Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
r:glds mulle präglas och till allmänheten utgifvas. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan.
3:dje punkten, ang-de frågan om fortfarande behof för allmänna rörelsen af ett mynt å 4 sk. b:co och detsammas utprägling af silfver.
Ulsk:s betänk, är ålföljdl af en reser vation, hvaruti jag instämt, och hvilken utreder förhållandet.
Pä grund af denna reservation anhåller jag, att R. o.
Ad. behagade afslå BankoUtsk:s förslag om utprägling af eli silfverskiljemynt å 4 sk.
Genom votering har denna redaktion tillkommit, och, derest R. o. Ad. icke vill afslå betänk, anhåller jag, alt detsamma mätte återremitteras på det att redaktionens brister må kunna afhjelpas.
Majoritetens mening var, såsom jag tror, att något kopparskiljemynt icke vidare skulle präglas, utan endast utgifvas, så länge något förråd deraf funnes i Banken.
Då jag emedlertid befarar, all betänk, kan lydas så, att jemte präglingen af silfver - 460 Dea IG April f. m. mynt S 4 sk., präglingen af kopparmynt å samma belopp äfven skall fortgå, anhåller jag ånyo om återremiss.
Jag vill icke besvära
Ståndet nied en upläsning af de afgifna reservationerne, ty erfarenheten har visat, att, då längre reservationer upläsas, upmärksamhet icke lemnäs åt dem.
Jag är öfvertygad, att livar och en, som interesserar sig för saken, tagit kännedom om både betänk, och de dervid bifogade reservationerne, och inskränker mig nn, att på de skäl, som dessa reservationer innehålla, anhålla om afslag å betänk.
Hr Brakel, Mauritz Gustaf:
Olägenheterna af koppar mynt bestå i tyngd, ovighet och deraf följande svårighet, att i någon mängd kunna transportera detsamma.
Alla dessa olägenheter undvikas genom antagandet af det utaf Utsk. föreslagna silfverskiljemynt.
Men, säger man, vid delta silfvermynt äro vidhäftade andra olägenheter, som äro större än dem kopparmyntet medför, nemi. litenheten, hvarigenom det lätt borttappas, och att genom dess gångbarhet i allmänna rörelsen detsamma blir snart utslitet.
Hvad först angår det föreslagna myntets litenhet, så får jag uplysa, att jag under resor i åtskilliga delar af Finland sett silfvermynt å 5 kopek, hvilka mynt äro mindre än det af Utsk. föreslagna 6 sk. stycket.
I dessa 5 kopeks stycken är silfret finare än i det Svenska myntet, så att ehuru de gälla mer än 6 sk., dess storlek likväl är något mindre.
Jag har ett mynt här i min hand, om någon af H:rr:ne behagar se det.
Under mina resor i Nyland svarade mig skjutsbönder på mina frågor derom, att de voro serdeles belåtne med detta mynt, ty det var icke, sade de, svårare alt handtera än ett 10 kopeksstycke, och de hade icke varit blottställde för faran att borttappa detta lilla mynt.
Inom Tavastland har jag rest, och der äro 6 sk. för den fattige bonden, redan ett mynt af högt _värde, kanske ungefär som 24 sk. för den Svenske bonden.
Afven här svarade man på mina frågor:
Nej, Gud bevare oss, alt tappa bort så mycket, det hafva vi icke råd till.
Den person, för hvilken 6 sk. häfver något värde, borttappar icke sådant mynt, men deremot den, för hvilken detta belopp icke har något värde, slarfvar dermed, och således ligger orsaken till mynts borttappande icke i myntets litenhet, utan deruti, att man icke sätter värde derpå.
Hvad åter angår slitningen, så medgifver jag, att denna slitning är större på det mindre myntet, men denna slitning har äfven sin gräns.
Kanten och präglingen borlslites, men dermed är äfven slut.
Inom Ryssland finnes en mängd mynt, hvarå' man icke kan urskilja präglingen, men icke destomindre är del gångbart i allmänna rörelsen och gäller precist lika mycket som förut.
Då jag anser det föreslagna silfvermyntet äga i alla afseenden företrädet framför kopparmyntet, anhåller jag om bifall till Utsk:s betänk, i denne punkt.
Fördelarne af det utaf BankoUlsk. föreslagna nya myntet bestå naturligtvis i lättheten i jemförelse med Den i 6 April f. m. 461 kopparmyntet, hvaraf 4 sk. äro serdeles besvärliga, då man skal! föra med sig en större mängd deraf.
Det synes mig derföre önskligt, om ett silfvermynt kunde präglas, hyilket är mera lätt handterligt än dessa tunga 4 sk.
Olägenheterna af ett sådant silfvermynt äro redan anförde och vederlagde.
Hvad litenheten angår, hvilken är den svåraste af de hår framställde anmärk:ne, så är jag af den öfvertygelse, att denna svårighet, på sätt Hr Brakel omnämnt, icke är af serdeles betydenhet, åtminstone icke så, som man föreställer sig, i synnerhet om myntet präglas tunnare än de nnvar:de 8 sk. b:co, i hvilket fall skillnaden i storleken icke behöfver vara serdeles stor, och man dessutom lätteligen kan serskilja detta mynt från det å 8 sk. b-.co, om man endast tager det i handen.
Myntets slitning är en ringa sak, ty någon större mängd af detsamma samlas vanligen icke, och om än präglingen och kanten å myntet skulle nötas bort, förlorar likväl myntet icke sin gångbarhet, i följd hvaraf någon förlust icke kan upkomma för den, som får detta mynt, och således torde den i delta afseende framställda anmärkn. lemnäs utan afseende.
En annan olägenhet åtföljer detta mynt och beslår i präglingskostnaden, hvilken här blir, såsom en reservant sagt, större än för något annat mynt.
Då man likväl tager i betraktande, att något större belopp af ifrågavar:de mynt icke erfordras, kan Statens upoffring härutinnan icke blifva serdeles betydlig och ieke större per år, än en annan myntning kan medföra.
Afven bar i en reservation blifvit sagdt, att Myntet skulle göra förluster genom detta mynt i så måtto, som det går miste om den vinst, del kan hafva af prägligen utaf 4 sk. i koppar.
Jag ser likväl icke något skäl, hvarföre allmänhetens beqvämlighet skall i så betydlig mån eftersättas Myntets fördelar.
Myntningen af dessa 4 sk. i koppar, skall väl i alla fall någon män fortgå, och för dem, hvilka icke vilja hafva dessa små mynt i silfver, torde det då vara angenämare alt erhålla valutan i koppar.
Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.:
Jag kan icke instämma i Ulsk:s förslag i fråga om nu förevar:de punkt, ty jag anser olägenheterna af det nya myntet öfverväga fördelarne deraf.
Fördelarne torde inskränka sig dertill, all del föreslagna silfvermyntet blir lättare än de nu gångbara 4 sk. koppar, och att den, som är serdeles god hushållare, kan en eller annan gång om året bespara sig 4 sk. genom silfvermynlets öfversändande per posto i och jemnande af en liqvid.
Omkostnaden för präglingen kan icke blifva serdeles stor.
Enl. mig lemnad upgifl upgår den till omkring 4 a 5 proc. af myntets värde, hvaremot utmyntningen af 4 sk. b:co åstadkommit en behållning för myntverket af mera än 200 proc.
Sistnämnde myntsort bar visat sig serdeles begärlig för allmänheten, hvilket bevisas deraf, att under den tid, det varit tillgängligt, har deraf ultagits 50,000 r:dr b:co, hvaraf en behållning af eli lika stort belopp upkommit.
På det föreslagna silfvermyntet skulle myntverket deremot förlora omkring 45,000 r:dr. 462 Den 16 April f. m.
I öfrigt synes mig det föreslagna myntet blifva för rikhaltigt, och jag tror, att intet land utom Sverige har ett silfvermynt, hvilket kostar mera än värdet af myntet, och detta förhållande inträffar just med delta silfvermynt.
Ett så ringa mynt förlorar inom ganska kort tid icke obetydligt i värde genom slitning, hvilken förlust, enl. hvad man sagt, skulle drabba icke den enskilde utan Banken.
Jag påstår, alt denna slitning är betydlig, och härförutan är myntet blottställdt för efterrapuing eller förfalskning, och derföre ser man i länder, som hafva ett serdeles finhaltigt mynt, detsamma ganska ofta förfalskadt.
Jag har här i mina händer icke allenast utländska, utan äfven Svenska mynt, hvilka alla äro falska och tillverkade af en person med en hammare på ett städ.
Kopparmyntet deremot förfalskas deremot icke lika lätt, ty till dess prägling erfordras kostbarare maschiner, dem förfalskareu icke kan åstadkomma.
En annan olägenhet af ett så finl mynt sorn det föreslagna, består deruti, att det kommer att i stora qvantiteter utföras genom den dagliga handeln till grannstaterne Norrige och Danmark, der ett sådant silfvermynt finnes, men af vida ringare värde, och detta finhaitiga mynt kommer således att utbytas emot grannslaternes underhaltiga.
Så har varit förhållandet inom Tyskland, och derföre har man der nödgats göra mycket underhaltigt och i många länder innehåller myntet icke silfver till | flf dess värde.
Såvidt jag har mig bekant, finnes intet land, som har ett så litet men godt silfvermynt, som det af Etsk. föreslagna.
I England finnas visserligen silfvermynt af 1, 2 a 3 pence valör, men desse äro icke gångbara i allmänna rörelsen, utan förekomma endast i mynlkabinetter.
Jag har likväl hört sägas, alt man någon gång får se 3 pence-stycken, ehuru jag under mitt 7-åriga vistande i England aldrig sett det annorstädes än i myntkabinetter. 4 pence-stycket, motsvarande ungefärligen 14 sk.
Svensk r:gs, är det minsta myntet, som är gångbart.
Det minsta Fransyska silfvermyntet är 25 centime-stycket, värdi omkring 6 sk. b:co.
I Holland har ingen rättighet att från Banken utvexla mindre silfvermyut än | gulden, motsvarande 24 sk.
Svenskt b:co, ehuru mynt af lägre valörer finnas präglade, men hvilka således lära vara egentligen att anse såsom kuriositeter.
Det minsta gångbara silfvermynt, jag känner, af den fina halt som det här föreslagna, är det Ryska 5 kopeks-styckel, men delta är icke sä litet, som det Utsk. vill förskaffa oss.
Man har sagt, att 4 sk. styckena åro för lunga, men jag tror, att litenheten hos ett mynt icke medför ringare olägenheter, ty är myntet alltför litet, lappas det bort, hvaremot det mera lunga myntet har man i behåll, och de torde vara en serdeles god egenskap.
Jag förutser, att om det af Utsk. föreslagna silfvermyntet antages, skall det inom ganska korttid till större delen blifva liggande på våra vägar och gator, ty tappar man det i smutsen, är det icke så lätt att återfinna, och sand och smuts hafva vi i ymnighet inom vårt land.
Då inom Utsk. diskussion om förevaride betänk, förevar, medhade jag flera prof, hvaraf ett förkom dymedelst, att det nedföll genom en springa på golfvet i rummet.
Den i6 April f. m. 463 Slutligen anhåller jag, att tå fästa upmärksaraheten derpå, att myntverket icke torde kunna bestrida myntningskostnaden utan serskildt statsanslag.
Denna kostnad upgår till 5 a 6 proc. af värdet och myntverket, har på 3 år förlorat 150,000 r:dr genom prägling af Bankens silfver, hvilken förlust blifvit till någon del ersatt endast genom prägligen af kopparmyntet.
Borttager man nu denna myntverkets behållning af kopparmyntets prägling, blir slutligen följden, att myntverket icke kan fullgöra sina skyldigheter till Banken eller afbörda sig dess skuld lill Banken af 24,000 r:dr b:co. 4 sk. styckena upfylla enl. min åsigt allmänhetens behof, och äro icke afsedde att hopsamlas i större belopp.
Dessutom, om man vill beröfva Statsverket en inkomst och påbörda det en utgift, kan man upfmna ett lämpligare medel än ulgifvandet af ett för ringa silfvermynt, hvarmed måhända ingen är belåten, när det en gång kommer ut i allmänna rörelsen.
Jag tror, att tiden snart är inne för införandet af ett decimalsystem, hvarom fråga redan vid sisth riksdag förevar, och måhända hafva vi alt emotse stora förändringar i vårt myntsystem, och under sådana förhållande är det väl mindre välbetänkt, alt införa ett så litet mynt som det föreslagna.
Om nu decimalsystemet införes, och 1 r:dr rgs, hvilken blifvit anlagen lill mynlenhet, följaktligen kommer att delas i 100 delar, så skulle det lilla myntet utgöra 12j: sådana delar eller ett bråk, som icke lärer vara lämpligt att utsätta å något mynt.
På grund af alla dessa skäl jemte de, sorn uplagas i min afgifna reservation, anhåller jag om afslag å Utsk:s förslag.
Uppå härefter af Gr.
Lagerbjelke, Gustaf gjord förfrå gan, uplyste underl.
Ridd.-Sekret. alt BondeSt. enl. ankommet prot. utdrag bifallet BankoUtsk:s förevar, utlåt., men att någon underrättelse om af de öfrige RiksSt:n i detta ämne fattade beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad.
Genom BondeSt:s, R. o.
Ad. nu med delade beslut hafva de här framställda anmärknme ang:de det föreslagna myntets svårhandterlighet för allmogen blifvit bäst vederlagde.
Jag torde således icke behöfva ingå i någon närmare bevisning, att samma mynt kan antagas, oaktadt litenheten, hvilken dessutom i flere afseeuden medför betydlig fördel, såsom då det skall afsändas med posten eller medhafvas på resor, för att der med bestrida liqviden af brutna summor m. m.
Att detta mynt i allmänna rörelsen vid iiqvider och köpslut är behöflig!, torde erfarenheten redan vitsordat, och att del är framför 4 sk. i koppar serdeles beqvämt, torde få anses ostridigt.
Man har emedlertid såsom skäl emot antagandet af Utsk:s förslag i denna punkt anfört, alt detta mynt, i händelse decimalsyslemet infördes, hvarom fråga vid sisth riksdag förevar, skulle vara olämpligt eller icke kunna inpassas i samma system.
Här emot får jag erinra, alt det förslag till decimal-syslemets införande, som R. o. Ad. flere gånger antagit, varit Frih. Wredes, uti hvilket förslag den nya mynt- och räkne-enheten i värde motsvarar den nuvande 24 sk. rgs, och just i detta system passar det 464 Den 16 April f. m. nu föreslagna myntet förträffligt.
Man liar vidare sagt, att myntet vore för fint, och alt icke något land till småmynt utmyntar så fint silfver.
Af en föreg:de värd talare är likväl nyss förevisadt ett lika litet Finskt mynt af 14-lödigt silfver, och således finare än det af Utsk. föreslagna, hvilket skulle blifva 12-lödigt.
En värd talare har jemväl yttrat, att om vi erhålla det föreslagna myntet, skulle detsamma utgå lill Dannemark, och vi i stället erhålla detta lands underhaltiga silfvermynl.
Jag kan likväl i sanning icke förstå, att Skåningarna skulle vara så enfaldiga, att de utbyta det bättre myntet emot del sämre; och det måtte väl ligga mera i sakens natur alt ett mynt, som antages i kronoupbörden, bibehåller sig i Skåne, än alt det utlränges af utländskt mynt, som från en sådan förmån är uteslutet.
Att så mycket
Danskt småmynt för del närvar:de är gängse i Skåne, oaktadt det icke är lagligt betalningsmedel, är just ett ojäfakligt bevis på det stora behofvet af ett sådant småmynt af silfver, som det föreslagna.
Man har äfven framkastat farhågor, att det nya myntet skulle komma att begagnas till nedsmältning, men så vidt jag förstår, finnas icke mera än 2:ne skäl för nedsmältning af mynt.
Det ena består deri, alt myntet innehåller mera silfver än det efter prägeln är värdt, hvarigenom en vinst af nedsmällningen kan upstå.
Den andra anledn. till nedsmältning af mynt, är då man vill hafva silfverplantsar, samt, icke för att göra någon vinst på sjelfva nedsmältningen, men för alt erhålla plantsar, eller rättare för alt erhålla myntet förvandladt till plantsar, nedsmälter detsamma.
Uti intetdera afseendet kan nedsmältning af det föreslagne lilla myntet komma i fråga, enär det alltid blir svårare, att af detsamma hopsamla stora qvantiteter, samt detta mynt i allt fall icke i förhållande till sitt värde, efter prägeln innehåller mera silfver än de större myntsorterna, hvilka sistnämnda väl hädanefter såsom hittills, blifva de, som företrädesvis komma att användas till nedsmältning, då sådan företages.
En annan talare har sagt, att präglingen af delta mynt skulle blifva serdeles dyr.
Palmstjerna har redan visat, att ett ganska ringa riksdalertal deraf behöfver slås, för alt fylla allmänhetens behof, så att kostnaden icke blir stor, men om än någon större kostnad upstår, är det väl Bankens skyldighet alt ersätta den.
Lägger man nu härtill, att den vinst, myntverket af kopparslantarnes prägling drager, dock i sista hand bekostas af Banken, så måste, då Banken blir befriad från denna kostnad, densamma väl hafva råd att i dess ställe ersätta myntningskostnaden för det nya myntet.
Den siste talaren, som äfven motsatt sig Ulsk:s förslag, har upgifvit, att 4 sk. i koppar varit så begärliga, alt 50,000 r:dr i sådant mynt utgått i rörelsen.
Detta synes mig vara ett factiskt bevis, att kostnaderna för myntningen af det nya myntet, icke kunna blifva betungande för Banken, enär då man anser för ett bevis på koppar 4 skillingarnes begärlighet, att deraf utgått 50,000 r:dr, så bör det förslå, om man myntar 100,000 r:dr af silfver 4-skil - Den 10 April f. m. 405 4-skillingarne äfven om de blifva ytterst begärliga, och en så liten myntning kan icke ådraga Banken några kostnader, som böra afskräcka ifrån ett eljest önskvärdt mynt.
Slutligen liar man såsom ett vigtigt skäl emot förslaget och för kopparmyntets bibehållande anfört den stora vinst myntverket deraf drager.
Jag har nyss påpekat, att denna vinst slutligen får bestås af Banken.
Om myntverket behöfver stora inkomster, är det väl lämpligare att lemna det ett anslag.
Följderna af vinsten på kopparmynt har vår GrannStat Danmark erfarit.
Der fanns nemi. för flere år sedan ett underhaltigt kopparmynt, och man tyckte sig hafva stor vinst af denna inrättning, men följden blef, att man i England efterapade detta kopparmynt så fullkomligt likt det Danska att skillnaden var endast den, all del Engelska var bättre prägladt än det rigtiga Danska myntet.
Detta mynt spriddes inom Danmark och kunde icke skiljas från det äkta, så att Danska kronan sluteligen måste aflysa myntet och med stor förlust inlösa detsamma.
Jag inser icke något rimligt skäl, hvarföre betänk, icke borde bifallas, och anhåller alisa vördsamt om proposm på bifall.
Till en början anhåller jag i allo få för ena mig med Hr Björnstjerna och att lill de af honom redan lemnade uplysningar få lägga ännu en annan, nemi. alt i de länder, hvilka äga fint silfver, sådana myntstycken, som det ifrågavande, äro föga gångbara.
Jag vill t. ex. omnämna, att, ehuru en annan ledamot af Ståndet, hvilken ännu icke yttrat sig, lärer vara beredd att för Ståndet framvisa några 2 och 1 pence stycken, inom England antalet af dessa mynt är så ringa, att under Konung Georg III:s 60-åriga regering, då milliontal af guld och silfver utpräglats, funnos af dessa 2-pence stycken några få 1000- tal och präglades således hufvudsakligast för kuriositetens skull, ålan har här äfven sagt, att de Ryska 5 kopeksslyckena, hvilka äro till storleken ungefärligen lika 2-pence styckena, ehuru måhända något större, skola vara serdeles begärliga inom Finland.
Det är möjligt, och jag vill icke bestrida det, men exempel från Sverige deremot visa huru ringa benägenhet hos allmogen finnes för det större och bättre myntet 8 sk. b:co i silfver.
Ilon är rädd för dessa små myntstycken, hvilka, i händelse de nedfalla i något hål på den fasta vägen, kunna förkomma, och då sådant kunnat hända inom sjelfva Bankolllsk., såsom Hr Björnstjerna omnämnt, måste det inträffa ännu oftare för allmogen, hvarföre hon med synnerlig begärlighet och myckel heldre emottager 4 sk. kopparstyckena, hvaraf, på sätt redan uplyst är, på den korta liden af 2 år 50,000 r:dr blifvit uttagne ur Banken.
Lagerbjelke har sagt, att bästa beviset på allmogens belåtenhet med det föreslagna nya myntet skulle ligga deruti, att BondeSt. redan bifallit förslaget.
Jag skulle erkänna detta bevis, om icke det förhållande jag nu upgifvit ägt rum, och om Sveriges rikes BondeSt. verkligen vore identiskt med hvad man i dagligt språk menarmed 5 H. 30 466
Den 16 April f. m. allmoge eller Svenska bönder, men för en så kunnig man, som Gr.
Lagerbjelke, kan det icke vara obekant, ali denna identitet längesedan uphörl, och att emellan de båda klasserna BondeSt. och allmoge är en väsendtlig skillnad.
När är 1848 bos BankoFullmäktige, iblaåd hvilka jag då var tillstädes, fråga förevar om småsedlarnes afskaffande, hvilket Fullmäktige emot mitt bestridande tillstyrkte, hade Fullmäktige den rigtiga åsigten, att föreslå BankoUfsk., att en förändring måtte äga rum med det Svenska silfverrnyntei, så att de högre mynt-valörerne skulle innehålla finare silfver, hvaremot de lägre borde göras underhaltige eller tillblandning af koppar i desse sednare mynten vara nätt och jemt så mycket, som erfordrades för att betäcka kostnaden, hvarigenom man afböjde de förfalskningsförsök, som med Danska riksmarksstyckena blifvit anställde, och hvarom Gr.
Lagerbjelke här ordat.
Orsaken till denna förfalskning inom Danmark var, alt myntet gjordes underhaltigare, än som erfordrades för att betacka kostnaden.
Man har likväl i sednare tider insett nödvändigheten, att icke göra myntet allt för fint utan något underhaltigt, och då nu Utsk. oaktadt denna rigtiga åsigt föreslagit, alt myntet borde blifva 12-lödigt, vore det ett skäl att återremittera frågan, på det att Utsk. måtte taga henne i närmare öfvervägande; men då jag icke kan inse några fördelar utan endast olägenheter af förslaget, anhåller jag om afslag derå.
En talare straxt bakom mig har såsom skäl för underkännandet af Ulsk:s förslag åberopal de vid detsamma fogade reservationer.
Till stöd för min åsigt åberopar jag dem äfven, och om R. o. Ad. behagar taga kännedom om dem, skall R. o.
Ad. deraf finna, ali skäl blifvit förgäfves sökte till afstyrkande af R.
St:s bifall lill förslaget.
Man har likt och olikt upgifvit olägenheter dervid, och Hr Björnstjerna har äfven omförmält, alt myntverket har en ganska stor behållning af kopparmyntets prägling, men deremot en icke obetydlig förlust af präglingen utaf silfvermyntet.
Jag medgifver, att så är, men icke är det skäl, att, derföre att myntverket har en stor behållning af kopparmyntets prägling, förkasta ett silfvermynt, sorn lika med det här föreslagna har sä mänga obestridliga förmåner.
Har myntverket icke full ersättning för silfvermynlningen, bör myntverket härföre godtgöras genom Stats-anslag.
Vidare har Hr Björnstjerna sagt, att i följd af det föreslagna myntets litenhet skulle det vara nästan omöjligt att kunna återfinnas, om det tappades i smutsen å gator och vägar.
Jag vet icke om något mynt kan uthärda ett slikt prof på slarf.
Vidare har man åberopat att myntets litenhet skulle göra det mindre lätt att bandteras af allmänheten.
Delta skäl har blifvit vederlagdt genom den af Ridd.— Sekret, lemnade tiplysning, att BondeSt. redan bifallit betänk.
Då frågan om indragning af småsedlarne förra riksdagen förevar, invände deras vänner deremot, att silfvermynt icke skulle kunna begagnas i vårt laud, emedan det vöre så lätt att lappa bort, hvarigenom Staten skulle tillskyndas föt luster, och denna åsigt Den 10 April f. m. 467 understöddes dä af ledamöter utaf BondeSt. inom BankoUtsk., men sedan silfrel utkommit i rörelsen, liar rädslan för detsamma helt och hållet försvunnit så alt allmogen numera icke vägrar att emottaga silfvermynt.
På grund af såväl-desse skäl som äfven de af Gr.
Lagerbjelke anförde, anhåller jag om bifall till betänk.
Hr von Hartmansdorff, Äng.: Sedan Gr.
Lagerbjelke yttrat sig, kan min framställning blifva kort.
Ståndet finner nogsamt att, då 12 är det hufvudlal, som i allmänhet ingår i vår penninge-räkning, och i r:d:erns fördelning många olägenheter upstå deraf att ett mynt, motsvarande 12 sk. b:co, saknas.
Om ett sådant funnes, hade man samma lättnad som hittills alt genom dess sammanläggning med sig sjelft, med 8 och 16 sk., bilda de flera olika belopp, som derigenom upkomma.
Men da nu 4 sk. icke finnas i silfver utan endast i koppar, kan man för tyngdens skuld svårligen med posten afsända summor, hvari 12 sk. b:co skulle utgöra fyllnadsbeloppet, utan man måste då, såsom en talare här yttrat, begagna den stora kopparslanten.
Detta kan den enskilde icke göra, utan en kostnad, som öfverstiger de 4 skines värde.
Imedlertid torde II. o. Ad. påminna sig huru angelägna om 4 skrnes bibehållande några talare här voro, när för några veckor sedan fråga förevar om Postverket.
Då ville man för 4 sk:s besparing i porto, blottställa Statsverket för en förlust af 100,000 r:dr årligen.
Om än enskilde måste tåla förlusten af dessa 4 sk., lära likväl Embetsmännen icke anse sig pligtige, att för Statens skull göra en dylik upoffring, utan kopparslantarne få då nog medfölja posten, till skjutsens förlyngande.
Den vinst, Myntverket hittills haft på 4 skrnes ulmyntning, kommer nog att fortfara, ty della mynt skall, enl.
Ulsk:s förslag bibehållas äfven om ett silfvermynt å 4 sk. i silfver varder infördt.
Den Bonde eller Herreman, som företrädesvis vill hafva de stora och tunga kopparslantarne i nafven, vinner då sin önskan, men få lära väl de vara, hvilka, heldre än alt begagna det lilla silfvermyntet, vilja skramla i fickorna med de stora kopparslantarne.