Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tore nu ett tillfälle uti hufvudstaden att bevista och följa föreläsningar och föredrag uti högre vetenskapliga ämnen, så skulle de otvifvelaktigt besökas af ganska många; och procenten af dem, som derifrån hemtade förmåga att i högre värf och inom det högre statslifvet blifva sitt fädernesland nyttige, kunde aldrig blifva så liten, att icke den ifrån det allmänna derå nedlagda kostnaden i rikt mått öfverträffades af vinsten.
Tilloppet vid de förträffliga föreläsningar, som af några bland våra mest utmärkta vetenskapsmän någon gång varit hällne uti De la Croix’s hotel, har nogsamt ådagalagt allmänhetens kunskapsbegär och behof af sådana föredrag.
Förhållandet inom andra länder är helt annorlunda.
Frankrikes hufvudstad eger flera institutioner för undervisning uti vetenskapliga ämnen utan att vara behäftade med de former, hvarunder vi gemenligen förstå universitets-förhållanden.
Ifrån Dr Carl Santessons anteckningar, utgifne 1853, pag. 75, torde man i första rummet böra nämna Collége de France i Paris »såsom eli slags vetenskaps-akademi, ett universitet, om man så vill, men utan fakulteter, utan inskrifne eller examinerade elever och, hvad som hällre år, utan examina.»
Detta oaktadt är det likväl en undervisningsanstalt, ja en sådan i dess högsta och bästa mening — en anstalt i och för vetenskapen och dess spridande, utan alla främmande beräkningar och biafsigter — en an - Den 4 December f. m. stalt der läraren eller professorn, som han kallas, kan ostörd af den mängd olika befattningar och bestyr, som vid våra universiteter- uptaga alltför mycket af bans tid och splittra bans krafter, få sysselsätta sig med ocb arbeta uti sin vetenskap och dertill är så lönad, att han i ocb med sin plats bar en säker och anständig utkomst betryggad.» Sådana lärare, som en Michel Chevallier, en Micbelet, Libri, Lerminier, Le Verrier m. fl., kunna icke annat än lemna åtminstone en och annan utmärkt elev.
Hvilka kunna orsakerna vara, att vid tillsättandet af våra högre embeten bristen understundom visar sig så alltför stor?
Åtminstone å personligheter, som äro i åtnjutande af ett någorlunda allmännare erkännande, att de äro platserna vuxne.
Då man tror sig erfara verkningar, så söker man gerna orsaker; om också under äfventyr att icke alltid träffa de rätta.
Jag föreställer mig således, att en stor orsak måtte förefinnas i den naturliga åtrå att hastigt komma ifrån läroverket, för att vinna inträde på tjenstemanna-banan, utan att finna ett tillfälle till studiernas fortsättande, hvilket af denna inledning upbör oftast just vid den tid, då tankekraftens mognad gör individen mera mottaglig för ett högre vetande och mera mäktig för dess ordnande till framtida användande och bruk.
Ett annat förhållande lärer i fordna tider ägt rum.
Annu under sednare delen af 1700-talet och kanske ännu närmare vår tid inhemtades studierna under en längre tid vid våra akademier och af de mera bemedlade klassernas söner under ledning af s. k. informatorer eller guvernörer, med hvilka de vanligtvis efter slutade kurser vid våra akademier besökte främmande länders; och hvarvid dessa informatorer äfvenledes på myndlingarnes bekostnad förvärfvade vidsträcktare kunskaper och en stegrad bildningsgrad.
Vår adelsmatrikel äfvensom hädangångne, nu mera sällsynte, snillen och utmärkte högre civila embetsman lemna understundom talande bevis på män, som utur ofrälse ståndet på denna väg tillegnat sig de vackraste namn och de mest obestridda förtjenster.
Den utländska krigstjensten utgjorde äfven för militären en applikations-skola af ett vida högre värde, än hvad som af Krigsakademien i sednare tider blifvit uträttadt.
Med Krigsakademiens införande _ upbörde på en gång den redan omnämnda privata informationen och det fordna informatorsskapet, som ömsesidigt bildade såväl discipeln, som den honom följande ledaren.
Från de mindre bemedlade klasserna i vårt land bortrycktes härigenom utvägarne till en så fördelaktig, ej mindre vetenskaplig, än social bildning.
Månne ej härifrån åtminstone till någon del kan härledas den hrist på utmärktare högre embetsmanna-ämnen, hvaröfver man ej sällan hör en så bitter klagan föras.
Jag har länge på grund af egen erfarenhet beklagat tillvaron af denna krigsakademi, såsom i min tanka för Sveriges nuv:de förhållanden ej allenast obehöflig, men i anseende till sin ensidighet såsom bildnings-anstalt mindre ändamålsenlig.
Den 4 December {. m.
Jag har förr inom detta rum tagit mig friheten yrka Krigsakademiens indragning, ehuru utan framgång; hvarföre jag också nu icke afser förnyandet af ett sådant yrkande; men jag kan likväl icke neka mig att beklaga, det K. M:s Propos. deremot för denna läro-anstalt fordrar ett ökadt årligt anslag af ej mindre än 26,000 R:dr, då jag är innerligt öfvertygad, att kostnaden för denna anstalt skulle, nedlagd på en början till ett litet College de France i hufvudstaden, komma att verka oändligt mera godt och för fäderneslandet nyttigt, än som af K.
Krigsakademien någonsin åstadkommits.
Då universitetet i Upsala, oaktadt de förhållanden, som nu af mig blifvit antydda och af många både i tal och skrift otvifvelaktig! varit bättre utvecklade, synes vara så rotfästadt, att man dagligen genom nya anslagsfordringar söker fasthålla det och dess säte inom en publik, som är alltför liten, för att kunna i utbyte erbjuda de resultater af vinst för det allmänna, som hufvudstaden otvifvelaktigt skulle göra, så frågas, om inga utvägar finnas att i någon mån, genom kringgående af de motståndskrafter, som förefinnas inom parti-, korporations- och lokal-intressen, kunna bekämpa och slutligen besegra dem.
Dessa utvägar synas mig dock ganska lätta, endast statsmakterna kunde blifva ense om behofvet.
Aflönandet af några offentliga föreläsare utaf de kunskapsgrenar, som för den högre och allmännare bildningen äro mest af nöden, vore allt hvad sorn behöfdes, för att inom hufvudstaden införa en början till en anstalt, som säkerligen ej länge skulle dröja att utveckla sig sjelf.
Vid den tull-kongress, som under eftersommaren detta år i Bruxelles egde rum, förordades på det allvarligaste, införandet af lärostolar för stats-ekonomien öfverallt, der sådana saknades.
Discussionerna vid denna kongress voro af det allra största intresse.
De mest utmärkta män från alla länder bevistade den; och det är roed förödmjukelsens smärta, jag' nämner, att Sverige var den enda Stat, som der var i saknad af representant.
Danmark hade till pch med tvenne.
Jag vet. ej hvem urarktlåtenheten drabbar att vid detta tillfälle ej hafva uppmärksammat vårt lands såväl intellektuela intresse, som dess anseende, värdighet och ära; men troligen är det någon, hvars pligt det varit att sjelfkrafd påminna om rikets rätt och bästa.
Månne ej brist på statsmanna bildning och statsmanna-åsigter bos oss förklarar äfven denna tilldragelse.
Då Lord Brougbam föreslog inrättandet af ett universitet i London, yttrade han till eggande af understöd för förslaget, att de enda hufvudstäder i Europa, som saknade universitet, voro Constantinopel, Madrid och London.
Lyckligtvis för sammanställningen undföll honom Stockholm.
Sedan behofvet för London och äfven, som jag tror, för Constantinopel blifvit afhjelpt, så lärer vårt Stockholm snart i detta afseende komma att stå allena uti en mot civilisationsanspråken för vår tid föga tillfredsställande ställning.
De enda offentliga föreläsningar, af allmännare intresse, sorn, så vidt jag vet, f. n. hållas uti vår hufvudstad äro Professor
Den i December f. m. 251 Edlunds öfver »Electriciteten» och Rector Siljeströms i »Naturläran», den förre i K.
Vetenskapsakademien, den sednare i Slöjdskolan; men båda alltför tarfligt utstyrda i anseende till material och utrymme; och såsom ett bevis att man utan för Staten alltför halsbrytande kostnader kan åstadkomma något, om man blott vill.
Då att f. n. tala om universitetets totala flyttning, icke på minsta vis skulle låta höra sig, så skulle jag likväl vilja föreslå R.
St:r att hos K. M. i underd:het anhålla om den Juridiska Fakultetens förflyttning från Upsala till Stockholm, der den möjligtvis skulle kunna ställas i förbindelse med K.
Vetenskapsakademien, under åliggande att liksom nu äfven föreläsa Statsekonomien; och alt i detta hänseende till K.
M:s disposition för åtgärdens til 1- vägabringande förslagsvis anslå anvisning på Riksg.Kont. i och för medel, som kunna finnas erforderliga.
För den händelse deremot, att K.
M. ännu skulle finna för stora svårigheter för bifall till det förslag, jag dristat framställa, så tager jag mig friheten för en sådan händelse tillstyrka R.
St:r, att hos K. M. i underd:het anhålla, det Han täcktes i Nåder låta föranstalta om en Profession i Statsekonomien inom bufvudstaden, försedd med samma lön från Statsverket, som Professorer vid K. Carolinska Institutet.
Och torde R.
St:r i sammanhang dermed för sin del besluta, att nödiga medel K.
M. tillhandahållas för ett fullständigt organiserande af den sålunda af mig föreslagna, till en början mer inskränkta, läro-anstalt, men som också lätteligen synes kunna ställas i förening med K.
Vetenskapsakademien i Stockholm.
Jag anhåller om remiss till Stats- samt Ekon.- och Besv.Utsk:n samt meddelande med de öfrige RiksSt.
Tidens delade åsigler för, och emot religions-friheten, har visat sig understundom leda till öfverdrift å ömse sidor; och såsom all hänförelse af passion, till föga båtnad för det allmänna.
Den som deremot härvid endast lugnt önskar framgång åt grundsatser, söker naturligtvis någon ledning för omdömet, hvarifrån just nu, och under våra s. k. uplysta tider, dessa mera eller mindre oroväckande affall ifrån våra, såsom Statsreligion antagna lärosatser, kunna härleda sig; och utan att i detta hänseende vilja komma till någon för vårt Presterskap förnärmande slutsats, vågar man likväl föreställa sig, att en tanke på det yngre Presterskapets belägenhet och utvägar till förvärfvande af de egenskaper, som erfordras för villomeningarnes bekämpande; icke är utan allt sammanhang med de, hos oss pågående religösa företeelserna.
Klagan öfver Prestbrist förspörjes ej sällan, då afsigkomne och otjenstbare äldre Prestman, behöfva vice Pastorer och Adjunkter; -en brist, som ej sällan öfvar ett högst betänkligt inflytande å Församlingarnes andeliga spis och religiösa förhållanden.
Denna Prestbrist visar sig helt naturlig, då man tager i betraktande, huru det ringa Presterskapet aflönas när det fungerar såsom Adjunkter.
252 Den 4 December f. m.
Presterskapets utgångspunkt befinner sig till största delen inom BondeSt., hvarifrån ej sällan våra största snillen, andelige vältalare och vördnadsvärdaste Prestman utgått; då naturgåfvorne och lyckliga omständigheter varit serdeles behjelplige vid upkomsten till den högre bemärkelsen.
Förhållandet är likväl i många och i de flesta fallen annorlunda.
Den till Prest studerande ynglingen, sträfvar ofta mot fattigdomens strida ström och arbetar sig med möda upföre den, sällan utan skuldsättning, till upnåendet af 23 året, då Prest-examen kan få tagas.
Den unge Prestmannen anställes då som Adjunkt hos någon Kyrkoherde eller Komminister, med, som jag hört sägas, oftast blott 150 R:dr r:mt såsom lön, af hvilken anständig klädsel och afbetalning å gjorda skulder skall bestridas — vilkor, som ej på långt när motsvara nutidens fordringar af en Betjent, uti ett mera bemedladt hus.
Man bör ej gerna anföra, hvad man icke med bestämdhet vet; men det torde likväl icke vara för mycket vågadt, om man tror, att bland våra 2,400 Prestgäll, endast fåtalet lemnar den unge Presten tillfälle, att genom biträdet af någon Pastors boksamling, fullända de studier, och utbilda det förstånd, hvaraf Presten är i så stort behof, för att med fog kunna försvara anspråket att låta kalla sig medlem af ett stånd, som gemenligen tillägger sig benämningen af det lärda.
Om denna förutsättning äger någon grund, och att den helt och hållet saknar någon sådan, torde icke kunna påstås; visar det sig tydligt, att det under sådana förhållanden, ligger utom möjlighetens gräns, att det yngre Presterskapet, annorlunda än undantagsvis, kan inhemta det anseende och det inflytande på Menigheterne, som ensamt utgår ifrån kunskapens och vetandets öfverlägsenhet öfver okunnigheten.
Den unge Presten blifver under sådane förhållanden äldre, och inträder slutligen uti den gamles ställe; och vare detta nog sagdt, för bedömmandet af Presterskapets ställning uti massa.
Den unge Presten bör oeftergifligt äga tillfälle, att af sin löne-inkomst kunna å bok-inköp använda åtminstone det högst oumgängliga, för att i någon mån göra sig hemmastadd, ej allenast med den religiösa, utan äfven med så mycket af verldslitteraturen, som fordras för att kunna försvara anspråket af en, mera än hopen bildad man.
Det högre Presterskapet, och derunder inbegripet Kyrkoherdarnes inkomster, hafva med tiderna, och med ett och annat undanag, stigit till en, jag vågar säga det, öfverdrifven höjd.
Fördelningen emellan Kyrkoherdarnes och Komministrarnes lönevilkor, företer ett alldeles orimligt förhållande.
Besynnerligt förefaller det, att då löneregleringar i afseende å Rikets öfrige tjenstemän förekomma, sådant för Presterskapet aldrig ifrån högre ort ifrfigasättes.
Jag hoppas och förmodar, att tiden likväl i detta, som i andra Den 4 December f. m. 253 Eall, kommer att ådagalägga sin kraft att verka, och att hvad som är rätt sluteligen äfven måste blifva sanning.
Jag afser nu blott, att fästa R.
Stms upmärksamhet å det yngre Presterskapets aflöning.
Jag har låtit mig berättas, att ett Kungabref af d. 4 Maj 1691, skall tillägga Adjunkt i Skara stift ^ af Gällets inkomst; och hvarföre en Vice Pastor och Adjunkt skall vara ställd i sämre vilkor än den, som förrättar tjensten för annan embetsman, är svårt att inse.
Med anledning af hvad jag yttrat, tager jag mig friheten föreslå R.
St:r, att hos K. M. i underd:het anhålla om ett allmänt nåd. bestämmande af den aflöning vice Pastor eller Adjunkt för Kyrkoberde-tjensternes bestridande böra åtnjuta, i förhållande till dällets taxerade, eller kända afkastning; så att aflöningen icke mera kommer att bero af Kyrkoherdes godtycke.
Jag anhåller om remiss af denna min motion till Ekon.- och Besv.Utsk., och bifogar för meddelandet med de öfrige RiksStm, de 4 uti Riksd.Ordnm anbefaldte exemplar.
Ekon.Utsk. samt kommunierades de öfrige RiksSt.
Lagerbjelke, Gustaf, upläste följande motion:
Då den nuv:de organisationen af StatsRådet, eller DepartementalStyrelsen år 1840 infördes, trodde man, och med skäl, sig hafva tagit ett stort steg framåt till förbättring af vära administrativa former.
Följderna hafva likväl icke motsvarat sådana förhoppningar, och detta förhållande har hos mången alstrat tvifvel om sjelfva grundlags-förändringens ändamålsenlighet.
Uti denna förändring låg likväl icke det fel, som vållade uteblifvandet af de förväntade resultaterna, utan det låg otvifvelaktig! deruti, att man icke äfvenledes organiserade den lägre administrationen på ett sätt, som stod i öfverensstämmelse med den högre eller StatsRådet.
Då DepartementalStyrelsen genom 1634 års Regeringsform först i Sverige infördes, ställdes Collegierna med
Departementen inom Rådet i oskiljaktigt sammanhang, så alt hvartdera af de fem
Departementen i Rådet hade sitt Collegium i och för förvaltningen af de till
Departementet hörande ärender; och dessa Collegiér då under presidentskap af Departem:sChefen och med bisittare af ledamöter från Rådet.
När sedermera under Konung Carl XI de fem höga RiksEmbetene, såsom DepartementalsCbefsbefattningarne då kallades, afskaffades och Departementalfördelningen inom den högre administrationen försvann, bibehöllos Collegierna, men blefvo från Rådet sluteligen alldeles fristående; ett förhållande, hvilket derefter alltjemt fortfarit, äfvenledes, såsom ofvan blifvit anmärkt, sedan Departemental-fördelning i Regeringen åter infördes.
Väl framställde Constitut.Utsk. såsom motiv för denna förändring af StatsRådets organisation, »angelägenheten deraf att, genom regerings»ärendernas ändamålsenliga fördelning och deras likväl bevarade »inbördes sammanhang, full kraft och enhet i Riksstyrelsen måtte »beredas; att Konungens rådgifvare, till ett nödigt antal, ställdes »i spetsen för hvar sin gren af Styrelsen, så att de närmast
Ko - 254 Den 4 December f. m. »nungen måtte kunna i ett helt både öfverskåda egna förvaltnings»föremål och taga kännedom om hvarandra, med skyldighet å ena »sidan, att när som helst göra Konungen reda för administratio»nens gång och resultater, samt å den andra med tillräcklig myn»dighet att,’ inom det dem anförtrodda Depart., främja verkställig»heten af Konungens beslut och vaka öfver allmänna författn:s »efterlefnad.» Visserligen hafva R.
St:r såsom grund för en af de till förändringen hörande delar yttrat, »att StatsRådets ledamöter »såsom Konungens Rådgifvare, stå Honom närmast, med Depart:s»Cheferne tillika lemnadt inseende öfver de förvaltande Embets»verken»; och väl har genom K. Stadgan af d. 16
Maj 1840 blifvit bestämdt, hvilka Reger:sDepart. de serskilda Collegierna skola tillhöra', med sedermera genom K. Cirkuläret d. 18
Maj 1849 Depart:sCheferna lemnad rättighet att bivista öfverläggningarna uti dem underlydande Collegier; men sådant allt oaktadt har Depart:sChefernas myndighet utom konseljen förblifvit, så vidt de administrativa ärenderna rörer, nära nog ingen.
Icke heller finnes det någon öfverensstämmelse emellan ärendernas fördelning på Reger:sDepart:r, och ärendernas öfverlemnande till Collegier.
Sålunda t. ex. sakna vissa Depart. underlydande Collegium eller annat deremot svarande Styrelseverk, hvaremot andra Depart. hafva flere sådana, och slutligen finnas Collegier gemensamma för tvänne Depart.
Mycket vore ytterligare att tillägga ang:de det tunga och tidsödande arbetsättot inom Collegierna, äfvensom derom att ingen person serskildt bär ansvaret för Collegii tillgöranden; men det anförda torde vara mer än tillfyllest för att ådagalägga, hvar en af de förnämsta orsakerna finnes till de så ofta och med skäl öfverklagade bristerna inom vår inre administration.
Det sätt, som för tanken först erbjuder sig till afhjelpandet af dessa olägenheter, vore visserligen att fördela de Collegierna, såsom förvaltande verk, nu tillhörande göromål på Byråer, som under Chefens för vederb.
StatsDepart. omedelbara styrelse, med Departitet in för 1 ifvarles, och hvarigenom till göromålens förenkling och beredande af den möjligaste skyndsamhet i deras behandling, en instans emellan Regeringen samt de lokala myndigheterne skulle komma att bortfalla; men som Deparl:tsCheferne, hvilkas tid är uptagen af dem redan nu tilldelade göromål såsom föredragande inför K. M,, svårligen skulle kunna medhinna att derjemte handlägga de dem sålunda tillkommande nya mål då åtskilliga af dessa mål, innan desamma i StatsRådet föredragas, fordra en af Reg.F:n antydd förberedande utredning, som icke inom StatsDepart:tet kan åstadkommas; då Depart:sChefernas omedelbara deltagande i denna utredning, likasgm i de åtgärder, som deraf påkallades, skulle, i många fall, kunna föranleda den frågan, huruvida icke laga hinder af jäf för dem inträdde att i Stats-Rådet föredraga besvär, som öfver Byråernas tillgöranden blifvit hos K.
M. anförda, samt då undvikas måste att indraga Depart:tsCheferne i så beskaffade bestyr och dispositioner af Staten tillhöriga medel och persedlar, hvarigenom de, hvad med deras embete och grundlagens mening är oförenligt, blefve redovisnings - Den 4 December f. m. 255 skyldige inför KammarRm; så torde denna första tanke böra falla, för att utbytas emot ett förslag, att i st. f. motsvarande administrativa Collegier och Styrelseverk, måtte för hvarje StatsDepart., med undantag af Justitie- och UtrikesDepart:len, insättas en Förvaltning, ställd under Depart:sChefens inseende och omfattande de ilrender, som äro Departrlet tilldelade, men, i afseende på handläggning och verkställighets-åtgärder, fördelad, efter ärendenas beskaffenhet, emellan afdelningar med hvar sin fristående och på egen ansvarighet handlande Chef; dock så att, till enhets vinnande, ordnandet och ledningen af det hela utginge från Depart:lsChefen, samt att, i och för handläggningen af vissa gemensamma angelägenheter, förvaltningens samtlige AfdelningsChefer in pleno sammanträdde.
Att ett sådant förslag låter sig icke allenast försvara såsom en theoretisk tanka, ulan äfven praktiskt utföra, det anhåller jag alt få ådagalägga genom hosföljande i samråd med flera uti ämnets alla detaljer väl hemmastadde personer utarbetade förslag till en »ArméeFurvallningo, att insättas i st. f. nuv:de KrigsColl., Till följd häraf får jag vördsamt föreslå: a) Att R.
St:r måtte, ej allenast för sin del godkänna och antaga de i åberopade förslag innefattade och tillämpade grunder för inrättandet af en ArméeFörvaltning i st. f. nuv:de KrigsCoIlegium, utan ock hos K. JM. i underd:het anhålla, att detta nya embetsverk mätte, så snart lämpligen ske kan, varda i nåder organiseradt samt få öfvertaga de förvaltnings-bastyr och öfriga åligganden, som enl. sagde förslag skulle komma att detsamma tillhöra; b) Alt ej mindre den för KrigsColhrn å nu gällande Eiksstats 4 hufvudtitel uppförde anslagssumma, än det belopp, som derutöfver enl. den för ArméeFörvaltningen föreslagna aflöningsstat erfordras, må vid denna Riksdags stats-reglering å samma hufvudtitel under benämning: ArméeFörvaltningen, upföras, för att, i den mån dessa medel dertill blifva disponibla, kunna till meranämnda, nya embetsverks inrättande och aflöning användas; c) Att R.
M. likaledes i underd:het anhålla, att K.
M. jemväl för behandlingen af de till Sjöförsvars-, Civil-, Finans- och EcklesiastikDepart:ten tillhörande administrativa ärender, läcktes låta utarbeta samt Rikets näst sammanträdande
Sl:r förelägga fullständiga förslag till inrättande af nya förvaltningsverk i nuv:de Collegier eller Styrelsers ställe, samt att, vid dessa förslags upgörande, hufvudsakligen och såvidt skiljaktigheten i de inom hvarje verks embets-förvaltning förekommande förhållanden medgifva, samma grundsatser, som i fråga om ArméeFöryaltnir.gens organiserande blifvit iakttagna, måtte varda tillämpade; d) Att till beredande af tillfälliga löneförbättringar jemväl inom de statsförvaltningen tillhörande embetsverk, som, enl. nu föreslagna beslut, komma att reorganiseras, serskilda, efter nuv:de behofvet lämpade, summor, måtte vid den förestående 2f>6
Den i December f. m. statsregleringen under vederbörliga hufvudtitlar upföras, för att, intill dess nästkommande Riksdags statsreglering vidtager, kunna af K.
M. till lämpliga arfvoden åt vederbörande tjenstemän disponeras.
Om remiss af denna min motion till StatsUtsk. anhålles vördsamligen.
Förslag till K.
KrigsCollegii ombildning till en ArméeFörvaltning.
ArméeFörvaltnm ställes under Chefens för Landtförsv.-sDepart:tets inseende och omfattar de ärender, som äro bans Depart. tilldelade, men, i afseende å handläggning och verksta11 ighetsåtgärder, särdeles den efter ärendernas beskaffenhet, mellan afdelningar med hvar sin fristående och på egen ansvarighet handlande Chef, dock så att, till enhets vinnande, ordnandet och ledningen af det hela utgår från Depart:tsChefen, samt att i och för handläggningen af vissa gemensamma angelägenheter, ArméeFörvaltnms samtlige AfdelningsCbefer, in pleno sammanträda.
ArméeFörvaltnms gemensamma eller pleni ärender, äro: Arbetsordning för Afdelningarne.
Afgifvande af underd:a förslag till a) Allmänna författn:r i ArméeFörvaltnm tillhörande delar eller ändringar i dem. ö) Statsprojekt, till fördelande af anslager å Riksstatens 4 Hufvudtitel; och e) Berättelser om Förvaltnm på det hela, som efter hvarje års utgång eller på serskildta tider böra till K. M. afgifvas.
Kungörelser, Förordnrr och Cirkulärer i ArméeFörvaltnm tillhörande ärender, som antaga egenskap af allmänna författmr och af sådan orsak intagas i Svensk FörfattmsSamling; Tjenste-edens emottagande af Regements- och CorpsChefer samt ArméeFörvaltnms egne embets- och tjenstemän och besvär öfver K. M:s Bef:h:des beslut.
Uptagande och afdömande af åtalade tjenstefel eller försummelser af den ArméeFörvaltnm tillhörande personal, hvilka icke af Afdelningschef kunna rättas eller tillhöra Domstol att behandla.
Fördelning af anslaget till gratifikationer åt e. o. tjenstemän, Balans- och Afskrifningsmål, de förstnämnda i och för den handläggning förutgå bör, innan desamma till KammarRm öfverlemnas.