Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Spens, Prosten Hallström m. fl.), icke tillfredsställas uf den andra kammare, som, till följe af Utskis 7° Dea 17 April f. m. förslag, mäste genom Je verkande krafternas egen oemotståndliga riktning uppkomma.
Betrakten, mine herrar! dessa allmänna val, utsträckta lill en hvar, som äger 10 r:dr b:co i capital!
Hvilken bildning skall man begära, hvilken grad af intellectuel eller af materiel sjelfständighet hos den arbetsclass, hvars högsta kroppsliga ansträngning icke i allmänhet torde vara tillräcklig för egen, för hustruns och barnens lifsbergning!
Saknande all erfarenhet inom den politiska verlden, måste den falla i ledares händer, måhända någongång hörande till kretsar, hvilka historien icke lär att känna annorlunda än undantagsvis, nemi. då revolutionen lösgör krafter, hvilka ordningen håller i bojor.
Under frånvaron af allt politiskt omdöme, träda andra bevekelsegruuder fram vid valen, och dessa verka på skaplynnet af den afdelning inom representationen, som sedermera väljer den andra kammaren.
Ett öfverhus, bygdt på sådant sätt, motsvarar visst icke hvad man fordrar.
Men om, inom Sverige, elementer till en pärskammare efter utländskt mönster saknas; så följer deraf ingalunda att någon politisk institution af likartadt lynne här icke star att linna.
Sveriges lag är af rent nationel härkomst.
Den sjelfständighet i tanke, sorn deruti uppenbarar sig, har äfven på mångfalldigt sätt gifvit sig tillkänna, hvarpå Sveriges fö r b u 11 d s fö r fa 11 n i n g kan tjena såsom ett exempel.
Samma lugna förstånd, som från urminnes tider tillhört Svenska folket, som ej behöft bilda sina lagar, sina ordningar på främmande mönster, skall, hoppas jag, icke nödgas hemta den vigtigaste politiska författning utom sig.
Att Utsk. icke funnit en tillfredsställande lösning af denna svåra uppgift; deraf följer icke alt den är olöslig.
Låtom oss ej af hetsighet löpa skickelsen i förväg, och sökom ej att intvinga vårt offentliga lif i former, främmande för dess egenheter, dess lynne.
Utsk. har ganska rätt deruti, att ej söka en pärskammare i Sverige, hvars inre förhållanden varit och blifva så väsendtligt skiljaktiga från andra länders, hvarest feodalismen slagit djupa rötter, ordnat besittning och alstrat en ojemnhet af rikedom och fattigdom i stället för att sprida en jemn välmåga.
Men jag tänker icke lika med Utsk. derutinnan, att eontinuitet i representationens åsigter uttrycker allt hvad man fordrar af en öfre kammare.
Man ihågkomme att det är Staten, hvars eontinuitet skall bevaras framför allt och öfver alla.
Konungar oell Ständer
Uro här underordnade.
Om nu det democratiska elementet äfven med största conseqvens och framgång utvecklade sig hos ett folk och växte upp lill sin högsta potens; så hvilar dock dess bestånd på förhållanden till andra Stater, hvilka visst icke kunna påräknas i alla tider och i alla länder.
En lugn och noggrann beräkning af de särskilda statskrafternas naturliga verksamhet och riktning är derföre framförallt af vigt vid uppgörandet af Sveriges författning.
Denna sanning insågs och Den »7 April f. ra.
7» uttrycktes omisskänneligt af deni, som utarbetat våra grundlagar.
Den afvägning emellan statski aflerna, som tili följe deraf nedlades i 180g års statsskick, har redan börjat visa sig nödvändig, måhända i annan riktning än man väntat.
Alen tiden kanner efter om fogningarne i statsbyggnaden äro goda.
Finnas ej elementer, hvilka genom sitt läge i samhället företrädesvis tillhöra Statens allmänna, fortgående lif framför dagens anspråk och dagens lön; så faller samhällsbyggnaden förr eller sednare af sin egen tyngd.
Den bi ister ock, om dessa upprätthållande, medlande krafter icke finna utrymme för sin verksamhet.
Dessa elementer, som tillhöra Statens conlinuitet, dess innersta intressen, sådana de fortJefva genom seklerna; dessa elementer skola samlas och finna plats i andra kammaren.
All annan construction deraf anser jag vådlig alt utbyta emot del samhällsskick vi nu äga.
Tidens välmening har lättare att se dem än att afhjelpa dem.
Men jag vill ej leka med kraften, hvilken jag ej kan styra; ej eller lemna ett sämre a rf åt efterkommande, än det jag fått af mina förfäder.
Derföre anser jag Utsk;s förslag till bildandet af andra kammaren vara vådligt, och kan ej annat än lika allvarligt som vördsamt afstyrka H. R. o.
Ad. att antaga detsamma.
Utsk. har icke varit lyckligare uti uppfinningen af ett Grundlags-Utskott (65 §:n pag. 18), uteslutande sysselsatt med grtindlagarnes idkeliga bearbetande; ett Gransknings.
Utskott, hvilket skulle äga att äska alla i Statsrådet förda prot. och granska Statsrådets för handlingar samt derjemte Stats- och Riksg.verkens handlingar och räkenskaper; hvarvid den egenheten företer sig, alt dessa granskningar, i anseende till liksliufvudbokens afslutning, icke i allmänhet kunna komina att angå samma år.
Jag erkänner äfven att jag ingalunda är tillfredsställd med uppdraget åt de 4 Riksförsamlingens fördelningar, som benämnas Stals-, Råneo-, Lag- och Exped.Utsk., att i sammansatt Utsk., beslående af 62 personer, slita förefallande tvister om grundlagens rätta mening.
Utsk. förklarar (pag. 2), att mern.
N:o 68 icke hos 3:ne RiksStånd till öfverläggning förevarit, men öfvei lemnar icke deslomindre (pag. 23) till sammanjemkning af samtliga RiksSt:ns gemensamma tankar vissa ändringar och tillägg uti nämnda mern.
Här framställer sig åter Utsk. i egenskap af en jemkare emellan BondeStts gemensamma tanke, som finnes, och de öfriga 3:ne RiksStms, som icke finnes.
Under närvar, förhållanden, och då intet antagligt förslag till representationens ombildning blifvit framlagdt, anser jag tiden icke vara inne att ingå i omarbetning af Reg.Fin och Riksd.- Ordn.; alt utbyta Reg.F:n och Riksd.Ordn, emot en Reg.F. och en ordnings-stadga.
Till följe af hvad jag nu anfört, kan jag icke undgå att ogilla Utsk:s förslag såsom i vissa delar stridande emot Den ij April f. ni. 56 oell 81 §§:na Reg.F:n, äfvensom emot R.
,St.‘s i första i k fc Const.Ulsk. fattade beslut; uti andia äter innebärande lör* ändringar, som hvarken äro högst nödiga eller nyttiga; äfvensom förslag förekomma, hvilkas antagande jag anser vara vådligt för beståndet af Sveriges urgamla författning.
Jag liar hufvudsakligen vidrört sådana stadganden, hvaraf en stor mängd andra hlott stå i omedelbar följd, hvadan de sednare icke heller af mig kunna gillas, På alla dessa för* enade skäl får jag vördsamt tillstyrka H. R, o. Ad. att fatta den enda gemensamma tanken, att de uti Ulskts be tänk :n N:is 68 och 85 gjorda förslag äro oantagliga; hvarpå jag utber mig Ilr Frill, o. Landtm:* proposition.
Den siste värde talaren har infört oss i behandlingen af detaljerna, men jag kan ej nu följa honom på denna bana.
Jag nödgas på samma sätt, som den lörsle värde talaren, anhålla, att Ståndet först ville fästa sig vid frågan om formen för målets handläggning.
Jag tror alt i ingen fråga Ilar formen haft så stor vigt, som iden förevarande.
Har uppstå nemi. de tvänne olika åsiglerna, huruvida detta betänk, hör behandlas i sin helhet på en gång samt beslut således afven fallas öfver hela målet i dess helhet, eller huruvida Ståndet skall ingå i granskning af hvarje punkt särskildt, och således betänk, punktvis föredra* gas.
För min del anser jag många skäl tala derför att R. o. Ad. bör behandla betänk, i dess helhet.
Den grund, hvarpå betänk, hvilar, och som blifvit antagen af R.
St:s förstärkta Coust.Utsk., nemi. de allmänna valen, är (jag måste erkänna det) derigenom upphöjd (ill lag för oss vid delina riksdag.
Vi äro nu förbundne alt icke frångå denna grund.
Jag tror mig icke misstaga mig uti den öfvertygelsen, att det förstärkta Coust.
Ulsk:s beslut icke derföre rubbat tänkesätten hos de Stånd, som, vid frågans första behandling, beslutade annorlunda oell antogo en annan grund för förändringen af representationssättet hos oss.
Med denna Öfvertygelse, hvilken jag ännu delar, kan jag nu icke inse hvad Stånden skulle vinna på att punktvis behandla detta betänk.
Att granska och godkänna delaljbestämmelser i en så vigtig, så sammanhängande fråga, der sjelfva hufvudgrunden, hvarpå dessa detaljbestämmelser äro uppförda, icke af R. o. Ad. ar godkänd, och såsom jag vågar tro, icke så snart blir godkänd, vore ej lämpligt.
Då förhållandet nu är sådant, så tror jag, att det endast skulle leda Ståndet till ett verkligen fruktlöst förspillande af dyrbar tid, om Ståndet fortgick på den bana, som Hr Lagerhjelm, för öfrigt ganska förtjenslfullt, här har beträdt.
Då jag derföre hos Hr Frih. o.
Landtm, vördsamt anhåller om propos. att företaga betänk, i sin helhet lill pröfning och afgörande, så skulle det nu, innan Den iJ April f. m, innan denna fråga blifvit afgjord, vara för tidigt för mig att fortsätta mitt yttrande; men för att icke nödgas begära ordet flera gånger, så får jag nu äfven yttra mig om det sätt, hvarpå jag tror, alt detta betänk. bör grundlagsenligen behandlas, då det kommer till afgörande.
Det torde vara Ståndet bekant, alt Ivaline opinioner i delta fall uttalat sig inom RiksStai.
En opinion har redan på förhand blifvit inom representationen discuterad, nemi. att afslå delta betänk., eller på samma sätt, som dea siste värde talaren slutligen yrkat, förklara detsamma oantagligt.
Utom att jag enskildt delar den åsigt, som af flera erfarna grundlagstol kare blifvit uttalad, alt 56 §:n Reg.- F.n förbjuder att alslå ett betänk, i en grundlagsfråga vid samma riksdag, som den blifvit väckt; så torde hvar och en linna, att delta betänk, uti tvänne hufvudpunkter redan erhållit kraft af lag intill nästa riksdag, hvarutaf Ståndet är fÖrhindrudt alt afslå åtminstone dessa punkter; då desamma, innehållande sjelfva grunderna för hela betänk., blifvit genom votering af R.
St:s förstärkta Consl.Utsk. antagna, och kunna således icke, efter mitt förmenande, af något Const.- Utsk. numera framställas med afslng lill contra-propos.; ty detta vore att erkänna möjligheten af e11 afslng på hvad sorn genom förstärkt Const.Utsk. blifvit förklnradt vara R.
Sirs beslut vid denna riksdag.
Följden af ett dylikt afslag bär skulle således säkerligen endast blifva, att Const.Utsk. ej kunde framställa någon propos. till afslag af dessa hufvudpunkter i betänk., utan endast på de efter dessa hufvudgrunder utarbetade detaljer.
Vi äfventyrade då att få in det ena förslaget efter det andra, så länge vår Herre låter solen ly sa, om riksdagen fick räcka lika länge, utan att vi likväl kunde bifalla något af dessa förslag, emedan de alla måste vara byggda på ofvannämnda tvänne hufvudgrunder, hvilka vi ogillat, och hvilka förslag vi således ej med conseqvens skulle kunna vid denna riksdag antaga.
Jag skulle derföre för min del tro, att R. o.
Ad. nu, Utan att ingå i någon vidare pröfning af detaljerna, hvilket skulle förutsätta ett gillande af sjelfva litifvudgrunderna, behagade antaga delta grundlagsförslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag medgifver, att det är med en sorglig kiinsla, Sorn jag, hvilken med all värma omfattat denna flaga, mäste, på de grunder jag nu anfört, förklara mig vara emot detta förslag till representationsförändring, i anseende till de grunder, hvarpå det nu är bygdt.
Då jag påminner mig den enighet, sorn lifvade RiksSt:n i delta ämne, den värma, hvarmed det uppfattades, den sjelfuppoffringsanda, som isynnerhet detta
Stånd för ett halft år sedan ådagalade; kan jag icke annat än med djupt beklagande uttala min ledsnad deröfver*; alt det är genom en tillfällighet, som den na fråga kommit uti det skick, hvaruti den nu är.
Men då så förhåller sig, och då jag icke kan i en så vigtig fråga lå24 H. to 74 Ö e n ij April f. m. la dictcra min öfvertygelse af annat un mitt samvete, sorti bjuder mig att ställa mig grundlagen till efterrättelse; så nödgas jag anhålla om den propus., jag nu yrkat, med (lill föresats [det erkänner jag öppet), alt vid nästa riksdag, om jag lefver och deltager i Ståndets öfverläggningrtr, votera emot betänkandet.
Innan jag ingår i ämnet, ber jag att några ögonblick få uppehålla
Ståndet med en erinran om halten af de framställningar, hvilka af föregående talare blifvit gjorda.
Om jag fattat Gr.
Anckarsvärds mening rätt, så vill han, att vi skola skilja emellan vallagen och Reg.- Ftn och att vi skola punktvis företaga dem.
Jag yrkar motsatsen och har dertill 2:ne skäl, hvilka jag öfverlemna!' till edert bedömmande, mine herrar!
Del erta är, att om vi få behandla ärendet, såsom dess natur fordrar, i sin helhet, så behöfva alla de, hvilka kunna Vara af den (anken, alt förslaget bör i sin helhet förkastas, ej Uppehålla liden med att ingå i detaljfrågorna.
Mitt andra skäl är, alt om vi få törst företaga detaljfrågorna och besluta öfver dem; så häfva vi sedan bundit händerna på oss genom våra beslut i detaljerna.
Jag misstänker och beskyller ingen alt lägga snaror för oss.
Under ordförande af Fiih.
Palmstjerna, behöfva vi ej frukta några sådana; men R. o. Ad. har (må det förlåtas mig, att jag relevera!- det,) begått en oförsigtighet.
Jag anhåller att R. o. Ad. ej må begå en sådan ännu en gång och ej binda sig genom beslut i detaljfrågor, att icke kunna fritt besluta rörrde det hela.
Med Hr Landtnäs bifall nedlägger jag i prot. min protest emot allt annat behandlingssätt, än alt vi måtte få afgöra frågan i sin helhet; och under förutsättning att sådant är vår lagliga lätt, går jag nu att yttra mig öfver frågan.
Boye uppläste derefter följande; '’I den öfvertygelse att regeringssättet mäste för sitt bestånd äga ett stöd, en garanti i representationens sammansättning, gäller hos mig, såsom grundsats, den fordran, att representationssättet måste stå i öfverensstämmelse med regeringssättet och följaktligen rätta sig derefter; och förvissad derom, att Svenska folket, icke allenast för sina begrepp och sitt lynne, utan jemväl för sin både yttre och inre säkerhet, behöfver en stark konungamakt, och alltså vill behålla sitt lagbundna monarkiska regeringssätt; anser jag oss åligga att, glömmande alla andra intressen än fäderneslandets, moget pröfva, om det förslag lill representationsförändring , som erbjudes oss i förevar, s. k. jemkningsbetänk., verkligen innebär förenlighet med vårt besvurna regeringssätt, eller ej.
Lika gammal som sjelfva samhäilsbegreppen är den olyckliga erfarenhet, att maktbegäret hos menniskan lätteligen öfvergår till passion, saknande egen förmåga till återhåll, och i denna erfarenhet ligger den lärdom, som ännu Den 17 April f. m. iok e 11S 3 o t folk ostraffadt förgätit, den nemi., a! t det monarkisk» regeringssättet måste åtföljas af en kraft, tillräcklig att försäkra emot maktbegärets öfvergång hos regenten till envälde och lius representationen lill mångvälde.
Af båda dessa ytterligheter äger Sverige svåra minnen; och varnade af deni tillhör oss, att icke låta en hos oss konstgjord och vilseförd tjdsanda återkasta fäderneslandet i expei i unn ter, under hvilka genrrationerne närmast oss djupt suckat, och hvilka möjligen skulle, 0111 de förnyades, nu mera än då, försätta i våda hvad oss är kärast —r- Sveriges sjelfständighet.
Förden återhållande kraft, hvaraf regeringssättet sålunda har behof, är det icke nog att föreskrifter derom qvarstå i Reg.Fms bu<l, ulan dertill fordras jemväl ovillkorligen, att inom representationen också ett annat element finnes inlaget än blott det democrutiska; samt att d>t återhållande elementet äger förmågan att ijllbaknhålla democratiens öfverdrift, innan den kommer till öppen strid med konungamaktens veto, hvilket derföi utan, och leinnudl åt sig sjelft, alltid vore för ändamålet vanmäktigt, och sålunda, jemte alla andra i en återhållande anda gifna föreskrifter, snart endast utgjorde en pappersgaranti af ingen betydelse.
Alen denna representationens sammansättning af 2:ne olika och från hvarandra afsk i Ijda elementer, har icke blott till föremål att bevara en jemnvigt emellan statsmakterna, utan till dess bestämmelse hörer jemväl att bevara jemnvigten emellan samhällets så ofta stridiga ideella och materiella intressen.
Efter denna redovisning för de politiska begrepp, hvilka, såsom stödjande sig på historisk bevisning, jag anser nu böra följas, går jag att jemföra den återhållande kraft, den förmåga till jemnvigt, sorn oförnekligen är nedlagd i vårt nuvar. representationssätt, med hvad man i sådant afseende erbjuder oss i det nya förslaget.
Då man betraktar de elementer, af hvilka våra fyra RiksSlånd utgöras, finnér man att i sjelfva deras bestämda olikhet ligger en stark garanti för representationens nyssnämnda 2;ne ändamål.
Adelns ärfda representationsrätt företer i sin nuvar. utöfning visserligen stora brister; men då dessa icke hindrat
Ståndet att vid denna riksdag till ba k a— hålla det omisskänneliga sträfvande tili konungamaktens försvagande, som democratien ådagalagt; så kan icke heller något tvifvel uppstå derom, att, sedan bristerna blifva afhulpna hvartill liera utvägar gifvas, utan alt statsskicket derföre behöfver störtas,) skall detta Stånd, som visserligen med varm fosterlandskänsla lorenar både kunskaper och mod att vårda de monarkiska begreppen, uppkallas dertill, icke blott af sina minnen, utan äfven af sitt ägande särskildta intresse i statsskickets vidmakthållande.
PresteSt., så utmärkt för lärdom, sann upplysning och en fullständig kännedom af de lägre folkclassernas tillstånd och behof, har den vackra bestämmelse, att inom representationen bevaka de religösa Den 17 April f. m. oell moraliska begreppens räll till inflytande på lagstiftningen; och detta Stånd vet för väl livad både samhällets och dess egen frid tillhörer, för att någonsin svigta i denna vårdnad.
Slutande sig till hvarandra utöfva de båda första Stånden vid våra riksdagar samma återhållande, samma medlande makt, som man i England anförtrott öfverhuset och i Frankrike pärskammare!!, och gifva, om icke samma, dock lika tillförlitliga garantier.
Till värn åt den politiska jetnnviglen utgöra dessa
Stånd verkliga bommar emot folklörvillelsen, och för dess tillräckliga förmåga dertill kan man med sanning åberopa, såsom bevis, sjelfva den häftighet, med hvilken demagogien nu stormlöper, för att deni nedrifva.
Sådan är den återhållande kraft inom representationen, som intill dessa lider bevarat de monarkiska begreppens värde för Svenska folket, ulan annat afbrott, än det mångvälde, som partisinnet vid 17 iö års riksdag, genom förvrängning af besvuren grundlag, förmådde åstadkomma, och hvars regeringssjuka ådrog detsamma en förhatlighet, som icke dröjde länge att hos folket återupplifva dess urgamla hängifvenhet att, med en behållen sansad frihet för sig, medgifva åt konungamakten en nödvändig förmåga att regera Sverige, oberoende af partiers maktbegär.
Vid den yttermera säkerhet, som 180g års constitulion ger oss, qvarstå vi, Gudi lof, ännu: och vi böra icke tro alt man med förevar, förslag liar för afsigt att fråntaga oss denna säkerhet, ulan alt gifva oss en motsvarande; men beklagligen är del en sanning, att under granskningen af detta förslag söker man förgäfves någon säkerhet, att inom representationen skulle ingå något annat element, iin det democrntiska ; och man söker också derföre förgäfves någon garanti emot folkväldets öfverspända maktbegär.
Behofvet att inom representationen äga upphöjda begrepp, kunskaper och stalsinannaerfarenhrt — detta samhällets angelägnaste behof, — finner man öfverlemnadt åt slumpen vid samfällda val, dervid afgörandet skulle tillböra allmogen, hvars välmening icke kan ifrågasättas, men livars förmåga att utse representanter med nyssnämnda egenskaper man visserligen kan med mycket skäl betvifla.
Emot de faror, sorn sunda förnuftet framställer såsom möjliga följder af ett sådant valsystöme, nemi. att partisinnet skulle intrigera vid valen till fritt spel för demagogien, alt utbyta de monarkiska begreppen emot rent af republikanska; alt den nya representationen skulle akta ringa den pappersgaranti, som Reg.F:ns flere §§ gifva åt konungamakten; en garanti, till hvars afböjande icke behöfdés mera än en nu för tiden allmän förmåga att förvränga både begrepp och ordställningai ; samt att konungamakten, beröfvad stödet af en inom representationen icke mera befintlig återhållskraft, ägde intet försvar emot mångväldets maktbegär, möjligen öfvergå ende till förtryck på både Konung och folk; emot alla dessa f åror lemnar förslaget ingen annan garanti, än den Den 17 April f. m. 11 som förmenas ligga i eli s. k. tvåkammar-sysleme, hvilket likväl, till sin beskaffenhet närmare betraktadt, be lin nes utgöra snarare en parodi på än en ärlig tillämpning af det begrepp 0111 ett politiskt tvåkammar-systeme, som redan på 1600- talet fick verkställighet i England och sedermera varit antaget af alla rätlslärde samt numera utgör den politiska bildningens a b c. Systemet, ärligen förstådt, fordrar ovillkorligen, alt samhällets ideella och materiella intressen stå inom representationen i jemnvigt till hvarandra och fordrar derföre, alt, vid representationens fördelning i 2;ne kamrar, deli ena egnas åt de loria och den andra åt de sednare, med förbindelse för båda all verka gemensamt till fäderneslandets väl.
Representationen måste följaktligen utgå från olika folkclasser, emedan systemets karakteristik ligger just i kamrarnes olika och från hvarandra afskiljda elemenler.
1 verklig motsats till allt delta, skulle, enl.
Utskis förslag, genom de allmänna valen elementerne blifva i den första kammaren sammanblandade, till den påtagliga fördel för de materiella intressena, såsom hvarinom valrätten vore starkast, alt deras ombud alltid innehade afgörandet.
Att en democratisk majoritet i första kammaren skulle, i sitt val till den andra, dit inflytta samina förhållande, det vore ingen tvifvel lindel kastadt; och då båda kamrarne alltså tillhörde democratien, vore ingen enda af det verkliga systemets fordringar iippfyldt och dess karakteristik icke lie 1 ler att igenfinna.
Af blotta namnet låter ingen tänkare förvilla sig; och hvad afseende man också vill lemna åt den för representanternes andra kammare föreskrifna högre ålder och dess fortfarande vid 3:ne riksdagar, kan ilian dock icke antaga dessa omständigheter, såsom ensamt godtgörande den brist i återhållande kraft, som vidlåder det nu föreslagna s. k. tvåkammar-syslcmet.
Jag tror mig nu hafva ådagalagt förslagets oförenlighet med vårt besvurna regeringssätt och sålunda hafva gifvil det hufvudsakliga skäl lill förslagets förkastande, som afser både konungamaktens och folkets gemensamma säkerhet; men af de många öfriga, som synas vittna 0111 en ultradeinocratisk anda hos Utsk., anser jag mig skyldig att till R. o. Ad.-s eftersinnande framlägga de, i min tanke, märkvärdigaste.
Då Utsk:s första mein. i detta ämne här förevar den 27 sisth October, anmäldes liera förslag till hiifvudgrunder för en blifvande representationsförändring, och i anleda, af det som Frih.
Sprengtporten hade afgifvit och sorn först föredrogs, erhöllo vi af Hr Landtm, följande propos. i Bifaller Ståndet den tanke, att, 0111 Frih.
Sprengtporten förslag antages, Ståndet förbehåller sig alt pröfva de öfriga förslag, som dermed ej stå i strid; inen förkastas Frih.
Sprengtporten mening, så komina de efterföljande förslagen att pröfvas, utan hinder af samma beslut?
Härtill svarade Ståndet ja; och detta svar Lief med klubbslag bekräftadt.
Det var j8 Den 17 A p r i I f. 111. följaktligen i förlitande till berörde förbehåll, som Ståndet, elter föregången öfverläggning, begaf sig till votering öfver Frill.
S[>rengl|>orteus förslag, sorn innehöll, ”alt Svenska representationens fördelning på fyra ruin borde upphöra; n.en att representationen borde bildas på Iva, genom val, slåndseller classvis, utsedda kamrar.” Genom detta, af j)111 ra I i toten antagna beslut, var
Ståndets sjclfskrifna representationsrätt visserligen afstådd, men icke annorlunda, än i förening med det derifrån oskiljaktiga villkoret, att valen skulle verkr ställas stånds- eller classvis.
Enl. både moralisk och juridisk rätt kunde således icke villkoret borttagas, utan att uppoffringen derigenom också förföll; och då, i sådant fall, Frih.
Sprengtporten! förslag vore de facto icke mera detsamma, inträdde också dermed det förbehåll, sorn i anleda, af förstnämnda propos, var i prot. nedlagdt.
Preste- och FiorgareSttns beslut hade antagit samma villkor, hvilket alltså innehade egenskap af 5:ne
Stånds sammanstämmande beslut.