Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Högloflige Ridderskapet och Adeln får jag alltså hemställa, om vi icke skulle anhålla om den proposition, att RörelseCapitalet, såsom af Friherre Cederström redan blifvit föreslagit, hibehålles vid hvad det var i8i4 års slut, inberäknadt Assignationerne, Tre-proCent Discont-Obligationerne, samt MagazinsDirectionens Creditiv, men icke afskrifnings-räkningen.
Af i8i5 års 262 &en 6 Junii e. m.
RiksdagsBeslut är lätt att finna det
Discont* papperen voro inberäknade inom RörelseCa f»italet; ty då RiksdagsBeslutet uttryckeligen öfvar, att DiscontRörelsen skulle bibehållas vid dess dåvarande Maximum; och Discont-» papperen voro en följd af rörelsen, samt tillhörde den, och sjelfve gingo såsom Myntva»» lutor, lika med penningar, så måste ju vara uppenbart, att der undantag för desse papper icke ens ägde runi, der kan det icke eller hafva varit beräknadt, I anledning af hvad en värd Talare nämnt om Assignaterne, ber jag att få yttra min mening.
Jag är långt ifrån att vilja, det vårt pappersmynts öde skulle blifva så olyckligt; men jag tror icke eller att en öfverdrifven fruktan derföre bör förvilla oss att antaga ett RestrictionsSysteme, lika farligt för allmänna tillståndet.
Man talar om Franska och Amerikanska pappersmyntet: nå val! hvar hade väl Frankrike stått, oro, så snart Assignaterne liade något fallitj, Styrelsen hade, af fruktan för vidare fall , öfvergifvit Nationens sak?
Genom öfverdrift i AssignatMassan töllö desse papper till intet; men jag frågar: hafva vi begärt en sådan öfverdrift?
Nöden tvang Norra America att också öfverdrifva sin Sedelstock; och den föll ofantligt i värde, roen hvar hade Amerikanska sjelfständigheten stått, om fallet förmält Styrelsen att öfvergifva striden?
Hvar Gustaf den 3:dje, om Ilan, af farhåga att öka RörelseCapitalet, stadnat i sitt försvar?
Norra Amerika och Gustaf den 3:dje visste sjelfva, att, både underhålla och förbättra sine pappersmynt, derigenom att allt gjor - Den 6 Junii e. m. 263 des till förökning i production, sorn åter förökade myntvärdet.
Må man då icke blott tala om skadligheten af ett för stort RörelseCapital, utan äfven om angelägenheten af ett tillräckligt; må man ej blott framställa faran af det skadliga, utan äfven fördelen af det nyttiga.
Tvenne talare hafva i dag skildrat öfverläggningsämuet på ett sätt, som ger ensamt åt deras egna åsigter det vackra ändamålet, att förbättra myntet; men deremot bestämdt ger åt våra, beskyllningen att vilja försämra detsamma; jag frågar likväl, när tillhörde det väl den ena sidans talare, att icke allenast afgöra sin egen sak, utan äfven sine motståndares?
Jag skall alltid tro, att afgörande rätten tillhör ingendera, fastän den bestämmes af pluraliteten.
Tiden och allmänna tillståndet, som blir, skall afgöra, hvilkendera sidan i dag baft rätt; och emedlertid vill jag icke bestrida, att man ju uträttar mycket med declamationer och beskyllningar; men inför den mogna pröfningen utgöra de inga bevis.
Jag ömar rätt lifligt alla Pensjouslnrättningars ställning; men det gifves också någon ting af lika rätt till ett ömt deltagande; och detta är allmänna nöden, bevittnad ifrån alla Landsorter.
Den dag skall komma, då vi skola af efterverlden framkallas till redogörelse för vår financiella klokhet, vår Ekonomiska omtanka; och då skall frågan troligen icke blifva:
Vid hvad Cours, vid hvilken SkillingsAgio stod Ert Pappersmynt? icke, huru stor var Er Sedelstock? utan huru lycklig var Nationell, i kraft af Edie finauceplaner?
huru 264 &en 6 Junti e. m. lifvad eller huru fallen stod Er Allmänna verksamhet, Edra Näringar, Eder production ?
Om vi då, till svar på dessa frågor, nödgas tillstå, alt omtankan för vårt pappersmynts värde hetog oss all omtanka för Nationens tillstånd, så skall denna ursägt säkerligen icke antagas.
Må Ni, mine Herrar, också besinna allt detta, Och må Ni, då Ni i dag afgören Nationens Ekonomiska och Financiella öde, också minnas Eder egen ansvarighet inför samtid och efterverld, Flere yttrade härtill deras bifall.
Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Herr Påhlman har talat om nödvändigheten att upprätthålla och förbättra myntvärdet.
Jag instämmer äfven deruti, och önskar just derföre, att vår production icke måtte lida skada, i brist på tillräckligt RörelseCapital.
Jag tror, att så länge productions-kostnaden kan betalas med pappersmynt, är detta mynt ganska nyttigt.
Varupriserne ökas lika mycket genom en hämmad production, som genomen ökad Sedelstock.
Det hufvudsakligen onda är, att sedan produetionskostnaderne nu mera stadgat sig, och utvandring af Sedelmyntet till Finland alltjemt fortfar, man ändock vill ytterligare minska RörelseCapitalet.
Att myntvärdet derigenom ingalunda skall förbättras, bevises bäst deraf, att år 1812, då RörelseCapitalet var manga Millioner större än nu, myntvärdet var mycket bättre, emedan MedelCoursen detta år var 8y|.
Sedermera har Den 6 Junii e. m. 26.5 Handeln och Näringarne beständigt aftagit, samt myntförsämringen äfven i samma förhållande ökats.
Jag fritager mig från all beskyllning, alt vilja öka Sedelstocken annorlunda, än genom motsvarande Silfverinsättning i Banken: ty om Riksens Ständer besluta, att RörelseCapitalet skall förblifva sådant det var i8i4> måste det ändock blifva mycket mindre än då, emedan sedan den tiden en stor del deraf utgått till Finland.
Jag instämmer visserligen med Herr Påhlman deruti, att de skuldsatte icke böra hjelpas på det allmännas bekostnad; men då samma värde Talare anfört, att största delen af Svenska Nationen ännu icke blifvit skuldsatt, torde mig tillåtas upplysa, att bland Skånska allmogen 1000 bönder inom tre år i Malmö Discont sökt lån på 5o å 100 R:dr, för att derigenom kunna rädda sina hemman från utmätnings-auctioner.
De hafva genom enskiften blifvit trugade, att sätta sig i skuld.
Jag torde få erindra om skillnaden emellan RörelseCapitalets numerair och valeur.
Sedan productions-kostnaderne ökats i förhållande till RörelseCapitalets numerair, skulle, om valeuren nu förbättrades, näringsidkaren blifva försatt i nödvändighet, att, afskeda sina arbetare, samt productionen i följd deraf minskas.
Man synes ej vilja ihågkomma, alt frågan om RörelseCapitalets belopp ej så mycket beror på, huru stort det är, utan huru stort det nyss förut varitty derefter hafva alla köp och alla priser redan satt sig.
Om man 1809 utsläpt 90 Millioner, så skulle ett RörelseCapital, som nu blott be - 266 Den 6 Juni i e. m. stod af 60 Millioner, vara allt för litet.
Capitalisterne hafva tilläfventyrs lidit intill 1812, men efter denne tid liar fastighetsägarnes Intresse än mera blifvit åsidosatt.
När handel och näringar aftyna, förlora båda.
— Norra Amerikas papper hafva sluteligen hunnit till deras rätta valeur endast genom productionen, Fransyske Assignaterne kunna icke ursägtas, emedan de bidrogo till Regeringssättets förfall.
Jag är fullkomligen ense med Herr Påhlman deruti, att myntförsämring bör förekommas, blott det sker genom näringarnes och productionens förkofran, samt icke genom sådane medel, hvilka endast gagna några vissa.
I följd af Högloflige Ridderskapets och Adelns dyrbara förtroende har jag, såsom Ledamot af BancoUtskottet, lagt hand vid det mål, som nu är under öfverläggning: i kraft af den befattning i det Allmännas tjenst, hvartill händelserna och Konungens
Nåd mig framfört, är jag skyldig, att deruti hafva en opinion: uti dessa bägge förhållanden igenfinnes motivet, hvarföre jag vågat begära Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet: det är af pligt, icke af böjelse; hälst det eljest alldeles strider emot mitt sinne, att inför stora och lysande samlingar söka göra en opinion gällande.
Både i skrift och discussioner har detta mål redan erhållit mycken vidlyftighet; men då det ock utan tvifvel är det vigtigaste, som vid denna Riksdag förekommer, må deruti Den 6 Junii e. m. 267 igenfinnas ursägten äfven för mig, att afgörandet ytterligare fördröja.
Alltsedan de financiella oredor, som blefvo oundvikelige följder af 1808 och 1809 årens olyckliga krig, vid den derpå följande Riksdagen skulle Irotas , genom ålilandet af Bankens Credit och utställandet af dess Sedlar, har vid hvarje påföljande Riksdag alltmera uppväxt och sig utvecklat en strid emellan tvenne extremer i vårt finance-förhållande.
Jag vill dock, för att ej borttaga tiden, icke gå längre tillbaka än till 1815 års Riksdag.
StatsUtskottet uppgjorde då ett financeförslag, syftande att concentrera Lånerörelsen i RiksgäldsContoiret, och skilja Banken från Creditväsendet: en plan, som vid denna Riksdag blifvit framställd af många, hvilka då tnotstredo den.
Jag hörde då discussionerne:
Jag börde på detta rum, huru man besvor Ridderskapet och Adeln, att icke antaga delta StrypSysteme:
Man erindrade då, likasom nu, om finance-förhållanderne på 1760-talet, och dess följder; ja, man nyttjade den tactik i ett tryckt anförande, att på en och samma gång afstyrka förslaget, såsom ett StrypSysteme, och förena sig med nu mera Herr Presidenten Schulzenheim, som hade afstyrkt det, emedan det skulle bringa för mycket papper i rörelsen: bägge meningarne voro nöjda med afstyrkandet, och StatsUtskottets förslag förkastades, såsom grundadt på en indragningsplan till Sedelmyntets förminskning.
Motsatsen af StrypSysteme antogs.
Mera Sedlar skulle utgifvas, 268 Ztett 6 /««« e. m. och det har skett.
Fastighetslånen, ökade Credi liver för MagazinsDirection och Disconter, allt detta beslöts i8i5, och utfördes.
Men hvad har nu följden blifvit af allt detta? hafva ej Disconterne fallit? är ej förlägenheten nu större än den var i8i5, oaktadt Sedeltillökningen ? och hvad är anledningen till Ständernes sammanvaro, om icke följderne af det utsträckta CreditSystemet, som i sig innebär förstöringen af ali Credit?
På samma sätt bar jag nu erfarit, och hör som bäst enahanda språk:
"Tag ej ann hvad föreslagit blifvit; det är ett Siryp Sy sterne > som förlamar Näringarne s och hvars effect blir nöd och elände."
Den billiga farhåga en sådan framställning bör väcka hos hvarje Fäderneslandets vän, har gjort det till en ytterligare pligt äfven för mig, att noga öfverväga förhållandet, och att upptaga alla de betänkligheter, som uti ett så beskaffadt ämne af sig sjelf förekomma; och samma pligt har lifvat hvar och en af de Ledamöter, som vid arbetet i Utskotten lagt hand.
Samma ytterligheter i åsigter, som nu inom Stånden förekomma, hafva i Utskotten blifvit framställde, och under de länge fortsatta öfverlägg» ningarne, hafva ideerne nött sig emot hvarandra.
Då Riksens Ständer åt tvenne Utskott, bestående hvardera af 36 personer , uppdrogo ifrågavarande arbete, föreställde jag mig afsigten dermed vara den, att, genom det större Den G Juni i e. m. 269 antalet Ledamöter, erhålla en ytterligare säkerhet mot all ensidighet i ämnets behandling.
Nu hafva 73 personer dermed uppehållit sig så lång tid, att man öfver dröjsmålet, kan hända med skäl, klagat.
Nu hafva dessa trogit fortsatte öfverläggningar ändteligen frambragt ett resultat, som tydeligen bär stämpeln af concessioner å bägge sidor: som innefattar, icke det bästa, men det möjligaste: och det är nu detta arbete, som man vill förkasta.
Om detta Betänkande ställes i bredd, eller mates mot en enskild opinion, så görman ej rättvist: ty det är producten af Heres: af vidlyftiga undersökningar, samt på räkenskaper och handlingar grundade uppgifter.
Det bade då varit vida bättre att utan all remiss till Utskott, och den vidlyftiga handläggningen derstädes, genast börja in plenis discutera detaillerne; så hade samma afnötning på extremerne, som i Utskotten ägt rum, fått ske i Stånden: hvarefter resultaten efter mittbegrepp utan all tvifvel blifvit i det närmaste desamma, som Utskotten nu framställt.
Från dessa allmänna reflectioner vill jag nu öfvergå till några de väsentligaste delar af sjelfva Förslaget, hvarvid jag hört erindringar göras.
Man säger att Förslagets hela tendence är en myntförbättringhvaremot ingenting blifvit gjordt, att förekomma den för banden varande förlägenheten.
Jag påstår, att man häruti har mycket orätt.
Utskotten 27Ö
Den 6 Junii e. m. hafva föreslagit mesurer, ledande till mycken lättnad i förlägenheten; men litet eller intet, som kunde verka till en myntförbättring.
Utskottens mål har varit att undanrödja Ögonblickets våda; dock icke så, att derigenom bereda eil ännu större våda till följd.
Många hafva påstått, att man blott borde Syfta till Banco-förbindelsernas skyndsamma uppfyllande, och Sedlarnes paritet till Silfver: men Utskotten hafva ej lyssnat deråt.
De hafva trott sig i forsta rummet böra tillse förlägenhetens mildrande; men derjemte icke uppgifva allt hopp om en småningom återkommande stadga, och i denna plan hafva Utskotten allt jemt arbetat: de hafva framgått med lugn mellan de bägge ytterligheterne, och hafva sådant öppet förklarat.
Utskotten hafva uppgifvit, att Sedelstocken ifrån 1809 stigit, samt att i detta ögonblick den utgör fullt 4 Millioner iner än den var den 3i December 1814» samt äfven 1 Million mer än den 3i December 1810, som eljest antages för dess maximum.
Detta är ock sanna förhållandet: det på Bankens Böcker stödda, och alldeles oemotstridliga förhållandet.
Låtom oss hålla oss dervid, men här icke ingå i vidlyftiga discussioner om theorier och principer, för att undersöka verkningarne på de serskilte vägar myntet utgått: att det Den 6 Junit e. m. 271 Sora MagazinsDirection upptagit, serskilt erfordras, o. s. v. att Näringarne olika verka circulation af myntet, efter deras olika art m. m.
Sådant drar oss för långt från ämnet, och vi blifva deraf ej dess iner upplyste.
Böckerne och uppgifterne ådagalägga med visshet, att penningarne gått ut, och förblifvit ute:
Förslagen visa, att hvad som hädanefter inkommer, också åter utgår.
Detta är allt, hvad vi behöfva vara förvissade om.
Man skulle eljest komma in i beräkningar utan ända.
Landtmannen säljer viss tid om året.
Penningarne ligga, tills de ingått i skatter: de ligga i StatsCassan, tills de utgått i löner, och så i en oafbruten kedja; utan att man derföre kan anse dem annorledes än jemt circulerande.
Enär nu förhållandet med Banco- och RiksgäldsSedelstocken är sådan, som här anföres, nemligen så betydligt öfverstigande hvad man hört påstås af dem, som velat vanställa Utskottens uppgifter; och man emot detta bevista factum icke kan något vidare invända, så framdrager man vidare med all styrka, frågan om
Discontpapperen, och påstår deras inberäkning bland myntet.
Utskotten hafva sjelfve erkänt att, bredevid Banco- och RiksgäldsSedlarne, stå Discontpapperenj som till viss del verkat lika mycket med myntet.
I sig sjelf äro de icke annat än enskilda Corportioners Skuldsedlar och anvisningar, och borde i den egenskapen icke 272 Den 6 Junit e. m. mera intagas i beräkningen af myntet, än alla privata assignationer; men då Staten genom creditiver och accepter så mycket bidragit till deras gångbarhet, och verkan deraf har varit, att hvar man sig af dem i rörelsen begagnat, vore ej lämpligt att, ehuru de icke äro mynt, underlåta göra afseende på det rum de intagit.
Men säger man, hvarföre icke då göra det tili deras maximum? hvarföre blott tillen del?
Utskotten hafva uppgifvit sina skäl, och de kunna ej vederläggas, ty de äro stödda på sanning.
Man säger, att Riksens Ständer är 1815 fastställde
Diseontrörelsen till 8,900,000 R:dr; och dei’af gör man till en följd, att Banco- och RiksgäldsSedelstocken bör ökas med ett sådant belopp.
Man har rätt i det uppgifne factum; men mycket orätt i den deraf dragne slutföljden.
Afseendet och ändamålet med Ständernas beslut uti nyssnämnde måtto var helt annat.
Man insåg då redan Discontrörelsens våda, men, då man å ena sidan ingalunda ville öfvergifva dessa lån-inrättningar, ville man, å den andra, åtminstone sätta en gräns för deras utvidgning.
Götheborgs DiscontOctroj lopp till ända.
Götha CanalDiscont skulle ensam bestrida utlåningarne i Götheborg; men med vilkor, att icke utsträcka sin lånrörelse utöfver samfälta beloppet af de bägge
Disconternes utlärdngssumma den 3i December i8i4> och på detta sätt uppkom frågan om Fixerandet af Disconternes LåneMaximum.
Men att vilja sammanblanda detta med RörelseGapitalet, såsom ett Ständers - Den 6 Junii e. m. 27g ders Beslut, synes mig nära vara en orimlighet.
Ty Ständerne kunde ej bidraga till DiscontLåneRörelseCapitalet med mer än Bankens ti t
Disconterne lemnade ereditiver, som utgjorde 2 Millioner.
Hela återstoden uti nyss omförmäldte maximisumma af nära Nio Millioner, utgjordes ju af enskildtes penningar, som ena dagen insattes, den andra åter uttogos, utan att någon kunde hindra det; och hvaraf den följd blifvit, att DisconlRörelsen, om alla private uttagit sine insatte penningar, och Låntagarne i samma mohn mägtat sine skulder betala, hade nedsjunkit till Creditivsumman eller 2 Millioner, emot det som nu påstås, att Ständerne beslutit, det
RörelseCapitalet skulle genom
Discontpapperen blifva Nio Millioner.
Hade Ständernas mening varit sådan; då skulle ock dertill hört den föreskrift, att, i samma mohn som enskildtas insättningar minskas; skulle creditiven från Banken ökas, för att bibehålla samma numeraire; men sådant ägde ej runi, och visar påtagligen, att detta beslut var utan allt sammanhang med frågan om RörelseCapitalet.
Desse Nio
Millioner utgjordes för öfrigt till betydlig del af insättningar på afskrifningsräkning, för hvilka inga bevis voro löpande.
Denna del har man nu ändteligen börjat medgifva, att icke inräknas bland myntet.
Återstå derefter circa Sex Millioner uti Assignationer och 3-proCentsSedlar; men desse fordrar man till fullo ersatte med andre Ridd. 0. Ad.
I Afd. 18 274 Den 6 Junii e. m. representativer, emedan de utgjort mynt.
Besynnerligt nog, att en tid beklagade man sig öfver inrättningen med 3-proCentsSedlarne: påstod, alt dessa lago hos Capitalisterne, och voro orsak att lån ej kunde erhållas.
Till en del hade man rätt deri.
Men nu vänder man alldeles om förhållandet.
Nu heter det, att hvar enda 3-proCentsSedel utgjort mynt, och varit löpande.
P r o t o c o I ], 11å II na Ii os M ö 2 I o 1 1 i <j e t ’ n Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Ar 1840. — Elfte Häftet.
Hörbergska Boktryckeriet, i84t.
Justerades 3 prot.utdr. för den 29 sisth Juli e. in.
Justerades pleni-prottn för den 22 sisth Juli f. och e. m.
Hrr Electorers lista till val af ledamöter att, under permitterade ledamöters bortovaro, inträda i nedannämnda Utsk ; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde, i BevillningsUtskottet: N:o 2107.
Hr Gustafschöld, fullm.
Hr Sandels, Ulrik Fabian, efter N:o 84.
Hr Örnflycht, fullm.
Hr Reuterskjöld, Christian Herbert, som afsagtsig att i permitterad ledamots ställe inträda i Utskottet; BaneoUts kottet: N:o 1378.
Hi' Lagerbjelke, Carl Oscar, efter N:o 2i5.
Hr Ramsay, Otto Joli.
Henr , hvilken afsagt sig att i permitterad ledamots ställe inträda i Utskottet.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Electorernes ordför.
De Geer anmält, att Hr Carleson, Jacob Edvard, och Gr. Hamilton, John, under flera månader icke inställt sig vid Electorernes’ sammanträden, hvarföre, enligt 24 §:n Ridd.Ordn., desse Electorers rum äro lediga och andre Electorer i deras ställe böra inväljas.
Äfven tillkännagaf
Hr Landtm, att Frih. Lötven, Wilh., afsagt sig sin plats bland Hrr Electorer och anmodade Hr Landtm.
Hrr Bänkmän alt innan nästa plenum sammanträda för att välja 3 Electorer i de sålunda afgångnes ställe.
Ulrik: hade inlemnat ett anförande, sa lydande:
Emedan jag ej var tillstädes när BancoUtsk:s memor.
N:o 48 föredrogs, utbeder jag mig få väcka denna nya motion.
Sedan H. BancoUtsk. i dess mern.
N:o 48 tillkännagifva, att 3:ne RiksSt. bifallit, men Högv.
PresteSt. med dervid gjorda anmärkn:r återremitterat samma Utsk:s betänk. lN:o 11, rörtde milt väckta ersättningsanspråk, det jag grun - 4 Den i Augusti. ilat på R.
Sits viii i83o års riksdag fattade beslut; sa är det med stöd af 56 §:n Riksd.Ordn. jag väcker denna nya motion, hvilken står i omedelbart sammanhang med min förra i ämnet gjorda.
Då den gåfva, R.
.St, vid 1828 och i83o årens riksdag tilläde mig såsom ersättning för nedlagda kostnader å Norrkärrs och Strömsviks egendomar, blef till olika belopp af de resp. RiksSt.'n bestämd, dervid BancoUlsk., i stället för att framställa dessa särskilda åsigler såsom ett öfverläggningsämne, tvertom inbjöd Yällofl. BorgareSt. att förena sig med Preste- och BondeSt:n lill det minsta ersättningsbeloppet, drager jag icke i belänkande att medelst denna nya motion, och i stöd af 56 §:n Riksd.Ordn., hemställa, huruvida icke H. R. o. Ad., i conseqvens med dess vid 1828—i83o årens riksdag fattade beslut i denna fråga, ville täckas för egen del, och äfvenväl dertill inbjuda Borgare- och BondeStm i så måtto modifiera sina beslut, att omförmälda BancoUtsk:s betänk.
N:o 1 1 blifver återremitteradt, på det frågan en gång måtte erhålla en fullkomligt grundlagsenlig behandling, hvilken den hittills saknat.
Såsom skäl härföre får jag åberopa, att frågan i sitt närvar, skick mindre rör min rättegång med banken, hvilken måtte antagas vara slutad genom K.
M:s dom i målet, ulan fasthellre det sätt, hvarpå ett af R.
Sits BancoXJtsk. vid 1829 års riksdag inlemnadt betänk, blifvit behandladt och hvarigenom ett farligt prsejudicat kan för framtida förhållanden uppkomma.
Af 73 §:n uti Riksd.Ordn. berättigades visserligen BancoUtsk. att sammanjemka, d. v. s. söka en medelväg emellan lie särskildta beslut, hvaruti Rikets särskildta Stånd stannat; men denna medelväg söktes icke, utan skedde i dess ställe en afprutning, till hvars genomdrifvande BorgareSt. uppmanades alt, tvertemot 58 §:n Riksd.Ordn., hufvudsakligen ändra sitt beslut.
— Anses ett dylikt förfarande grundlagsstridig!, så framställa sig i närmaste sammanhang dermed frågorna: 1:0 huruvida R.
St. kunna och böra vid en efterföljande riksdag ändra och upphäfva ett uti grundlagsstridig ordning tillkommet beslut; och 2:0 på hvad sätt sådant må ske.
BancoXJtsk. har indirect förnekat den förra frågan, då det ansett sig icke vara tillstå tidigt att ingå i pröfning, huruvida denna ersättningsfråga blifvit af BancoUtsk. vid 1828—t8 3o årens riksdag grundlagsenlig! behandlad eller icke; och denna vid i834 års riksdag yttrade åsigt har legat till grund för BancoUtsk:s yttrande vid denna riksdag.
Men svårligen kan ett, i annan ordning än grundlagen stadgar och med förbiseende af dess föreskrifter, fattadt beslut äga mera bindande kraft, än en på oriktiga grunder fälld dom, Allmänna lagen visar, att en sådan kan, ehuru Den i Augusti 5 lagakraftvunnen , åter bry las, då skål dertill förete sig, och en mera förbindande kraft lär ej kunna tillerkännas ett R.
St:s beslut, helst då RiksdOrdn. genom det i 7.5 §:n intagna förbudet, mot en redan afgjord frågas upptagande vid samma riksdag; t y dl igen innehåller, att den kan å telli pptagas vid en följande.
— Antages detta, så lär en derom väckt motion både böra och kunna upptagas, alldenstund denna utväg att få frågor af R.
St. skärskådade, är laglig.
Men deraf följer ock, att ett Utsk. är vid en efterkommande tiksdag, såsom denna, pligtigt alt, då motion derom väckes, pröfva och utlåta sig om de åtgärder samma Utsk. vidtagit vid en föregående, och hvilken pröfning nu af mig anses nödig för sakens skull, eller på det att ett olagligen tillkommet beslut ej må kunna läggas till grund för flera efterföljande och lika beskaffade anomalier.
I händelse den här ofvan begärda inbjudning, hvilken icke kan hänföras till 06 §:n, som icke tillåter afvikelse!-från hufvudsakligt fattade beslut, och denna nu af mig framställda begäran endast innefattar en underordnad omständighet, hvarom våra riksdagsannaler lemna öfverflödiga bevis, att de både kunna göras och äfvenväl bifallas, så är mitt ändamål med denna min nya motion, att den blifver remitterad lill H. Const.Utsk., hvilket jag anser vara den enda auctoritet, som äger att bedo nima de olika omdömen, som möjligen kunna inträffa om grundlagarnes tydning och ordaförstånd.
— Grundlagsstiftaren har alltså visligen insett, att det borde finnas e.n vårdare, som äger att tillse, huru grundlagarne efterlefva*.
I denna öfvertygelse styrkes jag fastmera af det yttrande, en fräjdad ledamot inom detta Hus vid 1828—i83o års riksdag hade den 9 Januari 182g, då lian, icke såsom nu, är ledamot i samma Utskott.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan R. o. Ad. bifallit BancoUtskts betänk.