Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förvånande är diet i sanning att,, ifrån Herr Grefve A* G* Morney höra fden, uti motiverne till 1S09 års CoffH stitution, för Konungens ansvarige Rådgifvare nyttjade benämtyngen. af Mjcistras, icke taa Den 5 Maji c, m, mera anses bevisa annat, än att den, efter den värde talarens mening endast för kortheten och beqvämligheten af uttrycket blifvit använd, och att man nu, utaf de
Embetsman som blifvit inbegripne under denna titel, synes fordra en verkningsförmåga, forn går utöfver den af lagen utflakade gräns.
Härvid torde det tillåtas mig, att till föremål för en ytterligare granskning återupplifva den frågan, huruvida icke, den ifrån 1809 års lagstiftare exempelvis åberopade tanka, att Sveriges Constitutionelle Konung mäste i alla mål låta sig upplysas, af ett offentligt StatsRäd, hvars Ledamöter ställde under ansvarighet icke blott för deras yttrade rådslag, utan afven får deras tystnad, dåde bordt råda, mäste sjelfve sorgfälligt söka upplysningar, för att bevara sitt lif, sin välfärd och sin heder-, är ett, utaf Lagstiftaren åsedt gränslöst verkningsfält för Konungens ansvarige Rådgifvare.
Jag säger verkningsfält, derföre att jag tror förmågan i detta afseende först kunna komma i fråga vid betracktande af den verkställande individens handlingssätt; ordet Minister kan vara likgiltigt; jag skall snart kunna medgifva att meningen språkenligare uttryckes genom ordet Rådgifvare, då det är ansvarigheten för afgifne eller uragtlåtne rådslag, som ensamt utgör hela skillnaden emellan den lagbundne, och den enväldige styrelseformen.
Det är denna Regeringsmedlemmarnes ansvarighet, som hos oss gör styrelsen till grunderne fullkomligen likartad med Engelska och Franska Ministérerne, för hvars organer verkningsförmågan genom lag, är lika litet be - Den 5 Maji c. m. 9 stämdt begränsad som hos oss, dä der, lika såsom här, det godas befrämjande anses ovilkorligen böra härflyta ifrån Styrelseorganernes nit, skicklighet och drift, likasom det skadliga, det iandsförderfliga i Styrelseåtgärder anses böra vara förebygdt genom
Styrelreorganernes stränga ansvarighet derföre inför lagarne.
Herr Grefve Mörners förutsättning; att man glömt, hvad 4 §•
Regeringsformen bjuder, är på det sätt Herr Grefven uti minnet söker återföra denna §. i sanning mycket vågad, inför en allmänhet, som icke nu mera borde misstänkas, att ej kunna läsa uti bok: Herr Grefven tyckes af 4 §. vilja draga den slutsätt*, att Konungen äger allena /lyra Riket: men hvarje annan, som öpnar Grundlagen skall utan tvifvel förundra sig, att den ädle
Grefven utan anledning af komma eller punkt stadnar midt i meningen; som tydligen uttrycker, att, Konungen äger att allena styra Riket på det fatt denna Regeringsform fÖre/kiijverj hvad är att al? lena styra eller regera?
Härtill måste säkerligen 6varas; att dermed förstås förmågan att utan något bindande vilkor, eller i förväg lagt hinder, kunna oberoende af allt, göra sina bud och befallningar gällande.
När nu 38 §. bokstafligen bjuder att, ”alla i/rån Konungen utgående Expeditioner och befallningar, utom i Commandomål, /kola, för att blifva gällande, ccntrafgneras af den föredragande, som vare anfvurig att de inf amma med deröfver förda protocoll, så synes det ju tydligen för hvar ocji en, som blott Den 5 Maji e, m, vill se, att Konungen after Grundlagens bok^. stafliga tolkning, icke allena förmår göra sins^ bud och befallningar gällande, utan att dertill fo?rbss en föredragandes contrasignation, då den-i na föredragande är ansvarig för den sålunda anbefaldte åtgärdens laglighet, äfvensom för dess öfverensstämmelse med Rikets rätt och bästaj då Lagstiftaren så omisskänneligt fram-?
stalt en sådan garantie emot en enväldig all— Rådighet; dä Regeringsformens 7 §. bjuder att Konungen tåte uti StatsRådet Ji,g föredragasÄ qch af görs der alla Regeringsåirender, utom <de Minijieriella &c. &£. då Rege» ringsFormens § §. bjuder, att Konungen ej må. fatta något beslut i de mål hvaröfver StatsRådet höras bör, dereft icke 5 af Stats Rå.-, fyn, jemte vederbörande StatsSecreterare, eller den han tjenst förrättar, till/lädes åro.
Vid betracktande af allt detta, 6kail Her?
Grefve A. G- Mörners tofkningssätt af Grundlagen synas så mycket mera främmande, sona apan derigenom kommer i villrådighet om begreppet utaf den ädle Grefvens egna ord då han 1S.09 den 3 junii yttrar, ”således fkall fen teckning af en Confiituiionel Konunganiagt, som man hittills anfört mera sorn ett; froh lenie än sorn en verklighet hår en gäng lifva realiserad, och Reg euten åga all förpläga att gagna, ingen att skada: huru vill; detta yttrande väl stå tillsammans mod. den, ädle Grefvens sätt, att nu lör tiden af RegejpngsFcrmens 4 §■ åberopa endast den halfva Reningen, att Konungen, äger allena fyra Riket^ djå, vilkoret likväl mäste blifva, af t det sker på.
Den s Maji e, m.
II det satt denna Grundlag föreskrifver.
Hvem annan än StatsRådet och StatsSecreterare äro skyldige att vaka öfver att detta vilkor uppiylies, och hvem annan än de, äro ansvarige för alia öfverträdelse! i denna väg; och burn ville den adle Grefven förklara, sine ord, att Reg-nten hos oss, icke skall ägs någon förmåga att skada, i fall fun efter den ädle Grefvens sednaste ord , verkeligen genom Grundlagen ägde att allena styra Riket, och att allena till verkställighet befordra sina beslut: hvad skulle i sådant afseende hindra honom att skada.
Månne den ädle Grefven redan den 3 Junii 1809., var af den tankan, att Sveriges Konungar allt framgent skulle komma att uti förstånd och hjerta äga en så afgjord öfverlägsenhet å sine undersåter, att skadeförraågan derigenom skulle vasa utom all fråga.
Sorn en dylik tanke skulle göra nog mycket intrång uti det begrepp vi fästa vid Gudomligheten, så kan jag, för min del icke antaga en sådan förutsättning såsom möjlig, och jag. tror helt säkert, att Herr Grefve A. G. Mörner, åtminstone 1809 var öfvertygad om nödvändigheten att begränsa Konungamagten så, att den som den ädle Grefven 1^09 yttrade, sattes utom möjligheten att skada i och att detta problem uti vår Statsförfattnings ordalydelse, och anda är bragt till verklighet, derom är jag lika öfvertygad, som Htrr Grefve.
Mörner var det 1809, hvadan det matte ursäktas mig om jag icke vill antaga, att Korpungen äger allena styra Riket, efter den ofy?-,. gränsade ordbemärkelse, hvarunder dessa, i 12 Den 5 Maji e. m.
Grundlagen befintlige ord blifvit af den ädle Grefven framställde.
Man skall på mera än ett ställe i Grundlagen finna huru lagstiftarea velat förebygga, att Konungen skulle allena eller som är det samma, efter godtycke kunna styra Riket; men Grundlagen har också lika visligen förekommit, att Konungens Rådgifvare och StatsSecreierare skulle kunna allena styra Riket* emedan, likasom Konungens bud och befallningar icke kunna blifva gällande utan behörig contrasignation, kan en contrasignerad befallning utan Konungens höga namnteckning icke heller blifva gällande.
Vår Statsförfattnings ordalydelse och anda utmärker ganska tydligt och bestämdt huru Styr' relseformen hos oss, är en, genom Rådgifvares och StatsSecreterares ansvarighet begränsad Konungamagt Lagstiftaren yttrar 1809:
Huru SlatsRädet är sammansatt af Embetsman som Kommgen tillkallar och hvilkas råd han hör icke blott, af pligt, utan afven af förtroende.
Desse Embetsman äro dels sådana som under Konungen når/nast lagga hand vid Regeringsår ender ne och följaktligen dela med honom hedern för det nyttiga, som sker, nesan och hatet får det skadliga.
($809 års Riddenkapets och Adelr.s Protocoller sid. 344), Jag hoppas således att man skall sakna ali anledning tili rättvisa, uti den ädle Grefvens anmärkning, att jag glömt innehållet af 4 §.
Regeringsformen, och lemnar jag åt andra att utfinna med hvad benämning den ädle Grefvert sätt att nu för tiden tolka 4 §. bör utmärkas.
Den 5 Maji e. m. 13 Jag önskade uppriktigt, att jag öfver denna del af ämnet icke hade att yttra något mera, men jag skulle mycket förebrå mig om jag med min tystnad syntes gilla och antaga den värde Talarens läror, åtminstone sådane som de blifvit framställde.
Den ädle Grefven yttrar äfven, att man har glömt, huru det fullkomligen instämmer med Svenska menighetens önskan och tänkesätt, att Konungen -äger allena styra Riket; jag bestrider på det högsta denna uppgift, såsom stridande emot ali Historia om Svenska Folket.
Det lärer blifva en absolut omöjlighet för hvilken Konung som helst att styra, utan genom Embetsman; den Constitutionella Konungen styr genom inför Lagen och allmänna omdömet ansvarige Embetsman; den allena styrande, det vill säga den allrådande, den Enväldige Konungen styr genom Embetsman utan annan ansvarighet än inför Despotens godtycke; och jag tror mig som Folkets Representant med säkerhet kunna på-i stå, att Svenska Folket aldrig länge fördragit att styras af en Konung, uti den mening, sorn jag anser vara den enda hvartill det, af den värde Talaren stympade Grundlagsbudet kan hänföras.
Jag tror att det icke varit den värde Talarens mening, att gifva ett exempel af Grundlagstolkning, genom åsidosättande af conima och af punkt vid läsningen 5 men jag har bordt försvara mig för den tillvitelsen, att som Representant hafva glömt Grundlagen.
Den värde Talaren förebrår mig, att vid uppställning gen af mina tankar om Ministérens Grund - Den 5 Maji e. m. lagsenlige åligganden hafva slutligen glorht att Konungen är Carl Johan, Jag fattar i sanning icke den värde Talarens afsigt med dennafframställning; den Constitutiönella Konungens gerningar ärd emot allt åtal fredade; de äro följaktligen äfven öfver samtidens beröm; att framställa Konungens persön, och dess personliga egenskaper, såsom inflytande vid frågan öm Svenska Folket häldre önskar styras af en Konung, än af hvilka Embetsman, söm hälst, synes mig alldeles icke hörande till ämnet, då efter den värde Talarens fötr åberopade yttrande, hela problemet för den Constitutiönella Samhällsbyggnaden är, att för Regenten icke binda förmågan att gagna, och att likväl strängt begränsa förmågan att skada- Statsförfattningar kunna ej uppgöras med afseende å en viss Regents individuel» egeh-* skaper, och Grundlagar få ej heller tolkas med afseende å sådane personl/ge förhållanden; alla Constitutioner äro påkallade af erfarenhetens bevisning, att Konungar äro menniskor, att de lika nied Slägtet dela dygder och brister, och det så ofta misslyckade älventy^- ret, att odelad lemna magten att råda öfver likars välfärd uti en enda för sine gerningar icke ansvarig hand, har påkallat inrättningen af ansvarige Ministrar eller Rådgifvare; jag tror således att den, sorn vid afhandlandet af den vigtiga frågän om Folkets rättighet till anspråk på den Ministeriel» Verksamheten^ aldeles åsidosätter att vidröra Konungens person, förtjenar mindre förebråelsen ätt häfta glömt något, än den, som framställs! ed Den 5 Maji e. mi 15 Varande Konungs egenskap, såsom afgörande ianledning att bedöma Folkets tänkesätt om Sine Styrelseformer ,j| rr.ed skäl torde kunna komma att förebrås, att åtminstone för Ögonblicket hafva glömt, huru den fria Statsförfattningens anda uteslutande bör vara* att titan afseende å möjligheten af någon gång förekommande ovanlige Kegentskaper, för Sam* ballet stadga säkerhet emot den mera ofti förekommande vådan af tnenskiiga brister äfven hos Regenter.
Vid bedömmandet af denna, den värde Talarens framställning, att man slömt att vår Konung är Cart Johan, och vid bpdömmandet af de slutsatser han för Rådgifvares pligter deraf syneS vilja draga, saknar jag inom Samhällenas Constitutiöhela Historia all vägledning, och finner dermed inga andra likheter, än dem, Romerska Senatens yttranden i anseende till vissa af Ctfcsalerne någon gång kunna framställa, och jag tror att I809 års Lagstiftare af en ännu i Éninnet varande erfarenhet* hämtade tillräcklig anledning, att för Konungens Rådgifvare stad*! ga andra pligter än blott misstroendet till egj fie insigter, och vördnaden för de beslut hvara vigtighet man icke genast insedt.
Den ädle Grefven har visserligen sökt ådagalägga, hvilka vådör för det allmänna ihöjligen kunde komma att uppsta genom tätå ombyten of Embetsman, i fall StatsRådet skullé finna det mera pliktenligt att behålla sin öfvertygelse än eine platser5 det har säkerligen i6
Den 5 Maji e, )n, undfallit den värde Talaren, huru vi under tiden af vår nya Statsförfattning redan räkna 10 eller 11 ombyten afStats-Secreterare för Handels- och Finance-ärenderne, 5 för Krigs-, 3 för Kammar-, 3 för Ecclesiastikärenderne utan! att räkna de Biföredragands.
Jag har också verkligen trodt mig finna, att ärendernas gang häraf mycket lidit; och jag har äfven härutinnan till stor del ve^" lat finna orsaken tillden overksamhet hvarom här nu varit fråga; och jag har som enda möjliga rättelse häremot, sökt framställa att StatsRädet skulle börja, mera än den ädle Grefven anser nödigt, värdera sine grundsatser, utan afseende å bibehållandet af sine platser.
Jag har trodt det just häraf borde komma att följa, det dessa skadliga, af den ädle Grefven befarade ombyten mera skulle förebyggas än befordras.
Jag önskar att jag icke äfven för denna tankeyttring, måtte misstydas, då jag lika så mycket sorn hvarje Svensk man värderar den lyckan att äga en Kung, som uti Folkets sköte lärdt känna dess fordringar, be-i hof och tänkesätt; som sjelf i egenskap af un-’ dersåte länge varit i tillfälle att erfara, huru vidtagne eller uraktlåtne Styrelseåtgärder kunna menligt verka, ock som säkerligen mången gång sjelf klandrat eller gillat dem: dä jag lika så förhoppningsfullt som andra inser föri månerne af att äga en Kung, som-höijd af segrens lager och mättad af dess retelscr, kan odeladt öfverlemna sig åt den oändligt större äran.
Den 5 Maji e. m. 17 äran, att inom våra byggder stadga friheten samt återföra välmåga och trefnad.
Jag vill ej medgifva att man med rättvisa kan gägas hafva glömt dessa förhållanden, derföre att man just under dem fordrar den Ministeriela verksamhet, hvarförutan dess fördelar lätt kunna förloras.
StatsRådets förpliktelse att sjelfkraft påminna om Rikets rätt och bästa; förpliktelsen att öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som i StatsRådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra; torde kunna styrka den förmodan, att StatsRådet icke blott bestå af passiva Rådgifvare, utan att det äfven utgöres af sådane Embetsman, hvilka under Konungen närmast lägga händen vid Regeringsärenderne; och desse Embetsman äro utom all tvifvel Sörpbktade, att väcka frågor om, och uppgöra nija FörJJ a g till tilja allmänna Författningars vidtagands; till tipphäfvande och förändring af ds förut gällande; till nya allmänna inrättningar uti färfkilta Styrdfens grenar, med flera af dylik bejkaffenhet.
Det är härvid som nit, skicklighet och drift särdeles komma i fråga; och det skulle vara ganska väl om jag ända till den grad hade misstagit mig, att häfdatecknaren efter den värde Talarens förmodan, stödd uppå samtidens vittnesbörd, verkeligen skulle finna anledning till småleende vid betraktande af mine påminnelser rörande Styrelsens åtgärder BIL lill Ridd. o, .Ad, Pr. IV Banch 2 n Den 5 Maji e. nit efter Samhällets förändrade Statsskick.
Jag faar framlagt mine åsigter, Herr Grefve Mörner har i egenskap af Styrelsens organ , sök C vederlägga deras riktighet; det tillkommer nu Svenska Folket att bedomina halten af bådas vära skäl; och medvetenheten samt kännedomen af hvad som är och icke är, skall hos Folket blifva det ojäfvige vittne, emot hvilket opinionsstriden alltid kommer att ändas genom sanningens slutliga seger.
Om allmänheten godkänner, att hvad jag öfver bristande undervisning uti Grundbgarne anmärkt, efter den ädle Grefvens yttrande är obetänkt; så förmodar jag likväl, att man af den ädle Grefvens sätt att föreläsa dem, skall finna nödvändigheten, att vid deras läsning åtminstone förordnas iakttagande utaf komma och punkt.
Jag har egenteligen icke fordrat deras förklarande, emedan jag, lika med d«n ädle Grefven, tror, att deras ordalydelse bör antagas såsom tydlig, jag har påstått deras läsning såsom nödvändig, derföre, att det vid inträdet å Embetsmannabanan synes vara nödigt>att veta hvad man svurit iakttaga att med lif och blod försvara.
Hvad Herr Grefven för öfrigt yttrar om de offentliga undervisningsanstaltefnes beskaffenhet och närvarande tillstånd, tror jag mig kunna lemna obesvaradt, och återupprepar blott i förbigående huru Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag anhöiio, att undervisningsverket i sin helhet mätte blifva ett föremål för undersökning och reform, hvilken dock ännu uteblifvit i hvad universiteten elier den vigtigaste delen deraf beträffar, lör öfrigt torde det Den 5 Maji e, fti.
Ijj tiråtas mig att bäavisa till ett nyligen utkoni* mit arbete utaf en af Upsala Academies iör— tjentaste Lärare, och den skildring som deruti gifves af en i ämnet kunnig min, öfver dan Civiiistiska bildningens närvarande tillstånd vid Universitetet och dess behof af ornskapning, hvilket utgör i verkligheten et t så tillfyiiestgörande motstycke till den adie Grefvens frainstälda tafla, att jag anser allt vidare yttrande öfver århnet blifva öfverflödigt.
• Om Svenska Folket efter den ädle Grefvens uppgift sorn oväntad och besynnerlig anser den anmärkning, jag gj°rt vid långsamheten af den nya Lagbokens utarbetning, så har jag tili svar å den ädle Grefvens yttrande ej annat att erindra, än att jag gärna erkänner det jag icke uppfunnit något visst for* mula r eller förkortningssätt för tankan och begreppet, i följd hvaraf Lagar inom viss tid kunna 'beställas; men att jag likväl af hvad den ähle Grefven yttrat icke anser mig behöfva frångå, att arbetet möjligen kunnat vara närmare sitt slut än det visar sig.
Till den förmodan, att det ännu ka*> komma att dröja i mångå år, innan Svenska Folket får hugna sig åt en ny allmän L'g, sorn står i öfverensstämrtielse m d dess Grundlagar, hemt&r jag förnåmligasi anledmngen deraf, *tt inga af de för Lagens sluteliga antagande nödvändiga förberedande åtgärder ännu blifvit vid agne; det nya Lagfors! get bör e ter
Reg riigsforraen för au nsa förelä gas Sunder e hafjva varit u „f högsta Domstolen först och se - 20 Den y Maji. dan utaf StatsRådet granskadt.
Efter den ädle Grefvens uppgift är hela CivilLagen färdig, och om den är det alltsedan 1821, så må man ju förundra sig, att icke Högsta Domstolens och StatsRådets granskning ännu ens blifvit påbörjad, så att någon del af den nya Lagen redan vid denna Riksdag kunnat blifva Riksens Ständer förelagd-
Man har svårt att förstå hvarföre denna granskning ej småningom blifvit företagen, då ett så vidlöftigt arbete på en gång torde kräfva mera tid, än Högsta Domstolens Ledamöter derå kunna använda, under uppfyllande af sine vanlige göromål, och då det är lika omöjligt att Riksens Stan* der kunna vid ett Riksmöte, med erforderlig noggrannhet öfverväga ett så magtpäliggande arbete, så torde det icke vara för öfverdrifvit tilltagit, att 20 år ännu kunna komma att åtgå, om Styrelsens ifver för saken, icke hädanefter skulle visa sig verksammare än hitintills åtminstone uti synlig måtto skedt.
Riksens Ständers i dessa dagar uttryckta önskan, att sådane anstallter måtte vidtagas, hvarigenom det nya Lagarbetet kunde fortskyndas; torde i någon mån gifva stöd åt min häröfver yttrade mening.
Då man helt naturligt sökt bevisa ofoget af en påstådd Ministeriel overksamhet, bör det icke synas underligt om jag söker försvara min mening för beskyllningen att hafva varit obetänkt.
Det torde således tillåtas mig att äfven få sätta Styrelsens verksamhet i fråga i anseende till ledningen utaf utarbetandet af en ny Sjölag, då ifrån den Commitée som för 7 ä 8 år se - Den 5 Maji c. tn.
2i dan i detta ändamål nedsattes, mig vetterligen ingenting förspordts; hvad verksamhet gom visat sig i afseende på de Economiska Förfatfcningarnes urskiljande och sammanförande tili ett beit, torde också tarfva någon pröfning; ett samhäiisbehof utaf den största vigt, redan vid många Riksdagar i fordna tider snsedt, hvarom Riksens Ständer 1809 gjorde framställning, och hvartill medel vid i8r2 1$rs
Riksdag anslogos, men hvaråt man likväl först efter 18 .'8 års Riksdag ifrån Styrelsen börjat fästa afseende utan att vi likväl ännu sedt några frukter derutaf.
En lika ihärdighet att önska har ifrån Riksens Ständers sida erfordrats för att utaf Styrelsen omsider efter 1818 tillvägabringa den Comitté, som allt ifrån 1809 varit begärd till undersökning, om genom en förbättrad arbetsmethod och förändrad organisation af Styrelseverken, indragning af öfvcrflödige Embeten skulle kunna äga rum.
Såsom ännu ett bevis huru Comittéer lernnats utan eftersigt torde det tillåtas mig, att påminna om Comittéen fcr utredandet af Svenske mäns fordringar i anledning af uppbringningar, hvilka Staten 1812 lofvade att godtgöra, men hvilken utredning oaktadt Riksens Ständers flerfaldige påminnelser icke kunnat tillvägabringas så, att den vid nu innevarande Riksdag ännu blifvit för Riksens Ständer framlagd.
Den ädle Grefven har haft den godheten medgifva, att Jurylnrättningar och Munic! pal-Institut ioner hafva deras värde, och att de i vissa fall kunna användas, Den ädle q2 fifcn 5 Maji Grefven tillägger, att de stå i otvifvelakt-gÉ sammanhang och beroende af en ny Lagsökning; jag har alltid varit af samma tanka, hvadan jag också funnit anmärkningsvärd?
s att dessa hufvudfrågor icke blifvit preliminairt afgjorde såsom hufvudgrunder så väl tor d^n nya Lagstiftningen, sorn för den Civila Styrelsens organisation.
Huru nödvändig en sådan nrbetsmethod hade varit torde iar tast inses deraf, att cm ti 1 exempel vid den ny» Lagens fullbordan, allmänna tänkesättet skulle fordra Svenske Nämndens återställande ihan sitt närvarande skick, till hvad den ursprungligen varit eiler till en Jury , med deråt följande moralisk bevisn ngsgrund, i stället för den nu vedertagne arithmetiska, så förfaller derigenom troligen en stor del af LagComittéens Förslag, så väl i afseende på Rättegången i brottmål» som i trirteinål, äfvensom hela planen för Pottistolsinråttningen, hvarpå i sådan händelse ett fl erard ig t arbete ej utan Staten betyd* liga kostnad blifvit fruktlöst auvändt.
Samma slutsatser gälla lika ovedersägligt i afseende på planen för en ny organisation af de administrativa Embetsverken.
Meningen af mina ord har på flere ställen af den ädle Grefvert blifvit missförstådd; men då den värde Talsren uppmanar mig att visa hvilka öfverflödiga Embeten i sednare (ider blifvit tillskapade är denna misstydning så omisskännelig, att jag nödgss i den ädle Grefvens minne återföra verkliga beskaffenheten af det yttrande mot Den 5 Maji c. m. 23 hvilket dess uppmaning blifvit riktad.
Jag har velat fästa uppmärksamheten derpå, att så v-da man vid en ny plan för Domstolsinrättr. ingen, förvaltningen och försvarsorganisationen ej utginge fren den gruBdprincip, att ät den enskiite såsom medborgare uppdraga en mängd offentliga functioner, tued ett ord, principen för 3-urtjInrättningen, ffiunicipaljörvaltningen och en verklig
Nutmalartnering, så funnes ingen gräns för det ständigt stigande behoiyet af betalte functlonairer, och föijakteligen ej helier för Statsbördornes till vext.
Orsaken härtill ligger i sakens natur, att genom Civilisationens framsteg, ej blott enekil tas förhallanden och beröringar sinsemellan, utan äfven till Staten, och Staternes dem emellan, tilltaga, i en ständigt vexande progression och nödga en offentlig magt att uppträda såsom medlare; och på detta sätt förökas de offentliga förrättningarne.
Att denna anmärkning är grundad torde ej den adle Grefven vilja bestrida , för hvilken det borde vara öfverflödigt, att af mi'g erinras i hvilket stigande antalet af mål inom några år tillvext vid alla publika verk, oagiadt så många offentliga befattningar och värf blifvit uppdragne åt Corarnitéer, hvaraf vi haft ett så högst be.tydligt antal.