Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man betraktar ett land under en kritisk tidpunkt ifrån en sida, sorn fordrar serskilda författningar mot de vanliga, så gör man naturligtvis serdeles väl om man ser sig före och icke låter sig hänföras af ögonblickliga ingifvelser och allmänna rop, de der ingen grund hafva för sig; gör man nu så vid della förhållande och ser sig noga före, så uppenbarar sig ju tydligt hvad af mången föreg:de talare blifvit nämudt, att ingenting gifver vid handen, att någon fördel genom import-tullens upliäfvande skulle vinnas.
Tvärtom skulle olägenheter deraf upstå.
Man skulle således företaga denna åtgärd endast för att tysta de allmänna ropen, såson här är nämndt, och lugna opinionen.
Detta åter, tror jag icke kräfver en sådan åtgärd.
Jag tror att dessa rop, denna opinion, tysta sig sjelfva, då de se, att de förgäfves höja sig; men hvad man möjligen skulle kunna åstadkomma är att taga ett steg af de många som man velat göra på den andra Statsmaktens område.
Jag tror att dessa steg utöfver befogenheten ej böra ofta uttagas.
Endast i yttersta nödfall böra de ske och då med serdeles försigtighet, men icke så ovarsamt, sorn här blifvit föreslagit.
Man fruktar för exportförbud.
Det är icke utan, att det kan blifva behof af att företaga ett sådant och man fruktar icke förgäfves derför, ty i händelse behof deraf skulle upstå, så måste man väl äfven tillstädja ett export-förbud.
Man kan väl icke neka att framför handel och näringar ligger landets och befolkningens hela väl.
Således, om detta skulle komma i fråga, så måste väl icke endast import-tullen uphäfvas, utan äfven exportförbud vidtagas.
Den som bäst kan öfverskåda dessa förhållanden Den 18 Mars e. m. 317 är K. M.; Han sitter icke förgäfves på den höjd i samhället, der Han blifvit satt.
Han sitter der icke endast för att utöfva
Sin makt efter impuls af den andra Statsmakten, för att denna på förhand skall utstaka för Honom hvad Han skall göra eller icke göra.
Huru skulle vi vara till mods, om K.
M. skulle till oss göra itererade framställningar uti ämnen der- vi hafva beslutande rätt?
Jag tror att vi skulle höja våra opinioner deremot.
Just derföre tror jag äfven att aktningen för den andra Statsmakten bidrager till alt sjelf få åtnjuta en sådan.
I öfrigt har här blifvit så mycket taladt rör:de detaljerna af denna fråga, att jag icke har någonting vidare alt dervid tillägga, utan önskar blott att det harn, som här på nytt dvkat upp, ånyo insvept i de granna fraser, hvarmed dess far så väl förstått att omgifva det, på nytt må nedsänkas, i sin graf och Utsk:s Betänk, läggas till handlingarne.
Posses anförande, men sedan det nu blifvit bemött af så många talare, så har jag föga att tillägga.
Posse ryckte i slutet af sitt anförande fram med den satsen, att då man har att välja emellan import-tullens upliäfvande och export-förbud, så måste man välja det förra.
Gr:n sade att då förhållanderna äro lika beskaffade nu som förra gången, då exportförbud inträffade, så är det troligt att ett sådant föfbud äfven nu skulle komma i fråga.
Jag vill först och främst icke fullt medgifva att tillståndet är lika nu, som då; men äfven om så vore, så tror jag alt erfarenheten ifrån år 1847 mera än något annat, talar emot exportförbud.
Gr:n torde påminna sig att då detta exportförbud utfärdades, likasom genom ett trollslag, der hungersnöd förut omtalats, span mål framkom ifrån alla håll och priserna föllo och höllö sig nere.
Gr:n har sjelf sagt att det var en upjagad skrämsel, som vållade det förra exportförbudet och som nu vållar ropet på import-tullens borttagande.
Gr:n sade att ännu icke mer än 50,000 T:r span mål äro införskrifne under sistl. höst och Gr:n ansåg tullen såsom orsak dertill.
Detta kan likväl icke vara orsaken, ty hungersnöd är ett behof, med hvilket icke kan dagtingas och några Riksdaler mer eller mindre betyda dervid intet.
Orsaken hvarför icke mera införskrefs var den att icke mera behöfde införskrifvas.
Föröfrigt instämmer jag helt och hållet uti hvad Frih.
Sprengtporten här yttrat, ty jag tror att undantagslagar endast i nödfall böra vidtagas.
Afven tror jag att Regeringen bättre än representationen bör kunna bedöma när ett sådant nödfall inträffar och att den då vidtager den åtgärd, som bäst motsvarar ändamålet.
I afseende på Hr von Hartmansdorffs yttrande måste jag tillägga, att det förundrar mig att Hr von Hartmansdorff nu upträder till försvar, för den åtgärd, som Utsk. föreslagit.
Vi minnas alla ganska väl att då Doktor Sandbergs motion förevar, Hr von Hartmansdorff anförde såsom ett skäl, hvarför R. o. Ad. icke 318 Den 18 Mars e. m. borde förkasta den motion, som då var ogillad af tvenne andra Stånd, att om 11. o. Ad. så skulle göra, så blefve det 15.
St:rs beslut och att Regeringen derigenom möjligen skulle anse sig förhindrad att vidtaga någon åtgärd, och Hr von Hartmansdorff ansåg då att man icke borde utöfva en sådan tryckning på Regeringen.
Nu är förhållandet det att detta Ekon.Utsk:s Betänk. är af tvenne Stånd antaget, men nu yrkar Hr von Hartmansdorff äfven att R.
St:r skola bifalla detta Betänk, och således utöfva en tryckning på Regeringen, just detsamma som han förra gången motsatte sig.
Då Hr von Hartmansdorff betänker detta, så hoppas jag att han afstår ifrån sitt yrkande af bifall till Utsk:s Betänk.
Jag bar få ord att tillägga och vill endast besvara ett par anmärk:r emot hvad jag förut har yttrat.
En talare har sagt, att de som nitälska för frihandeln borde bär yttra sig till fördel för Utskrs Betänk.
Utan att vilja erkänna mig för frihandelsman har jag likväl sagt att f. n. ett friare handelssystem gör sig gällande inom Europa och att vi äfven böra vara beredde pä att detsamma vinner insteg här.
Här är likväl icke nu fråga om frihandel, alldeles icke fråga om ett fritt handelssystem; jag anhåller fä fästa upmärksamheten derpå.
Här är fråga om en undan tags-lag, om ett tillfälligt borttagande af import-tullen på spanmål för en kortare tid, men icke alt vidtaga denna åtgärd såsom en allmän grundsats att genom förändring uti lagstiftningen göra importen af spanmålen fri från alla hinder, ty om några månader skola tullsatserna här åter inträda.
Tvenne värde talare hafva ifrigt och ihärdigt uprepat ett medgifvande deraf att fri import af spanmål nu borde tillåtas, endast för att förekomma ett export-förbud, hvilket dessa båda talare ogilla såsom ett menligt ingrepp uti händels-spekulationerna, men dessa
Hrr hafva förbisett att elen fria införseln just är af alldeles samma verkan, och utgör ett lagstiftande maktens ingrepp i spekulationen, d. v. s. ett sådant ingrepp, som desse talare sjelfve velat förekomma, och vi äro ense om att dessa ingrepp icke böra annat än i yttersta nödfall medgifvas, da de kunna medföra något resultat.
Ett sådant kan exportförbudet medföra om en hungersnöd botar, ty förbudet verkar derhän, att det nedtvingar priserna och vidgar utsigterna för den fattigare befolkningen att kunna skuffa sig brödföda.
Import-tullens borttagande deremot åstadkommer aldraminst under nuvande förhållanden ett sådant resultat.
Det är blott ett af dessa onyttiga, olämpliga ingrepp, som icke medföra någon nytta.
Dessutom har man sagt, att om icke import-tullen borttages, så hotar oss ett exportförbud.
Hvem bar då sagt att ett sådant fall skall blifva ett exportförbud?
Ar det Gr.
Posse, som bestämmer den saken?
För min del hoppas jag att ett exportförbud hvarken behöfves eller kommer i fråga och jag har ganska mycken anledn. dertill efter de nplysningar jag har inhemtat i fråga om spanmåls-till - Dan 18 Mars e. m. 319 gångarne i vårt land.
Jag fortfar således för min del att tillstyrka afslag på Utsk:s Betänk.
En värd talare, Hr von Troil, har sagt först i början af sitt föredrag, att om än import-tullen uphäfves, så lärer väl ingen import komma att ega rum på Sverige, utan att, om export ifrån Ryssland kommer att ega rum, densamma skulle komma att gä direkt på England.
Straxt derpå har Hr von Troil sagt att spanmålstillgången i Skåne var ganska stor, men om, då priserna i England äro högre än här, så lärer väl äfven denna spanmål skeppas ut till England och vi således icke få någon nytta deraf.
Detta är fulla conseqvensen af Hr Troils argument.
Hvad för öfrigt beträffar de l(i0,000 T:r spanmål, som lära finnas i de 'stora Skånska hamnarna, så får jag säga att dessa i förhållande till de stora behofven i Frankrike och England äro såsom en droppa i hafvet.
Jag tror icke att man kan räkna på dessa 160,000 T:r.
Deremot, om import-tullen uphäfves, så frågar jag om det icke är en gifven väg för Skånes och Götheborgs köpmän att exportera till England och äfven för Stockholms, Norrköpings m. fl. köpmän att, såvida tillfälle dertill gifves, importera ifrån Ryssland.
Det är väl sannolikt att det kommer att tillgå sålunda, om det blir lofgifvet, men icke så att handlande importera direkte ifrån Ryssland till England, ty då kunna de icke göra mer än en resa på samma tid som de skulle kunna göra 3 eller 4 resor emellan de Svenska hamnarne och Ryssland eller Finland.
Hr Adelborg har åter framkommit med den aktning, som Statsmakterna äro skyldiga hvarandra.
Jag tror att man drifver detta nog långt och att han snarare borde säga att
Statsmakterna böra akta sig för hvarandra för att blifva riktigt förstådd.
Hr Tornerhjelm har också framdragit några skäl, men tillika sagt, att jag är så okunnig i Statsekonomi och landtbruk, så att det icke är värdt att spilla många ord på att besvara mina framställningar, och som jag till alla delar erkänner detta Hr Tornerhjelms i sak mycket sägande skäl, och enkom Hr Tornerhjelms stora Statsekonomiska skicklighet, så får jag böja mig för detta argument, men fortsätter att begära propos. på bifall till Utsk:s Betänk.
Jag har endast anhållit om ordet för alt yttra mig om de olika upgifter, Hr Tornerhjelm och jag erhållit från Halland.
Det mäste naturligtvis vara vigtigt för mig att känna sädespriserna inom detta län.
Jag har derföre infordrat dem och under d. 12 Mars erhöll jag den underrättelsen, att spanmålspriserna voro 26 å 27 R:dr för råg, 17 för korn, 11 för hafra och 5 R:dr för potatis, allt rgds.
Här menas naturligtvis god och vigtig säd, och jag skall med serdeles nöje visa Hr Tornerhjelm brefvet, om Hr Rvttmästaren behagar besöka mig.
Jag är för öfrigt af samma öfvertygelse sorn de Hrr, hvilkat yttrat sig vilja tryggt förlita sig på, att om K.
M. finnér import-tullens nedsättning på spanmål nödig, K.
M. med Sin vanliga 320
Den 18 Mars e. m. landsfaderliga omtanka vidtager en sådan åtgärd om den behöfves, men då motioner i detta hänseende blifvit väckta och petitioner ifrån Riksdagsmän blifvit till K.
M. inlemnade, sä torde det vara för K.
M. nyttigt att känna R.
St:rs tanka i saken och af sådan anledn. skulle jag tro att Ekon.Utsk:s Retänk. icke varit opåkallad).
Om jag ämnat yttra mig i enlighet med de många talare, som här talat emot den föreslagna åtgärden och afslag på Betänk., så skulle jag icke hafva begärt ordet för att uptaga R. o. Ad:s tid; men då jag vågar vara af samma tanke med de Tå talare, hvilka här yttrat sig för bifall till Utsk:s Betänk., sä är jag öfvertygad att R. o. Ad. med vanlig tolerans uptager att jag yttrar några ord i denna fråga.
Jag får förklara att, ehuru man kan vara ganska mångordig i detta ämne, i synnerhet efter de yttranden, som här äro afgifne af motsatta sidans talare, så vill jag likväl vara så kort som möjligt, emedan det för mig är kändt att detta Betänk, redan är bifallet af Presteoch BondeSt:n.
Frågan är ännu icke afgjord i BorgareSt., men flere ledamöter af detta Stånd hafva trott sig kunna på förhand säga, att det äfven der blifver bifallet.
Den åtgärd, som R. o. Ad. med detta Betänk, beslutar, blifver således, i händelse äfven BorgareSt. bifaller Utsk:s Betänk., af ingen synnerlig vigt och det är af detta skäl, som jag verkligen tror att man. bör vara så fåordig som möjligt.
Man har lagt mycken vigt derpå att
Regeringen icke borde besväras med framförande af sådana önskningar från R.
St:r, som nu äro i fråga och detta argument har framförts på ett sätt af en och annan talare, att man skulle kunna befara att man gjorde något sårande för Regeringen om man bifölle förslaget.
För min del kan jag omöjligen npfatta meningen med stadganderne i 89 § Reg.F'. och Riksd.Ordn:s 60 § på det sättet.
Jag kan icke tro att rättigheten för lf.
St:r att frambära underd. önskningar till K. M., blifvit i grundlagen nedlagd, om icke för att gifva R.
St:r en möjlighet att till K.
M. framställa sådana önskningar.
Dessutom torde det icke vara obekant för någon ledamot af detta Stånd att Regeringen vid mångfaldiga tillfällen visar att den önskar veta, huru R.
St:r tänka i sådana frågor, der K.
M. ensam eger rätt att besluta.
Såväl vid denna som vid alla föreg:de Riksdagar har detla visat sig vara förhållandet.
Af dessa skäl får jag bekänna, att jag icke förstår hvad man egentligen menar med att vilja här påstå att man skulle hafva ett slags obehörig tanke, om man skulle vilja frambära till K.
M. en sådan önskan som den här ifrågavaride.
Man har sagt att Regeringen bäst kan känna förhållandet i landet med spanmålstillgångarne och hvad dermed sammanhänger.
Det är också min tanke; jag är öfvertygad att Regeringen bäst känner dessa förhållanden, såvida den ifrån K:s Befh:de i landet Den 18 Mars e. m. 321 landel erhållit fullständiga och tillräckligt speciella rapporter; men jag tror icke alt, såsom en ledamot här har sagt, Regeringen alden enda, som kan känna dessa förhållanden.
Jag tror att enskilda personer, hvar och en ifrån sin ort, kunna vara fullständigt underrättade om förhållandet, ehuru inom en mindre krets och just med afseende derpå fäster jag en större vigt vid de af Preste- och BondeSt:n fattade beslut.
Man vet att dessa håda
Stånd äro sammansatta af ledamöter ifrån alla delar af Riket, från nästan alla kommuner inom landet, och när dessa Stånd hafva funnit förhållandet med spanmålstillgångarne och spanmålspriserne vara sådana, att de ansett sig nödsakade att bifalla Utsk:s förslag eller önska en sådan åtgärds vidtagande, som 1111 här är i fråga, så får jag verkligen, utan att vilja på något sätt yttra mig ofördelaktigt om andras här framställda opinioner, säga, att jag anser denna fråga verkligen vara af den betydande beskaffenhet, att den förtjenar att en önskan derutinnan framföres af R. 0.
Man har sagt, att åtgärden skulle vara ändamålslös, och man har under denna discussion omtalat brist på spanmål samt trott att de som önskade den föreslagna åtgärdens vidtagande, hufvudsakligen stödde sig derpå att spanmåisbrist skulle vara att befara.
Jag vet icke huru förhållandet är med andra, men fölling är det icke så.
Jag tror icke att någon brist skulle upstå i landet om vanliga förhållanden finge fortfara, men deremot afser jag med spanmåls-tullens borttagande och den större konkurrens i spanmålshandel, som derigenom kan åstadkommas, icke någon sänkning i spanmålspriserna, ty det tror jag vore omöjligt att tillvägabringa, men deremot afser jag att de icke måtte framdeles ökas till en grad, som kanske gör det omöjligt, icke blott för den fattigaste, utan äfven för den fattigare klassen att förse sig med säd.
Om vi ihågkomma hvad man för kort tid sedan sett i tidningarne att endast ifrån Landskrona stad på första öppet vatten blifvit utklarerade på en enda dag 17 fartyg lastade med spanmål; om man besinnar att i flera hamnar på södra kusten man bereder sig på att utskeppa ännu mera spanmål, när vattnet blir öppet, och när man betänker, att en stor flotta kommer nära våra kuster och möjligen der kommer att uppehålla sig hela sommaren, så tror jag att man verkligen har skäl att befara att de spanmålstillgångar, som finnas, möjligen komma att i ganska betydlig mån borttagas, dels igenom export, dels af de flottor, som komma att vistas i våra farvatten.
När jag nu tillägger, att bränvinsbränningen är tillåten under April månad, när man icke heller på den vägen kunnat vinna någon besparing af spanmål och jag för min del, ehuru jag tror att ganska mycket potatis ännu finnes alt lägga i bränvinspannorna, likväl anser att denna vara som vanligt om våren, i synnerhet med det' sätt hvarpå den förvaras i Sverige, icke blifver tillräcklig för att servera alla de bränvinspannor, som under April månad sättas i gång, när detta allt sammanlägges, så tror jag att 5 II. 21 322 Ben ]8 Mars e. m. derutinnan finnes någon ursäkt för oss, sora tillhöra minoriteten på delta rum, alt möjligen befara någon brist, men som sagdt är, så hoppas jag att denna brist icke skall upsla.
Ehuru jag icke bestämdt kan beräkna det, så tror jag likväl man kan hoppas, att sedan vår neutralitet blifvit af Ryssland erkänd, det är en möjlighet att derifrån få införa säd.
När man vet att vi skola blifva vänner med båda de stridande parterna, så tror jag alt sådana konsidcralioner skulle kunna existera, att man skulle tillåta oss att, oaktadt blockad af de Ryska hamnarna hit importera Rysk spanmål om vi behöfva.
Man har sagt alt denna åtgärd är skadlig och man har här åberopat de skäl, som böra vara gällande för en stabilitet i handelsförhållandena.
Jag är af samma tanke med de talare, som hafva yrkat en sådan stabilitet i allmänhet, men jag tror alt det finnes en gräns för denna princip.
Man har äfven i sammanhang med denna fråga, såsom ett skäl åberopat den rättighet, som jordbruket har, alt tillgodonjuta fördelar af högre priser.
Jag gillar äfven denna tanka.
Jag tror det vara skäl att jordbruket må ega rätt att tillgodonjuta de högre priserna somliga år, då jordbruket' andra är får vidkännas de låga.
Hvar gränsen emellan de höga och låga prisen finnes, vill jag icke söka alt bestämma.
Jag vill icke säga att då medelpriset på en T:a Råg är 12 R:dr, gränsen hvaröfver priset ej bör få stiga ligger vid 18 eller 20 R:dr, men jag tror, att när spanmålspriserna äro, under sådana förhållanden som de närvande, upjagade till 20 R:dr och derutöfver, så är skäl att befara att de längre fram på våren och sommaren, komma alt upgå ännu mycket högre, då tror jag tiden är inne för Slatsmakterne att, utan att hindra den fria handeln, utan att bestämma något maximum, utan att lägga sig i vägen för frivilliga öfverenskommelser emellan köpare och säljare, likväl vidtaga sådana åtgärder, som jemna förhållandet emellan den fattige och rike.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Betänk., samt om Hr Gr. o.
Landtm:s propos. derpå.
R aab, Carl Adam:
Då jag nu går att yrka afslag på Betänk., så sker det icke derföre att jag genom denna discussion blifvit öfvertygad om att ingen nöd skulle ega rum, eller att icke sådana förhållanden förefinnas, som tala för en undantags-lag, utan derföre att jag tror, att den magt, som afgör äfven denna undantagslagstiftning, d. v. s. Regeringen, bör ega fullkomligt förtroende af representationen, att när tiden kommer, sjelf ingripa der efter godtfinnande och efter de uplysningar, som Regeringen kan erhålla; men då jag förklarat detta så får jag på samma gång tillkännagifva, att jag alldeles icke kan dela de åsigter, som här synes vilja göra sig gällande, dels med hänseenee lill lagstiftningen för handeln i allmänhet och serskildt för detta förhållande.
Jag tror det vara nödvändigt vid så beskaffade förhållanden som detta, d. v. s. då sädesbrist i lan - Den 18 Mar c. ni. 323 det förestår, att verkligen göra undantagslagar.
Man liar här gjort beräkningar öfver de qvantiteter spanmål vi ega inom vårt land, och man har äfven kastat blickar på de förhållanden, som röra den utrikes handeln, men jag undrar om detta håller streck.
Om man t. ex. beräknar att vestra delen af Europa, Frankrike och England, verkligen behöfva en betydlig införsel af spanmål.
Vetön J väl dä, Mine
Hrr, huru stora qvantiteter spanmål, som äro inköpta för Holländsk och Belgisk räkning, och då J talen om våra stora spanmålslager, som tyckas genera landet och våra stapelstäder, håfven J verkligen reda på huru mycket af dessa lager, som nu i sjelfva verket tillhör oss eller icke.
Jag påstår att när man vill beräkna de spanmåls-qvantitetcr, som komma att utgå ifrån landet och de som återstå, så skall man icke tala om de måttliga priserna och att ingen fara för brist är för handen, ty jag tror att man kommer då beständigt både att missleda 6ig sjelf i omdömet och alt missleda andra.
Man har sagt att det i våra tider icke kan upstå någon hungersnöd och det håller jag också för troligt i vissa fall.
Det kan visserligen icke upstå en sådan hungersnöd, alt menniskor duka under i brist af spanmål, men jag tror deremot att det finnes en annan hungersnöd, som kanske är ganska allmän, nemi. att arbetaren icke förtjenar på sitt arbete tillräckligt, för att kunna uprätthålla sin familj.
Denna nöd inträffar i allmänhet, när spanmålspriserna drifvas upp till betydlig höjd.
När t. ex. den vanliga dagspenningen är beräknad efter ett spanmålspris af vid pass 14 R:dr, men spanmålen höjes till 20 R:dr, då inträffar ett förhållande, som gör att arbetaren har ganska svårt att kunna försörja de sina och ställes i ett predicament, som är högst förfärligt.
Hans utkomst beror på de arbetsförtjenster, som linnas att tillgå, och det vanliga förhållandet under missvextår är att arbetsförtjensten är ingen.
Arbetslönerna skulle visserligen efter analogie blifva högre, men det visar sig vara tvertom.
Dagsverkena blifva färre och priserna lägre.
Således, Mine Hrr, är taflan icke så kolorerad, som Ilrnne, i allmänhet taget, anse; men dä K.
M. är i tillfälle att bestämdare känna dessa förhållanden och jag anser att vi kunna hafva fullt förtroende (ill Regeringens vishet och omdöme, så önskar jag afslag på Betänk., ehuru jag reserverar mig emot de motiver för ett sådant afslag, som här velat göra sig gällande.
Jag skall blott yttra mig öfver tvenne ämnen.
Gr. af Ugglas har förebrått mig, att i detta hänseende hafva talat i strid emot hvad jag förut gjort, då jag afstyrkte bränvinsbränning i April månad.
Men jag anhåller få fästa Ståndets upmärkSamhet derpå, att jag i båda fällen ifrat för beredandet åt vår fattigare befolkning af sä mycket spanmål, som möjligen för hennes behof erfordrades.
Så gjorde jag, dä fråga var om förbud emot bränvinsbränning i April månad.
Likaledes gör jag nu, då fråga är om införsel-tullens borttagande 21 * Deli 18 Mars c. ni, å spanmål.
När det var fräga om förbudet, så hade två Stånd afslagit detsamma.
Då önskade jag att de två andra Stånden måtte yttra sig för detsamma, på det att Ståndens beslut icke måtte lägga något opinionsband på Regeringens frihet att utfärda förbudet om det ansågs lämpligt.
Flera ledamöter hafva sagt, alt som spanmåls-tullen vore af R.
St:r åt Konungen öfverlåten, för att användas till nedsättning vid inträdande missvexler, så borde man icke förminska denna tillgång eller betaga honom den.
Bättre ansåg man vara att i stället gifva undsättning der hon tarfvades, än att rubba spanmålstullen.
Jag frågar å andra sidan, om det är bättre, alt ' Konungen åt de hungrande lemnar undsättningsmedel, som aldrig blifva lill fullo och stundom alldeles icke återbetaldta, än att vidtaga en åtgärd, hvarigenom befolkningen kan hjelpa sig sjelf utan behof af långvariga och ledsamma liqvider.
Derigenom besparar man sig äfven allt det bestyr, som undsättningsåtgärderna medföra.
Jag förnyar min anhållan om propos. på bifall till Utsk:s Betänk.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde Hr Gr. o.
Landtm., att under densamma blifvit yrkadt såväl bifall som afslag å Utsk:s Betänk., samt derjemte Frih. Raab, Adam Christian, föreslagit ett sålydande beslut: ”Med förklarande af den åsigt att om K. BL skulle finna utomordentliga ”åtgärder blifva af behofvet påkallade till betryggande mot hungersnöd, import-tullens upliäfvande är den, som företrädesvis ”bör komma i fråga, lägger R. o. Ad.
Ekon.Utsk:s Betänk. 66 ”till handlingarne.”.
Då motståndet emot bifall till Betänk, bar varit så stort, så vill jag instämma med Frih. Raab. Hr Hjärne:
Raabs förslag, hvilket jag ej hörde, emedan jag var frånvandc för ögonblicket, efter hvad jag erfarit fullkomligt öfverensstämmer med mina åsigter, så förenar jag mig i Frilims förslag att
Betänk, må läggas till handlingarne med den förklaring, som han föreslagit.
Propos. till bifall å Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk:s förevar:de Betänk, blef nu framställd och besvarad med starka
Nej, blandade med åtskilliga Ja, hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå samma Betänk., samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Hr von Hartmansdorff begärde votering med Frih.
Raabs förslag till eontrapropos.