Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström i dess anförande, och har nu begärt ordet, för att ytterligare ådagalägga riktigheten af detta milt påstående, derigenom att jag på det högsta bestrider Frih.
Cederströms yrkande, att ur den nu under öfverläggning varande 3 §:ns i mom. borttaga sockennämndens rättighet alt ovillkorligen äska sockenstämma.
Om Frihtns åsigt gjorde sig gällande, sä skulle sockennämnden blifva nedflyttad till samma rättighet, som hvarje individ, enligt förslaget, är förbehållen, eller att blott kunna begära sockenstämmas sammankallande.
Discussionen har nu inkommit på en ganska allvarsam princip, som jag visserligen icke förutsett alt denna § skulle inleda oss till; men då den blifvit inledd till ilen vidlyftighet och den mängd af yttranden, som här ägt rum, så får afven jag utbedja mig Husets tålamod att afhöra mina åsigter.
Jag kan för ingen del medgifva eller med min röst O O O komma att biträda någon syftning alt utvidga prestväldet till verldsligt! mål utöfver den gräns som ledan finnes; jag kommer i yttersta måtto att motsätta mig den åsigt såsom skadlig, hvilken troligen ligger lill grund hos de värda talare, sorn här vilja underordna sockennämnden under pastorsembetet.
Cederström har sagt, a't det vore äfventyrlig! att medgifva en lättsinnig sockennämnd lii 11 i g heten att kunna besvära socknen med alltför täta sockenstämmor.
Jag vill önska, jag hoppas och jag tror, att Husets erfarenhet i allmänhet mätte varn, att lättsinnighet icke förefinnes hos pastorer eller pastorsembeten , men omöjligt är det ingalunda, att en motsatt händelse också kan inträf - Den 6 Mais. i43 fa, eller att pastorer kunna gifvas, som, hvarken vela till hvad ändamål de sammankalla en sockenstämma, eller huru de derstädes skola bete sig och verkligen öfver-besvära socknarna med sådana.
Jag säger icke att så sker, ulan blott att det är en möjlighet att sådant kan äga rum, och tager mig friheten till den värda ledamot, som talat om lättsinnighet, att hemställa om ej vådan för lättsinnighet och lättsinnig behandling af en sak är större, då den ankommer på en person, än på en af en socken utvald nämnd af flera personer.
Jag har hört en värd talare uppgöra samhällets constructioner, och dervid construerat samhället såsom i första rummet utgående från pastors förhållande lill församlingen.
En annan värd talare liar ordat om turbulenta myndigheter och vådan af alt öfverlemna åt oansvarige personer, hvarmed troligen menats den utvalda sockennämnden, rättigheten att utlysa sockenstämma.
Jag ber den värda talaren observera, att den befarade lurbulencen icke kommer i fråga , förrän sockenstämma inträffat och sammankommit, och alt det är något för tidigt att förutsätta turbulence hos sjelfva nämnden, som söker få sockenstämma sammankallad, för alt underställa densamma vissa ärenden.
Jag bekänner, då en värd ledamot, med hvilken jag visserligen icke ofta har den lyckan alt dela tänkesätt och åsigter, men för hvars personlighet jag för öfrigt hyser den största aktning och för hvars logiska och malhemaliska begrepp jag isynnerhet anser mig skyldig hysa den, ifrågasatt huruvida det vore rimligt alt medgifva en delegation, nemi. sockennämnden, större rättigheter än hvarje individ inom socknen, — jag bekänner, säger jag, det min önskan verkligen vore att hafva missförstått honom och illa uppfattat hans yttrande.
— Jag tager mig friheten fråga hvad man egentligen förstår med en delegation, och örn icke föremålet för all delegation är alt lemna den större rättighet än individen, emedan någon delegation alldeles icke behöfdes och troligen aldrig kom i fråga, om individen sjelf vid hvarje tillfälle kunde utöfva den rätt, som transporteras på delegationen; och således vågar jag tro, att hans skäl icke varit adsequat.
Samme värde talare har äfven förblandat rättigheten att begära sockenstämma med rättigheten alt utsätta den, och som skäl anfört, att det vore ett besynnerligt förhållande, om pastor, som medlem af sockennämnden, skulle, i strid med den, begära men icke få sockenstämma.
Pastor äger ju rätt att utlysa sockenstämma, och denna rätt har ju ingen velat bestrida, ehuru jag för min del öppet förklarar, del jag, med de begrepp jag gör mig om en communalnämnd och efter inrättandet af sådana nämnder, skulle vara benägen att vilja dela pastors rättighet i detta fall och bestämdt frånkänna honom rättigheten alt i verldsliga mål kunna utlysa sockenstämma, utan att dertill vara af nämnden uppmanad.
Vare detta sagdt i förbigående, under an - '44 Den 6 Mar». hållan ali detta yttrande ej må föranleda till en ny princip-öfveriäggning.
Jag förnyar hvad jag yttrat, att jag omöjligen kan föiena med begreppet om communal-styrelse och sockennämnd, att underordna densamma pastor, i den bestämmelse åtminstone, hvarom här är fråga, nemi. rättigheten att begära och få pastors biträde till utlysande af sockenstämma för de fall, som af nämnden pröfvas nyttiga, hvarföre jag anhåller om
Husets uppmärksamhet på nödvändigheten alt bibehålla i $:n i öfverensstämmelse med Utsk:ns föi-dag i denna del, då jag deremot icke vill motsätta mig hvarken att biskop införes i (f:n som en myndighet, den der äfven må äga rätt att begära sockenstämma, eller att orden ”eller dess ordförande” må utgå.
Den anmärka , som är gjord mot Frih.
Cederströms förslag att inrymma ordet ”biskop” i §:ns i inom. anser jag förfallen och gillar således förslaget så mycket mer, som biskopen är en embetsman utom domcapitlet i alla skolfrågor, såsom i egenskap af skolinrättningarnes ephorus inom hvarje stift.
Hvad angår sockennämnden, så synes discussionen derom hafva tagit en vändning, sorn jag icke anat, och ber ali man icke måtte se spöken der sådana ej finnas.
Jag tror mig böra förklara, att jag icke är någon vän af oordningar, de må komma ifrån enskilda eller corporationer, hvilket jag tror mig i Utskrns yttrande öfver beslutet hafva gifvit ganska skarpt tillkänna.
Man befarar att en sockenstyrebe skulle hos sin församlings pastor begära sockenstämma i något uppgifvet olagligt ärende: jag hemställer huruvida man i en författning bör stadga, att någonting olagligt icke får ske.
Mar i författningen bestämdt beskrifves hvilka ärenden få afgöras på sockenstämmor, så tyckes pastors latitud vara gifven; ty om sockenstämma vill samlas i olagliga ärenden, så är det ingen sockenstämma utan en oordnings-stämma, hvartill pastor icke behöfver kalla Skulle någon misstydning kunna uppstå genom författningens tmvar. ordalydelse, så må för sådan orsaks skull Hr Lagergrens förslag alltför gerna antagas.
När vi komma till 9 §:n. ernar jag också föreslå en förändring i författningen i fråga om olagliga beslut, hvarigenom jag tror alt tillräckliga correctiver deremot äro funna.
Jag skulle gilla Hr Lagergrens tillagg, om ej äfven der fanns en tvetydighet.
Der talas om rättigheten för sockennämnden att få sockenstämma utlyst, så framt ärendet, som på stämman skulle förekomma, ej befinnes stridande emot lag; men detta stadgande kan sägas icke vara lämpligt till Konungens Bef:h:de och domcapitlet, då detsamma förekommer i en särskild period tillsammans med sockennämnd.
Om nu Konungens Bef:h:de vill hafva sockenstämma, l. ex. i ändamål att Den 6 Mars. i45 alt höra folket om det ej vore skäl att dränka alla barn med afseende på en uppkommen hungersnöd, så frågar jag hvad pastor skall göra : skall han utlysa en sockenstämma för sådant ändamål?
Behöfves
Hr Lagergrens tillägg, så må det antagas, men dock göras klarare.
Den psalm, som hela Sverige bör sjunga, är:
Skapa i mig, o Gud! en ren anda!
Om denna anda kan vinnas genom en klok communal-lag, så anser jag icke att den bör börja med alt ifrån sockennämnden laga allt det anseende, som den bör kunna påräkna.
Della anseende skall tagas från den, om man icke gifver åt en collectiv makt större förmåga än hvad redan hvarje enskild inom församlingen äger.
Deremot anser jag att orden ”eller dess ordförande” böra ur 1 mom. utgå, så att blott vederbör, sockennämnd äger denna makt att äska sockenstämmas sammankallande, hvilket ej må af pastor vägras.
Likaledes instämmer jag i den anmärka., som blifvit gjord, alt ordet biskop må i i mom. införas, och redaclionen blifva sådan den i anledn. deraf föreslagits.
Uti 2 mom. önskar jag det tillägg, att efter orden ”dock äger kyrkoherden”, måtte insättas orden: eller den hans tjenst förrättar.
Det kan finnas manga ämnen, i hvilka det må tillhöra pastor att utlysa sockenstämma, men alla dessa ämnen aro af natur alt icke vara föremål för communalstyrelse eller sockennämnd.
De ämnen åter, som tillhöra denna sednare myndighet, äro af natur att de icke angå pastor i hans egenskap af pastor.
Orsaken hvarföre i §:n omtalas, att pastor ej äger att vägra kungörelses utfärdande att sammankalla sockenstämma är visserligen icke, att sådant bör ske genom pastor, utan att det är det vigaste sältet att sammankalla sockenstämma, då pastor uppläser kallelsen ifrån predikstolen.
Om detta kunde ske på något vigare sätt än medelst pastors åtgärd, så fanns visserligen intet skäl, att pastor ens härom skulle hafva någon kännedom.
Om man vill att våra myndigheter skola förvärfva skicklighet att sjelfve besörja sina angelägenheter, så måste man väl förunna dessa myndigheter de medel, som dertill äro lämpliga.
Om nu de personer, som äro ledare eller föreståndare för dessa myndigheter, finna att sjelfva sammanträdet af socknens ledamöter är ibland de bästa och minst tidsspillande medel, hvarigenom de lättast kunna sättas i tillfälle att besörja sina angelagenheter; om, säger jag, de finna della, så vore det väl besynnerligt, om de ej skola få använda dessa medel, utan alt först nödgas höra sig före med någon, som med saken ej har någon befattning.
Det t 21 H. 19 Den 6 Mars. måtte val bero på dessa myndigheter sjelfva, och icke på någon annan, huru, hvar och när de skola sätta sig i verksamhet.
Detta ämne är så utförligt utveckladt, att jag ej vill vara vidlyftig, utan blott inskränka mig till att anföra ett exempel på vådan af att öfverlemna åt pastor ensam rättigheten att sammankalla sockenstämma.
Vi hafva nu, i stället för de blifvande sockennämnderna, kyrkovärds!' och fattigföreståndare; om nu ibland nämnden, som iroligen äfven kommer att utgöras af dessa kyrkovärdar och fattigföreståndare, skulle finnas nödigt, i saknad af vederhäftighet hos en låntagare, att uppsäga penningar, som tillhörde kyrkocassan, och största skyndsamhet fordrades för att ställa till rätta detta penningeförhållände, för hvilket ändamål sockenstämmas sammankallande vore af nöden, men pastor af en eller annan orsak fördröjde kungörelsens utfärdande derom och uppläsande, och under detta dröjsmål hände, att den person, som fått kyrkans eller fattigcossans medel till låns, gjorde cession; så skulle dessa kyrkovärdar och fattigföreståndare blifva indragne i en concurs och möjligen derigenom blifva ruinerade.
Jag frågar, om det är lim och reson att nedlägga en makt i en enda persons hand, som, missbrukad, kan medföra andra menniskors olycka.
Jag anhåller om propos. till bifall å förslaget, med det tillägg, som Frih.
I största korthet anser jag mig böra rätta ett förmodligen ouppsålligt misstag af Gr.
Anckarsvärd, då han tror mig hafva användt ordet turbulence om sockennämnden.
Protocollislerne kunna upplysa, att så icke var förhållandet.
Mitt yttrande var, att man ej borde lemna spelrum för sammankallanden af möjligen turbulenta menigheter för ärenden, hvilkas behandling på sådant sätt hvarken vore nyttig för communen eller för fäderneslandet.
De olagliga åtgärder, som inom sockenstämmor kunna vidtagas, hafva väckt mycken oro.
Det tinnes likväl i slutet af g §:n en punkt, som i detta fall holde lugna farhågorna, itali samma § varder antagen, och i motsatt fall förmodar jag att R. o. Ad. icke blir så siripp— handl alt Ståndet ej skulle bestämma något ansvar, i händelse olagligheter skulle af sockenstämmor begås.
Jag fattar icke denna fruktan för sockenstämmor: äro de verkliga, nåväl! låtom oss icke få några communal-inrättningar; men skola vi hafva dem, må de då icke sönderstympas.
Den siste talaren har trott, att om man icke ville gifva sockennämnden all den rätt, som han yrkar, så borde man icke begagna dem.
Det förhåller sig i allmänhet så, att saker, som äro af stort gagn, äfven äro utsatta för stora missbruk.
Men man får icke borttaga Ben 6 M a f d. gagnet för det möjliga missbruket, utan söka förekomma det sednare.
Här är icke fråga om ali utvidga prestvälde^ blott att bibehålla åt kyrkoherden den rättighet lian förut haft.
Hittills har han kunnat neka en kronofogde sockenstämmas hållande.
Då han kunnat så göra mot en Kronans ansvarige tjensteman, sä bör han väl äfven kunna göra det mot en sockennämnd, bestående af ledamöter, utan något offentligt ansvar.
Att införa här lagligt eller icke uppenbart stridande mot lag, såsom Hr Lagergren föreslagit, anser jag olämpligt, just på grund af Hr von Rosens yttrande; ty om man införde att sockenstämmas sammankallande kan vägras när något olagligt begäres af den underordnade myndigheten, så hade man med detsamma nästan medgifvit alt olagligheter skulle kunna begäras af Kronans embetsman. R. o. Ad. torde således finna, att allt tillägg till Frih.
Cederströms förslag är olämpligt.
Den tanke, som en och annan ledamot yttrat, att flere personer borde anses mera undantagne från misstag och godtyckligheter än en enda, gäller blott i händelse alla dessa personer vore lika upplyste och lika kunnige som denne ende; men så är det icke.
Då myndigheter, sådana som soekennämnderne, oftast utgöras af obildade personer, samt och synnerligen, med undantag nf kyrkoherden, ifall han vore ordförande; så vore misstag, begångna af dem, ehuru förlåtliga, dock ofta att befara.
Följaktligen är slutsatsen icke riktig.
Flere personer, litande på hvarandra, äro ock ofta dristigare än den som vet sig handla på eget äfventyr allena.
Om nu en församling lider genom en vägran till sockenstämmas hållande, så kan man besvära sig deröfver.
Möjligheten att ett och annat missbruk äger rum, bör icke föranleda dörrens öppnande för alla möjliga sådana.
Jag tror således, att huru man än betraktar saken, lärer man svårligen finna tjenligare förslag lill lydelse af denna §, än det Frih.
Cederström uppgifvit.
Hr Lagergren; Jag ber att blott få yttra ett par ord.
Man har sagt, att det af mig föreslagna tillägget ej vore lämpligt att i §:n införas, såsom ej hänförande sig till Konungens Bef:h:de, biskop och domcapitel; men jag får erinra, att dessa auetoriteter äfven äro underkastade ansvar, ifall de utsätta några olagliga ändamål för sockenstämmors tillgöranden: hvad ansvarighet har deremot sockennämnden?
Derföre tror jag, alt det villkor jag föreslagit icke vore orätt alt antaga och i §:n införa.
Hr Dallman, Wilh. Fredr.:
Mig synes att frågan egentligen angår, huruvida man vill hafva communal-styreise eller icke.
Vill man hafva en sådan med intresse för sina skyldigheter, så lärer det icke gå an att göra presten till dess förman eller förmyndare, och att han skulle hafva rätt alt besluta i de vigtiga mål, som skulle underställas sockenstämmas pröfning, och hafva mera rätt än sockennämnden i48 Den 6 Mars. att afgöra, huruvida dessa mål vore af den beskafifenhetet att hö'ra föranleda till en sockenstämmas sammankallande eller icke.
Det är således ganska consecjvent å deras sida, sorn önska att eommunal-styrelser ej må införas, alt yrka fortfarandet af det prestvälde, som nu ulöfvas; men för oss andra, som önska en förbättrad lagstiftning i delta fall, måtte det vara lika conseqvent att påyrka upphörandet af samma prestvälde.
För öfrigt tror jag, att det omöjligen kan genom lag åläggas en embetsman att för de i lag icke bestämda ändamål anbefalla sammanträden.
Det är således gifvet, att presten alltid har pröfningsrätt i så måtto, att han må bedomina om ämnet är af den art alt kunna utgöra föremål för sockenstämma.
Ar det nu icke föremål för en sockenstämmas öfverläggning, utan af olaglig beskaffenhet, så kan han vägra att sammankalla sockenstämma.
I motsatt fall lärer det icke kunna anses för olagligt, och då bör det icke heller bero på presten att kunna hindra en sockenstämma att fatta beslut rörtde sina angelägenheter.
Jag tillstyrker bifall till §:n, med uteslutande af orden: ”elier dess ordförande.”
Hr Lefre'n: Jag hade önskat alt med några få ord kunna tili vederläggning upptaga åtskilliga anmärkn:r mot mitt anförande; men jag får börja med att säga eli ord om den siste talarens.
Med vanlig uppmärksamhet emot politiska motståndare i allmänhet, har Hr Dalman sagt, att de sorn icke önska communalstyrelses införande, de handla så och så; men vi, nemi. talaren och hans politiskt liktänkande, som önska communalstyrelses införande, vi handla så oell så.
Innan talaren kanske ännu gjort sig reda för huru en sådan cornmunalstyrelse skulle gagna fäderneslandet, hade jag den lyckan att sitta i ett särskildt Utsk. och der handlägga dessa mål med särdeles ifver för deras framgång, som af samma Utsk:s prot. kan synas; men deraf följer icke, att, för det att man ej till punkt och pricka kan instämma i ett af ett Utsk. framsläldt förslag i della hänseende, man derföre är emot en god sak.
Vore jag emot denna sak, så skulle jag inachiavellistiskt förtiga och icke upptäcka de fel, som jag i detta betänk, finnér, för att få författningen så tydlig sorn möjligt, utan, som sagdt är, förtiga felen, på det att hela saken skulle gå omkull.
Så är likväl ej mitt sätt att gå tillväga, och jag undanbeder mig olla inqvisitoriska tillmålen och häntydningar på mitt grundlagssätt.
Anckarsvärd har beklagligen fattat mitt yttrande angrde samhällsconstructionen så, som skulle samhällsconstructionen börjas med pastor.
Jag sade att pastor är en af de vigtigaste länkar i denna construction, emedan han står närmast menigheten.
Jag har äfven sagt, alt en principal icke kan gifva större rätt ål sin committent, än den förre sjelf äger: en församling samlad på sockenstämma, kan ej gifva åt desss delege - Den 6 Mart. »49 rade större rätt, än församlingen sjelf äger, och jag yrkar att pastor måtte bibehållas vid rättigheten att förneka sockenstämmas sammankallande, när det ämne, som uppgifves såsom anledn. lill begäran derom, är sådant att det icke tillhörer sockenstämman, men har ingalunda yrkat att pastor får vägra sockenstämma i något annat fall.
Ehuru ogerna jag förlänger discussionen, måste jag dock med några ord besvara den talare, som yttrat, att förhållandet vore enahanda, när sockennämnd af kyrkoherde äskar sockenstämmas sammankallande, sorn när Konungens Bef:h:de eller domcapitel m. fl. detsamma begär.
Skilnaden är likväl tvåfalldig, nemi. 1:0 att dä Konungens Bef:h:de eller någen myndighet äskar sockenstämma, så uppgifves alltid för kyrkoherden det ärende, som skall sockenstämman föredragas, och 2:0 att alla dessa myndigheter äro ansvarige såsom embetsman, då deremot socnämnden är oansvarig.
Jag vill blott, i anledn. af den siste talarens yttrande, erinra, att (\
§:n bestämdt innehåller, att kungörelse om sockenstämma skall alltid innehålla bestämd uppgift om tid, ställe och öfverläggningsämne för sammankomsten, och att således den, som söker sockenstämma, skall för kyrkoherden uppgifva det ämne, hvaröfver han ämnar rådföra sig med socknemännen, Hr von Hartmansdorff:
Jag får blott erinra, att örn R. o. Ad. skulle godkänna den §, som upptager föremålen för sockenstämmas öfverläggning, så är den så vidsträckt till sitt innehåll, att den nästan motsvarar Tryck fr. förordningens föreskrift om alla föremål för mensklig kunskap.
I det fal- * let kan man vara obehindrad.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att de flesta anmärkntr, som under discussionen ägt rum i afseende på Utsk:ns förslag lill 3 §:n, hade förenat sig om frågan, huruvida sockennämnd eller dess ordförande skulle kunna fordra att kungörelse till sockenstämma, utan vägran af pastor, måtte utfärdas, eller huruvida utfärdandet skulle bero af pastors pröfning.
Derjemte hade anmärkn:r ägt rum, att i 1 moni. borde införas biskop samt contractsprost; äfven hade den anmärkn. ägt rum, att ett tillägg borde göras till t morn., af innehåll, att sockenstämmas kallande kunde af pastor vägras sockennämnd, såvida ändamålet stred emot lag och författningar; ifall R. o. Ad. icke antoge Utsk:ns förslag, skulle Hr Landtm, särskildt uppläsa ordalagen af de olika förslagen.
Anckarsvärd erinrade, att nästan alla tycktes hafva förenat sig om uteslutande ur 1 mom. af orden ”eller dess ordförande.’’ i5o Don 6 Mars.
Landtm, yttrade, att första frågan Liefve, om R. o. Ad. behagade antaga Ulsk:ns förslag oförändradt.
Skulle R. o. Ad. icke det göra, förekomme sedan, huruvida Ståndet ville uppskjuta en del af frågan, nemi. den som anginge sockennåmnd eller dess ordförande. 1 fall R. o. Ad. icke funne det ämnet nu höra förekomma eller icke ville derom nu taga sitt beslut, uppkomme fråga huruvida Ståndet ville förbehålla sig att sedan här införa den auctoritet, som i stället kunde komma att blifva bestämd, eller dess benämning; derefter förekomme frågan om redactionen af §:n, och om dervid borde antagas Frih. Cederströms, Gr.
Spens’s eller Hr Lagergrens förslag.
Frågan om uteslutande af orden "eller dess ordförande" borde äfven komma under särskild pröfning.
Sedan Hr Frih. o. Landtm, framställt propos. om det villkorliga antagandet af benämningen sockennämnd, som bör föregå det beslut, hvaröfver R. o. Ad. sig yttrat; så anhåller jag, att §:n måtte föredragas momentvis, ty på i mom:s antagande beror det, huru det 2 mom. kommer att slyliseras.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 3 §:n af Utsk:ns förslag.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att i alla händelser orden ”eller dess ordförande” borde utgå utur i momentet.
Hr Land tm. hemställde, om R. o. Ad. ansåg att frågan om sockennämnder borde uppskjutas till ett annat tillfälle.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade fatta sitt beslut öfver 3 §:n, under förbehåll alt sedan få bestämma sig i afseende på den benämning, som borde i §:n inflyta, såsom motsvarande sockennämnd.
Frågan huruvida benämningen sockennämnd skall bibehållas eller ordet kyrkoråd i stället införas, måste endast reservationsvis kunna bestämmas.
För öfrigt är frågan blott huruvida denna municipalinrättning, den må nu komma att kallas sockennämnd eller kyrkoråd, skall i i mom. af §:n äga rätt att erhålla sockenstämma, eller om denna rättighet skall uteslutas i förstamom. för att nedflyttas till det andra.
Landtm, yttrade, att meningarne tycktes Den 6 Mart. i5i vara temmeligen öfverensstämmande i alla andra afseenden utom i fråga om sockennämndcns lätt att få sockenstämma kallad.
Det redigaste oell bästa sättet att komma till slut vöre således, om R. o. Ad. behagade fatta sitt beslut i alla öfriga afseenden, så väl ronde i som 2 inom., hvarefter man linge bestämma, huruvida sockennämnden borde förblifva i första mom. eller, såsom Frih.
Cederström yrkat, införas i det andra, eller huruvida Hr Lagergrens förslag borde antagas.
Jag begär det tillägg till proposin, att ordet biskop måtte i i mom. af §:n inflyta.
Landtm, yttrade, att det förslag, som tycktes förena de flestes mening, under förutsättning attoni sockennämnden genom särskild propos. beslutas, vore att i mom. i öfrigt skulle erhålla följande lydelse : ”.När sockenstämma förordnas af Konungens Bef:h:de, biskopen, domcapitlet, eller contractsprosten, eller i stad af magistrat äskas, må kungörelse derom icke vägras;’’ hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla detta förslag.
Hr Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad., med åsidosättande, tills ny propos. framställdes, af frågan om sockeunämnden, behagade i öfrigt bifalla andra mom. af 3 §:n.
Hr Landtm, yttrade, att nu återstode att afgöra frågan om sockennämnden.
ÄtskilIige ledamöter hade ansett, att orden ”eller af vederbörande sockennämnd” borde qvarstå i 1 morn.; en annan mening, som vore närmare Utsk:ns förslag, än Frih. Cederströms, vore att dessa ord skulle utgå, men ett tillägg vid slutet af 1 mom. äga rum, så lydande: ”ej heller må den vägras, när sockenstämma för uppgifvet ärende begäres af sockennämnd, såvida pastor icke finner det stridande emot lag och författningar.’’ Frih.
Cederström hade yrkat, att orden ”eiler af vederbörande sockennämnd” skulle utur 1 mom. uteslutas, och 2 mom. börjas med ”kronobeljente, vederbörande sockennämnd eller dess ordförande, och den” etc.
Cederström, om ej orden ”eller dess ordförande” må lå utgå.
Cederström förklarade, att han medgaf uteslutande af orden ”eller dess ordförande.” Hr Frih. o.