Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfva frågan är afgjord af Ståndet och kan icke blifva föremål för ny behandling af Utsk.; men kan jag, genom att för min del afstå, lemna någon annan tillfälle att sätta ämnet i gång på en annan väg, än jag föreslagit, så skall jag gerna begifva mig dertill.
Jag hemställer, om icke någon irring uppkommit.
Man har sagt, att R. o. Ad. beslutat, huru förhållas skall med pensionering af de landshöfdrr, hvilka tagit afsked sedan i83o.
Så har jag icke fattat beslutet, ulan har jag trott, att deri endast är fråga om de landshöfd:r, som hädanefter taga afsked.
Fortsättande mitt yrkande om afslag å inbjudningen, begär jag Frih.
Boyes motion på bordet, så att jag må blifva i tillfälle att taga riktig reda på förhållandet.
Boye har trott, att jag irrat mig, då jag sagt, att R. o. Ad. fattat sitt beslut i den af honom nu väckta fråga.
Jag har icke sagt, alt R.
St. deri fattat beslut; men för att visa, att R. o.
Ad. gjort det, ber jag, att Hr Ridd.secret. må upplysa, hvad svar Ståndet afgaf, då propos. framställdes till beslut å alldeles samma sak, som nu innefattas i Frih.
Boyes motion.
Med afslag å hvad StatsUtsk. , rör:de f. d.
Focks pensionsrätt yttrat, beslöt R. o. Ad., att hvad Utsk. tillstyrkt, rör:de beloppet af landshöfd.-pensionen för framtiden, äfven kommer att gälla för de landshöfd:r, hvilka fr. o. m. början af år i83o tagit afsked.
Om jag icke orätt uppfattat Hr v. Troils yttrande, afstod han från sitt förslag.
Boye åter hav väckt en ny motion i ämnet, och denna är af Hr Dalman begärd på bordet.
Discussionen torde således för närvar, kunna och böra uppskjutas, på det vi rnåtle få öfvergå till andra ämnen.
Jag skall gerna taga den ifrågaställda motionen på mig; men jag förblifver vid min motion. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Hr v. Troil nu afstått från sin första begäran, komme den att förfalla, och att sedan den nya väckta motionen blifvit begärd på bordet, kunde om den för det närvar, intet beslut fattas.
Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
JNT:o 83 öfver väckta motioner om verkställighet af härads- och kämnersrätters beslut samt om förändring i tiden för lagmansrätternas sammanträden.
Det är för tredje gången jag haft det missödet alt ej genom mitt tidigare upp - 92 Den 16 Augusti f. m. ropande få bespara Ståndet en uppläsning. R. o. Ad. har afgjort betänk.
N:o 82 med bifall; och då det nu förevar, endast är atfuttadt för den händelse, att det förra afsloges, torde någon annan åtgärd med betänk.
N:o 83 icke vara att vidtaga, än att lägga det till handlingarna.
Boye: Ludv.:
Jag motsätter mig en sådan behandling, sorn den siste talaren föreslagit.
LagUtsk. har nemi. förutsett, att ett blifvande bifall till betänk.
N:o 82 möjligen icke kunde vinna den andra Statsmagtens sanction.
För detta fäll har Utsk. föreslagit, huru det felaktiga i närvar. förhållande lämpligen skulle kunna rättas.
Jag ber då nu att få erinra R. o. Ad., att det ifrågavar. ämnet, enligt min och måhända allmänhetens öfvertygelse, är af för stor vigt för att man deri må fatta beslut utan noggrann besinning.
Vi veta, att ett lagförslag är uppgjordt.
Konung och folk hafva rätt att fordra, att detta förslag får granskas i sin helhet.
Nu har man likväl, på grund af en enskild motion, ur lagförslaget utryckt en af de väsendtligare grundfrågorna deri, för att genomsmyga den på förhand.
Om nu folket fordrar en sådan gemensam granskning, då det vet, att det stora lagförslaget är under handläggning, så torde en erinran derom, äfven i förevar, fall, böra uttaga sin rätt; och sedan man beslutat lagmansrätternas borttagande, ulan att lyssna till behofvet af en sammanhängande pröfning, men det är möjligt, att Konungen något närmare lyssnar till detta behof och sålunda neutraliserar Ständernas heslut, till dess det stora lagförslaget kan hinna granskas, så är det nödvändigt, att olägenheterna emedlertid böra äga ett correctiv, och jag beger mig till den särskilda frågan, om detta betänk, bör pröfvas eller icke.
Enligt hvad jag redan sagt, mäste en sådan pröfning ske derföre, att 0111 Konungen icke bifaller det redan fattade beslutet — och jag väntar af hans vishet och omsorg för sitt folk, att han icke bi Fa lier detta utryckande, utan uppskjuter det, till dess hela lagförslaget kan komma under granskning — , då är det nödvändigt, att detta, i nu förevar, betänk, föreslagna, correctiv antages, så mycket hellre, som jag är öfvertygad, att allt det onda, man hos Jagmansrätterna öfverklagar, då skulle försvinna; ty hvilka äro väl dessa olägenheter, för hvilka man utdömt Jagmansrätterna?
Svaret härpå skall visa, huru fullkomligt det undanrödjes genom de föreslagna correc ti verna.
Man har sagt, att en part, som tappar, och rättvist tappar, likväl, för att uppehålla sin motparts rätt, vädjar, Nå väl! häremot finnes ju det correctiv föreslaget, att häradsrätts dom skall gå i verkställighet.
Man har vidare sagt, att tidsutdrägt genom Iagmansrälterna uppkommer för rättsökande, enär endast ett lagmansting i hvarje lagsaga för året äger rum.
Häremot är det correctiv föreslaget, alt i de orter, der 2 å 3 häradsting om året för - Den 16 Augusti f. m. 93 rättas, der skola 2 lagmansting hållas.
I förnuftets namn frågar jag: hvarföre ej försöka dessa correctiver?
Då torde man öfvergå till inseende deraf, att lagmansrättei na äro ett godt, att de återhålla trätlystnaden, och att genom deras bibehållande man besparar behofvet af nya divisioner i Hofrätterna och Högsta Domstolen.
Jag anhåller om bifall på betänk.
Boye anser jag detta betänk, kunna läggas till handlingarna, enär det icke är säkert, huruvida Konungen lemnar sin sanction åt R.
St:s beslut om lagmansrätternas afskaffande, och händelsen då inträffur, att det förevar, förslaget, i fall det för sådant ändamål blifvit af R.
St. antaget, bör underställas Konungens nådiga pröfning.
Betänk, måste således föredragas till bifall eller afslag.
Jag går nu till bemötande af några anmärkningar utaf Frih. Boye.
Med det skarpsinne, han äger, då han företager sig att genomtänka sitt ämne, kommer jag vid detta tillfälle till den slutsats, att han alldeles icke läst det betänk., hvarom han nu talat.
Han har nemi. sagt och nyttjat såsom ett af sina argumenter, att TJtsk, tillstyrkt inrättandet af två i stället för ett lagmansting om året, Enligt betänk, har Utsk. på goda skäl afstyrkt detta.
Frih, Boye har vidare sagt, att vissa delar icke böra lösryckas till pröfning utan sammanhang.
Jag är af samma tanka och har ofta yttrat mig emot för många partiella förändringar.
Men frågan om lagmansrätternas afskaffande är redan gammal, var det redan , då lagcommitte'en började sina arbeten.
Beslutet i det afseendet är således endast ett försök att få fram, hvad som blifvit påyrkadt alltsedan 1789, då vi genom inrättandet af Högsta Domstolen finga fyra domstols-instanser; ty så länge det Kongl.
Rådet var endast ett cassations-tribunal, ägde vi blott tre instanser.
1734 års lag förutsätter nemi., att Konungens deltagande i lagskipningen endast borde sträcka sig till en revision, ett tillseende, att formerna blifvit iakttagna af domstolarna, samt att åstadkomma rättelse härutinnan medelst återförvisningar.
Derföre äro ock höga böter bestämda emot klagomål hos Konungen i oträngda mål.
Allt visar, att
Konungens befattning i lagskipningsväg icke varit afsedd sådan, som Högsta Domstolens nu är.
Jag återkommer nu till frågan om företrädet emellan fyra eller tre instanser.
Jag anser endast tre böra finnas, och då sålunda en af de nuvar. bör försvinna, är det väl den, som är minst rationelt organiserad och mest allmänt anses öfverflödig.
Jag har väl icke någonting egentligt emot Utsk:s förslag i nu förevar, betänk., att första domstols beslut må gå i verkställighet.
Det kan vara oskyldigt; men ojuridiskt synes det mig vara, att verkställighet å första domstols beslut skall äga rum, då 3 instanser återstå att prpfva frågan.
Om endast 3 instanser 94 Den 16 Augusti f. ra. funnes, vöre verkställigheten i den första måhända bade riktig och nödig.
Jag borde altså tillstyrka afslag; men då det synes vara en opinionssak, skall jag icke vara envis i mitt motstånd.
Jag håller likväl icke af palliativer och vill hellre, att det felaktiga skall stå qvar, tills det faller af sig sjelf, än att dess fall skall fördröjas genom ändamålslösa lappningar.
Sådana äro mina skäl för afslag å betänk.; men vill It. o. Ad. antaga detta alternativ, skall jag icke uppehålla med votering för min åsigt.
Jag kan icke fatta annat, än att betänk, ej behöfver pröfvas, då N:o 82 är af R. o. Ad. bifallet och det nu förevar, tillkommit endast för den händelse, att Ständerna icke skulle besluta lagmans- och kämnersrätternas afskaffande.
Jag tror, att pröfning af detta betänk, vore ett till hälften medgifvande, att man icke vore säker om riktigheten af det förra beslutet.
Jag tillstyrker altså, att betänk, må läggas till handlingarna; men skall man ingå i pröfning deraf, instämmer jag med Frih.
Ehrenborgh deri, att det bör afslås.
Ehuru mina förhoppningar äro vida skiljda från Frih.
Boyes, då han förmodar, att Konungen skall afslå R.
St:s beslut, angrde betänk.
N:o 82, och hyser den förtröstan, att Konungen icke ånyo skall vägra bifall till R.
St:s för andra gången framburna önskan i denna del, yrkar jag dock lika med honom, att förevar, betänk, gerna kan bifallas.
Olika tänker jag åter med Frih. i den omständighet, att man icke skulle kunna antaga partiella förbättringar i lagen.
Vi hafva redan nog länge väntat på den nya lagen, och ett eller annat decennium torde ännu nara att emotse, innan den kan vara färdig till antagande.
Det synes då lika nyttigt som oskadligt, att vissa af behofvet särdeles påkallade förändringar icke emedlertid fördröjas.
Långsamheten i rättegångarna äro en af de väsendtligare olägenheterna i vår lagskipning, och det är derföre jag tror, att man icke genom ett afslag till detta betänk, bör utestänga detsamma från Konungens pröfning, i händelse han icke skulle vilja antaga Ständernas beslut uti betänk.
Jag vill ingå i frågan om lagmansrätternas afskaffande, ty derom hafva Ständerna redan fattat beslut; men jag vill icke bestrida, att 019 Konungen icke bifaller nämnde beslut, kunna fördelarna af detta betänk. i någon mån borttaga de olägenheter, man velat rätta genom det förra.
Det tillstyrker dock icke något correctiv emot den största af alla olägenheter, nemi. tidsutdrägten; men huru liten fördelen af betänk, sålunda är, skulle jag likväl icke bestrida bifall dertill, om det icke vore oformligt.
Ständerna hafva beslutat, att lagmansrätterna skulle af - Den 16 Augus t f f. m. 95 skaffas, och Konungen får inom lort skrifvelse derom.
Skulle man nu någon lid efteråt lomma med en skrifvelse, deri man sade, att iagmansrätterna väl kunde få stå qvar, men under vissa vilkor, kunde Konungen tänka, att Ständerna icke veta, hvad de vilja.
Jag anser således, att denna alternativa fråga icke bör afgöras, förrän Konungens svar å den positiva ankommer.
En förvexling inom mitt minne har förorsakat, att jag föreställde mig betänk, innefatta, hvad jag på ett annat ställe läst.
Man har derföre sagt, att jag icke läst betänk.
Jag har Jäst det; men jag har ock läst något mer, nemi.
Domstolens prof. öfver granskningen af det nya lagförslaget, och det var der, som correctivet af flera lagmansting var utfästadt.
Jag är öfvertygad, att detta icke undfaller Konungen, då frågan förekommer i Conseillen; och dessutom har jag anledning att tro, att fråga uppstått om en sådan organisation af iagmansrätterna, att Frih. Ehrenborgh, såsom President i en Hofrätt, säkert skulle vara nöjd dermed, enär det kommer att minska göromålen i hans verk.
Emellertid står det alltid fast, att förevar, betänk, innehåller ett correctiv, och det blir alltid en billighet, att delta får visa sin verkan.
Jag yrkar altså bifall å betänk.
Ett tillägg utber jag mig dock i anledn. af Frih. Raabs yttrande.
Han har misstagit sig, om han trott mina förhoppningar gå ut på, att Konungen skulle afslå Ständernas omförmälda fattade beslut.
Jag har blott önskat, att Konungen icke skulle tillåta, det denna fråga, såsom hörande till en af grundsatserna för den nya lagen, må undanryckas pröfningen af det hela.
Längre har jag icke gått.
Ständerna vilja antaga förändringen i sammanhang med den nya lagen, har jag ingenting deremot; men väl nu.
Jag får först anhålla om upplysning, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga.
Ri d d. Sec re t.: LagUtsk:s betänk.
N:o 83 är af de öfriga Stånden bifallet.
Efter den nu vunna upplysningen torde det vara föga värdt att fortsätta discussionen.
Jag anhåller dock att fä yttra några ord.
Flera talare hafva ingått i frågan om nyttan eller olägenheterna af lagmansrätterna.
Denna är redan afgjord, och jag skall icke åter upptaga densamma.
Nu är först fråga om formen för det föredragna betänkts behandling: om det bör läggas till handlingarna, pröfvas till bifall eller afslag, eller hvila tills svar från K.
M. ankommer i anledn. af beslutet om lagmansrätternas afskalFande.
Såvida betänk, skall komma under pröfning, har man yrkat, att betänk, måtte afslås, enär Ständerna redan positivt beslutat, att Iagmansrätterna böra för - Den 16 Augusti f. mt svinna.
Det kan dock icke vara K.
M. obetaget ätt åt detta beslut lemna det afseende, han för godt finner; och örn Konungen skulle anse det beslutade afskalfandet icke böra eller kunna ske, kan jag icke finna, att det är olämpligt, att det föreslagna alternativet kan i andra rummet vara tillreds att underställas K.
Att frågan hvilade, vore nu måhända likväl det rättaste.
Då det emedlertid icke är afgjordt, hvilken form som för frågans behandling kommer att användas, är det för närvar, öfverflödigt att ingå i yttrande om sjelfva saken. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i eftermiddag kl. 6.
Jag skall först yttra mig om formen.
Ovedersägligen kan och bör betänk, pröfvas.
Då det är af Utsk. särskildt afgifvet, så och ehuru stora anledningar eljest funnes att icke taga det i öfvervägande, måste sådant likväl ske.
Ett läggande till handlingarna är blott en practisk utväg att komma från saken, som icke här lärer" lyckas, enär flera yrkat bifall.
Mig synes det således vara bäst att afslå betänk.
Hvad ett uppskof med pröfningen beträffar, har sådant det emot sig, att man dermed skulle medgifva, att betänk, innefattar något correctiv emot olägenheterna af lagmansrätterna.
Utsk. har verkligen synts föreställa sig det.
Åtskilliga talare här hafva delat denna föreställning.
För min del får jag då förklara, att jag anser detta correctiv för ett juridiskt ond t.
Jag anser det vådligt, att domar af så organiserade domstolar, som våra häradsrätter, omedelbarligen skola fullgöras.
Jag medger, att med en annan organisation af dessa rätter kunde fullgörande i vissa frågor böra äga rum; men med nuvar. organisation vore ett sådant stadgande ett fullkomligt ondt.
Jag yrkar altså afslag å betänk, och kan icke förena mig med Frih.
Ehrenborgh, att frågan är likgiltig; ty det är för mig högst väsendtligt att här förklara den opinion, att det s. k. correctivet är ett juridiskt ondt.
Jag tror, att jag icke otydligt gifvit tillkänna, det jag företrädesvis önskar afslag å betänk, men då jag icke hoppats, att särdeles mångå ledamöter här skolat ingå i det juridiska af saken, och hos flera trott mig finna en historisk kärlek för lagmansrätterna, har jag icke velat vara envis i mitt motstånd nu, under hopp att frågan ovilkorligen förfaller, när den kommer under den slutliga juridiska pröfningen.
Då jag likväl hört flera yrka afslag, gör äfven jag det desto hellre, som jag ganska väl inser, att det icke går an att låta första domstols beslut gå i verkställighet, sådan denna domstol nu är organiserad, och då den har 3 instanser öfver sig.
Jag begär således propos. å af - slag oell önskar hellre en sådan åtgärd, än att betänk, skall läggas till handlingarna; ty dermed är Ståndets opinion icke så bestämdt uttryckt.
Jag skall blott yttra några ord i anledn. af Frih. Boyes förebärande, som skulle lagmansrätternas afskaffande gripa för djupt in i det nya lagsystemet, för att kunna såsom en särskild fråga antagas.
Sådan är de obotfärdigas princip.
Då en speciel förbättring är å bane, säga de, att den icke kan vidtagas för att ej störa sammanhanget med det hela.
Då det är fråga om en sammanhängande pröfning af hela förslaget, säga de, att sådant är alltför mycket på en gång.
Jag tror, att det för saken, om man uppriktigt vill den, varit bäst, att man för länge sedan antagit den princip att genomgå en princip i sender.
Frölichs yttrande aog:de den grundsats, som i det förevar. betänk, blifvit uttryckt.
Det har nemi. förundrat mig att höra Hr Gr. påstå, att det, enligt häradsrätternas nuvar. organisation, vore vådligt, atf dessas beslut utan appell skulle gå i verkställighet.
Hr Gr. lärer hafva förgätit, det han sjelf bidragit till den fruktade olyckan.
I fall nemi. K. M. bifaller Ständernas i följd af LagUtsk:s betänk.
N:o 82 fattade beslut, inträffar just det förhållande, som Hr Gr. funnit så farligt, nemi. att i de flesta mål bör den vid första instansen tappande utgifva, hvad honom ådömdt blifvit.
Ehrenborgh har sagt, att förhållandet är helt olika, då 4 instanser finnas emot då endast 3 sådana existera.
Jag kan icke fatta, att olägenheterna eller fördelarna af verkställighet å första domstols beslut kunna blifva särdeles olika derföre, att endast 3 instanser komma att finnas i stallet för 4; så länge nemi. organisationen af första domstolen förblifver oförändrad.
Då fråga om lagmansrätternas afskaffande förevar och den erinran gjordes, att
Hofrätterna skulle öfverhopas af dit fullföljda mål, svarade man, att sådant vore lätt afhjelpt derigenom, att första domstols beslut borde fullgöras.
Då var sådant ganska lämpligt.
Nu, då det skulle kunna verka till lagmansrätternas bibehållande, är samma sak fullkomligt olämplig.
Contradictionen ligger altså i öppen dag.
Äfven jag skulle anse vådligt, om alla mål skulle gå i verkställighet efter en domstols beslut deri; men i betänk, står: ”Har den vädjande tappat, gifve omant ut hvad honom är ådömdt och sätte det hos Konungens Bef:h:de eller i taka händer.”
Det synes således, att här endast hafves afseende å penningar eller dylikt, men icke å t. ex. doms upprifvande m. m. sådant.
Då någon 12 II. i3 jJcn itt Augusti f. m, fara häraf icke kan följa, och jag anser correctivet nyttigt, ehvad lagmansrätterna afskatfas eller bibehållas, tillstyrker jag altså bifall till betänk.
En ledamot bar sagt, att det varit förmånligt för den nya lagen, om man antagit en princip deraf i sender.
Om man vill hafva en lag utan principer, är detta sätt mycket godt; ty olika personer och olika opinioner skulle då fastställa hvar sin princip.
Frill, flaab:
Sedan jag begärde ordet, har Hr Strussenfelt haft det och då förekommit mig i den vederläggning, jag velat försöka emot Gr.
Frölichs påstående, att doms fullgörande efter förste domstols beslut är ett juridiskt ondt.
Jag vill blott tillägga, att i alla rättsfrågor måste väl den synas hafva bättre rätt, som fått dom för sig.
Jag förenar mig för öfrigt med Hr Cederschjöld deri, alt jag anser det vara bäst att antaga särskilda delar af lagen i sender.
Jag ämnade besvara Hr Cederschjölds anmärkning; men den är så grundligt besvarad af Hr Tham, att jag afstår derifrån.
En fråga gifves dock, som verkligen bör oberoende af det öfriga lagförslaget antagas, emedan nationens väl fordrar det, den nemi. om de tysta förmånsrätterna; men det är också den enda.
Man kan hafva mycken välmening, men likväl mycken okunnighet i lagstiftning.
Denna okunnighet har visat sig i dag, då man har sagt, att det är likgiltigt, om den ena principen i en lagbok står tillsammans med den andra.
Hr Tham liar visat nödvändigheten af, att pröfningen sker, icke blott i ett sammanhang, utan äfven af samma persouer.
Besluten blifva eljest aldrig consequenta.
Jag uppstod endast för att yttra min tacksägelse för Hr Strussenfelts sätt att upptaga min framställning, då det nemi. förundrat honom, att jag kunnat begå, hvad han tyckt finna vara en inconsequens.
Jag tror mig dock icke hafva begått någon sådan.
Jag har yrkat lagmansrätternas afskalfande, men aldrig, att häradsrätts dom må fullgöras utan appell.
Jag har velat borttaga hvarken Hofrätten eller Högsta domstolen, och jag har alllid förutsatt, att härads- och hofrätts sammanstämmande beslut borde erfordras för deras fullgörande.
Jag behöfver icke vidare utveckla detta, då jag är öfvertygad, att Högsta
Domstolen i alla fall dervid fäster uppmärksamhet.
På samma sätt ber jag att få heinola/Hr
Tharas försök att binda oss till inconseqvens.
Såväl Frih.
Ehrenborgh som jag ingingo vid frågan örn lagmansrätternas afskaffande icke i deta iI— ler, hvilka vi trodde böra lemnäs till Konungens afgörande.
Boyes yrkande om lagförslagets pröfning i dess helhet, förmodar jag, att sådant icke annorlunda låter sig göra, än alt Svenska folkets representanter gifva fullmagi till andra delegationer, hvilka kunde svara ja till Den iG Augusti (. m. 00 alla principer, som finnas i det nya lagförslaget.
Det är klart, att pröfningen af lagförslaget kunnat företagas antingen vid sista eller denna riksdag; men då sådant icke skett, vet jag ej, hvarföre man skall vilja förhindra nyttiga förändringar genom andragandet af sådana sophismer.
Jag begärde ordet för att besvara den beskyllning för inconsequens, man velat tillskrifva inig i della ämne.
Hvarken sista gängen, då frågan förevar, eller nu har jag ansett mig böra ingå i de speciella delarna deraf.
Uppmanad dertill får jag nu förklara, att jag anser det vara en stor skillnad emellan det appel la tions—tillfälle, som en permanent domstol lemnar, och det, som står en öppet vid en domstol, som blott har session en gång om året.
Vådan mäste vara betydligt mindre, då nästa domstol är tillgänglig när som helst.
Detta torde vara tillräckligt svar.
I anledning af det videtur af välmenande och okunnig, som Frih.
Boye behagat utdela, erinrar jag mig, hurusom Hr Frifu-vid ett tillfälle på detta rum år 1817 tog Ståndet till vittne, att han aldrig begagnade myndighetens, utan hemställningens språk.
Jag uut drade då, hvad myndighetens språk i Frih.
Boyes mun väl månde betyda; men jag kan nu förstå, att han förmodligen dermed menade inflytande af sin juridiska kunskap.
Jag önskar då, att han alltid må hålla sig till den och ämnet, och icke göra några personalier; han kunde annars sjelf komma alt möta samma vapen och måhända bvassa nog.
Jag beklagar, att han icke nu är närvarande; men. det är icke mitt fel, ty jag bad honom icke gå bort, då jag anmälde mig, Hr Strussenfelt:
Jag ber att få besvara Frih, Ehrenborgh i afseende å hvad han yttrat om skillnaden att fullfölja mål vid en permanent domstol eller vid en sådan, som sammanträder endast en gång om året.
Förmodligen tror man, att målet då skulle erhålla skyndsammare pröfning.
Jag tror erfarenheten deremot bekräfta, att vid de permanenta domstolarna, såsom de äro här inrättade, t. ex. vid hofrätterna, får man i allmänhet vänta vida längre på målens afgörande än vid lagmansrätterna, som sammanträda blott'en gång om året, I anledn, af Gr.
Frölichs yttrande får jag erinra, att då frågan om lagmansrätternas afskaffande förevar, hörde jag hvarken Gr.
Frölich eller någon annan göra anmärkning mot förslaget af doms fullgörande efter första domstols beslut, men väl deremot, att appell icke skulle få äga rum i mindre mål. B. o.
Ad. har således utan anmärkning bifallit samma sak, sorn åtskilliga nu ansett så vådlig, att den ej bör kunna bifallas.
Det i förra betänk, föreslagna och antagna stadgande i detta afseende är nästan alldeles lika med det, som i nu föredragna betänk, förekom - 100 ‘De n 16 Augusti f. m. mer; uti betänk.
N:o 82 liar 26 cap. 2 § Rätteg.btn fått denna lydelse:
"Häfver den, som vädjat i underrätt, tappat, gifve han omant ut hvad dömdt är och sätte det hos Konungens Bef:h:de eller i taka händer.”
Uti nu föredragna betänk, har samma lagrum Erhållit denna redaction: ”Har den vädjade tappat, gifve omant ut hvad honom är ådömdt och sätte det hos Konungens Bef:h:de eller i taka händer.
Har han vunnit hos kämnersrätt eller häradsrätt, men tappat hos rådstufvurätt eller lagmansrätt, vare ej skyldig att dom fullgöra."
Dessutom får jag erinra, att doms fullgörande enligt första domstols beslut redan i åtskilliga fall äger rum, såsom vid sjörätts och vexelmål samt i följd af så kallade tredskodomar.