Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förmynderskapet var från början en slägtens tillhörighet, men allt som Den 15 April. 517 slägtlorhållandena blifvit mindre kraftiga, har man insett nödvändigheten att göra lagstadganden i detta afseende, och 1734 ärs lag gjorde också domaren till en slags öfverförmyndare.
Nu liar Lag-Utsk:t frångått denna, äfven i 1861 års författn. bibehållna princip, och föreslagit, att räkningarna skola granskas af gode männen i den ort, der förmyndaren bor, hvilken ort kari vara långt aflägsen från den der pupillen bor.
Utan tvifvel måste dock den kommun, som den omyndige tillhör, hafva för denne ett visst intresse, åtminstone så mycket, att han ej må falla fattigvården och kommunen till last; och då förmyndaren åligger att sörja för den omyndiges uppfostran, kan sådant ju bäst kontrolleras i den ort, der den sednare bor.
Mig synes ifrågav:de förslag visserligen vara ett försök till förbättring af 1861 års lag, men ett försök, som icke lyckats, och att man behöfver några års erfarenhet, innan något verkligt godt härvid kan åtgöras.
Det i l:a §:n gjorda tillägget torde ej heller vara af någon vigt eller af behofvet påkalladt.
Efter min tanka kan man ej komma till något resultat utan att inrätta förmyndarekamrar, och sådant är nu också betydligt underlättadt, sedan det finnes bankanstalter i hvarje provins.
Jag förenar mig med dem, som yrkat afslag.
Här har blifvit sagdt, att de af domarena förda förteckningar icke vore fullständiga.
Rådstufvurätlerna i städerna hafva låtit genomgå förmynderskaps-protma för många år tillbaka, och domarena på landet hafva fått uppgifter grundade på kyrkoböckerna.
Således äro dessa förteckningar fullständiga eller blifva det åtminstone alltmera, och det är klart, att de skola göras bättre af domaren än af gode männen.
Att få reda på om förmyndaren är vederhäftig eller ej, torde väl vara svårt, och lagen anvisar ju den väg, som gode männen i detta fall hafva att följa.
Dessutom är det vanliga fallet att förmyndare och myndling bo i närheten af hvarandra, och ett annat förhållande får väl räknas till undantagen.
Jag anhåller fortfarande om afslag.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på den fördel, som vinnes genom tillägget i Usta §, att nemi. forum blir tydligt bestämdt, hvilket är af största vigt.
Att de af domarena förda förteckningar i allmänhet skulle vara så fullständiga som Gr.
Sparre påstått, vågar jag knappt tro, om det ock är förhållandet på ett eller annat ställe.
Slutligen tror jag icke det är lättare lör domaren än för gode männen att utöfva den nödiga uppsigten, ty ju mindre området är, desto större och noggrannare lärer väl kontrollen kunna blifva.
För min del är jag öfvertygad om den stora fördelen af att öfverlåta bestyret med ifrågav:de förteckningar till domaren, i st. f. att lemna det i händerna på gode män, emedan den förre är en ansvarig embetsman, som, i hän - 518 Den 15 April. delse han försummar sig, kan lagligen tilltalas, då deremot de sednare äro en kommunalmyndighet, som icke lätteligen kan kontrolleras.
Svårigheten för domaren hlir också betydligt minskad, om, såsom jag hoppas, K. M. sanktionerar R.
St:rs beslut om myndighet för qvinna vid 25 års ålder.
Då den nuvtde lagen synes mig innebära säkrare kontroll än den föreslagna, som deremot icke häfver de olägenheter, som förefinnas, kan jag således ej biträda förslaget, utan anhåller om afslag derå.
Sedan ämnet redan blifvit så utredt, återstår mig blott föga att tillägga.
De förteckningar, som 1861 års lag förband domarena att upprätta, torde redan till största delen vara fullbordade, och om Utskds förslag antoges, måste sålunda allt detta arbete göras om igen.
Till fördel för Utsk:ts förslag, att granskningen skulle fullgöras i den ort, der förmyndaren bor, kan visserligen sägas, att gode männen då hafva lättare att öfvertyga sig om vederhäftigheten, men deremot är det enligt nuv:de stadgande mera probabelt, att denna granskning kommer att ske med mera nit och intresse, och kännedom om vederhäftigheten kan man alltid vinna på den af lagen anvisade väg.
Jag tror således Utsk:ts förslag icke innebära någon förbättring, utan anhåller om afslag.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels återremiss af, och dels afslag å den förev:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades nej, sedermera propos. på §:ns återremitterande, då svaren utföllo med många nej jemte ett eller annat ja, och slutligen propos. på afslag å merberörde §, hvilken propos. besvarades med mångå ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 2.
Då R. o. Ad. redan afslagit den lista §:n, och då beslutet i nämnde punkt utan tvifvel tillkommit i ändamål att få hela förslaget tillbakavisadt, vågar jag vördsamt anhålla att äfven den 2:dra §:n måtte afslås.
Jag är förekommen af Gr.
Sparre och instämmer med honom i begäran om afslag.
Efter härmed slutad öfverläggning gjordes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, hvilken propos. med ja besvarades. § 3.
Under åberopande af hvad jag anfört vid förra punkten, anhåller jag om alslag äfven å denna §. §:n afslogs.
Den 15 April. 519 § *•
Äfven å denna § anhåller jag om afslag. §:n afslogs. § 5.
Jag anhåller att R. o. Ad. måtte afslå äfven denna §. §:n afslogs. § 6.
Äfven å denna § anhåller jag om afslag. §:n afslogs. § 7. Gr. Sparre: R. o. Ad. torde finna att äfven denna § bör likasom de föreg:de afslås. §:n afslogs. § 8.
Jag får anhålla om afslag å den nu före dragna §:n. §:n afslogs. § 9- Gr.
Äfven vid denna § får jag förnya min anhållan om afslag. §:n afslogs. § 10.
Jag anhåller att äfven denna § måtte afslås. §:n afslogs. § 11.
I öfverensstämmelse med R. o. Ad:s förut fattade beslut, torde äfven denna § afslås, hvarom jag vördsamt anhåller. §:n afslogs. 520 Oen 15 April.
Ingressen.
Sedan numera de särskilda §§:na i denna författn. blifvit afslagna, torde äfven förslaget till ingress icke kunna på annat sätt behandlas, utan anhåller jag om afslag äfven derpå.
Afslogs.
Sedan författningsförslaget sålunda blifvit genomgånget och afgjordt, föredrogs:
Utsk:ts hemställan å sid 20, i ani. af en utaf Hr Lallerstedt i ämnet väckt motion.
Till följd deraf att Utsk:t föreslagit en ny författn., och med åberopande af § 7 deruti, har Utsk:t icke gjort någon särskild framställning i detta fall.
Det är dock utan tvifvel, att 22:dra kap. l:sta § Arfda-balken är ofullständig, och att man icke kan få inteckning i förmyndares egendom, om han tredskas.
Jag tror derföre man borde, för att vinna ett förtydligande, återremittera denna punkt till Utsk:t.
Härefter yttrade Hr Gr. o.
Landtm., att då den förev:de punkten innehölle tvenne delar, af hvilka den lörsta upptog Utsk:ts yttrande, att ett af Hr.
Carlén väckt förslag om ett tillägg till 22:dra kap. 4:de §:n Arfda-Balken syntes öfverflödigt, till följd af stadgandet i 7:de §:n af författn.-förslaget, samt den andra delen åter innefattade svar å Hr Lallerstedts motion, torde dessa delar af punkten böra särskildt afgöras, hvadan Utskits redan föredragne hemställan i ani. af Hr Lallerstedts motion först torde få behandlas, samt Utsk:ts yttrande i ani. af Hr Carléns förslag sedermera förekomna till pröfning.
Sedan öfverläggningen rörande Hr Lallerstedts motion härefter förklarats slutad, framställdes propos. på bifall tili Utsk:t* i afseende derå gjorda hemställan och besvarades med ja.
Sedermera föredrogs:
Utskits ofvanomförmäldta, å sid.
19 förekommande yttrande öfver Hr Carléns förslag.
Jag tror den begärda återremissen icke vara nödvändig.
Alldeles samma ord som innehållas i § 7 af Utskits förslag, återfinnas nemi. i § 5 af 1861 års författn.
För att få inteckning, skall man visserligen hafva någon handling hvarpå fordran sig grundar, men denna handling blir ju förmyndareräkningen, och med stöd af denna kunna ju gode männen be - Den 15 April. 521 gära den nödiga åtgärden.
Jag anhåller således, att den siste talarens begäran om återremiss ej måtte bifallas.
Jag vill icke beslrida den siste talarens uppgift, men tror dock att Hr Carléns motion kunde förtjena ett ordentligt svar af Utsk:t, och att den tvekan, som nu förefinnes i fråga om förmyndares skyldighet att ställa säkerhet, borde undanrödjas.
Jag anhåller derföre om återremiss å denna punkt.
Det är visserligen sannt, att 5:te §:n i 1861 års författn. icke innehåller att förmyndaren ovilkorligen skall ställa säkerhet; men den innehåller dock att rätten skall ålägga honom sådant, och det torde väl vara nog.
Någon tvekan kan jag ej härvidlag finna möjlig, utan anhåller blott om bifall till Utskits Betänk, i denna punkt.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förev:de yttrande, framställde Hr Gr. o.
Landtm, propos. på bifall till detsamma och, då dertill svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Utsk:ts hemställanden å sid. 20 och 21 i ani. af Riksdagsfullmägtige Johan Johanssons och Jonas ChristofTerssons motioner.
Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Mern.
N:o 77, med åtskilliga upplysningar och utredningar rörande jernvägarnes ekonomi och anläggningssätt.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, nedannämnde, den 11 dennes bordlagde Utlåt, och Betänk:n, nemi. Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 81, ang:de regleringen af utgifterna under riks-staten femte hufvudtitel; Banko-Utsk:ts Betänk.
St:rs bank samt inrättande af en särskild affärsbank; samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskits Betänkm: N:o lil, i ani. af väckt motion om Upsala universitets förläggande i Stockholm; och N:o 112, i ani. af väckt motion om utarbetande af förslag till ny riksakt.
522 Den 15 April.
Föredrogs och bifölls särskilda Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Mern.
N:o 1, ang:de arfvode för en Sekreterare.
Anmäldes och bordlädes Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 83, i ani. af väckt motion om befrielse för Asmundstorps m. fl. kyrkor i Skåne från skyldigheten att utgifva dem ådömd kyrkotionde; N:o 84, i ani. af väckta motioner ang:de ändring uti och tillägg till instruktionen för R.
St:rs Revisorer af statsverket d. 17 April 1841; N:o 85, i ani. af väckt motion ang:de afskrifning afqvarnränta, som enligt K.
Förordn. den 20 Januari 1824 blifvit å jordfastighet öfverflyttad; och N:o 86, i ani. af väckta motioner dels ang:de indragande till statsverket af alla militiee-boställen emot beviljande af lämplig penningelön till militärtjenstemännen, dels ock om försäljning af berörda boställen.
Hr Lilliehöök, Garl Bertil:
Jag tager mig härmed friheten föreslå, att det nu bordlagda Betänk:t om banken icke måtte förekomma om Lördag, utan sättas främst på föredragningslistan till nästa Onsdag, då det nemi. är af mycken vigt, och vi nu hafva 5:te hufvudtiteln att behandla.
Bifölls. R. o. Ad. åtskildes kl. } 1 e, m.
Den 18 April f. m. 523 Lördagen den 18 April 1863.
Justerades 4 prot.-utdrag för d. 15 dennes samt pleni-prot. för den 21 sistl.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att i slutet af ett denna dag inkommet häfte hade Slats-Utsk:t meddelat den rättelse uti Utsk:ts Utlåt.
N:o 81, att de på sidan 27, raderna 33—35 uppifrån förekommande, i lull kolumn satta orden: »huruvida R.
St:r ej må finna skäl att härå fästa K. M:s Nåd. uppmärksamhet, på det att vid afgörandet af detta vigtiga ärende dessa frågor må kunna tagas i betraktande» böra vara indragne.
Härefter föredrogos så väl Stats-Utsk:ts d. 11 och 15 dennes på hordet lagde Utlåt.
N:o 81, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 5:te hufvudtitel, som ock, i sammanhang dermed, jemlikt R. o. Ad:s den 18 och 21 sistl.
Februari fattade beslut, icke allenast Sammansatta Stats- samt Allm. Resv.- o. Ekon.-
Utsk:ts den 14 och 18 sistl.
Februari bordlagde Betänk.
N:o 8, i ani. af väckta motioner om förändringar och indragningar i nuv:de båtsmanshållet, utan äfven samma Utsk:s den 18 och 21 i sistnämnde månad på hordet lagde Betänk.
N:o 12, i ani. af väckta motioner, i fråga om åtskilliga till båtsmansbeklädnaden hörande persedlars anskaffande och underhåll genom statsverket.
Jemte det jag föreslår, att Stats-Utsk:ts anmälda Utlåt.
N:o 81 måtte punktvis föredragas, får jag hemställa, att Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts uppskjutna Betänk.
N:o 8, ang:de förändringar och indragningar i nuv:de båtsmanshållet, må till behandling företagas näst efter 3:dje punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt, samt i ordningen derefter hemälda Sammansatta Utsk:s Betänk.
N:o 12, ang:de åtskilliga till båtsmansbeklädnaden hörande persedlars anskaffande' och underhåll genom statsverket, hvilket mål med nästföljande punkt i Stats-Utsk:ts Utlåt, har nära sammanhang och på densammas pröfning inverkar.
524 Den 18 April f. m.
Landtm, lormälte att Hr Fåhraeus hade föreslagit, att Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 81 skulle punktvis föredragas, samt att Sammansatta Stats- och Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 8 måtte förekomma till afgörande näst efter den 3:dje punkten i Utlåt:t N:o 81, och sistnämnde Utsk:s Betänk.
N:o 12 behandlas näst efter Betänkt N:o 8; hvarefter propos. på bifall till detta förslag gjordes och besvarades med ja.
Till följd häraf börjades föredragningen med Utlåt:t N:o 81. lista punkten.
Utskits samtliga under mom. litt. a) — i) afgifne hemställanden biföllos. 2:dra punkten.
Utskits första hemställan.
Utskits förevide Betänk, är gan ska vidlyftigt; det innehåller icke mindre än 48 sidor, men så stort det är, så hade det kunnat inskränkas till ett par räder, ungefärligen så lydande: »Stats-Utskit har icke haft något särdeles begär att begrunda det ämne, som det haft under sin pröfning, och derför har det hufvudsakligen antagit hvad Gr. von Platen föreslagit, såsom gående till botten med rikets sjöförsvar.»
Detta är så mycket märkligare som det ganska ofta händer att Stats-Utskit afslår K. M:s Proposir, särskildt att nämna den om den norra jernvägen, hvilken det lyckats sönderslita på ett förunderligt sätt.
Dessutom har Utskit icke gått ifrån sin gamla vana att pruta bort några hundratusen här och några hundratusen der, hvilket vid denna tidpunkten, enligt min tanka, är särdeles olämpligt; hvar och en ser nemi. huru stormmoln uppstå i sydost, hvilka hota att draga äfven vårt fädernesland i sin hvirfvel.
Hvad den nu föredragna punkten af Betänkit beträffar, så har Utskit i den visserligen ganska fullständigt besvarat hvad som utgjorde bisaken i första punkten af min motion, nemi. hvad som rörer fartygens bibehållande, men det som var hufvudsaken deri, nemi. att roddtlottan icke mer skulle utgöra något rörligt sjöförsvar, har Utskit icke på något sätt behandlat, än mindre besvarat.
Under sådant förhållande vågar jag anhålla, att B. o.
Ad., med afslag å Utskits hemställan, måtte för sin del besluta, att B.
Stir skola hos K. M. i underd. anhålla, det K.
M. täcktes icke vidare använda rikets roddflotta — eller å densamma öfva besättningar — till rörligt sjöförsvar, utan endast nödtorfteligen underhålla ett tjenligt antal slupar och jollar, för att förtöjas såsom positions-batterier vid möjligtvis inträffande behof.
Den 18 April f. m. 525 Hr Skogman, Carl Johan Alfred:
Hr Brakel har yttrat att Stats-Utsk:t synts icke haft någon böjelse att pröfva detaljerna af det förslag, han framställt.
Jag hyser verkligen den öfvertygelsen att Stats-Utsk:t, såsom icke varande i besittning af någon synnerlig sakkunskap i alla dessa detaljer, icke bör i ämnet afgifva några så bestämda föreskrifter som Hr Brakel velat.
Under sådant förhållande torde ett Utlåt, näppeligen kunna utfalla annorlunda än såsom i den ifrågav:de punkten.
Så torde äfven vara händelsen vid de flesta tillfällen, då nya organisationsplaner föreläggas Stats-Utsk:t.
När något vidt omfattande förslag underställes K. M:s Nåd. pröfning, så blifva först de underordnade myndigheterna hörda, innan K.
M. fattar sitt beslut i ämnet.
N11 är det frågan om det vore lämpligt att K.
St:r beslöto en så beskaffad förändring, som den Hr Brakel föreslagit, utan att några myndigheter förut blifvit hörda.
Alla torde vara öfverens om att så icke bör ske, äfven om Hr Brakel fått sina uppgifter från ganska sakkunnige personer.
Af detta skäl får jag anhålla om bifalll till förevide punkt af Stats-Utsk:ts Utlåt.
För min del kan jag icke annat än instämma med Hr Brakel i att man borde ingå till K.
M. med anhållan, att kanonjollarne icke mer må bibehållas såsom ett rörligt sjöförsvarsvapen, utan endast användas till positionsbatterier.
Jag anser äfven att det vore bättre att använda de penningar, som nu bortkastas på kanonjollarne, till att utrusta ett lärtyg, som skulle kryssa öfverallt kring kusterna, på det att befäl och manskap derigenom skulle lära sig att känna farvattnena.
Således lår jag anhålla om bifall till Hr Brakels förslag.
Hr Hjerta, Carl Johan, anförde skriftligen:
Jag tillåter mig yttra den förmening, att, oaktadt ångans begagnande på de små fartagen har den stora obestridliga törmönen att befordra deras hastighet, en fördel så stor att mindre bevarade ångfartyg äro oumbärliga, så bör likväl ihogkommas att denna hastighet är isynnerhet ovärderlig för att framkomma till sjelfva stridsfältet, men att under sjelfva striden minskas denna fördel betydligt genom kanonångbåtars, iföljd af siri stora längd (öfver 100 fot) långsamma vändningsrörelse.
Dessutom hafva de olägenhet af en stor höjd, som erbjuder ett stort skottmål samt medför en hög och derigenom osäker eld; äro för djupgående (7 till 8 fot), för att öfverallt kunna framkomma mellan små klippor och skär; måste också derföre nödvändigt hafva lots; kunna genom sitt buller om dagen och sina gnistor om natten ej begagnas till spejande företag eller rekognosceringar; kunna iföljd af sina höga skorstenar icke skylas invid stränderna.
Härtill kommer att under krig koltillgången icke kan vara aldeles säker att påräkna.
Slutligen kosta de 10 gånger mera än en kanonjoll (150,000 mot 15,000), utan att dock kun - 526 Den 18 April f. m. na föra mera än 2 kanoner, hvilka väl kunna på en gång begagnas, men då vända de bredsidan till, med erbjudande af en stor träfTyta.
Det låter derföre, efter min tanka, fråga sig och påkallar det allvarligaste, fosterländska besinnande, huruvida kanonjollarnas olägenhet af långsamhet och proportionsvis mera armars användande, hvilken långsamhet likväl vid alla större afstånds tillryggaläggande numera är fullkomligt afbulpen genom det ovilkorliga begagnandet af ångkanonbåtar, som tager dem i släp, huruvida, säger jag, dessa olägenheter icke öfvervägas af deras ovärderliga fördelar: en låg och derigenom verksam eld, ett litet erbjudande skottmål, framkomlighet och derigenom lätt undkomlighet, i följd af deras grundgående (endast 2§ till 3 fot), som gör att de öfverallt kunna röra sig utmed långgrunda stränder, genom de smalaste sund, de klippigaste skär, allt utan behof af lots; kunna lätt skylas och besättningarne kunna öfverallt hoppa eller vada i land.
Derjemte kunna de fort och hastigt, äfven under krigstid, byggas af vårt lands egna alster samt på aila enskilda varf i våra kustorter.
Härtill kommer deras ringa kostnad eller en af en ångkanonbåt.
Jemföres åter kostnaden med en ånglregatt af omkring 2| millioner, så skulle för samma summa kunna fås en hel flotta af 170 bombkanonjollar med en ojemförligt större artilleri-styrka, som kan på en gång föra omkring 15 gånger flera kanoner i elden.
Jag hemtar ett stöd af dessa tankar af en man, som icke är känd lör någon partiskhet för de små fartygen, utan alltid varit en varm försvarare af örloggsflottan, då man velat afskaffa densamma.
Amiralen Frih.
Gyllengranath yttrade för 4 å 5 år sedan Jolj:de i ett anförande till Orlogsmanna-sällskapet.
»Återstår en egentlig cert krigsfartyg, hvarom jag utbeder mig få uttala min opinion:
Denna cert fartyg är kanonjollarna.
Med stor tillfredsställelse finner jag att de äro bibehållna till icke obetydligt antal i den nya sjöförsvarsplanen och utan förändring, hvad framdrifningskraften vidkommer.
Dessa fartyg, hvarom mycket tvistats, och som i en sednare tid, till och med af dem, hvilka varmt förordat deras företräde för kanonsluparne, och nära nog förkastades, förtjena visserligen icke denna hårda dom; tvertom hoppas jag att de fortfarande skola få bibehålla sitt rum i sjöförsvaret, så oansenliga de än må synas.
Många giltiga skäl förefinnas för denna min åsigt; de kosta i jemförelse ringa, emot deras egande artilleri-effekt; de kunna på ganska kort tid byggas; de fordra icke så stor besättning; de kunna framgå i de trångaste och grundaste farvatten; de skjuta fruktansvärdt säkra skott; och de kunna, der lokalen är sådan, utgöra ett kraftigt posilions-artilleri, allt förträffliga egenskaper för ett så beskaflädt land som Sverige.
Hvad man mot dem kan anföra, är att de icke kunna hålla öppna sjön eller passera större fjordar i hårdt väder och Den 18 April f. ra. 527 att svårligen kunna operera i linie.
Men för sådant ändamål äro de icke afsedde, och jag vidhåller hvad jag mer än en gång tillförne yttrat, att för den lokal, der de kunna och böra användas, äro de förträffliga.»
(Se Tidskrift i sjöväsendet 1858).
Det är Svenska flottans äldste och erfarnaste officer som så talarl Jag vill derföre, på alla dessa skäl, för min del högeligen betvifla rådligheten af att låta kononjollarna alldeles utträngas af ångkanonsluparna, i synnerhet om man bemödar sig om att förbättra deras beskaffenhet; och skulle derföre tro att bombkanonjollar i förening med kanonångbåtar till deras bogserande och understödjande med tillhjelp af så många Monitorer som vi hafva råd att anskaffa, tills vidare vore lämpligast till vårt kustförsvar.
Hvad exercis med skärgårdsfartyg eller kanonjollar beträffar, som här blifvit vidrörd, så får jag bekänna, att om med exercis menas att, så vidt möjligt är, öfva sig för kriget eller att gå emot fienden, så har jag ej sett den utöfvas bättre än just på skärgårdsfartygs-expeditioner, när dessa varit rätt ledda eller utförda.
Åtskilligt af det som Hr Hjerta yttrat om kanonjoilarne skulle vara rigtigt, om artilleriets ståndpunkt vore nu sådan den var för några år sedan, men med de framsteg, som artilleriet nu gjort, och med den förändrade vigt och form sorn det fått, kan jag icke finna att kanonjoilarne kunna användas till något annat än till positionsbatterier.
Hvad den olägenheten beträffar att ångbåtar kastar gnistor ifrån sig, så kan den ganska lätt afhjelpas, ty man kan genom användande af såkallade tlägtare och äfven genom andra medel förhindra alla gnistor.
Deremot kan jag icke förstå, huru man skall knnna använda kanonjollar som ett rörligt vapen, då det är ganska påtagligt att de under de flesta förhållanden icke ens kunna komma inom skotthåll mot sådane fartyg, som nu tycks komma att konstrueras öfverallt, nemi.
Monitorer; och mot sådana fartyg blifva dessutom kanonjollarnes eld af alldeles ingen verkan.
Dessa farkosters egenskap att kunna lätt komma undan genom trånga och grunda passager, tror jag icke kan anse bidraga till deras användbarhet såsom anfallsvapen.
Jag anser derför att det är rättast att endast betrakta dem såsom nödfallsvapen och låta dem få hvila i sina skjul, till dess en dag kommer då de kunna användas såsom positionsartilleri.
Det må visserligen stå Hr Brakel öppet att inför 11. o. Ad. tolka sin motion huru han behagar, men man kan icke förtänka Stats-Utsk:t att det sökt följa hans motion sådan som den blifvit Ulsk:t förelagd.
Jag ber att få uppläsa den del af motionen som här är i fråga.
Hr Brakel föreslår der: att af rikets roddflotta endast ett inskränktare 528 Den 18 April f. m. antal slupar och jollar, beröfvade segel, tackling och större delen af årorna och endast afsedda att förtöjas såsom positions-batterier, skall bibehållas.
Härpå svarar Utsk:t att, enligt I)ep:ts-Chefens yttrande det alla fartyg af hvad storlek och beskaffenhet som helst, hvilka af ett eller annat skäl icke äro till krigsbruk eller för personalens öfning fullt användbara, böra utan tidsutdrägt, genom slopning eller på annat sätt utrangeras och derigenom inflytande medel afsättas, det kan antagas af åtgärder i den af motionären föreslagna syftning antingen redan blifvit eller komma att vidtagas.
Jag kan icka finna annat än att Stats-Utsk:t i detta afseende fiir sin del har snsett att just det som Hr Brakel i sin motion åsyftat, finnes uttaladt i I)ep:ts-Chefens yttrande.