Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är för den underordnade tjen sternannen en föga tillfredsställande företeelse, då han, vid anställande jemförelse af det förslag, som det embetsverk, der han sjelf är anställd, afgifvit, till en förändrad lönereglering inom detsamma, med likartade förslag från andra embetsverk, finner huruledes dessa sednare omsorgsfullt sökt befrämja sina underordnade tjenstemäns sannskyldiga rätt och bästa, under det att det förstnämnde embetsverket i detta hänseende förfarit med den mest förvånande liknöjdhet, ja, till oell med behandlat sine underordnade tjenstemän med en hög grad orättvisa.
Jag kan ej annat än djupt beklaga ett sådant förhållande, och om jag icke visste, det Konungens Rådgifvare, äro pligtige att hysa förtroende till de uplysningar, som ett embetsverk meddelar, skulle jag jemväl vara benägen att beklaga mig öfver den ringa välvilja, som dessa Hrr visat de underordnade tjenstemännen.
Men jag är fullt öfvertygad derom att, om en fullständig utredning af alla förhållanden varit för Konungens Rådgifvare att tillgå, om vederbörande tjenstemän, särdeles AfdelningsCheferne, blifvit i ämnet hörde och fått tillfälle att andraga hvad hvar och en för sin afdelning kunde hafva ansett nyttigt, och ändamålsenligt, så hade
Rådgifvarne icke tillstyrkt bifall till det förslag, som embets-verket afgifvit.
Detta mitt omdöme gäller Kongl. KammarRätten.
Om jag i mitt anförande i de frågor, som röra regleringen af detta embetsverk, någon gång skulle komma att yttra, det föredragande Rådgifvaren begått ett misstag, ber jag honom visa mig den väl viljan, att icke betrakta det som en beskyllning, att han saknat nödig kännedom om verkliga förhållandet, utan som en förebråelse emot det ifrågav:de embets-verket, derföre att det icke meddelat honom de uplysningar, han af detsamma egt rätt att förvänta.
I den nu förev:de punkten förekommer just en sak, der föredraganden begått ett misstag.
K. M. har på hans framställning föreslagit sportelinkomsterna i indragning till Statsverket på den grund, att dessa inkomster fördelades lika inom hvarje tjenstegrad af Kansliet.
Så är emellertid icke förhållandet, och det hade varit KammarRiittens skyldighet att härom meddela uplysning.
KammarRättens expeditions-lösen fördelas nemi. sfi att -jUlel tillfaller den allmänna sportelkassan, men |:delar Expeditionshatvanden.
Således förfaller helt och hållet det skäl, som i Statsråds-prot. blifvit anfördt, att nemi. inkomsten af sportlerna icke beror af hvarje tjenstemans flit och arbete, emedan åtminstone till största delen förhållandet är sådant i verkligheten.
Eder då, mine Hrr, om det icke ligger en uppenbar orättvisa uti att genom expeditions-lösens indragning ställa alla expeditions hafvandena, hvad deras löneinkomst beträffar, i aldeles lika kategori?
Under den tid jag hos Kongl.
KammarColl. innehade Notarie-tjenst, inträffade icke sällan att ledamöterna lämpade sin föredragning efter protokolls-föranden för dagen.
Hvarje ledamot visste nemi., ganska väl att den skicklige och upmärksamme
Notarien just i följd af dessa egenskaper så utarbetade sina expeditioner, att vid deras justering ledamoten hade ringa besvär, under det att den Notarie, som antingen saknade dessa egenskaper i lika Den 21 Oktober, f. m. 171 mått, eller, om han egde dem, ej begagnade desamma, skulle förorsaka honom mycken möda vid expeditionernes justering; och under önskan att undvika detta besvär, begagnade han tillfälle att ät den dugligaste
Notarien gifva det mesta och besvärligaste expeditionsarbetet.
Hvad som i detta fall skett inom det ena embets-verket kan äfven ske inom det andra; men om af förenämnde orsak ojemnhet inträffat vid föredragningen inom Kammarltätten, så har den Notarie, som sålunda, jemförelsevis med de öfrige, öfverhopats med göromål, haft sin ersättning i det betydligare belopp expeditionslösen han fått upbära, hvilket deremot icke om detta förslag varder antaget kan ega rum.
Nu skall han öfverlastas med arbete, för sin öfvervägande duglighets skull.
Han skall så att säga straffas för det han förstår sig på och har vilja att bättre göra sin tjenst än kamraterne; och om ödet så fogar att en af de Kanslister, som skola göra Notarie-tjenst, är utrustad med öfvervägande skicklighet, så torde man få se, att det blir Kanslisten, som med 1,000
Kdrs aflöning, får vidkännas denna börda, utan att derföre åtnjuta den ringaste ersättning.
Kan sådant vara billigt?
Ligger deruti ens en skymt af rättvisa?
Och handlar man väl klokt att reorganisera ett embets-verk på ett sätt, som kan mediöra sådana följder?
Det är att desorganisera men ingalunda att reorganisera; och detta måtte val icke vara meningen med förslaget.
Vidare har Kammarltätten haft den godheten att ihågkomma AdvokatFiskalen med en föreslagen minskning af hans aktorats-arfvode, från 12 till 10 proc., föregifvande att denna tjensteman skulle hafva så stora löneinkomster, att de väl vore värda att nedsättas.
Väl har man i stället föreslagit förhöjning af hans ordinarie lön, men hur pass välvilja detta förslag innebär emot AdvokatPiskalen, blir framdeles tillfälle att ådagalägga.
Hvad nu beträffar nedsättningen af aktorats-arfvodet, så synes deruti ligga en bestämd orättvisa.
Jag talar naturligtvis här icke i egen sak; emedan ingen civil Författning har retroaktiv verkan, så att jag för min enskilda del ingenting kan lida af hvad K. M. och 11.
St:r i detta fall besluta.
Ty mine
Hrr, om man besinnar det stora obehag, som åtföljer en rättrådig utöfning af AdvokatFiskals-embetet, om man ihågkommer, att AdvokatFiskalen i alla ärenden, som utgöra föremål för hans åtgärder, måste följa domare-regeln, att icke göra den saker, som saklös är, men också icke den saklös, som saker är, så torde det icke vara obilligt, att han som sällan eller aldrig, utom ett godt vittnesbörd af sitt samvete, har att påräkna någon särskild belöning för sitt nit och för det allvar, hvarmed han fullgör sina tjensteåligganden, åtminstone i materiel t hänseende får behålla den lön, som äldre Författningar honom tillagt.
Den tid jag ännu kan fortfara i utöfning af Kammarltättens AdvokatFiskals-embete, torde icke blifva lång, och jag önskar, att Kammarltätten måtte på de löne-vilkor, som nu blifvit föreslagne, få en tjensteman, som motsvarar de fordringar Staten eger rätt att hafva på honom,.
Man får det dock ingalunda, om man på detta sätt förringar det medel, hvarmed denne tjensteman framför andra företrädesvis bör upmun - 172 Den 21 Oktober, f. m. tras att vara nitisk i sin tjenst, hvilken i de aldra flesta fall är af den beskaffenhet, att sättet huru den utöfvas af ingen, icke en gång Just.Kansleren kan noggrannt kontrolleras.
Vidare har Kammarrätten föreslagit, hvad också blifvit af K.
M. gilladt, att den till Re visions-K ommissarierne hittills utgående anmärknings-proc., utgörande ^del af de 25 proc. som blifvit anslagne till anmärknings-arfvode, skola till Statsverket indragas, och Kommissariernes arfvode således uphöra; och såsom skäl härföre har KammarRätten anfort, att Kommissarierne skulle öfver Revisions arbetet utöfva bättre tillsyn än hittills varit förhållandet.
Det har varit KammarRätten förbehållet, att upfinna ett skäl af sådan beskaffenhet som detta, ty hittills har väl ännu ingen hört omtalas, att löneförsämring utgör ett medel att framkalla ökadt nit hos tjenstemannen, utan raka motsatsen i stället.
Och man borde just göra ett försök i denna väg på de Hrr inom KammarRätten, som drifvit denna paradox, för att få se hvad verkan det på dem skulle utöfva.
Man har till och med sagt, att Revisions-Kommissarierne skulle, genom mistning af deras andel i observations-arfvodet, blifva mera oväldiga vid bedömandet af anmärknmes beskaffenhet, samt undertrycka dem som kunde finnas vara obefogade.
Tror väl -någon, som eger den ringaste sakkännedom i dylika ämnen, att en tjensteman, som förlorar fördelarrie af den tillsyn han skall utöfva, derigenom eggas att ytterligare skärpa denna tillsyn?
Skall icke snarare derigenom hos honom alstras likgiltighet, så att lian alls icke bryr sig om knappast att läsa de anmärkmr som författas, än mindre att granska deras innehåll, och syftemålet med denna löneförhöjning, att nemi. minska besväret* för KainmarRättens ledamöter med granskningen af anmiirkmtie när dessa inkomma till KammarRätten, har derigenom också blifvit alldeles förfeladt, utan möjlighet, att åtkomma Kommissarien för sin försumlighet, då han alltid kan försvara sig med den förklaring, att han delat anmärkmsförfattarens åsigter.
För hvarje sundt och oförvillad t omdöme bör det deremot falla sig tydligt och klart, att den andel Kommissarien hade uti observations-arfvodet, utgjorde för honom en kraftig väckelse att upmärksamt följa revisions-arbetets gång, samt att icke, för sin del, godkänna andra anmärkmr. än sådana, sorn han ansåg väl grundade och således böra vinna framgång hos KammarRätten.
En visserligen icke långt drifven klokhet och omtanka för det allmännas rätt oell bästa hade då bordt bjuda, att man bibehållit KammarRättens RevisionsKommissarier vid den förmån de hittills åtnjutit; och jag kan ej annat än på det högsta beklaga, att ett embetsverk, hos hvilket man bordt kunna vänta klarare insigter om hvad som för Staten varit gagneligt, så misstagit sig sora här inträffat, och ännu mer att detta embetsverk kunnat lyckas, att å dessa sina besynnerliga framställningar hos högsta makten vinna afs:de.
Vidare hafva äfven de 5 proc. anmärkms-medel, som hittills varit tillagda KammarRättens Kansli-personal, blifvit föreslagna till indragning, och är denna åtgärd jemväl af K. M. vorden gillad.
Det skäl som KammarRätten härför anfört, är äfven lika märkvär - Den 21 Oktober, f. m. 173 digt, sorn det, hvilket legat till grund för indragningen af Kommissariernas andel i anmärkms-arfvodet.
Det består nemi. deruti, att man icke kan räkna Kansli-personalen till förtjenst om anmärk:r göras.
KammarRätten hade bordt begripa, att hvad Kansliet upbar af observations-arfvodet, innefattade egenskapen af sportelinkomst till förbättring af Kansli-tjenstemäunens löner, men ingalunda någon vedergällning för anmärkmrs författande.
Den föreslagna indragningen kunde ändå hafva för sig ägt någon antaglig grund, orri Kansliet fått behålla lösen för alla i anmärkn:s-mål utfärdade utslag, men när denna lösen redan af K. SI. blifvit afskaffad, så ligger uti indragningen en uppenbar orättvisa.
Ty om nu äfven KammarRättens Kansli icke har någon förtjenst af de anmärknrr som göras, så frågar jag, om det icke har någon förtjenst deraf att utslagen uppå dessa anmärknrr blifva upsatta, utskrifna och expidierade.
Är då detta icke något besvär?
Och förtjena ej Kansliets tjenstemän att derföre få tillgodonjuta en del af observations-arfvodet i vedergällning?
Borttagandet af utslagslösen borde således just hafva utgjort ett skäl för KammarKätten att tillstyrka bibehållandet för Kansliet af de 5 proc. af anmärkms-arfvodet, som hittills varit detsamma förbehåilne.
I fordna dagar ansågs likväl embetsverkens presidenter och ledamöter det vara en samvetspligt att tillse, det deras underlydande tjenstemän så afiönndes, att de af dem kunde fordra ett strängt arbete.
Huru har nian nu förfarit här?
Huru hafva nuv:de ledamöter i KammarKätten tillvägagått emot sina underordnade?
Af det föreg:de ser man huru härmed sig förhåller.
KammarRätten har ytterligare föreslagit, i mom. litt. a) »att, då väckt anmärkn.-s-fråga finnes af beskaffenhet att böra remitteras antingen till utförande af.
AdvokatFiskals-embetet eller till handläggning och pröfning- i första rummet af vederbörande förvaltningsmyndighet, anmärkms-författaren skall ega att af de i anmärk:n afsedda medel, sorn sedermera inflyta, undfå 5 proc.»; hvilket äfven blifvit af K. M. godkändt.
Hela detta mom. vittnar nogsamt om den ringa bekantskap, som KammarRättens
Hrr ledamöter ega om verkliga förhållandet, enär förslaget kan leda derhän, att Staten, som nu betalar 12 proc. i aktorats-arfvode i alla balans-mål, möjligen skall blifva tvungen att utbetala ända till 15 proc.
Då man således å ena sidan velat minska AdvokatFiskalens arfvode, har man å andra utan skäl och nödvändighet ökat Statens utgift.
Den, som har någon kännedom om räkenskaper vet utan tvifvel, alt det knappast finnes någon enda balans, sorn icke der ovilkorligen skall visa sig, och att den således kan, om revisorerne göra sin skyldighet, genast och utan svårighet uptäckas.
Om nu vederbörande revisions-tjenstemän blefve tillagde ifrågav:de 5 proc. i anmärkn.-s arfvode, så skulle alla de propriebalancer som hos KammarKätten göras anhängiga genom anmälan från Revisionen, komma att, i aktorats-arfvode, kosta kronan 15 i stället för hittills endast 12 proc. af de å balancerne inflytande medel, hvarigenom stadgandet i 42 g af KammarRättens Instruction om skyldighet för Kommissarien, att först genomse räkenskapen för uptäckande af balancen, samt att derom vid ansvar, hos KammarRätten göra anmälan, komme att i 174 Den 21 Oktober f. tn. sjelfva verket blifva utan betydelse, enär klart är att de 5 proc:n som en sådan granskning skulle inbringa hade framför nämnde § en vida kraftigare verkan.
Genom det nu anförda tror jag mig hafva visat de inconseqvenser hvartill KammarRätten i frågan om en förändrad reglering af detta embetsverk gjort sig skyldig, äfvensom den orättvisa KammarRätten emot sina redan ordnade tjenstemän föröfvat, att. detta skulle af K. M:s Rådgifvare kunnat, vid förslagets granskning bemärkas, har icke varit att begära, då de svårligen kunnat dertill äga nödig sakkännedom, Jag lägger således dem ingenting i förev:de fråga till last, men så mycket mer förtjenar KammarRätten att klandras, som kunnat tillåta sig att framkomma med ett förslag, som icke allenast till grunden är oriktigt och orättvist, utan jemväl i sjelfva saken innefattar bestämda misstag.
Det skulle emedlertid ej löna mödan, att nu yrka en återremiss; och min afsigt med det yttrande jag nu afgifvit har derföre endast varit den att uttala och öppet tillkännagifva mitt omdöme om KammarRättens-handlingssätt, då detta embetsverk icke aktat nödigt att höra någon enda af sina underordnade tjenstemän och sålunda icke lemnat dem tillfälle, att meddela de uplysningar, som varit af vigt att känna vid frågans behandling, utan tvertom förhemligat sina åtgöranden i denna sak ända derhän, att om dessa verkets tjenstemän varit alldeles okunnige ända till dess de långt efteråt fingo tillfälle att i registraturet taga kännedom om KammarRättens förslag.
Jag har visserligen inga anspråk på att ega speciel kännedom om de förhållanden, hvarom nu är fråga, eller att på något sätt kunna i erfarenhet mäta mig med den talare som här sist hade ordet; men jag har dock grundad anledning antaga, att den man, som är egentliga uphofvet till den här så bittert klandrade framställningen af KammarRätten, nemi. den både nu och ofta af oss saknade Presidenten von Hartmansdorff, verkligen egde en insigt och erfarenhet, som kan ställas i full jemnbredd med den siste värde talarens.
Då Presidenten Hartmansdorff derjemte blifvit understödd af verkets öfriga ledamöter, och jag ieke gerna kail antaga, att den Chef, hvars rättrådighet och välvilja emot sina underhafvande vi alla känna, kan hafva gjort sig skyldig till ett så groft förbiseende af hvad rättvisa och billighet kräfva, tror jag mig hafva haft full rätt ätt hysa förtroende till hvad dessa Hrr anfört, samt att sålunda den auktoritet, som jag. visserligen icke underkänner, nemi.
Hr Printzensköld, kan hafva sin motvigt i den, som legat till grund för K. M:s Propos.
Hvad sjelfva sakförhållandet beträffar, har det blifvit anmärkt, att det skulle vara ett misstag begånget i den upgiften, att sportlerna eller expeditions-lösen lika fördelas inom samma tjenstegrad.
Jag är skyldig att tro den uplysning, som har lemnats, att ifrågav:de upgift icke är exakt; men jag åberopar den tabell, som medföljde K. M:s Propos., hvaraf synas att sportlerna utgå lika för alla.
Detta är likväl ett ganska underordnadt skäl, hvarföre man önskat att sportlerna borde försvinna.
Det stora och afgörande skälet bär - Den 21 Oktober, f. m. 175 till är nemi., att de föranleda en viss oreda och ett visst trassligt förhållande emellan embets- och tjenstemännen å ena sidan samt allmänheten å den andra.
Denna sats har länge varit af de flesta hyllad och äfven af representationen godkänd, hvarföre också en inskränkning i sportelväsendet, så vidt möjligt varit, blifvit öfver allt vidtagen; oell att det således äfven skett i KammarRätten, tror jag icke böra klandras, helst det varit af verkets både Chef och ledamöter tillstyrkt.
Derefter har man gjort anmärkn. deremot, att en obetydlig minskning i aktorats-proc:n blifvit föreslagen för AdvokatPiskalen.
Hvad som i detta fall kan vara det rättaste, vågar jag icke med full säkerhet afgöra; men jag stödjer mig vid hvad Chefen och ledamöterna yttrat, och jag tror icke att den ifrågav:de tjenstemannen har något synnerligt skäl att beklaga sig öfver obillighet i behandling, då den för honom föreslagna lönen icke så obetydligt blifvit förhöjd utöfver hvad som af embets-verket blifvit föreslaget, nemi. ifrån 2,600 Itdr till 3,000 Rdr.
Vidare har anmärkts, att det icke vore hvarken rationelt eller logiskt, att borttaga den del af anmärkms procrn, som hittills tillkommit Kanslist- och Revisions Kommissarierna.
Man säger, att en sådan andel i denna proc. bör upmuntra Revisions-Kommissarierna till nit i tjensten.
Ja, det kommer an på hvad man menar med nit, och om man anser detta ådagaläggas derigenom, att inan får så många anmärkn.r som möjligt, äfven mindre befogade, och hvilka endast hafva till följd en ganska stor tidspillan och besvär för dem, som skola pröfva och besvara (lern.
Men då RevisionsKommissarierna äro tillsatta just för att i första hand granska befogenheten af dessa anmärkmr, tror jag att både Chefen och ledamöterne hafva rätt uti att man icke bör göra domaren till part.
Han är i sjelfva verket i första instansen domare, och man har icke ifrågasatt, att KammarrättsRfiden äfven skola åtnjuta andel i anmärkn:s proc:n; ty derigenom skulle man ju lemna åsido den i all lagskipning gällande satsen, att man icke sjelf får hafva nytta och skada af domen.
Att således den princip, som här blifvit föreslagen, och hvilken den siste värde talaren karakteriserat nära nog som abderitisk, icke förtjenar detta namn, utan i sjelfva verket är ganska riktig, vågar jag tro, Jag kan för öfrigt icke finna något skäl, hvarföre Kansliet bör hafva andel i anmärkn:s-proc:n; det har ju ingenting att göra dermed, utan har sina särskilda göromål, och aflöningen derför, har också blifvit ökad och ställd i jemnbredd med andra Kansliers.
Hvaröfver har man då att klaga?
Vidare har man klandrat förslaget att KammarRätten skulle ega tillägga en anmärkms-författare från 5 till 15 proc. af updebiterade varors eller persedlars värde.
Jag tror att förslaget i denna del är ganska välgrundadt; ty sjelfva detta efteranmärkms-system är icke så fördelaktigt.
Anmärkmne böra nemi. ske i rätt tid och icke komma efteråt.
Det har också varit fråga om att låta hela denna rättighet försvinna, eller ock att inskränka densamma i afside på tiden; ty det vore eljest en möjlighet, att man kunde låta en anmärkn. hvila en längre tid, blott för att sedermera få göra en 176
Den 21 Ok t otter. f. m. efteranmärkn. och utkräfva den ersättning, som man genast bort uttaga, endast i afsigt att få åtnjuta en större anmärkms-proc.
Ar sådant riktigt?
Denna fråga har verkligen varit underställd Regeringens pröfning, och det har varit mycken fråga om icke deruti bör ske någon rättelse.
Slutligen har man anmärkt, att det icke Vore riktigt, att den som gjort en anmärkn., hvilken remitterades till AdvokatFiskalens tillgörande, skulle erhålla en del af den inkomst, som till följd deraf kunde inflyta.
Då det är klart, att AdvokatFiskalen icke skall komma att, mista något, utan blott att den, som gjort auinärkmn skall erhålla 5 proc., synes det mig underligt, att den, som nyss klandrade att nedsättning skett i anmärkn:s-proc:n för den ene nu äfven klandrar att i detta fall cn ringa proc. blifvit föreslaget, hvilket naturligtvis skett endast för att upmuntra till efterforskning och uptäekt af befogade anmärkn:r, de der verkligen leda till påföljd och åtal af AdvokatFiskalen.
De anmärkmr, som blifvit framställda emot förev:de förslag synas mig således icke vara af den grava natur, som den värde ledamoten velat visa, utan anser jag KammarRättens hädangångne och högst aktade
Chef äfvensom dess ledamöter hafva haft goda skäl för sin framställning, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s tillstyrkande.
Jag hade i sanning icke väntat mig, att den siste värde talaren, skulle taga åt sig de anmärkmr, jag tagit mig friheten framställa, så mycket mindre, som jag tillagt det uttryckliga förklarande, att, om alla nödiga uplysningar blifvit af KammarRätten meddelade, så hade föredraganden tvifvelsutan icke tillstyrkt bifall till de föreslagne förändringarne.
Emellertid torde likväl det försvar, som den värde talaren afgifvit för KammarRättens åtgörande i detta fall kräfva ett genmäle från min sida.
Först och främst har jag yttrat, hvad Hr Gripenstedt icke kunnat förneka äga sin riktighet, att den upgift, som finnes i StatsRådsprot. ang:de sportelinkomstens lika fördelning inom hvarje tjenstegrad i Kansliet, strider emot verkliga förhållandet; men jag har också sagt, att om KammarRätten velat meddela en sanningsenlig uplysning härutinnan, så, hade föredraganden troligen icke kommit att förbise obilligheten deraf; att just genom denna indragning och den deraf följande likheten i inkomster, den nitiska och skicklige Notarien kan öfver höfvan blifva betungad i sia tjenstgöring, under det att den som är mindre nitisk och duglig kail få ett ganska lindrigt arbete.
Innehåller den tabell, som Hr Gripenstedt åberopat, upgift om sportlernas lika fördelning, så har jag derpå ingenting annat att svara, än att denna tabell är oriktig.
Det hade varit önskligt om KammarRätten af Kansliet sjelf infordrat en bestämd upgift på hvarje tjenstemans sportelinkomster; ty då hade sanningen kommit i dagen, men så skedde ej, utan förslaget upgjordes så hemlighetsfullt, att de underordnade tjenstemännen icke ens visste deraf, än mindre hade något tillfälle att deruti göra eller söka bereda nödiga rättelser.
Det är visserligen sannt som Hr Gripen - Den 91 Oktober, f. m. 177 stedt erindrat, att Revisions-Kommissarierna hafva fått sig tillagd en löneförhöjning.
Detta har jag också icke bestridt, ej heller att icke denna lön är större än både deras förra lön och de sportler de haft tillsammanstagne; men månne förlusten af en inkomst som man haft kan sägas innefatta upmuntran att visa större upmärksamhet än förut i tjenstepligters upfyllande.
Det är KammarR:ns ifrån denna mistning af en sportel dragna slutföljd, som jag klandrat, och jag önskade att bättre än som skett i detta hänseende blifva af Hr Gripenstedt vederlagd.
Visserligen har den värde ledemoten sagt, att dessa Revisions-Kommissarier liro en slags domare, till följd hvaraf de i detta falla vore jäfvige.
Men häremot förekommer, att den domsrätt de här vid lag utöfva är af alls ingen verkan, ty, enligt instruktionen, är vederbörande anmärkmsförfattaren ovilkorligen berättigad att fullfölja anmärkm på eget ansvar, hvarigenom just den fördel försvinner, som man genom borttagandet af andel för Kommissarierna i anmärkms proc:n velat bereda.
Hr Gripenstedt torde således benäget finna, att om jag å ena sidan visserligen medgifver att Kommissariernas löneförmåner blifva förbättrade, så qvarstår i alla fall å den andra, orimligheten af det skäl som för indragningen blifvit anfördt.
Jag läste för några veckor sedan i Post-Tidningen en promemoria, som en svensk tjensteman erhållit af Chefen för jern vägsbyggnaderna i Sachsen.
Uti den anfördes, huruledes det var alldeles oriktigt och ändamålsvidrigt att aflöna tjenstemännen vid jernvägarne med fasta löner till betydligare belopp, samt att erfarenheten bevisat att den aflöning just är den bästa, som står i beroende af tjenstemannens upmärksamhet och nit vid utöfningen af sin syssla, hvarföre också detta slags aflöningssätt i nämnde land blifvit infördt.
Undet det man i andra länder går så till väga, vill man hos oss upmuntra tjenstemännen till upmärksamhet och nit på det sätt, att man inför fasta löner, och borttager de inkomster som i ej obetydlig mån bero af tjenstemannens verksamhet och nit att upfylla sina pligter.