Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru omtänksamt StatsUtsk:s ledamöter må väljas,när det dem likväl omöjligt att sätta sig in i alla förhållanden.
Atskilga saker mäste misslyckas eller illa behandlas, derföre alt sakkännedom brister.
Vi hafva ett annat, nemi. Ekon.Utsk., som jemväl skall sysselsätta sig med allting, emedan det är intet, som man ej kan önska sig.
Det är för detta Utsk. lika omöjligt att fullgöra sina åligganden, när det dels skall behandla själsodlingen genom läroverken, dels häst- och svinculluren, såsom det nu heter i st. f. häst- och svinafveln.
Man måste derföre tillse, att ärendena mellan Utsk:n fördelas så, att dess ledamöter kunna någorledes fullgöra deras värf.
Detta har Utsk. trott lämpligast kunna ske genom likartade ärendens sammanhållning, så att för hvarje Statsdepartement upprättades ett särskildt Utsk. , utom för Utrikes ärendena, med hvilka hemliga Utsk., när det af Konungen äskas, skulle sig fortfarande befatta, samt för Lands- och Sjöförsvarsdepartementen, hvilkas angelägenheter skulle, i anseende till sam - Den 12 Mars f. m. 1S5 sammanhanget mellan hela försvarsverket, behandlas af ett gemensamt Utsk.
Det förhållande, som nu äger rum emellan Statsoch Bevilln.Utsk:n har Const.Utsk. ansett oriktigt.
StatsUtsk. skall nemi. sysselsätta sig med en del af statsinkomsterne och med alla utgiftst i ilar ne, under det att Bevilln.Utsk. befattar sig blott nied en del af inkomsterna.
När nu StatsUtsk. skulle blifva befriadt från åtskilliga af sina förra åligganden, så kunde det i stället öfvertaga Bevilln.Utsk:s göromål och detta indragas; hvarigenom både inkomster och utgifter kornme att i närmare sammanhang behandlas.
Det är tanken på enhet, och en riktigare arbets-fördelning, som genomgår förslaget till Utsk:sbildningen.
Jag har nu så länge med detta tal om hufvudfrågorna upptagit eder tid, mine Hrr, att jag icke bör genomgå de särskilda erinringar, som jag har att anföra emot flera ledamöters förut gjorda anmärkn:r mot detaljer i Const.Ulskis förslag.
Jag skall måhända upptaga dem vid ett annat tillfälle.
Nu torde jag emedlertid böra yttra något, angalo detta ärendes behandling.
Somliga ledamöter hafva omtalat huru olyckligt det vore, om representationen icke blefve snart förändrad och förbättrad.
Jag tror åter, att det äro åtskilliga samhällsangelägenheter af mera. brådskande beskaffenhet, än denna.
Om vi se på sjelfva motionerne, angrde representationens förändring, och om vitro på ordspråket: ”deraf hjerta t fullt är, deraf talar munnen;” så äro det mycket flere som sysselsätta sig med ändring i bränvinsförfattningarne och andra dylika stadgar, än med förändringar i grundlagen.
Jag tror äfven, på sätt Hr Lagerhjelm redan yttrat, att man i Sverige ännu allt för litet utredt den fråga, hvarom vi nu öfverlägga.
Först vid denna riksdag, och äfven något under den förra, började man att allvarligt tänka på saken.
Förliden riksdag lades på Ständernas bord ett förslag, grnndadt på allmänna val; det har sedermera blifvit genomhäckladt och granskadt.
Nu är frågan åter, alt på samma bord lägga ett förslag, bygdt på ståndsval.
Saken, sedd från denna synpunkt, är ännu icke tillräckligen utredd, hvarken genom Utsk:s förslag, eller genom Ståndens öfverläggningar.
Hon behöfver också sin tid att närmare öfvertänkas och genomhäcklas.
Hittills har man egentligen nöjt sig med att förkättra Stånden; men att undersöka hvad deras rätta betydelse varit och är, det har man ansett öfverflödigt, det återstår.
I detta hänseende vore det verkligen väl, om, såsom jag önskar, ett förslag, bygdt på ståndsval, komme att ligga på R.
Jag är icke så blind, att jag icke inser, att Utsles förslag skall förkastas vid nästa riksdag; men det är icke ett visst förslags framgång, utan ämnets utredning, som jag önskar, och det är äfven skälet, hvarför jag nu så omständligt yttrat mig om hvad jag hufvudsakligen gillar.
Jag tror dessutom, att ropet på en representationsförändring utgått mera från andra politiska syften, än frän känslan af behofvet eller från någon verklig längtan efter dess tillfredsställelse.
En tidning, som i detta afseende torde kunna anses för officiel, har redan förklarat, att man uppviglat sin8 H. 24 186 Den 12 Mars f. m. nena för helt andra ändamål.
Om en medlem af detta Hus, hvilken i går lät oss titta in under den förlåt, som betäcker verksamheten under förliden riksdag och äfven vid den innevarande, fortsätter sina meddelanden; så torde Ståndet ännu mera blifva öfvertygadt derom, att många andra ändamål, än att åstadkomma en representationsförändring, legat under ropet på denna.
Den omständigheten att man klandrar och förkättrar ståndsgrundsalsen, anser jag såsom ett tecken för oss, mine Hrr, att företrädesvis bevara denna grund, ty de, som nu vilja omhvälfva vår författning, äro skarpsinnige män för deras ändamål.
Hvad de kasta sig på att företrädesvis förstöra, det böra vi förnämligast försvara, emedan fäderneslandets räddning derpå beror.
Det fans under Fransyska revolutionens skiften i nationalförsamlingen en man, kommen från en aflägsen landsort, hvilken man ej trodde skulle så noga förstå ärendernc.
Men som han alltid röstade med den största urskilning, så faun sig en utmärkt medlem, jag minnes nu icke om det var Taleyrand, eller hvilken annan, föranledd att fråga honom, huru det var möjligt för honom, som förut icke deltagit i allmänna ärenders behandling, att med en sådan säkerhet bedomina dem?
Han svarade: här sitter ibland oss en, som jag anser vara bland de skarpsinnigaste, men som jag på det högsta misstror.
När jag hör eller ser honom rösta för en sak, så röstar jag emot, ochtvertom; detta är min ledtråd, och genom den har jag hittills lyckats, så väl som jag gjort.
Jag säger slutligen, mine Hrr, J mågen göra anmärkna- så många som helst mot Utsk:s förslag, men vidmakthållen ständsgrundsatsen.
Den skole vi aldrig öfvergifva, ty om än samhällets grundfästen svigta öfver och under oss, så hoppas jag dock att Stånden skola rädda oss.
Åtskilige ledamöter yttrade härvid bifall. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komrae att fortsättas kl 6 e. m. Gr.
Det är i sanning en svår pligt, som H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs upprop ålagt mig, att nemi. nu yttra mig, då jag anmälde mig redan under det att Hr Åkermans förslag disputerades af Hr Mannerskantz, och jag sedan funnit discussionen till det oändliga hafva utbredt sig.
Om jag med den skyldighet, sorn åligger hvar och en, som uppträder inför ett stort auditorium, skulle göra mig fråga, på hvad sätt jag skulle yttra mig, då jag nu fått ordet, för att väcka någon uppmärksamhet, så skulle jag knappast kunna hitta på något annat, än det att kortligen säga: concedo.
Då jag besinnar, att jag förut under 2:ne dagar ganska ofta haft ordet, under det vi till föremål för vår discussion hade sådane anmärkmr, som voro ämnade till förslag för II. o. Ad:s gemensamma tanka, så finnér jag, att det måhända på det liek vore min pligt, att nu icke begagna uppropet, sedan K. o.
Ad. förkastat alla dessa meningar; men jag anser det emedlertid icke alldeles onyttigt, att med den inskränkning, som Den 12 Mars f. m. 187 jag
Ämnar sjelf gifva åt mitt yttrande, fästa en och annan ledamots uppmärksamhet på hvad ståndpunkt R. o. Ad. har kommit under denna discussion, isynnerhet med afseende på den föredragna frågan.
Icke mindre än 4 ledamöter af Const.Utsk. hafva under detta plenum yttrat sig, och man skulle kunna säga, att ehuru tvenne ännu återstå, nemi.
Hrr Stjerngranat och Liljenstolpe, så hafva vi dock på sätt och vis bevistat en extra session i innevarande riksdags Const.Utsk., n.b. af de ledamöter, hvarmed våra Hrr Electorer hafva befolkat detta Utsk.
Detta har varit högst intressant, ty derigenom hafva vi kunnat få se på hvad fölter vära affärer icke allenast hafva slått inom Utsk., utan äfven komma alt stå, när våra s. k. gemensamma tankar komma dit.
Det säger sig sjelf, efter den ordning och de stadganden, som finnas inom detta Stånd, att man, vid bcdömmandet af hvad som nu blifvit sagdt, först tager till föremål hvad Gr.
Gyldenstolpe yttrat.
Hans anförande har visat oss, åtminstone mig, att han är för det s. k. bestående.
Efter att hafva så uttryckligt förklarat, det han är för det s. k. bestående, och efter den verkligen skarpsinniga utveckling, med hvilken Hr Grefven har analyserat Hr Åkermans förslag till gemensam tanka, kan man taga för afgjordt, alt Hr Grefven icke kommer att derpå göra det ringaste afseende.
Jag vill nu icke säga, hvarför jag tror, att Hr Grefven deruti gör ganska rätt, men jag vill nu egentligen blott fästa Herrarnes uppmärksamhet derpå, att när det finnes, icke allenast en sådan ledamot i Utsk. utan äfven lieie, t. ex. Hr von Hartmansdorff och Hr Lagerhjelm, som äfven bestämdt äro för det bestående, så böra vi alltid, när vi nu tala om våra gemensamma tankar, tänka på hvad öde de kunna fä när de komma tillbaka till Utsk.
En ledamot, jag minnes icke nu om han är dernäst i ordningen, har yttrat sig på ett i sä måtto högst märkvärdigt sätt, alt han gifvit R. o. Ad. det ganska välmenta råd, alt icke yttra någon bestämd opinion, utan att, ehuru det för Utsk. vore önskligt att få någon ledning, så vore det dock för R. o. Ad. bäst, att icke bestämma sig för mycket på förhand.
Dessa voro verba formalia, antecknade under talet.
En 3:dje ledamot, Hr von Hartmansdorff, har deremot yttrat sig mot det nu föredragna förslaget till gemensam tanka, egentligen derigenom, att han har förfäktat Ulslcs förslag.
Nä väl, mine Hrr, denna method att argumentera emot det nu föredragna förslaget, är icke så oäfven; den exemplifierar för alldin gängen hvad vi fått veta genom en tillfällig anmärkning emot Utsks sätt att besvara Hr Åkermans primitiva s. k. juste milieu förslag.
Det sätt att affärda ett förslag och framlägga sitt eget, är naturligtvis högst summariskt, och det gifver oss en upplysning, jag skulle nästan tro värdig historiens griffel, om huru det tillgår med förslag, som blifvit afgifna till Const.Utsk., så sammansatt, som det händelsevis har blifvit denna gång.
Jag har glömt en 4:de ledamot i Utsk., som äfven nu yttrat sig, men jag tror mig göra rätt, då jag icke vidare yttrar mig om det karakteristika i hans anförande, än jag säger, att sättet för hans ylt - 188 Den 12 Mars f. m. rande karakteriserar i allmänhet inom detta Stånd dem, som hafva någon predilection för llr Åkermans förslag.
Det är således egentligen 1111, som jag tager mig friheten öfvergå till några reflexioner öfver detta förslag.
Dervid får jag likväl säga, att jag är väsendtligen förekommen af Gr.
Gyldenstolpes i min tanka alldeles förträffliga analys dei'af; men att jag tror det ändock icke vara otjenlig!, att något supplera den.
Jag föreställer mig, alt när man skall göra anmärkmr emot eif förslag, upprättadt i §§, så bör man ålägga sig sjelf alt yttra sig så, alt hvar och en kan fullständigt uppfatta meningen deraf; men detta kan icke ske annorlunda än derigenom, att man framlägger sjelfva saken, hvarom fråga är; d. v. s. någonting concret och positivt.
Det purt negativa kan visserligen vara bra, men om delta blott anföres och för resten ingenting, som uttrycker sjelfva saken, huru skall då en person, som rättar upp sina öron för att fatta och förstå meningen, huru skall han kunna bilda sig en opinion om sjelfva saken?
Detta är i min tanka förhållandet med Hr Åkermans förslag.
Jag tror verkligen, att
Hr Åkerman, som haft den öppenhjerligheten alt sjelf kalla sitt förra förslag för ett juste-milieu-förslag, har för afsigt alt ställa sitt förslag fullkomligen diplomatiskt, och derföre har han ingenting emot benämningen af juste-milieu, ty om man vill förstå den termen rätt, så betyder den ju att i förslaget hafva sökt en medelpunkt emellan två, ja ofta emellan en mängd af andra meningar, och har man dä valt' sina villkor till ordalagen sä, att man har förmågan att flytta denna medelpunkt till hvilken kant som helst, så är man ypperligt utrustad och qvalificerad att framstå med dylika förslag.
Nu är det likväl sannolikt, att Hr Åkermans förslag, under den form sorn det fått, icke skulle hafva blifvit sådant, örn det icke gifvit sig ut för alt vara grundadt på ett yttrande, sorn här blifvit fäldt af en af Regeringens medlemmar.
Jag ser, alt liden lider och R. 0. Ad. säkert önskar att jag mätte vara kort, hvadan jag icke anser mig böra ingå i någon analys af de satser, eller de ordalag, som innefattas i hans yttrande.
Jag var eljest beredd dertill; icke derföre att jag ville framstå såsom en tadlare af delta Hr Silfverstolpes anförande, utan emedan, i samma män som jag tyckte mig finna, alt R. o. Ad. var benägen all likasom taga affär på detsamma och dervid stödja sig, jag ansåg såsom en skyldighet för hvarje representant, att, såvidt han förmådde, söka förstå detta yttrande, så alt han kunde säga : jag ser hvarthän det v.isar.
Om jag icke hade haft denna känsla af min skyldighet, så skulle jag säkerligen hafva fåll den genom Hr Mannerskantz varma och uppriktiga uppmaning till R. 0.
Ad. alt söka sig en ledning, för att komma till ett godt slut, hvilket han trodde skulle kunna ske, genom att jemka framför allt sina egne meningar tillsammans med andras, och sålunda vinna det stora ändamålet, en ny representation.
Det kan icke vara för någon, han må höra till den ena eller andra opinionen, annat än en sann tillfredsställelse, att få höra en så varm och skickligt utförd uppmaning att lemna sina egne tankar åsido, och förena sig med
Den 12 Mars f. m. 189 andras; men i samma mån känslan blifver rörd vid en sådan framställning, i samma mån blifver det, åtminstone för mig, någonting oemotståndligt, att söka fatta, hvad det egentligen är, som jag skall fästa mig vid.
Om då så olyckligt är, alt, på sätt Gr.
Gyldenstolpe redan anmärkt, det är omöjligt att uppfatta hvad meningen egentligen är, dä finner man, att man står ungefär på samma punkt-, som den, hvarifrån man utgick.
Nu fruktar jag, att detta icke allenast är händelsen med alla dem, som vilja förstå någonting annat, än fullständigt framlagde förslag, utan att det äfven är hela Svenska folkets belägenhet, hvad denna fråga beträffar, att det icke förstår hvarom fråga är.
Det är icke gerna möjligt, alt rent kunna förstå hvarandra, äfven då man uttryckt sig så många gånger, som t. ex.
Hr von Hartmansdorff liar gjort det på detla rum.
Jag tillstår, att jag icke förr än i dag har rätt uppfattat hvad sorn varit hans mening.
Jag vill icke dermed säga, att jag nu fullkomligt uppfattat hans mening, ty, — för att begagna en bild, som den värde ledamoten nyss sjelf framställt, då han liknade Ståndet vid en balk, classen vid ett capitel, och individen vid en §, — då sä inträffar, alt denna § kan vara sådan som Hr von Hartmansdorff, d. v. s. en hel bok, så ser man huru långt man kan komma i försöken att uttyda den rätta meningen af dess ord.
Nu tror jag, om det tillätes mig alt vara uppriktig, att större delen af 11. o. Adis önskan är att komina från denna sak, möjligtvis på det mest diplomatiska sätt, som man kan hitta på, och jag kan då icke nog tillstyrka 11. o. Ad. att antaga Ilr Åkermans förslag; ty det är så rymligt, att 8 å 10 särskilda förslag lätteligen skulle kunna uppgöras under samma program.
Det är detta, hvarpå jag velat fästa R. o. Adis uppmärksamhet innan matklockan slär, emedan det kan vara vigtigt alt länka på till e. m., om del är skäligt att afgifva en sådan gemensam tanka.
Är del skäligt, är det med Ståndets värdighet förenligt, å la bonne heure, då må man göra det; men må det tillåtas mig att säga min tanka: att då vi under de 3:ne föregide dagarne hafva sysselsatt oss med verkliga förslag och nu endast sysselsätta oss med fraser, så hafva vi gjort alldeles motsatsen af hvad den bekante Engelske Poeten Pope säger man bör göra, nemi.: ”to go from sounds tho things”.
När nu så är, så må man fråga sig om orsaken dertill.
Jag är nästan öfvertygad derom, att om någon frenolog kom i tillfälle att bese våra hufvudskålar, så skulle han säga att vi hafva en stark organe de deslruclion, så snart vi hafva ett verkligen palpabelt föremål för densamma.
Dä utvecklar sig R. o. Adis förmåga alt vara, som man säger, ”dräpande i sak”, på ett beundransvärdt sätt.
(Herrarne skratta, det måtte vara åt mitt framställningssätt, ty sjelfva ideen, försäkrar jag Hrnne, är icke att skralta ål.) Jag linner ganska rimligt, att då det föresväfvar hvar och en ett ideal, efter hvilket han vill hafva resumeen af denna fråga uppgjord, sä är det först då, som han vill förena sig med någon annans yttrande, när han tycker att della yttrande är så beskaffadt, alt det passar på hans eget.
En ledamot af Utsk., Hr Ter - 190 Den 12 Mars f. m. smeden, har funnit bäst all stanna på den punkt, der man just lockar till sig ett sådant yttrande, som det 11. o. Ad. nu är på vippen alt antaga; men i den cadren har likväl den värde ledamoten fått tillfälle att sätta in sina egne tankar och säga: detta är min mening, öfverensstämmande med R. o. Ad:s gemensamma tanka.
Ja, så gör hvar och en, och sutte jag i Utsk., derifrån jag ber Gud förskona mig, så skulle jag säkerligen göra pä samma sätt.
Om denna fråga hade kunnat afslutas vid denna riksdag, skulle jag hafva kastat min voteringssedel i hvilken urna som helst; men dä jag icke ser något slut derpå, har jag ansett för min pligt, att icke ändamålslöst jemka mig intill hvad som tros vara andras tankar, utan att först och främst hålla mig till hvad jag anser vara rätt, ihågkommande, att det icke är de 4 Stånden heskärdt att kunna tillvägabringa en representationsförändring för Svenska folket, utan alt blott fortsätta delta olyckliga kifvande.
Det mäste träda upp, mine Hrr, jag vill icke säga en maktiden materiella meningen, men i den ideella och legala, som står utom oss, som icke deltagit i våra strider.
En sådan makt måste uppträda och säga:
J kunnen icke förena eder; J håfven sedan länga tider tillbaka, varit i ett oupphörligt mentalt revolutionstillstånd, hvarifrån ingen annan än jag kan rädda eder; det är derföre min pligt att framstå, ty annars kunnen J icke förlikas.
Det är, enligt min förmening, ett af de få sätt, hvarpå det stora målet skall kunna hinnas; ty jag tror icke att inom representationen för närvarande finnes någon enda person, som kan anse sig äga nog popularitet, för att fordra, att Ståndens öfriga medlemmar skola förena sig med honom.
Lagerbjelke, Gustaf: Hr Åkermans förslag innehåller i 4:de punkten, att den yngre kammaren skall sammansättas utan att valcollegierne dervid äro bundne af vissa classer eller Stånd.
Deruti ligger visserligen icke något upphäfvande af Stånden, ty det hindrar icke, att valcollegierne kunna sammanträda stånds- eller classvis.
Men då R. o. Ad. vid alla föreg:de tillfällen, då R. o. Ad. yttrat sig i denna fråga, alltid framställt såsom en oeftergiflig mening, att representationen skall ordnas ståndseller classvis, så skulle ovilkorligen, i händelse R. o. Ad. nu uteslöt allt yttrande i detta hänseende, deraf kunna dragas den slutsats, att R. o. Ad. numera öfvergifvit denna sin fordna mening.
Om R. o. Ad. numera har öfvergålt till samfällda val, vore det hällre om 11. o. Ad. sådant öppet tillkännagaf; men då jag för min del både i theoretiskt och praktiskt afseende anser ståndseller classvalen vida att föredraga framför de samfällda, vill jag icke gifva min röst, hvarken till ett offentligt eller doldt medgifvande af det sednare valsättet.
— Delta förslag säger vidare, att den yngre kammaren företrädesvis är ämnad att representera de materiella och rörliga intressena i samhället, hvaremot den äldre kammaren skulle representera det beslående, eller det conservaliva elementet.
Jag för min del tror, att det just varit detta misstag i formationen af de båda kamrarne, som vållat de fle - Den 12 Mars f. m. 191 ste skakningar, hvilka tillintetgjort eller förlamat så många af de i sednare tider uppgjorde constitutioner.
Den nedre kammaren bör, efter min tanka, i sig innesluta representanter för alla samhällets intressen, icke blott för de materiella och rörliga, utan äfven för de högre andeliga och conservativa, hvilka enligt Hr Åkermans förslag skulle förläggas till den öfre kammaren.
Men Staten har äfven ett intresse af så hög vigt, att åt detsamma bör inom representationen rätt till eget veto inrymmas, och detta intresse är, att en conservativ conlinuitet i åsigter och åtgärder må förcfinnas.
En af Sveriges och verldens största Konungar har yttrat: ”En gång säga och dervid blifva, är bättre än 100 gånger tala;” det är för'att upprätthålla denna maxim, som den öfre kammaren företrädesvis bör linnas.
Den nedre kammaren, så väl sammansatt som helst, kan visserligen komma att alltid rikta sin gång till ett godt mål, liksom den i allmänhet också kan välja goda vägar dertill, men det är omöjligt att förhindra, alt icke denna kammare kan låta sig böjas ur sin bana af opinionens tillfälliga vindkast, och det är denna böjning för dagens opinion, som den öfre kammaren skall motsätta sig.
Det säges vidare, att den nedre kammaren skall väljas på 3:ue år; deremot har jag ingenting alt anmärka.
Men der yttras icke, att Konungen, när han så behagar, skall kunna upplösa densamma, och detta är likväl ett oeftergifligt villkor, som blifvit iakttaget i alla nu lefvande constitutioner, med undantag af den Norrska.'
Förslaget innehåller äfven, i afseende på Ulsk:ns tillsättande, att de skola bestå af lika många ledamöter från hvardera kammaren, ett stadgande, som visserligen kan vara nyttigt, men som dock, när man icke närmare har bestämdt de båda kamrarnes förhållande till hvarandra, möjligen kunde blifva ett skadligt band vid deras organisation.
oDå sålunda, efter hvad jag nu tror mig hafva ådagalagt, i Hr Åkermans förslag finnes brister, såväl bestående deruti, att hvad som borde uti förslaget finnas bestämdt, är uteslutet, som äfven alt bland de saker, som der verkligen finnas, satser blifvit uttalade, hvilka dels äro grundade på oriktiga principer, dels ock på förutsättningar af organisationer, som icke blifvit bestämda, vågar jag vördsamt afstyrka bifall till nämnde förslag.
Utan att med någon särdeles uppmärksamhet hafva följt den discussion, som sedan 3:ne dagar fortgår, torde hvar och en kunna finna, att man nu först är inkommen på det egentliga balaljfältet, och att man nu först anser sig hafva den farliga fienden för sig, mot hvilken motståndsarmeen med samlad kraft förenar sig till ett gemensamt angrepp.
Const.Utskrs främsta ledamöter, säväl enligt matrikeln, som till anseende och inflytande, hafva nyss uppträdt emot det förslag, som nu är under pröfning, på hvar sitt sätt i den bestämdaste fiendtlighet.
Den ena har, om jag så får uttrycka mig, försökt att genom detaljanmärkning, eller ett anfall i flanken, nagga sönder detsamma, under det att den andre stormat löst mot fronten, i förment bevisning och bestämd förklaring af dess 192 Den 12 Mars f. m. oduglighet i det hela.
Det återstår likväl alt först se lill, huruvida dessa anmänkn:r äro till fullo så gill tiga, som de värde talarne förmenat, och sedermera hvilket som är bättre eller sämre, antingen det nu framställda förslaget, eller de öfriga alternativer, som återstå för II. o. Ad. att välja emellan.
Dessa alternativer äro: alt blott med ett enkelt afslag å Utsk:s betänk., låta hela saken hvila, eller ock att, med bibehållande af de linfvudgrunder, som Utsk. framställt, återremittera betänk, samt bifoga några detaljanmärkmr, om hvilka det kan vara ganska tvetydigt, huruvida de utgöra förbättringar eller försämringar.
Att tvärt afslå ett betänk, öfver detta vigtiga ämne, som nu sysselsätter hela Svenska folket, utan att nämna ett ord om hvad man egentligen önskar, skulle enligt min förmening med skäl kunna tydas så, som vore R. o. Ad. antingen likgilltig för denna frågas framgång, eller rent af önskade, alt den mätte förfalla, och delta måtte väl icke utgöra det H.
Ståndets gemensamma tanka?
— Huruvida det är skäl att antaga Utsk:s betänk, framför det project, som nu är föredraget, är sålunda det ämne, som bör undersökas, på det att man må komma till klar insigt om fördelarne ligga pä ena eller andra sidan.
Jag utber mig då att ett ögonblick först få följa Hr von Hartmansdorff i hans argumentation, som egentligen går derpå ut, att bevisa förträffligheten af Ulsk:s förslag.
Detta förslag har blifvit kalladt af dess upphofsman för rättvist, billigt och verkställbart, allt i motsats emot föreg:de förslag, — kan jag tro, som i deras tanka icke lära hafva ägt någon af dessa egenskaper.
Låtom oss då till en början efterse rättvisan och billigheten.