den activa kan ej äga rum utan capitaler.
Att förskafFa dem har varit min afsigt.
Jag tror, att ännu en annan anledning finnes att anse Götheborg bättre belägen, än de flesta andra orter, nemligen den, att communicationen nu genom Götha canal blifvit öppen emellan båda håfven.
Med förhoppning ser man troligheten att genom den göra säker vinst; och det lönar sig väl, att dermed göra försök.
Förlidct år skeppades på ett fartyg bomull lill Carlshamn, och utslaget blef sådant, att ehuru lotsinrättningen på sjöarna ännu ej är riktigt etablerad och tid förlorades derigenom, att boxeringsfartvgen ännu ej voro färdiga, var dock vinsten 10 Rtdr.på hvart fat bomull.
Detta har jag trott mig böra nämna, för att låta det åtfölja de gjorda anmärkningarna till vederbörligt Utskott.
Huru lånerörelsen skall bedrifvas för det tillkommande hafva icke R.
St. beslutat, och således kan ingen förutsättning derom ske.
Jag tror, då det är fråga om att belåna vissa varor efter den lånerörelse, sorn nu finnes, att Frih.
Boye ganska riktigt visat olämpligheten af ätt taga något från Bancodisconten.
Jag ber dertill få lägga, att då utassigneringen af lånen i dis— conten nu inträffar 3 ä 4 veckor efter ansökningens beviljande, skulle dermed ännu mera fördröjas, om den redan otillräckliga fonden användes till varubelåning.
Således återstår blott den frågan, om dylika lån kunde utgå från handelsdisconten.
Jag skulle tro, att alla lån i denna väg från handelsdiseonten äro olämpliga, derföre att, då tillgångarna ej äro beräknade på så långa tider, utan endast på hastig omsättning, lån på kortare tid blifva mera fördelaktiga derigenom, att flera personer kunna hjelpas.
Skall beläning ske Den 3 Mars f. m. på assurerade varor, måste den beräknas på längre tider, och då tror jag, att handelsdiscontens möjliga tillgångar blifva otillräckliga.
Jag inskränker i öfrigt mitt yttrande, tills jag får se grunderna för lånerörelsen vid denna Riksdag; till dess vill jag ej yttra någon bestämdare opinion i delta ämne.
Å nyo föredrogs Frih. Palmstjernas, Carl Otto, d. 24 nästl.
Febr. på bordet lagda motion om lindring uti grundskatterna medelst bevillning på vissa consumtionsartiklar.
Hr Cederschjöld, Pehr Gusf., uppläste följande: Frih.
Palmstjerna medger, i afseende på grundskatterna, att ''seklers beståndande ordning, om äfven uppkommen på ett ”aftvunget sätt, likväl under flera generationers lif redan le"gat till grund för alla äganderättens bestämmelser man och ”man emellan, uti köp, arf, skatter m. m., och derigenom "i sjelfva verket numera icke förorättar hvarken någon class P/af medborgare, eller någon enskild.”
Detta är fullkomligt öfverensstämmande med min öfvertygelse, att grundskatternas nuvarande fördelning alldeles icke innebär någon orättvisa; ty de äro i sjelfva verket icke annat än ett capital, som Staten har i jorden innestående.
Ojemnhelen i deras fördelning är jeinnad genom olikheten i köpeprisen.
Ju större onera, desto mindre köpeskilling, och tvärtom.
Men med dessa åsigter har jag svårt att förlika den värde motionärens tillstyrkande: ”att derest R.
St. åtaga sig ”en förhöjd bevillning i tull eller hrännvinsafgift, StotsUtsk. ”då får afgifva förslag till grundskatternas lindring i samma ”mån.”
Ty om grundskatternas nuvarande förhållande icke innefattar någon orättvisa mot de nuvarande innehafvarne af den onererade jorden, skulle lindringen af dessa skatter, genom deras öfverflyttning på andra medborgare, nödvändigt vara en uppenbar orättvisa emot dessa.
Om derföre några öfverskott skulle uppkomma genom ökad tull på nödvändighetsvaror, eller ökad afgift för brännvinsbränningen, anser jag, derest full rättvisa skall skipas, lindring böra lemnäs, i förra fallet för alla lika, t. ex. i capitationsafgiften, och i sednare fallet för ägarne af allt stags jord, t- ex. i bevillningen af fastighetsvärdet.
Palmstjernas motion anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att då bevillningssumman bestämmes genom den summa, som slatsregleringen utgör, blifver det likgiltigt, från hvilken titel en utgift skall fyllas.
St. skulle belägga en eller annan handtering med mindre afgifter, faller det af sig sjelf, att summan skall fyllas af andra artiklar.
När således bevillningssumman är bestämd, är det också bestämdt, hvad som -skall utgå.
Det kan ej blifva R.
Sits afsigt alt
Den 3 Mars f. m. genom särskild beskattning mångdubbla svårigheten för uppbörden.
När StalsUtsk. uppgifvit behofven, åligger det Beviiln.
Utsk. att göra fördelningen och dervid beräkna alla disponibla tillgångar.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte fä åtfölja Frih. Palmstjernas motion.
Jag anhåller fä vederlägga en sats, som af tvenne talare blifvit yttrad, den nemligen, att, såvida en beskattning har inflytande på enskild rätt, den icke skulle kunna upphäfvas.
Hr Cederschjöld har vid detta yrkande förbisett det allmännas rätt, som hvilan derpå, att en modernäring ej skall tryckas så hardt, att den ej kan bära sig.
Jordbrukets elände är ällmänt kändt och är förorsakadt af grundskattens tryckande börda.
En förutseende klokhet bjuder derföre, att It.
St. hvälfva den derifrån, med iakttagande af den högsta fordran på rättvisa,: allmänt väl, hvilket icke kan stå tillsammans med modernäringens förtryck.
Cederström har förklarat, att en bevillning icke kan användas på annat sätt än till fyllande af den statsbrist, som vid statsregleringen uppkommer.
Jag skulle tro, att om en landtbruksnäring beskattas, den derutaf uppkommande summan bör i första rummet räknas jordbruket till godo.
Den siste talaren har förmenat, att jag fästat mig blott vid enskild rättvisa och förbisett allmän rätt.
Jag får derföre förklara, att jag icke erkänner allmän rätt kunna stå tillsammans med enskild orättvisa.
Jag anhåller få understödja det yttrande, Gr.
Horn afgifvit.
Jag tror, att om man skulle antaga Frih. Cederströms princip, sådan jag fattat den — och har jag orätt i min uppfattning, går jag gerna derifrån —, så skulle inkomsten af brännvinets beskattning användas till fyllande af bristen i statsregleringen; då, säger jag, kunde man sjelf möjligen åstadkomma bristen.
Jag tror, att då skatten utgår frän jordbruket, är ingen närmare att njuta förmån deraf, än samma jordbruk.
Jag understödjer således G '.
Horns yttrande.
Föredrogs å nyo Frih. Hjertås, Gust.
Adolph, d. 24 nasti.
Febr. på bordet lagda motion om ökadt anslag för stohållningarna i Riket samt om ett räntefritt lån till utvidgande af stuteriet vid Ottenby.
Redan vid föregående Riksdag har jag haft äran inför R. o. Ad. yttra mina tankar i ett, som mig synts, af alla interessen högt påkalladt behof, Hendigen Sveriges inhemska remontering.
Det bar visats oundgängligt: 1:0 för att undvika de stora summors årliga utgående från rörelsecapitalet, som är en följd af så mycket hästars
Den 3 Mars f. m. >97 uppköp icke allenast för dessa, utan, snart sagdt, alla behof, emedan hela denna industri inom landet, om icke upphört, åtminstone i märklig mån aftagit, hvarigenom raan i behofvets stund sett sig helt och hållet beroende af tillgång utifrån; 2:0 emedan dessa remonteringsbehof, fyllda med hästar af inhemsk constant race, skulle, i anseende till dessa hästars större användbarhet såsom mest uthållande fälthästar, verka vapnens längre användbarhet och styrka; 3:o emedan Svenska inhemska liästracen, först upphjelpt ur sitt vanvärde genom bättre behandling, derefter förädlad och till öfverflöd att påräkna, skulle bereda en för flera Rikets provinser lönande näringsgren och, då de äfven allmännare blefve kända såsom ojemnförliga fälthästar, äga anseende och afsättlighet framför mängden af dem, Tyskland och Danmark nu på olika håll i hela Europa afyttra.
Jag erkänner stor fördel deraf redan vara vunnen, att denna vigtiga angelägenhet är nu allmänt behjertad och mycket understödd.
Hjerta har såväl i sin egenskap af chef för Styrelsen af de K.
Stuterierna i Riket, som den utmärkta corps, hvars remontering med enfärgade hästar inom dess eget cantonnement verkställes, visat sin nitfulla omvårdnad för saken, och jag gifvet- hans sanna förtjenster i denna del ali rättvisa, likasom hela Svenska Cavalleribefälets omtanka att förnämligast antaga remonter af inhemska uppfödingar.— Jag känner äfven alla de enskilda företag, som till uppmuntran af denna fallna näringsgren i flera Rikets provinser åstadkommits, och kan ej uraktlåta begära uppmärksamhet åt stiftelsen af diligencefarten å flera af Rikets större vägar, hvilken, i det den bereder lindring i skjutsningsbesväret, äfven kan åstadkomma fördelar för allmogen, hvars behof af förtjenst i denna del bättre fyllas, om de genom accord få på vissa gifna dagar och timmar emot skjutslega fortskaffa diligencer, än då de, med beräkning af osäker förtjenst, få nöta bort sin tid på hållskjuts och borttaga onödigt foder från hemmanen.
Denna skjutsning skall, efter min tanka, föra deras uppmärksamhet på nyttan och behofvet att val uppföda och underhålla goda hästar samt sålunda i sin mån verka förmånligt för saken.
Vi finna af motionens innehåll, att den inhemska remonteringen nu verkligen kan ske, och jag tillskrifver detta alltid verkan af en allmänt insedd nytta af saken, hvarigenom allt är att hoppas för dess upphjelpande i hvad mån möjligast kan åstadkommas.
Systemet är ännu icke effectgifvande; dess sammansättning af nytt och gammalt, ond t och godt, kan icke på en gång jemnkas till helt.
Det fordras tid och mera erfarenhetslärdom, för att icke kunna förändras eller behöfva det, samt att småningom kunna utgallra från sig de brister, som vidhänga från början; och man måste erkänna dess behof att, genom sparsamhet uti allt, afse sitt eget uppehållande från undergång peli, så alt säga, nöja sig med hvad man har, tills man får Ig3 Den 3 Mars f. m. något bättre.
Sålunda anser jag våra inhemska stuteriorganisationer, land t hingst håll ning och slohållningsanstalter; men jag gör mig säkert hopp, att, i den mån de visa sig verksamt nyttiga, man icke skall undgå rikta sina beräkningar till behofvet, som jag i första rummet vågar framställa, nemligen fält- och vagns- eller körhästar.
Vid första användandet likväl af de inom landet uppfödda hästar af Svensk race visar sig, att en sakkunnig behandling, hvars förberedande redan i hästens 3:dje år vore vigtig, saknas nästan allmänt, särdeles i våra öfra provinser (der uppfödas gemenligen de mest svårtämda hästar).
För att bereda en möjlighet att afhjelpa denna brist å undervisade och practiskt öfvade stallkarlar, har jag vägat i underd. framvisa för Konungen förslag till en så beskaffad eqvitationsinrättning, hvars ändamål är att, såsom förlagd inom hufvudstaden, svara emot den stigande civilisationens behof och fordringar, samt äfven häruti något afhjelpa det allmännas verkliga olägenhet; och anhåller jag att få densamma äfven inför StatsUtsk. uppvisa, på det Utsk. må pröfva den tillgång, som möjligen skulle i låneväg kunna anslås, när samma inrättning, hvars utförande af actieteckning beror, kan möjligen begynna företagas.
Afsättning å de inom landet uppfödda hästar är, under allmän införselrätt af utländska, ömtåligare, sedigare och derföre mera begärliga hästar, mycket försvårad.
Jag anser derföre oundgängligen nödigt att afhjelpa denna olägenhet genom bestämda hästmarknader å lämpliga orter inom Riket, emedan utländska hästköpare derigenom säkert inkomma; att derunder ali nödig försigtighet likväl iakttages, på det andra än införtullade utländska hästar icke må dervid inlåtas, och att Sveriges infödda eller ägande hästar må tullfritt från alla hamnar få utföras.
De skola då troligen unga utgå och derefter återkomma, för att visa sina utmärkta egenskaper och vår egen förlust att i första hand icke hafva kunnat använda dem.
Slutligen anhåller jag, att all uppmärksamhet må lemnäs deråt, att de stohållningsanstalter, hvilka till stor nytta för saken äro föreslagna, må alltid äga ston af constanta, eller inhemska, väl valda stammar, äfven bland allmogens bästrace.
Understödjande af lifligaste deltagande denna motion, anhåller jag, att detta anförande må få åtfölja remissen deraf till StatsUtskottet.
Vid förnyad föredragning af nedannämnde d. 24 nästl.
Febr. på bordet lagda motioner beslöt R. o.
Ad. att remittera till , BevillningsUtskottet; Hr Nordenanckars, Gust., motion om stadgande af vite för uteblif vande från andra kronouppbördsmötet; Den 3 Mars f. m. »99 StatsUtskottet: