Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Eosidig är visserligen nppfosiran vid ett lärvoverk, inrättadt uteslutande för ett yrke, men ingalunda har Jetta hos de yngre generationerne bildadt någon ensidig anda i allmänhet; den omsorgsfulla omvårdnad, hvarmed conscriptionsclasserne blifvit emottagne, behandlade och bildade, torde bäst vittna att Arméens befäl ingalunda är lifvadt af någon ensidig, skråaktig anda, utan af den allmänna medborgerliga, som bör finnas hos alla classer.
Med desse anledningar till tacksamhet för den sednast afledna Konungen, som stiftade KrigsAcademien, tror jag icke att Riksens Ständer hafva skäl, att i underdånighet i den* na stiftelse önska någon rubbning, åtminstone icke förr än en fullkomlig ochsammanhängaw de öfversigt, af alla allmänna läroverk kan komma att företagas, för att bringa dem till fullkomlig öfverensstämmelse sins emellan, och för att uppfylla de luckor som tidens fortgående fordringar, i de gamla inrättningarne kunna upptäcka.
Jag aahåller att detta mitt yttrande må i 620 Den 7 Martil, remissen fa åtfölja Grefve Cronhjelms 51^ morial.
Bilagoi» till PleniProtocollet för den 7 Maltin N:0 1.
Grefve Ridder stolpe,, Cark Skyldigheten att icke för Ridderskapet pch Adelö upptaga någon dyrbar stund , kaa jag fägna mig att vid detta Riksmöte hafva obrottslig^ uppfyldtj men det är äfven en pligt att yttra sig då man af så ömma åligganden,, som kamraters tillstånd, dertill föranledes; och, vågar jag derföre hoppas Ridderskapets och Adelns öfverseende då också jag meddelar mina tankar och mini känslor i ett ämne, där någre värdige medbroder på ett hedrande sätt beredt mig vägen, och en Statsutskottets egen forskande ledamot så mycket snarare kan anses hafva uppmuntrat mig, som det är troligt att han, utan hopp om tillgångar till förbättring af det mindre indelte befälets löner, aldrig hade gjort den framställning, hvarigenom han rättvisat redan erhållen gärd $f aktning och förtroende - Deri, 7 Martti*.
621 Med den slutsätt» jag således anser mig befogad att draga af motionen, hoppas jag icke förgäfves vädja till detta Rikets först* Stånd, då jag utan att plåga med detailler, som ligga för öppen dag uti Regementernes Stater, anmäler otillräckligheten att de inkomster, sorn likväl skola påstås tillräcklige för indelte compagj ti i eoffi cerare, icke! allenast till sina accorder och räntor för dem, samt Underhållet för sig sjeltve och sin, fastän icke kostsamme, uniform, utan ock till bestridande af andre tjensten åtföljande skyldigheter, såsom resor för visitatioper, undersökningar, transporter, auctioner > bésigtningar, 0. s. v. Att fordra desse, uti ständigt åberopade Reglementen, och tjenstfäfdige, deraf lefvande änmärkares författningar, strängt föréskrefne pligter, då det fattas tillgång på medel att dem uppfylla, är smärtande för en befallande, Mine Herrar! och lidande känslor uppkomma derigenom äfven hos de lydande!
Väl desse kunna uteblifva när, med de nu taline Sädespriser, 75, 72 ja icke mer än 52 JR:dr 21 sk. 2 r.jl. ofta Utföra, jemte 20 tunnor Spannmål af bostället, en SubalternOfficerg hela åfligä inkomst, samt Capitainer finnas, som tjena Konung och Fädernesland med 191
R;dr 37 6k. 8 rist. oberäknade icke tillfyllestgörande 20 sälUn 30 tunnor af sine innehafvandé, getiotti bristen uti anslagen till ersättande af utdömde caräcters hus, mindre emot ändamålet svarande, böställen«
Då understundom iuisslyckadd författningar och afsigter tued dem, 622 Den i Martil'. antingen genom arrendatorer eller vederbort ligen godkände löftesmäns bristande ansvarsförmåga, ytterligare minska de påräknade små inkomsterne och förordsaka alltid kännbare efterräkningar, såsom för husröta med mera dylikt, ökas tyngden af de efiersinningar jag lern?
nar en hvar att med mig dela, fastän jag, för att ej för länge pröfva edert tålamod mine Herrar! icke vidare utvecklar dem.
Må likväl den enda tillåtas mig, att tjenare i allmänhet och sådane dagdrifvare, som man i vissa förhållanden icke kan vara utan, i synnerhet, oansedt flere varors minskade pris måste vedergällas af enskildte mera än dubbelt emot medborgare, sorn, drsfne af, i vårt land alltid kraftigt verkande, känsla för heder och fosterland, aldrig tveka när det gäller att med lif och blod trygga det sednares ära och säkerhet, skola icke desse oegennyttige, äfven i yngre graderna äga rätt att fordra åtminstone sä bsrgelig utkomft att de icke ovillkorligen trugas uppsök* utvägar, sorn i förtid beröfva Arméen ail medverkan af deras mod, nit och Skicklighet, samt för dem sjeifve alldeles/örinta den framtida befordran, hvarom hop; j>et ensamt kan väpna emot förevarande lidelser till dess sådan j ofta dyrköpt, belöning vankar.
Må äfven i anledning af allt detta den sluteliga anhållan icke vägras mitt deltagande i vanlottade vapenbröders ställning, att detta anförande får .åtfölja Herr Hjertås memorial
Den 7 Martiin 623 till Vällofl, StatsUtskottet, htars välvilja och urskiljning, att, så vidt tillingarne medgift va, behjerta föreslagne omstäriigheter, vare sig med jemnkningar af andra liner eller rent af tillökningar, jag icke kan msskanna.
N.O 2.
Herr Boij, Johan Fredrid
Fråga har väckts uti deta stånd om, att Riksens Ständers revisorer kulle äiven granska den under Kongl. Krig>’ol egii vård stälde PassevoianceCarsa-. det är ned afledning deraf jag tager mig friheten at underställa detta vördade samfund, mine åsigter uti ämnept.
År 1778, inrättades mötespsSevblanceCass^n för Indelta Cavalleriet och 18(2 den för Indelta Infanteriet.
Dessa båla Cassör äro nu förenade och utgöra för möt;na ett belopp af 340 0^0 , efter dem ur.gdärligen 25©;Ooo R
Mötas PassevolanceCassat är stäld under Kongl.
Den rtvideras äfven af det samt undergår vidare åiyo granskning uti KammarRätten.
Mig synes, *ft en sådan Controll är tillyäckelig och ali vidare öfverflödig om ej jhcd grunderne för ett sådant förslag kunna ej helier af mig gillas, då Cassans uppkomst och 624 Din 7 Martil, närvaro är framlallad genom en enskilt öfverenskommelse, med Kongl. Maj.t och Kronan I ena, och rust-och rotehållare å andra sidan, samt på samaagrund som Riksens Ständers Revisorer skulle örses med rättighet att granska denna Cassa, rnrde de äfven öfverallt kunna intränga på Pssevolancens område och tilt och med komma uti befattning med Ecsqvadrons- och ComptgnicChefers egna Cassör. jag tror att Riksens Ständers Revisorers vida och besvärja omfattning ej bör tröttas vid ändamålslösa öfversigter, och är äfvert öfvertygad att det säkerhet denna för Landtarméen så angelä;na Cassa nu äger, bestående deri: att ej lin på annat sätt beviljas, än litt de som bifallt dessa Lån, äro äfven ansvarige att balanc‘r ej få uppstå, skulle ge* norn förenämde ågård af Riksens Ständer försvinna.
Denna 3assa bidrager till Arméens rörlighet, och få af denna natur, hafva under dess närvarande orm, varit mera gagnande» inom deras bestända gränsor; dess styrelseoch förhållande utgöt ingen hemlighet.
Contracten ör dess bestånd, stalde under 15 år upphöra 1827.
Under Mötespavolence Cassati, har Hans Maj;t Konungen i nåder funnit för godt att tills vidare ståla LÖDingsCassan, Utgörande ep fond af 100,000 R-.dr Banco, som af Hans Majtts injkiltå uppoffride tillgångar, är uppkpmm;en0- Häraf Den 7 Murtii.
Häraf utgå årligen 6,000 R:dr Baned, till får, ökande af 6 särskilte Kegementers aflöning.
Att det;ta mitt vördsamma anförande får åtfölja Herr von Hartmansdorff* memorial an<» håller jag ödmjukast.
Herr Hegardt, Christian Bernhard', I anledning af Herr Gripenstedt* yttrande om följderne af en i frågastäld Realisation af Bancosedlarne, utber jag mig vördsamt att få göra några erinringar.
Om med Realisation förstås endast och allenast en bestämning af BancoSedelns värde, ^enligt dess nu varande förhållande till det me^ -talliska mynt den skall föreställa, samt en anstalt, syftande att upprätthålla det, och förebomma dess ytterligare försämring, så väl aom dess förhöjning, så synas ingalunda de olägenheter deraf vara att befara, uppå hvilka Herr Gripenstedt velat fästa uppmärksamhet.
Han befarar att capitalisten eller för. dringsägaren skulle deraf föranlåtas, att till betalning uppsäga sina utlånte penningar.
Jag tror att just motsatsen bör efter all sannolikhet förväntas, och att Capitalisten, genom se* Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. II Band. 40 Den 7 Martil. delvärdet* bestämning tryggad emot den förlust» för hvilken han nu genom dess obestämdhet och ombytlighet är blottstäld, skall deraf fast mera hemta en nu och länge saknad anledning både att låt* sina penningar innestå hos låntagaren, så framt de för öfrigt äro säkert placerade, och att äfven utlåna sådan» penningesummor, som han för närvaranJ de låter ligga ofruktbara; enär han kan hysa en grundad förhoppning att de vid återbetalningen skola äga lika redbart värde sorn vid utborgningen.
Jag fruktar tvertom, att om den ifrågavarande så önskliga myntbestämning ej sättes i verkställighet, sä torde man snart få förnimma att betydeliga penningelén uppsägas; emedan Capitalisten då måste blifva betänkt på, att i tid rädda sin förmögenhet, och på ett eller annat sätt realisera sina fordringar, innan myntrepresentativerne ytterligare försämras och, närma sig till likhet med värdelösa assignater.
Beträffande vidare den yttrade farhåga; att, i följd af VexelBankers öppnande till sedlars invexling, Bankens silfverfond skulle utömmas och föns ur landet, samt de oinlöste i omlopp qvarblefne sedlarne derefter sakna allt värde eller åtminstone betydligen förlora i värde; så får jag först och främst anmärka, att om Realisationsoperationen blifver någorlunda väl beräknad, hvilket jag har någon anledning att förmoda, skall den händelse icke inträffa att Bankens silfverfond till den grad uttömes, att
Banken icke förmår fortfara Drn 7 Martii, 627 med sedlars invexling vid anfordran; och så länge denna invexling fortgår eller icke vägras» kan sedlarnes silfvervärde icke förminskas.
Hvartill skulle det då båta atttillvexla sig silfvermynt emot sedlar som, så beskaffade, äro ett vida beqvämbgare och lättare bytes- och circulationsmedel?
Låt denna Silfverfond utgöra till exempel 5 millioner R:dr Specie, och Bankens sedelstock, må hända något högt beräknad, 30 millioner R:dr Transportsedlar.
Banken hade då efter 120 sk.
Cours invexladt J2§ million R:dr sedlar, och således voro 17% millioner i rörelsen qvarblefne.
Icke saknade desse ett verkligt värde?
Agde icke Banken såsom underpant alla de hypothequer, hvaruppå dess till 28 millioner beräknade sä-, kra fordringar nu grunda sig, att förtiga Riksens Ständers garantie: och skulle med en sådan egendom, så mycket öfverstigande dess skuld, Banken icke vara i stånd att förskaffa sig det silfver som ytterligare till sedlars invexling erfordrades?
Vore icke i värsta fallet, hvilket blott såsom en möjlighet är tänkbart, de öfrig blefne
I7f millioner R:dr i förhållande åtminstone lika myc - Ben f .1Anr t ii. ket värde 10m hela den nu utelöpande sedelstocken sf 30 millioner R:dr, och har denna kunnat, utan utvexling af silfver, så länge bibehålla ett värde sällan lägre än efter en Curs af 120 sk.: så vet jag ej hvarföre en till a7§ millioner
R:dr minskad sedelstock skulle vara underkasted ett större äfventyr att till sitt värde försämras.
Tror man dä att hela vår sedelstocks värde grundar sig blott på den mening man hyser, att Banken äger i sina hvalf ett silfverförråd af 5 millioner SpecieRiksdaler, som aldrig kan utbekoinmas, och som således nästan lika så nyttigt kunde ligga outbrutit i grufvorne?
Jag är fullt och fast öfvertygad, att den här blott suponerade händelse, att Bankens silfverfond aldeles uttömdes, icke skall inträffa, då nemligen, jag, såsom ett oumgängligt vilkor för myntbestämningen och den fria silfverutvexlingen, förutsätter, att Banken erhåller en sådan organisation som skyddar den för missbruk af dess Credit, och som för alltid frånskiljer den sådane befattningar som äro oförenlige med naturen af en sedelbank, hvars ovilkorliga åliggande och första syftemål är och måste vara att noggrannt uppfylla sina förbindelser.
Det skall då icke hända, att man till någon betydlig del uttager dess silfverförråd; ty hvad skulle man väl göra med speciemyntet?
återgifva det såsom mynt i handel och vandel?
Nedsmälta dst för att deraf lita tillver - Dtn 7 Mttrtii. ka Bordsilfver och dylikt arbete?
Innes detförutan och kan köpas af den som har råd och lust dertill, utan utvexling af Bankens mynt; och att uttaga det i denna afsigt vore en illa beräknad speculation.
Slutligen; det sorn man mest befarar; man kunde sända speciemyntet ur landet.
Alltså för att betala en ökad import af utländska si kallade öfverfiödsvaror.
Men all import har sin gräns och bestämmes af afsättningen, och denna åter af en verksam efterfrågan, nemligen Consumenternes åstundan och förmögenhet att köpe; och jag ken icke inse huru detina verksamma oller effectiva efterfrågan skulle ökas genom tillåtelsen att i Banken tillvexla sig Speciemynt för Bancosedlar.
Deraf okas icke Consumenternes inkomst; om si hände voro dst lyckligt och bevisade Nationalvålmågang tillväxt.
Men torde man säga, våre Cepitalister skulle utsända Speciemyntet för att insättas uti främmande Statsfonder.
Vi håfve ganska få rika Capitalister, och jag tror icke att de skulle vilja äfventyra sin förmögenhet på desse vidtutseende speculationer, eller att utländske
Statsobligationer skola framdeles mer än hittills i Sverige vinna någon synnerlig credit, utan snarare ivertom.
Att yttra den tanka, att vi skulle kunne utan realisation upprätthålla silfvervärdet af våre mynttecken, Bancosedlarne, endast vi Den 7 Martil, kunde bibehålla jemvigt eller vinna öfvervigt i utrikes handeln j är 1 det närmaste att påstå, att vi kunna efter behag tillskapa penningar och i oändlighet öka Sedelstocken, utan att dess värde skulle i förhållande till egendomar, produeter och arbeten inom Landet förändras och minskas; endast vi icke behöfde köpa vexlar, eller kunde umbära utländske öfverflödsartiklar.
Vår höga vexelcours är icke en följd af väre handelstransactioner eller af det tankspöke, som under namn'af Handelsbalancejförbryllat så många hjernor ochalstratså många onyttiga och skadliga författningar.
Hvad som kallas Cursskillnad är i sjelfva verket intet annat än skillnad emellan Bancosedel och silfverRiksdalern, emellan myntet och mynttecknet} det är agio.
Så snart förhållandet dem emellan blifvit stadgadt, måste också VexelCursen blifva jemn; det vill säga, sällan afvika mer än några procent öfver eller under pari, som då, nemligen i hani delse af den i frågavarande myntbestämniog, blefve 120 sk. per R;dr Hamburger
Banco; undantagne få tillfällen och utomordentlige händelser, som kunde för kort tid verka en betydligare Cursförädring; hvilket hvarken kan förutses eller förekommas; men i alla fall icke medföra någon varaktig inflytelse på pen» ningeverket inom landet.
Dessutom bestämmes icke ens den egentlig» VexelCur - Deri 7 Martti'. sen af handelstransactionerne allena.
Mångfalldiga omständigheter medverka till dess stegring och sänkning, och man kan deraf icke draga någon slutföljd till en Nations till* tagande eller aftagande välmakt och rikedom.
Jag ber om benägit öfverseende för det jag uppehållit Höglofi.
Ridderskapet och Adeln med dessa reflexioner och om jag misstagit mig i »nina åsigter.
Jag vet ganska väl att det ämne jag vidrört ir af en så stor omfattning och af en så invecklad beskaffenhet, att de skarpsinnigaste och sakkunnigaste tänkare åro deröfver af olika meningar; och att ingen har anspråk på ofelbarhet.]
Frågan om en Realisation bör ske, lär för öfrigt vid ett annat tillfälle i hela sin vidd förekomma; och jag tviflar ej att talare då skola uppträda, för att med öfvertygande skäl yrka den moraliska nödvändigheteten och ekonoroiska nyttan af denna realisation, samt på ett tillfredsställande sätt visa medlen till dess verkställighet, och;mer än sannolikheten af dess framgång.
Herr Lefren, Johan Pehr: Sedan Friherre Franc Sparre i snledning af Grefve Cronhjelms motion om förändringar i nu varande militairundervisningsverken redan lika klart som sakrikt utredt ifrågavarande ämne och jag till %lla delar instämmer i Herr Peli 7 Martii.
Friherrens åsigter, aamt med honom pa nära håll baft tillfälle att lära känoa styrelsens fortsätta bemödanden att låta äfven militairundervisningen framskrida till förbättringar enligt tidehvarfvets fordringar; så anser jig öfverflödigt att i anledning af Herr Montgomeries motion orda något i hufvudfrågan.
Från längre tid personligen bekant med den värde talaren, skall det visserligen ej blifva jag som i några dess, som det vill synas mig, mindre valda talsätt, vill uppleta någon afsigt att förnärma någons billiga ömtålighet; men den som ej äger annan ledning för sitt omdöme än ordalydelsen kunde möjligen misstaga sig om Författarens mening.
Jag uppträder ej för att, vore det äfven i vänskapens namn, söka förmå talaren att återtaga ett ord af hvad han sagt, ty jag har ej rättighet att förnärma hvarken hans egen, eller deras sjelfkänsla hvilka han synes strängt hafva bedömt.
Men då talaren sedan han först påstått, ”att ingen uppfostringsanstalt i så hög grad ”sorn Krigs \. ademien bär stämpel af ensidighet *'i bildning,” i allmänna ordalag yttrar sig: ”att den falska äran, flärdcn och fåfängan, Deri f Mart ii. *33 "äro redan från barndomen, genom ynglingaåren, ofta, till Konungs och Fäderneslandets ”föga båtnad, äfven vid mannaåldern, de kraf.; "tigasfe , de mest lockande driffjädrar till vå. ”ra sträfvanden och företag: länge hänförde af ”desse bländverk, finna vi ej »ällan för sent ”vår sanna bestämmelse: men hvad annat är ”oraken dertill än den oss meddelade ensidiga ”uppfostran? passionerne. omdömet, ja sjelfva ”grundsattserne, få vanligen under vår första ”och i afseende på följderna vigtigaste lefnads”period, en förfelad rigtning.
Våra naturliga ”anlag undersökas icke, utvecklas icke till det "beståndandesanna och ädla, och om denägon ”gång hos en kraftfull yngling det oaktadt yttra ”sig, qväfvas de likväl under deras utveckling, "ofta i sjelfva gryningen, genom föräldrars och ”lärares miodre uppmärksamma ledning, ej sälj ”Ian af stånds intresse, fördomar, fåfänga och "sådan slags ensidig bildning som den blott "militairiska.”
Och då han sedan tillägger:
"Hvilken (nemligen ensidiga bildning) icke "blott enskildt olyckliga utan äfven för Staten "vådliga följder deraf ägt och äger rum, är "lätt insett och behöfver icke en kanske smär"tande, ota icke sårande bevisning;” så vågar jag tro att Höglofl.
Men det gifves vissa tillfällen i liivet då det ät en 634 Den i Mar lii. skyldighet att gifva sina känslor fritt utrymme, och jag känner att ett sådant för mig nu är för handen.
Nära f:dels århundrade är förflutit sedan jag ifrån en aflägsen, nu för Sverige förlorad Provins, inträdde i den glada ynglingakretsen sorn jemte mig delade det allmännas omvårdnad.
Våra rum voro prydd# med bilderne af Gyllenhjelmar , Banérer, Engelbrechtar, Oxenstjernor, Dahlbergar, Torstensöner, Wränglarp ^Helmfeldtar, Hornar Stenbockar, Königsmarkar, våra lärare tydde deras bedrifter och värmde våra bröst, och sannerligen! vi fingo en ensidig uppfostran, men Fäderneslandet var föremålet för denna ensidighet.
Många af mina fosterbröder hafva stupat på ärans bana, de efterlefvande skola anse sig lyckliga att i fall det gäller, följa dem och denna enda, den må vara ensidig eller ej, har icke utslocknat, och skall icke utslockna så länge nationen förstår att värdera sina förfäders bedrifter och ej med vanvördnad för deras stoft med isade sinnen trampar deras grafvar* Min Konungs förtroende som lemnat mig närmaste vården öfver det ynglingalag i hvilket jag fordom deltog, min bestämda öfvertyg
Dea 7 Martti. £35 geise att alla mina vid KrigsAcademien uppfostrade vapenbröder med mig dela outsläcklig kärlek till Konung och Fädernesland och lika bestämd afsky för all söndring i tänkesätt medborgareclasser emellan, hafva uppmanat mig till denna varma, men, som jag vågar hoppas, förlåtligt varma förklaring, hvilken jag anhåller måtte få motionen åtfölja.
Herr Nordenankar, Gujlaf; Rusthållen i Småland äro, jag tror ej att jag deruti misstager mig, i allmänhet goda Hemman, och Augmentsräntorne, med måhän* da ganska få undantag, så tillräcklige, att någon billig anledning till missnöje eller klagomål öfver tryckande rustningsskyldighet i de provincerne aldrig varit, och troligen aldrig förekommer.
Sparre nämner om att återuppsätta den afsuttne Bataillonen af Smålands Dragonregemente och att de fleste af Rusthållarne önska det: jag medgifver gerna att mångå af dera dermed skulle vara väl belåtne; men säkerligen äro för närvarande äfven mångå, som ej deruti skulle finna någon fördel.
Rusthållarnes vinst eller förlust genom comractet om efsittningen, beror endast på Spannmålspriserne.
År Markegången hög så är vinsten ingen, är den åter låg, torde någon fördel dervid var»; likväl förenar jag mig med Friherre Sparre i den anmärkningen, att 6g 5 Den 7 Marlii, de summor sorn för Hästvacancesafgiften utgå, ej i någon väg återkomma, utan äro för provincen förlorade.
Det var genom öfverenskommelse med de rustande, contractet uppgjordes om Bataillonens afsittande för 30 års tid; hvaraf jag me»ar att x2 nu äro förflutne.
Maj:t i nider för godt finna desses återuppsittande innan de 30 arens förlopp är jag fullkomligt öfvertygad om, att det ej anbefalles utan likaledes Rusthållarnes samtycke och begifvande dertill; hvadan jag finner denna fråga ej annorlunda kunna anses, än som endast hepoea— de af Kongl.
Maj;t, och de rustande sjaIfve» N:o 6.'
Herr Rothlieb, Axeli Både med anledning af egen kännedom»,, såsom boende i den ort der Smålanda InfanterieBataillon, till följd af indelningsverket är föriagd, och äfven genom de upplysningar jag hämtat af samtal i ämnet med Riksdagsman från Calmar, Kronobergs och Jöaköpings
Län, kan jag icke medgifva, att en uppfattning, af Smålands InfanterieBataillon, till Gawallerie, skulle, för närvarande tillskynda de rustande någon båtnad, helst öfverklagade pennin ge förlägenheten, är i nämnde ort, så sto», om. ej större än i någon annan i Riket, och jag vet sannerligen ej, hvar medel skulle koa&fe åo - Den 7 Martti. <$37 tias till uppsättande af häst med mundering äfvensom ny beklädnad för karl.
Jag tror för min del att den af Herr Friherre Sparre projecterade uppsittningen' ej för närvarande vore för Rusthållarne förmånlig utan snarare en motsatts deraf, men jag tror derjemte, att då contracter blifvit slutade emellan Kongl. Majit och Kronan och de rustande, och då de sednare säkrast sjelfve kunnat bedömma hvad för dem kan vara fördelagtigt elltr menligt, och då tiden icke är tilländalupen då nämnde Ba~ ta ilion åter bör remontera, utan contracterne ännu äro gällande, så förmodar jag det vara en serskildt sak Kongl. Maj:t och Kronan och de rustande emellan, låta contracterne äga bestånd eller ock genom ny afhandling förändra eller upphäfva dem.
638 Den 7 Murtu, Tidigt beträdde jag den militaira banan och fortsatte den under krig och fred i 20 år intill dess en svår Blesurs följder nödgade mig att blott till jordbruksyrket inskränka min verkningsförmåga.
Denna har öfvertygadt mig att recruter kunna ganska snart danas, om ej till utförande af eleganta paradmaneuvrer, dock till goda och tappra försvarare af sitt fosterlands ära och sjelfständighet.
Men jag vågar åberopa en himmelsvidt större| erfarenhet som ligger för Europas ögon.
Men anförarne voro snillen och hjeltar, det högre så väl som lägre underbefälet hade kunskaper, erfarenhet och öfning.
Carl Johan, den älskade och frejdade fältherren, har en sednare tid fört extra roteringens och beväringens oexercerade Batailloner under ett kunnigt och öfvadt befäl till segrar och ära, på samma gång som den gamla Arméen af hvilken ett ganska stort antal äfven då bestod af recruter.
Det torde må händaäfven af mångå minnas att recruter utgjorde en stor del af den Armée hvarmed Gustaf III vann 1789 och 1790 årens segrar.
Af dessa korrta uppsattser torde finnas att en indragning af Arméens nummertal lätt kan i behof* vets stund ersättas, men att lika lätt åstadkomma det saknade i materialer, jag menar flottor, fästningsverk och andra krigsbehofver borde väl anses omöjligt.
Att genom indragning af Den 7 Martti, 639 manskap under fred bereda en möjlighet för danande af flottor och andra krigsbehof, anser jag således långt ifrån att minska, uti betydligaste mån öka Sveriges försvarskrafter vid ett utbrytande krig.