Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Var icke befästningen bättre beräknad från början, än att man beslutade sig till hennes förstörande, så kunde ju samma händelse inträffa ånyo, och då hade man icke uträttat annat än förnyat samma bortkastande af medel, som man gjorde då det första gången befästades.
Jag anhåller vördsamt, att K. o. Ad. måtte afslå Utskrs betänk., och jag skulle hoppas, att då en man, som i afseende på en ös och en sjöhamns befästande bör kunna äga vitsord, yttrat sig emot förelaget, K. o.
Ad. ville lyssna till hans röst.
Jag vill icke upptaga Jl. o. Ad:s tid med att punktvis besvara den vederläggning en värd talare, Hr von Hartmansdorff, behagat rikta emot milt anförande.
Jag tror att, oaktadt hans parlementariska talang och min bristande förmåga i framställningen, R. o. Ad. ritan svårighet kan bedömma hvilken som verkligen har skäl eller icke för sina satser.
Men då den värde talaren, i anseende dertill att jag ansett tillgång på capitaler i Sverige icke saknas, då något vigtigt ändamål dermed kunde vinnas, högeligen förundrat sig att från det hållet höra ett sådant yttrande, i stället för det vanliga omtalandet af fattigdomen bär i landet, samt de dryga skattebördorna, som så tryckte nationen, att större delen deraf nära nog ginge klädd i trasor, får jag förklara, att jag icke vet hvarifrån den värde talaren hemlat anledn. till ett sådant yttrande.
Under hela den tid, som statsreglerm var före, begärde jag aldrig ordet.
Jag har icke talat hvarken för eller emot anslagen, emedan jag trott mig i fråga derom icke äga tillräcklig kännedom, och den värde talaren får derföre ursägta, att jag tror honom hafva talat 0111 min opinion utan att känna den.
Jag öfvergår nu lill besvarande af några skäl, som blifvit anförda för afslag å betänkandet.
Jag ber likväl först att i allo få förena mig i det förträffliga anförande, som af H. Ex. Hr Gr.
Löwenhjelm blifvit afgifvet.
Hvad nu beträffar de af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkntr, så har han yttrat, att det vore i allmänhet olämpligt att, då ett mål berodde på K.
M:s pröfning, söka att genom enskild motion skaffa sig recommendalion af R.
St., hvarigenom, i händelse saken icke hos K.
M. kunde bifallas, skulle beredas anmärkn:r af Coust.Utsk. emot Konungens rådgifvare.
För min del kan jag icke finna något olämpligt deruti, att R.
St. förorda ett förelag, som är af allmän nytta.
Den Den g September f, m. ekonomiska lagstiftningen lilliiöY i alla fall K. M., men R.
St. hafva rättighet att i fråga derom inkomma med und. önskningar; och om det då finnes ett ändamål, sorn större deden af nationen anser allmänt nyttigt, och för den ort saken egentligen rörer anses så vigtig, att hvarje bofast man underski ifvrt ansökningen! sä tror jag, att detta är ett förhållande, som lövtjenar R.
Sits behjertande, och att det således är i allo lämpligt, att de till K.
M. ingå med en så dan önskan; och detta måste vara så mycket mera behörigt, som K.
M. dock icke blir ovillkorligen förbunden att göra afseende derpå, utan på de skäl, som kunna förete sig fiånden högre synpunkt, hvarifrån Han betraktar frågan, samt har sig öppet leinnadt att afslå ansökningen.
I afseende på sjelfva saken har den värde talaren yttrat, att man borde betrakta livad nytta Gottland kunde hafva af företaget, och han har sagt, att någon särdeles nytta deraf, att en sådan förmån beviljades SI i tö, sorn uti betänk, föreslås, icke skulle uppslå för Gottland, emedan öns egna producler vore alltför obetydliga för ali lemna någon riktande afsättning; och vidare har han erinrat derom, att derest någon fördel i detta fall skulle tillfalla Slitö, så skulle Wisby derigenom förstöras.
Jag kan omöjligen dela dessa åsigter, ty jag tror att detta företag så val lör handeln i allmänhet, som för välmågan i Ollen, skulle vara högst fördelaktigt.
Men jag får, såsom ett staikt motskäl lill talarens framställning, åberopa, alt just handelssocietetcn i Wisby tillstyrkt bifall å ansökningen och således icke befarat några menliga följder deraf.
Denna societet måste vara lika mån om sitt egel bästa, som andia, och således torde detta skäl förfalla.
Vidare har den värde talaren yttrat, alt Gottland vore skiljdt frän Sverige genom sina vanor och seder, att Wisby kunde betraktas såsom ett öga rikladl emot Sverige, men deremot Slitö såsom ett öga riktadt mot Ryssland, och att det derför icke vore skäl att der göra anläggningar, utan att man bolde afslå betänk., emedan man ej borde vidtaga åtgärder, som kunde slita handen emellan ön och moderlandet.
Deruti instämmer jag visserligen, att man ej hör göra något, som hindrar Gottlands närmare förening med Sverige, utan tverlom befordra densamma; men jag hemställer till talaren, om det kan befordra sambandet emellan Gottland och det öfriga Sverige, att förvägra denna rättighet, fastän den, efter hvad jag vill minnas att jag läst i offentliga handlingar, blifvit begärd af hvarje besutten man på ön.
Jag skulle tro, att just ett afslag snarare skulle slita det närmare sambandet med Sveriges fasta land.
Vidare har samme talare lågt mycken vigt derpå, att de i ämnet hörde handelssoeieteterne afstyrkt ansökningen.
Så vidt jag minnes är det dock endast handelssocieteterne i Stockholm, Carlshamn och Malmö, som afslvrkl, och hafva alla de andra, således de flesta, tillstyrkt bifall å ansökningen.
Jag får vidare föikla - Den 9 September f. m. 171 ra, alt jag sätter mycket värde deruppå, men alt jag för min del anser fullkomligt t i 11 fy llestgörande, att alla auetoriteterna, nemi.
General-tullstyrelsen, Commerce-eolltm och Konungens Bef:h:de afgilvit tillstyrkande; ty dessa auetoriteter torde äga den mesta sakkännedomen i ämnet, och på deras omdöme tror jag att man kan förlita sig.
Hvad beträffar den af samma värda talare gjorda uppgift alt i frågavar. rättighet för Slitö hamn skulle undergräfva vår handel och våra inhemska näringar, och att det af sådan anleda vore naturligt att Tullstyrelsen och Comrnerce-colkni tillstyrkt bifall å ansökningen; så har lian ingalunda förebragt några bevis, att härigenom handeln och näringarna skulle undergräfvas: tvertom tyckes del, efter mitt förmenande. vara uppenbart, att afsättningen skulle underlättas, och i Commerce-collegii utlåt, finnér jag tillräckligen ådagalagd!, huru förmånligt delta stalie vore för en betydande transito-handel.
Hvad åter den politiska delen vidkommer, som äfven af den siste talaren blifvit vidrörd, så torde det vara alltför förmätet af mig att vilja ingå i pröfning deraf; men jag tror, att hvar och en, som beli aktar föi hållandet i Europa i allmänhet, skall finna det ogrundade i påståendet, alt vi skulle hafva att befara krig, och att de 4 stora makterna skulle börja slåss om Gottland, endast derför att vid Slitö vore en nederlagsplats.
För min del tror jag icke, all Slitö skulle blifva ett sådant Erisäple för Europas stora statsmakter, och mig synes, alt den sorn ville och kunde eröfra Gottland icke derifrån skulle låta afhålla sig, derför att ifrågavar. anläggning vid Slitö ej vore verkställd, eller göra afseende på de capilaler, sorn för en sådan anläggning erfordrades.
Jag får dervid tillägga, att för min Svenska känsla är det sårande alt höra framställningar derom, att Sverige ej skulle kunna försvara sig sjelf, utan så lill sägandes skulle vara en lekboll för främmande nationer, som ej skulle våga tillägga en stad friare handelsrätt af fruktan att derigenom blottställas för ett krig.
Jag tror att upplysningen i Europa stigit derhän, att man numera icke ens borde kunna framställa sådant såsom en krigsorsak.
Om man löljt de orientaliska angelägenheterna med uppmärksamhet, så kan man finna, att vida vigtigare frågor der förekomma; och jag tror verkligen alt de framställda farhågorna, skräckbilderna och fantomerna endast kunna anses såsom blåa dunster, framhållna af den, som icke kan andraga verkliga skäl.
Jag tillägger vidare, att jag såsom Svensk finner mig sårad af sådana framställningar, som (vänne värde talare här yttrat, alt Sverige icke skulle våga bevilja en provins en förmån af fruktan alt derigenom väcka en eller annan makts begär all tillegna sig provinsen.
Jag tror icke att Sverige är så uselt, ty då vore det i 'sanning ute med vår frihet och sjelfständighet; jag hyser tvertom den, af häfdernas D c u g September f. m. ojäfaktiga vittnesbörd besannade, öfvertygelse, att sä länge klippan hyser jern och torfvan männer när, skall Svenska folket fritt sitt eget land försvara.
Jag vidblifver således mitt yrkande af bifall till betänkandet.
I sin egenskap af min motståndare liar Hr von Hartmansdorff, jag medger det, en stor ratt till min tacksamhet för sjelfva den svaghet lian satt i sitt motstånd.
Han börjar med en framställning om olämpligheten af Sländernes önskningar i delta ärende, Jag vet icke någon betänklighet, hvarför Ständerne skulle mera skjuta ifrån sig detta, än alla andra mål, sorn angå und. önskningar.
Han skulle då af samma skäl anse alla önskningsmål vara af beskaffenhet att ej böra af R.
St. handläggas, och Ekon.Utsk. vore i sådant fall en alldeles öfverflödig anstalt.
Hr von Hartmansdorffs hufvudsakliga skäl har grundat sig på den ringa nytta han funnit att af saken skulle uppslå för Gottland.
Jag tror deremot, att om man jemför med hvarandra de skäl till bestridande af nyttan, som han andragit, och de skäl till bevisande af nyttan, som blifvit framställda af de auctorileter, hvilka i detta ärende sig yttrat, så falla Hr von Hartmansdorffs betänkligheter snart och ganska starkt.
Om Hr von Hartmansdorff anser Konungens Bef:h:des yttrande såsom tvunget, så må väl detta icke kunna utsträcka sig till Commerce-collrm och General-tullstyrelsen, och han må förlåta, att anser han Konungens Bef:h:de uti ett så vigtigt ärende som delta hafva varit influencerad af eomplaisance för orten; så tror jag deremot, att det yttrande, på hvilket Hr von Hartmansdorff fastat så myckel afseende, nemi. af handelssocieteten i Carlshamn, alltför mycket utmärker en jalousie de merlier.
Nyttan åter, utom att den ligger bevisad i Commerce-collegii utlåt., ligger temmeligen öppen för hvarje sundt förstånd.
Gottlands läge är så tjenligt ali rivalisera med Köpenhamn, att det icke är svårt att förutse, att den stora vinst, som Köpenhamn för del närvar, skördar af alt vara medelpunkten för sjöfarten till hamnarna i Östersjön, skulle till ganska betydlig mån komma att delas af Sverige, så snart Slilö blefve nederlagsplats.
Delta enda skäl synes mig vara starkare, än alla de andra för nyttan och fördelen deraf.
De politiska betänkligheterna utesluter jag derför, att om i någon punkt Ständerne böra afhålla sig från yttrande, så är det i denna; men jag hyser den fullkomliga tillförsigt lill K.
M:s vishet, att då frågan gäller landets förkofran genom inre anstalter, väger hos K.
M. ganska litet farhågan, eller kanhända borde jag säga försigtigheten, och jag tror icke att farhågan för hvarken Ryssland eller England afhåller Sveriges Konung att handla så, som Han för Sven - Den 9 September f. m.
Svenska folket finner nyttigast.
Hvad åter den betänklighet angår, att Gottland skulle blifva ett lurendrejeriställe, så förundrar den mig, då denna invändning af sig sjelf förfaller.
Här är icke fråga 0111 annat, än alt Slitö hamn må blifva en nederlagsplals för transitohandel.
Nåväl, mine herrar!
Yi hafva ju flera sådana här i landet; äro de alla lurendrejeriställen?
Det äro icke hvarken Stockholm, Götheborg, Carlshamn eller Söderköping; och då vet jag icke hvarför sådant vore här att befara.
Men det vet jag, att rörelsen i Slitö hamn otvifvelaktig! skulle blifva sådan, alt för inkomsterna deraf kunde bekostas en strängare tullbevakning än den, som nu äger rum, och hvaröfver en allmän klagan höres.
Nederlagsrätligheten är ingen annan än den, att skepparen lossar inom Statens förvaringsrum, och tager ut sina varor igen för att åter bortföra dem.
Jag nekar icke att underslef dervid kunna ske, men jag ser icke hvarför sådana mer skulle äga rum på Gottland, än på alla andra ställen, der nederlagsrätt existerar.
Jag förnyar min anhållan om propos. till bifall på betänkandet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, då ännu 6 ledamöter anmält sig att tala i delta ämne, och tiden vore långt framskriden, om R. o. Ad. skulle behaga till eftermiddagen uppskjuta fortsättningen af discussionep.
Ad. åtskiljdes kl. J till \ e. m.
In fidem protocolli, l'\
O. Silfverstolpe.
Onsdagen den 9 September i84o„ Plenum kl. 6 e. m.
Fortsattes den på förmiddagen började profningen af Allm.
N:o 98, i anledn. af väckt motion om transito- och nederlagsrätt för Slitö haran.
Hr von Hauswolff, Carl Ulrik, hade inlemnat ett så lydande anförande:
(Della anförande har icke blifvit till prot. aflemnadj.)
Jag uther mig att i kort het få upptaga några reflexioner, som blifvit gjorda i anledn. af milt förra yttrande, äfvensom i afseende på saken i det 13 H. 35 274 Den 9 September e. lii. liela.
Den i G O c t o b e r f. m. 3oi I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att, sorn, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverrösta!
Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit berörde punkt.
Herr Rosenqvist anmälte till Protocollet sin reservation emot detta beslut, och anhöll tillika att få väcka en ny motion, som framdeles skulle skriftligen afgifvas, den alt Herr Grönhagen må förklaras berättigad beräkna sin pension ifrån och med år 1828.
Lades på bordet. i6:cle Punkten.
Angående Fröken E.
Torn er hjelins Pension.
Uppå gjord framställning, blef denna punkt af Ridderskapet och Adeln bifallen iy:de Punkten, Angående ifrågaställd Pension för f. d. LandsKamereraren_, Assessoren C. M. Wahlström.
Herr Tollj Florus, uppläste följande:
Assessoren C. M. Wahlström, hvars olyckliga ställning icke af honom sjelf varit beredd, lärer visst icke äga någon laglig rätt till åtnjutande af pension; men då fråga varit väckt om ett årligt understöd till hans lifs nödtorftiga bergning, och Kongl. Majit redan förut i nåder åtskilliga gånger tillagt Assessorn Wahlström gratificationer, så får jag vördsamt föreslå, det Ridderskapet och Adeln ädelmodigt täcktes behjerta 3o2 Den 16 O c to b er f. m. en oskyldigt lidande; och anser jag de gratificationer Konungen i nåder redan tilldelt Assessor Wahlström såsom en ytterligare anledning att Ridderskapet och Adeln täcktes anslå för honom ett årligt underhåll, hvarigenom han tryggas för nöd och Lehöf för sin återstående tid.
Utskottet har medgifvit, att ömmande omständigheter finnas för Wahlström, men ansedt sig emot Författningarne ej kunna tillstyrka hans pensionerande.
Jag har äfven förut upplyst den olyckan han haft att afbryta ena armen, och att lian således är utur stånd alt föda sig.
Hans skicklighet är allmänt känd.
Då Öland ställdes under serskild Länstyrelse, förordnades han såsom LandsKamererare derstädes, men den serskilta Styrelsen upphörde; och hans tjenst indrogs, utan att lian erhöll någon pension.
Han sökte då pension såsom Kronofogde; men den ProvineialLäkare på Öland, hvilken skött honom, hade aflidit, och han kunde icke erhålla något sjukdomsbetyg, hvarigenom han gick i mistning af pensionen.
BorgareStåndet har beviljat honom 3oo R:dr i årlig pension; jag skulle önska, att Ridderskapet och Adeln gjorde detsamma, så mycket heldre, som jag är öfvertygad, att Wahlströms ömmande omständigheter förtjena afseende.
Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalkeu ville inhämta
Ståndets tanka härom.
Den 16 October f. m. 3o3 Hans Excellencc Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till bifall af i^ide Punkten.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets i denna punkt meddeldte yttrande, fann för godt tillägga f. d. LandsKamereraren Assessoren Wahlström en ärlig pension af 3oo R:dr B:co. Bifölls. i8:cle Punkten.
Angående tillökning i anslaget för lönlösa Officerare.
Denna punkt blef af Ridderskapet och Adeln godkänd. ig:de Punkten.
Angående Löne-ersättning för ÖfversteLieutenanten de Mottoni.
Herr Toll anförde skriftligen:
Dä nu ånyo fråga är om löne-ersättning för ÖfversteLieutnanten de Mottoni, tillstyrker jag vördsamt, att han får tillgodonjuta de lönevilkor han ägde på Stat vid Regementet Rojal Svedois, hvarest han var FörsteMajor, eller ock lika med en FörsteMajor vid f. d. Konungens eget värfvade Regemente, med afdrag utaf accordssumman, emedan ÖfverstLieutnant de Mottoni uti sin Majors fullmakt äger full garantie för denna rättighet, och icke heller försummat att igenom underdånig anhållan få sin rättighet bibehållen; men 3o4 Den 16 Öctober f. m. då medel till denna utgift icke funnos, liar lian hittills varit i mistning af den honom lagligen tillhörande inkomst; och får, af sådan anledning jag vördsamt anhålla om proposition till bifall, att ÖfverstLieutnant de Mottoni må komma i fullt åtnjutande af sin lön ifrån det Regementet Rojal Svedois upplöstes.
Denna sak förhåller sig så, att Utskottet vid slutet af sitt senare Utlåtande uppställt en grundsats för framtiden, men som Utskottet likväl ej sjelf velat följa.
Jag deremot skulle hafva önskat, att den redan i detta mål blifvit iagttagen.
Tillstyrkandet lyder sålunda: ”Slutligen och till införande af den ordning, som ”i afseende på behandlingen hos Rikets Stalinder af frågor rörande Pensioners beviljande, torde böra följas, har Utskottet trott ”sig böra framställa det förslag: att Rikets ”Ständer må för framtiden besluta, att in”gen i Statens tjenst qvarstående Embetsman ”eller Officerare bör för denna sin tjenst af "Rikets Ständer pensioneras, utan framställning derom af Kongl. Ma j:t, såsom aila Em"betsmäns Högste Chef, eller utöfver det belopp, som Kongl. Maj:t honom beviljat.” Likväl har Utskottet nu, utan någon framställning från Kongl. Maj:t, åt Mottoni föreslagit ökade förmoner.
Om Rikets Ständer så tillvägagå, händer det möjligen, attEm bets - Den j6 October f. ni. 3o5 betsmän, hvilka Kongl. Maj:t ej anser förtjena någon tillökning, och som följagtligen sakna hans vitsord, erhålla den på enskifta motionärers förord, till hillig förtrytelse för dem, som bättre förtjente eller behöfde sådan uppmuntran, och således till skada för Rikets tjenst i allmänhet.
— Utskottet har erkänt, att så förhåller sig; men har sjelf icke velat hörja med hvad det anser för rätt.
Jag deremot finnér icke förtidigt, att genast hörja dermed, och hoppas att Ridderskapet och Adeln deri skall instämma* Herr Ceder schjöld, Pehr Gustaf:
I anledning af den principfråga StatsUtskottet framställt, vill jag blott erindra, att då Grundlagen förutsätter, att en Föredragande möjligen kan vägra sin contrasignation, och utur StatsRådet taga afträde intill nästa Riksdag, skulle det icke vara omöjligt, att Kongl. Maj:t underlät, att anmäla en sådan händelse, och det vore då ganska illa, om Rikets Ständer skulle afsagt sig rättigheten, att rädda en sådan man ifrån nöd och elände.
Jag för min del afstyrker allt bifall lill denna princip.
Herr Silfverhjelm, Carl sidam:
Den princip
Utskottet framställt är högst otillämplig i detta fall, då Herr Mottoni har fullmakt af Kongl. Maj:t, ej blott på Majorsbeställning, utan ock på lön i likhet med 45 IJ. ' no
Den 16 October f. m.
Majorer.
Således måste antingen Staten ersätta lönen, eller oek lönen betalas af den, sorn utgifvit fullmakten, och det är Carl XIII, hvars handlingar Staten väl måste honorera.
Grundlagen säger ock, att den, som haren lön, icke kan den beröfvas utan ransakning och dom.
Jag tillstyrker alltså bifall till hvad Utskottet i det sednare Utlåtandet härom föreslagit.
Herr Cederschjölds farhåga är alldeles öfverflödig, ty Grundlagens föreskrift, huru det skall tillgå med aflöningen för en StatsSecreterare, under det han nedlagt sitt Embete, angår ett helt annat förhållande, än nu är i fråga, och kan ej vid närvarande händelse åberopas.
Frågan är nu endast, om Rikets Ständer böra, utan framställning af Kongl. Maj:t, pensionera Tjenstemän eller Officerare, som i tjenste?} qvarstå.
I anledning af Herr von Hartmansdorff^ anmärkning, utber jag mig få påminna om innehållet af de sista raderna af 38 §.
RegeringsFormen: att nemligen om den Föredragande vägrar contrasignation.
, skall han nedlägga sitt Embete, men bibehålla sina löne-inkomster orubbade intill nästa Riksdag.
Om hans förhållande af Rikets Ständer då gillas, inträder han visserligen åter i sitt Embete; men kan straxt af Kongl. Maj:t alldeles förafskedas.
Den 16 October f. m. 307 Jag hemställer nu, om Rikets Ständer kunna begära, att någon StatsSecreterare skall hafva mod att utöfva sin rätt, ifall Ständerna sjelfva ej hafva mod att förbehålla sig rättigheten, att åtminstone skydda honom från nöd och elände för dess återstående lefnad.
Jag vill ej yttra mig i saken; jag anhåller endast, att frågorna mätte åtskiljas, så att vi först må få afgöra Herr Mottonis mål, och sedan principfrågan.
Den värde Ledamot, som fästat min uppmärksamhet på slutet af 38 §.
RegeringsFormen, torde benäget fästa sin egen uppmärksamhet på början af samma punkt i §:n hvaraf inhemtas, att StatsSecreteraren endast nedlagt sitt
Embete för att kunna återtaga det; och att han bibehåller lönen såsom sådan, och icke såsom pension_, hvarom här är fråga.
— Återtager lian sitt Embete, så följer lönen fortfarande dermed.
Mister han detsamma, så är han icke längre en i Statens tjenst qvarstående Embetsman; och då rörer honom icke detta stadgande.
Således angå dessa frågor sine helt olika saker.
Jag finner utaf den erinran, som den siste värde Talaren gjort, att min farhåga är öfverflödig.
Den var föranledd af erindringen om det förklarande, 45 H.
20* 3o8 Den i6 October f. m. hvarmed Kongl.
Maj:t vid sista Riksdagen biföll Ständernas anslag af pension för Löfling, nemligen att Kongl. Maj:t för den gången ville dertill bifalla, men att Ständerna ej äga rätt, att utan Kongl. Maj:ts begifvande anslå pensioner.
Denna principfråga anser jag vara högst vigtig, och hafva ett nära sammanhang med en af Rikets Ständers väsendtligaste garantier.
Carl Henrik:
Den frågan, om Herr Mottoni har reclamations-anspråk, synes skilja sig från sjelfva hufvudsaken.
För mig synes det ganska besynnerligt, att Herr Mottoni erhållit fullmakt på lön, ty då skulle han i följd af RegeringsFormens stadgande i laglig väg kunna erhålla, hvad han nu af Rikets Ständer söker.
De fordringsanspråk, hvarpå bankan stödja sig, fordra en närmare uppgift.
Skulle förhållandet vara sådant, som det här uppgifves, äger han öppet att i vanlig väg göra sin reclamation gällande.
Jag skulle tro, att det vore obehörigt af Rikets Ständer, att befatta sig med denna sak, hvaiv före jag icke kan tillstyrka bifall å Utskottets förslag.
Hvad beträffar slutmeningen, eller den så kallade principfrågan, anser jag allt yttrande deröfver alldeles öfverflödigt, ty Piikets
Ständer kunna ej genom sina beslut stadga lagar för kommande Ständer.
Ett sådant beslut innefattar intet, ty antingen skall stadgandet finnas i Grundlagen, Den 16 Octo b er f. m. eller ock skall det i vanlig väg dit inskrifvas.
Jag yrkar derföre afslag å Utskottets förslag äfven i denna del.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att den principfråga, i afseende hvarpå discussion uppstått, ännu icke blifvit föredragen; och hemställde Hans Excellence derföre, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, attöfverläggningen finge inskränkas till den nu föredragne punkten, rörande ÖfversteLieutenanten de Mottoni.
Herr Ribbing„ Arvid:
Jag skall inskränka mig blott till frågan om Mottoni, och får då upplysa, att han icke haft fullmakt, ty pag. 395 i Utskottets första Betänkande står, att Kongl. Majrt constituerat honom, och längre ned upplyses det, att Kongl.
Maj:t afslagit hans ansökan om lön, och tillagt honom expectance-arfvode.
Jag tar mig friheten läsa det, som följer näst efter det Herr Ribbing af Betänkandet uppgifvit.
Der slår, att han medelst fullmakt erhållit Förste Majors-platsen.
Således ägde han verkligen fullmakt, att vara Förste Major.
Denna fullmakt innehåller, att han skulle uppbära den lön, som framdeles bestämdes.
Denna lön bestämdes sedermera i likhet med motsvarande lön vid Konungens Regemente.
Emedlertid utgick ansia - Den 16 Octobcr f. m. get af Krigsfonden, hvilken dock slutligen upphörde.
Elt eget förhållande är således med detta Regemente, hvilket icke inträffar med andra, hvarföre Mottoni, som icke någonsin varit uppförd på Rikets Stat, ej äger någon i RegeringsFormen grundad rätt.
Jag tror således för min del, att man bör göra afseende derpå, att Herr de