Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ått i detta afseende uppställa Lagförslag eller Reglementen, dertill saknar jag nödiga detaljkunskaper om våra allmänna penningeverk, men anhåller att till Utskottens betänkande få framställa några hufvudgrunder, dem jag tror vara nödvändiga: 1:0 Tror jag, att, till framtida ordnings- och säkerhets vinnande, Banco- och Riksgälds-verken böra oåterkalleligen ålskil - I Den i5 December f. m. 127 jas till sina functioner, och aldrig med hvarandra hafva något gemensamt, mer än att den andel af Statens skuld till Banken, som Rikets Ständer torde anse höra till Banken återgäldas, skall, af de medel dertill kunna anvisas, genom RiksgäldsContoiret liqvideras, samt att RiksgäldsContoiret, lika med Statens andra allmänna Pcnningeverk, må i Banken äga en Depositionsräkning. 2:0 Ått Banken icke, under hvad förevändning som helst, må för Statens räkning tillgripas; att således inga StatsCreditiver derpå böra anvisas, undantagande det för påkommande Krig nödvändiga så kallade stora Creditivet, till hvars återbetalande, om det för påkommande behof skulle uttagas, först samlade Ständer genast böra anslå medel. 3:o Ätt de Creditiver, hvilka Jern Contoiret och ManufacturFonden för närvarande äga, väl må få fortsättas med de nu dertill anslagne fonder, under vidtagande af nödiga försigtighetsmått emot förluster; men att ingen tillökning i dessa Creditiver ifrån Banken må äga rum. 4:o Att Svenska SilfverRiksdalerns vär de, efter dess nuvarande vigt och halt, må bestämmas till 128 skillingar i BancoTransportsedlar; att Svenskt Sifvermynt, afpassadt efter detta emot BancoSedeln stadgade värde, så fort sig göra låter, må ut - Den i5 December f. m. myntas, och att, då tillräcklig myckenhet deraf finnes, Silfver- ut- och invexling genast må tillåtas. 5:o Att Utskotten noga må undersöka, huru stor andel af den fordran Banken äger hos Staten, ovilkorligen bör till Banken återgäldas, för att, jemte Bankens öfriga säkra tillgångar, bringa dess tillstånd i det skick, hvaruti den hör vara, för att kunna svara emot sitt ändamål. 6:0
I den händelse, efter hvad jag förmodar, Bankens hos Staten återstående fordran för 1808 års Krigskostnader, utgörande ungefärligen 4# millioner R:dr Banco, skulle i förenämnde ändamål böra till Banken återbetalas, om icke sådan återbetalning då skulle kunna lämpligast räntefritt verkställas med £ million om året, hvilka af RiksgäldsContoiret i detta ändamål borde upplånas emot sådana StatsPapper, som, i afseende på ränta och återbetalning, blifva för Landet minst betungande. 7:0
Att de medel, som på detta sätt till Banken ingå, alldeles icke der få skrinläggas, utan ovillkorligen åter skola uti rörelsen lösgifvas, antingen derigenom, att Silfver för Bankens räkning emot samma medel upphandlas, eller också i Låneväg på sådant sätt, som bäst förenar allmänt väl med Bankens. 8:0 Den i5 December f. m. 129 8:0
Att bestämmas bör, om och huru stor andel af Bankens årligen behållna vinst bör till Silfverupphandling användas, och att hvad dertill icke behöfves, bör till RiksgäldsContoiret Öfverlemnas, för att, på sätt Rikets Ständer besluta, till allmänt nyttiga ändamål begagnas; och ändtligen 9:0
Att noga bör bestämmas, huru Bankens Lånerörelse bör för framtiden drifvas, och huruvida den dermed förenade
Discontrörelsen framdeles bör till RiksgäldsContoiret öfverflyttas eller icke, hvarvid,, med afseende på de ifrån Banken utgifna Fastighets-lån, man torde noga böra akta sig alt icke uppoffra jordbrukarens välstånd för principer, som dermed komma i strid, och att, i den händelse man skulle anse för Bancorörelsen nyttigt att efter hand indraga Fastighetslånen och låta dem upphöra, andra hjelpkällor till
Låns erhållande för jordbrukaren måste öppnas, hälst det icke lärer kunna nekas, att Banken är inrättad till Nationens nytta, och bör på ett härmed ändamålsenligt sätt styras.
I samma mån som de af mig nu framställde grunder för Bankens styrelse godkännas, uppkomma i naturlig följd äfven grunderna för styrelsen af RiksgäldsContoiret, hvarvid således torde förekomma: 5 H. 9 Den i5 December f. m. 1:0
En ordentlig slutliqvids uppgörande emellan Banken och RiksgäldsContoiret, i afseende på de nu utelöpande Riksgäldssedlarne. 2:0
Alt ifrån den stund sakernas nya skick skulle taga sin början, inga nya Riksgäldssedlar fingo utgifvas, utan Bancosedelu blifva det enda såsom mynt i Sverige gällande papper. 3:o
Att ett på full säkerhet grundadt Reglemente må stadgas, huru de Fonder, som möjligen kunna vid denna Riksdag finnas i RiksgäldsContoiret besparade, så väl som de, hvilka Rikets Ständer särskildt kunna anslå, och hvilka icke erfordras till fyllande af bestämda Statsanslag, må bäst fruktbara göras, för att kunna begagnas i afseende på ränte- eller capital-liqvider för förut omnämnde Statslån, StatsCreditiver eller andra af Ständerna anordnade utgifter. 4:o
Att det så kallade lilla Creditivet, så välsom alla andra, som Ständerna kunna besluta, i afseende på möjliga missväxtår eller andra blifvande behof, och icke förut uppräknade äro, alltid må anvisas på RiksgäldsContoiret, att utgå af de i näst ofvanstående moment upptagna tillgångar, eller, när sådana För ögonblicket felas, genom upptagne 3 procents lån, till hvilkas betalande säkra fonder böra bestämmas; och ändtligen «
Den i5 December f. ni. 5:o
Alt på de inkomsttitlar af Bevillningen, hvilka efter gammal införd ordning directe ingå till StatsContoiret, så stor andel af Statsanslagen bör anvisas, som dessa inkomsttitlar med säkerhet kunna hära, på det att om något af den allmänna Bevillning, som vid närvarande Riksdag heslutes, kan besparas, sådant directe må komma RiksgäldsContoiret till godo, för att förstärka Fonderne till de uti 3:dje och 4-'de punkterne nämnda CrediLiver och utgifter.
Anhålles, att detta Memorial må med de respective Medstånden communiceras, och till Stats- samt BancoUtskotten remitteras.
Herr Tham3 Wolrath 3 uppläste följande:
Den öfvertygelse lärer böra vara stadgad, att belåningsrätt på viss föreskrifven tid för metaller och andra exportvaror, hvilka icke äro underkastade förskämning, icke allenast öfverensstämmer med en väl ordnad Bankinrättning, utan äfven är allmänt nyttig, då den förekommer Svenska producternas försäljning till vanpris.
Utom Koppar, Jern och Jernmanufacturer, har det äfven i sednare tider blifvit tillåtet att belåna Alun till f:delar af det värde, Herrar BancoFullmägtige derå bestämma.
I j2 Den i5 December f. m.
Sverige har i sednare åren erhållit en ny exportartikel uti Cobolt, hvilken är lätt att förvara, och alldeles icke undergår förskämning.
Jag föreslår derföre, att belåningsrätt i Banken för Cobolt äfven matte tillåtas efter de grunder, till ;det värde, samt med de controller i afseende på Coboltens beskaffenhet, som, för att förekomma all förlust för Banken, Herrar BancoFullmägtige kunna finna nödigt bestämma.
Afsältningen af Cobolt har det gemensamt med Alun, att vara ömsom liflig och ömsom trög.
Den har under de sednare fem åren varierat ifrån 3o,ooo till och med öfver 60,000 skålpund.
Beläning derå i Banken skulle medföra ett jemnare pris, och derigenom bereda en jemnare tillverkning, till betydlig förmån för de trakter, derifrån denna halfmetall nu förnämligast liemtas.
Om remiss härå till BancoUtskottet anhålles.
Herr af Robson:J Carl Magnus^ anförde skriftligen:
Under flere föregående Riksmöten har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad på det stora ändamålet, som afser Den i5 December f. m. i33 Bergshandlerings uppkomst och Framgång i den delen af Lappmarken, hvarest omätliga rikedomar uti stora och ofantliga Jernmalmslager finnas af naturen nedlagde. — Luleå Lappmark har också med rätta varit den centralpunkt, omkring hvilken så val enskilt speculation, som förslag till allmänna åtgärder samlat sig.
Ständer hafva genom åtskilliga skrifvelser och underdåniga tillstyrkanden inför Thronell framställt, huru vigtigt det vöre, att Lappmarkens så rika, som välartade Jernmalmsfält kunde blifva mera tillgänglige, helst i en tidpunkt, då dels aftagande fyndighet, dels djupare och mindre lönande brytningar på andra ställen förminskade Bergsidkares fördel, samt i åtskillige orter allt mer och mer hotar alt försvåra eller förstöra utkomsten vid Landets urgamla näring.
Maj:t har ock, af dessa anledningar, låtit verkställa åtskilliga undersökningar i och för utrönandet af det bäsLa eller möjligaste sättet till communicationers öppnande, samt sådane åtgärder, genom hvilka denna näring kunde i landet grundas på en så stor scala, att den för Riket i allmänhet äfven kunde blifva väsendtlig; och hafva ofelbart de Betänkanden, hvilka i dessa fall blifvit afgifna, redan i mer eller mindre mån upplyst de hufvudsakligaste omständigheter härvid. i34 Den i5 December f. m.
Emerllertid har ock <lcn enskilta omtankan, genom mer än en anläggning, äfven gått det allmännas önskningar till mötes.
Vägen visades oss för go år sedan af Meldersteins Bruksägare, och 3o år äro redan förflutne, sedan anläggaren af Selets Bruk än närmare utstakade densamma, men ock med mer än 400>000
R:dr köpte sig den erfarenheten, att för en enskild man, som derjemte lemna sig åt företaget utan associerade och utan allt understöd af det allmänna, resultatet i det hela ej af honom, hvars anläggning var utgrenad på mer än 200 qvadratmil, kunde hinna upplefvas.
Men om denna förmögenhet gick förlorad för honom sjelf, blef den det ej för Fäderneslandet.
Händelserne föranledde, att spillrorne efter hans skeppsbrott skulle upphämtas, hans planer samlas, hans företag fortsättas af andra Medborgare, förelyste af förste Medborgarens exempel.
Föremålet för den enskilda ointankan och det allmänna interesset bar också icke innefattat någon ting mindre, än att med Svenska Bergshandteringen förena den Jernmalms-tillgång, som Gellivare berg erbjuda, hvars fyndighet, flere hundrade fot i böjd, derjemte visar sig, enligt sednaste mätningar och uppgifter, vara en sammanhängande massa af omkring 10,000 alnars längd och 2 till 4°oo alnars bredd.
Bland de omständigheter, som, i hänseende till aflägsenheten af denna natur - Den i5 December f. bi. .35 rikedom, känbarast framträda såsom hinder mot speculationen och dess snara utveckling, kunna med skäl räknas brist inde utvägar till malmens transporterande , emedan all förädling måste ske i de nedre skogrikare trakterne af landet.
I mån af den ringa befolkning
Lappmarken hyser, äro äfven dessa utvägar högst inskränkta; men landet innehafves ännu till större delen af dess urgamla Innevånare, Lapparne.
Om man vid de undersökningar ock förslag, hvilka till transportrörelsens befrämjande blifvit gjorda, visserligen icke förbisett de biträden man af dem kan förvänta, synes dock vigten af detta biträde vara för lindrigt vidrörd, för alt icke behöfva framkalla ytterligare uppmärksamhet på denna Folkstams bestånd och trefnad, såsom stående i nära sammanhang med Bergshand teringen.
Luleå Lappmark (och det är icke om de södra, utan om denna jag nu ensamt talar) bebos af 3:ne till härkomst och språk åtskilda folkstammar, Lappar, Svenskar och Finnar, hvilka, i afseende på olika yrke och lefnadssätt, utgöra 2:ne klasser, nemligen Lappar och Nybyggare.
De förre, idkande Renskötsel, föra ett nomadiskt lif; de sednare hafva fasta boningsplatser och nära sig med boskapskötsel och litet åkerbruk.
Det är isynnerhet för att utstaka 136 Den i5 December f. m. båda dessa Folk-klassers ömsesidiga rättigheter, som Lagstiftarens mellankomst påkallas, och det synes vara hög tid att sätta någon närmare gräns för en strid, som hotar med Lappska Folkstammens undergång.
För att någorlunda kunna bedömma detta ämne, måste man kasta en blick på Lappens hushållning.
Han är i fullt beroende af sin Renhjord> hvilken under större delen af 'året bestämmer hans företag och hans i-iktning.
Renens vandring, vid den annalkande sommaren, uppåt fjällryggen och öfver till Vesterhafskusten, för att undvika de här i skogslandet plågsamma myggen, och dess återtåg hit till den mossrika skogen emot vintern, afgör Lappens egen flyttning, utan att han ens kan förändra dagen, då Renhjorden, följande sin instinkt, företager denna vandring.
Lika så sjelfständig som Renen är i valet af den ort, på hvilken han, vissa tider isynnerhet, vill vistas, lika inskränkt är antalet af de födoämnen han njuter, och ehuruväl han, i förhållande till sin storlek, icke tarfvar särdeles mycken föda, är det dock naturligt, att, för ett så tunnt utbredt födoämne som renmossan, en betydligare landsträcka skall fordras för underhållande af en hel Renhjord.
Från urminnes tider hafva Lapparne sjelfve indelat fjällarne och skogslandet i Den i5 December f. m. vissa bestämda trakter, hvilka under sekler varit af särskilta Slägt-linier inkräktade, eller dem tillerkände; bibehållandet, eller nyttjande-rätten, af dessa Lapp-land utgör ock ännu egentliga föremålet för tvisterne inför de Lappska domstolarne.
Sannt är väl, att Nybyggaren ej vidare besvärar Lappen, då denne med sina hjordar intager den högre fjäll-regionen och betar de gräsväxande myror och dalar, som der, under sommarens lopp, ensamt af honom kunna uppnås; men det är ej lifnäringen då, om den också vore öfverflödig, som, under denna korta period afåret, kan godtgöra den trefnad och det utrymme, han för öfrigt under detsamma saknar i det för honom, genom renmossan, sedermera lika oumbärliga skogslandet.
Låter man allt mer och mer stänga honom från sin utkomst på detta sistnämnde, för Renens vinterföda enda ställe, är sådant detsamma som att småningom utrota honom, och hvarmedelst således all ekonomisk betydelse af de i5o qvadrat mil, som af Luleå Lappmarks omfång (c. 320 qv. m.) utgör den öfver skogsgränsen uppböjda delen af landet, vore försvunnen, sedan de trettio tusende Renlif, hvilka nu årligen der, under viss tid, hämta sin föda, skulle upphöra att vara till.
Renhjordens tillväxt och styrka har ett bestämdt förhållande till LappAllmo - Deu i5 December f. m* gens välstånd, och Lappen kan ej, utan fullkomlig vantrefnad, uthärda någon inskränkning uti sitt kringvandrande lefnadssätt* lika så litet som hans hjordar..
Lappen, antingen rik eller fattig, söker med sorgfällighet undvika all ökad beskattning, men gör det ofta med oklok försigtighet.
Då han ej kan eller vill förnöja dem» som prässa honom på skatter och gåfvor, nödgas han söka de mindre afundade, ofta osunda trakter med fattigare bete, stundom med skadligare växter, sorn förorsaka sjukdomar, hvaraf stora hjordar ofta bortdö inom ganska kort tid, så att en förmögen Lapp ofta nog, inom få veckor, befunnit sig tiggare.
Mången slagtar eller afyttrar ock sina kreatur, heldre än han ser sin hjord afmagra och försämras.
Kan icke Lappmannen gifva sin son eller dotter en tillräcklig hemgift i Renar, då kommer ej eller giftermål för dem i fråga; ty äfven uti Lappland beror sådant af Contrahenlernes förmögenhet.
Om man ej just kan säga, att den till fattigdom nedsjunkna Lappen utstötes från sitt eget samhälle, så aflägsnar han sig merendels sjelfmant, för att uti det längre ned belägna skogslandet, med vallande af andras boskap, finna en tarflig utkomst tills krafterne tryta, då hans ålderdomslott vanligen är, att plåga kustlandet med tiggande, under det lian till grafven framsläpar ett uselt lif.
Den i5 December f. m. i3<j Inskränkningarne af utrymmet för Renbetet inverka således ganska afgörande och väsendtligt både på LappAllmogens välstånd oell tillvarelse.
Att Nybygges - anläggningar i Lappmarken, nemligen på en gynnande och någorlunda frostfri lokal, dit vattudrag med gräsgifvande stränder och betesmarker gränsa , i sin mån befordrat odlingens framsteg, lärer af ingen bestridas; men af helt annan egenskap visar sig inflytandet af sådane företag, hvilka, utan dessa anledningar, den vinningslystne Nybyggaren, endast under sken af odling, verkställer genom uppresandet af några helt obetydliga nästen utmed Lapparnes förnämsta fiskesjöar eller lägerställen, och hvarest han till och med ibland inskränker sitt arbete till utsående af något rofvor på en gammal renvall, men i alla fall gör anspråk på alla en Nybyggares företrädes-rättigheter.
Visserligen äro inhägnader i Lappmarken till namnet kända, men verkställigheten sällspord.
Framtågar nu en Lappman med sin hjord i granskapet af en ohägnad höstack, och djuren bland delta starrhö utsöka några för sig smakliga grästappar, uppkommer straxt fråga om stämning och skadestånd.
Måhända kunna ock flere
Renar tagas i mät af anklagaren, som icke sällan tilläfventyrs också kunde förebrås, i4o Den i5 December f. m. i att på ett försåtligt sätt hafva förheredt denna förbrytelse, kanske stundom inträffad på en mark, fordom rättvist tillhörande Lappmannens egen stam.
Frukten häraf njules merendels icke länge.
Med Lapparnes utarmande förtorkar denna inkomstkälla, förutan hvilken möjligheten upphör, att i denna ödsliga och aflägsna trakt underhålla ett hushåll, hvars flyktiga, om icke straffbara, odlingsnit tvifvelsutan medfört mera skada än gagn.
Om också händelser af denna art ej äro nog talrika, för att kunna anses medföra särdeles betydliga följder, i afseende på det hela af Lapparnes förminskning, så rådfrågom Kjrkoböckerne som icke skola dölja det sanna förhållandet.
Af dem finna vi, att Gellivare Socken, utgörande Luleå Lappmarks betydligare hälft, år 1780 ägde 915 Lappar och 268 Nybyggare — 1825 — 416 — och 867 — En tidrymd af blott 1\5 år visar således ett alldeles motsatt förhållande:
NyLyggarnes antal fördubbladt och Lapparnes deremot till hälften förminskadt. —- Uti Jockmocks Socken, som utgör den andra hälften af nyssnämnde Lappmark, är olikheten på de emellan 1775 och i8o5 förflutne åren icke så betydlig, då blott 172 byggare tillkommit mot 148 Lappman, som afgått; men på sistförflutne 18 år hafva Nybyggarne der ökat sin personal med Den i5 December f. m. 269, och Lapparne minskat sin med 61 personer.
Som vid detta tillfälle troligen är af mindre väsendtlighet att närmare utreda orsaken till nyssnämnde förhållande, då hvarken farsoter eller utflyttningar kunna såsom skäl angifvas, skall jag blott tillåta mig anförandet af de olägenheter, sorn deraf äro en ovedersäglig följd.
Vid första påseendet skulle det kunna anses till ock med för en vinst, om en svag Nomadisk Folkstam här, liksom på åtskilliga andra ställen i verlden, lemnade rum åt et*^ starkare, med odlarens nit och verktyg framträngande slägte; men en närmare fästad uppmärksamhet skall visa det högst egna förhållande med våra Lappar emot alla andra mig bekanta stammar, med ett folk, som föga behöfver annat af sina grannar, än att lämnas i ostörd besittning af sinal berg, som är försedt med nyttiga hjordar, för hvilkas vinterföda naturen på ett så' förvånande sätt sörjt, oell som slutligen ärj i tillfälle att erbjuda, så väl den trafikerande Köpmannen som Bergsmannen, i detta bårda klimat ett biträde, som för det närvarande på intet annat sätt kan erhållas, och som endast genom betydliga uppoffringar är att af framtiden förvänta.
Antagom att transport, till exempel af Jernmalm, måste företagas till en last-.
Den i5 December f. m. plats io till 12 mil aflägse, och låtom oss tillse, huru den mest oförtrutne Nybyggare vöre i ständ, att med någon framgång täfla med fjälltraktens infödingar.
Man får då se Nybyggaren åtfölja sin oxe eller häst, den ene i behof af matsäck, den andre af betesfoder, hvilket allt, betungande transporten, måste medföras under en resa, hvars långvarighet, i anseende till ofta inträffande yrväder, icke kan bestämmas, och hvaraf besvärligheten ännu mer ökas derigenom, att väg måste trampas, ett företag alldeles oundgängligt i ett så glest bebodt land, att merendels flera mil måste passeras emellan hvarje skorsten.
Då han nu ti 11 ryggalagt en eller annan så mödosam färd under vintern, och hvardera gången hämtat sina 2 skeppund Malm på lasset, och för deras framforsslande, i förhållande till väglaget, användt sina 8 till \\ dagar, lärer föga något mera vara att vänta, om ej en total brist på lifsmedel framkallar någon ytterlig ansträngning.
Annorlunda förhåller det sig med LappAllmogen.
Vintern är Lappens element; af väder och vägar är han nästan oberoende.
Framför de lassade Renarne låter han drifva ett antal lösa Rendjur, hvilka genom trampning förbereda lassens obehindrade framsläpande.
Han lastar sin dragare med 17 samt någongång ända till 25 Lispund, och han fogar dessa lass-Renar med sina Den i5 De c em b er f. m. i43 slädar eller pulkor, bundna i räder,' vanligen 5 och 5 efter hvarannan, under uppsigt, för hvarje afdelning, af en enda person.
Således, i män af personalen i hans hushåll och styrkan af hans Renhjord, kan han, isynnerhet med friskt ombyte aflassRenar, ensam åstadkomma mer, än många Nybyggare tillsammans; ty hvarken behöfver han medföra något betesfoder, hvilket lians dragare sjelfve förstå att finna under snön, ehvar Renmossan växer, ej eller för egen proviantering ingå uti annan anstalt, än att, om det torra Renköttet eller osten någon gång skulle tryta, i nödens stund slagta ett af de medföljande lösa Rendjuren.
Lägger man nu härtill, att Lappmannen lägrar sig, än i vilda skogen, än på öppna fältet, och att hans karavan uppbryter likaså väl under dagen, som vid månans eller norrskenens ljus, så finner man lätt, att, med en sådan indelning af dygnet, mjcket iner måste medhinnas än eljest.
Jag har velat omnämna dessa förhållanden endast för att visa, att den merendels afglömde eller föraktade Lappmannen äfven intager sitt rum i Statens allmänna interesse, och att ett Fädernesland, som han redan ägde före våra dagar, oell som han i sin mån ännu gagnar och kan gagna utan någons förnärmande, om billiga och möjliga ordningsreglor stiftas, borde sträcka sin uppmärksamhet ända till honom, fastän han 144 Den 15 December f. ra. sjelf är utesluten från allt annat, sorn Fosterlandets angelägenheter angår, än att skatta sin skärf lill detsamma efter Författningar, som reglerades långt innan den tid, hans Samfund började aftyna.
Jag uppmanar således till en närmare granskning af det förhållande, som nu förefinnes emellan Luleå Lappmarks Lnnevånare, och huruvida Landets beskaffenhet verkligen medgifver, att Nybyggarne, med något slags hopp om framgång och bestånd, kunna så högt mot fjälltrakten upptränga, att det Folk, hvars tillvarelse beror på ett ostördt vistande der, må rättvist kunna än vidare sammanträngas.
Jag önskar att något värn måtte ställas mot Renbetets förstöring uti det nedre Landet, och såmedelst den olycka förebj^ggas, hvarigenom Lapparne beröfvades den förtjenst, hvilken en långlig vana för dem gjort till ett oeftergiflig! hehof; och af hvilken anledning äfven nu föreslås: / 1:0
Att alla i Luleå Lappmark befintlige Nybyggen och Nybyggesanläggningar afvittras på Statens bekostnad3 med bibehållande af sådane lägenheter äfven utom dessas områden, på hvilka innehafvarnes anspråk kunna lagligen gälla, och med vilkor att desamma inhägnas, eller att derå bergadt höfoder i lador vårdas. 2:0 Den j5 December f. m. i45 2:0
På öfverlopp smarken utsynas och från densamma utbrytas alla derå befintlige lägenheter till Nybyggen, hvilka sedan kunna, i den ordning som framdeles lärer stadgas, till begagnande upplåtas.
Äfven må den, som inom föreskrifven tid visar sig vara innehafvare af lägenheter utom sitt område, till det belopp, att ett hemman af minst mantal dermed kan inrättas, till ny anläggning erhålla tillstånd, dock uti bägge fallen, att den i förfaltningarne foreskrifne odlingsskyldighet årligen fullgöres vid rättighetens förlust, och att
Nj^byggaren för öfrigt ställer sig till efterrättelse de vilkor, sorn tillståndsbrefvet kan komma att innehålla. 3:o
Att på den sålunda öfverblifne, och till Nybyggens upptagande otjenlige, allmänna marken Lapparne må äga frihet lägra sig och obehindradt begagna Renbetet, äfvensom alt betesrättighet under transport färder ej bör vara dem förmenad inom de Nybyggens utmarks-områden, sorn ligga närmast farvägen, dock med förbehåll, att skogen der ingalunda må olofligen tillgripas. 4:o Till LappAllmogens försvagande i både physiskt och moraliskt hänseende, hvarigenom mången beredt sin undergång, har i märkbar mån bidragit ett omättligt begär efter bränvin j väckt och underhållet genom samvetslösa, ofta kringresande, spe5 H. 10 Den 15 December f. m. culanters vinningslystnad.
Det är ytterst angeläget, att en sträng författning mot della onda utfärdas och allvarligen handhafves.
Utan verksamt correctiv häremot, skall denna Allmoge snart med stora steg framgå sitt förderf och sin slutliga upplösning till mötes.