Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nämner nu delta af den anledn., som Hr Gyllenhaal motion gifvit; men jag skall i bestämd motion framställa mitt förslag i detta hänseeede, för att läggas på bordet till R. o. Ad:s bepröfvande.
Den anmärkn., som Frih. Fleming framställt, synes visserligen vara af ganska svår och eftertänklig beskaffenhet; men lyckligtvis kan jag disculpera mig, och det är icke min vana, att framställa uppgifter, stridande mot sanningen, hvarföre jag äfven nu är beredd, att bevisa hvad jag sagt.
Jag börjar med att fork lara, att den tjensteman, som är Chef för inre Tullbevaknings-districtet, varit af mig känd i många år, redan innan han blef tjensteman.
Jag värderar och känner honom såsom en förtjenstfull och aktningsvärd man, och det har icke kunnat vara. min mening att såra honom eller någon annan, då det icke är hans fel, att hans tjentsgöring ej är så trägen, sorn ett Hofr.råds.
Han fullgör sina uppdrag och, mig veterligen, har aldrig några klagomål emot honom blifvit väckta.
Detta till svar på första delen af anmärkningen.
— I fråga örn hans inkomster och resor i tjensten, grundar jag mitt omdöme på underrättelser af tjenstemän inom tullverket.
Under 4 års tid har jag varit bosatt i Jönköping, och med stöd af den enskilda kännedom, jag derunder förvärf - Den 19 Februari f. m. .75 val, samt de upplysningar, som blifvit mig lemnade, har jag trott mig kunna framställa den öfvertygelse, att denne District-cliefs göromål icke motsvara Hof’r:s-rådens, då likväl hans inkomster öfverstiga deras, och jag har gjort det icke för att såra, utan för att visa missförhållandet emellan inkomsterna, då han har i5oo r:drs lön, och dessutom 5oo r:dr såsom respenningar, och deremot Hofrts-råden ar i83g, oaktadt davur, höga riksmarkegång af 8 r:dr 2g sk. b:co, enligt hvad jag i motionen nämnt, endast hade en lön af 19^2 r:dr 24 sk.
Är åter riksinai kegången, såsom ofia inträffar, ej högre än 6 r:dr htco, går lönen för ett Hofitsråd ej lil! iner än 1600 r:dr.
Den värde Frihtn har icke svarat på min uppgift om aflöningen lör Magistraten i Götheborg och iedamöterne i åtskilliga Collegier.
Jag tror det derom uppgifna förhållandet vara sanningsenligt, och dä t. ex. i Götheborg en rådman af den litternta classen aflönas med 2400 och af handels-classen med 1600 r:dr, malle detta kunna anses såsom ett talande skäl för den löneförhöjning jag föreslagit.
Jag har framställt motionen, icke endast såsom chef för det embetsverk, hvarvid jag är anställd; jag har begagnat min rättighet såsom representant att framlägga mitt förslag, men då det blifvit mig förebi ådl, alt jag sträckt min motion längre än Konungens propos. åsyftar, anser jag mig skyldig att äfven i detta fall aflemna en förklaring.
— Redan år i834, sedan fråga blifvit väckt om förbättring i lönevillkoren för Hofi ätterna, befallte Konungen, i skrifvelse den 8 Mars, Dess Just.-Statsminister att gemensamt med Hofrts-Presidenterne öfverlägga och lill K.
M. inkomma med förslag till sådan förbättring.
Jag var då ännu icke nämnd till den befattning, jag nu innehar, hvilket först skedde år i836.
Jag blef då underrättad om K. M:s nåd. skrifvelse, och, sedan jag mer än ett år utöfvat min Presidents-befattning samt hunnit taga närmare kännedom om behofvet i denna del, afgaf jag i Oct.
1837 ett förslag om lönereglering för Götha Hofrätts ledamöter och betjening.
Detta skedde efter öfverläggning med Just.
Stats-ministern och Presidenterne i de öfriga Ilofrälterna.
I Svea och Götha Hofrätten äro förhållandena enahanda, och i följd deraf afgåfvo Presidenten i Svea Hofrätt och jag likstämmiga förslag.
Organisationen af Hofrätten i Christianstad är sådan, att dervar.
Presidents förslag icke kunde blifva likstämmigt med vårt, i fråga om divisionernes antal, men i fråga om lönebeloppen voro vi öfverens.
De sålunda uppgjorda förslagen inlemnades lill Just.- Statsministern, som hade sig anbefaldt, alt till K.
M. inkomma med förslag; men jag har hört, att de icke blefvo inlemnade till K. M., ulan att Just.-Statsministern, med ledning deraf, utarbetat ett egel förslag, sorn blifvit aflcm nadt till K. M., och legat till grund för den till R.
St. aflåtne nåd. propostn.
Deraf har handt, att frågan om lö - in6 Den ig Februari f. m. i ncförbättring för Hofrätlernas betjening blifvit nr ilen K, propos:n utesluten, emedan den icke varit underställd K. M:s nåd. pröfning.
Della har gifvit mig anledn. att, såsom tilllägg lill Konungens propos., till II.
Sits behjertande framlägga jemväl frågan om löneförbättring för Hofrätlernas tjenstemän; och att jag gjort förslag om högre löneanslag för Höfrätterna, än Konungens propos. upptager, tror jag varit min ratt såsom representant samt chef för ett af de ifrågaställde embetsverken.
JVIotiverna derföre bar jag i motionen framlagt, och det beror på Utsk. samt Riks-St:n alt, efter pröfning af de anförda skälen, i frågan fatta beslut.
Hr Gyllenhaal anförande hade blifvit afbrutet, genom ankomsten af en Deputation ifrån Hederv. Bonde-St., anförd af Riksdagsm.
David Gudmundsson från Hallands län, hvilken, å Ståndets vägnar, öfverlemnade ett prot.utdr. af den l5 dennes.
I anledn. af 2’.ne värde ledamöters framställningar om beskaffenheten af Districts-chefsembetet i inre TuIIbevaknings-districtet, anser jag mig böra till StatsUtskts upplysning meddela, att samma embete, i anseende till dess öfverflödighet, blifvit af K.
M. redan för många år sedan bestämdt till indragning, så snart den nuvar. innehafvaren deraf afgår.
Vid sådant förhållande torde så väl den jemförelse
Hr Gyllenhaal gjort emellan denne embetsman och Hofrättsledamöter, som anmärkn. deremot af Frih.
Fleming, komma att förfalla.
Sedan det numera är en allmänt känd sak, att vederbör.
Hofrätter afgifvit sina yttranden öfver de hvilande förslagen till allmän civil- och criminal-lag, vill jag icke bestrida utan snarare tillstyrka motionärens förslag om ökade löner för Höfrätterna; dock får jag tillägga, det jag önskat och hellre sett, om denna löneförhöjning kunnat dröja tills vi fått se en verkställighet, som jag hoppas ej länge uleblifver af de nya lagförslagen, och den reglering af lönerna, som då är att förmoda.
Remitterades till Stats-Utskottet.
Upplästes Bonde-St:s genom
Deputation nyss meddelade prot.utdr. af den i5 dennes, af innehåll, att Ståndet, som anlragit ett af Hans Jansson från Elfsborgs län d. i dennes ingifvet och uti ett vidfogadt memorial intaget förslag till und. skrifvelse till K. M., i anledn. af H.
M:s tal till R.
St. på Rikssalen vid riksdagens öppnande, öfverenskommit att, genom särskild
Deputation, detta sitt beslut öfriga Riks-SCn tillkännagifva och dem inbjuda att med Bonde-St. sig förena uti den af Ståndet för dess del sålunda beslutade und. skrifvelse.
' Före - Den ig Februari f. m. 177 Föredrogs ånyo Frii).
Cedorsl 1 örns, Anders, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion om förändringar i 18 >3 års legostadga för husbönder och tjenstehjon.
Frih. Gederström, Anders, upplåste följande:
Då jag hegart de i min motion föreslagna förändringai och tillagg i den nu gällande tjenstehjoiisstadgan, så har del ingalunda härflutit derifrån, att jag anser denna stadga i öfrigt vara ändamålsenlig, samt att tillägg och ändringar kunna vara tillfyllest att upphjelpa dess brister.
— Nej, långt derifrån! — jag tror tvertom, att denna stadga är uppbyggd af sådana materialier och på sådan grund, att den motverkar och strider emot det fria samhällets utveckling och bildning; att den snarare danar oduglingar, tiggare och lösdrifvare, än den verkar motsatsen.
Men jag har ansett nödvändigt, att, så länge denna på det gumla feodalväldets ruiner uppresta byggnad — som gör skilnad emellan fria och ofria, rika och fattiga, privilegierade och oprivilegierade varar, den åtminstone må vara så tydlig som möjligt, på det ilen ej må gifva anleda, åt godtycket, att, allt som olika intressen uppstå, olika tillämpa densamma.
— Jag har trott att, så länge den finnes, den åtminstone må vara så litet skadlig och så nyttig som möjligt; och den enda nytta som deraf kan ernås, vore, att den bidroge att rensa samhället från förbrytare och lösdrifvare.
Min öfvertygelse är, att hvarje menniska är född lill frihet, och sträfvar efter frihet, om hon ej från barndomen så blifvit vand vid motsatsen; att hon, lik oxen för plogen, ej duger till något, med mindre hon dertill af sin herre drifves.
Den frie mannen finner tili och med jordlifvets frihet för inskränkt, han längtar efter en ännu högre — den som vinnes på andra sidan grafven.
— Här menas likväl blott lagbunden frihet, ty all annan är sjelfsvåld.
Verklig frihet kan blott finnas inom ett lagbundet samhälle; ty endast der, hvarest hvarje menniska supponeras lika så noga bevara egen, som respectera andras, finnes verklig frihet.
Och en sådan supponerad rättskänsla kan endast inom ett lagbundet samhälle förutsättas* eller anses möjlig.
— Ty menniskan är, dess värre, alltför böjd att missbruka sin frihet på andras bekostnad, och sålunda tillvälla sig en makt, som ej kan ernås med mindre andras frihet inskränkes.
Vid första bildandet af ett samhälle eller en stat, måste derföre hufvudvillkoret för dess lagar vara allmän jemnlik frihet, d. v. s. hvarje medborgares lika rätt att utan inskränkning drifva hvilket näringsfång, handtverk eller rörelse som helst, så länge han ej bryter emot de lagar, som till det allmännas säkerhet och bestånd äro stiftade.
— Alt tvinga den menniska, som intet ondt gjort, och som ej förbi- ti t i l sig emot samhällets lagar,"atL, antingen tjena andra el1 II. 23 178 Den 19 Februari f. m. ler ock behandlas såsom en förbrytare, det strider så uppenbart emot allt rättsbegrepp, alt detta tvång endast bör anses möjligt i en despotisk stat, der herrskarens vilja utgör samhällets lag; och att ett sådant förhållande kan existera i en constitutionel stat, en sådan som Sverige, det kan endast förklaras genom landets fordna inkräktande af Götherna, oell deras behandlande af landets ,urinnevånare som träJar eller ofria, saint sednare införandet af feodal- och vasall-väsendet, Ilvars tillvaro visserligen för länge sedan upphört, men hvaraf dock ännu många spår, ty värr, i våra lagar förfinnas.
Jag skulle derföre helst önska upphäfvandet af allt s. k. laga försvar, hvartill, enligt min tanka, hvarje medborgare, som till staten fullgör sina åligganden, är lika berättigad, och i dess ställe i Legostadgan föreslå de föreskrifter för husbönder och tjenstehjon, som kunna anses nödiga att befordra ömsesidig säkerhet och belåtenhet, grundade på principen af lagliga öfverenskomtnelsers och contracters förbindande egenskap.
— Men då dessa ämnen egentligen höra under allmänna lagen, så anser jag otjenligt att, för närvar, och innan de nya civil- och criminal-lagförslagen komma under R.
St:s pröfning och skärskådande, utförligare utveckla mina åsigter härutinnan.
Hr von Knorring, Carl Henr.:
Förenande mig med den värde motionären, får jag vidare tillägga:
Att den nu gällande tjenstehjons-stadgan har behof af förändrad redaction, inser hvar och en, som gjort sig mödan med uppmärksamhet följa densamma — isynnerhet i de delar, der den sårar sundt förnuft.
Denna stadga bjuder t. ex. husbonde, vid påföljd af böter, att afgifva sannfärdig, på öfvertygelse grundad orlofssedel, med intyg om dess tjenstehjons uppförande, nyckterhet m. m.; men samma husbonde fälles till böter för denna samma orlofssedel, om han ej gitter leda sina intyg i bevis, och hvarvid dess öfriga 3o tjenstehjon, ehuru ögonvittnen of de omnämnde förseelserne, ej få vittna.
Samma husbonde fälles vidare till böter, enär han, viss derom att ej i bevis kunna leda dess tjenstelijons hvardagliga olater, desamma i orlofssedeln ej vågar omnämna.
Följden häraf är den, att, der denna stadga af kitlsliga åklagare efterlöljes och tillämpas, man alltid skrifver vackra orlofssedlar, i hopp att dymedelst säkrast undgå åtal, och sålunda bedrager samhället, uppmuntrar den dåliga tjenaren att fortfara deri, och afböjer för den sedlige och skicklige den ersättning, han finner i välförtjent loford.
Att detta mitt anförande måtte åtfölja Frih.
Cederströms motion tili vederb. Utsk., få jag vörsamt anhålla.
Då vi från K.
M. fått mottaga löfte att snart erhålla en propos. ang:de lösdrifveri-förfatlnin - Den 19 Februari f. m. gnrne, tager jag mig friheten att till motionären hemställa, huruvida lian ej behagade låta denna sin motion hvila, tills den K. propostn inkommer till R. o. Ad.
Cederslröms nu förevar, motion innehåller frön till så vidlyftiga och allvarsamma öfverläggning»!-, att de kunna blifva ännu långvarigare, äu discnssionen om hans nyligen förehafda motion rörrde correct.inrättn:ne.
Delta skulle endast föranleda, att R. o. Ad:s ledamöter blefvo uppledsnade med dubbla diseussioner i nära nog samma ämne, enär mången, i allt fall, torde vilja yttra sig öfver dea K. propos:n.
Jag gör denna hemställan lill den värde motionären; men för den händelse, att han ej skulle vilja afstå från motionens remitterande, får jag vördsamt lill H.
Ståndet hemställa, huruvida icke all discussion i ämnet likväl kunde uppskjutas, intilldess Konungens propos. ankommer, då alla de ledamöter, som i frågan vilja yttra sig, och bland hvilka äfven jag räknar mig, få tillfälle att derom framställa sina åsigter Frih. Raab, Adam Christian:
Utgående just från den synpunkt Frih.
Cederström uti dess i dag afgifne anförande antydt, kan jag icke komma till samina resultat, som den värde Frihjn, då han, under förutsättning att nu gällande tjenstehjonsstadga skall, i afseende på föreskrifterna 0111 laga försvar, äga bestånd, ansett andra förändringar deri böra uppskjutas; men då Hr Hjerta hemställt, om Frill.
Cederström ville låta sin motion hvila, afvaktar jag motionärens svar, innan jag vill ingå i vidare yttrande öfver ämnet.
Jag har ingenting emot, att denna min motion må hvila tills K.
M:s propos. i ämnet kan ankomma.
Jag afstår således ifrån alt, för närvar, få den remitterad till Utsk., såvida det är öfverensstämmande med Ståndets vilja.
Uppå derefter framställd propos. beslöts, att Frih.
Cederströms nu föredragna motion finge hvila.
Till remiss föredrogs
Hr Hammarskölds, Carl Wilh., den i5 Febr. e. m. på bordet lagda motion om förhöjning i gästgifveri-skjutslegan.
Jag anhåller vördsamt, att det Utsk., sorn kommer att handlägga den förevar, motionen, ville eftersinna några omständigheter, som efter mitt omdöme synas förtjena alt öfvervägas.
Skjutsskyldigheten är fästad vid jorden, och detta onus har otvifvelaktig! ingått i beräkningen hos hvar och en, som köpt jorden.
Att kalla denna skyldighet orimlig, är intet annat eller icke mer grundad!, än att säga det äfven väghållningsskyIdigheten är orimlig.
Begge äro de uödvändige; men, mine herrari Den jy F c b r u a r i f. m. frågan liäv gäller iclje blolt liqviden emellan den sorn skjutsa r oell deri som skjutsas, frågan gäller derjemte en allmän beskattning på hela den Sveriges befolkning, som hvarken skjutsar eller skjutsas.
Det är nemi. en obestridlig sats, alt skjutslega!) bestämmer forlegan, denna åter bestämmer frakt? legan, och en förhöjning i skjutslegan, till det belopp man nu föreslagit, skulle således bestämdt inverka till en betydlig förhöjning af priset på alla de varor, som skola hemtas hos köpmännen, hvilka icke lära underlåta att göra sig betalde för sina kostnader.
Jag vill icke bestrida, att billigheten fordrar någon förhöjning, men en förhöjning till alterum tanlum synes mig orimlig, och jag hemställer till Utskts eftersinnande, hvad förhöjning detta årligen skulle åstadkomma i utgifterna för Statsverket, sorn skall betala posIförringen , fångtransporten och ersättning för embetsresor.
Jag anhåller, att delta yttrande må få åtfölja remissen.
Jag understödjer motionen i afseende på förhöjning af skjutslegan, af det enkla och naturliga skäl, att skjutsen icke är betald med de 16 sk. btco för milen, som nu erläggas, och att de nu skeende ständiga reclamationerna om förhöjning för vissa städer och stationer i landsorten medföra beslut af Regeringsmakten, hvarigenom partiella förhöjningar beviljas.
Hvarje förhöjning i skjutslegan, som icke allmänt kan bestämmas, är en orättvisa mot dem, som hafva samma skyldighet att fortskaffa andra, men icke åtnjuta samma fördel af högre betalning.
Jag kan och vill icke neka, att den af motionären föreslagne förhöjning till allerum tantum, kan vara något för hög att på en gång beviljas; men jag tror, att med hänsigt till myntvärdet år 1809, då skjutslegan bestämdes till it! sk. btco, bör nu åtminstone 24 sk. btco blifva den allmänna legan, och i städerna betalas 32 sk. btco.
På delta sätt kunde man, en gång för alla, slippa de partiella förhöjningarna i skjutslegan för vissa orter, som med skäl väcka missnöje hos dem, som icke komma i åtnjutande deraf.
Jag kan visserligen icke annat än förorda den lofvärda syftning, som den värde motionären ägt, alt nedsätta något af de onera, som tryck;» jordbruket, och jag är ense med honom i afseende på ändamålet att minska jordbrukets servituter eller besvär, emedan en sådan lindring synes mig vara den enda rätta, och deremot grundskatterna, enligt min tanke, icke böra upphäfvas.
Men jag anser dock den värde motionären icke komma till sitt mål på den väg han gått, utan tror en annan väg vara bättre, och jag utber mig att få framställa densamma.
Motionären anser alt hållskjutsen befordrar sedeförderf för landel i allmänhet, och jag instämmer med honom deruti, Deu ly Februari f. m. 181 / enär lifvet i hullstugan ej annat kan än letia till sedeförderf', emedan bränvinsflaskan och kortleken tillgripas af den, sorn der mången gång måste tillbringa hela sin dag utan att få skjutsa; men jag vet också, att, i händelse skjutslegan skulle förhöjas, allmogen ännu mer skulle retas i dess önskan alt skjutsa.
Vi veta, alt bonden i allmänhet icke gör slöra beräkningar på én vinst, sorn är aflägsen; han söker deremot genom tillfälliga hiförtjenster, hastigt vinna sitt ändamål.
Vi veta, att allmogen ofta sjelfmant inställer sig vid gästgifvaregårdarne för att få skjutsa.
JVär för närvar, retelsen att vinna en sådan förtjenst är så stor, skulle den flir bonden blifva så mycket större genom skjutslegans förhöjning; och jag hemställer, huruvida man då vunnit ändamålet att förekomma sedeförderfvet.
I allmänhet skulle en förhöjning af skjutslegan hufvudsakligen drabba landet, emedan allmogen i samma mån nödgades betala högre reseersättningar för de embels- och tjenstemän, som hafva bestyr med dess angelägenheter.
Bonden finge betala dubbel skjuts för fjerdingsman, nämndemän, landtmätare m. fl., sorn besörja hans angelägenheter.
Jag får äfven erinra, att denna förhöjda skjutslega skulle drabba den betydliga del af tjenstemän, som nödgas göra långa resor', utan a(t derföre erhålla en skillings ersättning.
Jag vill blott citera exemplet af de svagt lönte sijhallernerne i Svenska armeen, UnderLieutenantens lön uppgår sällan till högre belopp qn i^o i :dr, efter afdrag af accordsränta, bevillning, centonal ro. in.
Ilan är dock nödsakad att göra resor af ao, 3o och anda lill 5o mil om året, lill torpsyner och andra förrättningar inom regrtets stånd.
Jag hemställer, om icke en lill dubbelt belopp förhöjd skjutslega skulle djupt ingripa i erssan för dessa tjenstemän.
Jag vet väl, att motionären åsyftar att, genom den förhöjda skjutslegan, kunna tillvägabringa contracler om skjutsens besörjande af enskilde personer, åtminstone pä de allmänna vägarna.
Man har antagit ett sådant ändamål, men jag kan icke tro, alt det någonsin kpinmer till verkställighet.
Vårt land är så glest bebodt, och trafiken der så ringa, att sådane inrättningar ej skulle bära sig.
Jag tror tvertom, att allt hvad nian i detta afseende skulle göra, vöre att hindra eommunicationer i landet, och således begå ett Stats-ekonomiskt fel, om också en del af kostnaderna för närvar, drabba en enskild Corporation.
IJeremot trpr jag, att motionären skulle vinna sitt ijndamål, •— sedeförderfvets förekommande — på eli annan lämpligare väg, nemi. om all hållskjuts upphörde och förändrades till reservskjuts.
Då skulle den sk julssky Idige, i stället för att hela dygnet nödgas uppehålla sig sjelf och si|i häst vid gästgifvaregården, kunna komma dit på ett visst klockslag, och genast efter verkställd skjutsning återvända hem.
Jag hemställer, öm icke della skulle mer öfverensstämma med landets verkliga behof af lindring i skjuts— v
Den 19 Februari f. m. skyldigheten, peli bättre befordra sedligheten.
Jag anhåller således, att Utsk. måtte afstyrka motionen, samt taga i betraktande hvad jag nu vördsamt tagit mig friheten anföra.
Landtm, tillkännagaf, att plenorn kl. 6 på e. m. skulle komma att fortsättas.
Då förhållandena i afseende på skjutsens utgörande äro så olika, ej blott i de åtskilliga af Rikets provinser och län, tilan jemväl uti olika delar af samma län, att då på somliga ställen skjutsen kan anses för ett onus, så bör den å andra, som aro slätter och hafva öfverflöd på hästar, åtminstone sommar- och vintertiden, då vägarna äro goda och hästarna få hvila, anses för en inkomstkälla och. skjutspenningarna för ren vinst; så vill jag vid denna motion färsta de erinringar att: 1:0 bör det bero på de skjutsskyldige vid hvarje skjutsstation, att sjelfve afgöra, om de vilja densamma utgöra, eller att den skall öfverlemnas åt entreprenören; 2:0 om man vill höja skjutslegan, anser jag, att man ej på en gång kan gå de resandes och skjutsskyldtges billiga anspråk bättre till mötes, än om skjusllegan höjdes en tredjedel af hvad den nu är, eller kanske gjordes lika med legan för sladsskjuts, eller kanske dubbel mot hvad den nu är, under de två månaderna April och Maj omvåren, och September och October om hösten, då dels de skjutsskyldige äro mera i behof af att sjelfve begagna sipå hästar, dels vägarna dåligast, samt att, under nämnde månader, skjutslegan för en häst höjdes med hälften af hvad den nu är, och så i proportion, om den för tvänne eller flera hästar blefve lik den för statsskjuts, eller dubbel mot nu, emedan, då i åkerbruket merendels begagnas parhästar, paret blir obrukbart vid den ena hästens sändande i skjuts, bördan med åkdon i allmänhet blir större efter en häst än två, och han således mera lider af de dåliga vägarna, och förnämligast, emedan en person då mäste medfölja som kusk likasåväl sorn då två hästar skickas; 3:o att om skjutsen skulle öfvertagas af entreoreneurer, äfven de större eller s. k. lands- och kronoyägarnäs iståndsättande och underhållande öfverlemnades åt sådana, eller ock af kronan öfvertoges, då correctionister och arrestanter kunde begagnas lill deras macadamiserande, hvarigenom bönderna kunde egna litet mer arbete och uppmärksamhet på sina s. k. byoch häradsvägar, hvilka hittills vår och hösttid, åtminstone i de trakter jag kanner af Skåne, varit de djupaste dy och moras i landet.
NB. det faller af sig sjelf att sladsskjuts ej konjniit här i fråga.
Hr Hammarskjöld, Carl Wilh.:
Jag har af Frih.
D c ii 19 Februari f. 111. 183 Cederström* anförande tyckt mig finna, att lian anfier skjutsen böra till sitt fulla värde betalas.
Jag hemställer då, om icke lätta sältet att utröna dess rätta värde vore, att låtanden utbjudas på entreprenad-auction.
Då man vet, att förhållandet är mycket olika i olika provinser, vet jag icke hvarföre betalningen för skjutsen i en provins, der den kostar mindre och der man gerna skjutsar, skall blifva lika stor, som der skjutsskyldigheten är mera betungande, och der man betalar för alt vinna befrielse derifrån.
Jag tror, alt genom entreprenad-auetioner har man bevakat den resandes intresse; och ehuru svårigheter möta i början, tror jag, alt sådane entreprenader skola bära sig.
Jag vill alldeles icke fästa mig vid de 32 sk. jag föreslagit, såsom en mils skjutslega för en häst, utan förenar mig med dem, som sagt att det måhända vöre-för mycket; men jag vet icke något sätt att få skjutsbesväret skiljdt från jorden, om det icke blir till fullo betaldt.
Jag har af Hr af Dalströms yttrande tyckt mig finna, att han ansett olika priser å olika orter medföra alltför mycket besvär?
Det kan jag ej finna, och en sådan olikhet finnes redan stadgad.
Jag vet ej hvilka större svårigheter skulle uppkomma, än nu, då en resande vid gästgifverigårdarna på landet betalar ett högre pris, an i nästa stad.
Så betalas nu t. ex. i Stockholm skjutsen högre än i någon annan stad, och för öfrigt är uti flere städer olika skjutslega bestämd.
Frih. af Nordin, Ca rl Johan!