Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta vädjande lill Stånden, så snart §:dels pluralitet i Riksnämnden ej förefanns, skulle likväl blott ega rum vid beslut till bifall, icke till afslag å väckta frågor, med undantag af K. M:s Propos:r.
Hvad de sistnämnde beträffade, ansåg nemi.
Utsk. alt om man ej nndanloge dem från stadgandet, all
Riksnämndens med enkel pluralitet fattade beslut att afslå en väckt fråga skulle äga afgörande kraft, kunde möjligen svårigheter vid statsregleringens upgörande inträffa.
Derföre blef det undantag stadgadt, alt om Konungens Propos:r blefve i Riksnämnden afslagne med mindre majoritet än jj:delar af de röstandes antal, skulle beslutet underställas Ståndens pröfning.
Man har klandrat alt så icke skulle ske jemväl i afseende å enskilde riksdagsmäns förslag, men jag får fästa upmärksamheten deruppå, dels att stadgandets utsträckning lill alla frågor vore obehöfligt, enär något egentligt majoritetsförtryck svårligen torde komma i fråga att utöfvas genom afslag å väckta frågor, så vida de ej utgått från den ändra statsmakten, dels ock att, då det blifvit föreslaget, alt Stånden endast med ja eller nej skulle. 86
Den 15 Februari e m. afgöra till dem hänskjutna frågor, enskildla, af Riksnämnden afslagna motioner sällan eller aldrig skulle kunna af Stånden bifallas, enär de deruti väckta förslag oftast icke äro till dess detaljer utarbetade, hvilket deremot alltid är fallet med K. M:s Proposir.
Slutligen har i afseende å frågor om förändring i Grundlagarne det blifvit stadgadt, all de, vid den Riksdag de väckas, skola afgöras på samma sätt som lagfrågor, dock att de, likasom nu, icke få bifallas i vidsträcktare nion, än alt blifva bvilande lill näst påföljande Riksdag, vid hvilken de skola pröfvas och afgöras af alla 4 Stånden, hvatt och ett för sig.
Vid all öfverläggning
Ståndsvis skulle någon förändring i Nämndens förslag ej få göras, utan desamma i oförändradt skick antingen förkastas eller antagas, hvarigenom det är tydligt, att då Ståndsledamöterna tillika äro medlemmar af Riksnämnden och öfvervarit discussionerna derstädes, genom öfverläggningen ståndsvis icke kunde upkomma någon ytterligare söndring emellan personerne, än den, som redan vid sakens förehafvande i Riksnämnden upstält; och icke heller vore splittring i besluten möjlig, dä man endast i Stånden Ange rösta ja eller nej till Nämndens beslut utan förändring.
I afseende å den pluralitet af Stånd som erfordras till ett R:s
Si:rs beslut då en fråga varit underkastad pröfning
Ståndsvis, har någon väsendtlig förändring i nu gällande stadganden icke blifvit föreslagen.
I Grundlags- och privilegii-frågor fordras fortfarande alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut.
I andra frågor, erfordras till bifall 3 Stånds öfverensstämmande mening, men stanna 2:ne
Ständ emot 2:ne, har frågan förfallit utom uti finansfrågor och andra dylika, hvilka i likhet med hvad nu varit föreskrifvet icke kunna förfalla, och vid sådant tillfälle blir de två Stånds mening gällande, som öfverensstämma med Riksnämnden.
Härutinnan ligger den skillnad emot nu gällande förfaringssätt att sådana frågor f. n. gå till förstärkt Utsk. och förslagets bestämmelser i detta hänseende innefatta, enl. min öfvertygelse, en väsendtlig förbättring, ty i det förstärkta Ulskit insättas i allmänhet endast partiernas pålitligaste kämpar, hvilka med stum votering och förseglade sedeln lill vanlig vorden skiljedomare afgöra frågorna, då deremot enl. förslaget liela representationen efter förutgången öfverläggning deltager i omröstningen.
Den ledamot, som näst före mig hade ordet, har klandrat förslaget derföre, alt enl. detsamma BondeSfis Sekret, skulle tillsättas af Ståndet sjelft, då han deremot f. n. tillsätles af Konungen, hvilket stadgande den värde ledamoten ansett böra bibehållas.
Härvid har han likväl förbisett den väsendtliga skillnad i betydenhet och vigt, som förefinnes emellan ifrågavar:de befattning, sådan den nu är, och sådan den enl.' förslaget skulle blifva.
För det närvande står det nemi.
BondeSt. likasom de öfriga Stånden, öppet att fatta beslut i alla möjliga riktningar, men enl. förslaget kunna Stånden endast antaga eller förkasta de förslag oförändrade, som blifvit deras pröfning underställda.
Att vid sådant förhållande föreskrifva, attBondeSf:s Sekret., i olikhet med hvad som ägde rum hos MedSlm, skulle Den 15 Februari e. m. sr tillsättas a( Konungen, kunde svårligen falla någon in, sorn närmare tänkt på saken.
Då Utsk. föreslagit, ali alla 4 Stånden skulle på ett rum sammanträda och besluta, blir deraf en nödvändig följd att Stånden göras lika talrika, så att jemnvigten dem emellan bibehålles, och följaktligen måste äfven R. o. Adms personliga sjelfskrifvenhet uphöra.
Man har på detta rum ofta och häftigt motsatt sig alla förslag, hvarigenom denna sjelfskrifvenhet skulle R. o. Ad. betagas, under påstående, att samma rättighet just icke gjorde aristokratiens lifselement.
Så är likväl icke förhållandet; den personliga sjelfsbrifvenheten är endast en form för utöfvandet af representationsrätt, och denna form kan lika väl begagnas af demokratien sora af aristokratien, till exempel hvarå jag endast behöfver åberopa å ena sidan en mängd smärre republiker, synnerligast i äldre tider, och å andra sidan huruledes de Skotlska och Irländska Pärerna i det Engelska Ofverhuset tillsättas genom val.
Hufvudsaken är, att det aristokratiska samhällselementet är representerad!; hvilket det hos oss fortfarande skulle blifva af samma Stånd som hittills, hvaremot huruvida det bör representeras genom sjelfskrifna representanter eller valda ombud, blir en fråga endast om del ändamålsenligaste sättet för delta elements inrymmande i national-representationen.
Jag vill visst icke neka, att sjelfskrifvenheten i många hänseenden är ett ganska lämpligt sätt för representationsrättens utöfvande, men då skola äfven de sjelfskrifna representanterna nitiskt och samvetsgrannt upfylla de med denna rättighet förknippade skyldigheter.
De skola infinna sig å riksdagsorten, icke för att under vintren vistas och roa sig i hnfvudstaden, utan för att flitigt deltaga i riksdagsförhandlingarna; de skola infinna sig vid representationens öfverläggningar, icke då det faller sig för dem lägligt eller nöjsamt, utan då deras närvaro behöfves; de skola aflägsna sig från riksdagsorten, icke då våren löfvar träden på deras egendomar, utan då riksdagsarbetena äro afslutade.
Men om jag äfven skulle föreställa mig, alt den personliga sjelfskrifvenheten på det samvetsgrannaste sätt utöfvades, anser jag den vara mindre behöflig inom vår representation, der de politiska vindkasten för dagen förmå göra sig så litet uteslutande gällande.
Då representationens ledamöter efter förslaget tillsättas genom val Ståndsvis, är det föga troligt, att samma opinionsvind skulle vid valen blåsa uti alla Stånd.
Tron J Mine Hrr, att en tillfällig opinion, upkommen t. ex. hos BondeSt., skulle lyckas göra sig gällande hos de väljande lill PresteSt.
, eller att ett hugskott hos BorgareSt. skulle vinna efterföljd hos R. o. Ad:ns valmän?
Ett helt annat förhållande är med representationer, sammansatta genom samfälda eller allmänna val, der alla ledamöterna kunna vara valda under påtryckning af samma opinionsvind för dagen, och der det således väl kan behöfvas en motvigt genom personligen sjelfskrifna ledamöter, hvaremot under det motsatta förhållandet vid utväljandet af ledamöter till våra Riksdagar det goda som i många hänseenden är förenadt med den personliga sjelfskrifvenheten, öfverväges af de stora fördelar, hvilka enl. förslaget skulle tillskyndas vårt representationsskick, genom en närmare 88 Den 15 Febr u ari c. m. sammanföring af de olika Stånden, förenklad arbetsordning, beredande af representationsrätt åt förut orepresenlerade klasser m. m.
Sedan jag sålunda ådagalagt, att R. o. Ad:ns personliga sjelfskrifvenhet kan utan någon våda efterskänkas och äfven bör det, för alt derigenom tillskynda samhället jemförelsevis öfvervägande fördelar, anhåller jag att få visa, hvilka förut orepresenterade samhällsklasser skulle enl. förslaget erhålla inträde i de nuvarande RiksSt:n.
Jag får då till en början tillkännagifva, att Const.Utsk. härvid följt samma princip, som vid de öfriga föreslagna förändringarna blifvit iakttagen, i det att Utsk. icke föreslagit representationsrättens utsträckning till andra samhällsklasser, än dem, om hvilkas behörighet att denna rätt utöfva meningarne varit ense.
Alla opinioner instämma deruti, alt egenskapen af alt vara eller hafva varit embetsman icke bör från representantkallet utesluta en person, som för öfrigt till detta kalls utöfvande är qvalificerad.
Denna, om jag så får uttrycka mig, Embetsmännens disqvaliflkalion är derföre från förslaget borttagen, så att alla, hvilka för öfrigt vore valberättigade och valbara, skulle få välja och väljas, ehvad de vore embetsman eller icke.
Utsk. ansåg vidare, att alla skollärare, hvilka åtnjuta presterlig befordringsrätt, utgöra en sådan med preslerskapet närbeslägtad klass, att de lämpligen torde erhålla representationsrätt i ett samhälle der ett Prestestånd finnes, samma förhållande är med ledamöterne af lärda akademier, hvilka icke på annan grund ega valrätt.
Sådana näringsidkare, hvilka f. n. äro från representationsrätt uteslutna, derföre att de icke innehafva burskap såsom borgare i någon stad, erhålla enl. förslaget en sådan rätt, hvilken äfven tillerkännes fastighetsegare i stad och köping.
All nu omnämnde samhällsklasser borde vara från representationsrätt uteslutne har jag icke hört af någon påstås.
Men, säger man, den talrika medborgareklass, som utgöres af embets- och tjenstemän, har icke, till följd af denna egenskap erhållit representationsrätt, hvilket vore i högsta grad orättvist.
Jag vill icke inlåta mig i tvist derom, huruvida det är rätt eller orätt, att Statens tjenstemän såsom sådane innehafva representationsrätt, meu hvad jag med trygghet kan påstå är, alt meningarne härom äro ännu i denna stund ganska delade.
De, som bestrida denna rätt, säga att embetsmännen äro Statens tjenare, representeras således af Regeringen och kunna icke, derigenom att de äro den ena statsmaktens organer vara berättigade att deltaga i den andra statsmaktens verksamhet.
Man har å andra sidan ordat om huru kränkande det skulle vara för embetsmännen att se sig utestängd från representationen, under det att skol-läraren derinom tillerkännes plats.
Från äldre tider hafva emedlertid presterne, såsom kyrkans tjenare i Sverige haft representationsrätt, denna rätt har enl. förslaget blifvit beviljad jemväl deras bröder, skol-lärarne, och för min del kan jag icke inse, att embetsmännen härigenom kommer i någon sämre ställning än för det närvarande.
Enl. förslaget har dessutom det förbud blifvit borttaget, som nu förefinnes för embetsmannen att begagna, den rätt till representation han såsom jordegare eller eljest utom sin befattning såsom embetsman kunde ega och det måtte väl för honom vara bättre att jemlikt förslagets stad - Den 15 Februari e. m. 89 ganden kunna få utöfva representationsrätt om han eljest är i besittning af annan rättsgrund dertill, än att, i enlighet med nuvarande grundlag, vara förbjuden att af en sådan rätt sig begagna* Återstår att tillse i hvilka Stånd dessa hittills orepresenterade borde inkomma äfvensom utaf hvilket antal ledamöter Stånden borde utgöras. R. o. Ad. bestod ursprungligen af jordegare, hvilka gjorde rust-tjenst.
På den liden funnos icke egentligen civila embetsman, utan Statens tjenst var hufvudsakligen krigstjenst, och deribland rosstjensten den förnämligare, hvaremot under tidernas lopp den högre civila Ijenslen numera likaställt sig bredvid den militära.
De ofrälse jordegare hvilka tillika, göra Statens något högre tjenst, vare sig civil eller militär, äro derföre ett med R. o. Adeln på historisk grund nära beslägtadt samhällselement, och representanterna af denna klass borde således följdriktigast inrymmas bland R. o.
Ad., med hvilket stånd de för öfrigt hafva närmaste likheten i samhällsställning och lefnadsvilkor, och sådant i vida högre grad än de i BorgareSl. redan intagne Brukspatronerne hafva med della Stånd, hvarföre äfven alla på grund af samma exempel gjorda inkast till kraft och värde förfalla.
Att skol-läraren och vetenskapsidkare skulle intagas i PresteSt., faller af sig sjelft likasom det äfvenledes är påtagligt alt husegare i städer samt näringsidkare skulle tillhöra BorgareSt.
Den siste värde talaren har visserligen sökt göra sig lustig deröfver, att man genom husegares intagande i BorgareSt. möjligen skulle i dess samlingsrum få se blå och gula plymer vaja.
Ora en sådan olycka skulle inträffa, blifver den likväl icke större än den, som kunnat blifva en följd af antagandet utaf det representationsförslag, som blifvit offenlliggjordt i en viss under förra Riksdagen af Hr v. Hartmansdorff utgifven grön bok, på hvars 80 sida läses: ”valberätiigade inom BorgareStåndet äro: l:o. — — —• — — — — — — — — 2:o. ___ ___ _____ 3:0.
Ägare till fastighet på stads eller köpings område”.
Nu kan så åtbära, att en officer, som tagit afsked med rättighet att fortfarande bära Regdets uniform, är fastighetsegare i en stad eller köping, pch om valet lill riksdagsman träffade denne person, så skulle den värde talaren, jemväl enligt sitt eget representationsförslag, kunna få se den blåa och gula plymen i BorgareSt:s samlingsrum.
Alt, då representationen bildas klassvis, en och samma person kan hafva grund till valrätt inom mera än en klass, måste alltid inträffa, och jag för min del kan ej finna att deruti ligger någon olägenhet.
Man har ang:de bestämmelserna för BondeSt. klandrat uttrycket '"allmoge,'" såsom alltför obestämdt och således missledande, men man har förbisett att i samma §, der delta uttryck begagnas, äfven bestämmes hvad dermed bör förslås, då det heter: ”hemmansegare bland allmogen, hvilka inom något af de uti valet deltagande härader boende och besulne. äro och ej lill annat RiksSlånd höra, välje inom sig riksdagsmän till BondeStåndet.”.
Till allmogen räknas således, enl. denna §:s bestämda ordalydelse, alla hemmansegare, hvilka ej till annat RiksStånd höra; och i BondeSt. har lill följd häraf blifvit från de hittills orepresenterade uptagne alla jordegare' 90 Den 15 Februari e. ra. sorn icke tillhöra annat Riksstånd, men hvilkas antal dock blir jemförelsevis ganska obetydligt sedan de ofrälse jordegare, som tillika på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller innehaft tjenst å Rikets Stat, fått plats bland R. o. Ad.
Antalet af BondeStis ledamöter upgår för det närvarande vanligtvis till omkring 100 eller något deröfver.
Alt betydligt minska antalet af detta Stånds Riksdagsmän ansåg
Ulsk. vara betänkligt och derföre bestämdes det att hvarje Stånd skulle bestå af 75 eller hela representationen af 300 ledamöter.
Antages nu att de uptsgne hittills orepresenterade borde tillsammans utgöra ett lika antal som ett af de ursprungliga Stånden, så upkommer, då man fördelar hela antalet riksdagsmän, eller 300, uti fem delar, ett antal af 60, hvilket utgör ungefärligen samma antal som det hvartill ledamöterne i Preste- och BorgareShn f. n. upgå.
Om nu ytterligare de 60 hittills orepresenterade ansågos till jemnlika antal ingå uti de nuvarande Stånden, komme hvarje Stånd att af dem uptaga 15 och således såsom förut blifvit sagt, att i sin helhet utgöra 75.
Beskaffenheten af de nyuptagne samhällsklasserne och deras förhållande till da ursprungliga Stånden, hafva likväl gjort att Utsk. ansett sig endast för R. o.
Ad. samt PresteSt. böra anvisa dem det bestämda antalet af 15 ledamöter, hvaremot de för BorgareSt. ansågos lämpligare kunna utan åtskilnad inneslutas uti det för hela Ståndet bestämda antal, hvilket för BondeSt. desto heldre jemväl kunde ega rum, som de uti detta Stånd, enl. förslaget, uptagne hittills orepresenterade samhällsklasser äro jemförelsevis af så ringa betydenhet.
Man har vidare påstått, att det vore en väsendtlig brist i förslaget, att Ståndsordningarne icke blifvit på förhand upgjorda och i Grundlagen intagna.
Jag vågar deremot påstå, att i Grundlagen, sådan den blifvit föreslagen finnes intaget allt hvad af Ståndsordningarne är af vigtigare konstitutiv natur, och det vida mer än i den nu gällande Grundlagen, så alt, om förslaget i berörde hänseende skulle anses felaktigt, detta fel i högre grad vidlåder vår nuvarande Grundlag.
I afseende å R. o.
Ad:ns representationssätt innehåller 12 § Riksd.Ordn. endast följande: '’R. o. Ad. infinner sig till Riksdag och representeras enl.
Riddarh.Ordmn, hvilken, lika som öfriga Ståndsordningar, bör vara i öfverensstämmelse med grundlagarne författad.” Således kan, utan hinder af Grundlagen, en total förändring i R. o.
Ad:ns representationssätt föreslås och af Ståndet antagas samt blifva lag, så vida K.
M. dertill gifver Sin sanktion.
Enl. förslaget är deremot uttryckligen bestämdt, så vål huru många R. o. Ad:ns representanter skola vara som öek att dessa representanter skola distriktvis väljas, hvarförutan, för att förekomma alt
Ståndsordningarne skulle blifva förhastadt och onödigtvis omändrade, det blifvit föreskrifvet, att ändring deruti icke må annorledes kunna företagas, än lill följd af vederbörande RiksStånds derom under tvenne riksdagar å råd fattade lika lydande beslut det Konungen godkänt.
Häraf torde det vara uppenbart, att förslaget, i afseende å R. o. Ad:ns representationssätt, är vida mera bestämdt än nu gällande Riksd.Ordn. samt att det blefve svårare alt förändra den en gång upgjorda Ståndsordningen, ån det f. n. år att ändra Riddarh.Ordmn.
Den 15 Februari r. ni. 91 Hvad PresleSt. beträffar, eger, enl. 13 § i nu gällande Riksd.Ordn., hvarje stifts presterskap rättighet att, på sätt det finner för sig tjenligast, välja ett visst antal fullmäktige.
Konungen har intet alt säga i afseende å delta Stånds valordning, hvilken när som helst kan förändras och upgöras olika i olika stift, då deremot, enl. förslaget, PresteStåndets ordning, i likhet med de öfriga Ståndens, är underkastad K.
M:s sanktion och ej kan ulan Hans samtycke samt först efter Ståndets vid 2:ne Riksdagar fattade lika lydande beslut förändras.
Borgerskapet i hvarje stad kan f. n. med Konungens samtycke, förändra stadens valordning, utan att Ståndet dermed har något att skaffa.
Jag hemställer då, huruvida det icke är mera betryggande, att valordningen upgöres af Ståndet sjelft med Konungens bifall.
Endast i afseende å BondeSl:s valsätt äro bestämmelserna i nu gällande Grundlag mera utförliga.
Jemför man nu med opartiskhet den gällande
Grundlagens och förslagets stadganden uti ifrågakomne hänseende, finner man lätteligen, att det sednare i allmänhet innehåller bestämdare föreskrifter om sjelfva hufvudgrunderna för Ståndens representationssätt, än den förra, samt att förändringar deruti skulle med större svårighet till vägabringas, derest förslaget blefve antaget, än som nu är fallet, hvarföre det måste förefalla en opartisk bedömare, minst sagdt, något besynnerligt, att man såsom skäl för förslagets förkastande anför en omständighet, deruti förslaget har ett afgjordt företräde framför nu gällande lag.
Dessutom vore det, åtminstone enl. min öfvertygelse, ett fel, om Ståndsordningarne, icke allenast lill deras hufvudgrunder utan äfven i alla dess detaljer, blifvit i Grundlagen intagne, ty dessa ordningars detaljbestämmelser behöfva oftare förändras, lill följd af inträffande förändrade förhållanden, men sådant skulle derest hela Ståndsordningen erhållit helgd af grundlag, alltid medföra större svårigheter och olägenheter.
Man har sagt, alt det skulle blifva särdeles betungande för R. o. Ad. att vid Riksdagarne underhålla sina representanter.
Vi veta, att PresteSt. f. n. betalar arfvoden åt sina riksdagsmän utan att kånna sig deraf öfver håfvan betungadt.
Dessa representanter äro icke mycket färre än de, som enl. förslaget skulle representera R. o. Ad.
Tron J väl då, M. Hrr, alt R. o. Ad. hvars förmögenhet är vida betydligare än den, som finnes hos Presterskapet, skall komma att nedtryckas af en afgift, hvilken presterskapet under så lång tid erlagt utan att beklaga sig?
Om roan dertill lägger, att Riksdagarne skulle blifva betydligt kortare till följd af den förenklade arbetsordningen, torde farhågan för R. o. Ad:ns oförmögenhet, att i likhet med hvad de ofrälse Stånden under sekler gjort, underhålla sina riksdagsmän, vara alldeles ogrundad.
Den samverkan, som enl. förslaget skulle upkomma mellan nationens representanter och Konungens rådgifvare, utgör en icke obetydlig förbättring af det nuvarande representalionsskicket.
För det närvarande hafva icke Statsrådets ledamöter tillträde till något Stånds förhandlingar, med undantag af R. o. Ad:ns, hvilket sednare dock beror af bördens tillfällighet.
Om jag ej misstager mig, hafva åtskilliga gånger förslag blifvit gjorda att förskaffa Konungens rådgifvare ett sådant tillträde, men dessa förslag hafva förkastats.
Det 92 Den 15 Februari c. m. torde måhända äfven icke böra aldeles förnekas, att Statsrådens deltagande uti RiksSt:ns öfverläggningar möjligen vore mindre lämpligt, så länge representationens särskilda delar äro från hvarandra så afskiljda, som f n., men otvifvelakligl är, att närvaron af Regeringens ledamöter uti Riksnåmnden, då alla Stånden vore till gemensamma öfverläggningar samlade, skulle vara för ärendenas behandling särdeles nyttig, sätta representationen i tillfälle att omedelbart erhålla kännedom af Regeringens åsigter samt sålunda undanrödja mången anledning till missförstånd; likasom den genom
Riksnämnden möjliggjorda större sammanhållning och kraft hos representationen i betydlig mån skulle öka dess förmåga att bidraga till en nyttig samhällsutveckling, utan att skadligt brådstörtande eller förtryckande majoritetsvälde ändock vore att befara utaf en Riksdag såsom denna sammansatt genom
Ståndsval och med förbehållen rätt till beslut ståndsvis.
Ett betydligt fel hos vår nu gällande Grundlag är att deri finnas uptagna en mängd småsaker, en mängd mindre väsendlliga detaljbestämmelser, såsom ang:de Ulskins tillsättande etc.
Häraf upkorama 2:ne olägenheter.
Man måste nemi. antingen qvarstå vid de befintliga stadganderna, om äfven förändrade förhållanden göra dem mindre lämpliga, hvaraf följer att Grundlagen genom dess stelhet och oböjlighet blir förhatlig, eller också företaga sig att ständigt lappa på densamma, hvarigenom dess helgd förringas.
Const.Utsk. har velat undvika båda dessa ytterligheter genom att föreslå, att alla sådane mindre vigtiga bestämmelser skulle intagas i Riksdagens arbetsordning och såsom en garanti emot obetänksamma förändringar af denna ordning, tillika föreskrifvit, att densamma skulle stiftas och beslutas på samma sätt som allmän lag.
En af mina motståndare har yttrat att R. o.
Ad. borde hålla sina en gång fattade beslut i helgd.
Jag är honom tacksam för detta yttrande, ehuru jag ogillar hans sätt alt vilja komma ifrån conseqvensen deraf, då det är fråga om ayt vidblifva den åsigt, R. o. Ad. genom detta förslags antagande till hvilande vid sistlidne Riksdag uttalade.
Han har nemi. antydt, alt R. o. Ad. egentligen ej skulle haft någon annan afsigt med detta beslut, än att dymedelst på det lämpligaste sättet komma ifrån saken, eller, med andra ord, att beslutets fattande endast varit en manöver för tillfället.
För min del tror jag, att R. o.
Ad. alttid har fullt alfvar med sina beslut och alt endast förutsättningen derom, att så ej skulle vara förhållandet, innefattar något för R. o. Ad. i hög grad förnärmande.
Det har blifvit ett talesätt att kalla Staten för en byggnad och man talar ofta om Statsbyggnaden.
Till upförandet af denna byggnad på en fast och säker grundval har den Svenska Adeln i främsta rummet varit behjelplig.
Då det gällt att försvara den mot inre och yttre fiender, har R. o. Ad. alltid slått i främsta ledet.
För mig vill det synas omöjligt, alt R. o. Ad., då fråga är att söka förhindra denna urgamla byggnads förfall skulle stå efter, och under denna förhoppning anhåller jag vördsamt om R. o. Ad:ns bifall till förslaget.
Den 15 Februari e. m. 93 Frih. af Ugglas, Curt Gustaf:
Då jag på f. m. begärde ordet, var min afsigt alt närmare utveckla grunderna för det förslag, som nu är föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, äfvensom att lill besvarande uptaga de anmärkn:r, som deremot blifvit gjorda; men som jag är öfvertygad, att R. o. Ad., i anseende till den långt framskridna tiden, helst ser, att discussionen så mycket som möjligt förkorias, anser jag mig ej böra denna min afsigt fullfölja.
I det uplysande föredrag, som Gr.