Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nedlade fabrikörer och handtverkare sina rörelser och landtmannen sände till städerne ingen tillförsel; hvarthän skulle allt då komma eller gå?
Vi se t. ex. att den höga tullen på smör har hindrat tillförseln så långt, alt icke smör finnes till hufvudstadens behof öfver instundande vinter, men låt alla näringsämnen blifva tullfria och släpp penningehandeln eller räntan fri, så skall här komma till öfverflöd både matvaror och penningar.
1840 anmärktes som skäl mot min motion, att en nybörjad handlande skulle blifva ruinerad om räntan blefve fri.
Härpå svaras: hvilket är bättre, att af kapitalisterna sjelfva få penningar mot 8 ä 10 procent eller af deras kommisionärer mot 20 ä 25 procent?
— Så har det hittills gått.
Dessutom får nu hvem som helst vara handlande, äfven qvinnor, endast de äro myndiga; således skall det nu icke mera blifva nödigt, att vara handlandens förmyndare.
Äfvenledes har man hittills föga kunnat beskatta kapitalisterna, men blir räntan fri, blifva de sjelfva synliga och kunna efter deras penningerörelse taxeras.
Remitterades till LagUtsk. IL R. o. Ad. åtskildes kl. | till 8 e. m.
Den 2 December. lil Tliorstlagcn den 2 December 1847.
Justerades 4 prot.utdrag för d. 30 sistl.
November e. m. samt pleci-prot. för d. 25 i samma månad.
Upplästes följande af Hr Nisbeth, Carl Wilh., inlemnade anmälan:
Enligt Ridd.Ordn. får jag afsäga mig uppdraget ali vara R. o. Ad:s Eleclor.
Gr. Wirsén, Axel Emil, bade inlcmnat ett sålydande memorial:
Härmed får jag, i stöd af Ridd.Ordms 23 §, vördsamt afsäga mig del hedrande förtroendet alt vara ledamot af BankoUtsk. vid iunevar. riksdag.
Landtm, tillkännagaf att, då 8 af de utaf R. o. Ad. utsedde Hrr Bänkmän blifvit valde lill Eleclorer, nytt val af bänkman vid början af nästa plenum komme alt företagas lill återbesättande af de sålunda uppkomne ledigheter, nemi. inom 6:te Bänkm:sAfd. efter N:o 255 Frih. Falkenberg, Conr.
Gabr., inom 7:de Bänkm:s-Afd. efter N:o 331 Frih. Adlercreutz, Carl Gust., inom 12:te Bänkm:s-Afd. efter N:o 494 Hr Croneborg, Fullm.
Hr Tersmeden, Nils Jacob, inom 13:de Bänkm:s-Afd. efter N:o 828 Hr Nisbeth, Carl Willi., inom 18:de Bänkm:s-Afd. efter N:o 1637 Hr Rudbeck, Charles Emil, inom 20:de Bänkm:s-Afd. efter N:o 1905 Hr von Rosen, Georg Ludv., samt inom 25:te Bänkm:s-Afd. eftero såväl N:o 2302 Hr Skogman, Carl David, som N:o 2320 Hr Akerman, Fredr.
Söderling, uppläste följande: K.
M:s nåd. förordning ang:de fattigvården i riket stadgar i 2:dra § 3 mom. att, lill minskning af kostnaderna för de fattiges underhåll och för att med större fördel kunna begagna sig af fattighjonens arbetsförmåga och anskaffa passande sysselsättning, särskilda faltigvårdssamhällen må förena sig om gemensamma arbetsinrättningar!
Om äfven detta sätt, att skaffa arbetstillfällen, icke i allmänhet är att rekommendera, saknas likväl, åtminstone under vissa perioder och inom vissa kommuner, ganska ofta alla andra tillfällen att bereda sysselsättning åt arbetsföre fattige; hvarföre dylika inrättningar, hvaraf åtminstone en bör finnas i hvarje län, må af slaten på allt sätt uppmuntras.
Med anledn. häraf vågar jag ödmjukeligen föreslå följande 2:ne motioner. 1.
St. må till befordrande af gemensamma arbetsinrättningars uppkomst i enlighet med föreskrifterna i 2 § 3 mom. af 112 Den 2 December.
K. förordningen angående fattigvården i riket och af deras fortfarande verksamhet hos K. M. i tind. anhålla: 1:0 Att Direktionen för dessa arbetsinrättningar må äga påräkna biträde af statens embets- och tjenstemän för uppgörande af arbetsplaner till väganläggningar och dylikt, hvarvid dessa personers godtgörelse må bestämmas efter en af K.
M. faststäld taxa, så väl hvad rese- som traklamenlskostnaderna beträffar. 2:o Att K.
M. mätte, om omständigheterna för öfrigt det medgifva, bevilja permission ål militärer af högre och lägre grader samt civila tjenstemän, med hvilka direktionen möjligen kan träffa öfverenskommelse, att mot lämplig ersättning biträda vid arbetenas speciella ledning och uppsigten öfver arbetsmänskapet.
Och anhåller jag, att denna motion må till H. Ekon.Ulsk. remitteras. 2.
Att direktionen för de gemensamma arbetsinrättningar, hvarom liera fattigvårdssamhällen kunna öfverenskomma och hvilkas reglemente af K.
M. blifvit faststäldt, må äga rätt att pä billiga ränte- och afbetalningsvillkor m. m. samt ä kommunernas vägnar upplaga lån i R.
St:s bank lill förlag för större arbeten; för hvilket ändamål en summa af 250,000 r:dr b:co må afsättas, alt intill nästa riksdag utgå till dylika försträckningar.
Anhållande jag om remiss af denna motion till II.
BankoUisk.
Slutligen anhåller jag, att lill stöd för dessa motioner och till ytterligare utveckling af dylika arbetsinrättningars behöflighet oell ändamålsenligaste beskaffenhet, få anföra följande: K. förordn. d. 25 sistI.
Maj om fattigvården i riket, stadgar i 6 § 5 och G morn., alt fattigvårdsstyrelserne, under svårare är och då vidsträcktare behof till följd af allmännare olycka blifva att befara, skola dels genom beredande af arbetsförtjenst ät arbetsföre fattige personer och dels genom att föreslå större arbetsförelag, söka tidigt afhjelpa behofven och derigenom hindra deras utsträckning.
Under sådane förhållanden, som de nu antydde, torde fattigförsörjningen inom de i förordningens 1 § nämnda fattigvärdssamhällen, en socken eller ett pastorat, blifva svårt betungade för medlemmarne deri, och utvägar skola tilläfventyrs icke alltid finnas lill nödens och armodets bistånd.
Men hvad ett fattigvårdssamhälle med svårighet skall kunna förmå, det skola flera dylika samhällen gemensamt lätteligen åstadkomma, och så skall tanken väckas på en förening, särskilda fattigvårdssamhällen emellan, till bildande af en gemensam arbetsinrättning eller vidtagande af annan gemensam åtgärd i afseende på deras fattigvård.
(Se § 2, 3 morn.).
Otvifvelaktigt skall inom kort förslag komma å bane att bringa till stånd en gemensam fattigvårdsinrättning för flera fattigvårdssamhällen, kanske för hvarje län.
Jag tycker mig hafva stöd för denna min åsigt i flere allmänna angelägenheter och särdeles Brand-' stodsbolagen till försäkring af lösören och fastigheter ä landet, hvilka uppspirat ifrån socknevis bildade föreningar till deras nuvarande vidsträcktare omfattning.
Då Den 2 December. 113
Då cn förening således lagligen kan bildas lill gemensam fattigvård, åtminstone i vissa delar, för flera kommuner, eller för ett belt län, torde böra tillses på hvilka grunder en dylik inrättning skall kunna till vägabringas.
Nutidens utmärktaste statsmän oell tänkare hafva i afseende på arbetsinrättningar för fattige antagit den grundsats: att ingen billigt vis må göra anspråk på den allmänna välgörenheten, ulan att frånträda vissa förmåner, som tillhöra den fria arbetaren, hvilken grundsats i tillämpningen omfattat bestämmelser om aflägsnande från ett kärt hem, om innehållande af en del af arbetsförtjensten och densammas insättning i sparbank, om förbud att begagna spirituosa och tobak, m. fl. jemväl strängare villkor, såsom: i händelse af krig, tjenst ä Hutla eller i fästning, m. m., och dessa bestämmelser utgöra icke, såsom många kanske tro, endast betydelselösa fraser i en teoretisk utveckling af ämnet, utan inrymmas dagligen mer och mer i en sträng praktisk tillämpning (Jfr. förhandlingarne i Engelska parlamentet är 1834, införde i sammandrag uti M:r de Gerondo’s afhandling om fattigvård, sid. 236).
För ali blifva hvad med cn dylik arbetsinrättning åsyftas, måste den å ena sidan icke förete något lockande, inbjudande, men å den andra icke antyda något vidrigt, afskräckande.
Den bör icke blifva någon tillflykslort för den arbetsföre lättingen, som lika bekymmerslöst öfverlemnar sig åt omständigheternas blida som oblida utslag och blott söker en fristad, för alt der kunna nära sin lättja, sin liknöjdhet, kanske en och annan älsklingslast, under det alt samhället drager nödtorftig försorg om hans timliga uppehälle.
Arbetsinrättningen bör blifva den sista utvägen för den olycklige, som, med förmåga och båg att arbeta och vilja att dermed bereda sig och dem af honom bero nödig bergning, det oaktadt icke kan, huru han än bemödat sig derom, vinna tillräcklig arbetsförtjenst.
Denne skall, då han på det sältet äfvenlyrar nöd, icke klaga, om honom blir ålagdt försakelse i ett eller liera afseenden, när han derigenom ernår hvad han sig sjelf lemnad icke förmått, oaktadt allt sitt bemödande, åstadkomma.
En sådan arbetsinrättning anser jag böra bildas för hvarje län och kunna till vägabringas såsom ett annat bolag, sålunda, alt en viss afgift bestämdes för hvarje fattig, som der skulle få intagas.
Alla enskilda fattigvårdssamhällen inom länet kunna icke antagas hafva lika många fattige, derför skulle afgiften erläggas för personen.
Och derigenom, att större tillgång på binäringar finnas i cn ort än i en annan, skulle i vanliga år hvarje kommun kunna sjelf sysselsätta sina fattige, åtminstone en del af året, och således icke behöfva anlita den gemensamma inrättningen; derföre skulle afgiften bestämmas till det minsta för månad.
Dessutom skulle, till inrättningens vidmakthållande, bildas en fond genom årliga bidrag af hvarje enskildt fattigvårdssamhälle, som anmält sig vilja begagna inrättningen, och hvilket bidrag borde utgå efter grunder, som innefattas i ofvannämnda K. förordning ang. fattigvården i riket. 1 H. 8 114 Den 2 December.
I arbetsinrättningens ofvan antydda egentliga syftemål bör ingå såsom utveckling och befrämjande deraf, att alla inrättningens åtgärder afse arbetarnes både ekonomiska oell moraliska väl, hvadan den bör omfatta särskilda afdelningar, en för hvarje olikartadt arbete, såsom timring, vägbyggnad, slenbrytning och sprängning, o. s. v. Tvenne eller flera klasser böra finnas med afseende på de arbetssökandes antecedentia, såsom författaren af en nyligen utkommen skrift : ”några reflektioner om fattigvårdens tillämpning”, antyder.
Alla bemödanden måste utgå derpå, att förskaffa den i inrättningen inskrifne, i en framtid, en stadigare bostad, vare sig som tjenare, mindre jordbrukare eller handtverkare.
Inrättningens bestånd och ändamålsenliga utveckling beror dock i högsta måtto derpå, att lill uppsyningsman antagas endast skicklige och för saken sjelfva nitälskande personer.
St., i dess underdåniga skrifvelse af den 12 Juli 1S41, inför timonen fästat uppmärksamheten på vigten af arbetskompanier, och då länen, i händelse af behof, ägde tillfälle ali erbjuda eli ej ringa antal arbetsmanskap till sjöförsvarets förstärkning, helst å skärgärdsvapnet. inom fästningar eller till fångbevakning, så har man skälig anledning hoppas, att, lill en början något befäl af rikets militärstyrka skulle kunna, efter underdånig hemställan, af K.
M. nädigst beviljas.
Derefter anförde Frih.
Hermelin muntligen:
Jag anser mig skyldig att väcka R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att då jag här omnämnt en summa af 250,000 r:dr b:co, har det skett på grund af följande förhållande: det anslag af 400,000 r:dr b:co som vid sista riksdag gjordes för befrämjande af associationer, vare sig enskildte eller prival-banker, som bildade sig för spanmåls belåning, är endast af en enda association i ansökningsväg anlitadt till ett belopp af 150,000 r:dr.
Hvilande denna ansökan ännu pä
Hrr bankofullmäktiges afgörande.
Hela summan 400,000 r:dr har således under dessa år legat obegagnad och jag föreställer mig att, i händelse icke framdeles sådana associationer eller privatbanker anmäla sig till delaktighet i ofvannämnde anslag, så skall detsamma ligga obegagnadt i R.
St:s bank; hvaraf finnes att troligen en större del af ofvannämnde tillgångar kunde användas lill förmån för de inrättningar, som åsyfta att åt arbetssökande bereda arbetsförtjenst.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle, att den l-.sta af Frih.
Hermelins nu upplästa motioner, hvilken åsyftade att direktionerne för faltigvårdssamhäflens arbetsinrättningar må kunna för uppgörande af arbetsplaner till väganläggningar m. m. påräkna biträde af statens embets- och tjenstemän, finge remitteras lill Allm. Bcsv.- o. Ekon.Utsk. Ropades ja.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. om remiss till BankoUtsk, af Frih, Hermelins 2:dra motion, alt direklio - Den 2 December.
115 nerne för fattigvårdssamhällens arbetsinrättningar naå blifva berättigade att under vissa villkor upptaga lån i R.
Sl:s bank, begärde Ilr af Grubbens, Nils Wilh., att med remissen måtte få anstå till näsla plenum, hvarpå Ilr Landtm, förklarade att denna motion komme alt ligga pä bordet.
Upplästes en af Frih. Roskull, Claes Ulrik, inlemnad sålydande motion:
I den öfvertygelsen att de flesta af detta husets medlemmar dela min åsigt om det mindre lämpliga deraf, att de härstädes vistande främmande makters ministrar, hvilka, såsom åhörare, äga tillträde vid R. o. Ad:s plena, icke hafva en särskild uppgång till de för dem utsedde platser; och enär den till läktaren förande trappa endast kan passeras af en person i sender, och besagde
Hrr derigenom ofta, vid större tillopp af den läktaren besökande allmänheten, blifva uppehållne oell måhända stundom förhindrade alt, utan obehag oell tidspillan, der finna inträde; vågar jag till II, St. vördsamt hemställa, det måtte såväl Corps Diplomatique, Hrr Stals-råder, Just.canzlern, Just.ombudsmannen, som ock i staden vistande Norrmän hädanefter få begagna den i salens nedra ända befintliga uppgång till läktaren; hvilken sednare i sådant fall torde böra afdelas medelst ett träd-galler eller skrank, som afskiljde förberörde
Herrars platser från de öfriga ä läktaren befintliga.
Kostnaden för den ändring af läktaren som häraf skulle blifva en följd, är så obetydlig, att något hinder deraf ej möter, och någon olägenhet deraf att några få personer, sådane som de ifrågavar., passera några steg förbi salens nedra ända, kan ej heller, som mig synes, uppkomma.
Måhända kunde, för lidens vinnande, H.
Ståndet afgöra denna fråga ulan föregående remiss lill Ridd.Ulsk.; men skulle Ståndet så ej finna för godt, anhåller jag om remiss häraf lill besagde Utsk.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Ridd.Direktm anmält sig hafva, till utdelning bland R. o. Ad:s vid sista riksdag antecknade ledamöter, från Hrr Banko-fullmäktige emottagit ett antal exemplar i brons af den minnespenning, som blifvit präglad i anledn. af D.D. MAJ- Konungens och Drottningens kröning, samt att denna utdelning komme att ske i Ridd.cancelliet emot qvitto, och dervid sista iunehafvaren af pollett för sådan ätt, som varit af fle re personer representerad, skulle utbekomma minnespenningen.
Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdrag från PresteSt. af d. 19, 24 och 27, från BorgareSt. af d. 27 och från B°hdeSt. af d. 24 och 25 sisth November, 8' Den 2 December.
Hr II a m m a r b e r g, C a r 1 Axel: uppläste följande motioner: 1.
Den svårighet, att i aflägsen landsort kunna utsöka en fordran, qvarstår så länge K.
Bef:de i länen icke äro skyldige i promotorialväg befordra lagsökningar inom andra län.
Erfarenheten har dessutom visat, all det varit nära nog omöjligt, få tillgång pä tjenliga ombud fjerran ifrån, hvilka vilja oell kunna åtaga sig slika uppdrag.
Då ett sådant förhållande alltid blir kreditförstörande, men lätt bör kunna afhjelpas derigenom att K.
Befule blifva skyldige befordra lagsökningsmål utom länet, emot skälig afgift derför, så vågar jag af ofvanuppgifne skäl denna föreskrift ödmjukast föreslå, samt anhålla om remiss till vederbör.
Ulsk. 2.
Alt den nya fatligvårdsstadgan med dess positiva innehåll kommer att göra församlingarne icke blott dryga kostnader, dem de må hända icke kunna draga utan ganska slöra bekymmer, derom lärer man något hvar vara ense.
Den förbjuder allt bellande och ålägger församlingarne vårda och försörja alla dem inom desamma, som icke kunna sig sjelfva försörja.
Likväl är den fattige skyldig, ehvad den förmår, med arbete bidraga till sitt uppehälle, och i delta skäliga åliggande har församlingen det enda correcliv deremot, att möjligen icke större delen af densamma önskar sig tillhöra fattigförsörjningen, så alt lätteligen hända kan, att de fattigas antal kommer att öfverstiga deras, som dem försörja bör.
Att nu bereda den fattige arbetsförtjenst och dymedelst underlätta dess uppehälle från församlingens sida, är dock snarare sagdt än gjordt, helst för den qvirdiga personalen under den del af året, då arbete inomhus företrädesvis förekommer, men hvartill erfordi ■as tillgång af tjenliga rudimaterie!' och till hvilkas anskaffande, om äfven icke lill så stort belopp, dock till eli förlagskapita! erfordras, det menigheten icke alltid blir öfverens att inbringa; i anledn. hvaraf jag tar mig friheten föreslå: att avslag af allmänna medel mä afsuttas oek till länsstyrelserna aflemnas, för alt tillhandahållas de församlingar, som, för beredande af arbetsförtjenst åt sine fattige, deraf kunna komma i behof.
Naturligtvis skulle dessa understöd utgå i räntefria lån mot förbindelse och återbetalningsskyldighet af fattigvårdsstyrelsen, den det derjemte skulle åligga redogöra och styrka att lånen blifvit ändamålsenligt använda, hvarom allt jag icke anser nödigt vidare reglementera.
Dessa motioner begärdes på bordet. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. $ lill 2 e. m.
In fidem prolocolli, Alberl Munck.
Den 4 D e c w«y i b e r. 117 Lördagen den 4 December 1847.
Företog H.R. o. Afl. val af Bänkman efter följande Hrr, hvilka blifvit till Eleclorer utsedde, nemi. inom: 6:lc Biinkm:s-Jfd. efter N:o 255.
Falkenberg, Conrad Gabriel; 7-f/e Bankm:s-Afd. efter N:o 331.
Frih. Adlercreutz, Carl Gustaf; f2.-/e Biinhm:s-AJd. efter N:o 494.
Hr Tersmeden, Nils jakob; >3:de Bänkm:s-AJd.. efter N:o 828.
Hr Nisbeth, Carl Wilhelm; i8:dc Bwukims-Afd. efter N:o 1637.
Ur Rudbeck, Charles Emil; 'joulc Biinkm:s-Jfd. efter N:o 1905.
Hr von Rosen, Georg Ludvig; samt 25:te Butikm:s-Afd. efter N:o 2302.
Hr Skogman, Carl David och N:o 2320.
Ilr Akerman, Fredrik.
Och befunnos, efter valförrättningens slut, lill Bänkman hafva blifvit utsedde, inom: 6:1c Bnnkm:s-AJd.
N:o 287.
Frih. Rappe, Axel Ludvig; 7:de. BänkmisAfd.
Frih. Lagerheim; Fullm.
Gr. Posse, Fredrik Salomon, efter lottning med N:o 331.
Frih. Adlercreutz, Carl Gustaf; ii:te Biiuknus-Afi.
N:o 702.
Hr Prytz, Lars Adolf; i3:de B'dnkm:s-Adf. N:o 743.
Hr Crafoord ; Fulfm.
Hr Björnstjerna, Johan Magnus; i8:dc Bänkm:s-Afd. N:o 1682.
Hr Ehrenstam, Johan Fredrik; 2a:de Bänkm:s-Afd. N:o 1905.
Hr von Rosen, Georg Ludvig, efter lottning med N:o 1955.
Hr von Oelreich; Fullm.
Levenhaupt, Axel: 25:te Bänkm:s-Afd. N:o 2302.
Hr Skogman, Carl David, och N:o 2320.
Hr Åkerman, Fredrik.
Ilr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Bänkman att, i öfverensstämmelse med under gårdagen ulfärdadt anslag, sammanträda i dag kl. £ till 7 e. m. för att fylla de ledigheter, som inom Hrr Eleclorer uppstått derigenom att 13 Eleclorer dels blifvit invalde i Ulsk. dels afsagl sig Eleelorsbefattuingcn.
Det finnes visserligen icke någon § i Ridd.Ordn., som föreskrifver hvad jag önskar hade iakttagits vid utfärdande af anslag till det Eleclousval, som i e. m. skail äga rum, nemi. all antalet af de Electorer, som skola väljas, hade varit utsatt på anslaget; men jag tror alt en god ordning fordrat alt så skett.
Emellertid får jag nu inskränka mig till den anhållan, ali för framtiden sådant måtte blifva iakttaget, emedan det annars lätt kan hända all mången misstager sig i della afseende.
Sålunda har t. ex. många bland Bänkmännen, som af anslaget förnummit att Electorsval i e. m. kommer att förrättas, ej derjemte fält veta huru många Eleclorer, som skulle 118 Den 4 December. utses, utan nödgats derom göra efterfrågan i cancelliet eller ock af andra ledamöter skaffa sig mer eller mindre tillförlitliga underrättelser.
Justerades pleni-prot. för d. 27 sisll.
November samt 1 prot.- ntdr. för d. 2 dennes.
Hr von Troil, Samuel Gustaf, uppläste följande 2:ne motioner: 1.
Då SiatsUtsk., utan derom inom Riks-St:n väckt motion, icke lärer kunna uppgöra förslag lill ersätlning ål
Hr Landtm, och de öfriga Riks-Ståndens resp.
Ordf:r för deras riksdagskostnader, anhåller jag vördsammast det H. R. o.
Ad. behagade förelägga nämnde Disk., att i detta afseende inkomma med yttrande, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad de sednare riksdagarne ägt rum.
Om remiss till SiatsUtsk. anhälles. 2.
Vid föreg:de riksdagar har SiatsUtsk., med anledn. af inom Riks-St:n derom väckt fråga, afgifvit mein. angalo riksdags-koslnadernes bestridande direkte af riksg.kont. och jag får derföre väcka den motion, att nämnde Ulsk. måtte åläggas, alt inkomma med yttrande i detta afseende, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med dess, under N:o 5, sisth riksdag aflålne mern.
Som R. o. Ad. under sist förflutne riksdag, sedan öfrige Riks-Sl:n börjat utse suppleanter lill Utsk:n, äfven beslöt och verkställde en dylik åtgärd, får jag sedan Hederv.
RondeSt. nu redan verkställt sådant val, härmed vördsamt hemställa, huruvida icke ett dylikt beslut borde äfven för innevar. riskdag af R. o. Ad. fattas, emedan eljest, och med den tidsutdrägt som vanligen äger rum vid val af Ulsk:s-ledamöter i afgåendes ställe, lätt skulle kunna hända att, vid vigtigare frågors afgörande inom Ulsk:n, R. o.
Ad. der skulle blifva fåtaligare representerad än de öfriga RiksSlm.
Och då troligtvis, med anledn. af instundande julhelg, åtskillige Utsk:s-ledamöler komma alt anmäla sig till ledighets erhållande, torde det vara bchötligt all det ifrågasatta valet dessförinnan verkställes.
Frih. Raab, Carl Adam Jakob: uppläste följande:
Vi lefva i eli tidehvarf, som, oupphörligt till statsmannens och tänkarens tydning, framlägger sphinxartade gåtor.
Under intet föreg:de hafva så många sociala lifsfrågor blifvit bragte å bane, så många mensklighetens rättvisa fordringar omkämpade som nu, och ändå växer denna strid, stiger denna oro, med hvarje dag!
Den i December. ll'J
Det vill synas, sora ju mera man gjorde desto mer skulle återslå, ju mera raan vunne desto mer skulle gä förloradt, och hvem skulle ej deröfver förundra sig, enligt det allmänna begreppet, att statens sträfvan är en bild af familjens—ju mera arbete ju mera lön? men — så är det väl också i verkligheten, och målet är ej så aflägset, fast våra Svenska omvägar hindra en friare utsigt.
En af de frågor, sora företrädesvis ådragit sig hela vår uppmärksamhet, är den om arbetarens utkomst.
Denna fråga omfattar med sina båda armar, brott och fattigdom, grundvalarne lill samhället.
Bestånd eller obestånd, helsa eller ohelsa, moralitet eller immoralitet, medborgerlig dygd och förtjenst eller deremot stående brott och förnedring bero af sältet hvarpå den löses.
Den nya rörliga industrien bar förändrat arbetarens ställning.
Manufaklurierna hafva skapat en lös massa menniskor, hvars existens är ögonblickets beroende af fabrikörens godtycke eller lika nyckfulla konjunkturer.
Jordbrukaren lägger i eget bruk gårdar och torp, och sköter dessa med statkarlar och legofolk aflönade förr dagen.
Jordbruksarbetarens belägenhet, hittills mera betryggad än manufakturistens, emedan lian vanligen haft årstjenst, blir det icke hädanefter.
Sedan K. förordmn af d. 25 Maj 1847 om laga försvar en gång inträdt i full verksamhet, skola nemi. högst få tjenstehjon laga årstjenst, och jordbruksarbetaren derigenom befinna sig på samma osäkra ståndpunkt som manufakturisten.
Låt äfven vara att dagspenningen vissa tider stiger genom konkurrensen af arbete, den kommer deremot att falla under andia, t. ex. om vintern ,på slättlandet, hvarest arbetsförtjenst då hell och hållet saknas.
Afven det moraliska bandet emellan husbonde och tjenare är härigenom upplöst.
Man betalar den accorderade summan för dagsverket och är arbetaren sedan qvitt, samt anser sig icke äga några vidare husbondeförbindelser; arbetaren må för resten frysa eller svälla ihjel.
Tjenaren å sin sida ser icke mer i den rike sin beskyddare, ulan skådar med afundsamma blickathans lyckligare lott; hjertat förbittras deraf.
Under del man sålunda oförsigtigt nog upplöst banden emellan husbonde och tjenare, bar man tagit sin tillflygt, såsom deremot svarande ersättning, att kasta omsorgen om arbetaren på kommunen, sägande: du skall vårda arbetaren då lian blir sjuk, föda honom då lian sväller, uppfostra hans barn, kläda dem och hans hustru, och detta allt utan att lemna kommunen, som sålunda måste räcka till och anlitas för och med allt, det dertill nödiga husbondevälde, till åstadkommande af ordning och tukt.