Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Känslan af förolämpning är nemligen egentligen ej annat, än fruktan , antingen för handlingens följder, eller för dess repetitioner.
Men man fruktar endast för öfvermagten: och den vanmägliges anfall väcker mindre hämndlystnad, utan snarare föragt och åtlöje.
Del Den 29 December f. m. g3 synes derföre, sorn torde straffen mot förolämpningar inrättas med afseende pä både brottslingens och den förolämpades Ömsesidiga omständigheter och lägen i samhället.
Till dessa omständigheter synes böra räknas, icke blott förmögenheten och 'Värdighetenj utan äfven bildningen.
För att kunna sammanräkna och jemnföra dessa olikartade omständigheter, måste man bringa dem till storheter af samma slag, och sålunda förvandla dem till penninge-värdcn.
Förmögenheten är redan bestämd, och kunde i frågor om plikt, såsom ofvanföre är visadt, häst mätas efter Kronoskatlerna.
Värdigheten j såsom beroende af embete eller titel, kunde mätas efter det embetes lön, hvarpå titeln lyder.
Svårare är alt kunna påhitta någon billig måttstock för bildningen., Förslagsvis vill jag endast uppgifva vissa examina: t. ex. Juridisk-, Bergs- och Prest-examen lika med femdubbla mantalspenningar; samt Officers-examen och Doctorsgrad i hvilken Facilitet som helst, lika med tiodubbla mantalspenningar.
— På sådant sätt skulle i Lagen straffet för hvarje särskilt förolämpning till äfventyrs kunna bestämmas till en viss del eller ett visst tnultiplicat af både brottslingens och elen förolämpades sammanräknade värden af förmögenhet 3 bildning och värdighet.
I afseende slutligen på straffens bestämmelse att afskräcka ifrån brott} har 94 Den 39 December f. m. jag redan förut påmint, huru olika afskräckande penningestraff äro för den rike och den fattige.
Men samma olikhet gäller äfven om fängelsestraff' åtminstone med tvångsarbetehvaraf den rike och bildade synes böra finna sig mer afskräckt, än den fattige och obildade.
Detsamma gäller i ännu högre grad om andra kroppsstraff, ända till dess man kommer upp till dödsstraffet, hvilket den bildade menniskan helt visst måste anse mindre rysligt än spöstraffet, då deremot den obildade begär såsom en nåd att få dödsstraffet förvandladt till spö och lifstids fängelse.
När derföre straffet skall bestämmas i fängelse, skulle det nästan synas, som borde dagarnes antal stå i något slags omvändt förhållande till det sammanräknade värdet af brottslingens förmögenhet, bildning och värdighet. —■
Men om våra fängelser blifva rigtigt inrättade till verkliga correctionshus; så synes fängelse vara, utom dödsstraffet, det enda, hvarigenom brottslingar af de skiljaktigaste omständigheter blifva i möjligaste måtto jemlika inför Lagen , och hvaruti straffet sålunda lämpligast skulle kunna, för hvarje särskildt brott, bestämmas lika för alla.
Hvarefter Herr Cederschjölds ifrågavarande Motion, jemte det af honom nu i ämnet afgifne Anförande, remitterades till Lagutskottet.
Den 2g
December f. m. g5 Föredrogs till remitterande Friherre Anckarsvvärds, Carl Henrik, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att SlatsUtskottet måtte vidtaga sådan åtgärd, som för framtiden undanrödjer ali möjlighet lill missförstånd i anseende till Grundlagens bokstafliga mening i 42 §.
Grefve Adelswärd} Erik
Reinholdanförde skriftligen:
Då Herr Friherre Anckarswärd ansett nödigt alt fästa StatsUtskottets uppmärksamhet på StatsContoirets vägran att vid 1827 års revision lemna tillfälle för den af Revisorerne begärde inventering af Kongl.
Räntekammaren, torde mig benäget tillåtas att härom få yttra mina tankar.
Denna fråga, mina Herrar, beror helt och hållet på bestämmandet af en annan, huruvida nemligen Riksens Ständers Revisorer skola inskränka sin åtgärd till granskningen af tvänne års af slutade Räkenskaper, eller om deras granskning äfven skall sträcka sig till en sednare tid än de tvänne granskningsåren; ty utan denna utsträckning blifver en inventering af Kongl RäntcKammaren, som lärer betyda detsamma, som en noggrann och säker undersökning om dess Cassabehållningar, ej möjlig.
Sedan Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse till Riksens Ständer den 4 Dec. 1823, intagen 96 Den 29 December f. m. i samma Ars Riksdags-Beslut förklarat, att Kongl. Maj:t, med stod af 68 §.
RiksdagsOrdningens ordagranna lydelse, ej erkänner omfånget för denna granskning lagligen kunna utsträckas vid hvarje Revision utöfver tvenne års afsiutade Räkenskaper; och sedan, på underdånig förfrågan, Stats-Contoiret, genom Kongl.
Maj:ts Nådiga Bref den 16 November 1825, hvilket blifvit då församlade Riksens Ständers Revisorer meddeladt och i deras Berättelse intaget, erhållit det svar, att, i öfverensstämmelse med förutnämnde Nådiga Förklaring, Revisorerne då icke kunde erhålla del af Kongl. Majrts till Stats-Contoiret aflåtne nådiga Skrifvelser eller af Stats-Contoirets Protocoller oell Handlingar, för längre tid, än till 1823 års slut; torde Motionairen inse, att, då Stats-Contoiret vägrat den af Riksens Ständers Revisorer år 1827 begärde inventering af Kongl RänteKammaren, eller framläggandet för Revisorerne af de Handlingar för en efter de bestämde Revisionsåren förfluten tid, på hvilka handlingar en sådan inventering skulle grunda sig, och utan hvilka den var utan allt ändamål, Stats-Contoiret handlat i enlighet med sin pligt och de föreskrifter det ägde att efterkomma.
Och då dessutom Revisorerne, enligt 68 §.
Riksdagsordningen och 3 §. af deras Instruction, ej äga rättighet att meddela någre föreskrifter, hvad Statsverket angå»’» - Den 29 December f. m. 97 går, bade Stats-Contoiret hvarken rättighet eller skyldighet till efterkommande af Revisorernas föreskrift att för dem till inventering öppna Kongl.
RänteKammaren.
StatsContoiret önskar likväl ingenting högre, än att, lill lugnande af de tvifvelsmål, som icke otydligen från ett och annat håll, fast utan anledning, låtit märka sig, få genom bestämda föreskrifter för framtiden hindren undanröjde för ådagaläggandet af vederbörandes redlighet och ordning vid Räntekammare Uppbördens förvaltning, samt den noggrannhet och säkerhet, som råder i conIrollen deröfver.
Hvarefter Friherre Anckarswärds ifrågavarande Motion, jemte Grefve Adelswärds dervid nu afgifne yttrande, till StatsUtskottet remitterades.
Föredrogs å nyo Friherre Anckarsivards, Carl Henrik j den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående revision af StatsVerkets Räkenskaper för nästlidet år.
Grefve Adelswärdj Erik ReinhoUlj uppläste följande:
Om den värde Motionairen med sin framställning endast åsyftar en Kongl.
KammarRätten egenteligen tillhörande partiel granskning af hvarje Uppbörds- och Cassaredogörelse, såsom Kongl.
RänteKammarens, LandtRänteriernes, Fögderiernes och 8. H. 7 98 Den 39 December f. ra.
Mngistraternes, med fleres; så Ian visserligen en sådan granskning för år 1827 af Riksens Ständers Statsutskott nu verkställas; men åsyftas derjemte en öfversigt af det hela af StatsVerks-förvaltningen för samina år, så kan den ej vinnas förr, än detta års RiksHufvudbok blifvit afslutad, hvilket, enligt hvad förut i detta amne blifvit vidlyftigt ådagalagdt, och sednast i StatsContoirets till Riksens Ständer öfverlemnade Berättelse, pag. 12, är anfördt, ej kan ske för än vid medlet af år 182g.
Skulle Riksens HöglofJ.
Ständer vid denna tidpunkt icke vara åtskilde, ser StatsContoiret visserligen med nöje, att den ifrågavarande granskningen må i sin fullständighet kunna för sig gå.
StatsUtskottet äger i öfrigt, enligt 3o §. 2 mom.
Riksdagsordningen, tillgång till alla StatsVerkets Räkenskaper och Handlingar; och hvad läsningen af Konungabref och Protocoller intill närvarande tid beträffar, beror verkställigheten deraf på StatsUtskottets åsigt, huruvida en revision af aådane handlingar, hvilka, i ansende till tiden, ej gå i bredd med revisionen af de afslutade Räkenskaperne, kan anses ändamålsenlig.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Friherre Anckarswärds ifrågavavarande Motion, jemte Grefve Adelswärds i anledning deraf afgifne yttrande, måtte till StatsUtskottet remitteras.
Den ag December f. m.
Till remitterande föredrogs Friherre Anckarswärds, Carl Henric, den i5 dennes, f. m. på bordet lagde Memorial, angående upplysning om den hushållning som vid användandet af de årliga anslagen för Armeens tross, utredning och beklädnad samt Artilleriförråden varit iakttagen.
Friherre af Tibell, Gustaf Wilhelm, uppläste följande:
En värd Ledamot har i Ilöglofl.
Ridderskapets och Adelns Plenum yttrat sig anse nödigt, att Rikets Ständer upplysas om den hushållning, som blifvit iakttagen med de till Armeens Beklädnad, Tross och Utredning samt till Artillerie-Förråden, sedan sista Riksdag, nnslagne medel, samt anhållit att Ilögloflige StatsUtskottet inåtte anställa en noggrann undersökning till vinnande af upplysning i anseende till alla de detailler, hvarigenom bristerne tillkommit, emedan den värde Talaren cj ansett sig kunna fatta, hvilka påkänningar Utrednings-Förråden under freden kunnat vidkännas, eller hvilken stark slitning Artilleriets Materiel under den förflutne tiden kan hafva varit underkastad.
Lika med den värde Talaren önskar jag, att Riksens Högloflige Ständers Statsutskott ville strängt och noggrant granska, huru de ifrågavarande Medel blifvit använde, öfvertygad att jag och de, som med ioo Den 2g December f. m. mig dela mödorne och ansvaret, skola skörda den tillfredsställelsen att befinnas redligt hafva uppfyllt våra pligter.
Viddén af de
Redogörelser med dertill hörande verificationer, på hvilka en sådan granskning måste grunda sig, tillåter ej här att ingå i några detailler; jag torde blott få anföra: att Kongl. Krigskollegium icke äger att disponera hvarken medel eller persedlar, utan i anledning af fastställde Stater, eller gifne föreskrifter; och att Kongl. KammarRätten åligger att granska de från Collegium inkommande Redogörelser, så väl i anseende till siffran, som till dispositionerne; hvarjemte Riksens Ständers Revisorer utöfva enahanda granskningsrätt öfver Collegii åtgärder och Räkenskaper.
Att inga dispositioner emot Stater och gifne föreskrifter af KrigsCollegium ägt rum, kan af de granskande Authoriteternes handlingar redan inhemtas, och blifver, som jag hoppas, af Högloflige Statsutskottets undersökningar ytterligare bestyrkt; äfvensom KrigsCollegii årligen ingifne StatsReqvisitions-förslag utvisa, att behofvens behöriga anmälande icke blifvit försummadt, ehuru de, i anseende till bristande tillgångar å Tredje HufvudTiteln, icke annorlunda än med betydliga inskränkningar i Nåder kunnat bifallas.
Orsakerne, hvarföre UtredningsFörrådens behållningar måst under de förflutne åren begagnas, äro redan af Hans Maj:t Ko - Den 29 D e c e m b e r f. m. 1 o t nungen vid förra Riksdagen Riksens Ilögloflige Ständers Statsutskott meddelte uti Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition angående StatsVerkets tillstånd och behof, af den a5 Januari 1823, deruti Kongl. Majit täckts yttra: ”att med de till Dess disposition ”öfverlemnade tillgångar har Kongl. Majit "i möjligaste måtto sökt att under de för”flutne åren upprätthålla försvarsverket; men "att erfarenheten har visat, det de dervid "högst nödige utgifter icke med detta anslag "kunnat bestridas, ehuru af de från vederbörande Administrativa verk ingifne un"derdåniga Reqvisitionsförslag, som blifva "StatsUtskottet öfverlemnade, Rikets Stän"der kunna inhemta, att Kongl.
Majit med "största sorgfällighet från de årliga staterne "uteslutit alla de utgifter, som möjligen vid "hvarje tillfälle kunnat uppskjutas;” och längre ned täcktes Kongl.
Majit tillägga: "att Beklädnads- och Utrednings-förråden, "sem voro qvar sedan sista kriget, eller blif"vit anskaffade de föregående åren vid störbe penninge-tillgångar, blifvit minskade "genom effecters användande för Armeens "behof, och att Kongl. Majit till och med "måst tillåta KrigsCollegium, att så ställa "betalnings-Terminerne för en del gjorde "upphandlingar, att de först inträffade det "följande året, sedan Lefverans blifvit verk"ställd.
Häraf synes således, alt de vid nu varande Riksmöte anmälte behof ej oför - 103 Den 29 December f. m. moclat och endast sedan sista Riksdag tillkommit, utan redan vid 1828 års Riksmöte blifvit framställde, samt orsaken till deras uppkomst, nemligen Anslagens otillräcklighet, redan då uppgifven.
Artilleri-Materielens omförmälte slitning, lärer det icke undfalla Högloflige StatsUtskottets uppmärksamhet, att slitning ej är enda orsaken, som kan sätta denna materiel ur brukbart stånd och påkalla dess reparation, eller förnyande.
En vigtig del af Artilleriets Materiel består af träd, såsom Lavetter, Föreställare, Vagnar, m. m., och till Piecers med tillbehörs förskaffande fordras en mängd persedlar, tillverkade af Läder, såsom Selar, Sadlar, m. m.
Erfarenheten visar, att tidens tand utan nötning fräter och åstadkommer en, ehuru långsam, dock sluteligen inträffande förstöring af dessa ämnen.
Trädet och Lädret murknar, och Persedlar af dessa ämnen, som i en lång följd af år äfven stått orörde under vaksam vård, måste dock efterhand undergå alla Materiela tings öde.
Vetenskapliga upptäckter och Krigssättets förändringar inverka äfven på Artillerie-Materielens beskaffenhet, och medföra nödvändigheten att efter dem inrätta densamma, om man ej vid Artilleriets begagnande skall finnas underlägsen den fiende, som använder ett mera fulländad! vapen; hvaraf åter följer behofvet att förändra den gamla, eller, då det ej låter Den 39 December f. ro. sig göra, tillverka ny Materiel, öfverensstämmande med tidens fordringar.
Jag anhåller vördsamt, att dessa anmärkningar måtte lill Högloflige StatsUtskottet få åtfölja den värde Talarens anförande.
Herr Möllerhjelm j Axel Johan Adam> anförde skriftligen: Friherre C. II.
Anckarswärd har i Ridderskapets och Adelns plenum den i5:de dennes, begärt, alt StatsUtskoltet måtte uppdragas anställa en sträng och noggrann undersökningj af hvad orsak brister kunnat uppstå i Arméens Utrednings- och Artillerie-Förråder, då likväl
Två och en half million Riksdaler Banco sedan sista Riksdag blifvit till KrigsCollegii Utrednings- och Artillerie-Departementers disposition anvisade.
Då jag i egenskap af Militaire-Ledamot i KrigsCollegii Utrednings-Deparlement under största delen af ifrågavarande, sedan sista Riksmöte förflutne, fem år, deltagit i de af samma
Departement beslutade åtgärder, likasom i förvaltningen af dithörande årliga anslag, känner jag mig skyldig att genast möta Herr Friherrens Anförande med de upplysningar i ämnet, hvilka utan tvifvel skola underlätta det gransknings-arbete Stats-Utskottet får sig uppdragit, och derjemte, i hvad möjligt är, äfven dessförinnan undanrödja elier åtminstone mildra dp förhastade omdömen öf - Den 29 December f. m. ver KrigsCollegii liushållningssätt, hvilka af Friherrens obestyrkta uppgifter framkallas, Uti Friherrens anförande uppgifven, att årliga anslaget för Armeens Tross, Utredning och Beklädnad utgjordt 319,000 R;dr B:co, den Yärfvade oell Indelta Armeen under detta anslag icke inbegripem
Då man undantager den Yärfvade och Indelta Armeen, känner jag ej tillvaron af någon så kallad Armé i Sverige, om Friherren icke så vill benämna BeväringsManskapet, hvars årligen exercerande styrka högst kan uppskattas till 12,000 man; men som detta är föga troligt, kan jag ock icke rätt fatta meningen med det gjorde undantaget.
Hvarifrån Friherren hemtat zifFerbeloppet af 319,000 Riksdaler Banco, är mig obekant; och jag har förgäfves sökt alt detsamma någorstädes tillrättafinna; men af ett utaf mig uppgjort förslag (Litt, A,) som under sina hnfvudtitlar specifikt upptager de summor som genom Kongl. Maj:s Nådiga Stater blifvit till Utrednings-Departementet anvisade, utredes, att anslagen på det hela utgjort:
År 1824 ....
R:dr 356,244: 38. 3. -— 1825 ’ , , . — 334,089: 9. 10. — 1826 . . . . — 371,384: 32. 2. -— 1827 , . . , — 512,227: 8. 4- — 1828 .... — 373,657: 36. 6.
Tillsammans
R;dr B:co i,846,Öo3: 19. 1..
Den sg December f. m. och således i medeltal under oftaberorde feni år 369,320 Riksdaler 3a sk. 7 rst. årligen; en summa, som i händelse densamma, enligt hvad Friherren synes förmoda, varit anslagen till Reserv-Förråders bildande, icke bort lemna rum för det nu af Regeringen meddelta tillkännagifvande om FÖrrådernes försvagade och incompletta tillstånd; men då, emot hvad Friherren, af förhastande eller mindre bekantskap med verkliga förhållandet, behagat uppgifva, omkring tvåtredjedelar af ifrågavarande anslag varit bestämd till de värfvade Regementernes Beklädnad, som, i öfverensstämmelse med uppgjorde Passe volance-vilkor, genom CompagnieCheferne besörjes, och i fråga hvarom KrigsCollegii befattning hufvudsakligen inskränkes dertill, att de af Kongl. Majit bestådde medel Regementerne tillhandahålla, torde den återstående tredjedelen, äfven förutan en granskning af detaillerne, ej förekomma öfverdrifven, då dermed underhållandet och completteringen af Communionssaker, Trophéer, Remtyg, PersonelUtredning, Sängkläder, Sjukvårds- och Medicinal-Attirail för Värfvade och Indelta Arméen, jemte BeväringsManskapets
Beklädnad och öfrige materiel blifvit bekostad, oberäknadt mångfaldiga andra i de årliga Staterne specificerade behof, såsom fortskaffnings- och TältlagsTi oss för Arméen, med undanlag af RusthållsRegomenterne 0. ui. d. io6 Den 29 Decembor f. m.
Frilierren förklarar sig icke kunna fatta, ”hvilka påkänningar Utrednings-Förrå”derne under Freden kunna vidkännas,” och yttrar, ”att om vi ej, med redan an”visade anslag, under Fredens lugn förmå ”att åstadkomma nödig förkofran för våra ”Förråder, så ser det i sanning illa ut i ”anseende till möjligheten att tillfredsställa ”fordringarne i desse delar.”
Jag får i anledning af denna reflexion vördsamt upplysa: att i de summor, hvilka sedan sista Riksdag äro Utrednings-Departementet anvisade, icke en enda skilling till Förrådernes förstärkande varit inbegripen; att de meddelte anslagen, i följd af Tredje HufvudTitelns otillräcklighet på det hela, varit inskränkte till bestämda och oundvikliga kostnader för hvarje år; samt alt, då icke ens härföre tillräcklige medel funnits att tillgå, Kongl. Maj:t sett sig föranlåten authorisera KrigsCollegium att, för de mäst angelägne behofven, sucessive använda en del af de persedel-upplag i Reserv, hvilka dels utgjort behållningar i Förråden efter 1813 och 1814 årens Fälttåg, dels ock blifvit anskaffade med användande af de åren 1819 och 1820 till Klädens uppköp Nådigst anslagne medel.
För ett närmare utredande och bestyrkande af dessa förhållanden, har jag uppgjort Transurut ej mindre af Kongl. Den 29 December f. m. 107 Maj:ts Nådiga Stater för åren 1824, 1825 och 1826 (Litt. B. C. D.) än af KrigsCollegii underdåniga skrifvelser till Kongl. Maj:t med öfverlemnande af 1824, 1826 och 1827 årens StatsProjecter, (Litt. E. F. G.) tillika med en uträkning (Litt. H.) utvisande antalet och penningevärdet af de persedlar och reqvisita, hvarmed Förråderne af nu uppgifne anledningar blifvit förminskade sedan 1823 års utgång, slutande sig å en summa stor 267,512 R:dr 12 sk. 6 r:st.
Banco, hvilka handlingar, jemte det här ofvan åberopade förslag, jag är beredd att aflemna, då jag dertill berättigas.
Jag åberopar i öfrigt de verificerade Redogörelser för Utrednings-Departementets förvaltning, hvilka, till och med för sist— förflutna året 1827, redan blifvit till Kongl.
KammarRättens granskning öfverlemnade, och af hvilka den fullständigaste utredning i hvarje särskilt detail står att inhemtas.
Det anskaffnings- och upphandlingssätt, som inom KrigsCollegium varit följdt de sista fem åren, inrättadt i enlighet med de åren 1824 och 1825 utkomna auctionsförfattningar, och lemnande alla Rikets Innevånare tillfälle att inför öppna dörrar täfla om behofvens lefvererande till billigaste pris, bör, jag vågar hoppas och påstå det, aflägsna hvarje misstanka om tillvarelsen af det arbilrarium, som uppköp under 108 Den 19 December f. m. hand eller en under äldre lider förbehållen pröfningsrätt af speculanters anbud, framkallat.
Detta upphandlingssätt har ej heller felat att medföra tvenne vigtiga fördelar, förtroende till Administrationen och billiga priser för StatsCassan; och jag emotser med tillfredsställelse, att en undersökning af StatsUtskottet äfven i denna omständighet skall nöjaktigt bevisa, att den vid uppliandlingarue följda ordning minskat Statsverkets utgifter med flere tusende Riksdaler, ehuru, i följd af de i Nåder föreskrifne strängare bésigtningar, de levererade persedlarne och effecterne nu förefinnas af en bättre beskaffenhet än fordom.
I afseende å användandet och redovisningen af de medel KrigsCollegium fått sig anvisade, äro de noggrannaste controller införde.
Då de årliga Staterne specifikt utföra hvarje särskilt och till beloppet redan pröfvad utgift, är KrigsCollegii befattning i flesta delar icke annan än medlens utdelande till vederbörande, i likstämmighet med Staten.
Ingen anskaffning eller disposition äger rum ulan Kongl. Majrts derom förut erhållne
Nådiga befallning, och för så väl medel som persedlar atlägges hvarje år inför Kongl.
KammarRättcn fullständigt verificerad redogörelse, sorn slutligen undergår granskning af Rikets Ständers dertill utsedde Revisorer.
Den 39 December f. m. 109 Då hvarje anmärkning af Friherre Anckarswärd framkallar en mer än vanlig uppmärksamhet, skall det icke väcka Friherrens förundran, om jag säger, att jag bemödat mig uppsöka grunderne och anledningen för den ifrågavarande.
Icke har den blifvit gjord i afsigt att kasta en oförtjent skugga på ett Embetsverk, hvars öppna handlingssätt och af strängt påförda controller begränsade förvaltning, tilläfventyrs äger anspråk uppå ett helt annat omdöme.
Friherren, som, i egenskap af Revisor, på Rikets Ständers vägnar och utan någon besvärande anmärkning emot administrationen, granskat en del af detta Verks räkenskaper, skulle, äfven i händelse han ej vore ledd af upphöjdare tänkesätt, säkert deraf känna sig afhållen från framkastandet af en obevisad beskyllning för misshushållning med Statens medel.
Icke heller kan den väckta Motionen vara föranledd af någon Friherrens önskan, att erhålla en för sig enskildt saknad upplysning om förvaltningssättet på det hela, eller i någon viss omständighet; ty Friherren vet, att om han derom till Verkets President framställde sin åstundan, skulle Friherrn öfverallt mötas af beredvillighet och det skyndsammaste biträde.
Men Friherren, som länge ägt tillfälle öfverskåda ilo Den ag December f. m.
Statsmacliinens gång, och dess flere förmodade eller verkliga brister, har tilläfventyrs öfvertygat sig att KrigsCollegium. lika litet som hvarje annan administration af allmänna medel, kan i dessa tider vara undantaget från misstankar eller mindre gynnsamma omdömen, och har således, af beredvillighet mot det Embetsverk, med hvilket lian fordom stått i närmare beröring, velat genom sin gjorda Motion bereda delta Yerk ett nytt tillfälle, att efter ytterligare sträng och noggrann undersökning af dess åtgärder, tillvinna sig nya anspråk på Fri herrens och öfrige Medborgares aktning.
Det är ur denna synpunkt jag och mina i ansvaret för förvaltningen delaklige Embetsbroder känna oss skyldige att betyga Friherre Anckarswärd vår tacksamhet för dess tillgörande i denna fråga, och förena oss med Friherren i den önskan, att StatsUtskottet vid verkställigheten af den begärda undersökningen måtte använda ali den noggrannhet och stränghet3 som, då den fullständigt utreder den redovisande Embetsmannens oskuld, bereder honom dess mest älskade belöning, Regerings och Medborgares bifall.
Att detta mitt Anförande må få åtfölja remissen till StatsUtskottet, derom anhåller jag vördsamt.
De af Herr Möllerhjelm i detta Anförande åberopade Bilagor blefvo icke till Protocollet aflemnade.
Den 29 December f. m. ut Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, anförde skriftligen:
Statens financiella Lehöf och de bidrag Nationen till deras fyllande aflemnar, utgöra naturligtvis i ett Samhälle, der folket beskattar sig sjelf, så väl i afseende på deras storlek, som deras användande, ett ständigt föremål för den upplyste och nitiske Representantens vaksamhet, en stående artikel i hans femårs-anmärkningar.
Ej underligt då, att de äfven äro det för Friherre Anckarswärd, eller att anmärkningar deröfver af honom väckas, och framför allt att dessa rigtas på sådane behof, som härleda sig från Sveriges försvars-anstaller, ett ämne, åt hvilket den ädle Friherren vid så många tillfällen och synnerligast nyligen egnat en särdeles moda och uppmärksamhet.