Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del skulle jag helst se, att detta 6 moni. finge namn af Krigsdepartementet; men dernäst anser jag lämpligast, att det benämnes Armeens Departement, och jag tillstyrker således den redaction, som den siste talaren föreslagit.
JAka med Hr v. Troil anser jag symmetrien med de föregående mom:n fordra, att ordet departement intages såväl i detta som nästföljande mom, och jag skulle vilja föreslå, att dessa departementer benämndes:
Lja n d t kr i gs ä ren d e r n a s Departement och Sjökrigsärendernas Departement.
Dock anser jag Utsk:s tillägg, att cheferna för dessa departementer tillika skola vara Konungens rådgifvare i commandomål böra intagas; ty som hela organisationen af krigsväsendet hvilar på denna förening, vet jag ej, hvarföre man skulle skjuta ifrån sig vinnandet af ett slikt ändamål.
Det är efter min tanka af högsta vigt, att den ifrågavarande föreningen här uttryekes.
Jag är ense med den siste talaren om vigten deraf, att Konungens rådgifvare i commandomål tillika är föredragande i krigsärender.
Jag syftar också till samma ändamål; men orsaken, hvarföre jag yrkat uppskof med afgörandet, är den, att jag fruktar, alt man icke utan motsägelse skall vilja ingå på det stadgande, som jag önskat, att nemi. cheferna för Krigsdepartementerna alltid skola vara rådgifvare i commandomål.
Då Konungen är på resor, kan en för tillfället förordnad gen.adjutant blifva Konungens rådgifvare i commandomål, och det är med afseende härå, som jag i i5 §, der sättet för commandomålens föredragning bestämmes, velat uttrycka samma ändamål, sorn andra önskat bär införa.
Jag har också uppgjort ett förslag till redaction af i5 §, som jag anhåller att nu få uppläsa blott för * i4o Den 6 Oetober e. m. att visa, att jag ingalunda vill hindra den föreslagna föreningen af commandoraålen med öfriga krigsärender , utan att det endast är för att hafva antagandet af denna min redaction öppen, då vi komma till i5 §, som jag nu öuskar uppskof. i5 § Reg.F. skulle nemligen efter mitt förslag komma att lyda sålunda: ”Commandomål, hvarmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap af högste befälhafvare öf”ver krigsmagten till lands och sjös, omedelbarligen besör”jer, må Konungen, då Ilan sjelf förer Riksstyrelsen, ”afgöra — — — honom godt synes.
Uppehåller sig ”Konungen å annan ort, än der Regeringen har ”sitt säte, vare den Konungens rådgifvare, som ”K önun gen genom vederbörande departementschef b efatt ningen med corn mandom ål uppdra”ger, lika med annan Konungens rådgifvare för ”sina åtgärder ansvarig.”
Då åtskilliga ledamöter, tillhörande krigsmagten, hulpit mig med organisationen af Ecelesiastikdepartementet, visar jag mig blott erkänsam , om jag nu hjelper dem med organiserandet af Krigsdepartemeuterna.
Jag skulle för min del tro, att det förslag, sora nu är i fråga, ang:de commandomålens förening med öfriga krigsärender, alldeles icke behöfver uppskjutas för den anmärkning, Hr Dalman gjort, ty här är fråga om det allmänna förhållandet; men i5 §, sådan Hr
Dalman uppgjort den, är ett undantag, som väl kan förlikas med den allm. regeln.
Begge förslagen kunna antagas, om man så vill, äfven utan uppskof med den nu förevar, frågan, och man vunne dermed alltid, att öfverläggningarna om denna 6 § en gång kunde blifva slut.
Så vida man vill antaga en Departementsstyrelse, kan jag ej tänka mig möjligheten deraf, att Konungen någonsin, i bredd med Krigsministern, skulle använda en generaladjutant såsom rådgifvare i commandomål.
Det vore samma förhållande, som om Konungen skulle tillkalla en biskop för alt afgöra vissa ecclesiastikärender.
Jag anser, att man icke ens här bör förmoda en sådan orimlighet, och då ingen grundlags-§ finnes, som ålägger Konungen att hafva en särskild rådgifvare i commandomål, inser jag ej heller, hvarföre något särskildt derom här behöfver nämnas.
Hr Lefre'n: Jag är först skyldig Hr v.
Hartmansdorff tacksamhet för hans benägenhet att gå oss tillhanda, och vidare är jag skyldig att för dem, som ansett ett särskildt stadgande af nöden för den händelsen, att Konungen går i fält eller är ute på resor, göra den anmärkningen, att då Konungen går i filt och öfverlemnar Regeringen åt Statsrådet eller sin .Son, mäste der alltid finnas både en föredragande i krigsärender och en rådgifvare för commandomål, hvaremot Konungens Generaladjutant endast är chef Den 6 Oc tuber e. m. för Generalstaben och ingen ansvarig rådgifvare.
Han är blott en militärperson; men hos Regeringen skall alltid in loco finnas en föredragande och en, som i commandoväg bar verkställigheten om hand, så att, om t. ex. någon class af beväringen skall uttagas, beslutet derom blir föremål för Conseillen, men rådgifvaren i commandomål bestämmer, huru det skall gå med exercisen och dylikt.
Jag ber således, att detta mom. må förbigås utan anmärkning, så framt man ej vill göra någon redactionsförändring för att sätta mom. i conformitet med de föregående.
Hr von Troil: Om R. o. Ad. bär vill uttrycka den allm. regeln, att föredraganden för krigsärender tillika skall vara Konungens rådgifvare i commandomål för Armeen, och framdeles vilt bestämma hvilka undantag derifrån kunna vara af nöden, skall det ej vara mig emot; men deremot måste jag bestrida Hr Lefréns sats, att Konungens befallningar i egenskap af högsta befälhafvare för Rikets krigsmagt, hvar helst de utfärdas, skola kunna vara undantagna från den constitutionella ansvarigheten; ty det måste vara gifvet, att sådan ansvarighet öfver allt skall finnas, så framt man ej vill upphäfva sjelfva basis för allt constitutionelt samhällsskick.
Min framställning gällde det fall, då Konungen lemnar Regeringen ifrån sig, och under sådant för hållande tror jag, att hans gen.adjutant ej kan betraktas annorlunda, än som gen.adjutanten hos hvilken befälhafvare som helst.
Alla mål skola, under det Konungen är i fält, föredragas här hemma hos Regeringen, och der hpr mande ansvariga rådgifvarne; men att på samma gång hafva tvenne ansvariga rådgifvare i commandomål tror jag ej låter säga sig.
Den siste värde talaren skulle hafva rätt," om det vore tänkbart, att Konungen någonsin kunde lemna ifrån sig sina konungsliga rättigheter, särdeles då han går i fält i spetsen för armeen.
Lika med Hr Lefren finner jag emedlertid, att ingen ansvarighet kan finnas för hvad Konungen gör i fält eller såsom befälhafvare för den del af armeen, som är i fält; men för hvad som göres med den öfriga delen af Rikets krigsmagt miste ansvarighet ägarnm, och hvartill under sådana omständigheter en särskild rådgifvare för armeen skulle behöfvas hemma i landet, kan jag ej inse, enär det måste tagas för gifvet, att Konungen såsom högsta befälhafvaren för Rikets krigsmagt, hvar helst han är, alltid sjelf handhafver commandomålen.
Hr. von Troil:
Jag bekänner, att jag icke kan fatta, hvad Hr Lefre'n menat-, då han sagt, att Konungen, när lian går i fält, vore att betrakta såsom hvarje annan befälhafvare, utan att kunna taga befattning med några regeringsärender, likasom Konungen icke äfven dä skulle kunna Den 6 OctoLcr e. m. gifva befallningar åt den tillsatta Regeringen.
För öfrigt skulle efter Hr
Lefrcns sats intet ansvar kunna äga ruin för allt, livad som tilldrog sig med armeen, enär Konungen sjelf icke är något ansvar underkastad, och på en sådan åsigt kan jag ej heller ingå.
Horn och Hr v. Troil icke rätt förstått
Hr Lefren, och jag skall derföre söka utreda den mening, jag funnit uttryckt genom Hr Lefrdns yttrande.
Jag skulle nemi. för min del tro, att Konungen, då han går i fält, ej kan taga någon speciel befattning med regeringsärenderna eller organisationen och directa ledningen af den delen af armeen, som qvarblifver hemma i landet, Utan Konungen är då endast att betrakta såsom befälhafvare för den uppbådade armeen, och chefen för Gen.stahen är då den rådgifvare i commandomål, som åtföljer Konungen i fält.
I följd häraf måste en särskild rådgifvare i commandomål finnas för den delen af armeen, som är hemma, hvilken i Konungens namn utfärdar och ansvarar för de befallningar, som ensamt röra krigsväsendet hemma i landet.
På detta sätt har jag uppfattat
Hr Lefrdns sats och kan ej finna annat, än att den är riktig. R. o. Ad. förklarade som sin gemensamma tanka, rör:de 6 mom. i 6 §.
Reg.F., följande ordalydelse: "en för Armeens Departement, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i commandomål för Armeen.” 7 mom. i 6 § Reg.F.
Jag hemställer, om icke R. o.
Ad., i enlighet med det nu sednast fattade beslutet, skulle finna för godt att såsom sin gemensamma tanka antaga följande redaction af ifrågavar. 7 morn.: en för Flottans Depar•tement, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i commandomål för Flottan. R. o. Ad. förklarade som sin gemensamma tanke, rör:de detta morn., följande ordalydelse: ”en för Flottans Departement, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i commandomål för Flottan. 8 mom. i 6 § Reg.F. Gr. Horn:
Om man någonsin sökt att få ett departement endast för benämningen, kan det med skäl sägas vara förhållandet här; ty jag ser ej, hvartill det annars skulle behofvas att hafva ett särskildt departement för föredragning af grundlagsärender, då dessa lika väl kunna höra under Justdepartementet.
Jag hemställer således, att R. o. Ad. må såsom sin gemensamma tanka förklara, att intet HofCancellers-departement bör finnas.
Horn nu föreslagit är egentligen en ny motion, åsyftande ändringar i massa af en Den fl 0 c t o b c r c. m. «43 mängd grundlags-§§, särdeles i Tryckfr.förordn., och jag bestrider således på förut anförda skäl upptagandet af detta förslag, såsom varande grundlagsstridig^ Frih.
Jag kan ej finna, alt Gr.
Horns förslag åsyftar en sådan total ändring, som Frih.
Cederström förmenat, ty en HofCanceller kan finnas, ulan att vara medlem af Statsrådet.
Jag instämmer för min del deri, att IlofCancellern ej bör vara ledamot af Statsrådet, såsom chef för något eget departement.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara, att intet IlofCancellers-departement skall existera, och att grundlagsärender skola af chefen för Just.departementet behandlas?
Jag tror ej, att Gr.
Horns mening innefattade något annat, än att R. o. Ad. skulle såsom sin gemensamma tanka förklara, att det nu ifrågavar. 8 mom. bör utgå, utan att tillika bestämma till hvilket departement grundlagsärender skola höra.
Detta bör i enlighet med de föregående besluten bero af Konungen, och således är det icke lämpligt att här göra det af Hr Gr. o. Landtm, gjorda tillägget om grundlagsärenders behandling af Just.ministern.
Propos:n bör, efter min tanka, endast lyda derå, att 8mom. skall utgå.
Endast såsom motiv för min sats yttrade jag, att grundlagsfrågor kunna beredas i Just.departementet, och jag slutade med begäran om den propos., att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanka måtte förklara, att intet HofiCancellers-departement skall finnas.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara, att intet HofCancellers-deparlement skall finnas.
Jag anser grundlagsärender eller frågor om förändring af grundlagarna böra inför Konungen föredragas af den, hvars departement saken rörer, och af Just.ministern, när saken ej kan anses tillhöra något af de öfriga departementerna.
Jag skulle tro, att sedan R. o. Ad. nu i allmänhet bestämt föremålen för de särskilda departementerna, men borttagit det departement, som hittills på grund af bruket haft befattning med föredragning af grundlagsärender, bör någonting härom uttryckas, och jag hemställer således, att R. o. Ad. nu må såsom sin gemensamma tanka förklara,'att grundlagsärender skola föredragas af den departementschef, till hvars departement frågan hörer, men af Just.Statsministern, ifall den icke hörer till något visst departement.
Jag har för min del ingenting emot Hr v. Hartmansdorffs förslag, blott man undviker att nyttja ultryc - >44 Do ti G C ctobc r e. m. ket Just.Statsministern, emedan det ännu icke ur afgjordt, om någon sådan skall linnas.
Jag kan ej inse, hvarföre man liär skall ingå i någon bestämmelse om föredragningen af grundlagsärender; jag skulle tvärtom tro det vara mera enligt med Ståndets föregående beslut att icke yttra något härom, utan öfverlemna den saken åt Konungen.
Palmstjerna och anser det på f. m. fattade beslutet lägga hinder för antagande af Hr v. Hartmansdorlfs förslag, hvilket jag dessutom finner obehöfligt, enar förut ej funnits något stadgande af hvilken grundlagsärender skola föredragas, och vi ändock sett, att de blifvit föredragna.
Jag föreser emedlertid, att det hädanefter blir chefen för Just.departementet, som i allmänhet kommer att föredraga dessa ärender, ehuru Konungen derföre ej lärer vägra andra föredragande att äfven göra sina anmärkningar i sådana frågor, som tillhöra hans departement.
I sjelfva saken instämmer jag med Hr v.
Hartmansdorif så vida, att jag anser lämpligast, att grundlagsärender blifva föredragna på det sätt, han föreslagit; men deremot instämmer jag med de sista värda talarne deruti, att något stadgande härom icke bör i 6 § intagas.
Jag får först säga, att då jag nyttjade ordet Just.Statsminister skedde det af misstag, som jag nu får rätta och i stället insätta i mitt förslag: chefen för just,ärender.
Det ser emedlertid ut, som It. o. Ad. ej skulle hysa mycken benägenhet för förslagets antagande; men jag kan likväl ej frångå den öfverlygelsen, att då man nu borttagit den föredragande, som hittills haft befattning med grundiagsärenderna, bör man sätta något annat i stället.
En ledamot har väl sagt, att intet stadgande förut funnits, och att dessa ärender ändock blifvit föredragna; men med samma skäl skulle man aldrig behöfva några föreskrifter.
Jag anhåller på grund häraf hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på det förslag, jag tagit mig friheten framställa.
H. Ex. Hr Gr, o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i den af Hr v. Hartmansdorff nu yrkade mening.
Sista mom. i 6 §.
Reg.F. Hr Hjärne:
Jag skulle för min del tro, att detta sista mom. af 6 § icke kan afgöras, förrän man i 5 § bestämt hela antalet af Statsrådets ledamöter.
Men det återstår ännu en annan fråga i 6 §, som blifvit uppskjuten och, efter min Den 6 Octo ber t. m. i45 min tanka, nu bör först afgöras, nemi. den, ang:de benämningen af cheferna för Just.- och Utrikes-depärtementerna.
Jag föreslår i detta fall, att redactionen af 1 och 2 mom:n må blifva följande: en chef för Jus t. d epa rt em en t e t; en för Utrikes departementet; och anhåller vördsamt om Hr Gr. o. Landtnäs propos. derpå.
Hi Ex.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att som lian fattat R. 0. Ad:s mening, kunde ej summan af Statsrådets ledamöter bestämmas, förrän 6 §:s pröfning vore fulländad.
Jag täger mig friheten fästa uppmärksamheten derå, att det icke lärer gå an att nii inlåta sig i någon discussion om antalet af de blott consultativa Statsråden, innan det blifvit afgjordt, örn sådana skola finnas eiler icke, hvadah jag för min del tror det vara lämpligast, ätt man, sedan departementschefernas antal nti blifvit bestämdt, återgår till 5 § och bestämmer totala antalet af Statsrådets ledamöter.
Ex, Hr Gr, o. Landtm, yttrade, det han ansåg det icke vara möjligt att återgå till 5 §, der det summariska ahtalet af Statsrådets ledamöter omtalas, förrän man förut i detail bestämt hvilka Statsrådsledamöter, som borde finnas.
Jag katt icke frångå min Öfvertygelse om öiämpligheten af att afgöra sista mom. i 6 §, innan 5 § blifvit afgjord; men om det på f. m fattade beslut att uppskjuta med 5 §:s afgörande, tilldess pröfningen af 6 § föregått, skulle kunna anses lägga hinder för Hr Gr. o. Landtm, att, på sätt jag föreslagit, nu återgå till 5§, vågar jag vördsamt föreslå, att Ståndet, med frånträdande af sitt förra beslut, mätte besluta en slik återgång, samt anhåller, att Hr Gr. o, Landtm, härom täcktes inhemta Ståndets tanka.
För att på ert gång komma till ettslut med 6§ och frågan om antalet af Statsrådets ledamöter, an-4 håller jag, att det föredragna sista mom. nu måtte afgöras, och att Ilr Gr. ö. Landtm, ville till
Ståndet hemställa att som sin gemensamma tanka antaga följande redaction:
Af de tvenne Statsråden utan departement bör den ena hafva beklädt civilt embete, Gr.
Jag medger väl, att det ännu är oafgjord!, om några Statsråd utan föredragning böra finnas; men då jag tyckt mig märka, att pluraliteten är för denna mening, så att det kan tagas för afgjordt, att consultativa Statsråd komma att finnas, instämmer jag för min del i Hr v. Troils förslag, såsom en lämplig medelväg.
Hr Silfverhjelm, Garl Adam:
Då jag var den, Som på f. m. väckte fråga, att blott 8 föredragande Stats-* 4 H. 19 146
D e m 6 0 c t o b t r c. m. lad skulle utgöra Konungens Conseil, kan jag ej underlåta att förklara, det jag anser besynnerligt och oformligt, om man nu skrider till afgörande!, huruvida de consultativa Statsråden skola blifva 4 eller, på sätt Hr v. Troil föreslagit, 2:ne, innan det ännu blifvit afgjordt, om några Statsråd utan föredragning skola finnas.
Jag instämmer således till alla delar med Hr Hjerta.
Jag kan ej instämma med Gr.
Horn, att pluraliteten redan skall vara gifven för de 4 consultativa Statsråden, särdeles som jag har mig bekant, att BondeSt. beslutat, att Statsrådets ledamöter inalles skola vara blott 7.
Jag vill emedlertid ej vidare uppehålla discussionen, utan låter frågan gerna afgöras i hvilken ordning man behagar.
Frågan är helt enkelt den, om man vill antaga sista mom. af Utsk:s förslag i 6 § eller icke; det lyder sålunda: bland de 4 Statsråden utan departement böra minst 2 hafva förvaltat civil beställning.
Härvid måste då först afgöras, om man vill hafva några Statsråd utan departement, i hvilket fall man uppgifver sitt antal, äfvensom huru många deraf skola hafva beklädt civil beställning, och sedan delta är afgjordt, blir det ganska lätt att i 5 § insätta den siffra, som motsvarar sammanräknade antalet af departementscheferna och de consultativa Statsråden , i fall pluraliteten bestämmer sig för några sådana.
Jag kan således ej finna annat, än att det är en bonne et due forme, att sista mom. i 6 § först afgöres, och för min del skulle jag härvid helst yrka, att inga consultativa Statsråd antagas; men som jag är öfvertygad, att jag deruti öfverröstas af pluraliteten, instämmer jag i Hr v. Troi Is förslag.
Hr von Troil: Hr Dalman har fullständigt utredt, att ingen mening genom mitt förslag blir undertryckt.
Jag vill derföre blott tillägga, att min enskilda åsigt äfven varit den, att inga consultativa Statsråd borde finnas; men då utgick jag från den förutsättningen, att de föredragande Statsråden skulle blifva 8.
Statsrådets ledamöter böra vara minst 8 eller (j, ty Sverige utgör numera ett confederativt statsförbund med Norrige, som föranleder Konungen att tidtals skilja sig från hufvudstaden, hvarvid en del af Statsrådets ledamöter måste följa honom och en del stadna qvar; men sådant kan ej ske, om ej antalet är åtminstone 8.
Då det derföre nu blifvit afgjordt, alt departementscheferna blott skola blifva 7, har jag föreslagit, att dessutom 2:ne consultativa Statsråd skola finnas, af hvilka åtminstone den ena bör hafva beklädt civilt embete; och jag skulle tro, alt alla meningar härom kunna förena sig.
Äfven jag tror, att om It. 0. (fkd. antager Hr v. Troila förslag, blir ingen mening un - \
Den 6 Octoker e. m. ’47 dertryckt.
För min del anser jag consultativa Statsråd Lora finnas och tillstyrker således Hr v. Troils förslag, såsom en lämplig medelväg, innefattande det minsta möjliga antalet.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade som sin gemensamma tanka förklara, att sista mom. i 6 §.
Reg.F. borde erhålla följande lydelse: ”Bland de två ”Statsråden utan departement bör minst ett hafva förval”tat civil beställning.” Bifölls. H.
Ex. hemställde, om R. o. Ad., till följd af de redan fattade besluten, behagade förklara som sin gemensamma tanka, att ingressen i 6 § Reg.F. borde erhålla följande lydelse: ”Af Statsrådets ledamöter skola sju vara chefer, hvar ”för sitt departement, nemi.” Bifölls. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att tiden nu vore inne att, i afseende på redactionen, bestämma rörrde titlarna för cheferna för Just.- och Utrikes-departementerna.
Jag har redan yttrat min åsigt i den frågan, Hr Gr. o. Landtm, nu framställt, och vill derföre nu utan vidare discussion föreslå, att redactionen må blifva: en för Just.-departementet; en för Utrikes departementet, o. s. v. alla morn:n igenom, samt hemställer, att R. o. Ad. må förklara en sådan redaction för sin gemensamma tanka.
Sedan R. o. Ad. fattat det beslut att til! K. M. öfverlemna ärendernas fördelning emellan departementcrna, synes mig lämpligast att till K.
M. äfven öfverlemna att bestämma, om departementchefernas benämning och titulatur.
Namnet, det må vara hvilket som helst, betyder intet i sjelfva saken och i afseende på ärendernas gång, och då frågan nu är att tillvägabringa en mer ändamålsenlig verksamhet i regeringsärendernas gång, utan att åstadkomma någon förändring i öfrigt, inser jag intet skäl att förändra de namn, som redan finnas, helst de icke kunna förändras utan betydlig omgång, enär de äro intagna uti Riksakten, derifrån de ej utan omgång kunna borttagas.
Skulle denna namnförändring nu antagas^ mäste förslaget derom blifva hvilande, och beslut kan ej fattas förrän vid nästa riksdag, hvarefter frågan mäste öfverlemnas lill nästa Storthing i Norrige för de förändringar i Riksakten, som blifva nödiga, och således skulle hela saken ytterst komma att bero på Norrmännens samtycke.
Jag hemställer, om man väl kan vilja ingå i så många vidlyftigheter för en sä obetydlig sak, som icke ens synes löna mödan alt tala om så länge, sorn jag nu gjort.
Med anledn. af den siste värde talarens yttrande får jag fästa uppmärksamheten derå, att meningen aldrig varit att hindra Konungen att gifva sina departement - >48 Den 6 October c. m. chefer Hvad namn lian behagar.
Han han således, om han vill, kalla dem Just.Statsminister, Utrikes Statsminister o. s. v.; men det ur på goda skäl, som man yrkar, att den ena chefen icke i grundlagen får högre rang och titulatur, än den andra, hvarföre jag också längre fram i 33 § kommer att föreslå den förändring, att alla Statsrådets ledamöter skola innehafva Rikets högsta värdighet; Konungen dock ohetaget att för öfrigt gifva deni hvilka titlar sorn helst.
Palmstjernas anmärkning synes således blott vara en förevändning för att bibehålla titlar, spm icke böra hafva något med grundlagen att skaffa.
Om man borttager
Statsministers* titeln ur grundlagen, måste den äfven borttagas ur Riksakten, ty jag kan ej föreställa mig, alt man i denna sistnämnt da skulle kunna omnämna ett embete, som icke finnes i grundlagen; Konungen skulle eljest kunna gifva Statsmini-, sterstiteln åt personer, som icke vore ledamöter af Statsrådet.
Jag kan således ej annat än vidblifva min mening; men det är derföre icke sagdt, att någon skillnad i rangen emellan Statsrådets ledamöter skall äga rum.
Benämningen betyder här ingenting, såsom i andra länder, t. ex. England, der Regeringspersonalen liar olika namn, men det ändock beror på särskild utnämning, hvilken skall vara Conseilpret sident och innehafva högsta rangen, Gr.
Mig synes, att de skäl, Frih.
Palmstjerna framlagt, snarare tala emot hans mening; ty då han medgifvit, att alla Statsrådets ledamöter höra hafva lika rang, peli det jemväl är ostridigt, att de alla bekläda lika vigtiga embeten, bör vä( också namnet vara lika.
Dessutom är det icke obekant, alt TJtsk. i en sednare § gifvjt Statsministrarna högre rang, än Statsrådets öfriga ledamöter, och att Utsk, således vid de gamla namnens bibehållande tänkt sig Stats-, ministrarna såsom högre chefer för Statsrådet, och det är detta, söm jag ogillar, he|st jag, om en chef för Statsrådet skulle antagas, i intet fall anser denna böra vara mer än en enda.
Hvad åter åberopandet af Riksakten beträffar, får jag nu för tredje gången i dag fästa uppmärksamheten derå, att i samma Riksakt förekomma d« nuvar. fyra Stalssecreterarne, och att det således är otyifvelaktigt, att Riksakten i allt fall, om den nu föreslagna nya organisationen af Statsrådet antages, mäste undergå någon förändring till redactionen, utan att man derföre behöfver frukta någon fara för föreningen med Norrige, Hr Dalman har också ådagalagt, att Konungen blir oförhindrad att gifva namn af Statsministrar åt alla Statsrådets ledamöter, om han så vill, och att frågan här endast är derom att icke i gyundlagen upptaga deras titulatur, utan endast deras functioner.