Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad först beväringen beträffar, eger densamma redan genom tvenne K. kungörelser af 1811 och 1859 pensionsrätt; allt tal om prejudikat i detta hänseende är sålunda ogrundadt.
Skarpskyttarne åter hafva bildats under så helt och hållet skiljda förhållanden från de, som betingade landtvärnets uppsättande.
Skarpskytten har nemi. frivilligt inträdt i ledet, landtvärnskarlen blef deremot genom en grundlagsvidrig, olaglig utskrifning tvingad till tjenstgöring.
All jemförelsegrund saknas derföre mellan skarpskytt och landtvärnskarl.
Jag för min del skulle anse det vara ett långt vådligare prejudikat, derest staten ansåge sig löst från all förbindelse mot personer, som gjort staten tjenster och derunder gjort uppoffringar till helsa och ekonomiska fördelar.
Hr Nordenfelt har uti sitt här afgifna yttrande besparat mig besväret att teckna det tillstånd, i hvilket landtvärnsmännen befunno sig under kriget 1808 och 1809, då han sagt huru de voro iästfrusne på kanonjollarnes roddbänkar, utan kläder och föda etc. etc.; men icke förthy vill han neka dem den visserligen icke öfverdrifvet höga pension på ålderdomen, som motionären föreslagit att R.
St:r skulle dem bevilja.
Såsom skäl härtill anföres, att författningarne icke medgifva pensionsrätt förr än efter 20 å 30 års trägen tjenstgöring, då deremot dessa landtvärnsmän icke tjenat mera än 2:ne år och derunder kanhända hvarken erhållit blessyrer eller utfört några bragder, — att det skulle väcka afund hos soldater, som tjenat 15 å 20 år och ändå ej kunnat erhålla pension, och att det skulle vara ett vådligt prejudikat, i händelse af ett kommande krig, om man nu utdelade pension för så kort tjenstetid.
Han har då förgätit huru det snart sagdt vid hvarje riksdag begäres pension eller förhöjning derå för embets- och tjenstemän eller deras enkor och barn, på grund deraf att de ej 106
Den 19 November. tjenat länge nog för att enligt gällande författningar dertill vara berättigade, och att detta dä ganska ofta beviljats.
Att beviljandet af hvad som nu begäres skulle väcka afund bos andra soldater, sorn tjenat en längre tid, kan jag ej tro, ty jag vill ej ens tänka mig, att en så låg känsla skulle kunna uppstå emot nödställde kamrater, som först på ålderdomen komma i fråga till åtnjutande af en liten pension för utståndna mödor.
Att det skulle vara ett vådligt prejudikat, kan jag så mycket mindre anse, som det efter min tanke tvertom torde vara nödigt, att man på förhand visar, det man vet" att erkänna och rätt uppskatta det lidande, för hvilket soldaten blottställer sig i striden för fosterlandets försvar, hvarvid 2:ne års tjenstetid under verkligt krig minst motsvara 20 ä 30 års under fredens lugn och 14 å 21 dagars öfningar på exercisfältet.
På grund häraf får jag för min del tillstyrka bifall till motionen.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef motionen tillika med yttranderne remitterad till Stats-Utsk:t.
Hr Drakes, Carl, d.
15 dennes bordlagde motion M 29, om befrielse för embets- och tjenstemäns enkor och barn från erläggande af bevillning för dem tillagde pensioner.
J afseende på den nu föreslagna befrielsen för embetsmäns enkor och barn från bevillning å deras pensioner, så anser jag mig böra tillkännagifva, att, när jag deltog i ärendets beredning i den af Iv. M. i nåder tillförordnade komité, så var der öfverläggning om huruvida en sådan befrielse skulle ega rum.
Flera röster höjde sig derför, och om jag och de öfrige af komiténs ledamöter icke kunde instämma deri, äfvensom om jag icke heller med min röst bidrog till en sådan befrielse under sistlidne riksdag, då ärendet förekom på detta rum, så hade det sin förnämsta grund deri, att, när det var fråga om en ny bevillnings-stadga, under den period, som då var förhanden, då man ännu laborerade under 1857 års kris, och i synnerhet vid slutet af sistlidne riksdag, då det var ganska svårt att, som man säger, få debet och credit att gå ihop, så tvekade jag att göra undantag, hvarigenom den ej lätt då beräkneliga bevillningen skulle minskas.
Sedan vi nu hafva öfverlefvat detta tillstånd, sedan den brist, som jag tror förefanns vid förra riksdagen, nu är betäckt, sedan man någorlunda känner resultatet, eller kan beräkna detsamma, af den nya beviliningsstadgan, så drager jag icke i betänkande att understödja motionen, läst jag icke kan understödja den precist i dess nuvarande beskaffenhet.
Jag vill till och med utsträcka den något längre än motionären sjelf har föreslagit; men jag vill icke att vi skola komma till det resultat att åter försätta saken i det skick, i hvilket den befann sig före antagandet af den sista bevillnings-stadgan, emedan de Den 19 November.
107 förut gällande föreskrifterna efter min tanke voro orättvisa, ty just de pensioner, som efter min tanke borde hafva varit befriade från bevillning, nemi. sådane som utgå från staten eller allmänna verk, voro dock belagde dermed, endast med undanlag af sådane pensioner, som icke öfverstiga 400 rdr, under det att de pensioner, som, antingen till en del eller belt och hållet, tillkommit genom enskilda bidrag, voro derifrån befriade.
Nu förekommer det mig påtagligt, att, om undantag skall ske, i främsta rummet befrielse från bevillning till stater, bör ega rum för pensioner, hvilka utgå från staten eller med statsanslag uppehållna allmänna verk.
Jag tycker nemi. att det är i allmänhet onödigt alt gifva med den ena handen och taga med den andra.
Om sådant i flera fall sker, torde detta endast hafva sin ursäkt deruti att så länge skett, att statsbehofven måste fyllas och att man ej vill pålägga andra medborgare nya skatter.
Men i fråga om de flesta pensioner, har i sjelfva verket ingen bevillning af dem utgått förr än i år.
Genom stadgandet att, när delegare sjelf bidragit till pensionen, befrielse egde rum, halva alla pensioner från arméens-, amiralitets- eller civil-statens pensionskassor förr varit undantagne från bevillning.
Denna skatt utgår i år för första gången och kännes otvifvelaktigt, såsom alla opåräknade och nya skatter, tung, i synnerhet som de flesta pensioner vanligen icke öfverstiga de oundgängligaste lefnadsbehof.
Af dessa skäl vill jag föreslå att paragrafen finge ett tillägg och att näst efter andra punkten i 8 §:n af bevillnings-stadgan införes: »Af pension eller årligt understöd (gratifikation), som utgår af staten eller af sådan anstalt eiler inrättning, hviken åtnjuter statsanslag, erlägges icke bevillning.» Frih. Stael von Holstein:
Vid flere föregående riksdagar hafva motioner blifvit väckte om upphörande af bevillning å löner, som utgå af staten, men dessa motioner hafva hittils aldrig vunnit R.
St:rs bifall, och så länge bevillningen å löner således qvarstår, och man fortfarande gifver med ena handen och återtager med den andra, så kan jag ej finna att det är mera oriktigt att pensioner, vare sig att de utgå från statsmedel eller från fonder, bildade genom egna tillskott, äro belagde med bevillning.
Skulle pensionen vara det enda pensionären har att subsistera utaf, och den då icke belöper sig till mera än 400 rdr, så är ju den i allt fall fri från bevillnings-afgift, och att pensioner till hvad belopp som helst skulle vara fria derifrån, kan jag icke finna vara rätt.
Ofverläggningen förklarades slutad och motionen jemte yttranderne remitterades till Bevilln.-Utsk:t. 108 Den 19 November.
Stjernstedts, Joli. Wilh., d. 15 dennes bordlagde motion, M 30, ang:de förhöjning i det af K.
Kemitterades till Stats-Utsk:t.
Nordenfalk, Johan, uppläste en motion, M 31, om anslag för uppförande af en byggnad till inrymmande af Riksarkivet och K. Bibliotheket.
Ur von Mentzer, Carl Fredrik, afgaf en motion.
M 32, ang:de åtskilliga ändringar i nu gällande förordning rörande bränvins tillverkning.
Hr Wolffelt, Mauritz Constantin, väckte en motion, M 33, ang:de ändring i gällande Legostadga, i Iråga om orlofssedels innehåll.
Raab, Carl Adam, uppläste två motioner, M 34, om upptagande af ett inhemskt statslån för jernvägsbyggnaderne i landet, och M 35, om införande af fullständig handels- och närings-lrihet.
Dessa motioner lades på bordet.
Upplästes en utaf Hr Törnebladh, Carl Eggert, inlemnad motion, M 36, om anslag till ett nytt läroverkshus i Fahlun.
Upplästes en utaf Frih.
Edelcreulz, Jakob Daniel, inlemnad motion, JYs 37, ang:de öfverlåtelse af f. d.
Löjtnantsbostället vid K.
Calmar regemente Ig mantal Norra Quill till Wentzelholms aktie-bolag.
Den 19 November. 109 Föredrogs ett från Vällofl. Borgar-St. ankommet prot.-utdr. för d. 15 dennes, med öfverlemnande af en utaf Hr Lindström väckt, till Banko-Utsk:t remitterad och med de öfriga Riks-St:n kommunicerad motion, om förändrad lydelse af 101 § 2 mom. i Banko-reglementet.
Upplästes ett från Hederv.
Bonde-St. ankommet prot.-utdr. för d. 8 dennes, af innehåll, att Ståndet med särdeles nöje skulle se, att Med-St:ns ledamöter, så ofta de dertill hade tillfälle, besökte den för Bonde-St. i Bergstralska huset inrättade klubb.
Anmäldes och bordlädes Stats-Utsk:ts Utlåt.
Jlf 4, i ani. af väckt fråga om en sådan tillökning af den hos Riks-St:n antagne kanslibetjening, att en sammanfattning af förbandlingarne må kunna dagen efter hvarje plenum i tidningarne införas; Samma Utsk:s Mern.
JYi 5, ang:de riksdagskostnadernas bestridande af Riksgälds-kontoret; samt Riddarh.-Utsk:ts Mern.
M 3, ang:de rättighet för t. f.
Riddar!).- sekreteraren O. Brakel att med Riddarh.-sekreterare-sysslan få förena befattning i statens tjenst.
Slutligen upplästes ett utaf
Hr Ramsay, Anders Henrik, inlemnadt Mern. af följande lydelse:
Det mig af R. o. Ad:s Hrr Elektorer meddelade uppdrag att vara Suppleant i Lag-Utsk:t vid innevarande riksdag får jag härmed afsäga mig, under vördsam anhållan att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen.
Hr von Francken, Georg Wolfgang, begärde detta Mern. på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 2 e. m.
In fidem, O. Brakel. 110 Dea 22 November f. m.
Lördagen den 22 November 1862.
Justerades 5 prot.-utdr. för d. 19 dennes och pleni-prot. för d. 12 dennes.
Hrr Bänkmäns lista vid val af en Elektor; och befanns dertill hafva blifvit utsedd Jfs 872, Hr lindebeck, Edvard Ulrik, med 23 röster.
Frih. Liljencrantz, Johan: Hos Höglofl.
Riddarh.-Utsk:t har i dag framställts begäran om polett på fullmakt, utfärdad af Hr J. A. Ögnelood, hvilken, enligt hvad genealogierna utvisa, är tredje ättemän.
Om hufvudraannen vet man ingenting mera, än att han är född 1786, och om hufvudmannens broder, som är född 1792, endast att han vistas utrikes.
Då ingendera på lång tid låtit höra af sig, är det visserligen sannolikt, att de icke finnas i Iifvet, men Utslct ansåg sig dock ej kunna utlemna polett på denna fullmakt, utan fann lämpligast att hänskjuta saken till 11. o.
Adis afgörande.
Sedan öfverläggningen i frågan förklarats slutad, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade medgifva, att polett finge tilldelas innehafvaren af den ifrågavarande fullmakten, hvartill svarades ja och nej i blandning; med anledning hvaraf Hr Gr. o.
Landtm, framställde propos. derå, att 11. o. Ad. skulle vägra poletts utlemnande på grund af samma fullmakt, och då svaren nu utföllo med många ja jemte några nej, förklarades denna propos. vara med öfvervägande ja besvarad.
Upplästes ett af Hr Adlersparre, Rudolf, inlemnadt memorial af följande lydelse:
Hos Höglofl. R. o. Ad. får jag vördsammast anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, härmed få afsäga mig min plats såsom suppleant i Bevilln.-Utsk:t och min befattning att vara bänkman i 21:sta bänkmans-afdelningen.
Den 22 November f. m. lil Föredrogs Vallofl. Borgare-St:ts d. 19 dennes bordlagde prot.-utdrag M 25, med kommunikation af en utaf Hr Lindström väckt motion om förändrad lydelse af 101 §:n 2 mom. i Banko-reglementet.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att som den ifrågav:de motionen redan blifvit af Borgare-St. till vederbörligt Utsk. remitterad, torde R. o.
Ad. finna, att densamma icke erfordrade någon annan åtgärd från R. o. Ad:s sida än att läggas till handlingarne.
Föredrogos och biföllos Stats-Utsk:ts den 19 dennes bordlagde Utlåt, och Mern.:
JVsi 4, i anledn. af väckt fråga om en sådan tillökning af den hos Riks-St:n antagna Kanslibetjening, att en sammanfattning af förhandlingarne må kunna dagen efter hvarje plenum i tidningarne införas; och M 5, ang. riksdagskostnadernas bestridande af Riksg.- Kont:t.
Föredrogs Frih. .Nordenfalks, Joh., d. 19 dennes bordlagde motion J\s 31, om anslag för uppförande af en byggnad till inrymmande af Riksarkivet och Kongl.
För min del kan jag ej dela den värde motionärens åsigt ang. begärandet af ett anslag af 400,000 rdr till uppbyggande af nytt Riksarkiv.
Enligt mitt förmenande skulle man lättare kunna afhjelpa de brister, som f. n. i delta afseende förefmnas, genom användande af Hessensteinska huset till Riksarkiv, hvartill det vid dess inköpande af Staten var ämnadt, och genom förflyttande af Riksg.-Kont:t till Riksarkivets nuvarande lokal.
Derigenom skulle i främsta rummet vinnas att något anslag icke behöfdes, och för det andra tjenlig lokal för Riksarkivet hastigare erhållas, än om ett nytt hus skulle för Statens räkning uppbyggas, och således icke heller, till följd af bristande utrymme, en del handlingar i många år behöfva förvaras i fuktiga källar- ^ hvalf, hvarigenom de lätteligen kunna förstöras.
Hessensteinska huset bar nemi. så stor tomt att detsamma mycket väl kan tillbyggas, och äfven, om så är nödigt för utrymmes vinnande, påbyggas.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef motionen jemte yttrandet remitterad till StatsUtsk:t. 112 Den 22 November f. m.
Föredrogs och remitterades till Bevi!ln.-Utsk:t Hr von Mentzers, Carl Fredr., d. 19 dennes bordlagde motion JV? 32, ang. åtskilliga ändringar i nu gällande förordning rörande bränvins tillverkning.
Hr Wolffelts, Maur.
Const., d. 19 dennes på bordet lagde motion JK 33, ang. ändring i gällande Legostadga, i fråga om orlofssedel innehåll m. m.
Då jag blifvit uppmärksamgjord derpå att min motion är stridande mot 51: s t a §:n R. O., enär den innehåller två ämnen af olika beskaffenhet, har jag vidtagit den förändring att jag delat densamma i tvenne motioner, med bibehållande af samma förslag och, så vidt möjligt varit, af samma ordställning.
Under anhållan om medgifvande af denna förändring, föreslår jag att motionerna måtte hvar för sig remitteras, den om ändring i 21 § tjenstehjonsstadgan till Ekon.-Utsk:t, och den om rättighet för husbonde att till vittnen begagna sina tjenare, dock med rättighet för domare att pröfva deras giltighet, till Lag-Utsk:t.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, med anledning häraf hemställt, huruvida R. o. Ad. behagade tillåta, att den ifrågav:de motionen (inge delas i två särskilda delar och hvardera delen, såsom en särskild motion, föredragas, samt R. o. Ad. till denna hemställan lemnat bifall, blef propus, på remiss till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t å förra delen, eller motionen ang. ändring i Legostadgan, först framställd och med ja besvarad.
Sedermera gjordes propos. på remiss till Lag-Utsk:t af den ursprungliga motionens sednare del, eller Hr Wolffelts motion JK 38, ang. upphäfvande af det i 17 kap. 7 § Rätteg.-Balken stadgade förbud för husbonde att begagna sig af eget husfolks vittnesmål; hvilken propos. jemväl bifölls.
Föredrogs Frih. Raabs, Carl Adam, d. 19 dennes bordlagde motion JK 34, om upptagande af ett inhemskt statslån för jernvägsbyggnaderne i landet.
Denna motion är så vigtig att jag icke anser densamma böra utan ali diskussion till Utsk:t remitteras.
Det är en dyster anda, som genomgår hela denna motion.
Den värde motionären tyckes icke i fråga om rikets penningeväsende hafva kommit till de resuilater, som han önskat och hoppats.
Jag vill dock taga denna fråga i något närmare betraktande.
Den 22 November f. m. 113
Om man lånar 1,000 rdr och derigenom efter hand förökar sitt grundkapital till 2,000 rdr, så kan väl en sådan upplåning icke påstås medföra någon våda; detta är dock den väg, som
Sverige på sednare tider i berörda hänseende beträdt.
Vår handel blomstrar; våra fartyg ökas både till antal och lästetal; våra fabrikers tillverkningar fördubblas; våra landtegendornar hafva stigit oerhördt i värde och den klass af folket, vid hvars välstånd man onekligen måste fästa den största be tydelsen, — jag menar bondeklassen, — icke allenast köper en mängd sådana egendomar och detta till ganska höga pris, utan äfven, — hvad mera är —, går ut med att betala dem.
Den fruktan, som man hyst att krisen af år 1858 skulle fortfarande kännas ofördelaktig till sina verkningar, har således lyckligtvis icke besannats.
Dessutom anser jag att vår kapitalförmögenhet är ofantligt mycket större än man i allmänhet tror.
Jag vill som exempel derpå blott omnämna, att en sakkunnig person från Skåne meddelat mig, att ungefärligen hälften af Skånes hus och inventarier äro brandförsäkrade till belopp af 130 millioner.
I Westmanland lärer enahanda brandförsäkringsvärde uppgå till omkring 40 millioner: i Wermland till ungefärligen samma summa.
Vill man sammanlägga dessa tal för hela riket, får man en enorm summa.
Af Finans-komiténs betänkande tiar man ännu icke erhållit del; men jag tror, att man, då detta betänkande kommer till allmänhetens kännedom, skall förvånas öfver den kapitaltillökning, som egt rum under de 12 och 15 sista åren.
Vid sådant förhållande har man verkligen icke något giltigt skäl att klaga öfver den betryckta ställningen i landet.
Vidare talar motionären om den höga räntan.
Denna ränta bevisar dock endast att industrien behöfver penningar,oty läge industrien nere, så skulle räntan icke vara så hög.
Åtskilliga äro de klagomål, som motionären framkastat öfver de band, som ännu häfta vid jordbruket, och öfver landets ringa financiela utveckling.
Jordbruket anser jag icke vara mycket betungadt, men jag medger att skatterna äro alltför ojemnt fördelade.
Jag vill icke förneka att band verkligen finnas, såväl i afseende å den stora handeln som handtverkerierna (— motionären har bland motiverna anfört att han önskade fullkomlig näringsfrihet —); att reformer i bank- och kreditväsendet äro af behofvet påkallade — (öfver sättet för dessa reformers verkställighet har likväl motionären icke afgifvit någon bestämd utredning —); att en revision af tulltaxan jemväl är nödig — en sådan revision tror jag man kan taga för gifvet äfven nu kommer att ega rum —; men olägeuheterne i financielt hänseende anser jag till stor del hafva sin grund uti vårt representationssätt.
Jag tror att motionären bort anföra ett verkligen vigtigt skäl för sina åsigter, och det är den, i sammanhang med detta representationssätt, stående tunga förvaltningen H. I. 8 114 Den 22 November f. m. af våra penningeverk.
Detta sätt kan icke annat än hafva en ofördelaktig inverkan på vårt penningeväsende.
Det visar sig nemligen under nuvarande valsätt till fullmägtigskap i banken och riksgäldskontoret vara ganska svårt att få reda på personer, som äro lämplige till fullmägtige.
Man måste utse tre af hvarje
Stånd till ifrågavarande penningeförvaltning.
Men hur liqviderar man dessa fullmägtige?
Jo med 1,500 rdr för hvarje person.
En familj kan i Stockholm svårligen lefva under 4,500 rdr.
Man synes således vilja förutsätta, det man icke till fullmägtige skall välja andra personer än sådana, som antingen ega enskild förmögenhet eller några andra betydligare inkomstkällor.
Att man i detta fall understundom kommer i verkligt bryderi, hvad val af lämplig person beträffar, tärer vara tillräckligt tydligt ådagalagdt deraf, att man till fullmägtige kan välja t. cx. personer, som äro direktörer i våra största enskilda bankinrättningar.
Jag föreställer mig således, i hvilken svår ställning en person skall komma, som på en gång är direktör i enskilda banken och fullmägtig i riksgäldskontoret, då t. ex. fråga uppstår om ett inhemskt statslåns uppnegocierande.
Också inträffade år 1861, att en sådan direktör af grannlagenhet länn sig förhindrad att närvara vid beslutet angående sista statslånets upptagande; och dock skulle han underskrifva, och underskref kontraktet.
I detta fall hänvisar jag till 1861 års Revisorers berättelse.
Under antagande att den värde motionären egde kännedom om huru upplåningen å inhemska fonderade statsobligationer misslyckades år 1856 och huru den lyckades 1861, kan det verkligen icke annat än förvåna mig att motionären kan ega mod att föreslå upptagande inom landet af 30 å 50 millioner.
Allmänheten i vårt land är icke van vid obligationerna; och denna låneoperation skulle ovilkorligen verka menligt derigenom, att räntan inom landet ytterligare stegrades.
Min öfvertygelse är att det icke går för sig, att, på sätt föreslaget blifvit, bestämma räntan till 4 procent och amorteringen till 1 procent och derefter sälja obligationerna.
Bättre vore då att obligationerna såldes al pari och att låta räntan bestämma sig derefter.
Redan att det lill en större del lyckades med samma obligationers uppköpande, skulle verka ganska ofördelaktigt på vår penningeställning.
Räntans höjande skulle nemi. deraf blifva en nödvändig följd, — ett förhållande, som skulle kunna åstadkomma ganska mycket trångmål.
Sannerligen jag kan säga, hvarför man så mycket äflas med att vilja upptaga ett inhemskt stalslån, då det i alla läll är och blir utrikes ifrån, som man får låna penningar för bästa pris.
Det blir ju således endast en omgång att låna dem inom landet; och penningar måste ju på så sätt bli dyrare, än om man vänder sig direkte till kapitalisten derute, ty den Svenske mäklaren blir på så vis endast en mellanhand, hvilken också måste hafva något för sitt besvär.
Min öfvertygelse är således att jernvägslånen framgent
Den 22 November f. m. 115 som hittills böra tagas utrikes, och att man alltså skall i detta fall tillvägagå som förut.
Hvad slutligen det inhemska fondsystemet särskildt vidkommer, bör man, vid ifrågakommande fall, framför allt låta folket köpa obligationer på ett sätt, som det förstår; ty annars sätter folket in sina penningar i sparbanken eller utlånar dem på annat båll, der det tror sig på samma utlåning kunna skörda största vinst.
Till en början får jag anhålla om benäget öfverseende med min ringa förmåga att försvara de af mig uti förevarande motion framställda satser; men tvekar dock ej att uppträda, enär jag vet att de af mig dersammastädes uttalade sanningars framgång icke är beroende på min större eller mindre skicklighet uti detta sakförareskap.
Hessa sanningar äro nemi. uttryck af de största statsekonomers erfarenhet.
I)e hafva vunnit fullt erkännande uti andra länder, och borde väl derföre äfven hos oss göra sig gällande.
På samma gång jag går att utveckla de tankar, som jag nedlagt i denna motion, vill jag ock bemöta några af de utaf den siste värde talaren gjorda påståenden.
Stjernstedt har nemi. ökat de talares antal, som anser ställningen i vårt land och särskildt för vår industri och våra näringar vara så blomstrande, att man med ett ord kan säga, det »allting är godt och väl.»
På sätt kändt är, hafva vi merkantilsystemets utveckling att tacka derför att folken uti långliga tider stodo söndrade från hvarandra.
Det födde endast hatet och tvedrägten (kriget) såsom sina yttersta konseqvenser, och individen, som staten, trycktes under armodets börda.
— Frihandelssystemet åter, i den mån detsamma från början af 1800-talet gjort sig i tillämpningen gällande, — förer oss så småningom till en lyckligare utveckling; stater och folk tilltaga i rikedom och välmåga.
Merkantilismens öfverdrifter framkallade dessa stora statsekonomer, hvilka på theoriernas väg beredt öfvergången till vårt närvarande frihandelssystem, — bland hvilka företrädesvis må bemärkas Adam Smith, statsekonomiens fader.
I ordningen efter honom kom Saij, som uttalade den åsigten, att man endast - medelst produkter kan köpa produkter.
Uti England uppträdde år 1819 iluskisson och 1826 Sir Robert Peel. Den förre angrep navigationsakten, den sednare kornlagarne.
Dessas tal i parlamentet, i frihandelns syfte, äro aktstycken, värda vår tids största uppmärksamhet.
— De stödde sig båda på Smith och Saij: att rikedomen bestod i tingens bytesvärde och att man endast medelst produkter kan köpa produkter.
Skola dessa theorier dock blifva förverkligade, så måste de ställas under konkurrensens lag, ty konkurrensen är anden i detta system, som betingar dess krafter och lif. 116
Den fordrar bland annat ett klokt bank-och kreditväsende.