Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant fall anser jag icke förslaget innebära något overkställbar^ och hvad den solidariska ansvarigheten beträffar, för hvilken Hr Flach tyckes hysa så mycken fruktan, har man sett, att densamma blifvit utan olägenhet tagen i anspråk såsom t. ex vid undsättningsmedlens ingående efter 1845 års missväxt, hvarvid Kronan föga eller intet förlorat.
För öfrigt håller jag visst icke på detaljerna i milt förslag; det var ej annat än ett frö, utkastadt att i framtiden möjligen kunna bära frukt.
Hr von Troil har framställt en ganska intressant teckning öfver kommunal-väsendet i Frankrike, dess municipal-råd, centimes additionelles o. s. v. Han har likväl härvid egentligen vidrört den financiella sidan af saken, och det är ock denna, Ben 21 Juli. hvilken, om jag ej bedrager mig, visar sig mest framstående i Frankrikes komnninalförfattning.
Man vet föröfrigt att Frankrike af ålder varit det land, der man lyckats genomföra centralisationen till dess yttersta konseqvens, och städse arbetat på dennas seger med förstörandet af de ursprungliga Germanniska institutionerna.
Man ser i landets nyare och nyaste historia hvilka frukter detta förfarande burit; hvaremot i England, der de
Germanniska institutionerna ej blifvit förqväfda, utan fått fritt utveckla sig, de nu bära den härliga blomma, som under namn af public syirit sprider en ännu ouphunnen glans öfver det land, som vetat troget vårda och omhulda dessa institutioner.
Hr Tersmeden har synnerligen fästat sig vid mitt uttryck, alt man här i landet i 170 år arbeta! på de kommunala institutionernas förstörande; ban har trott sig finna förklaringen af detta uttryck uti det af mig i motionen omnämnda byråkratismens inflytande, och han har häruti fullkomligt rätt.
Det är ifrån enväldets införande, det är ifrån 1680 — der bar man de 170 eller rättare de 174 åren — som förenämnde inflytande och förstöringsarbete egentligen daterar sig.
Jag vidkännes detta uttryck, och tror icke att detsammas sanningsenlighet kan med fog bestridas.
Samme värde ledamot har klandrat, att man vill ingjuta anda i former, som icke finnas.
Detta inkast har jag redan förut besvarat, och vill nu endast ytterligare fästa Hr Tersmedens upmärksamhet derå, att dessa former verkligen finnas, hvilket är ådagalagdl i den reservation Frih.
Alströmer afgifvit samt äfven af en annan auktoritet, Professor Carlsson, som icke lärer vara okunnig om dessa förhållanden.
Hr Tersmeden säger, att institutionerna böra göra sig sjelfva.
Derpå svarar jag, att de verkligen gjort sig sjelfva, och det redan af ålder, ehuru man sedermera sökt omgöra dem: de böra och kunna nu återuplifvas.
Samme talare har, i likhet med Utsk., vidlyftigt ordat om bristen på nit hos sockue-nämndernas ledamöter.
Jag skulle tro, och har äfven framdragit exempel derupå, att då vigtigare frågor äro å bane, så finnes äfven detta nit, och detta i icke ringa grad.
Han har ytterligare erinrat, det mitt yttrande, att man ej föreslagit, det beskattningsrätt skulle tillerkännas kommunalnämnderna, innefattade ett misstag, enär Hr Stolpe framställt ett sådant förslag.
Jag får tacka honom för denna upplysning, men derigenom öfverändakaslas icke min ena sats, nemi. att kommunalnämnder, äfven utan en sådan beskattningsrätt, skulle medföra en icke ringa nytta, likalitet som den andra, att en dylik rätt efter all sannolikhet villigt skulle af församlingarne åt länsombuden updragas.
Såsom ett ytterligare fel i mitt förslag har blifvit anmärkt, att jag velat updraga åt socknenämnden en vidsträcktare polistillsyn, än den nu äger, och man har gjort sig lustig deröfver, att t. ex. Jan Persson skulle tillse, huru Per Jansson underhåller sitt vägstycke och tvertom, hvaraf följden förmodades blifva, 25* 385 Den 21 Juli. att de båda skulle öfverse med hvarandra i berörde hänseende.
Jag tror icke, att förhållandet skulle blifva sådant.
Jag tror tvcrtom, att när en församling sjelf finge tillse, att dess angelägenheter ej vanvårdades, så blefve tillsynen strängare och allvarligare, och om Jan Persson tager skada till sin häst eller sitt åkdon på Per Janssons vägstycke, lärer den förre icke underlåta att sådant icke blott lagligen beifra, utan ock för framtiden söka förekomma.
Samme talare har sagt, att Frih.
Alströmers förslag väl vore oskyldigt, men overkställbar! och förorsakande Regeringen onödigt besvär.
Jag hade föreställt mig, att den värde talaren icke funnit Frih:s förslag så oskyldigt, utan snarare vådligt, enär detsamma åsyftar att befrämja en för hela landet i högsta grad vigtig reform.
Alströmers förslag såsom det enda sättet att komma till ett resultat i denna vigtiga fråga.
Man bar, såsom ett slående bevis på kommunal-andans låga ståndpunkt i landet, åberopat, huruledes en person, som af sina församlingsboer blifvit vald till ordf:de i en sockennämnd, klagat öfver valet och fullföljt denna klagan hos K. M.
Det hade ej varit ur vägen om den värde ledamot, som funnit lämpligt framdraga detta exempel, dessförinnan tagit kännedom om verkliga förhållandet, hvilket ganska lätt kunnat låta sig göra, såväl hos den K:s Befh:de, som behandlat målet, som i det Depart., hvarest frågan till K.
M:s afgörande bereddes, då han skulle hafva inhemtat, alt en genom läkarebetyg behörigen styrkt, fortfarande ögonsjukdom utgjort skälet till ifrägavande persons vägran att emottaga det ordförandeskap, hvilket en sockenstämmo-majoritet envisades alt vilja påtvinga honom, i trots af bestämda lagbud; hvarföre ock detta obefogade anspråk underkändes i den högre och högsta instansen.
Slutligen kan jag icke underlåta att uttrycka min förvåning deröfver, att ingen af de ledamöter, som yttrat sig emot förslaget, icke ens den talare, som ifrigasl bestridt detsamma, vägat ett försök att vederlägga de af mig uplästa skriftliga yttranden.
Hr von H ar tmansdorff:
I hänseende till de ifrågasatta nämndernas gagnelighet torde man böra gifva akt på den nytta, som de s. k.
Förmanskapen i Norrige åstadkommit, ej mindre på landet än i städerna.
En hvar, som egnat någon upmärksamhet åt hvad i brödrariket sig tilldrager, vet äfven, huru betydande dessa myndigheter blifvit och hvad de hafva åstadkommit.
För dylika inrättningar har hittills här i landet varit ett hinder, för hvilket jag ansett föga kunna genom dem uträttas, nemi. saknad af medel att använda.
St:r godkänna det förslag, Serskildta Utsk. afgifvit, ang:de begagnandet af de summor, som beskattningen ä bränvins-tillverkningen kommer att inbringa, så skall en del deraf ställas till länens förfogande för allmänt nyttiga ändamåls befrämjande.
Enär ingen gemensam kommunal-myndighet i länen finnes, så har man föreslagit, Den 51 Juli* S89 att hushållnings-sällskapen skulle förvalta dessa medel, eller, om sådana icke finnas, pröfnings-komitéerna.
Blefve nu länsnämnder inrättade, så vore ingenting naturligare, än att de finge medlen om händer, för att lill länens bästa användas.
Hr von Troil liar omförmält, huruledes de kommunala myndigheterna i Frankrike åtnjuta ett ganska stort anseende, derföre att kommunal-afgifterna, eller de s. k. centimes addilionelles, af dem bestämmas och förvaltas.
Detta är ganska riktigt, men hvarföre vill man då icke hos oss införa en myndighet, som till en del skulle hafva samma befattning?
Jag hoppas, att det skall komma en tid, då Kronoskatterna blifva så riktigt bestämda och fördelade, att man kan lägga dem till grund för de afgifter, som menigheterna behöfva utgöra för sina egna angelägenhetersskötande.
Att här inlåta sig i tvister om de serskildta föremålen för länsnämndernas verksamhet, anser jag vara för tidigt och ändamålslöst, enär reservanterna icke gjort det, utan blott begärt, att en underd. skrifvelse skulle inlemnas till Konungen med anhållan om förslag i ämnet.
Afgifves ett sådant efter vederbörandes hörande, så kan man hoppas, att intet olämpligt bestyr ät dessa länsnämnder updrages.
Mig synes följaktligen, att hvad man i flera hänseenden anfört mot länsnämnderna talar för dem.
Jag hoppas derföre, att 11. o. Ad. bifaller Frih. Alströmers förslag.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt dels bifall till Ctsk:s Betänk., dels bifall till det i Frih. Alströmers vid Betänk, fogade reservation framstäldta förslag; hvarefter propostr å dessa yrkanden blefvo framställde och besvarade med blandade Ja och Nej; och sedermera Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla förevar:de Betänk, samt, efter denna proposrs besvarande med starka
Hr Tersmeden, Pehr Reinh., begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes en sålydande voterispropos. :
N:o 110, i anledn. af väckte motioner om inrättande af kommunalnämnder, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås nämnde Betänk, och anser R. o. Ad. R.
Sl:r böra lill K.
M. ingå med en sådan underd. anhållan, som i Frih. Alströmers vid Betänk, fogade reservation förordas.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som Nej — 24. 3!I0 Den 21 J ali.
Föredrogs ånyo Serskildta Utsk:s d. 15:de och 19:de dennes på bordet lagda Mern.
N:o 12, i anledn. af återremiss af Utsk:s Betänk.
N:o 9, om inställande af bränvins-tillverkning under innevande års höstmånader och om tillåtande, i dess ställe, af tillverkning under någon tid af nästkommande år.
Frill, von Kr eerner, Bob.
Då detta ärende i Serskildta Utsk. behandlades, var jag af tjensteåligganden hindrad att der lillstädesvara.
Hade jag varit närvande, skulle jag ingalunda hafva biträdt de motiver, Utsk. anfört, ej heller det slut, hvartill Utsk. kommit, emedan det står i rak strid med den åsigt, som finnes uttryckt i Utsk:s Betänk. ang:de bränvinstillverkningen, nemi. alt tillgången på bränvin bör förminskas samt varan fördyras.
Man bar åsyftat att skilja bränvins-lillverkningen från jordbruket, sedan, med undantag af en svag minoritet, sorn ännu prisade drankens förträfflighet såsom fodringsämne, majoriteten sä väl inom länens hushållssällskaper, som å de allmänna Svenska landtbruksmötena förklarat, att denna näring, ehuru i och för sig sjelf lönande, ingalunda var en nyttig binäring till jordbruket, utan tvertom skadlig och förderflig.
Nu deremot yttrar Utsk. den farhåga, att det skall blifva brist på bränvin år 1855.
Det vore väl, om så blefve fallet, ty då skulle bränvinet blifva dyrt och superiet förminskas, men jag tror, att Utsk:s beräkning hvilar på ett misstag, ty, efter all anledning, finnes här ganska betydliga qvantileter bränvin redan tillverkade.
Detta torde bevisas deraf, att, ehuru K. M. påbudit, att bränvin skulle få tillverkas i höst endast under 13 dagar, samt någon bränvinsbränning ej heller kommer att ega rum i April månad nästkommande år, till följd af 3:ne Stånds beslut, det näringen endast finge bedrifvas under 2:ne månader ä hösten, så noteras likväl bränvinet icke högre än till 1 R:dr 17 sk. kannan och synes snarare hysa benägenhet att falla än att stiga.
Det måste således, på sätt jag nyss nämnde, antingen finnas betydliga förråder af bränvin uplanda — och jag hörde nyligen af en trovärdig person, att öfver 2 milhr kannor bränvin äro magasinerade här i Stockholm, samt att ytterligare 1 million är pä väg hit upp — eller ock göres det stora ansträngningar i landet för att rätt begagna de i höst för tillverkningen medgifna 13 dagarne.
Jag finner således icke något skäl vara för handen, att bifalla Utsk:s förslag, och hvad beträffar farhågan att spanmålen skall oskäligen sjunka i pris, så vida bränvinsbränning ej tillätes någon tid under nästinstundande vinter, så torde denna farhåga vara alldeles ogrundad, enär det är all anledning att förmoda, att spanmålspriserna, til! följd af de politiska förvecklingarne, komma att sliga.
Vidkommande åter potatisen, så kommer den att användas dels till bränvinsbränningen i höst och dels till ladugårdarnes behof, hvilka ganska väl behöfva della surrogat för dranken.
För öfrigt skulle det upsla en ganska stor svårighet, om bränvinstillverkuing skulle få ega rum i vinter.
Denna svålig - Den 21 Juli. 391 het består deruti, att man icke kan få tillräckligt antal kontrollörer för de stora brännerierna.
När man ser de stora tillrustningarne att i höst å ångbrännerier tillverka bränvin, så har man all anledning att förmoda, det en å vintern medgifven bränningstid skulle af de stora bränneri-egarne med serdeles begärlighet omfattas.
Vid sådant förhållande blefve det för vederbörande ganska svårt att anskaffa tjenliga kontrollörer för alla dessa ångbrännerier.
Den instruktion, som skall gälla för dessa personer, är ännu icke upgjord och man behöfver dessutom ganska väl någon tid för att, såsom man säger, sätta sig in i den nya författnm, innan den skall tillämpas.
Jag tillstyrker, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, det R. o.
Ad. måtte afslå ifrågavande Betänk.
Hr Adelborg, Anders Otto: Del Serskildta Ulsk., som vid så många tillfällen fått upbära tillvitelser i flera afseenden, ehuru det, enl. min öfvertygelse, sökt att göra det bästa det förmått, har otvifvelaktigt äfven vid detta tillfälle velat verka något godt, i det att det med känsla af rättvisa för båda sidor sökt bereda bränvinsbrännarne en ersättning för den förlust de komma alt vidkännas genom den minskade bränningstiden i höst.
Hedan då fråga var att hos K.
M. anhålla om utfärdandet af det förbud emot bränvinsbrånning i höst, som sedermera äfven af K.
M. utfärdades, ehuru ej utsträckt till hela brännings-tiden, ansåg Utsk., att bränvinsbrännarne borde få en motsvarande bränningstid på våren.
Om man ser saken från en rent juridisk* synpunkt, utan inblandning af känslosamma bevekelsegrunder, tror jcg, att man måste medgifva, att det svåraste som kan hända en näringsidkare är, att den tid, hvarunder han har laglig rätt att utöfva näringen, utan giltig anledn. indrages.
Ty man kan icke kalla det för en giltig anledn., att en ny lag, som ännu icke trädt i verkställighet, hotar att framtvinga en öfver-produktion af en skadlig vara!
Om jag äfven erkänner, att den omåttliga bränvius-produktiouen och konsumtionen länder landet till mycken skada, så tror jag likväl, att denna skada är vida underlägsen den skada, som upkommer genom ett dylikt uphäfvande af en redan medgifven rättighet och den osäkerhet i handel och näringar, som genom dylikt prrejudikat blifver en naturlig följd.
Då vår nu gällande bevillms-förordn. räcker till d. l:sta Jan. 1855, så mäste man antaga, att alla de, som drifva serskildta yrken, hafva tagit i beräkning den skatt till Staten, som är dessa yrken ålagd, och aldraminst väntat sig, att de skola beröfvas rättigheten att bedrifva ett visst yrke, derföre att skatten derå under den kommande bevilln:s-perioden blifvit förhöjd.
Hysande denna öfvertygelse får jag öppet tillkännagifva, att jag icke kan dagtinga med mitt samvete och instämma i deras åsigt, som vilja beröfva bränvinsbrännarne all ersättning för den förlust, som genom bränningstidens indragande i höst dem drabbar.
Om äfven en ännu större syndaflod af bränvin, än den man nu väntar, skulle öfversvämma landet, tror jag det vara 392 I) e ii 21 Juli. bättre, att landel deri dränkes, än att billighetens och rättvisans fordringar helt och hållet fördränkas uti den meningsflod, som nu tyckes vilja hejdlöst frambrusa.
Jag tror derföre, att Utsk. rätteligen förfarit, då Utsk. sökt att i någon mån bereda landtbru karne ersättning för hvad de komma att förlora genom bränvins bränningens inställande i höst.
En sak är att vilja utrota det öfverdrifna bruket af bränvin och derigenom lyfta nationen till en hösre ståndpunkt i så väl intellektuelt som materielt hänseende, men en annan sak är att icke för detta ändamåls snara vinnande begagna olagliga eller åtminstone obilliga medel, ty rättvisans upprätthållande är väl för samhället af större vigt än allt annat.
Jag anser således, att den ringa gärd af upmärksamhet, som Utsk. lemnat landtbrukarne. icke kan anses vara för mycken, samt att R. o. Ad. derföre bör bifalla detta Betänk.
Serskilda Utsk. hade i sitt Betänk.
JM 9 tillstyrkt R.
St:r att hos K. M. i underd:het anhålla, att all bränvinstillverkning under instundande höst måtte inställas samt att, i st. f. den sålunda inställda bränvinstillverkningen, sådan tillverkning mätte varda medgifven under någon lid af nästkommande år, dä bränvinstillverkning eljest vore förbjuden.
Detta Betänk, blef af R. o. Ad. återremitterad!, af Preste- och BorgareSl:n bifallet samt af BondeSlåndet med ogillande lagdt till handlingarne.
Således saknade Utsk., enär 2 Ständ bifallit Betänk., icke skäl att i princip vidblifva sitt en gång afgifna yttrande.
Detta har äfven skett i förevande Betänk., deri Utsk. tilistvrker R.
St:r ”att i underd. skrifvelse till K.. M. anmäla, att, derest K.
M. skulle finna lämpligt och nyttigt tillåta bränvinstillverkning en månad under första qvartalet af nästa år, R.
St:r medgifva, att sådan tillåtelse må meddelas under de vilkor, som innehållas i den förordn. om bränvinstillverkning, hvilken varder utfärdad på grund af R.
St:rs beslut vid innevar:de Riksdag.”
Således kan jag icke finna, att Utsk. på något sätt afvikit frän den princip, som Utsk. förut uttalat.
* Jag tror äfven, att Utsk. haft ännu större skäl till sin nu gjorda hemställan än till den förra.
Den af K. M. utfärdade Nåd.
Förordn., hvarigenom bränvinstillverkningen under instundande höst inskränktes till blott 13 dagar, utkom så sent, att i de fleste landsorter vårsådden redan var fullbordad.
Landtmannen beräknade naturligtvis att fä använda årets gröda på det sätt, som förut varit öfligt, nemi. en hufvudsaklig del deraf till bränvinsbränning, antingen för egen räkning eller till afsalu åt andra.
Detta lärer vara fallet i Skåne, en stor del af Westergötland, en del af Östergötland och, efter hvad jag tror mig veta, äfven Blekinge.
Man har visserligen påstått, att allmogen i Skåne icke skulle vara benägen att bränna bränvin under första qvartalet af nästkommande år.
Jag tror dock att de “ gerna skulle vilja bränna bränvin äfven under denna tid, men med erläggande af den gamla skatten derför.
Åtminstone har jag hört denna åsigt yttras af bönder, med hvilka jag härom samtalat.
Den 21 Juli. 3<J3
Att en mängd nya ångpannor blifvit beställda under loppet af detta år, är ett faktum, men denna omständighet är väl icke något skäl alt förhindra iandtmannen ifrån möjligheten att realisera sin vårsådds-produktion.
Jag har talat med landtman från Westergötland och Nerike samt inhämtat, att allmogen derstädes i allmänhet önskar att få bränna bränvin någon tid af nästa vinter, äfven emot erläggande af den nya skatten.
I fall denna tillverkning ej blifver medgifven, kommer en stor del af allmogen troligtvis att få ganska svårt alt betala kronoutskvlderna och öfriga skatter.
Vid betraktande af alla dessa omständigheter, har jag funnit förslaget hafva billigheten för sig och derföre inom Utsk. instämt med Hr von Hartmansdorff, som yrkat, att bränvinsbränning måtte medgifvas under en tid af ti veckor i början af nästa år, ehuru jag, för att icke splittra meningarne, vill inskränka mig till att yrka bifall å Utsk:s förslag.
Ehuru jag fullkomligt delar den åsigt, att bränvinsbränning, långt ifrån att vara en nyttig binäring till jordbruket, skadar detsamma, tror jag likväl att man icke vid försöket att skilja dessa näringar från hvarandra bör gå alltför brådstörtadt tillväga.
Den bränvinsbränning, som skulle medgifvas nästinstundande vinter, bör icke betraktas såsom en binäring till jordbruket, utan såsom ett nödvändigt sätt för Iandtmannen att realisera en del produkter, hvilka eljest skulle blifva svåra att afyttra.
Huru skola dessa produkter i annat fall användas?
Man säger, att potatisen kan användas till kreaturens utfordring.
B'Iå vara; men alla landtman hafva icke en så stor ladugård, att kreaturens utfordring medtager hela potatisförrådet, ty kreatur växa icke såsom gräs å marken och en mängd landtmän hafva icke heller råd att hålla sig stora ladugårdar.
Får således icke
Iandtmannen försälja sitt öfverflödiga potatesförråd åt bränvinsbrännarne, torde han hafva ganska svårt att slå sig ut öfver vintren.
Frih. von Kramer har påpekat svårigheten för vederbörande att anskaffa tillräckligt antal kontrollörer.
Denna svårighet torde likväl icke vara oöfvervinnerlig, isynnerhet som, enl. all sannolikhet, en stor del af den bränvinsbränning, som skulle få ega rum nästa vinter, komme att bedrifvas med enkla redskap och ej med ångaparater.
Dessutom är den aflöning, som blifvit bestämd för kontrollörerna, så rundlig, att jag icke tror, att någon brist på sökande lill dessa platser skall upstå.
På grund af hvad jag nu haft äran i korhet anföra, anhåller jag om bifall till Betänk. > Frih. af Ugglas, Curt Gust,:
Den siste värde talaren har, till stöd för den åsigt han här yttrat, åberopat åtskilliga ledamöters af BondeSt. tanke i ämnet.
Jag ber att få fästa såväl den värde talarens som Ståndets upmärksamhet derå, att BondeSt. så enhälligt afslagit Särskilda Utsk:s Betänk.
N:o 9, att endast en ledamot varit af en annan tanke.
Detta torde mera än allt annat ådagalägga, att BondeSt. icke har några sympatier för saken.
Detta är också helt naturligt, ty den lilla vinst, sorn nu genom 394 Den 21 Juli. K. M:s tillstånd att bränvin får tillverkas under en lid af hösten kommer alt tillskyndas iandtbrukarne, skulle i hufvudsaklig mån tillintetgöras, derest bränvinsbränning medgåfves under loppet af vintren.
Jag tror nemi. icke att det blefve egarne af de små pannorna, som komme att begagna sig af detta tillstånd, ty det förefaller mig nära nog omöjligt, att de under så kort tid skulle medhinna att omändra redskapen i öfverensstämmelse med den nya författningen, så att de kunna utan förlust tillverka bränvin emot erläggande af den höga skatten.
Jag tror derföre, att det endast blefve egarne af större ångbrännerier, som skulle begagna sig af den medgifna tillåtelsen, och då dessa brännerier enl. all sannolikhet komma aft bedrifvas i ganska stor skala, kommer äfven naturligtvis qvantitelen af bränvin att ökas och priset derå nedgå, hvarigenom den iilla vinst, som egarne af mindre brännerier genom tillverkning å hösten'påräkna, kommer att lill en icke obetydlig del förminskas.
Det är hufvudsakligen detta skäl, som föranleder mig att, i likhet med Frih. von Kraemer, yrka afslag å Betänk.
Man har här beskyllt Särskildta Utsk. för sjelfmotsägelse i sitt förfaringssätt.
Om Utsk. begått någon dylik: så är det icke i den riktning, Frih. von Kraemer förmenat, utan i en alldeles motsatt, hvarom jag anhåller att få omständligare yttra mig.
Jag har ansett Serskildta Utsk. hafva oriktigt förfarit, då det tillstyrkt bränningslidens inskränkning lill 2 månader efter hvarje års skörd, derföre att jag hyser den åsigt, alt så mycket bränvin, som förtäres och med fördel kan afsättas, så mycket kommer äfven att tillverkas.
Det är följagtligen ett stort misstag att vilja inskränka bränviustillverkningen inom så kort tid och ej låta vederbörande hafva sin frihet att bedrifva näringen på sätt dem fördelagtigast är.
Om förhållandet fått fortfara hädanefter såsom hittills, så hade drankfodring kunnat begagnas under alla 6 brännings-månaderna.
Nu deremot kan detta icke ske, och dranken förspilles, emedan kor, som blifvit dermed fodrade, sina af, när drank ej längre gifves dem.
Man har hoppats att, genom inskränkning i tid, åstadkomma inskränkning i tillverkning; men sådant är fruktlöst, ty erfarenheten gifvet- oss vid handen, alt mera bränvin än vanligt just nu finnes i riket, ehuru man inskränkt bränningstiden.
Således kommer man icke på denna väg till målet, utan man aflägsnar sig derifrån till följd af obetänksam välmening.
Det fägnar mig, att denna obetänksamhet blifvit lagd i dagen redan innan författningen träd! i verket, hvadan jag hoppas, att man icke skall förnya misstaget vid nästa Riksdag.
Men när man nu begått det och inskränkt bränvinstillverkningen till 2:ne månader efter hvarje skörd, så vore det väl i sin ordning, att Uls;k. tillstyrkte, det dessa 2 månader verkligen finge tillgodonjutas.
1 sitt första Betänk, hemställde Utsk., som ansåg, att bränvinsbränning ej borde medgifvas i höst, då skatten Den 21 Juli 3<J5 ännu vöre låg, att man i stället mätte tillåta 2:ne månaders bränningslid under vintren nästa år, då den förhöjda beskattningen inträdt, på det att landtmannen ändock måtte få 2:ne månaders bränvinstillverkning af 1854 års skörd.