Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I likhet med Hr Tersmeden anhåller jag fördenskull att ordet ”gemensamt” måtte utgå, och att R. o. Ad. behagade vidblifva sitt förra beslut.
Då jag deltagit uti Utsk:s ifrågavar:de tillstyrkande, så tillhör det äfven mig att npti ada till dess försvar, och om R. o.
Ad. tilläfventyrs kommer att ogilla Ulsk:s hemställan, så anser jag åtminstone, alt sådant snarare kommer att föranledas af min oförmåga att reda förhållandet, än af något oriktigt förfaringssätt af Utsk.
Jag vill nu blott hålla mig till del formella af saken. R. o. Ad. torde erinra sig, att
Ståndet beslöt att icke göra något afseende å PresteSt:s inbjudning, utan lägga den till handlingarne, emedan Irenne Stånd redan fattat sinsemellan öfverensstämmande beslut.
Hade nu icke frågan så upfaltats, skulle naturligtvis PresteSl:s inbjudning hafva lagils i öfvervägande och af R. o.
Ad. bifallits eller förkastats: ty det var icke så stor skillnad mellau detta Stånds och BorgareSt:s samt Adelns beslut, som man velat låta påskina.
BondeSt:s beslut är väsendtligen öfverensstämmande med sistnämnda 2:ne Stånds; ty orden ”på de af K. M. och R.
St. gillade grunder” torde icke innefatta alldeles samma begrepp antingen ordet ”gemensamt” tillägges eller icke.
Annat vore om det hetat: ”på de af K.
St. gillade grunder.”
Då således tre Stånds beslut voro alldeles identiska, så bestod den sammanjemkning, som ålåg Utsk., icke i något annat än att besluta eller förkasta tilläggandet af ordet ”gemensamt”, som för begreppets förtydligande blifvit af BondeSt. insatt i den för öfrigt af tre Stånd antagna punkten.
Detta ålåg
Utsk. i följd af föreskriften i 73:de §:n Riksd.-Ordn:n, som ovilkorligen bjuder, att om en sammanjemkning kan åstadkommas, bör den också ske, Kan nu en sammanjemkning ske, när besluten äro mera skiljaktiga, så måste den snarare kunna ske, när de äro så litet skiljaktiga, alt blott ett ord deruti fattas, och då tror jag, att Utsk. rätteligen förfarit, då det valt den tydligaste redaktionen.
Det var också inom Utsk. icke mer än en enda ledamot, som ansåg, all någon skiljaktighet förefanns mellan ofvanberörde trenne Stånds beslut.
I afseende på sjelfva saken, och med anledn. af Hr Tersroedens yttrande, torde det tillåtas mig att nplysa, det gemensamma grunder verkligen finnas. K. M. aflat nemi. vid 1847—1848 årens Riksdag en Nåd.
St., med begäran om en tillökning i anslaget för elementar-läroverken, och upgaf då de grunder, som K.
M. för sin del beslutat, och hvilka blott i fjerde punkten, eller i fråga om indigenats-rältens uphörande, skiljde sig från de af R.
St. uttalade.
Ständerna svarade då, att de ansågo det begärda anslaget icke vara tillräckligt för den reglering, som K.
M. ville vidtaga i afseende å elementar-läroverken, utan Ständerna anvisade tredubbla beloppet eller 90,000 R:dr.
Derefter yttrar K. M. i Nåd.
Cirkuläret den 6 Juli 1849, ”att K. M., med afseende å den af K.
M. redan förut beslutade, och af R.
St. afsedda för - Den 25 Oktober. 9 ändriDg af Elementar-läroverken i Riket, funnit godt i Nåder förordna sorn följer.”
Häraf kan man väl utan tvekan antaga, alt dessa äro af K. M. och R.
St. gemensamt antagne grunder.
Vidare äro de af K. M. och R.
St. gemensamt antagne grunder de vilkor, som Ständerna uttryckligen fästat vid beviljandet af det ifrågavar:de beloppet.
Dessa vilkor finnas nemi. optagna i K.
Cirkuläret den 17 Nov. 1848.
Jag kan således icke finna annat, än alt gemensamma grunder verkligen finnas, och skall man uttala något i den nnderd. skrifvelsen om grunder, så är det väl ganska riktigt att uttala något bestämdt, i st. f. något obestämdt.
För min del anser jag det icke ligga något obestämdt i någotdera, men då meniogarne härom äro delade, synes dock bäst att tillägga ordet ”gemensamt”, hvarigenom större tydlighet och en mera bestämd form vinnes.
Jag tillstyrker fördenskull ar.tagaudel af Ulsk:s förslag, ehuru jag visserligen icke lägger någon stor vigt å det deruti influtne ordet.
Jag har reserverat mig mot beslutet i denna punkt, derföre att jag anser det vara om icke grundlagsvidrigt, åtminstone formvidrigt.
Då Disk. fått sig till omarbetande förelagd en fråga, i 'hvilken två Stånd fattat gemensamma beslut, men deremot två hvarandra alldeles motsatta, synes det väl varit enligt både med grundlagens mening och praxis, ali Utsk. vidblifva de två Stånds beslut, hvilka sins emellan varit öfverensstämmande.
Detta hade också utan tvifvel skett, derest Utsk. icke ingått i pröfning' af hvad detsamma ansåg öfverensstämmande i dessa olika beslut.
Jag anser Utsk. icke hafva varit berältigadt till en sådan uttolkning af hvad Ständernas mening varit, och flere talare både inom Utsk. och på detta rum hafva ådagalagt, alt jag härutinnan icke misstagit mig.
Skulle den nya skolordningen endast byggas på de af K. M. och R.
St. gemensamt stadgade grunder, utan att K.
M. vore berättigad att npgöra andra, så lärer den vigliga frågan om läroverks-reformen aldrig kunna på ett ändamålsenligt sätt lösas.
Jag minnes mycket väl alt i Utsk. gick hårklyfveriet ända derhän, att man påstod, alt, äfven genom tilläggandet af ordet ”gemensamt”, meningen icke vöre klart uttryckt, utan att man borde säga ”endast på de af K. M. och R.
St. gemensamt gillade grunder.”
Jag tror att man, genom antagandet af Utsk:s hemställan, råkar i en svårighet, hvarur man sedermera näppeligen kunde reda sig, och vågar fördenskull anhålla, att R. o.
Ad. mätte vidblifva sitt förra beslut.
Jag har begärt ordet endast lör att rätta ett misstag, sora jag begick i mitt förra yttrande.
Jag sade nemi., att denna punkt blifvit af BondeSt. återremitterad, hvilket icke är händelsen med ifrågavar:de, utan med en annan punkt; ty berörde Stånd har rör:de denna fattat definitivt beslut.
Delta hjelper dock icke, efter min öfvertygelse, ty Utsk. hade icke bordt göra det tillägg af ordet ”gemensamt”, som blifvit gjordt, då BondeSt. ensamt beslutat della ord. 10 Den 25 Oktober.
Alströmer har sagt, att R. o. Ad. ansett beslut i denna fråga vara fattadl af tre Stånd.
Om R. o. Ad. då ansåg det vara så, är det klart, alt R. o. Ad. jemväl ansåg, att det var ett beslut, som var gemensamt för tre Stånd, men icke att ordet ”gemensamt”, hvilket endast af BondeSt. blifvit tillagdt, kunde anses såsom tre Stånds beslut.
Alströmer har vidare sagt, att detta ord blifvit infördt för att sammanjemka de eljest likartade besluten.
Della anser jag oriktigt; ty eo sammanjemkniug kan åtminstone icke jag kalla det, att man inför endast ett Stånds beslut, och här kunde dessutom icke någon sammanjemkning ega rum, då det en dast var fråga om ett ord.
Hade man deremot inbjudit BondeSt. all instämma i de öfriga Ståndens beslut, hade frågan blifvit nöjaktigt löst; ty jag vet bestämdt att detta Stånd hade gått in derpå.
Nu har emellertid frågan blifvit bringad på en annan punkt, och jag ser knappast, att den kan lösas pä annat sått, än genom votering i Förstärkt Ulsk.
När två Stånd godkändt Otsk:s förslag och de andra tvenne ogillat detsamma, har det understundom handt, att Utsk. frångått sitt första tillstyrkande; men då blott ett
Stånd fattat ett skiljaktigt beslut, anser jag verkligen oriktigt att gilla detsamma, och frånträda de öfriga tre Ståndens gemensamma beslut.
Att det af BondeSt. gillade beslutet verkligen innefattar en förändring, har Hr Tersmeden visat.
Det är en stor skillnad emellan grunder, som äro gemensamt af Konung och Ständer gillade, och grunder, som K. M. serskildt och R.
St. särskildt gillat.
Ge nom del förra beslutet sades icke, att grunderna skola vara gillade gemensamt af K. M. och R.
St., och att detta innebär en betydlig olikhet emot det föreg:de, tror jag att till och med de ledamöter, som önskat det ifråga varule tillägget, insett; ty eljest förstår jag icke, hvarföre de skulle vara så ifriga att få in detsamma.
Alströmer har visserligen sagt, att det icke innebär någon förändring i sak, utan endast ett förtydligande; men hade det varit så, tyckes mig, att Ulsk. bordt vidblifva sitt förra beslut, och icke göra en förändring, hvartill de flesta Stånden icke gifvit anledn.
Så var emellertid icke förhållandet, utan man ansåg verkligen att ordet gemensamt skulle förändra hela saken, och det är derföre som jag ånyo anhåller, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt redan förut fattade beslut.
För min del, instämmer jag till alla delar i Frih. Alströmers yttrande.
De grunder, som K. M. ensam, eller också Ständerna ensamme för sig gilla, kan jag icke anse vara gillade af Konung och Ständer.
De grunder återigen, som K. M. och R.
St. gillat, jskulle jag, efter vanligt språkbruk, anse vara af K. M. och R.
St. gemensamt antagne.
Detta i afseende på ordalydelsen.
I afseende deremot på meningen, tror jag att man kan antaga, det R.
St:rs föregående beslut stå i öfverensstämmelse med en sådan tolkning af ifrågavar:de ord, som jag nu framställt, och jag tror delta derföre, att man icke gerna kan antaga, det dessa Ständer skulle hafva åsyftat, all man borde ingå till K.
M. med en be gäran, ali en skolordning mätte varda utfärdad på de grunder, som Den 25 Oktober. 11 icke åro af Sländerna gillade, eller som blifvil af dem ogillade.
Det kan visserligen hända, ali en skolordning utfärdas, som icke är byggd på de af R.
St. gillade grunder; men då har sådant skett Sländernas bön förutan.
Efter min öfvertygelse, år den framställning, Utsk. nu gjort, alldeles densamma, som dess föreg:de förslag, och det kan fördenskull vara ganska likgiltigt om den bifalles eller icke.
Frih. Tersmeden.
Wilh. Fredr.:
Inom en represenlation, fördelad på fyra kamrar, tror jag icke att det är skäl att skapa trängre gränsor för Ulsk:ns verksamhet, än hvad grundlagarne bjuda.
Då Utsk. här fåll en fråga till sig remitterad för att sammanjemka de i densamma fattade skiljaktiga besluten, så måste en sådan sarnmanjemkning ega rum.
Huruvida Utsk. lyckats härutinnan eller icke, blir en annan fråga.
Men att påstå, det Utsk. gått grundlagsvidrigt tillväga, tror jag icke vara rätt.
Hvad sjelfva saken beträffar, är jag af samma tanke, som Frih.
Alströmer och Hr Carleson.
Jag kan nemi. icke finna annat, än alt de beslut R. o. Ad. samt BorgareSt. fattat, innehålla alldeles detsamma som BondeShs, ehuru ett ord deruti är tillagdt.
Ty det är klart, alt då del på ena stället står ”på de af K. M. och R.
St. gillade grunder”, kan detta icke vara annat än ”på de af K. M. och R.
Således förefinnes i sak ingen förändring.
Men jag tror, att man genom amagaodet af detta sednare förslag kan undvika en votering i Förstärkt Utsk., enär BondeSt. redan bifallit detsamma, och jag tror alt äfven BorgareSt. skall göra del.
Skulle jemväl R. o. Ad. nu bifalla Ulsk:s hemställan, så vore saken afgjord.
Att för ett ord, som icke det allra ringaste förändrar meningen, vilja så sent på Riksdagen en votering i Förstärkt Utsk., tyckes mig icke vara skål, och jag får fördenskull tillstyrka R. o. Ad. all antaga ifrågavande förslag.
Jag skall icke ingå i formfrågan, hvilken redan är tillräckligt behandlad på detta rum utaf ledamöter af skilda åsigter; jag vet för öfrigt ingenting ofrnklbarare än dylika tvister.
Men jag ber att få fästa upmärksamheten derå, att del nu inflickade ordet ingalunda är af så ringa betydelse, som man tror.
Genom detta ords införande, har man sökt förebygga, alt K.
M. skulle fästa något afseende vid Ständernas beslut under 1851 års Riksdag; och det är detta bemödande jag klandrar; det innebär en afsigt att icke respektera sina egna eller sina föregångares åtgärder: en afsigt, som måste verka störande på representationens anseende i hänsigt lill följdriktighet och bestämdhet i åsigter.
Jag instämmer fullkomligen i hvad Hr Tersmeden och några andra talare yttrat derom, att när ifrågavar:de ärende otvifvelaktig! beror af K.
M:s bepröfvande att ordna, så är del orätt och öfverskridande de stalsmakls-attributioner, dem R.
St. ega, att genom dylika framställningar söka binda händerna på den första statsmakten.
Jag hoppas väl, att detta bemödande icke hjelper; men jag önskar dock, att man icke framkastar sådana vinkar, till hvilka man icke är befogad; ty genom begagnande af dylika uttryckssätt försvagar man blott den 12 Den 25 Oktober. verkan, sora R.
Sl., när de hålla sig inom gränsen för sin befogénhel, alltid böra äga ali påräkna för sina åslundanden.
Dessutom visar en hugnesam erfarenhet, hurusom R. o. Ad. gerna vidblifver sina en gång fattade beslut, hvilka i allmänhet ieke tillkommit utan ganska noggrann! öfvervägande af ämnena; ”en gång säga, och dervid blifva, är hällre än hundra gånger säga”, — var eli af Gustaf Wasas älsklingsuttryck.
Må det fortlefva bland oss i handling!
— Det gifves så mångå och goda skäl för vidblifvandet af 1851 års beslut, all del visserligen sk tille varit högeligen önskvärdt, om vi uttryckligen framburit enahanda åsigt jemväl vid innevar:de Riksdag till K. M. Men om R.
Sl. ej ansett eli sådant uttryckligt i)prepande tjenlig!, så må de åtminstone ej sjelfve låta förslå, all de vilja taga tillbaka sina närmaste företrädares ord.
Ett sådant vacklande hor R. o. Ad. icke gjort sig skyldigt till i andra ärender.
I alla händelser och ehuru jag från början förklarade mig föredraga andra ordalag, än som blefvo beslutade, måste man antaga, att R. o. Ad:s beslut i nu förevar:de hänseende grundade sig på öfvertygelse!! om det rätta och nyttiga.
Ståndet bör således icke gå in på några förändringar i detta sitt beslut, så framt icke nya och mera öfvertygande skäl till en slik förändring blifva framställda; ty påföljden af ett motsatt förfarande utsätter oss för en, i sådant fall, tyvärr, alltför grundad beskyllning för vankelmod och ändringsbegär: fel, hvilka vi hittills föga vidkänts.
I likhet med flere föreg:de talare, anhåller jag vördsamt att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt i detta ämne redan fattade beslut.
Jag skall icke trötta R. o. Ad, med att uprepa hvad jag redan förut i sak anfört.
Men jag ber, alt, i anledn. af hvad några talare yttrat, få tillägga några ord.
Ehuru jag icke är i tillfälle att kunna bedöma Frih.
Rehbinders större eller mindre inflytande på BondeShs beslut, hyser jag dock den förmodan, att hans åsigt om hvad detta Stånds beslut skulle hafva blifvit, i fall detsamma inbjudits alt ingå på de andra Ståndens beslut, icke så helt och hållet skulle upfyllts, enär BondeStis samtlige medlemmar inom Utsk bestridde hans åsigt, och ingen enda röst inom Ståndet höjde sig derför.
Cederström skulle visserligen hafva ett stöd för sin mening, att ordet ”gemensamt” är öfverflödigt, i fall orden ”på de af K. M. och R.
St. gillade grunder” skulle helt och hållet uteslutas.
Men efter min tanke innefatta dessa ord detsamma, som om ordet ”gemensamt” icke blifvit inflickadt.
1 afseende på sjefva behandlingen af frågan, tror jag att en Riksdagsman icke har något annat alt stödja sig vid, än den erfarenhet, som inom Stånden inhemtats.
En ledamot af detta
Stånd, för hvilken jag hyser mycken aktning och efter hvilken jag i många fall, i afseende på formfrågor, vill rälta mig; yttrade vid det tillfälle, då frågan om föreskrifter rörande kolera-farsotens hämmande här skulle slutligen afgöras, och hvilken fråga stod på samma punkt som den närvar:de, alt enär Utsk., i valet mellan en mindre och en mera tydlig redaktion, icke Den 25 Oktober.
13 företagit någon sammanjemkning, utan vidblifvit elen mindre tydliga, kunde R. o. Ad., oaktadt inbjudning från ett annai Stånd aflåtits att instämma i dess till redaktionen bättre beslut, icke derå göra afseende, utan endast vidblifva sitt förut fattade beslut.
Detta förhållande tog jag till ledning då nu ifrågavande ärende företogs till behandling inom Utsk.
Behbinder:
Jag bar begärt ordet med anledn. af Frih.
Hän har Sagt, alt hans motståndare skulle hafva förklarat, att Utsk:s förfarande vore grundlagsvidrigt.
Jag har icke hört någon yttra detta, och jag frilager åtminstone mig derifrån.
Skulle jag hafva ansett det sä, är det otvifvelaktig!, att jag, som är Utsk:s Ordfönde, skulle vägrat propos.
Nu ansåg jag det icke grundlagsvidrigt, utan blott olämpligt i form, Och det var derföre, som jag reserverade mig deremot.
Alströmer har omnämnt det inflytande, jag ansett mig ega hos BondeSt.: men jag ber att få förklara, det jag ingalunda anser mig ega något inflytande derstädes.
Mitt yttrande i delta hänseende föranleddes endast deraf, att de ledamöter af BondeSt., som sitta i Ekon.Utsk., för mig yttrade sin missbelåtenhet öfver afdelningens beslut, emedan det icke innefattade någon inbjudning, förklarande derjemte, att om en sådan inbjudning verkligen egt rum, skulle den troligtvis hafva af Ståndet blifvit antagen.
Tersmeden yttrat, att om B. o. Ad. vidldifver sitt beslut, skall frågan icke på annat sätt kunna afgöras, än genom votering i Förstärkt Utsk., enär det är anledn. alt förmoda, det BorgareSt. bifaller Utsk:s tillstyrkande.
Jag tror icke att så kommer att ske; tvertom tror jag anledn. vara för handen, att BorgareSt.,' enl. vanlig praxis, vidblifver sitt förut fattade beslut.
På samma sätt kommer det att gå hos BondeSt., och hvad PresteSt. beträffar, finnes föga anledn. att det antager ordet ”gemensamt.” Jag tror för öfrigt, att detta Stånd redan vidblifvit sitt förra beslut, och fördenskull kan jag icke finna, alt det skulle förbättra saken, ifall R. o. Ad. antoge ordet ”gemensamt”, hvilket, såsom jag förut nämnt, innebär en väsendtlig förändring i sjelfva saken.
Jag är af samma mening, som Fribarn Alströmer och Tersmeden.
Jag tror nemi. att ordet och icke betyder detsamma som eller.
Vid sådant förhållande är det klart, alt de ordalag, som här försvaras af Frih:ne Rehbinder och Cederström, icke betyda ”på de grunder, som K. M. gillat, eller på de grunder, R.
St. gillat”, utan helt enkelt på de grunder, sorn begge gillat, d. v. s. som Konung och Ständer gemensamt gillat.
Följaktligen kan jag icke finna annat, än att saken är densamma, antingen ordet ”gemensamt” står der eller icke.
Men om det tillägges, blifver uttrycket bestämdare.
Meningen får då dessutom det för sig, att hon jemväl omfattar BonsteStrs beslut.
Cederström befarar, att om ordet ”gemensamt” inflickas, skola R.
St. dymedelst återkalla hvad de en gång i denna fråga beslutif.
Men om man borttager ordet, skall deremot, å den andra sidan, kunna sägas, det vara fara värdi att Ständerna derige - 14 Den 25 Oktober. nora återkalla eller åtminstone icke bekräfta hvad de, vid 1848 års Riksdag, beslölo och Konungen då godkände.
Men, hvarföre tvistar raan nu om ett ord, af sådan beskaffenhet som detta?
Cederström yttrar, att man icke må binda händerna på den andra statsmakten.
Från utöfningen af någon Konungen tillkommande majeslätsrättighet varder han icke hindrad, derigenom att Ständerna vidblifva ett beslut, som han förut gillat.
Men grundskälet, hvarföre man ömsesidigt är så nogräknad om ett litet ord, är att man fruktar å ena sidan, att de, sorn i skolfrågan vilja gå baklänges, skola göra det så fort och så mycket de kunna, och å andra sidan, att de, som vilja gå framåt, skola "öra likaledes.
För min del tror jag, att om de, som vilja gå baklänges, få öfverhallen, så lära de icke låta sig hindras af den lilla förhuggning, hvilken ordet ”gemensamt” utgör.
På samma sätt skola ej heller de andra se sig genom detta ord motade att gå framåt.
Jag får fördenskull för min del förklara, att jag anser del likgiltigt, antingen ordet står der eller icke; men jag finner Utsk. hafva förfarit rätt, som föreslagit dess inflickande, och får derföre förklara, det jag röstar för dess förslag och således med dem, som försvarat detsamma.
Landtnäs härefter först till bifall å Ulsk:s nu gjorda tillstyrkande och sedermera till afslag derå, samt vidblifvande af R. o. Adis förut i ämnet fattade beslut, framställde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o.
Ad. behagade bifalla hvad Utsk. nu tillstyrkt, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja, blandade med Nej, förklarade att lian funnit
Jag uptager ogerna Ståndets tid med votering; men som det i dag är särdeles godt om tid, vågar jag anhålla derom.
Den som bifaller det af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. i Utlåt. J\1 130, under Litt.
A gjorda tillstyrkande, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås berörde tillstyrkande och vidblir R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut.
Vid voteringens slut befunnos röslerne häfva utfallit med 31 Ja emot 14 Nej. Punkten Litt. E. Utsk:s nu i afseende på denna punkt gjorda hemställan bifölls.
Punkten Litt. I.
Den 25 Oktober. 15 Gr. Lagerbjelke, Gnst.:
Då Utsk. här föreslår samma beslut, som Ståndet redan fattat, kan visserligen icke någon annan v åtgärd vidtagas, än alt lägga punkten till handlingarne.
Men jag anser mig likväl böra protestera mot det sätt, hvarpå Utsk. behandlat denna fråga.
Utsk. hade nemi. i sitt förra Betänk, afstyrkt all åtgärd med anledn. af de i denna fråga väckta motionerna; denna hemställan bifölls af två Stånd och frågan var således förfallen.
Utsk. hade fördenskull nu endast bort tillkännagifva att frågan, till följd af två Stånds beslut, var förfallen, men alldeles icke inkomma med något nytt tillstyrkande.
Då emellertid detta tillstyrkande, på sätt jag förut nämnt, icke kan föranleda någon annan åtgärd än att läggas lill handlingarne, har jag endast reservationsvis velat framställa'nyssnämnde anmärkn.
I sak är det detsamma, om raan säger, att frågan förfallit, eller att någon åtgärd med anledn. deraf icke må vidtagas.
I form medgifver jag att någon olikhet derutinnan kan förefinnas.
Stånd hade återremitterat denna punkt och Borgare- och BondeStm deröfver fattat bestämda beslut, anser jag att Gr.
Lagerbjelke skulle haft rätt i hvad han sagt; men sora så icke förhåller sig, anser jag deremot Utsk. förfarit rätt; sådant har inträffat förut och jag minnes flere särskilda fall under sista Riksdagen då sådant egde rum. R. o.
Ad. fann denna punkt icke erfordra annan åtgärd än alt läggas till handlingarne.
Punkten Litt. L. Utsk:s i afseende på denna punkt nu gjorda förslag bifölls.
Hr von Hartmansdorffs Aug., den 21 dennes på bordet lagda motion, ang:de statsanslag lill understöd för utvandrare från Sverige.
Af det sätt, hvarpå StatsUlsk. behandlat åtskilliga frågor, har jag, lika med Hr Rydin i BorgareSt., trott mig ega anledn. (ill denna motions framställande.
Väl har Hr Rydins motion blifvit remitterad lill vederbörligt Utsk., men som jag enskildt har mig bekant, att Hr. Gr. o. Landtm, hyser betänkligheter vid min motions remitterande dit, och då jag, om mig tillätes från det förstärkta StatsUtsk:s omröstningar i tullfrågorna sluta till det oförstärkta Utsk:s mening ronde frihandeln, befarar, att min motion, ifall hon kommer lill Utsk., icke skall röna någon framgång, så vill jag, i fall, såsom jag nyss nämnde, Hr Gr. o. Landtm, har betänkligheter vid att låta henne remitteras, icke derom med honom tvista.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då Hr von Hartmansdorff i sitt nu afgifna anförande velat göra behandlingen af sin motion beroende af Hr Gr. o. Landtm:s mening om rättigheten att väcka denna raotioD, frage förklara, det han ansåg en sådan rättighet enl. 10 Den 25 Oktober 5G:le §:n Riksd:sOrdn:n icke ega rum, emedan den af Hr von Hartmansdorff åberopade händelse, eller naringarnes förfall i följd af tull-lagstiftningen, icke kunde vara en nu under Riksdagen inträffad händelse, utan en händelse, hvars verklighet endast framdeles kunde visa sig, sedan man sett lagstiftningens följder; och ej heller det inträffade, alt Ständerne vägrat anslag lill naringarnes uprälthällande, enär (lere sådane anslag blifvit beviljade, samt hvad slutligen anginge, att anslag blifvit förvägradt särskildt för en teknisk skola i Borås, della icke vore R.
Sits beslut, då ett sådant anslag blifvit bifallet af 2:ne
Stånd och således korume att blifva beroende af omröstning i förstärkt StatsUtsk.; hvadan och då således icke någon af de händelser inträffat, sorn enl. nyss åberopade § erfordrades för väckande af motion efter det motionstiden tilländalnpit, Hr Gr. o. Landtm, icke kunde anse remiss af ifrågavartde motion vara grundlagsenlig, samt då Hr von Hartmansdorff förklarat sig vilja låta dervid bero, finge hemställa om R. o. Ad, ansåge ifrågavartde motion böra läggas till handlingarne.
Föredrogs, meri bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Lag- samt Allm.
Besvärs och Ekon.Utskrns den 21 dennes på bordet lagda Betänk.
M 28, i anledn. af dels K. M:s Nåd.