Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så fänge Utskotten ej försumma sig, utan arbeta hvad de förmå, kan ingen tillvitelse dem göras, och intet ansvar åläggas Ridderskapet och Adeln, eller någon annan, om ej ärenderne hinna slutas inom den i Grundlagen beräknade tid.
En half säck motioner har inkommit endast örn Bränvinsfrågorne; och en mängd motioner i de andra till BevillningsUtskottets behandling hörande ämnen.
I afseende på den vigti— gaste af alla Bevillningsfrågorne, den om Tullen, saknas ännu Konungens proposition, ehuru påminnelser derom blifvit gjorde.
Vi hafva förklarat, att Tullfrågan i alla fall förekommer i denna vecka, sedan ChartasSigillatas-Förordningen blifvit uppgjord.
Jag tror således, att ingen försummelse bör oss tillvitas.
Den, sora vill öfvertyga sig, om Utskotten arbeta eller ej, borde icke afsäga sig att vara Ledamot i Utskott, utan deltaga i deras arbeten, så kunde han få erfarenhet af göromålens besvärlighet.
— Det är ej färsta gången jag fått förebråelser, för det jag nämnt Konungens namn.
Jag har redan tillförene förklarat, att jag icke anser oss regeras af Ministrar.
Jag vet, att de äro ansvarige för sine rådslag; jag vet hvad vi bafve rätt att af dem fordra; men jag vet ock, att Ko - Den 12 Januari i. nungen Iian styra Ministrarne, om de ej skulle syfta till landels Lästa.
I den delen tror jag, att massan af nationen delar mitt tänkesätt.
— Jag skulle ej tro mina Utlåtelser syfta hvarken på krossning eller missledning.
Jag tror, att man äger rätt, att yttra sin tanka emot Regeringen, men är det tillåtit, så är det äfven tillåtit att yttra sig för en Konung, som man älskar.
Jag säger ej derföre, att jag hyllar
Ministeren i alla dess åsigter eller göromål; mina Memorial i flera frågor visa häst mitt tänkesätt och förhållande.
Jag måtte hafva blifvit missförstådd af Herr Lefren och Herr Lagerhjelm, då de ansett denna fråga, såsom en ny motion.
Jag har redan i November månad väckt den.
Min begäran nu är, att Ridderskapet och Adeln måtte fatta ett beslut, och inbjuda de öfrige RiksStånden deruti instämma, alt vi inom en viss föreskrifven kort tid måtte från StatsUtskottet få del af Stats-regleringen.
Det är således ej fråga om remiss af en motion.
Det gäller att fatta ett beslut om lids bestämmande för ett Utskotts Betänkanden, och inbjudning till de öfrige
Stånden att deltaga i detta beslut.
Hvad angår de af mig föreslagne dagar, så får jag ei’känna, att tiden nu synes äfven mig kortare, än den 19 November, och den 9 Januarii, då jag framställt motionen; men deraf följer ej, 376 Den 12 Jannarii. att saken icke är densamma; och jag skulle tro, att jag omfattar Ridderskapets och Adelns mening, om jag ändrar dessa dagar till den 2^ Januarii för InkomstBetänkandets och den 10 Februarii för UtgiftsBetänkandets aflemnande.
Jag finner mig ej föranledd att afstå från bestämmandet af vissa dagar.
Dessa Bctänkanden, åtminstone det sednare, kunna ej undgå återremiss; och dess besvarande fordrar åtminstone tre veckors tid.
Jag ber Ridderskapet och Adeln vara försäkrade att min afsigt är den renaste; att, sättet är det enda tjenliga, för att vid donna Riksdag, och möjligtvis äfven vid framtida, ställa allt i ordning på det bästa sätt det kan ske.
Ingen biafsigt leder mig.
Jag yrkar delta Beslut blott för att tvinga Ministére och Representation att gemensamt arbeta, för alt komma till reda och ordning.
Det kan ej ske på annat sätt, än att vi sätta oss i den ställning till hvarandra, att vi öppet kunna både tala om allt, som leder till Fäderneslandets gagn, och handla nied förtroende lill hvarandra.
Jag anhåller om proposition, alt Ridderskapet och Adeln ville anmoda de öfrige RiksStånden att förena sig ined Ridderskapet och Adeln i det beslut, att InkomstBetänkandet måtte infordras inom den a4 Januarii, och UtgiftsBetänkandet, i hvad som rörer Stats-regleringen, inom den 10
Den 11 Januarii.
Ty jag måste motsäga den satts, att de särskilte anslag, som Konungen begärt för Militair-behof och byggnader, icke kunna särskilt pröfvas.
De äro ej grundade på Skatte-medel, utan på Låne-medel.
Dessa sednare bero alldeles ej af de förra på något uteslutande sätt; och jag försäkrar Ridderskapet och Adeln, att min motion är ej så konstig, sora man velat göra den.
Hvad angar de framställningar, sorn Herr Lefren gjort, att jag skulle velat ålägga Utskottet, att på visst föreskrifvit sätt afdela Betänkanderne, kommer det deraf, att Herr Lefren ej sett den redactions-förändring jag sedan sista plenum gjort.
Men äfven i min första framställning har jag ej sagt, alt man skulle befalla Utskottet, att på något visst sätt behandla saken, ulan att Ridderskapet och Adeln blott skulle 3'ttra sig så, att Utskottet deraf kunde erhålla en ledning.
Då jag i dag första gången uppträdde i delta ämne, förbigick jag att besvara några upkastade hinder, sora nu af Herr Lagerhjelm blifvit förnyade.
Han har sagt, att man ej kunde bestämma Stats-regleringcn, innan Mynt-regleringen vore afgjord.
Jag tror, att den del af Stats-regleringen, som angar de löpande utgifterne, måste ske i hvarje fall; men alt den del af Statsregleringen, som skall grundas på låne-utVägar, cj kan förr afgöras.
Huru skola vi Den 12 Januari i. komma till något resultat i detta ämne, om vi ej räkna på ministerens biträde.
Jag tror ej, att Rikets Ständer kunna fatta ett definitift beslut i sådane angelägenheter, om ej under öfverläggningarne Konungens Rådgifvare vilja bestämdt yttra sig, huruvida Mynt-regleringen är så föreslagen, att de kunna verkställa alla de på deras utarbetande beroende dermed gemenskap ägande åtgärder.
Jag skall åtminstone ihärdigt afstyrka, att Rikets Ständer skulle besluta i en så vigtig samhälls-angelägenhet, som Myntväsendet, hvilket genom misstag blifvit till dem allena öfverlemnadt, om ej de Rådgifvande personerne förklara, att de äro enige i Beslutet, och tro sig kunna tillråda Konungen att gilla det.
Herr Lagerhjelm bar sagt, att man ej, enligt 59 §.
RegeringsFormen, kan angående Stats-regleringen infordra tvänne Betänkanden.
Denna §. lyder sålunda:
Efter Rikets och StatsVerkets tillstånd och behof läte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa } hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster j och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas.
Der står ej något, som hindrar, att Stats-regleringen kan indelas i flere Betänkanden.
Jag ser ej något hinder deremot, då föremålet rörer olika saker; det ena angår den bestående ordningen, det andra åter tillfällige utgifter.
Jag kan ej finna §:n rätt citerad; ej eller att den kan göra något binder för Utskottet, att afgifva Den 12 Januari i. 379 ett Betänkande, sorn upgifver den vanliga RiksStalens behof, och ett annat angående de fyra lillfällige millionerne för Försvarsverket, ra. ra. hvilka blott afses att utgå för en gång.
Jag kan ej begripa, huru sådant kan anföras af en StatsUtskotts Ledamot.
Man har klandrat min uträkning af öfverskotten, och sagt, att de ej utgöra för första åren en million.
I Konungens Proposition står likväl, att öfverskotten på Tullen år 1827 utgjorde 900,000 R:dr.
Då lära samtelige öfverskotten komma att öfvergå en million; och äfven när de på öfverskotten gjorde anslag afgå, lärer det visa sig, att de dock blifva nära en million.
Detta är ett betydligt öfverskott, sora vållar en onödig Skattetunga på Folket, och hvars bibehållande vi möjligen sjelfva förorsaka, om vi ej i rättan tid bestämma Stats-regleringen och Bevillningen.
Jag kan ej förstå, huru man kan göra så vrängda framställningar, att denna Skatt ej skulle återfalla på folket.
Jin million af den allmänna Bevillningen kan ju nästan derigenom besparas.
Om än denna million nu mera utgår genom Tullmedel, så minskar den ju ej de öfrige Skatterne förr, än dessa äro derefter beräknade och nedsatte; de utgå ju i annat fall af folket, allt framgent.
Endast de i StatsVerket hvilande öfverskotten ökas årligen med denna million.
Men 38o Den 12 Januari i. hvartill tjena dessa öfverskott, som man framdrager såsom skäl, att Skatterne ej äro för tunga.
De äro en följd af vårt besvärliga upbördssätt, vår svåra redovisning, vår femåriga Budget; men icke äro de hvarken eljest nödige eller nyttige.
Tvärtom minska de reproductions-krafterne hos ett fattigt folk; och jag måste afstyrka all onödig ökning af desamma.—
Här har af Herr Tham blifvit yttradt, att tids-utdrägten bör skyllas allenast på Ständerne.
Jag erkänner visserligen mången brist i vår sammansättning.
Men den största tidsutdrägten vållas derigenom, alt vi med misstänksam försigtighet måste granska hvarje ord af alla de förslag, som gifvas oss från Regeringen, och att vi icke våga att inskränka våra underdåniga önskningar till allmänna grunder för nya Inrättningar eller förbättringar, utan måste sjelfva utarbeta detaillerade förslag, som sedan merendels förkastas af Styrelsen.
— Orsaken ligger alltså, jag vågar öppet säga det, uti vårt bristande förtroende till Styrelsen, och hennes bristande förtroende till oss.
Se der, hvarför jag sökt en utväg, att komma till det rätta, derigenom, att tvinga bägge Statsmagterne, att eftersträfva detta inbördes förtroende.
Jag är öfverlygad, att den stund Representationen kommer i det oberoende skick, hvari den genom antagandet af min motion försättes, skall Miuistéren ej undandraga sig, alt med allt möjligt biträde gå Den 12 J a n u a r i i.
Rikets Stäiider lill mötes, och då skola äfven Rikets Ständer skänka den deras förtroende.
Jag anhåller få framställa några anmärkningar vid de yttranden, som blifvit afgifne mot hvad jag anfört.
Jag förblifver vid den tanka, att det är af oberäkneligt inflytande på Statsregleringen, om myntregleringen bestämmes efter 128 eller 48 sk;s norm.
Skulle vi bifalla uphäfvande af moratorium på Banken, hvarom motion blifvit väckt, skulle jag tro, att skatterne, bestämde i silfver-riksdaler, skola blifva mer än dubbelt känbarare än nu.
Jag kan således ej undgå vara af den mening, att det är vigtigt alt känna, i hvilket mynt vi bestämma de summor vi lemna StatsVerket; och om jag beklagar, att ett sådant osäkert förhållande upkommit, och hoppas att det måtte blifva sista gången, tror jag dock, att vi måste taga förhållanderne sådane de äro.
Äfven får jag anföra, att jag ej gillar den tanka, att andre Riksdagsmäns rätt skulle vara hämmad derigenom, att Utskotten ensamt föreslå de åtgärder, som skola vidtagas.
Jag tror, att Grundlagen bestämt sältet, huru Riksdagsmän äga rätt att lemna sine tankar, dels genom motioner, dels genom anmärkningar, som alltid äga rätt till den uppmärksamhet att blifva pröfvade.
Just respecten för denna petitionsrätt fordrar, 38i Den 12 Januari i. alt Utskotten lemnäs tillfälle, att taga dem i betraktande.
Men sedan Utskotten förehaft, hvad hvarje Ledamot föreslagit och underkastat det pröfning, då är det deras ovilkorliga rätt att efter egen öfvertygelse, utan instruction, besluta, ty Grundlagen medgifver blott en sådan för BancoUtskottet.
Jag gillar den Ledamots af StatsUtskottet yttrande, som sagt, att Utskotten få föreslå, hvad de pröfva efter deras öfvert}rgelse vara nyttigt, men att de blott äga att föreslå, samt Rikets Ständer att ensamme besluta.
Jag tror att så väl Herr Hjertås motion, sorn de yttranden, hvilka i anledning deraf blifvit afgifne* kunna delas i tvänne delar.
Den ena, att Piidderskapet och Adeln måtte begagna sin i 44 §•
Riksdagsordningen stadgade rätt, att förelägga Utskottet tid, inom hvilken de nämnde Betänkanden skola inkomma.
Jag finnér ej anledning vara att begagna denna rätt, eller att det skulle medföra någon nytta, eller frambringa dessa Betänkanden förr, än annars.
I detta hänseende får jag afstyrka bifall derå.
Men så väl Herr Hjertås förslag, som hvad flere Ledamöter yttrat, innehåller reflexioner och anmärkningar angående sättet att framlägga sådane Betänkanden.
En Ledamot deribland, Friherre Anckarswärd, har yttrat en tanka som jag gillar, att man nemligen kan afgifva 2:ne Betänkanden, hvilket äfven till en del skedde vid sista Riksdagen, ett för de or - Den 12 Jannarii. 383 dentliga StatsIJtgifterne, och ett för de utomordentliga.
Dessa anmärkningar kunna vara upplysande, och jag får i sådant afseende begära proposition, att hela discussionen måtte blifva remitterad, men att propositionen, det Ridderskapet och Adeln skulle inbjuda de Öfrige Stånden, att deltaga i beslut, att förelägga StatsUtskottet någon viss tid till sine Betänkandens afgifvande, måtte blifva afslagen.
Jag kan ej finna mig vederlagd af de skäl, som blifvit anförde, och således ej afstå från min begäran, att Ridderskapets och Adelns pluralitet måtte besluta, att förelägga Statsutskottet en viss tid, då det bör inkomma med sine Betänkanden.
Jag anhåller få svara en Ledamot, som anfört mot möjligheten att åstadkomma hvad jag föreslagit, att BevillningsUtskottet blifvit försedt med en half säck af Memorial rörande BränvinsBevillningen.
Om ock säcken vore full, finner jag intet, som hindrar att behandla de hufvudsakligaste målen först, och de öfrige sedan, utan att kasta dem under bordet.
Man kan skilja dem, som förtjena afseende, från dem, som det icke förtjena; men att komma till frågan, eller om Piidderskapet och Adeln vill begagna sin rätt, att enligt 44 §•
Riksdagsordningen förelägga StatsUtskottet tid alt inkomma med sine Betänkanden, så kan jag ej, 384 Den ia Jan tiar i i. enär §:n innehåller: och kunna Riksens Ständer genom Ståndens pluralitetj när sä nödigt pröfvasj förelägga Utskotten tid till deras Betänkandens af gifvande; finna annat, än att §:n uttrycker, att det är RiksStåndens pluralitet, som fordras till ett sådant beslut, och att en remiss af frågan, i egenskap af enskilt motion , följakteligen ej är tillfyllestgörande.
Ridderskapet och Adeln måste antingen antaga eller förkasta ifrågavarande förslag; antager pluraliteten det, måste StatsUtskottet förståndigas, att inkomma med sine Betänkande» inom den bestämda tiden.
Nu finner jag på intet ställe i Grundlagen någon ting bestämdt, huru StatsUlskottets Betänkanden skola afgifvas, eller hvad de skola innehålla.
En värd Ledamot Herr Rosenblad har medgifvit, att det ej ligger någon oformlighet deruti, att de kunna afgifvas i särskilte fördelningar, och således fortfar jag att yrka proposition på hvad jag föreslagit, men vill dock , af aktning för StatsUtskottet, ej begära utsättande af ett bestämdt datum, utan blott, alt
Betänkandcrne infordras inom den möjligaste korta tid, emedan StalsUtskottets Ledamöter, lika så väl som vi, känna de förmåner, som deraf upkomma.
Jag afstår ej härifrån, utan anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition i sådant afseende, och begär den, sådan jag framställt den. —« Hvad Herr Thams svar Den 12 J a n u a r i i. 385 svar ti]! mig beträffar, rörande dess passion att här nämna Konungens namn, då det är i min tanka blott fråga om Ministeren, får jag svara, att det ej kan ingå i min afsigt eller öfvertygelse att föreskrifva någon, hvad lian hör nämna eller ej, men får en gång för alla anmäla, att jag ock finner mig frikänd från att uptaga sådane yttranden till besvarande, emedan jag ej delar den förhoppning, att Svenska Folket tror sig endast styras af en Konung, sorn sjelf styrer sine StatsRåd till följd af deras öfvertygelse om hvad dess hästa fordrar.
På annat sätt kan RegeringsFormen ej läsas, och vi skulle upphöra att lefva under en Constilution samma stund den det kunde.
Jag är skyldig mig sjelf, att åter besvära Ridderskapet och Adeln med ett yttrande i detta ämne.
Herr Hjerta har uplyst, att någon förändring skett i motionen, och att den således nu saknar den positiva föreskrift, vid hvilken jag gjort anmärkning.
Jag finner likväl, att Friherre Anckarswärd ej står alldeles på samma punkt som Herr Hjerta, och ber Ridderskapet och Adeln om ursäkt om jag derföre yttrar mig.
Det går ej an att bifalla den ena framställningen, utan att förkasta den andra.
Friherre Anckarswärd har yttrat, att lian ej begär annat, än att en tid måtte bestämmas, inom hvilken StatsIJtskot9 H. ^5 38 G Den 12 Januari i. tets Betänkanden skola ingifvas, och han har till och med yttrat den önskan, alt ej en gång någon viss dag i det afseendet skulle bestämmas.
Herr Hjerta har deremot yrkat bestämdt, att det måtte blifva ett beslut, att StatsUtskottet skall inkomma med de ifrågavarande Betänkanden i den form han upgifvit.
Anckarsvärd har gillat denna form, men under namn af ledning för Utskottet.
Om Stånden besluta något till ledning för Utskottet, så står det ej Utskottet öppet, att följa sin öfvertygelse, i händelse den vore deremot stridande.
Jag anhåller, att man måtte skilja mellan det Grundlagsenliga förslaget, att förelägga tidenj och det mot Grundlagen stridiga, alt vilja ålägga Utskottet vissa instructioner, , enligt hvilka det skulle göra sina framställningar.
Det står väl ej i Grundlagen, huru ett Betänkande skall vara författadt, men det står, att Utskotten skola målen bereda, och inkomma med sine förslag.
Då de första gången till Stånden inkomma, få de ej förändras, men det beror på Stånden att återremittera eller förkasta dem.
Jag är öfvertygad, att det icke ingår i Friherre Anckarswärds mening, att inqvisitoriskt ålägga Utskottet, hvad det ej enligt Grundlagen och sin öfvertygelse kan göra.
Det är nog, att det har fullt att göra, att det ej förhalar tiden, och alt det ej önskar att förhala den.
Den 12 Januari!. 387 Herr Lagerhjelm:
Sedan jag sednaste gSngeu upptog Ridderskapets och Adelns tid, har motionen undergått tvenne alldeles nya skepnader.
I sin första form rörde den ett nytt sätt att bestämma StatsRegleringen.
Under denna egenskap var det som jag emot densamma åberopade 5g §.
RegeringsFormen, ty jag ansåg den föreskrifva hvad StatsRegleringen skulle innehålla, och att Utskottet hade att rätta sig efter denna §., ulan att förklaringen öfver densamma tillhörde någre särskilde Stånds Ledamöter.
I det hänseendet åter, att Motionären yrkat StatsRegleringens afdulande uti flere Betänkanden , så bör det väl ej vara Motionären, som suttit i StatsUtskottet, obekant, att alltid så skett.
Det är också alldeles nödvändigt.
Mig är det visserligen icke obekant, att 44 §•
Riksdagsordningen medgifver Rikets Ständer rätt, att föreskrifva viss tid för Belänkandens afgifvande från Utskotten. —•
Jag hemställer, om det icke är nödigt att skilja motionerne; Herr Hjerta har nemligen gjort två, och Friherre Anckarswärd en.
Detta tror jag så mycket mer vara nödigt, som jag sökt visa overkstälibarheten af den första motionen, och otjenligheten af den andra, hvarmot jag tillstyrker den tredje; så vida Friherren dermed tillkännagifvit sin önskan, att snart se slut på Riksdagen.
Jag anhåller derföre, att Herr Grefven och LandtMarskalken ville dela frå 25* - 388 Den 12 Januarii. gan i de 3 motioner, som äro framställde.
Motionärens omskapning af den första frågan består deruti, alt StatsUtskottet mätte inkomma med flere särskilte Betänkanden.
I den andra begär han, att UtgiftsBetänkandet skall inkomma den io Februarii.
I delta afseende är jag ej i tillfälle bedomina, om det är förenligt med möjligheten, men jag skulle tro Motionären vara lika litet i tillfälle att göra det, och så länge man ej kan bedömma möjligheten af en begärans uppfyllande, är det ej skäl att framställa den.
Jag får således afstyrka äfven den andra motionen, men deremot tillstyrka den tredje.
För att få slut på en öfverläggning, hvaruti Ridderskapets och Adelns Ledamöter förmodeligen redan bestämt sin öfvertygelse, anhåller jag, att Friherre Anckarswärds motion och Herr Hjertås förändrade förslag måtte få hvila på bordet.
Jag bar begärt afslag å Herr Hjertås motion, sådan den redan hvilat på bordet, och i afseende å den saken begär jag votering.
Herr voji Hartmansdorff, August:
Som äfven jag hörer till ett Utskott, för hvars arbeten Herr Hjerta velat förelägga en bestämd tid; anser jag mig böra yttra, att ett sådant beslut skulle, äfven med den sednare utvidgningen, vara olämplig; både Den 12 J a n u a r i i.
38g i förhållande till de öfriga Sländön och till Utskotten i allmänhet.
Efter hvad mig är berättadt, skola remisserne från BondeStåndet vara så mångfaldige, att de ej förr än mot slutet af innevarande månad påräknas vara expedierade, och måhända är förhållandet föga olika här hos Ridderskapet och Adeln.
Fyrationde/]erde Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg, i833.
Thorsdagen den i Oct. 1829.
JL ortsattes pröfningen af StatsUtskoltets ej mindre den 16 sistlidne April under N:o i32 åfgifne, och den 7 derpåföljde Maji e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående regleringen af utgiflerne under RiksStatens Tredje Hufvudtitel, än ock under N:o 23q tneddeldte, och den 29 sistlidne Augusti f. rn. på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. l' 3:dje Punkten.
GeneralAdjutants-Ejcpeditionen.
Herr Toll, Florus, uppläste följande:
Till en väl organiserad Aimee hörer ovilkorligen, alt äga en Generalstab, hvars Chef, i Hans Majrts höga namn, förer befälet öfver Armeen, och således måste i fullt mått äga alla de egenskaper, som någon annan Generalsperson.
Ombyte med dessa högre Militairpersoner sker nu mera icke så ofta, som förr, hvilket också^medförer den stora fördel, att af en vid den 44 H. !* 4 Den r October. na tjenstebefattnings mångfaldigliet van person alla åtgärder, som ifrån denna auctoritet utgå, skola lättare och tydligare kunna meddelas till alla Armeens delar; de stora fördelar, som härflyta derutaf, att en enda person längre tid innehafver detta magtpåliggande Embete, medföra också naturligtvis, att GeneralAdjutanten för Arméen är tvungen att personligen communicera sig med många, äfven utiändningar; lians represehtations skyldighet fordrar således, att hall för Arméens, och äfven för Nationens, heder och nytta är tvungen att oftare föra ett kostsammare lefnadssätt; i anledning hvaraf jag för min del finnér allt skäl, att tillstyrka bifall å Kongl. Majits
Herr Nordenfalkj, Johan:
Då jag tillstyrker bifall till Utskottets förslag, i hvad det rörer de 4000 R:dr, hvilka äro före» slagne till arfvoden för Adjutanter, samt till ved och ljus m. m. vid GeneralAdjutants-Expeditionen, kan jag deremot ej tillstyrka bifall dertill, i hvad det angår arf» vodet för GeneralAdjutanten.
Konungen har ansett sig böra föreslå för honom ett arfvode af 4°o R:dr Banco i månaden, oberäknadt den lön han skulle behålla ifrån den ordinarie plats han innehar.
Utskottet har funnit sig höra nedsätta arfvodet till 3oo R:dr i månaden.
Jag utbeder mig få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärk - Den i Octo b er. 5 samhet derpå, att, om delta förslag antages, General-Adjutanten i alla händelser skulle komma att innehafva mindre inkomst, än han hittills haft.
Jag skall genomgå de jemförelser, hvilka tjena till bevis för denna satts.
Om Konungen till GeneralAdjutant förordnade en Regementschef, så skulle han behålla den vanliga lönen för en Regementschef, oberäknad t taffelpenningarne.
Den gör 2Öoo R:dr; till dessa skulle läggas arfvodet, då summan gör 6100 R:dr.
I detta fall kommer lian, att hafva 700 R:dr mindre än hittills.
Om åter till GeneralAdjutant förordnades en FördelningsGeneral, som har i lön 3ooo
R:dr, så gör detta med arfvodet 6600 R:dr.
Äfven i detta fall, som är det högsta möjliga, skulle han få 200 R:dr mindre, än nu.
Konungen kunde dessutom till GeneralAdjutaiit vilja förordna en person, som ej hade någon lön.
För öfrigt när man billigt betraktar den platsens vigt, då han är Konungens Rådgifvare, äfvensom nödvändigheten af representation, och den vidsträckta personal, med hvilken han har att göra, samt kostnaderne af lefnadssättet 1 hufvudstaden , tror jag ej, att det förslag Kongl. Majit afgifvit, är för högt tilltagit.
Jag tillstyrker således afslag å Utskottets tillstyrkande i denna del, samt bifall å Kongl. Majrts
Nådiga förslag.
Här är ej fråga om något nytt anslag.
I vissa fall blefve utgiften icke högre än hittills. Antages
Ut - 6
Den i O c t o b e r. skottets framställning, blifver GeneralAdjutanten sämre lottad än förr.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard:, Om Representanten, vid nya anslags beviljande, finge göra afseende på person, skulle jag täfla med StatsUtskottet i generositet vid ett sådant tillfälle som nu, då GeneralAdjutantsplalsen bestrides af den ädle Grefve Brahe, hvilken så odeladt äger Nationens och Armeens förtroende, men med hänsigt till de skattdragandes små tillgångar, och de enorma bidrag, som från alla båll påkallas, samt med blicken fästad på fordna tider, och huru innehafvare af detta Embete då voro aflönade, nödgas jag mera följa pligt, än böjelse.