Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och Landt-Mars kalk en gjorde Proposition till bifall å Ha ns Excellence Herr Grefve af Wetterstedts ofvanberörde hemställan, hvilken proposition med Ja besvarades.
Den ! 7 N o v e in be r f, m, 613 Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskatken föreslog, det Ridderskapels och Adelns nu fattade Beslut mätte genast genom en Deputation de öfrige Riks-Stånden meddelas.
Stats- Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie- Utskottens den 1 1 dennes under N:o afgifne, samt den ao derpåföljde e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående upphäfvande af så väl inrikes Tullbevakningen, som Gränse-Tullbevakningen emot Norrige.
Herr Silfverberg, Ma g nusDiedric, bade inlemnat ett så lydande Memorial:
(Se Bilagan N:o 1.) Herr Uggla, Göran Gustaf, anförde skrifteligen : (Se Bilagan N:o 2.) Justerades följande : Utdrag åf Protocollet hållet hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln Den 37 November f. m. vid Lagtima Riksdagen i Stockholm f. m. dea 27 November 1828 S. D.
Såsom en ny gärd af underdånig vördnad för Hennes Majit Drottningens höga Person, instämde Ridderskapet och Adelil 3 det af Hedervärda Bonde-Ståndet den 25 dennes fattade beslut, ätt Rikets Ständer skulle till Kongl. Majit framföra
Deras underdåniga önskan, att Hennes Majit Drottningens Höga Kröning må, efter uråldrigt bruk, för sig gå; men ansågo sig både af plikt och förtroende påkallade, att till Kongl. Majlis egen Nådiga pröfning och godtfinnande i underdånighet öfverlemna att dertill utsätta den tid Kongl. Majit lämpligast funné; Uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas, att sig med Ridderskapet och A.deln förena, hvarefter, i händelse af deras instämmande deri, Expeditions-Utskottet skulle anmodas, att uppsätta den underdåniga Skrifvelse härom, som, genom en stor Deputation, borde till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnas.
Ut Supra Härefter uppropades och afgick, under anförande af Grefve Sparre till Söfdeborg, Eric, den Deputation, som borde till de öfrige Riks-Stånden framföra Riaderskapets och Adelns nyss fattade beslut, i afseende å Hennes Majit Drottningens Kröning.
Den ?7 November f. in.
Afven jag anhåller om åtsrremiss af Betänkandet, men af grunder motsatta dem, den siste talaren anfört.
Jag förena) mig nemligen med Herr Silfverberg deruti, att så länge Sverige följer ett proliibitift näringssysteme, är det nödvändigt att det liar en Inrikes bevakning, som tillser dels att förbudna varor, som inkommit på kusterna, dels att oförlullade, som undgått sjötullsbevakningen och afgifterna, ej sedermera må i landet spridas och försäljas.
Genom de förbudna varorna skadas de näringar, som af förbuden skulle skyddas, och genom de oförtullade minskas Kronans påräknade inkomster, samt undergräfves den ordentliga och redbaraste handeln; ty det är naturligt, att enKöpman som betalat tull lör sin vara, kan afen, som icke gjort det, undersäljas.
Således är det i dubbelt afseende, både föräfhållandet af förbudet, gods och för förpassningen af förtullade varor, inom landet, som den inrikes Tull-bevakningens bibehållande är behöfligt.
Man har yttrat att kostnaden för den samma uppgår till 40,000 R:dr., men man bör ock ihågkomma, att denna bevakning olla i det närmaste aflöuar sig sjelf, dels genom beslag, dels, genom stamp elaf gifter ; oberäknadt det belopp, hvarmed frug» tan för bennes tillvaro ^höjer de ordinarie Tullintägterna.
Äfven bar det blifvit anmärkt att denna frågas framställande, såsom önsknings-mål, vore oriktigt, samt alt det berodde på Riksens ^tänder att deröfver be - 61S
Den jy November f. bi. sluta.
Sådant kan jag ej tro, ty örn det är Konungens rättighet, att förklara en vara förbjuden till in- eller utförsel, hvilket man ej lärer bestrida, så måtte det afven, vara hans rätt, att hålla en bevakning
Öfver verkställigheten af sina beslut.
Mig synes följaktligen, att Sländeriie icke under närvarande omständigheterböra anhålla om inrikes bevakningens upphafvande emedan det vore en olämpeiig begäran.
Det är möjligt att denna bevakning kan göras ayftes-enligare» men det är skillnad mellan att förbättra och att tillintetgöra något.
Jag bär före delta tagit mig friheten nämna icke alleiiast, att min grundsats är, utan afvtn att jag tror den borde vara gällande för alla, att sedaR ett beslut om liufvudfrågorue är fattadt, minoriteten ej bör försöka alt inskjuta sin mening vid detaillernes afgörande.
Jag har derföre icke nu uppstått, för att försvara prohibitif-syste, niet, hvilket jag annars hade gjort, utan för att visa, alt det systeme, som vid denna Riksdag blifvit antagit, så vidt de£ på Ständerne beror, ej står tillsammans med förevarande Betänkande.
Bevillnings - Utskottet har, som mig synes, begått en bestämd inconseqvens, då det sagt, att intraderne skola komma Staten lill godo, men likväl
Den 37 November f. m. likväl föreslår afskaffandet af medlen lill deras indrifvande.
Om Utskottet hade föreslagit och Sländeme antagit ett absolut fritt sysleme, då hade nu föreslagne steg varit conseqvent, men då det genoradrifvit ett sysleme, som fordrar tullbevakning, så afstyrker jag della.
Jag tillstyrker ålerreremiss, i synnerhet på de grunder Ilen' von Hartmansdorff framställt.
Det är endast i anledning ef ett ord, hvilket, mångfaldiga gånger förut sagdt och omsagdt, nu åter undfallit den siste värde Talaren, som jag en gång för alla, vill hafva förklaradt, att det icke är Bevillnings-Utskotlef, som genomdri fvit frågan, ulan det är Rikets Ständer som i cönstitutionel ordning den samma pröfvat och afgjort.
Herr Hjerta, Guslaf:
Här hafva blifvit yttrade några grundsatser, som äro sä stridande emöt föregående Ständers, att jag anser det vara min pligt, att yttra mig.
Jag anhåller äfven om ålerremiss, men jag kan icke sätta i fråga, att icke Sländerne skulle hafva rätt, att upphäfva inrikes tullbevakningen, då Sveriges Representanter ega rätt, att bestämma Bevijlningen och dess uppbörd.
Den controll, som derigenom vinnes , är ofullständig mot den, sora. eger rum genom en väl organiserad Sjö— Itidd, o. Ad.; Prnt. ro B. t. A fri» fS fe.8 Den 2?.
Nofémber f. ffi3 tull.
Under denna Riksdag har Bivillningsu Utskottet, och det ganska consequent, genom införande af ett annat sysleme , än det prohibitiva, och uppgjörande af en Sjötull, sådan att den bör utgå, vidtagit en sådan förändring, att man har ganska rätt, när man afstyrker den inrikes Tull-bevakningen, som, oaktadt hvad man sagt, att den lönar sig sjelf, likväl icke gör det, hvilket af Riks-hufvudboken kun synas.
Jag kan således ej annat, än förena mig i denna del af Utskottens Betänkande, och deri frågan, om vi i delta ämne skola göra en. underdånig anhållan till Kongl. Maj:t, eller derom besluta, förtjenar- ej mycket afseende.
Den är redan, efter lång sirid, afgjordt vid afgörande! af Sjö - Tulls Beviilningen.
Hela striden synes uppkomma derigenom, att vissa Herrar icke göra sig ett rikligt begrepp om hvad en Kongl. Landt-tull vili säga.
— Vid den andra delen af Utskottens Betänkande anhåller jag likväl, att få göra några anmärkningar.
Jag har i Utskotten framställt, och nämnt i min Reservation , huru med Norrska Tullen förhåller sig, och lill hvilka kostnader närvarande Tull-förhållande med Norrige leder.
Jag vill nu endast tillägga, att om jag äfven skulle medgifva, att det kanske till nästa Riksdag hlifver nödigt, alt behålla den Norrska Tullen, bör man åtminstone påtänka något förslag, att så organisera den, att den ej så mycket betungar de vid gränsen boeade innevånarg.
Detta tillägg an - D*n %L]
No ▼ em ber f- k 619 håller jag nu mätte få åtfölja återreraissen.
Jag har ej framställt det i min Reservation, emedan jag hoppades, att -kttnna verka fullkomlig upplösning af denna tullbevakning, som ej bereder någon fördel, utan endast enskildt lidande hos tvänne förenade folk, hvilkas författningar borde vara i harmonie med hvarandra.
Ehuru jag instämmer i de tänkesätt, som af Herr von Hartmansdorff och Herr Lefren blifvit yttrade, tillstyrker jag antagande af Utskottens Betänkande, men gör det endast i anledning deraf, att med den anda, som i herorde afseende inom detta Stånd och ho* Bevillnings-Utskotlet vid denna Riksdag varit en rådande, kan jag ej hoppas någon ändring i det sätt att se, sorn här blifvit framställdt.
Jag tror det såkdes vara bättre, att antaga det sådant, som det nu är, än att risquera, att få ett sämre.
När det i alla fall åt Kongl. Majit blott i önskningsväg är öfverlemnadt, alt upphäfva tull-bevakningen inom landet, så lär man med tillför lit kunna förmoda, att den likväl blifver ansedd nödvändig, så länge förbud behöfvas, och uppsigt på deras efterlefvande.
Det synes vara lika princip-stridigt att säga , att så fort en vara passerar cordonen vid kusten j är den fri , som att säga, att införseln i allmänhet skall vara fri.
Hvad åter angar, att denna tull-bevakning skulle vara omoralisk eller ooeconomisk, somtcu 620 Den 27 November f, rn.
Ledamot sög t, så är den klarligen en nödig Police-anslalll, soni härrör deraf, att nian viii upprätthålla de ceconomiska lagar man utfärdat, och den inre tull-bevakningen torde blifva ännu mera behöflig , alt upprätthåll» det t ull-sysleme , som Utskotten. 1111 genomdrifvit, än det gamla.
Herr Hjerta bär sagt, att han Önskar upphäfvande af tullen och tull-bevakningen mot Norrige , för att bringa de begge Rikena i harmoni , och har ansett att tull-frirfattningårne i bada Rikena borde vara lika.
Jag har svårt att tro, att detta kan vara bans alfvare.
Huru skall man kunna jemnföra ivaline länder, af hvilka det ena är utan alla fabriquer, har så lag och nästan ingen tull på utländska import-artiklar, då deremot det andra eger betydliga manulacturer och bar hög tull.
Att låta den ena fronten af en befästning vara öppen , under det man med omsorg befäster eleandra, skude utmärka en föga klok omtanka.
Det beslut om trädvaru-handeln mod Norrige, som Ridderskapet och Adeln redan fattat, är visserligen i likstämmighet med det förslag Herr Hjerta framställt, i afseende på alla andra varor, men det är den särskilta localen Piikena emellan, och denna varas beskaffenhet, som här skiljer omsländigheterne.
Jag får återföra uti Ridderskapets och Adelns minne, huru Grefve Frölich , vid frågan om tull-tariffen, visat, burn angeläget det var, att stockar belädes med hög utförsel-tull, emedan deras lågaimport-tull i Den 07 Novombflr f. m. fin England allt för mycket gynnade denna export och skulle annars förstöra våra till Kronan skattlagde såg-verk.
Men localförliållandet gör att den fria stockhandeln ej kan blifva oss skadelig, ty elfvarne inflyta från Norrige i Sverige, och endast medelst flottning kan transporten af en så tung vara verkställas , utan alt orsaka en dryg kostnad, så att man ej behöfver befara, alt stockarne skola utföras tili Norrige och derifrån lill England, emedan naturen deremot lagt ett stort hinder.
Samma förhållande eger deremot ej rum med andra varor, hvilkas volume ej är så stor, att landt-transporten i någon betydlig mån kan stegra deras värde, såsom lill exempel de fleste fabriks- och Manufactur-varor; deras höga import-tull här i Sverige, der vi ega egna fabriquer alt skydda, jemnförd med tullen i Norrige, skulle snart locka dem att uteslutande derifrån taga kosan hit.
När dertill kommer, hvilket vi känna, alt j Norrige tullfria nederlag af sådane varor finnas uppe uti landet, k vilka synas beräknade på en illicilhandel med Sverige, så frågar jag huru är det då rimligt, alt från Gränsen borttaga tullbevakningen, för alt låta varor af alla möjliga slag den vägen tullfritt inkomma ?
— Man bör ihågkomma, ehvad man ock säger om prohibitif-systemet, att i ett land med vårt climat, der penninge-räntan är hög, och således lägger ett stort hinder för industrien, hafva vi likväl med detta systeme lyckats, att inom landet alstra en ganska
Den 87 November t* m. stor mängd af industri-producter, då deremot i Norrige, som följer ett motsatt Systeme, till och med flera trädvaror för Landtmannens behof måste hämtas från England, och alt Norrige sorn för öfrigt eger samma exporter, som Sverige, des su to m eger en betydlig export-artikel, som vi sakna, nemligen, sallt och torrkad fisk, med hvilken artikel Norrige förmår gälda dess jemförelsevis betydligt större import, än Sverige.
Åf alla dessa skäl kan jag ej instämma i de tankar, som i detta Betänkande blifvit yttrade, men emedan det kommer att till Kongl. Majrts afgörande öf-. verlemnas, nöjer jag mig med att heldre antaga detta, än att få ett möjeligtvis ännu sämre, och afstyrker derföre icke bifall å Betänkandet.
Herr Rosenblad, Bernjhard:
Jag önskar visserligen få upplefva den dag, då en fri handel med Norrige eger rum, äfvensom den, då införandet af det liberala handels-systemet tillåter fullkomligt uppliäfvande af laadtulls-bevakningon, men under en öfvergångs period, såsom nu, från eit strängt prohibitif-systeme till ett motsatt, kan man endast så småningom lösslita sig från de fjättrar, det förra systemet gjort nödvändiga.
Så länge Norrige eger ett annat Tull-systeme, med vida lindrigareafgifter än vårt, vore det en orättvisa emot Svenska Medborgare, att tillåta varor derifrån införas utan Tull, och så länge $er jag ej, att något upphäfvaude af TuIibeYajyaing«u på Cen rSaVembsrr f. m 623 Norrska gränsen Iean äga rum, så ?ida man ej vill, att de Svenska Medborgare, som loenia förkållanden tillåta benita sina utländska förnödenheter från Norrige, skola erhålla dero root vida mindre afgifter till de förenade Rikenas Cassör, ärt de Svenska Consuroenter, hvilka ej kundebegagna denna utväg.
Våra vidsträckta kuster lämna öppet tillfälle till specuiationer på Iurcndräjeri, så länge utsigten af betydlig vinst underhåller detta, och då omöjligen en fullständig sjöbevakning kan ägs rum, måste en Landt-bevakmng vid de förnämsta deboucheerna finnas.
Hu inna,, blott 6k ställen, der en verklig Ländt-tulls bevakning finnes.
Der hafva också betydliga confiscationer skett, hvilka varit verksammare, än de sorn skett på våra kuster och i våra handelsplatser.
Här har blifvit anförd t, att Bevaknings Staren kosta'' /o,oaO R:dr.
Deruti måtte likväl Indragr. ines*Sia*.en rars beräknad.
Den nu verkelig» kostnaden uppgår tili circa i3,ooo R:dr, hvaremot confiscälionernc uppgått till sirca i4»oooD;dr.
Ehuru öfrerskottetej är betydligt, så har åtminstone ingen brist uppkommit.
Således Ircr jag, att landt-tulJs bevakningen icke ännu kan helt och hållit upphäfvas, roen tillstyrker, att Riksens Ständer hos Kongl.
Majrt anhålla , del Ilans Maj:t täcktes låta utarbeta ett förslag till sådane jeronk liing ar uti Sveriges och Norriges Tull-sysleme, som kunna bringa dem lill likhet, samt tillika upphäfvandet af gränse-bevakningen, J3® n 27 Novemi» er f. rn - och ätt Kongl. Ma:jt derjemte, med Landltulls bevakningen täckes vidtaga de förändringar, som kunde finnas förenlige med ett ändradt bandels-systeme.
På dessa grunder annhåller jag om återremiss.
Ridderskapets och Adelns Deputation återkom nu, och gjorde genom sin ordförande Grefve
Sparre redo för sin beskickning, samt återförde de öfrige Riks-Ståndens hälsningar till Ridderskapet och Adeln.
Frågan om nyttan eller skadan af Tull-bevakningen på Norrska gränsen, eller af Landt-tulien, är på begge sidor så' disculerad, alt jag ej vidare vill dermed uppehålla Ridderskapet och Adeln.
Men en mycket vigtigare fråga är, huruvida det är Ständernas rätt att afgöra dessa ämnen.
Om denna fråga borde kanhända här ej vara olika tankar, då vid flera Riksdagar förut Ridderskapet och Adeln beslutit, att Ständerne äga rätt, att förordna om administrationen af Tullverket.
Vid 180g och 1810 årens Riksdag sattes det ej i fråga.
Vid sjelfva 1812 års
Riksdag öfverlemnade Ständerne åt Konungen, men såsom deras egen rätt, att antingen bortarrendera Tullen, eller administrera den genom en Direction.
Häraf följer, att då ännu var Riksens Ständers dispositions-rätt obestridd, ty hura had«
Dea 27 November f. m; i linde Riksens Sländer kunnat föreslå Konungens alternativer, om det ej varit doras rätt , och huru hade Konungen kunnat emottaga dem, om Han ansett det stridande emot Hans rätt, alt låta föreslå sig deni.
Då åler i8i5 denna fråga ventilerades, i anledning af ett oförsigtigt uttryckt af elt Utskott, tog Rjdderskapet och Adeln det beslut, alt mot detta uttryck sig reservera, hvarom communication afgiek till de öfrige Stånden, Jag skulle såledas förmoda,attén Riksens Ständers rättighet, som vid alla föregående Riksdagar af Ridderskapet och Adeln blifvit erkänd, icke nu skule blifva eftergifven på annat sätt, än att den för denna gång åt Konungen öfveriemnas.
Som Betänkandet nu första gången är före, följer äfven, att om della bitalius, så har Ridderskapet och Adeln bifallit, att detta ej är Ständernas, utan Konungens ensak.
På delta skäl begär ja® å~ terremiss af Betänkandet, utan att jag derföre dermed vill hafva sagt, ali jag icke bifaller de öfriga delarne, men denna fråga angående Si Undernes rätt att besluta om Tullen, anser jag så vigtig, att äfven, om tidsutdrägt derigenom skulle åstadkommas, jag ej kan underlåta att yika åter remiss.
Herr Hjert a:
Jag skulle gerna före - na mig uli Herr von Hohenhausens åsigt, att Betänkandet måtte bifallas, och tror ej R i d d. o, Ad, P r o t. ra B, ?. A f d, 79 e<« Den *7 November f. tn. redactionen vara af sådan vigt, att Betänkandet derföre bör återremitteras.
Ständer hafva ej derföre afstått sin rätt, att de kos Kongl.
Maj:t nu framställa en anhållan.
Konungen har förut vägrat sin sanction på Ständernes beslut, men deras önskan tror jag, att Konungen bifalier.
Detta torde således ej fordra särskild återremiss, och mitt förra yttrande föranleddes deraf, att flere begärde återremiss.
Jag tror ej med en Ledamot, alt det går an , att Ständerne sjelfve blott önska, att få se handeln fri; de måste äfven bidraga dertill , genom det att deras öfrige beslut fattas i samma anda.
Hvad angår den inrikes tullbevakningen, trodde jag ej att det kunde vara någon Representant obekant, att man från Ystad till Umeå Elf kan fara hvart man vill , utan att komma i collision med Tullen.
Några görger finnas väl, der dumheten kan krypa in i fällan, men icke behöfva lurendräjare dbtr, och intet uträttar en sådan bevakning något, som svarar mot kostnaden.
Detsamma och mera låter uträtta sig genom Rese-fiscaler, ehuru de medföra ett större moraliskt ondt.
Jag kan ej annat, än tro, att då SjötJilIs-bevakningen nu hlifver riktigt organiserad, kan Landt-tulls-bevakninningen ej tjena till något; och förenar mig således gerna om bifall till Betänkandet.
Då jag tog mig fri heten yttra mig i ämnet, var det under den förutsättning, att de anmärkningar, som Den 27 November f. m. 637 redan blifvit gjorde skulle leda till literremiss.
Jag trodde, att man ej bör till Konungen önska, hvad sorn ej kan bifallas , ty antingen detta systeme eller det gamla antages , behöfves denna anstallt, men om Ridderskapet och Adeln vill hushålla med tiden, så afstår jag gerna från yrkandet af återremiss, emedan jag hoppas, att Konungen ej antager ettså förderfligt sjrsteme, som det af Ständernes pluralitet önskade.
Jag har ej in skränkt mig lill fromma önskningar, då jag föreslagit utarbetandet af ett förslag, till beredande af likhet i tull-författningarne mellan Sverige och Norrige, det första vilkoret för välgerningen af tullfri handelsförbindelse mellan begge folken.
Jag tror detta vara en mera kraftfull medverkan till det goda ändamålet, än att bifalla ett Betänkande, som på intet sätt bereder denna vigtiga omständighet, utan endast innehåller en önskan, hvars beviljande närvarande förhållanden omöjligen tillåta.
Hvad formen för målet angår, kan jag ej annat än instämma med Utskotten.
Jag hade visserligen önskat , att vår Grundlag innehållit en sådan jemnkning mellan de Constitutionella Makterne, att Regeringens bifall fordrades för Ständernes beslut i financiella frågor , och Ständernas deremot för Regeringens uti allmänna hushålinings-mål, men så länge ej vår Grundlag stadgar detta, lär det vara Konungens obestridliga rätt enligt 89 §.
Hege - 6iS Dt* s) Navsrabet f. m. i ings-Formen att besluta i mål som detta.
Det är ej för luli-uppbördens skull som denna bevakning varit till, utan för efterlefnaden af de författningar som blifvit stadgade, rörande Rikets allmänna hushållning, hvad grenen handel beträffar.
Herr Grefven och Landt - Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Stals- Bevillnings- och Oeconomie - Utskottens förevarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Ja oeh Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalk en gjorde proposition lill bifall å berörde Betänkande.
Jag tror, att Ständerne ej allenast böra hushålla med tiden utan äfven med deras värdighet.
Till den sednare hörer, att de ej bos Kongl. Majrt göra en anhållan, som rimligtvis ej kan bifallas; emedan den synes vara oförenlig med bibehållandet af vårt gällande närings-systeme, hvilket ej kan ögonblickligen förändras.
Om Ridderskapet och Adeln ej vill återremittera Betan - Den 27 November f. m : 639 kandet, så synes mig bäst, att genast afslå det.
ISTär Herr von Hartmansdorff lika med mig har delat en motsatt tanka, men vi hört till minoriteten och ett annat beslut är fattadt, och när, enligt vår öfvertygelse, fast emot pluralitens, det är ett missförstånd äfven af detta systeme, som föranledt ifrågavarande Betänkande, så är det ej inconsetjuenf, att jag nu tillstyrker bifall å detsamma, enär jag grundar det deruppå, att ingen anledning är, att rättelse för denna gång står att vinna.
Herr Munck af Rosen sk j öld:
Oaktadt jag yrkat återremiss i anledning af ett uttryck i Blänkandet, skall jag likväl gå in på bifall, med det vilkor, att jag i Protocollet får min reservation antecknad emot det anmärkte utrycket.
Med denna reservation bifaller jag således Betänkandet.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Atskillige
Ledamöter hafva ansett den inrikes tull-bevakningen öfverflödig och onyttig, samt böra afskalfas derföre att den kostar mera, än den directe importerar.
Detta skäl kan jag ej finna gilltigt, emedan om den t. ex. kostar 4°>00° R:dr, kunde det likväl hända, att den genom afskräckaudet från försnillning ökar lull-upp - 630 Den 27 November f, m; bordén med 100,000.
Endast på sådant sätt gagnar egentligen Kammar-Rätten.
Detta skäl anser jag således icke vara tillräckligt.
Men då erfarenheten visat, såsom Herr Hjerta yttrat, att bevakningen är alldeles ändamåls lös , helst varor skola mot en viss obetydlig assecurance-afgift, utan ringaste fara eller bekymmer för Requirenten, kunna erhållas allefvererade hvar man behagar.
Det är derföre troligt att bevakningen alltid skall blifva utan ändamål, så länge den är fästad vid vissa ställen.
Deremot skulle kanhända ambulatoriska eller resande uppsyningsman vara mera tjenlige.
Jag tillstyrker således bifall till Utskottens Betänkande, emedan jag finner den närvarande bevakningen vara utan ändamål.
Detta anser jag nödigt äfven på det att Allmogen må slippa att besväras af Tullnärers prejerier.
Landtman skulle nemligeii nu kunna blifva uppehållne under förevändning att besökaren ej hade tid att visitera , och sålunda tvingas att betala för genomfarten.
Torde hända kunde äfven det missbruk ega rum, att Tullhärer affordra vissa afgifter för förpassningars påskrifning o. s. v. Herr Grefven och LandtMarskälken tillkännagaf, att Plenum komme kl. 6 i eftermiddag att fortsättas.
Då Herr Cederschjöld yttrat sig tro en inre ambulatorisk bevakning vara tienligare och Den ?7 November f, m. 631 nyttigare, än den befinteliga, liar han antagit alt någon bevakning dock vore nyttig, och borde finnas.
Detta Betänkande är således stridande emot bans mening, emedan det tillstyrker all bevaknings upphäfvande.
Det är deremot jag giort invändningar, men ej mot en förbättrad organisation af den närvarande, hvars missbruk ej bör föranleda till annat än rättelser; ty ville Riksens Ständer borttaga alla inrättningar, som missbrukas, så tror jag, att ganska få saker i Riket skulle blifva i behåll.
Hvad kostnaden angar, har Herr Rosenblad nämnt, alt den stora summan förmodeligen härrör af den gamla indragnings-Staten.
Skulle nu bevakningen alldeles upphäfvas, så blefve denna indragnings-Stal större och inkomsterna mindre. 182? gåfvo 43 st.
Bevakningsoch förpassnings-Tullkamrar i Tullinkomst 14,200 R:dr och kostade i aflöning i3,6oo.
Således gaf denna bevakning, för det året, till och med någon behållning.
Herr Grefven och Dan dt-Marskal ken gjorde ånyo proposition till bifall å Utskottens förevarande Betänkande.