Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill derföre ytterligare vördsamt yrka, att Ekonomiutskottet slutligen föreslår Rikets Ständer, att, med underdånig framställning af grundsatser i den allmänna hushållningen, hvilka de, föranledde af Konungens egen Nådiga Skrifvelse, Ekonomiutskottets egne anmärkningar, eller enskildte motioner, pröfvat och antagit, tillkännagifva deras underdåniga önskan: att Kongl. Maj:t ville, med afseende å Landtmannens och Näringarnes betryckta ställning, vidtaga de Ekonomiska Författningar till välmågans återförande och landets förkofran, som Kongl. Majrt i sin vishet finner grundade på erfarenhet och sanna hushållslagar, hvaröfver Rikets Ständer, för olika tidskiften och förhållanden, icke alltid föymå fulla ett rigligt omdöme, dels i an - r
Den i5 December f. ni. i55 seende till deras mera sällsamt inträffande mölen, dels i anseende till den, i jemförelse med Styrelsen, lägre ståndpunkt inom Samhället, hvarå Representanten sig befinner, då han bjuder till att sluta till framtida följder af vid tagne eller vidtagande allmänna Hushålls-författningar.
Ätt detta yttrande måtte få åtfölja Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till vederbörligt Utskott, samt särskildt remitteras till Ekonomiutskottet, derom anhåller jag vördsammast.
Då Kongl. Maj:Is Nådiga Skrifvelse icke ingått uti de detaljer, hvilka höra till sjelfva utförandet, anser jag så mycket mera öfverflödigt afgifva något svaromål å de anmärkningar, hvilka blifvit gjorda mot detaljerna, som vederbörande Utskott, så vidt de godkänna förslaget lill någon del eller i sin helhet, säkert skola vela att framlägga de nödiga reglementariska detaljerna dervid.
Man har yttrat, att man icke nu skulle vilja skuldsätta Staten.
Jag instämmer äfven deruti; men är af den tanka, att här icke är fråga om Statens allmänna behof, i hvilket fall anstalten skulle gravera efterkommande, utan endast att genom Statens mellankomst i upplånings- och utlåningsväg söka bereda landets innevånares fördel.
Detta kan aldrig komma att gravera efterkommande, utan det skall tvertoni gagna dem, om den skuldsatte jordbruk^
Den 15 D e c e m b e r f. ni. jens hjelp derigenom erhålles.
Har klandrat det yttrande i den Kongl. Skrif-L velsen, att Statens financer äro i ett blomstrande tillstånd; men man bär då förblandat
Statens financer med de enskildtes.
En Stat, som hvarken har någon utländsk eller inländsk skuld, och sorn icke för nya be-, hof be hofver utskrifva nya skatter, måtte kunna sägas hafva goda financer.
Då 1 i ku val brist äger rum hos enskilde medborgare, bör man väl, långt ifrån att klandra, det ändamål, som sökes, derför vara Konungen tacksamhet skyldig.
Jag tror icke, att, såsom man här gjort, jordbrukaren kan lämpligen indelas i klasser, eller att ett hemman, för det att det kallas skattehem-, man, nödvändigt skall vara mera i betryck, än ett annat.
Här är för öfrigt icke fråga om någon undsättningsaustalt, utan endast att genom lån emot lägre ränta kunna utarbeta svårare skulder.
Hvad den siste Talaren mångordigt och mångsidigt yttrat om bristerna i Statshushållningen, och huruledes samtlige Utskotten (Lagutskottet har jag likväl icke hört nämnas) icke uppfyllt sina förbindelser, hade måhända varit på sin plats vid Riksdagens början, och kunnat blifva en Caleches för Utskotten, till bedömande af Statens ställning; men nu kommer det försent, i händelse man icke önskar alt vi ännu en gång skola önska hvarannan ett godt Riksdags-nyår den 4 November i83o.
Slutligen kan jag icke fia - Den i5 December f. m. na, att Ekonomiutskottet har med Konungens Skrifvelse det minsta att göra, utan anhåller, i händelse Herr Ribbing skulle fortfara i detta yrkande, att en afskrift af hans anförande må såsom ny motion remitteras till Ekonomiutskottet, men sjelfva anförandet till Stuts- och BuncoUtskotten öfvcrlemnas.
Friherre af Nordin j Carl Johan:
En värd Ledamot har fästat uppmärksamhet dervid, att, enligt det protocoll som medföljt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, StutsRådets
Ledamöter enstämmigt tillstyrkt den.
Det förundrar mig att höra, det detta anföres såsom en anmärkning; ty efter mia åsigt hade det snarare varit anmärkningsvärd!, om Konungens Rådgifvare varit af olika tanka i en sak af sådan vigt som denna.
Samma Talare har ock, då han citerat orden i Konungens Skrifvelse, sagt, alt Statens financer väl kunna vara blomstrande, men att jordbrukets välstånd är ohjelpligt undergräft.
Sådant finnes likväl icke i den Kongl. Skrifvelsen, och Konungen kunde icke hafva framställt något så stridigt emot sanning, ty ohjelpligt undergräft är icke jordbrukets välstånd, fastän i mer och mindre lyckligt tillstånd, i följd af de större felsteg, som förut blifvit begångna, och hvartill torde få räknas en genom ti11- konstlade medel nog hastigt fortskyndad odling.
Jag bestrider således detta yttrande i58 Den i5 DeccraLer f. m af Herr Grefve Horn, såsom icke öfverensstämmande med sanningen.
En annan Talare har sagt, alt den af Konungen föreslagne åtgärd innebar det allmännas skuldsättning, för att hjelpa de enskilte.
Jag her den värde Talaren ihågkomma, att den enskildte skall till Staten aflemna förbindelse, motsvarande dem, hvilka Staten sjelf utfärdar, och hela anstalten åsyftar således icke annat än en lättnad ifrån de tunga räntor, som nu nedtrycka den jordbrukandc klassen af Svenska medborgare.
En annan värd Talare har ansett Skrifvelsen såsom en anmaning lill bifall af de så kallade Ränte-coupons, hvilka här blifvit af Herr Lefren, samt i Borgare-Ståndet af Herr Norelis föreslagne.
Jag kan åtminstone icke finna något sådant af den Kongl.
Skrifvelsens ordalydelse, hvilken allenast fäster Ständernas uppmärksamhet på nödvändigheten att komma jordbrukaren till bistånd.
Men huruvida detta skall ske antingen genom utrikes eller inrikeslån, derom finnes ingenting yttrat i Konungens framställning.
Endast i en omständighet har Konungen yttrat sig bestämt, nemligen att de åtgärder, som vidtagas, icke böra ställas i sammanhang med Bankens functioner, utan verkställas af RiksgäldsContoiret.
Sam* ma Talare har emot utrikes lån uppställt den satts, att deraf skulle följa utrikes beroende.
Jag ber honom erindra sig, huru* vida detta äger rum för Frankrike, Eng* Den i5 December f. m. land och Preussen, der sådana utrikes lån öfverallt finnas.
Under det samma Talare bestrider nödvändigheten och nyttan af ett understöd på denna väg för den jordbrukande klassen, säger han tillika, att denna klass endast kan för närvarande anses såsom Inspectorer på sina hemman, ditsalte att indrifva revenuerna åt de allmänna cassorna.
Är förhållandet sådant, som den värde Talaren framställt detsamma, bevisar detta förhållande ännu mera nödvändigheten af åtgärders vidtagande till räntornes nedsättande; och jag frågar, huru det väl är tänkbart, att Svenska jordbruket med en i allmänhet svagare jordmån och ett hårdare klimat skall kunna bära 6 procents ränta, då det i mera fördelaktiga trakter icke bär mer än 3 å 4 procent; och om icke tiden är inne, att man med alfvar bör tänka på denna vigtiga närings underlättande i en dess mest tryckande omständighet.
Hvad samma Talare yttrat om bristerna uti den allmänna hushållningen, och de åtgärder han anser böra vidtagas, för att Jätta jordbrukarens belägenhet, vill jag icke upptaga till besvarande; de höra icke directe lill ämnet, och äro så vidlyftigt framställde, att jag icke kunnat, vid en hastig uppläsning, uppfatta dem i hela deras vidd; men af hvad jag kunnat fatta, synes det som om han gillade de åtgärder, hvilka i detta afseende blifvit vidtagna i ett annat land, der genom Ukaser bränvinstillverkningen.
Den i5 December t. ni. för närvarande är förbuden, och fylleri förslå gången belagdl meri stockstraff.
För min del tror jag icke, att sådant är förenligt med en riktig Statshushållning, och kommer aldrig att lemna min röst för desse åtgärders vidtagande inom mitt fädernesland.
Herr Hjerta_, Gustafj anförde skriftligen :
Då Herr Lefrens Motion angående ouppsägbara Ränte-couponers försäljande af Rikets Ständers Bank til! pari, för att utlåna de sålunda upptagne capitaler lill fastighetsägare, af Ridderskapet och Adelli remitterades, yttrade jag mig ej, oaktadt jag af de samtidiga motioner i samma ärende inom alla Stånd insåg, att den troligen hade Styrelsens bi fa fl. Jag trodde, alt bristerna i detta förslag skulle lätt inses och snart afstyrkas.
Men då hufvudideen understödjes genom en proposition från sjelfva Thronen; då efter en i3 månaders Riksdag, hvarunder vi bort hvarje klagan öfver landets tillstånd förklaras obehörig, hvarje begäran af grundskattens nedsättning obefogad, hvarje erinran om sparsamhet, om indragning, örn ord nåd hushållning behandlad såsom Styrelsens sida böra framställa ett förslag, hvilket äger ingen likhet med de grundsatser samma Styrelse yttrat i dess proposi tio - Don 15 December f. 111. tioner vid Riksdagens början; då man slutligen ser detta förslag nedfalla såsom ett störtregn öfver de arbetande Representanterne, hvilka förmodligen redan trodde sig böra laga sig till alt resa hem och skörda erkänsla för deras bemödande till allmänt bästa, samt att det åtföljes åfelt hagel statistiska uppgifter, som tvinga okunnigheten att slå ned ögonen, och som, om de voro riktige, skulle hota den djerfve betraktaren med olyckan att ej kunna tro sina egna ögon; då bör det ej misstyckas, att den, som i allt detta ser ett af de förstörande pbenomener för fäderneslandet, hvilka de sednare tiderna så ofta frambringat, framstår, för att söka i sin ringa mån afleda faran ifrån älskade bygder.
”Den lätthet Rikets financiela tillstånd ”lemnar för antagandet af ett sådant föreslag” är mig lika oväntad, som ”de fördelar deraf skulle härflyta” äro för mig obegriplige.
Kan ett land utan capitaler vara i tillstånd, att använda ouppsägbara räntepapper?
Och kan ett land med redan alltför mycket skuldsatt jord (och att så är, det erkännes i sjelfva föreläsningen uti den Kongl. Skrifvelsen) hafva fördelar af, att denna jord uppmuntras att låna mera?
Det synes mig alldeles icke varit mera "öfverflödigt att utveckla orsakerna dertill, "att Svenska åkerbrukets framsteg under de 53 H. ii 162 Don i5 December f. m. ”sistförflutna 20 åren icke i samma mån ”verkat till producenterrtes ökade välstånd,” än mycket annat öfverflödigt i Skrifvelsen.
Förhållandet torde då icke befunnits bestå i landtegendomarnes gamla skulder, utan deri, att de allljemnt måste göra nya.
Man hade då troligen vid undersökningen nödgats komma till besinnande af de verkliga orsakerna: skattebördans ökning och ojemnhet, statsluxens obetänksamma stegring, ett falskt myntsystem, otjenliga creditlagar och vacklande ekonomiska styrelse-grundsatser.
Men på andra sidan måste erkännas, att, för att afhjelpa sådant, fordras hos Styrelsen kraftfull vilja, kunskaper och ihärdighet.
Lån arrangeras lättare, det mäste medgifvas, intilldess man ej längre kan få låna för folkets räkning hvad det behöfver för att afbörda skatterna.
Då upphör naturligtvis äfven detina utväg, och evolutionerna liqvidera på sitt Vanliga vis.
Mig synes alt det vore bättre, om Styrelsen använde sin kraft till ekonomiska bestyr, än till Mäklare-kallet.
En Styrelse, som vill kallas landsfaderlig, måtte väl icke kunna ogilla, att ”den arbetande klassen bar dryga daglöner.
Att rika jordägare och usla slafvar icke äro passande för Sverige, hoppas jäg med fullt skäl icke kan vara Styrelsen okändt; och erfarenheten måtte väl kunna intyga inför Thronen, att det omtalade ”bekymmersamma förhållandet i åkerbrukspro”ducternas fallna pris” förorsakas af sådane Den i5 December f. ni.
163 anledningar, som icke gifva vika för tillkonstlade capitaler, utan endast af kloka lagar och en nitfull förvaltning kunna aflägsnas.
Det skulle förvåna mig, om Styrelsen, då den inser, alt räntepapper kunna bilda capitaler, icke äfven inser, att skatterna äro räntor, och alt hvarje räntebesparing, genom grundskattens nedsättning, är ett verkligt capital, gifvet åt egendomsägare» Vill Styrelsen hvarken befordra arbetets fördelning, eller jordens fördelning, eller capitalernas fördelning; vill Styrelsen hvarken bestämma ett eget system, eller antaga andras; vill Styrelsen häldre se Landet vara ett slags arbetshus, derifrån all yttre capital- industri- och handelskraft är utestängd, och all inre kraft fjettrad i sina celler, än alt se det gamla Sverige ännu en gång med gästfrihet öppna sig för fram lingome, och gifva samt taga sitt öfverflöd eller sina behof, under obehindrade afhandlingars säkert beräknade vilkor; vill Styrelsen framhärda alt lemna folket ulan ett ordnadt mynt, utan näringsfrihet, utan handelsfrihet, utan tjenliga practiskt vetenskapliga Undervisnings-anstalter, utan bestämda, lättfattliga och sålunda till en böljan sammanfattade lagar, midt ibland tider och folkslag, sorn rikta all sin kraft till förkofran och hildning; vill Styrelsen söfva sig sjelf 1)en 15 D e c ember f. ui. i hoppet, att ”Statens financiella tillstånd ”är blomstrande,” för det att ”dess väl ord”nade räkenskaper utvisa,” förmodligen att Debet och Credit gå ihop, när restan lierna inberäknas; och vill Styrelsen ej tro, att icke blott en del af allt delta är nödigt att besinna, utan att alltsammans bör, ej blott betraktas, utan verkställas; så vågar jag påstå, att Styrelsen alldeles misstagit sig om Rikets sannskyldiga väl, och anser mig böra påkalla allmänna uppmärksamheten lill en lugn, mogen betraktelse, huruvida fondsystemer kunna göra Sverige lyckligare, eller rädda vära ringa återstående krafter.
Och i det säkra medvetande, att icke af någon bildad Europeisk Statsman ogillas, att icke af någon sann administrations-kunskap motsägas, vågar jag då högtidligt förklara, alt i ett sådant sakernas skick vore införandet af ett fondsystem det olyckligaste, som kunde hända Svenska folket.
Jag förbigår denna mängd af nollor, som skola visa oss en nedsatt bevillning, under det folket i Tullbommar uppehålles och måste afbörda sig ökade afgifter i Tullkamrarne för rättigheten att lefva; i ChartaeSigillalasContoiren för rättigheten att fordra lagarnes rättvisa; på PoslContoiren för att communicera sig med hvarandra, eller på KronofogdeContoiren för att få förädla en product, sorn de eljest icke kunde afyttra.
Jag låter det silfver oräknadi ligga Den ij December f. m. i65 > Bankens hvalf, som skall bevisa ”realise”radt öfverskott af Rikets exporter öfver dess "importer,” oaktadt i3o skill!ngs cours på Hamburg i år och 119 skillings i8a5.
Jag vill till och med lemna hedern ål Styrelsen, att genom sina omsorger ”att bereda ”Staten tillgångar och att dem förvalta,” hafva beredt hvad jag trodde vara följder af Rikets Ständers på egen hand år 1828 utarbetade Riksdagsbeslut, helst de synas stå i ett visst osammanhang med den af Styv reisen allena beslutade Skeppshandeiri, Magasinsutredningen och Finska liqvidalionen m. m.
Jag vill slutligen helt och hållet glömma, att mig veterligen hvarken RiksgäldsContoirets Fullmägtige upptäckt någon guldgrufva, eller Styrelsen en gång till RiksgäldsContoiret aflemnat allt hvad den bordt, enligt Rikets Ständers fastställda Stater, aflemna, och att i ett sådant sakernas skick det är alldeles otänkbart, att de många af RiksgäldsContoiret utbetaldta millioner hafva någon annan källa, än folkets fickor; och jag vill blunda för den frikostighet, hvarmed man vid denna Riksdag, utan bevillningens ökande eller lån, anslagit 3 millioner till Försvarsverkets iståndsättande, för att ej se, huru Svenska folket står väntande, att få någon afräkning på kommande skatter af dessa öfverskotter på sin alltid illa beräknade femåriga budget, och hvilka det i sin anletes svett måst sammanskrapa, för att Kronan i sin ängslan måtte få sitt; i66
Deri i5 D eccm lie i f. m. inea jag kan ej förliga de bekymmer, hvarmed jag skådar dessa ord, utgående ifrån Konungens Rådkammare: ”Då Statens fi”nancer sålunda äro i det bästa tillstånd ”och Staten icke liar behof af lån för egen ”räkning, så kan den allmänna credilen utan ”minsta olägenhet begagnas, för att understödja de jordägare, sorn behöfva omsätta ”äldre skuldförbindelser, och äro i tillfälle ”alt gifva tillräcklig säkerhet.”
Hvilket system finner jag deri, om ej bemödandet att draga de enskilda förhållanderna under makten?
Hvilken tanka finner jag deri, om ej alt hjelpa de större fastighetsägare, som hafva tillräckliga säkerheter, utan att besinna, att man derigenom stjelper de mindre, som behöfva omsätta äldre skuldförbindelser, och icke hafva några för ett allmänt
Låneverk antagliga tillräckliga säkerheter?
Eller inser man ej, att då man, genom inrättandet af ett fondsystem, ger fördelaktig användning åt våra obetydliga capitaler, blifva just dessa sednare slags jordägare företrädesvis uppsagde, utmätte och förstörde?
Hvilken följd bär man väl tänkt sig deraf, om ej den, att få ännu en slags SlutsBank i RiksgäldsContoiret, Den ”saken är” visserligen ”mycket enkel i sig sjelf.”
Men den enklaste följden deraf äten större förvirring i de enskilda credilförhållanderna, och de vidare följderna, att, om än arithmelisk vinst på Amortissementsfondens förräntande kan vinnas, niåsle lik - Den i?
167 väl en stor förlust för flera amorterande generationer uppkomma, och Staten måste förlora, så vida ej ”de väl afslutade räkenska”perne” anses tillräcklige för dess ära, dess trefnad och kraft.
Jag yrkar alltså, att Utskottet måtte afstyrka så väl Couponernas utgifvande af Banken, som Obligationernas lifgifvande af RiksgäldsContoiret, och anhåller, att detta anförande må Remissen åtfölja.
Hvarefter Herr Hjerta muntligen tilläde:
Man har åter framställt den i min tanka farliga satts, alt den höga räntan är det enda, som förstör jordbruket, och det ulan att man tillåtit sig ingå i betraktelser, huru detta förhållande uppkommit,'i hvilket icke mer ett land i Europa jemte oss stål-, alt jordbruket nemligen icke skall löna sig för den i landet gångbara räntan.
Jag bestrider detta helt och hållet, och tror det olyckliga förhållandet böra sökas deri, att intet jordbruk i verlden kan beslå till den grad skuldsatt, sorn vårt, hvilket ligger intecknadt till mer än millioner, och följaktligen måste betala omkring 3 millioner årligen i räntor, samt när man dertill räknar de indirecta kostnaderne för dem, som icke sjelfva ständigt kunna vistas i städerna, säkert 2 å 3 gånger så mycket som den allmänna Bevillningen.
Jag frågar: är det icke detta man måste afhjelpa; och det af - Den i5 December f. m. hjelpes ej, så Iiinge jordbruket slår lika onereradt som förut; så länge man icke kan göra capital värdet större genom grundskattens förminskning.
Icke kan man tänka sig, att de öfriga klasserna i Staten skola kunna rädda jordbrukaren ur sin förlägenhet derigenom , att de i annan väg efterskänka den alltför dryga beskattningen.
Det säkra är, att icke TVdel af de behöfvande skola blifva tillfredsställda.
Jag tror således, lika med Herr Tham, att det naturligaste är att remittera Skrifvelsen lill Stats- och BancoUtskolten; men afstyrker på det högsta sjelfva anstalten, emedan den allenast skapar ett Bank-system i RiksgäldsContoiret, som skall medföra en upplösning af alla credit förhållanden.
Herr Munck af Rosenschöld} Eberhard: Flere Talare hafva dragit i tvifvelsmål den beprisade lyckliga belägenheten af Statens financer.
Men jag skulle ej undra, om den verkligen ägde rum, då här finnes så många stora Financierer emot i andra länder, t. ex. England och Frankrike, der man har en sådan brist på dem, att man vid de sista ombyten af både Ministrar och Styrelsegrundsatser sökt qvarhålla de förra FinanceMinistrarne, nemligen Leroi i Frankrike och Huskisson i England.
Jag anser dock icke för en lycka, om Slaten är skuldfri, under det massan af Nationen är skuldsatt, och Den i5 December f. in. det mest till publika cassör, samt endast genom årligen ökad skuldsättning förmår utgöra sina skatter.
Man kan icke neka, att ju StatsCassan i Sverige är i godt tillstånd; men man måste också medgifva, atl de enskiltas cassör i allmänhet se helt annorlunda ut.
Jag skulle häldre önska ett motsatt förhållande, om ock icke alldeles såsom i England, der Staten är så skuldsatt, att den knappt någonsin kan betala sin capitalskuld, men Nationen sjelf dess borgenär med ofantlig enskild rikedom.
Jag, för min del, skall med tacksamhet erkänna, och jag anser Konungens Rådgifvare förtjente af tacksamhet, för det de nu slutligen medgifvit, att Jordägarens ställning är bekymmersam, och beklagar endast, att det skett så sent.
Hvad sjelfva den Kongl.
Skrifvelsen angår, så anser jag den både till principen eller grundideen och till ändamålet vigtig, men ännu svår att verkställa med våra inländska capitaler.
Jag befarar, att få af våra egna Capitalister skola finna sin fördel uti, att på det föreslagna sättet placera sina capitaler, nemligen så länge de kunna erhålla så höga räntor af enskilte, samt hafva så ymnigt tillfälle, att på utmätnings-auctioner, isynnerhet å fastigheter, lätt och hastigt förtjena öfver ioo procent på sina penningar och således fördubbla sitt capitalvärde.
Jag kan dock icke dela den farhoga, att den föreslagne
Låne-inrättningen skulle minska Bau - Den i5 December f. m. oosedlarnes silfvervärde, ty här vore ej fråga om ökade representativer af Bankens silfver, utan af fastighetsvärdet.
Men somlige vilja hafva ett annat värde af Baqcosedlarne ökadt, än det i silfver, nemligen genom allmän penningebrist, deraf följande hög ränta och tillfälle, att mot vanpris åtkomma medborgares egendom.
Sådane Capitalister voro ej en gång nöjde med en realisation efter q6 sk., örn den ej tillika åtföljdes af minskning i penninge- och lånetillgångar; och de skulle heldre föredraga en efter vida högre kurs, om blott penningenöden finge fortfara, hvilken ökade värdet ej blott af deras capitaler, utan äfven ofta af dem sjelfve.
Genom anstalter, som bereda utväg till förmånligare lån mot låg ränta, blefve deras speculalioner mindre lönande.
— Jag kan ej eller föreställa mig annat, än att syftemålet med de föreslagna Låneoperationer skall vara, att utbyta de redan skuldsatte jordägares hittils varande lån mot mera stadiga lån med lägre ränta och successiv afbetalning, hvarigenom deras skuldsättning bör kunna minskas, i stället för att ökas, isynnerhet om de först få lån, som hafva andra onereusare lån intecknade, att dermed liqvidera, och kunna lemna den nödiga säkerheten.
Men jag befarar en icke ringa förlägenhet för dem, som hafva lån intecknade utöfver egendomens halfva värde, och fmgo dessa Iåne-capital uppsagde, för att placeras i nu föreslagna låne-anslalt, utan Deli (5 December f. m. alt således kunna lemna den erforderliga säkerheten för låns bekommande genom denna föreslagna utväg.
Man har nu, liksom vid föregående Riksdag, gifvit anvisning på den enskilta crediten, och dennes begagnande lill PrivatFöreningar, De ära visserligen i principen riglige och önskvärde; men kunna, om nuvarande penninge-förlägenhet får fortfara, vänta samma öde, som det jag vid sisth Riksdag förutspådde de då beslutade Privnt-Banker, nemligen att ej gå i verkställighet, Jag anser de förnämsta orsaker lill jordägarens närvarande betryck vara: stegrade productionskostnader bredvid fallna priser på producterna; tvånget af enskiften till dryga penningeutgifter; för dryga och särdeles ojemnt fördeldta skatter; brist på afsättning, omvexlande med behofvet, att sjelf köpa samma producter mot högre priser; ombyteliga, men ändå i det hela jordbrukaren missgynnande Författningar; och allt detta under det penningecapitalet i synnerhet genom 1818 års Riksdagsbeslut blifvit till så betydlig del indragit, Jag vill i öfrigt uppskjuta att vidare yttra mig i hufvudfrågan, tills Förslaget, utarbetadt i alla sina detaljer, återkommer från vederbörande Utskott, hvartill äfven jag yrkar remiss, Men jag motsätter mig remiss till Ekonomiutskottet, emedan ekonomiska Författningar, om än al - D-cii i5 December f. m. di ig sa förträffliga, icke hjelpa utan nödigt penningeförlag till jordbrukets drifvande, och till beredande af en förmånlig afsättning.
Den method , att vid remissen af väckta motioner fortsätta en discussion, som skall fördröja möjligheten för Utskotten att handlägga frågan, är alltid skadlig, men i synnerhet vid slutet af en Riksdag.
Jag har derföre endast begärt ordet, för att bestrida Herr Ribbings förslag, att få sina tankar remitterade till Ekonomiutskottet.
Betraktade såsom ny motion, är tiden dertill redan förliden.