Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på det beräkningssätt, som StatsUtsk. iakttagit vid uppgörande af sitt förslag lill extra-statsreglering, vill jag göra den anmärkn., att då Utsk. upptagit 184* års utgifter, har det bland tillgångarna beräknat öfverskotten blott på de egentligen s. k. statsinkomsterna, sådana de öro efter i835 års statsreglering, men deremot förbigått öfverskotten på den allmänna bevillning, som efter samma års bevillntsförordning utgår.
Denna bevillning blifver oförändrad för år 1841, enl. 61 §:n Reg.F-.n, emedan den nya bevillningen ej hinner fastställas förr än under loppet af samma år.
Att bevillningen för 1841 ej inflyter förr än 1842, förändrar ej förhållandet,' på sätt Utsk. visat genom sin egen åtgärd att bland tillgångarna beräkna öfverskotten på 1840 års statsmedel, ehuru de ej heller tillflyta Riksg.contoret förr än 1842.
Hvad som ytterligare felas är, att, för fullständighetens skull, äfven beräkna Riksg.contorets utgifter för 1842, hvilket jag också vill göra, på det att ingen anticipation eller derigenom uppkommande brist må kunna förebäras. i84< års bevillning måste, emedan hon utgår efter i835 års hevilla.förordn., beräknas för 1841 likasom Utsk. gjort för «84o, eller åtminstone till en behållen inkomst af 2,5oo,ooo r:dr.
När dertill läggas capitalafbetalningar och räntor, 436
D« n j8 Xo»t rn b c r f. m. som Riksg.contoret e r 11A11 e r under loppet af år 1842, utgörande 40,91 o rtdr, så uppkommer en sammanlagd inkomst af 2,546,910 r:dr.
Då derifrån dragas alla Riks».contorets utgifter för samma år, nemi årliga räntor till K. M. 200,000 r:dr ; stalsbristsnmman sådan som StatsCJtsk. beräknat benne uti dess betänk.
Nto 2.54 1,090,880 r:dr; förvaltnings omkostnader för ftiksg:eonloret med 5o,0oo r:dr; aflöningar ocb expenser för II.
,St. J 11st.ombudsmans och Tryekfribetscorniteens expeditioner 6ono r:dr, samt de capital-afbetalningar oell räntor, som åligga Riksg.contoret för år 1842 257,540 rtdr, så utgör hela utgiften 1,603,760 r:dr.
När denna summa fråndrages den beräknade tillgången, så blir öfverskottet t)43, i5o r:dr. bagges nu detta belopp till den tillgång StalsUtsk. uppgifvit af 5,026,000 rtdr, så uppkommer en summa af 5,969,000 rtdr.
När denna ökas med bankens ränlevinst oell cäpital-öfverskolt för åren från oell med 18 55 till och med år 182(9, 3,3i 1,210 rtdr, så utgör sammanlagda tillgången 7,280,210 rtdr.
Då har jag likväl icke beräknat den bancovinst, som troligen blir tillgänglig för Ständerna innan de åtskiljas; emedan, så vidt jag kan bedomina ärendenas gång, riksdagen icke lär kunna upplösas så tidigt, att icke bankens bokslut för i84o dessförinnan är färdigt.
För ilen händelsen kan emedlertid inom linien föras såsom möjlig tillgång en lika stor summa som den bancovinst, hvilken cle föregående åren ägt rum, nemi. 662,000 rtdr.
Den summan af i,oJi,5öo rtdr, hvilken StatsUtsk. upptagit till fängelsebyggnader, anser jag öfverdrifvet stor, emedan man icke kan innan nästa riksdag bygga upp så mycket penningar, då man före den nya bi otlmålslagens antagande icke kan veta hurudana fängelserna skola blifva.
Men om man äfven antager att tili fängelserna i allmänhet bör afsättas en summa af i,o3i,56o rtdr och man härtill lägger hvad K. M. Regart till länsresidenserna 100,000 rtdr, så åtgår för civila ändamål en summa af i,i3r,56o rtdr. K. M. har till försvarsverket till lands begärt 2,359,000 rtdr och till försvarsverket till sjöss 73i,4oo r:dr, lill Riddarholmskyrkans iståndsättande 52,000 rtdr, till allmänna folkundervisningen 25o,ooo rtdr och till universiteten i Upsala och Lund 56,ooo, eller tillsammans 352,000.
Äfven har K.
M. för en styrelse af allmänna arbeten begärt ett anslag af 17,433 rtdr 16 sk. om året.
Men Utsk. har i detta hänseende blott tillstyrkt en summa af 1 3,y5o rtdr.
Jag har inskränkt mig lill sednare summan, med afseende derpå alt det nya embetsverket måhända icke kan genast sysselsättas till den grad, som då saken kommer sig i riktig gång.
Denna summa är beräknad för fem år, så att anslaget skulle läcka äfven under riksdagsåret 1845, på det att derigenom den olägenhet niå förekommas, att, då R.
.St. sammanträda, ett befintligt embetsverk saknade anslag.
Sammanlagda beliofvet härtill för de beräknade fem åren utgör 68,760 r:dr.
Oin da bland de för särskildta arbeten i orterna upptagna anslag afsattes för sådana, hvars nytta egentligen icke kan anses tillkomma något särskildt län, de erforderliga summorna såsom till upprensning af Kodjnpet a4,5oo r:dr, och af Albrechlssund 24,000 r:dr. till slussbyggnad vid Forsshaga oell
Dejeforss 75,000 r:dr, lill hamn vid Wisby 79,000 r:dr eller tillsammans 271,250 r:dr; så kunde för alla andra nyttiga företag i landsorterna och bufvudstaden användas 2,207,33.1 r:dr 16 sk., beräknade så att
Stockholm och hvarje län bekoinme 1 r:dr rtgds för hvarje der befintlig person.
Oell likväl funnes tillgång alt jemlikt StatsUtsk:s betänk.
N:o 354, på grund af enskilda motioner, anslå till Fria konsternas academi 3o,ooo; till Landtbruks-academien 10,ojo; lill Riksarebivet 5,000 och till konungagrafvartia i Wreta 5oo r:dr, eller tillsammans 45,54o.
Då återstår ytterligare 138,000 för Strömsholms och Svea canaler, äfvensom den af mig eventuell beräknade summan af 662,000 i baneovinst för 1840, ifall, såsom jag förmodar, R.
St. komma alt vara tillsammans så länge att denna summa blir tillgänglig.
I sådant fall finnes icke mindre än 800,000 r:dr för de begge stora nationalföretagen.
Slutligen återstår ändock ett öfverskott af 44,ooo r:dr förhöjning i vissa anslag , äfvensom ilen obetydliga kostnaden tili iståndsättande af konungagrafvarna i Warnhem.
Jag anhåller, att detta förslag till exlrastatsreglering, hvaraf elt tryckt exemplar öfverlemnas, mätte få åtfölja återremissen till Ltsk. till det afseende detsamma kan anses förtjena.
Om detta sätt alt lemna medel åt landsorterna af R.
St. gillas, så hoppas jag att derigenom skulle vid denna riksdag en välgerning göras åt
Riket i allmänhet och åt hvarje lön särskildt, som svårligen kan uppvägas af några andra anslag; ty man skall derigenom gifva lif åt communalinrättningarna i landsorterna; emedan då medel finnas att använda för ändamål, som medföra communernas fördel, så skall äfven villkoret för medels erhållande, nemi. communalstyrelsers uppkomst, påskynda deras bildande.
De tvister, sorn kunna uppkomma om företräden till dessa medels erhållande, afhjelpas på det sätt, nttK.M., efterhörande af den styrelse, under hvars vård allmänna byggnadsföretag stallas, bestämmer företrädet.
Om dessa tillgångar lemnäs under villkor att vårdas af landshöfdingen och länens utsedde deputerade, med ansvar sorn för allmänna medel; så hade hvarje lan en stående fond för nyttiga företag 1111 och i framtiden.
Det berodde sedermera på länen att använda räntan deraf på sätt som för orten blefve gagneligast; jag är förvissad 0111 att mången farhåga, som nu finnes för ingående på ett fondsysteme, då skulle undanrödjas, emedan frågan endast vore alt i hvarje län göra dess för nyttiga företag stående capital mera fruktbärande än det i annat fall kunde blifva.
Då jag sålunda förutsatt både att Slaten kunde få de anslag lian behöfde och äfven ntl länen 43S Den aS Nore ru b e r. f. ra. erhölle livad för dem tarfvades; så tror jag ' mig hafva i möjligaste målto tillfredsställt allas önskningar.
Jag anhåller vördsamt att till mitt sista yttrande få lägga några ord, som jag glömde, men som för meningen liro nödvändiga, emedan de egentligen fullända densamma.
Om jag äfven antager alt för fängelserna användas en och en half million, —• ehuru orimligt det synes mig att denna summa, eiler en half million om året, skulle kunna användas till byggnaders uppförande, — så återstår i alla fall den blifvande bancovinsten, som ganska säkert går upp till 3 millioner, men som icke ens blifvit tagen i beräkning.
Jag skulle önska att SlatsUtsk. ville hafva godheten erinra sig denna tillgång och tillstyrka densammas anslående till sådana stora företag, som Hr Lagerhjelm uppgifvit, nemi. till en större canal emellan Wenern och Hjelmaren med dertill hörande sidocanaler.
Då jag jemför detta förslag, sträckande sig till all framtid och af en oberäknelig nytta för samtid oell efterverld, med Hr von Hartmansdorlfs förslag att utdela, jag vill icke säga fatliggåfvor men att utminutera på provinserna, efter deras olika folkmängd, dessa millioner, som kunde användas för eli nationell foretag; så tvekar jag icke säga, att jag, med all den aktning jag i öfrigt "ifver Hr von Hartmansdorff, anser hans förslag, så soln af intet värde, böra kastas under bordet.
Jag tror icke alt dessa förslag tåla någon jemförelse med hvarandra.
Man invänder måhända, att dessa tre millioner icke förslå till ett företag af den vidd och omfattning, sorn en canal emellan Hjelmaren och Wenern.
Det ur sanni, att om man isolerar frågan och blott beräknar denna summa såsom dertill tillgänglig, så blir den för ändamålet otillräcklig; men om roan deremot använder denna summa i ett fondsysteme, så skola 3 millioner blifva iner än tillräckliga.
Hade tillgångarna för Göthacanals anläggning varit grundade på fondsystehne, så hade landet, jemte nyttan af canalen, ägt fördelen af statspapper af större vidd utan utländsk skuld; tv med det fondsysteme, hvars införande jag, lika med flr Lagerhjelm, önskar till beredande af mångdubblad verkan utaf primitiva tillgången, förknippar jag ingalunda behofvet af utländskt lån.
Jag känner för väl allmänna oviljan mot utländsk skuldsättning, och jag ogillar den icke.
Ett fondsysteme äger den fördelen att hemta upp ifrån allmänna rörelsen och till densamma åter utsläppa samma capitaler mångfalldiga gånger; och sedan man, på sådant sätt, med samma capitaler åstadkommit stora företag, ulan en skillings utländskt län, så är ingenting hvarken naturligare eller billigare, än att framtiden, som deraf drager hufvudsak ligaste nyttan, småningom amorterar de nya statspapperen, hvarmed man verkställt företagen.
— Emot Hr von Hartmansdorflfs project att beräkna utdelnin - Den 28 IS o veml) er (. m. 459 gen efter personernes antal har jag äfven en annan anmärkning att göra.
Är meningen alt gifva en nyårsgåfva af r r:dr r:gs åt livar och en af Sveriges innebyggare, så är visserligen ingenting ondt deruti; men alt det kan innefatta någon generel nytta för Riket, kan jag, åtminstone för min del, icke begripa.
Om meningen åter är att dermed bereda allmän nytta, så borde dessa medel företrädesvis lemnäs åt de län, hvarest stora nyodlingsföretag ännu återstå, eller hvarest, om jag så får säga, nya eröfringar äro att hemta från den ännu slumrande naturen ; jag menar de norra länen; men dessa äro de minst befolkade och skulle således erhålla minsta andelen, då deremot de län, der inga odlingar äro att verkställa, skulle, såsom folkrikas!, bekomma största summorna.
Ändamål och medel skulle då icke öfverenstämma, och utdelningen skulle ingenstädes blifva af särdeles nytta för det allmänna.
Efter den fullständiga anrättning, som här tyckes vara beredd åt StatsLJtsk. genom återremissen, synes Fril).
Boye hafva förbehållit sig servering af deserten.
Hr Frih:n började sitt anförande med det förutskickade förklarande, alt hvad Hr Frihtn korinne att yttra mindre afsåg klander än en önskan att bereda något bättre.
Hvad mig enskildt beträffar, nödgas jag erkänna, att ehuru jag med största uppmärksamhet följt Friherrens anförande, har jag deruti likväl icke kunnat upptäcka något bemödande för beredande af något bättre, men val ett ganska bittert och gallsprängt klander, mot Uisk. utkastade förebråelser för småaktighet och lumpenhet.
Dessa ords valör inom Svenska språket bestämmer naturen af det klander, för hvilket Hr Frih:n i dag valt SlatsUtsk. till föremål.
Den ädle Frihtn bar, såsom det synes mig, gjort ett nog stort fynd , då han påstått att SlatsUtsk. skulle äga tio millioner r:dr att disponera för extra-statsregleringen.
StalsTJtsk. har för detta ändamål icke haft att beräkna mera än 3,026,000 r:dr, hvilka blifvit på sätt som skett använda.
Alt anticipera på kommande års öfverskott och besparingar liar StatsUtsk. icke ansett tillhöra sig, emedan SlatsUtsk. trott det tillhöra en kommande riksdag att förordna om de öfverskott och besparingar, som ännu icke äro kända.
— Till hvad Hr Tersmeden anfört i anledn. af den gjorda anmärkningen mot StatsUtsk» förfarande att uppgöra extrostatsregler:n blott för Irenne år, vill jng endast tillägga ett räkenskapsskäl, nemi. att man ansell de! vigtigt att fördelningen skedde på tre i stället för fyra nr, på det att anslagen måtte blifva så mycket tilli äckligare; och jag skulle således våga tro, att StatsUtsk» åsigt i den delen icke är förtjent af särdeles mycket klander.
Boye har jemväl yttrat sig 0111 Hr von HartmansdoriTs seilnaste förslag, alt Hr Frih:n skulle vara färdig alt kasta detsamma under bor - D«n iS Ntvcmlxr f. m. det.
Jag öfverlemna!' ål Ilr Frih:n sjelf all afgö'ra luiru värdigt oell lämpligt ett sådant uttryck om en ståndsledamot må anses kunna vara.
I strid med Frih.
Boye anser jag föl1 min del mig vid detla tillfälle, såsom varande ledamot af StatsUlsk., kunna våga påslå, all Hr von HarlmansdorfTs förslag, hvarom jag dock nu icke vill ingå i någon diskussion, synes kunna lemna vida mera vägledning än den Frih.
Boye genom sitt yttrande trott sig kunna åstadkomma.
Jag beklagar blött, att åtskilliga tankar i Hr von Hartmansdortfs förslag läggas i dagen först sedan liksdagen framskridit ii månader, emedan de äro af ilen genomgripande natur, att desamma, för att icke föioisaka tidsutdrägt, Bort framkomma nära nog vid riksdagens början och icke vid slutet deraf.
Jag får dock förklara Hr von Hartmansdorff’ min tacksamhet i det fället, att han genom sitt anförande åstadkommit något, som kan tjena StatsUlsk. till vägledning vid ämnets förnyade behandling; något som kan utgöra förernåI för öfvervägande och pröfning, emedan deruti är sak och siffror.
Jag anhåller, att äfven detta yttrande måtte fä åtfölja åtel remissen.
En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har velat påbörda StatsUlsk. att hafva tillvällat sig en olaglig allenastyrande lätt derföre, att jag yttrat det vara lämpligt och välbetänkt, att med ett statsanslag sammanbinda en underd. önskan, åsyftande Sländei nes sammankallande inom 3:ne år.
Då å ena sidan alla möjliga utvägar vidtagas, till och med sådana, som i min tanke äro olagliga, att hindra Ständernes billiga önskningar att framkomma till Konungen, må man ej klandra, om å den andra sidan alla lagliga medel vidtagas till ändamålets vinnande, och bland dessa anser jag den utväg, att jemte ett statsanslag frambära en underd. önskan.
Hvad frågan om allenastvrandet vidkommer, så torde det vara nogsamt bekant , ehuru det för ömtåliga öron måhända låter skärande, att uti anslagsfrågor äro R.
St. allenastyi ande.
Hr Lagerheim, Lars Magnus:'
Egentligen uppkallad af en föregtde talares yttrande, begagnar jag detta tillfälle att på samma gång vördsamt anmäla mitt ogillande af StatsUlsk:s obetydliga och otjenliga afprulningar på hvad K.
M. begärt till försvarsverkets iståndsältande, till inslructionscompagnier , till gevärsfabrikation m. fl. vigtiga föremål.
Dessa afprutningär äro af ingen vigt för utgiftskällan, när man för närvar, äger millioner att disponera, aldraminst i ett ögonblick, då Ständerne äro beredde att måhända snart nog till Konungen inför Europa förklara sig vilja lemna ett kraftigt understöd åt underhandlingar, som kunna behöfvas för att bringa till slut gamla och vigtiga stridigheter med en af Sveriges grannstater.
Det torde måhända ingifva eli mindre - Den 28 November f ni.
44« dre fördelaktigt begrepp om Sveriges kraft, att Ständerne afpruta några tusen r:dr på livad K. M. begärt till försvarsverket.
— Hvad dernäst angar den värde talarens yttrande, hvilken sökte redogöra för motiverna till SlatsUtskrs tillstyrkande, att anslagen mätte fördelas på Irenne i stället för feni år, så förefalla dessa motiver oförklarliga af allt annat skäl än partiåsigter; alldenstund R.
St. svårligen lara kunna undgå att uti riksd.beslutet utsätta kallelse till nästa riksdag fern ar härefter.
De åberopade inotiverne, sorn skulle vara, dels att controllera allenastyrandel, dels bereda en nationel ministeie, och dels alt tvinga Konungen att sammankalla Ständerna inom Irenne års förlopp, uppfordra mig att vädja lill nationen, hvars representanter jag anser R. o. Ad. vara fullt lika mycket som hvarje af de öfriga AiksSt:», huruvida nationen skulle finna sig särdeles belåten med det örakeliga skådespelet att se Ständernes stridande partier ömsevis rycka på trådarna af en korlkonung , sittande på Sveas urgamla thron.
Tiden synes vara inne, alt alla sansade medborgare, af hvad stånd eller politisk tro som helst , kraftigt förena sig till bildande af en sköldborg kring thronell, för att freda den från att spillras af demagoger och demagogers missledda bundsför vand ter.
Jag skulle alldeles borttaga efFecten af den siste värde talarens yttrande, om jag nu anförde hvad jag ämnade nämna, då jag begärde ordet; oell jag afslår således för närvarande.
En värd talare, Hr Lagerheim, har sagt, alt mitt lörsta yttrande i denna fråga syftade derhän att vilja tvinga Konungen alt sammankalla riksdag 0111 3:ne år.
Jag svarar derpå endast, att om en underd. önskan är detsamma som att tvinga K. M., då bar talaren rätt, el jest icke.
Då en återremiss af StatsUtsk:s nu föredragna utlåt.
N:o 354 torde vara att förvänta, anhåller jag alt till det H.
Utsk. fä framställa en vördsam erinran.
Ibland de upplysningar rör:de cabineltscassans ställning, hvilka, i officiel väg, meddelades StatsUtsk. på dess egen begäran, var äfven den, att en förfluten tids politiska händelser och kostsamma diplomatiska förhandlingar ådragit samma cassa en ganska betydlig brist, till hvilkens successiva förminskning, sedan år 18S7, flera besparande åtgärder blifvit vidtagna, men för hvars slutliga aflijelpande, i bredd n.ed öfriga nödvändiga extra-utgifter, Statsministern för utrikesärendena, Hr Frih.
Stjerneld, ansåg cabineltscassans bibehållande vid dess hittills ägande disponibla tillgångar ännu i 5 ä 6 år vara af behofvet oundvikligen påkalladt.
StatsUtsk. har, i utlåt.
N:o 4o, ang:de ordin.-statsreglertn, 17 H. 56 44* Den a8 November f. m. icke fusta t något afseende å hvad sålunda blifvit anfördt.
Det har icke ens lill Pi.
Sl:s kännedom öfverlemnat Frih.
Stjernelds derom på embetels vägnar afgifna föi klaring.
Det liar endast tillkännagifvit, ”det något hinder icke möter att, der så nödigt pröfvas, vid en blifvande extra-statsreglering , laga i betraktande frågan om anvisandet af ett extra-anslag för cabinettscassan.”
Jag hade således, med slöd af sistnämnda tilikännagifvande, vågat hoppas att StatsUtsk. skulle hafva pröfvat nödigt att i betänk.
N:o 354 sig öfver ämnet yttra.
Då detta likväl icke skett, då TJtsk. med tystnad iörbigått Utrikes-slalsministerns anmälan om denna, under en föreg:de förvaltning uppkomna, samt för den närvar., genom anslagets nedsättning, högst tryckande brist, Ateistar för mig blott att vördsamt anhålla, det EJ.
StatsUtsk. behagade laga frågan i förnyadt öfvervägande, så väl på grund af redan lemnade uppgifter, som äfven med ledning af de ytterligare upplysningar Utsk. kan finna af nöden, och hvilka, så vidt sig göra låter, skola med största beredvillighet tillhandahållas.
Slutligen anser jag mig af pligt oell samvete uppmanad till den på egen erfarenhet och innerligaste öfvertygelse grundade förklaring: att Utrikes-departementct, utan ett extra-anslag för bristens betäckande, ovillkorligen skall förlamas i sin verksamhet och urståndsätta.? att , som sig vederbör, bevaka de politiska och cornmerciella intressen, hvars omvårdnad är detsamma ålagd af tvänne folk ,, så rättvist känsliga för sitt anseende och sin oberoende ställning till främmande makter, som det Svenska och del Norrska.
Hvad under sådana förhållanden, i en oviss, måhända stormig framtid, möjligen försummas eller älvenlyras, det hjelpes ej, det försonas icke derigenom, att en embetsman, en obetydlig individ, går sin sorgliga ansvarighet, sin säkra fördömelse till mötes.
Sedan numera, efter hvad jag förmodat, ingenting vidare återstår att anföra såsom skäl för återremiss af ilrågavar. betänk, till StatsUtsk.
, så vill jag blott i korthet tillkännagifva, att jag ingen enda stund gjort mig den illusoriska förhoppningen alt StatsUtsk:s betänk. aog:de extra-statsreglerm skulle vinna R. o. Ad:s bifall, och att jag derföre icke heller trott det vara ändamålsenligt att i minsta mån söka afböja en återremiss af någotdera utaf de särskildta utlåtandena, som jag velat bifalla.
Likväl torde det tillåtas mig att i största korthet bemöta ett och annat inkast mot StatsUtsk:s behörighet att förfara på sätt som skett, då Utsk. gatt att förelägga RiksSlm extrastatsreglertn.
Med ett bittert klander mot StatsUlsk:s sätt att tillvägagå, har man hufvudsakligen liistat sig dervid, att Utsk. beräknat extra-statsreglerm blott för trenne år.
Man liar deruti anat afsigter, som blott skulle kunna förklaras
Den 38 November f. m. 445 såsom partiåsigter; man har trott, att Utsk. velat på ett högst obehörigt sätt tillvälla Ständerna en makt, ingripande på konungamaktens område.
För min del får jag förklara, att jag i sjelfva verket ansett det likgiltigt, om statsieglerm beräknades för fem eller tre år; men jag har varit böjd folden beräkning, som StatsUlsk. antagit, emedan jag ansett det vara lyckligt att anslagssummorna kunde bestämmas så högt som möjligt, i den öfvertygelsen att allmänna företag äro i samma mån nyttigare , som de fortare hinna fullbordas.
Det är anledn:u hvarföre jag ansett det vara bättre att beräkna högre anslag för färre år än lägre anslag för flera år.
Äfven trodde jag, att den önskan, som man möjligtvis kunde vilja finna fördold under detta handlingssätt, nemi. att Ständerne måtte sammankallas inom Irenne år, ingalunda skulle kunna anses hvarken obehaglig eller skadlig, såsom öfverensstämmande med K. M:s egen, då K.
M. uti nåd. propos. föreslagit alt uppehållet emellan riksdagarna hädanefter icke måtte blifva mer än Irenne år.
Hvad för resten beträffar de omdömen, som blifvit fällda öfver SlatsUtsk:s säll att tillvägagå, så anser jag för min del lämpligast att icke besvara dem.
Sednast har jag hört en värd ledamot yrka, att StatsUtsk. borde ånyo taga i betraktande frågan om anslag till minislercassan, hvilken fråga talaren ansett Utsk. utan egentliga grunder hafva förbigått, enär Statsministern för utrikes ärendena till StatsUtsk. aflemnade skrifvelse kunnat vara tillräcklig anledn. att ånyo upptaga frågan.
Jag erkänner visserligen att de till StatsUtsk. aflemnade upplysningarna kunnat vara en anledn. att ånyo upptaga frågan, ehuru dessa upplysningar inom Utsk. icke kunnat anses tillräckliga.
Men då Utsk. uti betänk.
N:o 4o förklarat, att intet hinder möter att vid extra-statsreglerm taga frågan i öfvervägande, såvida anledn. dertill gåfves, så är jag glad alt nu dessa anledutr äro oss gifna; ty jag förmodar att StatsUtsk. finner sig föranlåtet att med allvar betrakta denna fråga, och jag vill inom StatsUtsk. särskildt understödja den värde talarens förslag att afhjelpa denna cabineltscassans brist, emedan jag anser oförenligt med ordning inom Ulrikes-departementet, att, då man känner bristen, icke afhjelpa densamma.
Ett sådant förhållande kan jag ingalunda gilla.
Jag har alltsedan första början af denna frågas handläggning inom StatsUtsk., och äfven inom detta Stånd, yttrat att det vore angeläget att få denna sak reglerad.
Om, såsom den värde talaren yt Ira t, det blir för StatsUtsk. möjligt att för sig närmare utreda detta förhållande; så vill jag icke betvifla att det icke på ett eiler annat sätt kommer att ske antingen genom extra-anslag eller ock på det sätt, att Ständerne förklara denna brist för Rikets gäld och öfverlemna till Riksg.cont. att liqvidera densamma.
Efter det yttrande StatsUtskls 444 Den a8
Not em ber f. ra. ordfor. nu afgifvit, och då jag måste hysa det förtroende till denna värda ledamot, alt han ej utan skäl uttalat sin förhoppning alt hans här yttrade åsigter älven skola blifva de inom StatsUtsk. gällande, har jag löga eller intet att tillägga.
Jag begärde ordet, då jag hörde nu tjenstförrättande
Statsministern för utrikes ärendena uppgifva , att från den afgången