Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härmed får jag vördsamt anhålla att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats i Allm. Besv.-o.
Ekon.- Utsk., samt såsom supleant i Förstärkta StatsUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodades att sammanträda till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Gr.
Beckfriis.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. inkomne Betänk:n: N:o 29, i ani. af väckt motion om ändring af K.
KammarColhi Cirkulär d. 5 Maj 1843, rörande klyfning af kronoparker som blifvit till enskilde under skattemannarätt försålde; 126 D on 26 Augusti. N:o 30, i ani. af väckte motioner om ändringar uti K.
Förordna ang:de expeditions-lösen d. 30 Nov. 1855; N:o 31, i ani. af framställde förslag, dels om förhöjning af Häradshöfdingars samt Borgmästares äfvensom extra
Domares i brottmål ersättning för skjuts och dagtraktamente, dels ock ifråga om rätt för Häradshöfding att vid extra förrättningar beräkna skjuts och dagtraktamente för ett skrifvare-biträde; samt N:o 32, i ani. af väckt motion om utarbetande af förslag till ny patent-lag. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | på 3 e. m.
Onsdagen den 26 Augusti 1857.
Just. 3 prot:s-utdr. för d. 22 dennes samt pleni-prot. för d. 7 sistl.
Anmäldes och emottogs Hr StatsRådet Frih. Curt Gustaf af Ugglas, som å K.
Propos till R.
Då för 14 dagar sedanden val-lista öpnädes, hvarigenom Hrr Elektorer behagat insätta mig i StatsUtsk. efter Frih.
Tersmeden, förklarade jag på detta rum, att jag så mycket mindre väntade att blifva hedrad med detta förtroende, som jag på förhand tillkännagifvit att jag ej kunde detsamma mottaga.
Jag ansåg mig dock, sedan valet en gång var skett , pligtig att på ett par veckor mottaga platsen, för att lemna Elektorerne tillfälle att utse en efterträdare.
I enlighet med mitt då gjorda förklarande nödgas jag nu, i anseende till vigtiga, dels enskilda, dels embetsgöromål, ifrån och med nästkommande vecka afsäga mig ifrågav:de förtroendeplats, men anhåller tillika att det oaktadt varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Leuhusen, Carl Herman:
Angelägna resor i och för min tjenst nödga mig att från och med nästk.
Söndag afsäga mig de förtroenden, som varit mig lemnade, att vara elektor samt Den 26 Augusti. 127 ledamot i Const.Utsk., hvarjemte jag anhåller att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr
Bänkmän att sammanträda till val af en elektor efter Frih.
Leuhusen, samt Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Const.Utsk. efter Frih.
Leuhusen och en ledamot i StatsUtsk. efter Hr von Troil.
Hr Gr. o. Landtm, upläste en till honom ankommen så lydande skrifvelse:
Hr Grefve och Landtmarskalk!
Direktionen för K.
Svenska AktieBolaget för jernväg emellan Köping och Hult har äran härigenom inbjuda Högvälborna Hr Gr. o.
Landtm, jemte 20 ledamöter af R. o. Ad. samt Ståndets Sekret, att med sin närvaro hedra det högtidliga öpnandet för allmän trafik af jernvägen mellan Örebro och Arboga, hvilket kommer att äga runi nästa Lördag d. 29 dennes; och får Direkt:n tillika meddela, att ångfartyget Arboga, som blifvit stäldt till Direktins förfogande för de inbjudna gästernas befordrande till och ifrån jernvägen, afgår från Itiddarholmshamnen kl. 4 på morgonen nämnde dag samt återvänder på e. m.
De bifogade banden torde fästas i knapphålet såsom igenkänningstecken för betjeningen å ångfartyget och vid jernvägen.
Stockholm d. 26 Augusti 1857.
Fr. Wae r n j:r. C. A. Forsselius.
Efter upläsningen häraf tillkännagaf Hr Gr. o.
Landtm., att biljetter för denna resa blifvit öfverlemnade till RiddarhusFiskalen, hos hvilken de ledamöter, som ville anteckna sig till bjudningens begagnande, kunde utbekomma dem.
Uplästes ett af Hr af Wannqvist, Fredr., inlemnadt så lydande memorial:
Denna dag underrättad, att H. R. o. Ad. behagat hedra mig med val till ledamot af Riddarh.Utsk., får jag vördsamt tillkännagifva, att jag af tjensteåligganden är hindrad att denna befattning mig åtaga.
Stockholm d. 24 Aug. 1857.
I ani. häraf anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde utse en ledamot i Riddarh.Utsk. efter Hr af Wannqvist.
Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.Utsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 18, med förslag till voter:s-propos:r, i ani. af RiksSt:ns olika beslut, ang:de stämplade pappers-afgiften. 128 Den 26 Augusti.
Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtskis d. 19 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt.
Propos. om beviljande för Myntverkets behof af ett räntefritt lån från Banken å 50,000 Rdr Rmt.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 42, med hemställan om tillfällig löneförhöjning åt Bankens, Diskontverkens och Tumba bruks tjenstemanna-personal och betjening. lista punkten, Diskonlverkcn, Hr af Funck, Carl Oscar:
I min vid Utskis Betänk, fogade reservation har jag sökt att få 33j- proc., hvartill i allmänhet löneförhöjningen för Bankens tjenstemän blifvit bestämd, förhöjda till 50 proc.
Ser man efter huru stor förhöjning blifvit gifven Statens under HufvudTitlarne uptagne embets- och tjenstemän, så finner man denna upgå till 50 proc. af lönen.
Dessutom bör vä! förhöjningen rätta sig efter den dyra tiden och ej så noga bestämmas i vissa proc.
Isynnerhet i den tredje graden, der det ej är tillåtet för tjensteman att mottaga annan befattning, vore en förhöjning väl behöflig.
För att vinna rättelse i de afseenden jag nu anmärkt, anhåller jag om återremiss.
De anmärknir den siste tala ren gjort mot både BankoUtskis och Fullmäktiges förslag förfalla vid närmare betraktande, om man icke allenast afser de förhållanden, som förefinnas vid denna Riksdag, utan äfven kastar blicken på den föregide.
Då upgjordes en alldeles ny reglering af lönerna för Bankens tjenstemän, hvilken så vidt jag vet varit ganska riktig.
Det är likväl naturligt att dessa löner nu blifvit otill räckliga, sedan dyr tid tillkommit.
Men då de vid sista Riksdagen till siffran noga bestämdes, så är väl nu det lämpligaste att, då förhöjningar blifvit af nöden, föreslå dessa till samma proc, för alla graderna, och om lönerna gjordes riktiga vid förra Riksdagen, så böra de väl också vara det nu.
Det må vara sannt, att summan af förhöjning blir olika för de olika graderne, men man bör också besinna, att med lönerne för högre grader afses att deras innehafvare skola kunna lefva med familj, hvilket åter för de lägre icke är afsedt.
Det är också gifvet, att den kostnad som från de höga priserna härflyter, blir större för de högre graderne än för de lägre.
Att lönerna i de särskilda graderna inom Banken icke på runstycket slå in med lönerna för Statens embetsman, kommer sig deraf, att de förra, såsom jag förut nämnt, vid förra Riksdagen undergingo en fullständig reglering, hvilket icke blef fallet med de sednare, och således är naturligt, att det måste upstå en skillnad, som dock ej är högre än 50 ä 60 Rdr.
Inom ett och samma verk är det ganska riktigt alt jemna alla löner inom samma grad
Ben 26 Ångusti. 12» grad till lika belopp, nnen deremot torde det ej gå an att föreskrifva, att t. ex. en Kamererare i Banken skall hafva precist samma lön som en embetsman i något Statens verk af motsvarande tjenstegrad, hvars göromål kunna vara och afven ofta Sro af belt olika art.
Jag tror mig kunna påstå, och det erkändes äfven vid förra .Riksdagen, att den reglering, som då gjordes, var väl gjord; och den nu föreslagna är alldeles densamma, endast med det särskilda dyrtids-tiliägget.
Hr af Geyerstam, Carl:
Jag har bilrädt Utsk:s Betänk, med undantag af bestämmelserna rörande tiden, under hvilken löneförhöjningarna skulle gälla.
Jag får i detta afseende hänvisa till reservationen, som innehåller min mening, att löneförhöjningarna borde gälla från 1857 tillsdess R.
Star komma i tillfälle att derom ånyo besluta.
Jag anser det vara rättare att bestämma tiden så, än att utsätta den till i859 års slut, då R.
St:r förmodas skola nästa gång sammankomma.
De anmäikn:r Hr af Funck gjort, har Gr.
Lagerbjelke redan besvarat, och jag förenar mig med honom.
Jag får således, med undantag af det i reservationen omhandlade fall, anhålla om bifall till Utsk:s Betänk.
Ilr af Funck:
Vore dot i verkligheten såsom Gr.
Lager bjelke yttrat, att lönerne äro jemt reglerade och förhöjda, så funnes ej ani. att göra anmärkmr, men tager man närmare reda på saken, så finner man förhållandet vara, att mången, som fått förhöjd lön, i sjelfva verket fått mindre än förut, derigenom att arfvoden och andra inkomster gått förlorade.
Jag anser således att denna reglering icke alltid verkat så fördelaktigt, och bevis härför har jag hämtat genom konversation med åtskilliga embetsman i Banken.
Den härefter till bifall å förev:de punkt framstälda propos:n besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Ilr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
2:dra punkten, ang:de aflöningsslaten för Tumba bruk.
Denna punkt bifölls utan discussion.
Föredrogs ånyo och bifölls BankoDtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 43, med hemställan om personelt, årligt anslag till Bankens Garde de Medailles, RiksAntiqvarien B. E. Hildebrand.
Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 40, i ani. af dels K. M:s Nåd.
Propos. med förslag till författn. ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels enskilde motioner i enahanda syftning.
VIII H. 9 130 Den 26 Augusti. Gr. Sparre, Erik:
Vid föredrägningen sist].
Riksdag af den då afgjorda lagen om ansvar för stöld, snatteri och rån, vidlog R. o. Ad. en utväg, som med mål af förev:de beskaffenhet är särdeles lämplig, nemi. att vid föredragning punktvis af Betänk. R. o. Ad. biföll de §§:r, mot hvilka anmärkn. icke gjordes, och återremitterade dem, mot hvilka grundade inkast framställdes, med rätt eller förbehåll för LagUtsk. att, om de verkställda återremisserne gåfve anledn. till ändring i redaktionen af en eller annan §, som R. o. Ad. redan bifallit, vidtaga dessa förändringar.
Derjemte beslöt R. o. Ad. att rubrikerna i författn:n, såsom beroende af förfaltn:ns innehåll, skulle först efter §§:ne företagas till afgörande.
Jag får hemställa, att R. o. Ad. måtte i afseende å detta Betänk:s föredragning nu fatta liknande beslut.
Hr Gr. o. Landtm, framställde hurusom Gr.
Sparre i afseende på sättet för föredragningen af detta Betänk, hemställt, att densamma må ske punktvis, att med pröfningen af rubrikerne i författn:n må upskjutas tills R. o. Ad. pröfvat <§§:ne uti författn:sförslaget, samt att, för den händelse att en eller flere §§:r återremitterades, LagUtsk. må förbehållas rättighet att äfven i afseende på de §§:r, hvilka kunde blifva af R. o. Ad. bifallne, föreslå de redaktions-jemkningar, hvilka Ulsk. efter erhållen del af de anmärkn:r, som föranledt återremiss, kan finna be hofi ige; hvarefter detta föredragningssätt med det derjemte föreslagna förbehåll af R. o.
Ad. bifölls; och i följd deraf nu först föredrogs § G Hr von Koch, Nils Sam.:
Jag hemställer om icke R. o. Ad. ville tillåta, att endast nummern upläses, der ingen anmärkn. är gjord.
Ilr Cederschiöld, Rob.
Jag måste beklaga att en fråga af så stor vigt som denna förekommer under den hetaste sommaren, då många af R. o.
Ad:ns ledamöter äro frånv:de, och då hvar och en har svårt att hålla sina tankar så samlade som erfordras, för att kunna bedöma lämpligheten af de särskilda §§.
Då dessutom frågan förekommer nu i skumrasket, torde det vara så mycket nödvändigare att §§ upläsas.
Sedan en ledamot bestridt den af mig gjorda hemställan, afstår jag naturligtvis derifrån.
Förev:de g bifölls. § 2.
I denna g föreslås ansvaret endast för det fall, att den förfalskade handlingen verkligen blifvit begagnad.
Jag tror det är ett fel såväl i afseende å denna som flera följande SS, och jag tillstyrker derföre återremiss.
Jag tror nemi. att ansvar bör drabba den som begår en förfalskning, äfven om han icke gjort bruk af densamma.
Det kan t. ex. hända att han vill, att Den 26 Augusti. 131 bruk skall göras af den förfalskade handlingen, utan alt dock vilja sjelf deri deltaga, och derföre sätter en annan i tillfälle dertill.
Då borde väl emedlertid ansvaret drabba den, som gjort förfalskningen, helst som den, hvilken deraf gör bruk, kanske ej engång känner dess falska beskaffenhet.
Den fråga Hr Cederschiöld nu vidrört är en af de vigtigaste, som kunna bringas under discussion.
Detta förslag innefattar en väsendtlig olikhet mot LagKomitéens uttalade åsigter, men skälen för denna afvikelse äro af Just.Statsministern i StatsRådsprot. så utförligt och efter min tanka fullständigt motiverade, att Utsk. ansett sig hafva föga att tillägga.
Den af Hr Just.StatsMinistern uttalade åsigt öfverensstämmer i det närmaste med nu gällande praxis.
Det är sannt att vår nu gällande lag icke i bestämda ordalag uttrycker, att bruk skall vara gjordt af en förfalskad handling, för att det stadgade straffet skall kunna ådömas, men då lagen begagnar ordalagen: »brukar någor falskeliga» eller »förfalskar att dermed skada göra», och då detta upsåt icke kan ådagaläggas förrän bruk af den förfalskade handlingen är gjordt, så hafva dessa ordalag ledt till den tolkning, att ansvar icke tillämpas, förrän handlingen är begagnad.
Just Ministern har äfven sökt bevisa att så är förhållandet, ty man vet att den domstol, der ett brott är begånget, är den hvilken det tillkommer att uptaga brotlet, och lagen har blifvit så tillämpad att den domstol, inom hvars domvärjo bruk blifvit gjordt af den förfalskade handlingen, ansetts behörig att uptaga och handlägga förfalskningsbrottet.
Det är en sanning, som Hr Cederschiöld anmärkt, att en person kan komma i besittning af en falsk handling utan att känna denna dess beskaffenhet, men sådant får icke leda lagstiftaren till den stränghet, att man skulle bestraffa en person derföre, att en falsk handling finnes i dess värjo, då det således icke kan utransakas om han verkligen haft för afsigt att dermed göra någon skada.
Man anser nemi. att med den handling, som jag eger i mitt våld, eger jag att vidtaga hvad åtgärd jag behagar.
I öfvertygelse om riktigheten af den åsigt, som legat till grund för K. M:s Propos. och Utslcs förslag, samt med åberopande af den i detta fall utbildade praxis, vågar jag anhålla om bifall till Utsk:s Betänk.
Jag trodde att enhvar skulle finna att det ligger lika mycken brottslighet i att förfalska en handling och låta den af en annan brukas, som uti att sjelf begagna densamma.
Det är tydligt att förfalskaren i sådant fall bör bestraffas, hvilket dock efter denna § icke låter sig göra.
— Det kan ju inträffa, att någon begår en förfalskning för att bereda fördel åt en vän, hvilken kommer att begagna densamma utan att veta af, att den är falsk.
Det måste vara ett förbiseende af LagUtsk., att straff ej blifvit stadgadt för sådana fall, och jag får derföre förnya min anhållan om återremiss.
Den 2fi Au gustf. Gr.
I det fall som den siste talaren omnämnt, att någon utlemnar till annan en förfalskad handling, på det bruk deraf må göras, liar ju förfalskaren redan deraf gjort bruk, ty det är detsamma om lian gör detta personligen eller genom någon annan.
Jag är således öfvertygad att en person som utlemnar en sådan handling, icke blir strafflös.
Jag bör äfven nämna att i det nyare lagstifningsarbetet, verkstäldt under början af detta århundrade, synnerligast i Tyskland, som ligger till grund för LagKomitéens arbeten, och i dé allra nyaste, nemi. de Preussiska, de Badiska och de Österrikiska, begreppet förfalskning varit upfattadt på detta sätt.
Jag tror att Utsk. haft god anledn. att från den i utlandet vunna erfarenhet hemta stöd för sitt sätt att behandla denna fråga.
Ett förbiseende kan det så myckel mindre hafva varit, som i Högsta
Domstolen anmärkning blifvit gjord mot förslaget i denna del, till'följe hvaraf Just.Ministern i StatsRådsprot. ådagalade nödvändigheten af detta stadgande.
Utsk. har således ganska noga öfvervägt äfven denna punkt, och icke, såsom Hr Cederschiöld antagit, endast af förbiseende gifvit § denna lydelse.
Sparre stödjer sitt yrkande endast derpå, att bruk skulle vara gjordt af den falska handlingen.
Detta har jag icke bestridt: jag bar blott velat att den, som verkligen gjort förfalskningen, också skall derföre straffas.
I § står: »och har han af den falska handlingen, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, bruk gjort».
Det är mot detta jag gjort anmärkn., ty förfalskarens brottslighet är lika stor, om ban i bedräglig afsigt gjort förfalskningen och låter den ligga framme på det att en annan må begagna sig deraf.
Jag fortsätter min anhållan om återremiss.
Ilr Cederschiöld har åberopat det fall, att någon skulle hafva skrifvit en falsk handling, men, i stället att sjelf begagna densamma, lernnat den framme i akt och mening att en annan skulle deraf göra bruk.
Enligt min åsigt måste ett så beskaffadt brott, som bär är förutsatt, subsumeras under den art, som förekommer i 2:dra morn., nemi. att man af handlingen gjort bruk.
Ty om jag förfalskar en handling och lemnar den framme i afsigt att en annan skall begagna densamma, så måste förfalskaren anses hafva sjelf gjort bruk deraf.
Dessutom vill jag fästa upmärksamheten derå att, om den brottslige ej skulle kunna åtalas efter denna §, så finnes en annan §, enl. hvilken den, som genom svekligt förfarande tillskyndar annan förlust, kan fällas till ansvar, och som vore tillämplig under förutsättning att Hr Cederschiölds anmärkn. är riktig.
Den brottslige kan således i det åberopade fallet ingalunda blifva strafflös.
För öfrigt instämmer jag i de åsigter Gr.
Sparre yttrat, och anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
Den siste värde talaren har förmenat, att den som gör en förfalskning äfven skulle anses göra bruk Den 26 Augusti. 133 deraf, om han lernnar den falska handlingen framme så att den kan åtkommas af en annan.
Men om någon t. ex hemma bos en sliigting, som man gerna vill gagna, finner en, handling; om man inser att en obetydlig förändring deri kan för den andre medföra någon stor fördel; om man då vidtager denna lilla ändring, och den andra personen, okunnig om förhållandet, begagnar sig af handlingen samt vinner den supponerade fördelen, då hemställer jag om man kan säga att den som gjort förfalskningen, verkligen också gjort bruk deraf. — Kr'ih. af Ugglas bar visserligen åberopat att längre fram i en annan § skulle förekomma ansvar för den som handlat svekligt och bedrägligt, och att således den brottslige i allt fall icke skulle blifva strafflös, men jag får erinra att det är då ett mycket mindre brott för hvilket han blir fälld.
För det brott, som jag här supponerat och hvars möjlighet icke torde kunna bestridas, finnes deremot intet straff stadgadt.
Jag ber att få hänvisa Hr Cederschiöld till g 45 som talar om delaktighet i missgerningar.
Om nu personen icke anses sjelf hafva gjort bruk af förfalskningen, så kan han dock ingalunda undgå ansvar efter denna §.
Dock torde sådant i de aldraflesta fall icke komma i fråga, ty man kan naturligtvis göra bruk af en förfalskning på mångahanda sätt, hvilket ovilkorligen mäste anses hafva inträffat, om man utlemnar densamma till inlösen åt någon annan, han må om bandlingens falska beskaffenhet ega kännedom eller icke.
I annat fall kommer naturligtvis 45 g att tillämpas, hvilken hänvisar till lagens stadgande;] om ansvar för delaktighet i brott i allmänhet, och således kan förbrytaren uti hvilketdera fallet som helst icke undgå straff.
Jag tror således icke att Hr Cederschiölds anmärkn.-r böra föranleda den begärda återremissen.
IIr Cederschiöld:
Efter min öfvertygelse är uti lagstiftning ingenting af så stor vigt som att få lagen klar och tydlig.
Det är då förvåoande att Frih. af Ugglas och Gr.
Sparre bestrida återremiss af denna §, som otvifvelaktig! måste anses innehålla en otydlighet.
Sparre säger, att man måste anses hafva gjort bruk af en förfalskad handling, då man lemnat den framme.
Om någon påträffar en handling i Gr.
Sparres rum, och dermed vidtager en förfalskning, så kan förfalskaren icke sägas lemna handlingen framme, men förfalskningen är begången, och Gr:n kan begagna handlingen utan att känna detta och utan att göra sig skyldig till något brott.
Således måste väl Gr.
Sparres anmärkn., att han i sådant fall skulle straffas för delaktighet i förfalskningsbrottet vara en orimlighet.
Det är då naturligtvis endast den som begått förfalskningsbrottet, som bör fällas till ansvar, och icke den som ovetande begagnat handlingen.
Jag hemställer om det är skäl att på detta sätt slifta lagar, och om det icke snarare vore skäl att, innan lagen utfärdas, göra den klar och tydlig.
^ 134 Den 26 Augusti. Gr.
Jag har redan flera gånger yttrat att, om jag ändrar en handling en annan person ovetande, och sedan återställer densamma lill honom, samt han deraf sedan gör bruk, så har jag medelst sjelfva utlemnandet sjelf gjort bruk af densamma.
Det går icke an att betrakta saken så som Hr Cederschiöld gjort, ty om jag roar mig med att skrifva en handling, och den skulle stjälas från mig, så skulle jag ju då straffas för förfalskning, ehuru min afsigt icke varit att göra någon sådan.
Under discussionen har jag erinrat mig ett exempel, som faller under denna g.
I min ort stämde en person en annan för olaga valtenupdämning.
Den sistnämnde förfalskade kartan, men gjorde icke sjelf bruk af förfalskningen.
Den stämmande dömdes sedan att hafva orätt på grund deraf att den stämde förfalskat kartan.
Jag nämner detta som ett bevis på möjligheten af alt man kon begå en sådan förfalskning utan att göra bruk deraf, och likväl hafva nytta af densamma.
Jag skulle således, i likhet med hvad Hr Cederschiöld yttrat, tro att något förtydligande här borde ega rum.
Jag skulle deremot tro att denna person på det mest ojäfaktiga sätt gjort bruk af en karta som tjenat till ledning för domstolen, inför hvilken han sedan åberopade samma karta som stöd för sitt försvar.
Jag trodde mig möjligen hafva genom mitt flera gånger uprepade yttrande gjort klart äfven för Gr.
Sparre, att jag icke ifrågasatt, att personen i fråga skulle utlemna den förfalskade handlingen, utan att han gör förfalskningen hemma hos den som eger samma handling, honom ovetande, och utan att således något utlemnande egt rum.
Full tydlighet skulle ju vinnas om man här begagnar samma ord som i första §.
Det blir i sanning tröttande, om vi vid hvarje g skola så utförligt genomgå förslaget som vid den nu förev:de.
Orsaken till olikheten i redaktion mellan 1 § och denna beror derpå, att den förra angår i Rätten inneliggande handlingar, såsom domböcker m. m., hvilkas förfalskande är af den grofva beskaffenhet, att brottet är tillräckligt ådagalagdt genom sjelfva förfalskningen och icke behöfver vidare intygas.
En handlings omskrifning innefattar icke i och för sig sjelf tillräckligt bevis på brottslighet: det först sedan denna handling blifvit begagnad som brottet kan anses hafva egt rum.
Detta är orsaken till de olika ordalagen i de båda gg.
De härefter först till bifall och sedan till återremiss i förev:de g framstälde propos:rne besvarades med blandade
Ja och Nej; hvarpå förstnämnde propos. förnyades samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej. Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Den 26 Augusti. 135 Hr Cederschiöld begärde votering.
Den som bifaller 2 g af den i LagUtsk:s Betänk.
N:o 40 föreslagna författning ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri jemte missbruk af förtroende samt annan oredlighet, röstar
Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde g gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer Ja — 20.
Nej — 16. § 3.
Denna § är behäftad med samma fel som den föregående.
Jag anser således att äfven denna borde återremitteras, men då jag af den förra voteringens utgång funnit, att R. o. Ad:ns majoritet anser lagstadgandet klart och tydligt, återstår för mig icke annat än att inlägga min reservation; och jag är öfvertygad att många jurister skola lika med mig finna denna § vara af den beskaffenhet, att den ej bordo göras till gällande lag.
Förev:de § bifölls. §§ i, 5 och 6.
Dessa §§ biföl los. § 7. Hr Cederschiöld: