Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det står nemi. icke deri, att Föredraganden skall utarbeta, föredraga eller ens öfvervara desse måls afgörande i Regerings-rätten. utan det står endast, att han eger rättighet att öfvervara måleri för alt derigenom, om han så vill, kunna inhemta kännedom om målens beskaffenhet och huru de af honom utfärdade författnrr må hafva verkat.
Samma talare har vidare sagt, alt det vore en brist i förslaget, i så måtto, som det icke innehåller, huru föredragningen skall ske.
Denna invändning var särdeles oväntad från en talare, som för några dagar sedan förklarade, att han ansåg utan betydelse, att föreskrift om föredragningen inför inlerimsrcgcringen saknades der föredraganden likväl är konstitutionellt ansvarig, hvaremot enl. samme talares förmenande brister af bestämning om Föredraganden i Regeringsrätten vore ett så stort fel. oaktadt denne saknar allt konstitutionellt ansvar i och för beslutens beskaffenhet.
Jag är likväl af motsatt tanke, och den värde talaren har icke eller för sin åsigt anfört något motiv, men till vederläggning af hvad han yttrat anhåller jag, alt nr det af K. M., på R.
St:rs begäran vid sisla Riksdagen, utarbetade förslag till stadga för Regerings-rätten få upläsa otte g:n.
Föredragande i Regerings-rätten vare Exped:s-Chef i det Departit hvartill de ärenden, som skola föredragas, enl. stadgad fördelning höra, eller ock den embetsman, som af K.
M. el - 634 Den 28 Februari f. m. jest valder dertill utsedd.
Föredraganden inhemtar å Regeringsrättens vägnar de uplysningar, som för ärendenas pröfning erfordras, kontrasignera!- de beslut, som böra utfärdas och vare för expeditionernas riktighet ansvarig.
Den värde talaren täcktes således finna att allt hvad, som kan behöfvas i fråga om föredragningssältet, verkligen blifvit på förhand stadgadt.
Ilan har vidare anfört, att det sannolikt skulle hända, att Regerings-rättens ledamöter blifva för gamla, förlegade och slutligen förlora allt anseende.
Om denna anmärkn. verkligen vore riktig, uphäfver den möjligheten utaf tillvaron af nästan alla embetsverk.
Om såsom man påstår, det vore en sanning, all dessa embetsman, af K.
M. utnämnde, icke skulle hafva de egenskaper, som erfordras, hvarföre skulle då icke detsamma kunna inträffa i Högsta Domstolen, i Collegier o. s. v. Man borde då icke inrätta något embetsverk.
En annan talare har sagt, att Regerings-råtten skulle fa så litet att uträtta, och att dess ledamöter just derigenom skulle förlora i anseende.
Betraktar man saken något närmare, så visar sig just motsatsen häraf.
De mål, hvilka skola förvisas till Regerings-rälten, äro af vigt för det allmänna men af obetydlighet i jemförelse med de i allmänhet riksvårdande ärendena, hvilka förekomma i Regeringen, men de äro dock icke helt och hållet utan vigt, utan till och med af ganska stor betydelse och af särdeles invecklad beskaffenhet.
Äfven torde det kunna intygas af dem, som handlagt dessa ärenden, af hvilken vidlyftig beskaffenhet de äro.
Det blifver således icke så ringa arbete Regerings-rälten tillkommer; utan tverlom ganska mycket.
Min öfvertygelse är att
Regerings-rättens handlingar icke skola inskränkas endast härtill, utan den skall upfylla ett rum i våra institutioner som nu saknas.
Det år något som man i andra länder kallar Conseil d’elat.
I Frankrike, som genomlefvat sä många revolutioner, har man ändock icke sökt afskaffa denna institution, men deremot finnes icke något dylikt central-verk hos oss, der en ständigt fortgående erfarenhet erhålles, der författningskunskap i egentlig mening forllefver.
En sådan institution skulle Regerings-rätten kunna blifva, och vara af stor nytta, då en ny författn. skall utfärdas.
Regeringen bade då ett embetsverk, dit den kunde hänvisa frågan, och inhemta dess yttrande, huru tillämpningen varit ditintills och hvilka författn:r dittills i ämnet varit gällande o. s. v. Derföre har äfven blifvit stadgadt att 2:ne leda möter af Regerings-rälten alltid skola vara närvaride i Statsrådet, när der förekomma frågor om utfärdande af förfatln:r, rör:de lagförklaringar m. m., och af sådan anledn. har grundlagssliftaren gifvit Depart:s-Chefen rätt att bevista Rerings-rättens öfverläggningar.
Det tomrum, som nu finnes, måste fyllas, men detta kan icke ske genom tillfälliga komitéer, hvilka genom införandet af Ilegerings-rätten blifva obehöfliga.
Förslaget är således en utveckling af hvad som genom omständigheternas tvång erfordras, för att Regeringen skall kunna röra sig fritt, till allmän båtnad.
Den 28 Februari f. m. 635 Hr Åkerman, Fredrik:
Dä jag granskar det förslag, Const.- Utsk. till R.
St:rs afgörande öfverlemnat, amer jag mig icke höra uptaga de brister, som möjligen kunna vidlåda detsamma, utan endast för mig framställa frägan: är förslaget af beliofvet päkalladt, kan förändringen åstadkommas på något bättre och lämpligare sätt än det föreslagna; och om jag till den första framställningen tror mig böra svara ja och till den andra nej, blifver den 3:dje frågan: äro de anmärkn:r, som äro framställda och än vidare kunna framställas mot förslaget sä beskaffade, att de kunna verka till afslag derpå?
Jag tror icke att någon tvekan kan upstå, huruvida en förändring i nuvande sättet för dessa måls afgörande är af högsta behof päkalladt, och jag bar icke heller bort någon talare sätta sådant i fråga.
Alla hafva insett nödvändigheten af att befria K. M. och Depart:s-Cheferne från de tidsödande besvärsmålen, så att de mera kunna egna sin lid åt de vigtigare samhällsfrågornas afgörande.
Dessa besvärsmål äro egentligen icke tvistemål, men dock mål. hvari fråga om mitt och ditt till afgörande förekommer, ålen, säger man, målens afgörande går ändå för sig äfven med bibehållande, af det sätt, hvarpå de nu afgöras, emedan det sker under Konungens frånvaro, då lian är stadd på resor o. s. v. Hrr:ne torde dock medgifva, att sättet för målens afgörande är af stor vigt icke blott för det allmänna utan äfven för enskilde parter.
Det är för dem angeläget att vid tillämpning , af administrativa författn:r en viss conseqvens äger rum, att en continuitet vid målens afgörande förefinnes, och alt målen må, så fort som möjligt, kunna bringas till slut.
Conseqvensen är dock mera att hoppas än att förutsätta bos föredraganderne, emedan erfarenheten visar, att de ganska ofta ombytas.
Conlinuiteten i åsigter kan icke vinnas annorledes än genom mångårig handläggning af målen.
Icke kan man fordra att K.
M. personligen skall taga kännedom om alla detaljer i besvärsmålen och hvarje
DeparhsChef är i allmänhet så uptagen af sina mål, att han icke kan med vederbörlig upmärksamhet följa föredragningen af de andras mål, upskofvet med afgörandet af dessa mål, intilldess Konungen företager en resa åt Norrige eller till någon inrikesort, mäste menligt inverka på dem, hvilka önska att få sina administrativa tvister snart afgjorda.
Om således det ur allmän och enskild synpunkt är nödvändigt, att en förändring åstadkommes, måste man tillse, huruvida de anmärkntr som kunna framställas emot förslaget äro af den betydenhet, att de öfverväga fördelarne som af detsamma kunna vinnas, och de här redan framställda anser jag icke vara af sådan beskaffenhet.
En talare har redan vederlagt dem, men jag anhåller alt än vidare få fästa mig vid dem.
Man har sagt, alt genom förslagets antagande competens frågor skulle förekomma i större mängd än nu, då vi endast hafva 2:ne högsta instanser nemi.
StatsRnilet och Högsta Domstolen, och att efter Utsk:s förslag ännu en 3:dje instans skulle bildas. Enl. min åsigt är denna anmärkn. icke så farlig som den synes vara.
Competensfrågarna afgöras i de lägre instanserne och endast un - 636 Den 28 Februari f. m. dantagsvis komma ilo till elen högsta, ty eljest skulle oftare, än nu är händelsen, dylika tvister emellan domstolarne och de administrativa myndigheterna förekomma, och den, som lika med mig förvärfvat erfarenhet på dessa båda vägar, känner äfven att dessa tvister icke äro serdeles många, ålan har sagt, alt man icke borde inrätta en ny embetsmyndighet, emedan kostnaden blir för stor.
Denna invändning anser jag böra förfalla och förljenar alltså intet afseende, ty vill man göra något för Staten behöfligt och nyttigt, måste kostnaderne förbises.
Man får taga dem hvar man kan.
Delta fordrar samhällets utveckling och förkofran.
Man säger, att Regerings-rättens göromål skola blifva allt för få, och man har jemfört densamma med Allmänna Ärendernes Beredning, bedröflig i åminnelse.
Äfven denna anmärkn. är underhaltig.
Den som följt landets ekonomiska utveckling under sednare åren, måste deraf draga den nödvändiga slutsats, att alla administrativa frågor, som påkalla högre och lägre instansers tillgöranden, ökas årligen, hvaraf behofvet af flera embetsmyndigheter blir en nödvändig följd.
En talare slraxt bredvid mig var missbelåten med den föieslagna institutionen derföre, alt han trodde, det ledamöterne i Regeringsrätten skulle blifva för gamla.
Om, såsom man bör tro, med åldern följer större erfarenhet, kan jag icke inse att denna erfarenhet är till någon skada, likasom icke heller alt den talare, h v i 1— ben velat öfverlemna hesvärsmålens afgörande lill de consultativa StatsRåden, har någon garanti, att äfven desse alltid skola innehafva det maximum af ålder, han anser lämplig.
Samme talare har äfven sagt, att det vore farligt att förhindra utvecklingen af kommunal-styrelsen, och han har derjemte ganska träffande beskrifva, hurusom man i Frankrike styres något för mycket och i England något för litet, men bevisningen om, i hvad mån detta kan hafva inflytande på den sats han framställde, är han likväl mig ännu skyldig.
Jag kan åtminstone icke finna hvad detta har att göra med den fråga sorn nu förehafves.
Om, såsom jag hoppas och önskar, kommunernes bestyr blifva större i samma mån kommunal-anda finnes och kan göras lefvande, lärer väl i allt fall uti hvarje samhälle finnas en högsta auktoritet, som slutligen skall pröfva de frågor, hvarom öfverenskommelse icke kan träffas.
Det är äfven sagdl, att Regerings-rättens ledamöter skola blifva okontrollerade, emedan de icke såsom Högsta
Domstolens ledamöter äro underkastade omröstning i opinionsnämnden.
De blifva likväl underkastade samma kontroll som alla andra embetsmän, nemi. att de måste svara för alla sina på embetets vägnar vidtagna åtgärder.
Att Const.Utsk. icke längre utsträckt användandet af denna så olämpliga opinionsnämnd, är jag Ulsk. tacksam.
Jag öfvergår nu till de förslag man här framställt till antagande i st. f. Utskrs.
Hr v. Koch yttrade visserligen, att han icke framlagt sitt förslag för att framkalla en discussion deröfver, men någon öfverläggning derom anser jag emedlertid nödvändig, ty det mäste vara klart, att om man förkastar det, som nu är i fråga, måste man se sig om, huruvida det man i stället framställt bättre motsvarar al - Den 28 Februari f. m. 637 las anspråk, llr von Köchs förslag går derpå ut. att StatsRådens antal skulle ökas med ännu 2: ne ledamöter, och alt K. M, då kan så för godt linner, skulle åt 4 StatsRäd, af hvilka en skulle vara Chef för det Repart., dit ärenderna höra, och. om jag rätt fattade talarens mening, de öfriga 3 consultaliva. kunna updraga hesvärsmålens afgörande.
Detla förslag synes mig ingalunda rigtigl, ty det innebär intet annat än en fördelning af StatsRådet på 2:ne divisioner.
1 den ena af dessa skulle K.
M. deltaga i besluten men tili den andra icke, och hvad skulle följden häraf blifva i fråga om allmänhetens omdöme?
Månne allmänheten känner, om K. M. eller 4 Hans rådgifvare afdömt målen?
Säkeri är att klander, i händelse missnöje med de lättade hesluten upstår, kommer att hvila på Konungen, ehuru
Han i dessa beslut icke tagit del.
Detta förslag är enl. min åsigt olämpligt.
Ett annat förslag har blifvit framstäldt nemi. att besvärsmålen skulle hänskjutas till Högsta Domstolen, som borde förstärkas med en eller (lere divisioner.
Är meningen med detta förslag alt en serskild division af denna Domstol skall nedsättas för behandlingen af besvärsmålen, så innebär detta intet annat än hvad Const.Ulsk. föreslagit i fråga om Regerings-rätten.
Skillnaden beslår endast i namnet.
Är åter meningen, att denne division af Högsta
Domstolen skall promiscue behandla såväl vanliga rätts som administrativa frågor, så blifver i ännu högre grad, än som nu beklagligen är fallet, allmänheten utsatt för olika beslut i likartade frågor, hvilket naturligtvis icke kan vara någon fördel för lagskipningen.
Det är klart, all ju tlere divisioner inrättas, ju flere olika åsigter och olika omdömen i frågor skola upstå, och derföre anser jag äfven detta förslag icke nyttigt.
Då jag således finnér dc under denna öfverläggning framställda förslag oantagliga, men Coust.Utsk:s åter, emot hvilket åtskilliga anmärkntr blifvit gjorda, dem jag i ett eller annat fall är färdig att medgifva, likväl synes mig leda till något bättre, röstar jag för bifall lill samma förslag.
Frih. af Ugglas, Curt Guslaf:
Dä jag vid förra Riksda gen i Const.Ulsk. deltagit i utarbetande af detla förslag och med min röst understödt detsamma, torde det icke förefalla R. o. Ad. besynnerligt om jag nu anhåller att få yttra mig i denna fråga.
Jag älskar i allmänhet icke alt uprepa hvad som förut blifvit ordadt af andra ledamöter, och jag befinner mig i en obehaglig ställning, då jag upträder kort efter Gr.
Lagerbjelke och Hr Akerman, hvilka i det närmaste hafva yttrat hvad jag kan hafva att säga.
Såvidt jag af discussionen kunnat fatta hafva allas tankar gått derpå ut, att en förändring i nuvar:de förhållanden är önskvärd, och till ytterligare stöd för denna öfvertygelse anhåller jag att i största korthet få inför R. o. Ad. framlägga en tablå öfver de mål, som inkomma till K. M.
Vid upgörandet af denna tablå har jag utgått från 3 perioder, nemi. 1835, då en ny organisation af 638 Den 28 Februari f. m.
Konungens Kanslli infördes: 1841, då Depart:s-slyrelsen först inrätlades och 1856 den sista perioden.
Denna tablå utvisar, att samtlige till K.
M. inkomne mål år 1835 utgjorde 4,000, hvaremot målen är 1856 upgått till 6,400 d. v. s. ökats med 2,000.
Ser jag på de serskilde DeparUne, finner jag att då de mål, som år 1835 inlemnades till den dåvar:de Kammar-Exped:n utgjorde 746, ?å hafva samma slags mål, som nu ingå till Civil-Deparl:t, år 1856 upgått till 1,740. 1 Ecklesiastik-Depart:t blcfvo år 1835 inlemnade 810 mål, men år 1856 inkommo dit 1,200 dylika.
Således torde vara uppenbart, att de göromål, som nu tillhöra Regeringen, hafva i ganska väsedtlig och jag vågar säga ganska betänklig grad ökats mot hvad de lör 20 år sedan utgjorde.
Efterser jag åter huru många af dessa mål, som liro egentliga besvärsmål, måste jag gifva llr Dalman rätt, att deras antal är till siffran icke särdeles stort.
De utgöra icke mer än omkring 7 å 800 af dessa 6,000; men på samma gång antalet af samtlige mål ökats, på samma gång blir det också svårare att sysselsätta sig med de särskilda besvärsmålen.
Dessa mål äro dessutom så invecklade, alt stundom ett af dem svarar mot kanske många flere andra.
Hr Dalman har visserligen sagt, att dessa mål, ehuru vidlyftiga. skulle vara enkla att afgöra, men att så icke är förhållandet kan jag af egen erfarenhet vitsorda, och jag har mig specielt bekant, att det funnits besvärsmål, som hos K.
M. hvilat oafgjorde alltsedan 1600-taleJ.
Sådana mål kunna väl icke kallas enkla eller obetydliga.
Ar man således öfverens om, att något måste åtgöras för att från K.
M. skilja dessa mål, hvilka icke kunna anses vara af någon riksvårdande beskaffenhet, men dock väga tungt i vågskålen, enär, om de också icke äro af en större och allmän vigt, de dock kanske fordra en skyndsam handläggning, enär det icke går an. att låta den enskilde parten alltför länge vänta på målens afgörande, hvilket åter måste verka förlamande på just de riksvårdande målen: så mäste man tillse, huru en förändring i detta afseende skall kunna tillvägabringas.
Inom Utsk. väcktes vid förra Riksdagen förslag nära nog lika med det nu förevar:de.
Det ena gick derpå ut, att till Högsta
Domstolen öfverlemna en del af dessa mål.
Det torde vara Hrrtne bekant, att redan vid 1844 års Riksdag framställde K. M. förslag om Högsta Domstolens förstärkning, och att dit skulle öfverlemnas någon del af dessa mål.
St:r förkastade detta förslag och såsom jag tror med ganska mycket skäl.
En föreg:de talare har redan visat skillnaden emellan de rent juridiska målen och de administrativa, och min öfvertygelse är, att just på grund af denna skillnad skulle båda dessa slags mål förlora, åtminstone skulle det icke blifva någon vinst, om deras afgörande förlädes till en enda myndighet.
Dessutom föreställer jag mig att, för det anseende Högsta Domstolen skall och bör ega, det vöre menligt att dit förlägga dessa måls afgörande.
Man har vant sig vid att anse Högsta Domstolens beslut såsom lag.
Skulle nu Högsta
Domstolen tillika få domsrätt i de ad - Den 28 Februari f. m. 639 ministrativa målen, kunde lätteligen hända, att då denna
Domstol ena dagen meddelat ett beslut, skulle inom en ganska kort tid derefter samma Domstol pä grund af en utaf K.
M. utfärdad ekonomisk lag domina annorlunda, och jag hemställer, om icke det anseende, som Högsta
Domaremakten bör hafva, möjligen skulle på detta sätt kunna förloras.
Långt från att vilja till Högsta Domstolen öfverlemna besvärsmålens afgörande, hade jag föreställt mig, att, om den föreslagna Regeringsrätten komme till stånd, man från Högsta
Domstolen skulle kunna frånskilja de s. k. skiftesmålen, hvilka nu ganska mycket uptaga dess tid.
Derigenom skulle vinnas 2:ne fördelar.
Den ena, att man till Regerings-rätten öfverlemnade mål af ren ekonomisk natur, och den andra, att man befriade Högsta
Domstolen från en mängd öfverhopande arbeten.
Det andra förslaget, sorn inom Utfck. och äfven här blifvit framställdt, åsyftade tillökning i antalet af StatsRådets ledamöter, och att åtskillige af dem öfverlemna dessa besvärsmål.
De, som väckte detta förslag, hafva, enl. min åsigt, just genom det sätt hvarpå de velat gå tillväga, visat, att det var mindre lämpligt eller åtminstone icke motsvarande det ändamål man söker, eiler att befria K.
M. från afgörandet af dessa mål.
En talare har sagt, att genom förändring i grundlagen man skulle kunna tillerkänna K.
M. rättigheten att till
DepartisCheferne’ och 4 Statsråd öfverlemna de mål Konungen vill skilja från Sig, och att, om denna fördelning af StatsRådet icke blifver enig om besluten, skulle ärenderna åter anmälas inför K. M., för att af Honom afgöras.
Genom en sådan åtgärd skulle, tror jag, göromålen hos Regeringen snarare ökas än minskas, ty om K. M. först skall afgöra, hvilka besvärsmål, som skola öfverlemnas till den särskilda fördelningen af StatsRådet, förutsätter detta redan en pröfning.
Blir StatsRådet sedermera icke öfverens om besluten, skola, såsom jag nyss nämnt, ärendena äter föredragas inför Konung.
En sådan anordning innebär icke i sig den continuitet i lagskipningen, som jag anser vara af ganska stor vigt lika mycket i rent ekonomiska som juridiska frågor.
Det är nemi. icke tänkbart, att StatsRådets ledamöter under en längre följd af år kunna hafva så lika åsigter, alt ju icke stor olikhet i fråga om lagars och författmrs tillämpning skall npkomma, hvaremot om dessa mål öfverlemnas åt Regeringsrätten, och dess ledamöter äro oafsättliga, man kan hoppas, att åtminstone der en gällande praxis skall utbildas, och såmedelst en stor säkerhet i lagskipningen åstadkommas.
Det 3:dje förslaget, som inom Utsk. väckts och som jag icke hört här omnämnas, var, att dessa mål skulle skiljas från Regeringen och öfverlemnas till särskilda byråer under hvarje Depart.
Detta förslog kan i många afseenden hafva stora fördelar med sig. men det skulle medföra en betydlig rubbning i bestående förhållanden, så att jag befarar, att man under nuvaride omständigheter måste afstå från detta förslag.
Dessutom skulle dessa byråer icke kunna i lagskipningen åstadkomma en sådan continuitet som 640 Den. 28 Februari f. m.
Regerings-rätten.
Det återstår således intet annat för Utsk., än att söka utreda, huruvida det vore möjligt, att åt en särskild rätt öfverlemna dessa mål och deri instämde flertalet af Const.- Utskts ledamöter.
Det var ieke, såsom Hr von Koch nämnt, endast några af PresteSt. och några med dem inom Utsk. liktänkande, som gillade detta förslag utan såsom jag nämnt, det gillades af en ganska stor majoritet, ehuru de i detaljer skilj de sig från dem som understödde förslaget.
Utom den stora fördelen hvarom jag redan talat, nemi. att genom en särskild inrättad myndighet för afgörandet af dessa mål en viss continuitet i lagskipningen kommer att upstå, skall såsom Gr.
Lagerbjelke yttrat, en viss continuitet jemväl i lagstiftningen på denna väg vara att förvänta, ty om Regerings-rätten, på sätt här blifvit föreslaget, skulle få samma åliggande som Högsta Domstolen nu har i lagfrågor, nemi. att, när Regerings-rätten erfarit, att vid ekonomiska författntrs tillämpning förändringar deri behöfvas, den skall inkomma med förslag dertill, så skall man just i denna ordning kunna erhålla ganska mycken säkerhet, trygghet och kontinuitet i dessa frågor.
Emot förslaget har vidare blifvit anmärkt, att det icke innehåller stadgande, huru med kompetenstvister skall förfaras.
Jag föreställer mig, att då stridiga åsigter i delta afseende förefinnas, man kan genom någon lag slita dessa tvister.
* Hr von Koch har förklarat, att han. anser olämpligt, att kompetenstvister öfverlemnas till Regerings-rätten, men något skäl för denna sin åsigt har åtminstone såvidt jag hört han icke upgifvet och således kan jag icke ingå i någon närmare vederläggning af denna hans anmärkn.
Om man således sammanlägger alla dessa skäl, om man är öfverens om, att något bör i saken åtgöras, om man, på sätt jag nyss sagt, icke kan finna någon annan väg att ernå det åsyftade målet, och om, såsom jag tror, icke allenast jag utan äfven den föregtde talaren lyckats visa, att det icke finnes snart sagdt någon annan väg att beträda till afhjelpande af det onda man nu öfverklagar, månne det då kan vara rätt, att genom afslag på detta Betänk, tillintetgöra de förhoppningar man kan hafva 0111 något bättre?
Mig åtminstone synes det icke rätt, och på grund af samma skäl jag vid förra Riksdagen anförde för att få detta förslag hvilande intill denna Riksdag, gillar jag det ännu och röstar alltså för bifall till detsamma.
Hr von Schantz, Carl Jakob: Ståndets dyrbara tid har blifvit så mycket uptagen, att jag skall blifva ganska kort. hvarigenom jag undviker att åter uprepa hvad flere talare så för som mot i frågan yttrat.
Jag har fattat den öfvertygelsen att en förändring är nödvändig.
Det är kanske öfver mina krafter att så noggrannt afväga, hvilketdera förslaget är det nyttigaste, men om jag i fråga om de motiver, som flere talare anfört för förslaget, skulle vidröra en och annan punkt, kommer jag Den 28 Februari f. m. 641 jag (iock att alltid bibehålla min varme öfvertygelse, den jag på intet sätt vill frånträda.
Man bar bland annat, sagt, att den centralisation, sorn genom bildande af en Regerings-rält upkommer, skall förlama den kommunal-anda, som finnes åtminstone på något ställe och möjligen äfven inom den ort, der jag under loppet af snart sekel haft min verksamhet
Då jag inträdde i den kretsen, var denna anda föga utbildad.
Den är numera så varm, så god, att det vore snart sagdt ogudaktigt om den skulle döfvas.
Såvidt i min förmåga står skall jag åtminstone söka att under min återstående lefnad göra denna anda ännu mera lefvande.
Man har sagt, att inrättandet af liegerings-rätten medför betydlig kostnad.
Jag delar denna öfvertygelse, och då en annan utväg finnes, på hvilken man ined mindre kostnad kan hinna målet, bör man äfven välja den.
Äfvenledes har man sagt. att bland de mål, som nu tillkomma Högsta Domstolens pröfning, höra äfven skiftesmålen.
Att deras antal är betydligt, kan ingen bättre än jag, sorn mer än 40 dr dermed sysselsatt mig, känna.
Jag har börjat såsom god man vid skiftesförrättningar och slutat såsom ledamot i Egodelningsrätt.
I dessa ärender har jag alltid deltagit och bar mig ganska väl bekant de mångå svårigheter för ärendenas skyndsamma afgörande, som med Högsta
Domstolens nuvande organisation äro förenade.
En förstärkning af denna domstol synes mig behöflig, för att få skif— tesärender såväl som besvärsmålen fortare afgjorde.
Jag har icke mer att tillägga.
Jag yrkar afslag på Betänk.
Äfven jag erkänner behofvet att från K.