Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Med full visshet kan man antaga all en Boktryckare är vederhäftig för så stort belopp, som erfordras för erläggande af ifrågavar. utskylder och vill han icke åtaga sigell sådant ansvar, är det lätt för honom att blifva det qvill, derigenom att lian icke trycker tidningen.
När han åter trycker, så har han deraf cn väsendtlig förmån och hvad är då naturligare än att just han, som är ett medel alt tidningen sprides, också får ansvara för de utskylder, som de, hvilka författa densamma böra gifva lill Staten.
Jag yrkar att Bevilln.Utsk. mätte taga i öfvervägande della Frih. af Schmidts förslag och begär äfven på sådan grund återremiss specielt i denna punkt. R. o.
Ad. ansåg de emot denna § gjorde anmärkmr föranleda lill densammas återremitterande. § 15- 28* 436 Den 14 Maj f. m.
Sedan underd. Ridd.-Sekret. uplyst, alt de öfrige RiksSt:n bifallit denna §, blef densamma äfven af R. o. Ad. bifallen^ § 16.
Undert. Ridd.-Sekret. uplyste, att Preste- och BondeSlm bifallit denna §, men BorgareSt. återremitterat densamma jemte det derom i Utsk:s betänk, afgifna yttrande, hvarefter R. o. Ad. biföll ifrågavar. §. § 17. Undert.
Ridd.-Sekret. tillkännagaf, att de öfrige RiksSt:n bifallit denna §, hvarefter densamma äfven af R. o. Ad. biet bifallen. § 18.
Ridd.-Sekret. liflkännagifvit alt de öfrige RiksStm bifallit äfven denne §, yttrade Hr Rosenblad:
Jag får vördsamt underställa Hr Frih. o. Landlm:s samt Ståndets pröfning, huruvida något skäl kan förefinnas, till att i Bevilln.förordn. uptaga något om Salu-Accisen, hvilken är en från Allmänna bevillningen skiljd afgift.
Jag kan åtminstone icke fatta hvad den har der att göra.
Jag tillåter mig icke att yttra något i sjelfva saken, emedan det synes mig som denna fråga icke varit väckt af Utsk., ej heller grundar sig på någon remiss ifrån ett Stånd.
Då är det en ny motion, hvartill jag icke tror att någon efter motionstidens slut är berättigad. R. o. Ad. biföll den ifrågavar. 18 §:n. § 19- Undert.
Ridd.-Sekret. tillkännagaf att de öfrige RiksSt:n bifallit äfven denna §.
I likhet med hvad jag vid flere föreg:de §§ erinrat, får jag nu äfven fästa Bevi!ln.Utsk:s upmärksamhet på att 19 § bör indelas i mom:r.
Detta är nödvändigt vid de tillfällen då Bevilln.Förordn. skall tillämpas och då ett eller annat morn. skall citeras.
Ifrågavar.
19 § är fullkomligen öfverensstämmande med dess lydelse i förra författningen, och fastän icke det står Littera för hvarje morn., så är dock hvart och ett tryckt för sig.
Jag skulle icke tro alt anmärkn. bör föranleda till återremiss af punklen.
Då jag första gången begärde ordet för att göra den framställning, som jag sedan vid flere §§, och sist vid den nu föredragna 19 §:n förnyat, var sådant icke nämndt såsom någon anmärkn., utan endast såsom en påpekning för Utsk:s Hrr ledamöter, att, då detta betänk, kommer att på nytt renskrifvas, sådant måtte iaktagas.
Jag erkänner att vid förlidne riksdag della Den 14 Maj f. sn. 437
Mef glömt, men att så icke tillförene varit, derom kan Herrarne förvissa sig, om de behaga undersöka huru härmed tillgick vid riksdagen före den sista.
Då uplyst blifvit alt elen 19 §:n är af 3 Stånd antagen, kan någon förändring af densamma inom Utsk, icke åstadkommas. R. o. Ad. biföll ifrågavar. §. § 20, 21 och 22.
Ridd.-Sek re t. tillkännagifvit alt dessa §§ blifvit af de öfriga RiksSt:n bifaline, yttrade:
Hr Aminoff: Oaktadt desse §§ äro bifallna af 3:ne
Stånd får jag fortgå i mitt yrkande att 20:de och 22:a §§:ne måtte indelas i mom:r. R. o. Ad. biföll ifrågavai:de 20, 21 och 22 §§:ne. § 23.
R i d d.-Se kret. uplyste, att Preste- och BorgareShn bifallit denna §, men BondeSt. återremitterat Utsk:s tillstyrkan pag. 21 och 22, i anleda, af Riksdagsfullmäktigen Gustaf Peterssons frän Östergöthlands län motion om befrielse för posthemman från bevillnings erläggande och i sammanhang dermed, pag. 32, om införande vid 145 § af ett nytt mom, R. o. Ad. biföll den ifrågavar. 23 §. §§ 24, 25 och 26.
Sedan underd.
Ridd.-Sekret. uplyst, att de öfriga Riksson bifallit dessa §§, blefvo desamma äfven af R. o. Ad. bifallne. § 27.
Ridd.Se kr et. uplyste, att Preste- och BondeSt:n bifallit denna §, men BorgareSt. återremitterat densamma jemte det i Utsk:s betänk, pag. 22 förekommande yttrande angule 27 och 29 §§:ne.
Då här förekomma åtskilliga klasser likasom i 9 och 10 §§:ne, hvilka af Ståndet återremitterats, hemställer jag om det vore nödigt att äfven återförvisa hela denna §.
Skulle Utsk. vid dessa klassers jemförelse med dem, som innehållas i 9 och 10 §§:ne, oell med de förändringar, som deri kunna förekomma, finna att denna § icke beliöfver någon rättelse, så är lätt att återställa honom i samma skick hvari lian nu befinnes.
Skulle man åter anse rättelse böra vidtagas i 9:de och 10:de §§:ne så Törmodar jag att hon äfven bör ske i denna §.
Afven jag önskar återremiss af denna §, men icke för klassifikationens skuld, hvilken i många afseenden är nödvändig, emedan det är omöjligt för Taxerings-komiteerua att noga utröna de inkomster, som en del af de i denna § omnämnda personer verkligen kunna äga, och det likväl blir 438 Den 14 Maj f. m. lättare alt billigt beskatta dera genom att bestämma i hvilken klass sådana personer kunna upföras, ulan önskar jag äterremiss för att underställa Utsk., huruvida icke Utsk. skulle frana skäl att, pä de grunder jag förut anfört, befria arbetsfolk från den här, dera påförda bevillning.
Af samma skäl, som Frih. Palmstjerna, nemi. alt arbetsfolk och gesäller på landet må befrias frän bevillning, anhåller jag om äterremiss af denna §.
Jag är i afseende på arbetsfolk ä landet förekommen af föreg:de talare, och önskar alt de malle befrias från bevillning.
Men medan jag har ordet torde jag fä framställa en anmärkn.
Här omtalas pag. 29, skeppare och fartygsegare, å hvad ort och ställe sora helst, taxeras lika med dera i städerna, § 9, — detta är rätt — men sedan följer orden: samt för alla däckade eller odäckade fartyg af minst flera svåra lästers drägt och derutöfver å 4 sk. b:ko per läst, denna sista mening bör utgå såsom redan nplagen, pag. 5 bland femte klassens städer, der det lyder: ”Och alla andra fartyg — — ■— eller landtman för hvarje läst 4 sk.” Frih. Cederström, Rud.:
Bland löjligare tillägg, som kunna göras, finnes ett, pag. 28, der det heter: ”Qvinnokönet är ifrån denna afgift alldeles frilaget”.
Ordet alldeles synes mig högeligen öfverflödigt, och jag anhåller alt, i händelse 11. o. Ad. återremitterar denna §, ett sä onödigtvis inflickadi ord, som detta, måtte utslrykas. R. o. Ad. ansåg de emot ifrågavar. § gjorda anmärkmr föranleda till densammas återremitterande. § 28.
Ridd.-sekret, tillkännagifvil att denna § blifvit bifallen af de öfriga RiksStra, yttrade Hr Aminoff: Genom de uplysningar, som meddelades 1847 ■—1848 års Bevilln.Utsk. att, nemi.
Bevillms-förordn. borde i vissa §§ vara indelad uti morrar såsom ledande till serdeles lättnad vid denna författnings serskilda delars tillämpning, synnerligen uti Stockholm, beslöt dävar.
Utsk. att iakttaga denna indelning, som af Ständerna godkändes; och, ehuru Ulsk. sökte att med all sorgfällighet göra denna indelning tili morrar, der behofvet sådant påkallade, har likväl vid ett närmare efterseende vissa §§ blifvit förbigångne, som fordra denna indelning.
Men då ingen motion härom blifvit vackt, återstår för mig ej annat, än alt lill de ledamöter af R. o. Ad., sorn tillhöra Bevilln.Utsk., framställa den önskan, att Utsk. läktes vid belänk:s slutliga bearbetning iakttaga den föreslagna ytterligare indelningen af vissa §§ uti morrar, hvilken indelning hvarken rubbar eller förändrar sjelfva författningens ordalydelse.
[Ir Printzensköld:
Ehuru denna § blifvit af de 3:ne öfriga Stånden bifallen-, anser jag mig böra fästa R. o. Ad. upmärksamhet på, huruledes §:n börjar med: ”att alla på landet vistande personer, som idka handel, handtverk, sjöfart eller annan borgerlig nä - Den 1-i Maj f. m. 430 .ving, erlägga enahanda afgift, som personer i släderne, med hvilka de kunna jemföras; dock ej under minimi-afgiflen uti 5:tc klassens städer”.
Nu kan hända att, i följd af skedd återreniiss, förändring göres i afseende på minimi-afgifleus bestämmande.
Månne det då icke kan leda lill orättvisa att jemföra landels handlande och handtverkare med dessa personer i städerna, och manne del icke tvertom blir nödigt att hafva sin talan öppen i afseende på stadgandet af minimi-afgiflen uti 5:te klassens städer, samt all §:n följaktligen varder återremitterad.
Det är ju icke något ondt deri, ty i händelse icke någon förändring i denna § är af hehofvet påkallad, så kan den ju i oförändradt skick till Stånden återkomma.
Då R. o. Ad. återremitterat den lide §, som i afseende pä städerna motsvarar den 28:de i afseende på landet, sä torde för konseqvensens skuld en återreniiss af denna § äfven vara lämplig, ehuru jag icke tror att den kommer att föranleda någon förändring.
Uppå härefter framsläld propos. hiet äfven denna §, på grund af de dermot gjorda anmärkmne, återremitterad.
Jag observerade icke alt vid 14:dc §, hvilken är återremitterad, ordet alldeles ehuru i min tanka alldeles onödigt, är, ifråga om qvinnokönets befrielse i uppgifvet läll, af Bevillnin.
Utsk. inilickadt.
Jag tillåter mig anhålla utt jemväl här ordet alldeles, — ingalunda må användas. § 29.
Ridd.Sekret, nplyste, att Preste- och BondeSlm återremitterat denna §, men BorgareSt. återremitterat densamma jemte det derom i Ulsk:s betänk, afgifna yttrande.
Före den 29:de §:n står samma mening, som före den 27:de nemi.:
”För följande vid bruk, bergr verk och öfriga inrättningar intagne personer skall afgift en, så vida den till 5 j>roc. af inkomsten beräknade bevillningen icke upgår lill högre belopp, bestämmas sålundaFöljaktligen borde man antaga att den klassifikation, som här är gjord, icke skulle hindra att de, som innehafva större inkomster jemväl må skatta utöfver de upgjorda klasserna.
Men jag fruktar att klassifikalionen verkar på samma sätt här, som jag befarade i de öfriga §§:ne, der klasser voro föreslagna, nemi. sä, all man sladuar vid den högsta klassens afgift, äfven om vederbör, hafva större inkomster och följaktligen borde betala mer.
Upsyningsmän vid grufvor äro indelade i 3 klasser, hvaraf den första skulle betala 3 r:dr.
Låtom oss nu antaga att det funnes en upsyningsmän vid en grufva, som hade 2000 r.-dr årlig inkomst, sä skulle han ifall han vore Bergmästare med samma lön, derföre betala 60 r:dr, men när han är upsyningsman och taxeras efter lista klassen sä betalar han 3 r:dr, Afser man, såsom rätt är, att hvar och eu skall erlägga bevillning i mån af sina inkomster, så torde det vara bättre titt borttaga klassifikation nen.
Hr Printzensköld har förut yttrat sig deremot och jag törs 440 Den 14 Maj. f. m. icke bestrida hans sakkännedom i detta fall, men önskar dock alt frågan måtte ånyo tagas i öfvervägande inom Utsk., på det att kronan måtte få sin rätt och den ena medborgaren icke betala alltför mycket, under det att den andra erlägger för litet.
Jag instämmer uti hvad Hr von Hartmansdorff anfördt, och anhåller blott att få göra ett tillägg.
Jag vet ett grufvnbolag, som betalar 2000 r:dr till sin fogde, icke tilt npsyningsman.
Upsyningsmännen a ro underordnade personer, hvilket likväl icke hindrar att ju icke hela det raisonement, som af den värde talaren blifvit anfördt i alla fall gäller, ty den person, sorn har 2000 r.drs inkomst, borde betala 60 ndr och här stadgas likväl endast 20 r:dr.
Jag ser icke något skäl, hvarföre icke han skall betala lika mycket, som en tjensteman.
Visserligen stå i början af § de ord som blifvit uplästa, hvarigenom man skulle kunna tro att debiteringen skulle konin» att utgå efter hans inkomst; men om sä är, dä behöfves icke klassifikationen, så vidt man icke ville sätta ett minimum, hvilket vore tjenligast, ty af klassifikationen skulle man kunna tro att ingen annan rättelse behöfdes än den klassifikationen innehåller, hvarföre jag för min del vördsamt anhåller om äterremiss af denna g, på det Utsk. må fästa det afseende på denna sak, som den förtjenar.
Jag förenar mig med de talare, som anhållit om äterremiss af denna §, emedan densamma har ett nära sammanhang med de föreg:de 9:de 10:de och 14:de §§:ne.
Hvad jag tror mig känna är att, dä Bevillms-förordn. första gången uprällades, efter de grunder, som då gjorde sig gällande, ansåg man det nödigt att indela förordningen uti vissa klasser lill ledning för Taxeringsmännens omdöme m. m.
Men sedan man kommit till mera vana härutinnan, följer man numera icke klassindelningen, utan de förhanden varande förhållanderne, endast tillseende att taxeringen ej understiger minimi-afgiften.
Denna upgift kan svårligen af någon, som deltagit uti Taxerings-komitéerne uti städerne, jäfvas.
Och resultatet blifver således, att all klassifikation är öfverflödig.
Enskildt kan jag uplysa, alt uti de flere Taxerings-komiléer jag deltagit, så i Stockholm som uti Norrköping, har man utgått frän den grundsats, att ingen bör upföras till taxering öfver den l:sta eller högsta klassen, så framt han sjelf icke upgifver sig ega motsvarande högre inkomst, eller serskilda kända omständigheter påkalla en större bevillning.
De flesta upgifva sina inkomster så, alt den motsvarar i laxerjpg minimi-afgiften.
Och jag tror mig med säkerhet kunna uplysa, alt endast fä personer uti Stockholm upgifva sig till större inkomst än hvad lesia klassen uptager till motsvarande beskattning.
Jag an ser att minimi-summan bör i Bevilln:s-förordn:n öfver allt bestämmas, och att beskattningen deröfver får bero på taxeringsmännens kännedom vid hvarje serskildt förekommande ärende.
Äterremiss är begärd egentligen på grund af klassifikationen, och den siste värde talaren har sammanställt denna klassifikation med den som i 9:de och 10:de §§:ue egde rum.
Det Den 14 Maj f. m. 441 är visserligen förhållandet att i 9:de och 10:de §§:ne finnes en klassifikation, sora med denna är jemförlig, men jag tror icke att det egentligen var den, som var anledu. lill Ståndets återremiss deraf, denna var nemi. efter mitt förmenande städernas klassifikation.
Den klass, som befinnes inom samma klass af städer, jemförlig med den, som finnes här i denna §, (ror jag vara nödvändig att åtminstone till en del bibehålla.
Jag får fästa de talares upraärksamliet, som talat enrot denna klassifikation derpå, att om klassifikationen borttages, så mäste den afgift, som sättes lika för alla, sättas så låg, för alt icke blifva orättvis, att i sådant fall det lätt torde inträffa, hvaruppå äfven Frih.
Palmstjerna fästat upmärksamheten, att afgiften till Staten blefve mindre än uti närvar, stund.
Hvad Utsk. här har föreslagit är enl. min åsigt en förbättring mot hvad förut var föreskrifvit, ty genom förra författningen stadgades, att afgiften skulle ovilkorligen utgå till här stadgade belopp.
29:de § i nu gällande författning säger nemi. ”de vid bruk, bergverk och alla öfriga inrättningar, antagna personer, påföras följande bevillning”.
Här i Ulsk:s förslag står: ”att de skola påföras denna bevillning, derest icke deras inkomst efter 5 för 100 är större.
Längre torde man väl icke kunna gå, och då den föreslagna ordalydelsen innehåller en bestämd skillnad mot den nu gällande, är deruti en anmaning åt komitéerna att på taxeringen uti denna del fästa sin upmärksamhet, icke att häruti ligger skäl till någon återremiss.
Här är ett skäl hvarföre jag måste yrka återremiss, och det är, att här finnes uptaget arbetsfolk och gesäller.
I händelse arbetsfolk i städerna och på landet blifva befriade från bevillning, så borde de vid bruken äfven åtnjuta samma fördel.
För öfrigt hyser jag vid denna punkt blott en liten betänklighet, hvilken jag anhåller att vid skeende återeemiss få underställa de sakkunniges omdöme inom Utsk.
Jag bekänner att jag är obekant med bruksföryaltningen, men enl. mitt omdöme upstår stor betänklighet vid att göra någon skillnad mellan gruffogdar, upsyningsmän, och grufvedisponenter.
Jag befarar att de olika benämningarna föranleder att man lätt kan påföra dem, sorn förrätta samma tjenst, olika bevillning, För öfrigt förenar jag mig med Hr Aminoff deruti, att jag tror det sednare tiders erfarenhet visat hur allt mer och mer vederbör, Taxerings-komiléer försökt att begagna alla de utvägar, som Bevilln:sförordn. möjligen kunnat lemna dem, för att beröfva kronan sin rätt, hvilket, då förfarandet icke varit lika på alla ställen, slutar med att göra beskattningen olika inom olika orter.
Ur Lagerbjel m:
Jag finner väl alt hvad Gr. af Ugglas anfört vore tillfyllestgörande, om det iaklloges, men lätom oss suponera att det sker sä, som Bevilln.Utsk. föreställer sig att det bör ske, d. v. s., att Taxerings-komiléen debilerar efter §:n i dess första sals, och jag hemställer då, om icke denna tabell, som nu börjar med 2 r:dr och slutar med 20, borde blifva en skala, som började med 2 och slutade med 60 r:dr.
Jag tror att det exempel jag omtalade ingalunda är det enda i Sverige utan att det finnes många sådana gruffogdar, hvilkas inkomster upgå till 2000 r:dr och boställe fritt.
Den 44.2
Den 14 Maj f m. siste värde talaren anförde svårigheter vid att skilja emellan de olika benämningarna, men enl. mitt förmenande blir det icke svårare att skilja emellan disponenten, gruffogden och upsyningsmännen, än att skilja emellan brukspatronen, hans inspektor och hans rättare.
Jag anhåller alt få framställa en anmärka., som af föreg:de talare icke blifvit gjord.
1 början af denna § mom. 4 står: ”för följande vid bruk, bergverk och öfriga inrättningar antagne personer skall afgiften, såvida den lill 5 proc. af inkomsten beräknade bevilluihgen icke upgär lill högre belopp bestämmas sålunda”.
Och under detta mom. förekommer gruf-fogdarna, men så förekommer i andra mom. de personer, hvilka erlägga afgift till ovillkorligt bestämda belopp, och deribland finnas äfven grufve-disponenter.
Jag kan icke finna skäl hvarföre det skall vara ett bestämdt belopp af 20 r:dr för grufvu-disponenten under det grufve-fogden kan klassificeras till hörgre belopp än 20 r:dr, i händelse hans inkomst befinnes gå till mera.
Jag skulle tro alt på flera ställen disponenten har större inkomster än fogden, hvadan åtminstone båda dessa kategorier bordt hänföras under första mom.
Om ärendet återkommer till Utsk. så anhåller jag att Utsk. ville laga denna aumärkn. i öfvervägande. R. o. Ad. ansåg de emot ifrågavar. § gjorda anmärkmr föranleda till densammas återremitterande. §§ 30, 31, 32 och 33. lindert.
Ridd.Sekret, lillkännagaf att dessa §§ blifvit af de öfriga RiksShn bifallne.
Då hvarje Bevillms-stadga endast är antagen af Ständerna till året efter det, då nästkommande riksdag börjat, och det ålegat Utsk. alt föreslå grunderna, utan inskränkning i afseende på föremålen, till den bevillning, som Utsk. skall underställa Ständerna, så anser jag för min del, att vid föredragning af dessa grunder, hvarje
Ståndsledamot är oförhindrad att framställa hvilka anmärkmr som helst, äfven i händelse Utsk. skulle hafva begagnat samma förslag, som ligger till grund för förra Bevillms-författningen och icke någon serskild motion blifvit väckt i det hänseendet.
Att vara serskild motionär i delta fall anser jag betyda detsamma, som att fästa Bevilln.Utsk:s upmärksamhet på den elier den förändringen, och att Utsk. icke är förhindradt att ingå i pröfning af så beskaffade framställningar.
På grund häraf får jag vid 33:dje § göra den anmärkn. alt jag anser det vara obilligt, att utlånta kapitaler, som icke bära högre ränta än 5 proc. äro befriade från bevillning.
Jag väckte icke någon serskild motion derom af det skäl, att jas väckte en annan motion, den nemi. att då så mångfaldiga delar af Bevillmsförordn. förekommer, hvilka, ehuru grundade på den första upslällningen af 1812, som var hillig och rättvis, sedan under tidernas lopp och genom sättet att verkställa dem, allt mer och mer aflägsna! sig derifrån, så, och för att återkomma till de principer på hvilka 1812 års beskattning grundade sig, skulle Ständerna hos K.
M. anhålla om nedsättande af en komité, som med det större rådrum
Den 14 Maj f. m. densamma framför Bevilln.Utsk. kunde ega, skulle utarbeta förslag till ny Bevillms-förfatlning, grundad pä en sann inkomst-taxa.
Men då Utsk. afslagit denna motion, och jag förmodar att nied dess beskaffenhet den icke skulle kunna gå igenom ulan tre Stånds bifall, sä anser jag mig höra fästa upmärksamheten på den ofantliga obillighet och orättvisa, som ligger deri att kapitalisterna äro lagligen fria från all skall, ly det är just på det stället der den måste finnas, emedan då bevillningen lill största delen utgår efter 2:dra artikeln, sä blir följden den alt dessa icke deltaga i kommnnal-utskylderna, och exempel skulle kunna framdragas, huruledes en person, som är känd för alt ega förmögenhet af minst en mill. r:dr b:co, derföre att han icke eger någon faslighet och ej heller någon tjenst, efter 2:dra art. icke erlägger mera än 2 r:dr, hvilken summa äfven af hvarje gesäll betalas, och efter denna grund utdebiteras alla hans komunala utskylder.
Jag yrkar således den förändring, att afdrag för bevillning må gäldenären tillerkännas äfven när räntan för länet är mindre än 5 proc., dock alt frän detta afdrag må befrias de kassor, som förvalta medel tillhöriga fromma stiftelser äfvensom naturligtvis Diskonterna.
På denna grund anhåller jag om återremiss äfven af denna §:s andra mom.
I sammanhang med hvad jag förut hemställt till Utsk., får jag i afseende pä 30:de § hemställa om icke, ehuru denna § är indelad i tvenne morna1, Ulsk:s ledamöter vid nogare genomseende af densamma torde finna att den borde vara indelad i minst G.
Hvad Hr Rosenblad yttrat ang:de bevillning af kapitaler instämmer jag fullkomligen uti, men för sättet att verkställa detsamma torde fordras en noggrann undersökning.
Vid förlidne riksdag förekom ärendet i Bevilln.Utsk., och de flesta ledamöter voro då af den tanka att för kapitaler, som utlånas mot 5 proc:s ränta borde äfven någon slags bevillning erläggas, men hur det sktdle ske, derom voro Utsk:s ledamöter oense, och resultatet biet att man stannade vid hvad förut stadgadt varit.
Många förslag hafva blifvit i detta, afseende väckta, af hvilka jag dock tror att det af H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm upgjorda, är det bästa det nemi. att den handling hvarpå skuldsedeln skrifves, skulle af långifvaren beläggas med karla hvilket möjligen vore tillräckligt.
Jag anhåller att 33:dje §:s andra mom. mätte upläsas och jag derefter åter få ordet.
Sedan denna upläsning försiggått tilläde Hr Aminoff:
I detta mom. finnes en föreskrift, som svårligen kan göras gällande nemi. att låntagaren skall lemna qvitto uppå att han fått bevillnings-procenten, emedan det skulle föranleda en korrespondens fram och tillbaka, som vore alltför vidlyftig.
Uti en process, som äfven kommit till Högsta
Domstolen, deri låntagaren påstod att han icke erhållit bevilln:s-afdrag och långifvaren icke hade qvitto, men på originalhandliugep stod antecknadt att (jag minnes ej summans belopp men antager att den var 1000 r:dr) räntan blifvit betald med 57 r:dr, Högsta
Domstolen dömde att bevillmsprocm var ertagd.
Jag skulle således önska att stadgandet rörande qvittot måtte helt och hållet utgå, och tror att när å skuldsedeln 444 Den 14 Maj f. m. finnes antecknadt, att räntan är erlagd med behörigt bevillms-afdrag, serskilt qvitto ej är behöfligt.
På denna grund får jag ehuru 3 Stånd hafva bifallit denna punkt anhålla om återremiss af densamma, emedan det likväl är en beskattningsfråga, som kan komma under votering i förstärkt Ulsk.
Jag vill icke i saken yttra mig rörande de anmärkmr, sorn Hrr Rosenblad och Aminoff jgjort, men anser mig böra fästa Ståndets upmärksamhet deruppå att, då enl. hvad betänkandet utvisar, hvarken Utsk. eller någon motionär gjort erinran vid 33:dje §, sä är det enl. min tanka icke lagligt att nu, när betänk, skall afgöras, väcka nya motioner, hvilket både Hrj Rosenblad och Hr Aminoff hafva gjort.
Jag måste bestrida denna rättighet, ty om de fä begagna henne och andra ledamöter af Ståndet göra likaledes så förryckes öfverläggningen ur sitta skick, och vi komma aldrig lill slut med saken.
Utsk. kan enl. min tanka icke heller göra något afseende på sådana återremisser.
Vi hafva förlorat lid, och ärendet har icke det ringaste framskridit.
Jag är lill största delen förekommen af Hr von Hartmansdorff.
Då frågan är af 3 Stånd afgjord, torde Utsk. icke kunna till pröfning uptaga det förslag, som Rr Rosenbiand här har väckt.