Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Märkvärdigt är ock, att under den tid, då Sverige, såsom Frih. af Schmidt uttryckt sig, »rusat fram på frihandelsstråten», våra fabrikers tillverkningsvärde ingalunda minskats, utan tvärtom ökats, med undantag af bomullslabrikationen, hvars bedrifvande, till följe af det inbördes kriget Den 7 Februari e. a. 369 kriget i Amerika, varit underkastad stora och öfvergående svårigheter.
Om således, då Franska handelstraktaten på våra modernäringar verkligen kommer att utöfva ett särdeles gynnsamt inflytande dels genom den stora minskningen i tonnageafgifterna, dels genom lägre import-tullar i Frankrike för Svenskt jern och trävaror, K.
M:t skulle af en alltför mycken ömhet om våra fabriksnäringar äfven denna gång icke bragt lill stånd traktatens afslutande, så kunde förefunnits skäl att betvifla huruvida rikets sannskyldiga nytta varit tillbörligen afsedd.
Frih. af Schmidt har, bland annat, i sin reservation yttrat, att »Sverige — — — rusar framom alla andra på frihandelsstråten, icke bekymrande sig om näringarnes aftynande, icke om individernas förvekligande genom en öfverdrifven lyx, icke om fädernejordens pantsättande hos utländningen, icke om huru handelsbalancen en gång skall gäldas, förrän det är för sent, och våra barn eller barnbarn få uppbära hvad obetänksamma fäder brutit.» Jag måste bekänna, att sådana skarpa tillvitelser mot den nu lefvande generationen äro svåra att höra.
Skulle det verkligen förhålla sig så, som Frih. af Schmidt påsått, att nationen förnekat sina egna intressen, att näringarne befinna sig i ett tynande tillstånd, att hela Svenska folket är förvekligadt genom lyx och vällefnad, att Sveriges jord är pantsatt åt utländningen, och att vi ej hafva annat arf, än skulder och fattigdom, att öfverlemna åt våra barn och barnabarn, så beklagar jag på det högsta vårt fädernesland.
Det har funnits tidpunkter i vår historia, då Sveriges välmåga varit så djupt sjunken, att både statsmän och menige man kunnat förtvifla, tider, med afseende på hvilka Geijer yttrat, att »hvad den ärliga Svenska fattigdomen i fordna dagar med ära burit, öfvergår deras både föreställningssätt och förmåga, som nu klaga öfver fattigdom och deröfver skrifva.»
Att genom prohibitiva lagar och s. k. öfverflödsförordningar höja välståndet och minska lyxen, är ingalunda oförsökt, men ändamålet har aldrig vunnits.
Handel och näringar måste andas med frihetens lungor, och det arf skola vi lemna åt våra barn och barnabarn, att det är på frihetens stora grundsatser, som vi skola befrämja vår utveckling så väl i moraliskt som intellektuelt och materielt hänseende, dervid alltid ihågkommande att arbetet är en nations förnämsta kapital.
Då den nu föreliggande traktaten enligt min öfvertygelse kommer att bereda landets modernäringar de största fördelar, då den icke på något sätt kan skada de Öfriga, och då mellan Konungens och R.
St:rs konstitutionella rättigheter någon kontakt icke egt rum, utan båda statsmakterna äro i detta fall bevarade vid sin goda rätt, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att han ville framställa propos. på godkännande af den af K. M:t med Frankrike afslutade traktat, med uteslutande af den mellanmening, som Bevilln.-Utsk:t föreslagit.
Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Af Hrr Elektorers förtroende insatt i det Utsk., hvilket det åligger att yttra sig H. 11 24 370 Den 7 Februari e. m. öfver de med Frankrike afslutade traktater, som enligt K. M:ts Nåd.
Propos. blifvit till Ståndernas godkännande öfverlemnade, har jag med den samvetsgrannhet, sorn egen heder och representantkallet kräfver, sökt att öfver dessa traktater bilda mig ett omdöme, hvars resultater jag inom Utsk:t öppet och oförställd! yttrat.
Under den långa och lifliga strid, som härom förevarit, har jag, med den förmåga som kommit mig till del, sökt försvara mina åsigter, hvilka, jag vet ej på hvad sätt, kommit till allmänhetens kännedom och bedömmande, och hvarigenom det vill synas, som skulle jag sökt att göra mig till kämpe lör protektionismens idéer.
Att med öfvertygelsens värma uttala sina åsigter i en fråga är något annat att. göra sig till kämpe för densamma; det förra har jag gjort, men mot den senare uppfattningen af min verksamhet inom Utskit måste jag protestera.
Detta öfverensstämmer lika litet med skaplynnet af min karakter, som jag villigt erkänner min oförmåga dertill.
Vid bedömmandet af nämnde traktater måste man se till huruvida de äro till skada eller nytta för eget land, huruvida de sammanfalla med och äro aflattade i den rigtning, som den del af landets eknomiska lagstiftning, hvilken de beröra, bör ega.
Vid bedömmandet åter af den rigtning, hvari denna lagstiftning bör gå, finnes ej säkrare grund än den, som af landets representanter, då de senast härom yttrade sig, uttalades.
Ett sådant uttalan e skedde genom Rikets senast församlade St:rs underd. skrifvelse till K. M:t af den 4 Nov. 1863.
Denna skrifvelse lyder sålunda; — — — »att E. K.
M:t behagade, efter förutgången utredning af sakkunniga män, till Rikets näst sammanträdande Ständer i nåder aflemna förslag till ny tulltaxa, deruti, med iakttagande af erforderlig enkelhet och konseqvens i afseende på uppställningen, införseltullarne för de läbrikater, som utgöra föremål för inhemsk industri, må föreslås till sådana belopp, att de å ena sidan icke kunna lemna den Svenska producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfriga medborgares bekostnad, men å den andra göra det lör honom möjligt, att med användande af omtanka och dit fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industri-idkare.»
Jag väntar mig här det förr på detta ruin gjorda inkastet, att de åsigter, som Ständernas nyss upplästa skrifvelse innehåller, voro ett frångående af deras, under en längre följd af år, i annan syftning, tillförene uttalade mening, och att beslutet om denna skrifvelse tillkom med en knapp majoritet, som ock blifvit benämnd tillkonstlad.
Att lossa på de alltför prohibitiva och restriktiva band, som genom tulllagstiftningen voro lagda på Sveriges internationela handel, har varit den ledande tanken från längre tid tillbaka, och i samma syftning var ock meranämnde skrifvelse; men då Ständerna funno att dessa principer tillämpades med väl mycken brådska och gick så allt för långt, att de inhemska näringarne började för kännbart lida af konkurrensen med främmande länder, ville Den 7 Februari e. m. m man hafva uttalat den åsigt af ett måttligt tullskydd, som göres oss ännu behof utaf, och att ett allt för långt framgående i skyddstullarnes borttagande eller nedsättande icke vore öfverensstämmande hvarken med näringars behof eller med Svenska folkets önskan.
Att beslutet om skrifvelsen var tillkonstlad, eger man ingen rätt att säga, ty pluraliteten, den må vara större eller mindre, måste respekteras, och det vore för giltigheten af besluts fattande serdeles farligt proklamera den grundsats, att ett beslut, äfven om det strider mot föregående Ständers, skulle ega mindre kraft derföre att majoriteten vore tillfällig eller ringa — och tillfällig får ingen majoritet anses, som tillkommit under grundlagsenliga former.
Handelstraktaten har af Hr Frih.
Klinckowström till alla sina detaljer blifvit så grundligt skärskådad, att derom för mig nu ingenting hufvudsakligen står att tillägga.
Jag har dessutom i min, vid nu föredragna Betänk, fogade, reservation framhållit mina åsigter om densamma och sökt visa hvad effekt som denna traktat i framtiden kommer att utöfva ej mindre på vår industri än ock på vår sedlighet och våra statsinkomster.
Hvad sjöfartstraktaten åter angår, borde den i och för sig icke vara annat än nyttig, men äfven här förekommer den an märkningen, hvilken är af särdeles vigt att beakta, att, ehuru den blifvit så att säga köpt med handelstraktaten, hvilken lemnar Frankrike så stora och väsendtliga fördelar för afsättningen af dess industrialster, så har i sjöfartstraktaten Sverige icke vunnit den reciprocitet, som bort gent emot Frankrike komma förstnämnde land till del.
Man ser ock af så väl K. Mits Propos. som Utskits Utlåt., att denna reciprocitet varit det mål, som framfarna regeringar sökt vinna, då de velat med Frankrike afsluta sjöfartsfördrag till förmån för Svenska flaggan, men att de heldre försakat detta önskvärda mål, än att köpa det med så stora och väsendtliga uppoffringar.
— Nu hafva dock dessa uppoffringar af nuvarande regering blifvit medgifna, men barva vi derföre vunnit reciprocitet?
Hvar helst ifrån Franska fartyg må komma, direkt eller indirekt från Franska eller andra hamnar, med eller utan last, och inlöpa i Svensk hamn, så njuta de samma förmåner och äro betungade med samma afgifter, som Svenska fartyg åtnjuta eller draga; men för att Svenska fartyg skola få åtnjuta större förmåner i Fransk hamn än hittills, mäste de komma direkt från Svensk eller Norsk hamn och vara lastade med alster, producerade i något af de förenade rikena, och tron J väl ändå, Mine Hrr! att Svenska flaggan, med dessa inskränkningar, får i öfverensstämmelse med reciprocitetens grundsats njuta samma förmåner som Franska flaggan i dess egna hamnar, så misstagen J
Eder; ty blott hvad den mest gynnade nation är medgifvet, medgifves Svenska flaggan, och detta medgifvande lemnar Franska flaggans förmåner i egna hamnar ett långt försprång.
Till följd af dessa olika bestämmelser i reciprocitetsförhållanderne, kan hvil - 372 Den 7 Februari e. m. ket
Franskt fartyg som helst idka fraktfart mellan alla andra lander och Sverige, men Svenska fartyg ega icke rätt att från annan hamn än Svensk eller Norsk föra en enda colly in i en Fransk hamn, så vida de ej skola betungas med alla de afgifter, hvilkas borttagande sjöfartstraklaten skulle bereda, och som öppnandet af vårt land för öfversvämning af Franska varor bort berättjga till.
An sämre är förhållandet i afseende på sjöfarten å Algeriet.
Franska fartyg, derifrån direkt eller indirekt ankommande till Sverige, njuta till fullo samma behandling i Svensk hamn, som våra egna fartyg, men Svenska fartygs lindring i Algeriets hamnar, änskönt de måste underkasta sig inskränkningen att gå direkte dit från någon af de förenade rikenas hamnar, få icke bär njuta reciprocitet mot Franska fartyg, ej heller sättas de i parité med den mest gynnade nations, utan de åtnjuta blott 50 proc. nedsättning i Franska tulltaxans allmänna bestämmelser.
Sveriges intressen så fått stå tillbaka vid nu skedda traktatsuppgörelser kan icke annat än på det högsta mana till traktaternas icke-godkännande.
De fördelar, som sjöfartstraktaten medförer, bar här blifvit framhållna såsom af synnerlig vigt för vår jern-industri.
Af Kommers-Colhii berättelse finna vi likväl, att af jern är det nästan uteslutande stångjern som härifrån föres till Frankrike.
Den högst obetydligt reducerade tullen härå är icke af något afsevärdt inflytande för Svenska jernproducenten; de nedsatta tonnage-afgifterne skulle onekligen vara det, om icke denna lindring, enligt frihandelstheoriens ofta uttalade åsigt, vore till fördel för konsumenten i Frankrike, och icke till fördel för producenten i Sverige.
Uppstår någon fördel härvid, så kan den möjligen härledas derifrån, att ett för konsumenten nedsatt pris kan föranleda till en större förbrukning, som medelbart kommer producenten till godo.
Förbrukningen af jern kan dock ökas en dast i mycket ringa progression.
Handelstraktaten öppnar vårt land för en ökad införsel af Franska lyx- och öfverflödsvaror genom nedsättning eller borttagande af hittills gällande tullsatser derå.
Ar importen af dessa öfverflödsvaror någon fördel eller till någon nytta för landet?
Jag har i min reservation visat inflytandet häraf på nationens sedlighet och såsom motarbetande den nu mer än någonsin väl behöfliga sparsamheten.
— Andan af traktaten kan man be döma, när jemte ofvan förmälde betänkligheter man finner den icke fästa afseende å eller bereda lättnad i införseln af hvad som för den stora allmänheten och den mindre bemedlade är af synnerlig vigt.
Man framhåller såsom ett bevis på Ständernas på förband gifna godkännande af traktaterna, alt de vid förliden riksdag just med afseende å dessa traktaters tillvägabringande beräknat en minskning i tullintraderna af 500,000 rdr.
Denna summas belopp, jemförd med Ständernas, i skrifvelse af den 4 Nov. 1863, begärda måttliga tullskvdd borde hafva varit vederbörande
Den 7 Februari e. m. 373 till ledning, huru långt deras medgifvande för tullsatsernas nedsättning bort sträcka sig; men huru långt hafva dessa nedsättningar nu gått?
Jo så att, enl. tullkomiténs egna beräkningar, den minskning i tullintraderne, de komma att orsaka, utgör omkring 2,600,000 rdr.
Dessa beräkningar, gjorda med ledning af 1862 års import-lista, skulle visa minskningen i tullinkomst än större, om något annat års importlista toges till ledning, ty importen 1862 var relativt ringa.
Jemför man nu förestående tvenne summor, finner man att regeringen i tullsatsers nedsättande gått mer än fem gånger längre än hvad Ständerna synas hafva tänkt och föreställt sig.
En aklad, nu saknad ledamot af detta hus, Hr Fåhraeus, yttrade, att »hvad Svenska näringarne hafva behof af, är förnämligast stadga i tull-lagstiftningen.
Godkännande denna sats till alla delar, kan jag ej annat än beklaga den lika hastiga som obilliga tullnedsättning, som i allmänhet bestämts genom traktaten.
— Jemför man dessa nedsättningar med 1863 års tulltaxa, finner man dem utgöra 50, 60, 80, ja 90 proc., och detta inom loppet af två å tre år.
Häri ligger ett ojäfaktigt bevis på ett mindre noggrannt alvägande af bestående förhållanden, hvilket i sin mån stödjer omdömet om traktatens förkastlighet.
Hvad angår traktaternes tillämpning redan den 15 April förlidet år, så har visserligen H.
Manderström derom på f. in. yttrat sig, men den aktade talaren meddelade ingenting, som visade nödtvånget derutaf och hvad som förmådde de Svenska underhandlarne alt medgifva denna hastiga tillämpning; ty ingalunda kunde regeringen förbise den högst störande inverkan på handel, näringar och redan uppgjorda och altalade affärer, som af denna traktaternes hastiga tillämpning blelve en oafvislig följd, den der ock sedermera på högst beklagligt sätt i flerfaldiga rigtningar låtit lörnimma sig; — och i sanning huru skulle man kunna vänta sig annat af sådana saltomortaler.
Exc. har vidare yttrat, att han tvekat ingå i traktats-underhandlingar med Frankrike, derföre att H.
Exc. förutsåg, att de dervid af nämnda land sannolikt begärda tullnedsättningar skulle blifva alltför stora, ehuru H.
Exc. vore öfvertygad oin tullnedsättningars nytta i allmänhet.
Jag beklagar att denna tvekan icke förmått göra sig gällande, då det snart blef synligt att dessa nedsättningar resulterade till 5 gånger större minskning i tullinkomsterna än hvad Ständerna föreställt sig; med dessa fakta för ögonen, med kännedom om den ömtålighet om sina egna intressens tillgodoseende, som Frankrike, klokt nog, städse iakttager, med kännedom af och insigt i de relativt ringa fördelar, som af traktaterna voro för Sverige att hemta — allt annat att förtiga — synes mig bäst varit att aldrig ingå i underhandlingar, der, nu som alltid, Sveriges intressen icke vunnit tillbörligt afseende.
Hamilton, Hugo, har, med den konseqvens, som är honom egen, framhållit med otaliga sifferuppgifter de välsignade verkningarne af frihandelns theorier och hvilka förvånande re - 374 Den 7 Februari e. m. sultater som åstadkommits genom nedsättande eller borttagande af tullsatser.
Vid förliden riksdag, då fråga var om exporttullens borttagande för tackjern, tycktes den ädle Frihrn icke finna förenämnde theoriers hastiga tillämpning så nyttig som nu, då andra näringar af dem beröras.
Med sin vanliga vältalighet yttrade Frih:n då, med anledning af Stats-Rådet Malmstens reservation till Statsråds-Protokollet, som på en annan ledamots begäran för Ståndet upplästes, följande: »Hvad theorier angår och de grunder, derutur hemtade, på hvilka den värde regeringsledamoten har stödt sitt anförande, så är det ofta förhållandet, att det icke finnes något angenämare än att utgå med sina beräkningar från denna theori, och icke fästa sig vid de följder och lidanden, som kunna uppstå af theoriens tillämpning i praktiken.
Theorien sitter som den indiske afguden, som brukar föras kring gatorna, och som ser småleende och belåten ut på sin höga ställning, men under denna afguds vagn är en daglig sed att offra menniskor.
Desse småle nog icke, när de krossas under vagnshjulen.»
Då man här ser, att äfven den mest sanguiniske målare i skimrande färger kan hysa fruktan att en så konsoliderad näring som jernhandteringen skulle kunna krossas under den theoretiske afgudens vagn, så må det ej synas underligt, att jag nu öppet bekänner, att det just är fruktan att flerläldiga af våra inhemska näringar skola krossas under denna afguds vagn, som nu och tillförene föranledt mig och de med mig liktänkande att, hvad möjligt varit, motarbeta frihandelstheoriernas hastiga tillämpning och derföre nu ej heller godkänna handelstraktaten, som än ytterligare främjar denna hastiga tillämpning.
Hr Frihm har sagt bland annat att klädestillverkningen under förhuds-systemet ej lemnade mer än £ aln kläde om året till hvarje person, och att det öfriga behöfliga klädet lurendrejades; men den värde Frihm glömmer dervid att orimligheten af detta påstående så lätt faller i ögonen, då man påminner sig att kläde ej nyttjades på långt när så allmänt som nu, utan begagnades då af hela landtbefolkningen nästan uteslutande vadmal, som frambragtes af husslöjden.
— Så är ock förhållandet med andra delar af hvad som till beklädnaden förbrukades; ser man på tillverkningsbeloppet af bomulls-och linneväfnader under förbudstiden, så vidt de tillkännagifvas genom Kommers-Colkii berättelser, skulle knappt hvar tredje menniska haft ett linne.
Det var husslöjden som fyllde bristen och klädde individerne i det hänseendet bättre än nu; men husslöjden, och med den arbetsamheten och fliten inom hemmet, går nu mera ständigt baklänges, och deraf kan förklaras fabriks-tillverkningarnes förökning i vissa fall.
Här har blifvit sagdt, att icke allenast K. M:t, utan äfven regeringen skulle inför utlandet blifva komprometterade, ifall traktaterna af R.
St:r förkastades.
Men kan man verkligen hafva något allvar härmed?
Om så vöre förhållandet, skulle ju regeringen sjelf hafva låtit komma sig till last att den satt K.
M:t i detta brydsamma förhållande.
Man skulle då förut - Den 7 Februari e. m. 375 sälta att de ord, som finnas i 16 Art. af Handelstraktaten, der det slår, »att denna traktat skall i sin helhet underställas nationalrepresentationens i Sverige och Norge godkännande», icke egde någon betydelse; men de ord, sorn K. M:t yttrar, då han tilltalar den andra statsmakten, måste innebära full sanning, och man får dervid icke läsa mellan raderna.
M:t framlagt traktaterne till vårt godkännande, äro vi i vår goda rätt att deröfver med full frihet besluta, behöfva dervid icke taea hänsyn till någon kompromettering, utan allena till i hvad mån nämnde traktat är till nytta eller skada för vårt land och dess industri.
Om grundlagsenligheten af traktatens tillkomst kunde visserligen vara mycket att säga, men att nu tala derom, tjenar till föga gagn.
Kommande tider skola döma härom.
Må räkenskapen lör den tolkning af grundlagen, som nu gör sig gällande, icke för hardt lalla på kommande slägter!
Jag vill nu icke längre upptaga Ståndets tid, vill blott tilllägga att, då K. M:t i sin Nåd.
Propos. säger: »att K.
M:t hyser den tillförsigt att R.
St:r skola bekräfta den med Frankrike ingångna handelstraktaten,» man finner af dessa ord hvad K.
M:ts lifliga önskan i detta hänseendet är.
Det är för en lojal undersåte och representant den svåraste pröfvosten att i en så vigtig fråga som denna tala i rak strid med K.
M:ts önskan, men mitt samvete tillåter mig icke annat; och om jag också skiljer mig från regeringen med afseende å vägen till målet, så är jag dock förvissad att detta sednare är för oss alla gemensamt, fäderneslandets lycka och välgång.
Innan jag ingår uti bedöm mande af sjelfva hufvudfrågan, huruvida Franska traktaten bör af R.
St:r godkännas eller icke, ber jag att något få bemöta det upplästa anförandet, som H. Exc. Frih.
Manderström på förmiddagen haft.
Hr Frih:n säger: »det vore en ny sats i statsläran, att R.
St:r icke skulle kunna godkänna traktaten under 12 år; jag får då förklara det vara en ännu nyare sats i statsläran att man ingår en traktat på 10 å 11 år längre än sin egen tillvaro.
Hr Frilun säger att grannlagenhetsskäl blott foranledt traktatens framlemnande till R.
St:r; jag får derpå svara att för den händelse den oriktigt gjorda Svenska öfversättningen af ordet approbation skulle tillämpas, så skulle det visserligen så kunna synas; men hvar och en vet att det är den Franska texten som ligger till grund för traktatens afslutande och att ordet approbation betyder godkännande; detta öfverensstämmer också, så vidt det berör sjelfva tulltariffernas bestämmande med R.
St:rs grundlagsenliga rätt.
Hr Frihm nämner i förbigående att Konungamakten i Sverige icke blifvit försvagad genom den nyantagna R. O., hvilken skulle finna sin konservatism uti hvad som är godt, rätt och nyttigt; jag frågar huru dessa faktorer skola finna sin praktiska tillämpning, huru de skola kunna framkallas till verksamhet un - 376
Den 7 Februari e. m. der det nya statsskicket, oell jag ar viss på, altman i det fallet skall bli mig svaret skyldig.
Då man förkastat den bästa lag, som, näst de tio budorden, någonsin funnits, uti det enda konstitutionella land, hvilket Sverige var före d. 7 och 8 December 1865, förstod man icke, att det konstitutionella statsskicket hvilar på jemn afvägning och att det icke finnes några andra politiska faktorer, hvilka kunna inom representationen åstadkomma denna jemnvigt än arfs- och valprincipen.
Klassifikationen måste icke allenast finnas ibland menniskor, den finnes till och med bland djuren, och jag för min del kan icke förstå genom hvad fogelperspektiv man ser, då man icke förstår att den är oundgängligen nödvändig inom det politiska området.
Uti Bevilln.-Utslcts Utlät.
N:o 2 finner man att genom Franska traktaten närmare blifvit belastade de vänskapliga lörhållanderne med en makt, med hvilken Sverige sedan århundraden stått i nära förbindelse.
Sedan Sverige blifvit ett valprincipsland, kan det visserligen synas hafva mera skäl för sig att ansluta sig till ett annat valprincipsland, men en sådan anslutning fordrar större styrka, i samma mån som dess läge är aflägset, och då man ansluter sig till Frankrike, får man lof att äga sina vapen väl i ordning, sina gevär väl refflade.
Jag vill nn något ingå uti sjelfva hufvudämnet för dagen.
Att i afseende på sjelfva lullsatsernas bestämmande, frågan af regeringen lemnats till R.
St:r outredd, detta har Frih.
Klinckowström bevist äfven derigenom att han visat huru denna utredning tillgått uti andra länder.
De satser, som tillhöra Irihandels-systemet, kunna visserligen i och för sig sjelfva ur theoretisk synpunkt försvaras; de äro likväl till sin natur abstrakta och hvila ytterst på huruvida förvärfsbegäret eller njutningslustan äro störst, en sak, som jag trotsar hvem som helst att kunna för vårt land afgöra.
Då man från praktisk synpunkt vill bedömma tullsystemet, beror likväl tullsatsernas bestämmande på handelsbalansens ställning, och denna ställning sammanhänger på det närmaste med vårt banksystem, hvilket just är den Achilles-häl, å hvilken man är sårbar.
Om på mig hade berott, så hade R. o. Ad. samt Preste-St. icke begärt
Riksdagens förlängning under ytterligare en månad, hvarigenom man också kunnat undvika att fatta beslut uti detta ämne, hvilket jag så mycket heldre önskat, som jag icke kan gifva vår närv:de ställning någon bättre bild än ett liks, som man icke vill jordfästa förr än man beröfvat det dess svepning, för att dermed skydda sig emot kommande tiders ansvar.
På grund af hvad jag yttrat, begär jag afslag å Bevilln.- Utsk:ts Betänk.
Den befattning, sorn jag vid denna riksdag innehar, gör det till en pligt för mig att i denna vigtiga fråga yttra några ord, och jag skall söka uppfylla denna pligt, utan att sätta R. o. Ad:ns tålamod på alltför hårda prof.
Jag ämnar icke ingå i någon längre afhandling rörande frihan - Den 7 Febrrnai e. m. 377 deln, dess nytta eller skada, utan jag ämnar endast hålla mig till sjelfva saken, eller den huruvida den af K.
M:t med Frankrike afslutade handelstraktat bör vinna K.