Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan decimal-systemet blifvit hos oss antaget i mått, mål och vigt, äfvensom i penningeräkning, kan man icke undgå att känna såsom en olägenhet eller brist, om detsamma icke finner tillämp - I)en 1 December e. ro. ning på alla t förhållanden.
Ett sådant fall eger rum i fråga om beräknande utaf afstånden utefter våra allmänna landsvägar, hvilka ännu fortfara att vara upmätte och indelade i fjerdedels mil, sedan likväl å Statens jernbanor taxan bestämts efter tiotalsräkningen.
Något hvar, som rest i landet, känner huruledes skjutshållen stundom öfverskjuta miltalet med vidunderliga bråkdelar, hvarpå serdeles i de norra orterna, talrika exempel gifvas; och när detta inträffar, samt skjutslegan för hållen icke finnes 'utsatt i dagböckerna, hvilket icke öfverallt är förhållandet, upstår ofta ej blott rätt mycken svårighet att kunna i hast beräkna skjutspenningarna efter den nya taxan, utan ock att liqvidera dem, helst i aflägsnare delar af landet skiljemynt af öres valör ännu ingalunda är allmänt att tillgå.
Såsom bevis på de höga bråkdelarne kan jag nämna, att mellan nedanstående gästgifvaregårdar afstånden äro som följer: mellan Ersnäs och Rosvik l 31/ 1 ras mil » Roswik » Öyeby 1 23/ 1 /2* » » Piteå »
Ja fre ^7/4S » Innervik Bureå i9/32 » » Bureå » Daglösten 1*732 * » » Grimsmark 1) Gumboda 1/24 » » Gumboda » Rikleå l23/48 » » Afva » Önska lXVl2 »
Af resande torde icke flertalet kunna i hast säga huru 3l/96 mil skall betalas efter 80 öre för milen, och huruledes, i händelse öresmynt icke finnes, liqviden skall upgöras efter banko- eller rgsräkning.
Onekligen är detta en ej ringa olägenhet, hvilken det synes vara skäl att afhjelpa.
Medlet dertill kan ook, så framt man vill saken, vara ganska enkelt.
Om den nu varande milen indelas i 10 delar, så blir det mycket lätt att liqvidera skjutsen för hvarje sådan tiondedel med 8 öre eller 4 sk. rgs efter landskjuts, 10 öre eller 5 sk. rgs efter entreprenad och 12 öre eller 6 sk. rgs efter stadsskjuts.
Skillnaden mellan öre- och rgs-räkningen är i dessa småtal utan all betydelse.
Derjemte och då gästgifvaregårdarnes läge på ganska många ställen lika litet skulle inträffa jemnt med tiodeluingen som förut med Ijerdingsvägen, skulle det enligt min tanka bereda lättnad och enkelhet i liqviderne, om allt, hvad skjutshållet understege hälften af Vio »dl, bortfölle ur räkningen, men deremot, när våglängden öfverstege denna hälft, liq viden upgjordes såsom för full tiondedel.
Ingen, som befarit våra landsvägar i serskilda delar af Riket, har kunnat undgå att bemärka mycken ojemnhet i upmätningen af desamma, utvisande mindre noggrannhet dervid i förra tider.
En förnyad längdmätning af vägarne är således högst önskvärd, och en sådan herde äfven kunna ganska lätt åstadkommas, om i hvarje län ordinäre och kommissions-landtmätare finge sig ålagdt att hvarje år hafva nymätt och updelat ett visst antal mil.
Emellertid kan den bär ifrågasatta tiodelningen verkställas oberoende af en sådan vägarnes förnyade och fullständiga upmätning samt utan synnerligt besvär och kostnad.
De redan befintliga hel- och halfmils-stolparne a 6 Den 1 December e. m. kunna naturligtvis utan förändring dervid begagnas, och det behöfves endast att emellan dem uprätta nya märken till utvisande af de öfriga tiodelarne, hvilka märken kunna, intill dess den fullständiga nymätningen hunnit förrättas, bestå af endast nedslagna trästolpar af en viss höjd och form.
I anledning af denna min åsigt, tager jag mig friheten föreslå en underd. anhållan hos K. M. af It.
St.:r derom, att ett sådant indelande af landsvägarne, som här blifvit ifrågasatt,, måtte varda i nåder anbefalldt, i eller utan sammanhang med en förnyad fullständig upmätning af dessa vägar.
Om remiss till Ekon.Utsk:t af denna min motion får jag vördsamt anhålla.
Remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.Utskrt.
Härefter anförde Gr. von Rosen:
Ehuruväl, såsom bekant är, jag ingalunda för min del gillade den riktning söder om Mälaren, som vid sista Riksdag genomdrefs för vestra stambanan, kan jag dock, betraktande denna sak såsom »un fait accompli», icke annat än vara Reg. högst erkänsam för den kraft, hvarmed hon sträfvat till hufvudstadens förbindande med Vesterhafvet samt de södra orterne.
Då emellertid K. M., i sin nåd.
St. vid innev:de
Riksdag rörande stambanornas fortsättande, bestämt för södra stambanan genom Småland en annan rigtning, än förut varit antagen, så att denna bana skulle dragas, icke i Lagaå-dalen och rakt på Jönköping, utan i stället med ett östligare läge fram till sjön Salen, medförande en tillökning i längd af vid pass 2% ra>l 0°h en förhöjning i kostnaden af 3,126.136 rdr rmt, samt K.
M. sålunda frångått den grundsats, hvilken vid sista Riksdagen alltid framhölls såsom det hufvudsakligaste skälet, hvarföre vestra stambanan borde läggas söder om Mälaren, i stället för norr om sagde sjö, och hvilket i mina ögon var det enda med någon giltighet, nemligen: att för stambanorna alltid den riktning borde väljas, som gåfve det kortaste afståndet mellan ändpunkterne; och dessutom JernvägsKomitén i dess, såsom af alla omständigheter vill synas, i allo af K.
M. gillade, betänkande visar sig hafva varit ledd af den å sid.
6 o. 7 i det tryckta betänkandet uttalade princip, att linierne finge böjas i det fall, att »beröringen med vigtigare handelsplatser, samt rikare »och mera befolkade orter till ögonskenlig fördel för rörelsen på»fordrade en sådan åtgärd»; så och då jemväl Chefen för Statens Jernvägsbyggnader vid särskilda tillfällen medgifvit, att transitofarten mellan Stockholm och Götheborg icke kunde väntas blifva af synnerlig betydenhet, kan jag icke annat än deraf föranledas att framställa följande alternativa förslag för vestra stambanans fortsättande, nemligen: att banan antingen drages från Töreboda rakt på Örebro, samt derifrån sedermera i kortaste sträckning till Cathrineholm; eller ock . att Den 1 December e. m. att denna bana, i öfverensstämmelse med hvad K.
M:t i nåder föreslagit, färdigbygges från Töreboda till Halsberg och derifrån till Orebro, men den föreslagna delen, Halsberg-Cathrineholm, deremot får anstå till en framtida Statsreglerings-period, samt i dess ställe jernbanan från någon tjenlig punkt i Cathriheholms-trakten ledas öfver Qvicksund till närheten af Wendle och vidare till Köping.
I båda fallen inträffar det förhållande, som i JernvägsKomitéens betänkande å anförda ställe förutsattes.
Vid det sednare alternativet kan intet tvifvel vara, att en mycket lifligare och mera inbringande trafik skulle upkomma å vestra stambanan, då Södermanland och Östergötland finge en direkt och ganska kort förbindelse med Vestmanlands och Nerikes bergslager samt Dalarne, och de tre provinserne Södermanlands, Westmanlands och Nerikes invånare hade, snart sagd t, .från alla punkter måttliga afstånd till jernbanan.
Äfvenledes blefve sammanknytningen med hufvudstaden lätt norr om Mälaren genom de enskilda banor, för hvilkas anläggande bolag äro under bildning i Stockholm, Upsala och Westerås län.
Med anledning af dessa och andra inom fäderneslandet föreslagna privata jernbanor, och då min åsigt är, samt alltid varit, att de kommuner eller provinser, hvilka äro i behof af jernvägar och önska bekomma sådana, böra sjelfva göra upoffringar derför, men icke, såsom nu, erhålla dem till skänks af Staten, hvaremot de, så snart de gjort dessa upoffringar, borde kunna påräkna, att Statsmakterna sträcka dem en hjelpsam hand, så tager jag mig friheten ytterligare föreslå: att, så snart bolag bildat sig med tillräcklig kapitalstyrka för jernbanors byggande i sådana rigtningar, att derigenom provinsens handel och rörelse i hufvudsaklig mån utvecklas och befordras, eller ock i den sträckning, att de framdeles kunna af Staten inlösas, för att utgöra en del af Statens bestämda linier, skola sådana bolag, sedan deras regior jemte planer och ritningar blifvit af K.
M:t i nåder gillade och fastställde, erhålla understöd af statsmedel, i förhållande lika med hvad Gefle» Fahlu-banan och andra jernvägsanläggningar af enskilde bolag redan erhållit.
Förbehållande mig att framdeles få inkomma till SiatsUtsk:t, med vidare utveckling af ämnet, anhåller jag vördsamt att denna min motion måtte till nämnde Utskott remitteras, samt derjemte de öfrige RiksStånden kommuniceras.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, sedan den af Gr, von Rosen nu väckta motion blifvit till Prot. skriftligen aflemnad, den skulle inför R. o. Ad. föredragas.
Hr Palmcrantz, Johan Mauritz, upläste följ:de motion; H. II.
7 Den 1 December e. m.
Förra Riksdagens LagUtsk. oell dess Sekreterare använde vid behandling af dit remitterade ärenden ieke sällan den method, att antingen hänvisa dem ifrån sig, eller oek så länge upskjuta slutliga behandlingen deraf, att Riksdagens afblåsning emellertid inträffade.
Detta sednare förhållande har, så vidt jag förmått inhemta, egt rum med en då väckt motion rörande utfärdande af en Civilstats-Boställsordning, hvarföre jag nu tager mig friheten förnya motionen, så lydande:
Bristen på en Civilstats-Boställsordning har länge erfarits. På K.
M:ts befallning har ook af sådan orsak för mera än 15 år sedan ett förslag till afhjelpande af denna brist blifvit uprättadt. utan att det oaktadt någon vidare åtgärd mig veterligen ännu häraf följt.
Med afseende emellertid på ifrågav:de ärendes allmänna vigt i närv:de tid, då ett mera rationelt jordbruk, boskapsskötsel och skogshushållning med hvarje dag blifva allt mera populära och tillämpade, får jag derföre vördsamt föreslå: att det redan år 1844 utarbetade särskilda förslag till lag rörande de Statens egendomar, hvilka blifvit såsom boställen till Civilstatens embets- och tjenstemän uplåtna, måtte af det Utsk., till hvilket denna motion remitteras, från vederb:de infordras, undergå noggrann granskning och pröfning i sammanhang med 3 Kap. af Skogskomitéens till K.
M:t afgifna underd. förslag till förordn. om skogarne i Riket, samt, med den förändring nämnde förslag innehåller och närv:de tids förhållanden synas påkalla, antagas till efterlefnad i afs:de på vården och skötseln af ifråg:de boställen med allt hvad dertill hörer.
Om remiss häraf till LägUtsk:t anhålles.
Hr Gyllenram, Carl:
Så vidt jag icke missminner mig, har från vederb:de myndighet und. utlåt:de redan innev:de år af gifvits, rörande den af Hr Palmcrantz nu väckta motionen; och anhåller jag, att denna uplysning måtte få till Utsk:t medfölja.
Då PI.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, härefter framställde prop. å remiss af den ifrågav:de motionen till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t, anmälde sig och yttrade Hr Palmcrantz:
Jag hemställer, om icke denna motion nu likasom vid förra Riksdagen bör försändas till LagUtsk:t.
Om detta Utsk. ansett densamma icke böra utgöra föremål för sin pröfning, hade det säkert icke mottagit den, utan sandt den tillbaka.
Jag anhåller således, att motionen måtte varda remitterad till LagUtsk:t.
I ani. häraf yttrade H. Exc., att som Hr Palmcrantz’s motion icke afsåg stiftande af eller ändring i allmän Civil-, Kriminal- eller Kyrkolag, utan åsyftade utfärdande af en helt och hållet ekonomisk
Den 1 December e. m. förordn., ansåg H.
Exc. motionen tillhöra Ekon.Utsk:t, hvilket Utsk:t, såvida det aktade nödigt att för motionens behandling sammanträda med LagUtsk:t, naturligtvis vore dertill oförhindradt.
Härefter förnyades och bifölls propos. å motionens remitterande till Ekon.Utsk:t.
Sedermera upläste Hr Palmcrantz 2:ne så lydande motioner: l:o.
Att gällande lagar och författmr ronde jagt och djurfångst i många afs:den tarfva förbättringar och för öfrigt mångenstädes illa handhafvas och efterlefvas, är ett påstående, sorn, efter mitt förmenande, icke lärer möta särdeles motsägelse.
Följden af dessa beklagliga omständigheter är ock att tillgången på nyttigt villebråd inom landet allt mera förminskas.
Så t. ex. är förhållandet med nordens ädlaste vilda djurslägte, Elgen, som är i fara att, snart sagdt, alldeles utödas och således innan kort dela samma öde som i vårt land för en mansålder eller något mera sig uppehållande’ Hjortar och Rådjur.
Jag får derföre, i likhet med hvad tillförene understundom föreskrit vits, vördsamt föreslå, att dödande, förföljande eller fångande af Elg, nordens yppersta villebråd, varder under en tid af 10 år, räknade från och med år 1860, förbjudet, och att för öfverträdelse af detta förbud stadgas tredubbla böter emot hvad nu gällande författmr föreskrifva i fråga om jagt å nämnde villebråd under våren, sommaren och hösten hvarje år. 2: o. I sednare tider har i en del landsorter folket sjelft, utan inblandning eller biträde af maktens representanter, til 1 vägabragt inrättningar, som oemotsägligt förtjena en större upmärksamhet äfven ifrån representationens sida.
Bland dessa intaga förliknings* komitéerue äfven ett rum.
Att dessa inrättningar öfverallt uträttat mycket godt, är ett faktum, som ej kan förnekas, och innefattar, såsom jag vågar tro, detta förhållande ett bevis för en alltmera vaknande kommunalanda, hvilken måste medföra ett helsosamt och lyckobringande inflytande på hela vårt samhällslif och leda till förminskning och uphörande af den tvedrägt, split och osämja, hvilka under vexlande öden försvagat vår kraft och hvarpå, bland andra, väre egne en del domare genom förvändheten af deras aflöningssätt kunnat, der de velat, strafflöst ockra till beredande af egne pekuniära fördelar.
Hvad som emellertid ganska ofta lägger hinder i vägen för en förliknings-komité att göra sina goda afsigter fruktbringande, är den menliga omständigheten, att vår lagstiftning ännu ej på något sätt legaliserat dylika inrättningars verksamhet eller lemnat i deras hand rätt till utöfning af ens den ringaste makt.
Till förändring i detta förhållande tager jag mig derföre friheten föreslå att lt.
St:r för deras del besluta utfärdande af en lag, hvarigenom stadgas, dels att der, hvarest förliknings-komité eller domstol finnes inrättad, alla till laga domstolen i orten instämda tvi - 100
Den 1 December e, m. stemål och mindre brottmål, som icke tillhöra allmän åklagare att beifra, böra, innan de derstädes undergå behandling, ovilkorligen förut vara af vederb:de förliknings komité inom den församling, der endera eller båda parterne bo och hafva sitt hemvist, handlamde, och dels att för uraktlåtenhet att åtlyda förliknings-komitéens kallelse till inställelse vid dess sammanträde, ett vite af 5 rdr rint kan af komitéen ådömas hvarje part, som, oaktadt erhållén kallelse, derifrån förfallolöst uteblifver.
Dessa motioner remitterades till LagUtsk:t.
Vidare upliiste Hr Palmcrantz följande motion:
Genom 1809 års statsfördrag har Svenska nationen tillförsäkrats att icke varda betungad med vidare eller andre grundskatter än dem, som då funnos jorden åsatte.
Utan als:de härpå hafva likväl genom våra domstolars benägna tillgöranden sådane skatter sedermera tillkommit; och det är desse, som jag fortfarande vrkar att R.
St:r måtte eftergifva.
Det är skatterne å de inom Riket befintlige och emellan intressenterne skiftade socken-allmänningar, som jag yrkar mätte rättvisligen uphöra; — och utbeder mig få derom förnya motionen, så lydande:
Då de skogstrakter, som under namn af socken-allmänningar egas och disponeras af de socknar, inom hvilkas områden de äro belägne, enl. gällande författmr i allmänhet icke äro med någon särskild skatt eller ränta till Staten belastade, tvifvelsutan af det skäl, att desse skogar, afsedde till nödig lättnad och understöd för skoglösa eller eljest svaga hemmans skattebördor, blifvit vid sjelfva hemmanens primitiva skattläggning i dessas egen skatt inberäknade; men det likväl i sednare tider inträffat, att någre få dylika allmänningar af misstag kommit att från den för socken-allmänningar i öfrigt behörigen iakttagna skattefriheten utgöra högst obilliga undantag, härledde deraf att verklige jordegarnes rätt till nämnde allmänningar råkat i förgätenhet, och K. M. och Kronan, som vid sådant förhållande förment sig vara egare, på grund af detta oriktiga förmenande, till åtskillige nybyggare uplåtit deraf större eller mindre delar, emot derföre åsatt skatt och ränta, utan att rätta jordegarne, sedan de, efter anställde rättegångar, från Kronan återvunnit omförraälde allmänningar och dem sig emellan skiftat, ändock lyckats vinna befrielse från den sålunda oriktigt och utan deras hörande åsatte skatt, så får, till undanrödjande af denna orättvisa olikhet i afs:de på skatteförhållandet, och då alla socken-allmänningar rättvisligen böra få åtnjuta enahanda skattefrihet, jag vördsamt yrka att, enär den särskilda skattläggning af vissa under namn af odlingslägenheter eller intägter uplåtne delar af ifrågav:de allmänningar, till förfång för vederb:de sockenintressenter, obestridligen utgör en ny, högst obillig tillökning i hemmanens grundskatt, vid hvars bestämmande naturligtvis beräknats hemmanens alla tillhörigheter, och följaktligen jemväl sockenmarkerne, det måtte således i Dea 1 December e. m. 101 aila de fall, der ofvanomförmälda förhållanden liro för handen, K. M:s och Kronans anspråk på den i sednare tider, utan K.
St:rs hörande, sålunda tillkomna skatt å socken-allmänningar utaf R.
St:r förklaras obillig och derföre eftergifvas, så att alla dylika allmänningar, vare sig skiftade eller oskiftade, hädanefter måtte få tillgodonjuta den dem i gällande författmr tillförsäkrade rätt till skattefrihet. K. Förordmn om skogarne i Riket d. 1 Äng. 1805, hvilken, enl. tydliga ordalydelsen i dess 1 §, uphäfver alla dittills om skogarne utkomne föreskrifter, stadgar, bland annat hit tillämpligt, i 9 §: »Att den lott, sorn vid delning af socken-allmänning tillfaller hvarje hemman, ikläder sig samma hemmans och bolstads natur, vare sig frälse-, skatte- eller krono-».
Således är klart att hvarje lott af en sådan allmänning är ansedd efter delningen utgöra en integrerande del af det hemman, den tillfallit, och att någon särskild skatt derå följaktligen icke bör finnas, enär sjelfva hemmanet förut påförts denna.
Det torde väl dessutom icke kunna bestridas, att om vederb:de sockenmenigheters eller hemmansinnehafvares eganderätt till ifrågav:de allmänningar blifvit af dessa behörigen bevakad, Kronan icke eller utan öppet våld kunnat, på sätt nu skett, åt nybyggare uplåta och skattlägga den ringaste del af samma allmänningar.
Hade således
Kronan icke förmenat sig vara egare, så vore otvifvelaktigt ifrågav:de allmänningar icke betungade med någon särskild grundskatt, utan ännu, såsom lag föreskrifver, alla fullkomligen skattefrie.
Det är jemväl klart och torde lika litet af någon skäligen kunna motsägas, att skattläggningen af omförmälde allmänningar, hvilken skett i förutsättning af Kronans eganderätt, hade bordt uphöra att gälia i samma moment, denna förmenta rätt blifvit underkänd.
Sedan misstaget om eganderätten blifvit utredt, hade ock skattläggningsåtgärderne ovädersägligt bordt blifva en nullitet.
Den omständigheten, att sjelfva förrättningarne skett i behörig ordning, eller med iakttagande af föreskrifne former, kan omöjligen lända desamma till något stöd, då den erforderliga grunden, nemi. laga rättighet att skattlägga, saknats.
Genom 1809 års statsfördrag är Svenska folket tillförsäkradt, ott inga nya grundskatter skulle åsättas förut beskattad jord; men <lå sådant, efter hvad jag tror mig hafva visat, ändock skett i fråga om en del socken-allmänningar och lägenheter derå, så torde det vara R.
St:rs oeftergifliga pligt att rätta detta missförhållande.
Alla i samhället böra visserligen bidraga till statsbehofvens fyllande, men dock ej annorledes eller mera, än gällande föreskrifter be stämma.
Skulle emellertid R.
St:r äfven vid 1859 och 60 årens Riksdag anse att tiden ännu icke är inne att medgifva hvad billigheten så tydligt kräfver, får jag yrka att R.
St:r för deras del mätte medgifva att omförmälde allmänningar med derå varande lägenheter få
,på jordegarnes anmälan och bekostnad undergå förnyad refning och skattläggning utan afs:de å hvad gällande för fattmr stadga i fråga om förmedling af förut bestämd skatt å jord.
102 Den 1 December e. in. Upgift på alla inom Riket befintliga hit hänförliga sockenallmänningar anhåller jag att det Utsk., till hvilket denna motion remitteras, måtte från vederläde auktoritet infordra; men skulle denna min anhållan ieke vinna afs:de, utbeder jag mig att, innan frågans afgörande, få till Utsk:t ingifva särskild förteckning å ifrågav:de allmänningar, hvilka, så vidt jag hittills kunnat inhemta, utgöra ett särdeles inskränkt antal.
Det årliga skattebeloppet, som genom den föreslagne eftergiften frångår Statsverket, är icke eller af någon vigt.
Remitterades till StatsUtsbt.
Ytterligare upläste Hr Palmcrants följande motion:
Jag föreslår vördsamligen antagande af Lag-komitéernas för-1 slag till Notariatsinrättning vid under-domstolarne, och åberopar hvad som i fråga om införande af en dylik institution vid Härads-1 Rätterne under förliden Riksdag anfördes.
Efter upläsandet häraf yttrade Hr Palmcrantz:
Jag anhåller att framdeles, då denna motion kommer att remitteras, få med större vidlytighet framställa detta förslag.
Landtm, förklarade, att, sedan motionen nu blifvit väckt och skriftligen aflemnad, måste den till remiss föredragas, såvida den ej lades på bordet; och vore det, om remiss nu egde rum, Hr Palmcrantz obetaget, att, vid ett följande plenum, gifva förslaget den utveckling, lian önskade.
Härefter blef motionen på flera Ledamöters begäran bordlagd.
Hr Palmcrantz upläste sedermera två så lydande motioner: 1:0
Jag lår vördsamt föreslå antagande af Lag-komitééns särskilde förslag i fråga om införande af jury i brottmål, och åberopa de motiver, som för detta förslag blifvit anförda. 2.o Då vid föregående Riksdag hästan alla Statens embets- och tjenstemän, till följd af K.
M:s derom då afgifria förslag och med åberopadt stöd af då tillfälligt existerande högre lefnadskostnader, erhållit högst betydliga löneförhöjningar, utan att, der bostadsboställen af dem innehafvas, dessa boställens upskattningsvärden undergått någon föränding, äfven då nämnde värden funnits vara uppenbarligen missledande, så ock då en återgång till förut gällande aflönings-stater för embets- och tjentemän, oaktadt de närvarande särdeles brydsamma finansiella förhållandena och lefnadskostnadernas, i följd deraf, upkomna minskning bordt af Regeringen beaktas, svårligen lärer i något afs. kunna förväntas, så länge ett Den 1 December e. m. annat Statshushållnings-system, jin sorn hittills omfattats, icke lyckas göra sig gällande, får jag vörsamt föreslå och hemställa: att It.
St:r lili underd. skrifvelse till K.
M. anhålla, det måtte alla de boställen, hvilka innehafves af civile eller militäre embets- och tjenstemän undergå en förnyad, med närvarande tidsförhållanden mera öfverensstämmande upskattning och värdering af dertill tjenliga, ojäfviga värderingsman, dertill företrädesvis torde böra användas ledamöter af länens Landthushålluingssällskaper, på det att visshet må erhållas derom, att hvarje tjenstemans löneförmåner icke finnas hvarken högre eller lägre, än hvartill de i Staten äro uptagne, samt att K.
M. täcktes sedermera om detta ärendets slutliga utredning meddela R.
St:r erforderlig kännedom.
Slutligen upläste
Hr Palmcrantz följande motion:
Jag tager mig friheten vördsamt föreslå, att R.
St:r för deras del besluta: att sportelsystemet inom de embetsmanna-brancher, der det ännu är bibehållet, måtte alldeles uphöra emot fixa kontanta löner att utgå af Chartse-Sigillatae-medlen och att R.
St:r i underd. skrifvelse till K. M. anhålla om nådig Propos. till nästa Riksdag i ärendets hela omfång.
St:r hafva vid en föregående Riksdag förut gjort underd. anhållan rörande detta ämne; och jag får vördsamt åberopa då anförda motiver.
Hr Anckarsvärd, Theodor, upläste följande motion:
Som jag hyser den nsigten, att hvarje individ i samhället bör känna den lag, han skall efterlefva, känna hvad samhället för bjuder och huru öfverträdelsen bestraffas, får jag vördsamt föreslå: det någon åtgärd måtte vidtagas till spridande af en allmännare kännedom af MissgerningsBalken och StraffBalken, s&dane dessa blifvit af nuv:de R.
St:r beslutade och af Konungen stadfästade.
Hitintills har litet eller intet derför blifvit åtgjord!, enär endast, då någon lagparagraf undergått förändring, densamma från predikstolarne i Rikets kyrkor allmänheten kuniggjorts, dock blott för en enda gång.