Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 57 Kap. af Mitt Bref hafva lösaktighet och skörlefnad fått .sin rätta stämpel af vanära.
Icke kan eller bör straffet derå följa oftare, än lagliga bevis ii ro att tillgå.
Om annorlunda hände, om blotta angifvelse!' finge gälla för domskäl, egde samhället icke bestånd, ty allmän säkerhet vore bruten.
Icke heller får ett lägersmål dermed bortblandas, hvarom uti Cirkulärbrefvet är fråga; ty efter gerningens moraliska beskaffenhet, verkan på samhället och analogieu med andra lagens rum, måste straff mätas.
En häfdad qvinna bär väl inom sig bevis till en förutgången oordentlighet, men ock tillika ett barn, som har sitt lif från en och samma Skapare med alla andra menniskor, och som från första stund af rörelse kräfver hägn och beskydd.
Att glömma det sednare för att så mycket strängare förfara - Den 17 Juni f. ra, 389 fara emot den förra, det är både emot religion och Staten.
Icke visar erfarenheten, att igenom det förra bestraffningssätt, som PresteSt. vill hafva återställdt, barnamord uti större eller mindre mån uphört, men viii att en häfdad qvinna ansett barnet för sin olycka, och våld uppå ett menlöst lif, för sin räddning.
Hvad för medel är då öfrigt, annat än att genom en lindrigare medfart föra henne på den tanke att hon är mor, att komma både henne och barn till undsättning då den bäst beliöfves, att u prat ta ifrån ett begånget fel, men ej störta henne för hela dess lifstid uti olycka och nöd, eller uti en förtviflan, som slutas med förspillning af tvenne lif, det ena oskyldigt, det andra brottsligt.
Inrättningar för barnens underhåll och upfostran, som tillika blifvit påtänkta, hafva redan visat sin verkan der de kommit i gång.
Att lå dem mera allmänna, dertill fordras tid och penninge-tillgångar.
Om ett enda lif blifvit frälst, bevisar det nyttan, huru mycket mera örn många blifvit frälsta?
Längre är icke möjligt att komma.»
Detta svar, skulle jag tro, innehåller motiver för det Kongl. Brefvet, hvars uphäfvande allmänna opinionen icke rättfärdigar.
Jag befarar, att inqvirerandet inom familjen hvartill uphäfvandet af Kongl. Brefvet tilläfventyrs skulle gifva anleda., icke medför nytta, utan tvertom frestelsen att beröfva de oskyldiga barnen lifvet på sätt K. M. i sitt ofvannämnda svar antydt.
Jag tror icke, såsom Hr Dalman, att åsigterna förändrats, så att vanära icke träffar qvinnan för sin förseelse.
Tvertom tror jag, att samma åsigter i detta fall råda nu som fordom, och jag önskar att de så må blifva; derföre synes mig också frestelsen, om det Kongl. Brefvet uphäfves, blifva större för den olyckliga qvinnan, att genom utrotandet af barnets lif, utrota spåren af sitt felsteg.
Möjligen kunna olägenheter af det Kongl. Brefvet upstå, det vill jag icke bestrida, men frågan är likväl endast: skall man väl afhjelpa dessa olägenheter genom återinförandet af ett tillstånd, sora möjligen upmanar till barnamord?
Efter noggrann pröfning har jag icke kunnat komma till öfvertvgelsen, att|uphäfvandet af ifrågav:de Kongl. Bref är af behofvet påkalladt.
Jag anhåller att till Ståndets prot. få afgifva min reservation mot den framställning af läran om synd, som Hr Lars Johan Hjerta här gjort, och får jag derjemte försäkra, attfdenna hans framställning icke är grundad i den Heliga Skrift.
Jag bär den största aktning för de motiver, sorn ligga till grund för de väckta motionerna om uphäfvande af 1778 års Kongl. Bref, men af de skäl Hr Tham anfört har jag icke blifvit öfvertygad om nödvändigheten af denna åtgärd.
Tvertom hafva hans motståndare tydligen ådagalagt, att detta uphäfvande alldeles icke leder till det mål motionärerne åsyfta.
Jag vill icke åberopa alla de motiver dessa talare anfört, men jag vill fästa mig vid en af Hr v. Koch omnämnd omständighet, nemi. att den § i Författningen, som förbjuder yppandet af namnet på den fallna qvinnan, skulle ändras. Denqa förändring kan icke leda till VI II.
Z4 STO Den 17 Juni f. m. det gagn talaren åsyftat.
Man har äfven sagt, att man genom uphäfvandet af det Kongl. Brefvet skulle förekomma den grymhet, som stundom uppenbarar sig hos qvinnan, enär lion icke vill vårda sig om det af henne framfödda barn.
Enl. min åsigt är moderskänslan den heligaste, den aldra starkaste af alla qvinnans känslor, och är denna känsla i och för sig sjelf icke nog mäktig att hindra henne från den grymhet man vill förebygga genom tvånget lör henne att upgifva sitt namn, så är det rent af omöjligt att afhålla henne från denna grymhet, och man må vidtaga hvilka lagstiftnings-åtgärder som helst, kan hon icke förmås till annan behandling af sitt barn, än hennes hjerta föreskrifver.
Deremot tror jag, att den hemlighetsslöja öfver den fafina qvinnans förseelse, som det Kongl. Brefvet medgifver, just verkar derhän, att hon icke öfvergifver eller mördar sitt späda barn.
Man har understundom exempel på, hurusom späda barn till upfostran utsättas på landsbygden, utan afl foster-iöräldrarne någonsin få kännedom om barnets föräldrar, och detta vid en tid, då barnen fordra den aldra ömmaste vård och omsorg.
Jag anser Författningen böra oförändradt bibehållas, och, utan att inlåta mig i någon tvist med motionären eller någon annan prestman, om hvad som är synd eller icke, vill jag erinra här om Frälsarens ord, då man till Honom förde en fallen qvinna och frågade, hvad straff hon borde undergå, dervid
Han svarade, att den, som känner sig fri, han kaste första stenen.
Den härefter till bifall å förev:de Betänk, framställda propos. besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
M:s nedannämnde denna dag ankomna Nåd.
Propos:r till K.
St.: l:o ang:de utvidgad religionsfrihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen; j2:o om uphörande af landsflykt såsom påföljd för brott; 3:o ang:de ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig; 4:0 ang:de användandet af influtna medel för ett parti expor teradt och i Tripoli försåldt krut; 5:o ang:de anslag till inköp af fysiska apparater och mekaniska modeller för Svenska Slöjdföreningens i Stockholm inrättade Söndags- och Aftonskola; 6:o ang:de understöd af allmänna medel för uppehållande af gästgifveri vid Malmngens by i Hede Tingslag af Jemtlands Län, på vägen från Långå by till Norrska gränsen; 7:0 ang:de anvisande af ett kreditiv till betäckande af kostnaderna för anskaffande af likare och modeller för mått och vigter åt GeneralLandtm.Kont. och ProvinsLandtm.Kontm; 8:o ang:de ersättning till Landshut i Orebro
Län för löningsjord, som blifvit afträdd för jernvägs-anlägguingen emellan Örebro ecb Skebäck; Den 17 Janl e. m. 871 9:0 ang:de åtskilliga inom Götheborgs och Bohus
Län belägna kronohohnars afgift.sfria uplåtelse till allmänt begagnande; 10:o ang:de beviljande för Myntverkets behof af ett räntefritt lån från II.
St.:rs Bank å 50,000 Rdr Ernt; ll:o ang:de förvandling af en inom Färentuna Härad i Stock- . bolms
Län utgående skattetitel under namn af tegelved; samt 12:o ang:de pensionsrätt för Ofverjägmästaren Anders Henri’ Kasten.
Äfvenledes föredrogs och begärdes på bordet K.
St., med det af särskilde kommiiterade afgifna underd. utlåt, och förslag, ang:de åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning.
Uplästes ett af Hr Ehrenheim, Pehr Isak, inlemnadt så lydande memorial:
I anseende till en förestående längre resa nödgas jag anhålla, att få, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, afsäga mig min plats i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. K. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att vid deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr Ehrenheim.
Högloft. R. o. Ad. åtskiljdes kl. på 3 e. m.
Justerades 2:ne prot.-utdrag för förmidd:s plenum samt pleniprot. för d. 27 sisth Maj. Gr. v. Rosen, Adolf Eugéne, upläste en så lydande motion:
Då Rikets Högloft.
Ständer nu anslagit medel till statsb; nors byggande i Sverige, torde ingen anläggning vara mera af nöden eiler mera påkallad, än den af en central-verkstad, vid hvilken så väl 372 Den 17 J un t e. m. lokomotiver, som annan rörelsemateriel, och materielen i allmänhet kunde med stor fördel tillverkas och till stor besparing för landet, mot att utifrån införskrifva densamma.
Man kunde äfven vid en centralverkstad här i landet bäst utstudera detaljerna af den materiel, som bäst passar till våra nationela och klimatiska förhållanden, hvilket icke låter sig göra utrikes, annat än med stor svårighet och kostnad; äfvenledes kunde man med fördel vid en sådan inrättning bilda de lokomotifförare och arbetare, hvilka blifva nödvändiga vid Statens jernbanor.
Hade en sådan verkstad genast efter förra Riksdagen blifvit anlagd, skulle redan öfver 100,00 0
Edr varit besparade.
Tjenligaste stället för en sådan anläggning torde vara Orebro, hvarest äfven en slöjdskola ärunder anläggning; samt tillika har fördelen af att ega stora och på alla jernsorter rika bergslager helt nära sig, jemte den af vattentransport.
Mindre passande deremot anser jag Stockholm eller Götheborg vara, enär der redan en mängd arbetare är koncentrerad, och båda äro långt aflägsna från bergslagerna
I följd af hvad jag nu haft äran andraga, får jag, med stöd af 56 § Riksd:sOrdn;n, väcka motion derom; att R.
St:r måtte anslå en summa af 600,000 Rdr
Ernt till anläggande af en centralverkstad för tillverkandet af den tor statsbanorna nödiga materielen; eller ock att nämnde summa må -såsom lån och mot behörig säkerhet lemnäs den, hvilken, på samma gång han styrker sig ega behörig erfarenhet till ett sådant företags utförande, vill på billiga vilkor åtaga sig materielens tillverkande för statsbanorna.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 3 och 16 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 94, i anledn. af väckta motioner om stadgar rörande arbetsfolk, som utgår för vinnande af arbetsförtjenst.
De 3 första punkterna biföllos utan diskussion, men då 4:de eller sista punkten förekom, anförde; Gr.
Sparre, Erik; Den reservation, som Hr Edholm afgifvit mot denna punkt af Utsk:s förslag, synes mig vara särdeles tänkvärd.
Enligt min tanke har man för stora fordringar på en arbetschef, då man vill meddela den föreskrift: att arbetsschef må åligga, att dels, efter arbetares antagande, derom genom K:s Befhde underrätta vederbule Fattigvårds-samhälle. dels ock, på anmodan af Fattigvårds-styrelse, foga anstalt, att det bidrag af arbetares förtjenst, sora för hemmavarande hustrus eller barns försörjning bör, enl. gällande Författmr, komma Fattigvårds-syrelsen till godo, må för Fattigvårds-samhällets räkning innehållas.
— Då dessutom samhället svårligen kan utfärda ett stadgande, hvarigenom band lägges på individens fria verksamhet, så anser jag detta stadgande vara minst sagdt opraktiskt.
Den 17 Juni e. m. 878 Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz:
Sparre an ser jag det vara alldeles omöjligt att göra ett sådant stadgande, som Ekon.Utsk. hår föreslagit.
Om ett sådant stadgande blefve antaget, så skulle arbets-cliefen få en ganska vidlyftig skriftvexling med K. M:s Befhde och Fattig-styrelser, men i alla fall icke kunna uträtta något; ty då arbetaren fått kännedom om, att en del af hans arbetsförtjenst icke skulle komma honom till godo, så skulle hans benägenhet att använda sina krafter på arbete betydligt minskas.
Jag kan icke inse något skäl hvarföre man skulle antaga ett sådant stadgande, utan instämmer med den siste värde talaren och anhåiler om nfslag.
Ifråga vide punkt blef, efter först till bifall derå framställd propos.
, som besvarades med Nej, af It. o. Ad. afslagen.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s den B och 10 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 95, i anledn. af väckta frågor om ändring af stadgandeu i Kongl. Förordmn om sockenstämmor i Kiket d. 29 Aug. 1843. l:sta punkten, deri väckt motion ej må till någon 11.
St:rs åtgärd föranleda, bifölls utan diskussion.
\ I. fråga om 2:dra punkten, innehållande förslag till ändring i 2:dra och 3:dje mom. af ifrågavide Förordms 5:te g, yttrade: Gr. Sparre, Erik:
Ben ifrågasatta förändringen synes mig icke vara tillräckligt motiverad.
Med afs:de på nuv:de peutiingevärden synes det mig ej vara riktigt att bestämma samma rösträtt för ett bevillnings-belopp af 2 lldr llmt, som för -^dels mantal.
Sockenstämmo-förordmns i 5 § 2 mom. stadgar för ett bevillningsbelopp af 2 Bdr 20 sk.
Bko lika rösträtt med T1^:dels mantal, och jag vet ej hvarföre man skall nedsätta detta belopp till det nu ifrågasatta af 2
Bdr, särdeles med afs:de på det värde, hvartill jordegendom nu stigit.
Afven synes mig den förändringen onödig, att rösträtten i vissa fall skulle beräknas efter oförmedlade hemmautal.
Jag får derföre anhålla om afslag.
Jag kan icke neka, att ej den siste värde talaren har rätt deri, att för ett bevillnings-belopp af 2 Bdr
Bmt icke lämpligen bör beräknas lika rösträtt med fidela mantal.
Men jag hemställer till honom, om det gör någonting att detta stadgande antages; ty T1^:dels mantals rösträtt är vanligen icke af vigt.
Jag hyser derföre ingen betänklighet att bifalla Utsk:s förslag, ehuru jag erkänner att det icke är alldeles riktigt.
Om, på sätt den siste värde talaren yttrade, T16:dels mantals rösträtt vid sockenstämman icke är af betydenhet, så är det icke heller af betydenhet, om i Författmn står 2 Bdr Ernt eller 2 Bdr 20 sk.
Bko. Jag vet derföre icke hvarföre man skall f 374 Dea 17 Jani e. m. göra en sä obetydlig förändring, synnerligen^ då den icke på något sätt är af Utsk. motiverad.
Ifrågav:d punkt blef, efter först till bifall derå framställd propos.
, som besvarades med Nej, af R. o. Ad. alslagen.
Sedermera blefvo de återstående punkterna i förevale Betänk, utan diskussion bifallna.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 8 och 16 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 64, med upgifter å verkställda utbetalningar utaf de för uprätthållande af Rikets neutralitet oell försvarsverkets fullständigare ordnande lyftade kreditivmedel.
Att uptriida i en så vig tig fråga sorn denna inför ett så glest luis, är föga upmuntrande.
I)å jag vid början af Riksdagen tog mig friheten att i motionsväg anhålla, det R.
St:r genom StatsUtsk. måtte blifva uplvsta, på hvad sätt man användt, dels det af R.
St:r på grund af Reg:sF:iis stadgande afsatta mindre kreditivet för oförutsedda händelser, dels de vid sista Riksdagen beviljade 2-£ mill.r
Bko till den s. k. neutralitetens uprätthållande, så a nsåg jag mig derigenom fästa StatsUtsk:s och R. 8t:rs upmiirksanihet på förhållanden, som väl voro värda att i högsta måtto skärskådas.
Reg:sF:ns 03 § innehåller: »Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvenne särskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning å Riksens St:rs Riksg:sKont. anvisas; den ena ni t vara tillgänglig då Konungen, till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela StatsRådets tankar deröfver blifvit inhemtade, tinner den varn oundvikligen nödvändig.
Det är för utomordentliga, oförutsedda händelser, sorn lilla kreditivet är afsedt; men genom Kongl.
Brefven d. 31 Juli och 21 Okt,. 1853 uplyses, att det af R. 8t:r vid 1850 och 1851 årens Riksdag, lör det ändamål, som Reg:sF:n dervid fäster, anvisade kreditiv blifvit användt på följande sätt: till fästnings-bvggnader under 1853 användes 26,000 Rdr; under 1854 50,000 Rdr.
Jag får fästa Hrrmes uppmärksamhet på, att dessa 50,000 Rdr, äfvensom de under 1855 till samma ändamål, eller fästnings-byggnader, använda 37,290 Rdr användes sedan R.
Str 1853 ånyo sammanträdt till Riksdag.
Jag, för min del, har föreställt mig, att ett anslag, under den form som Reg:sF:ns 63 § bestämmer, icke kan afse annat än, som orden lyda, »oförutsedda händelser.»
Det kan icke gerna, efter mitt begrepp, komma under namn af oförutsedda händelser, att fästnings-byggnader fortsättas, och jag kan således icke fatta, att dessa medel på sådant sätt kunnat användas.
Annu mindre kan jag inse, att dessa kreditiver, om ingen oförutsedd händelse under tiden inträffade, skulle vara gifna tili spillo.
Jag ber att få gå tillbaka till upkorasten af detta gruudlags-stadgande.
Då 1809 års Grundlag stiftades, förflöto, såsom vi alla veta, 5 år mellan hvarje Riksdag, och derföre var det af klokheten påkalladt, att förse Regeringsmakten med medel för sådana händelser, sora icke kunde beräknas.
Förhållandena hafva sedan den tiden betydligt förändrats, Den 17 Janl e. ra.
STS oell det är allenast. 3 år mellan hvarje Riksdag, men dessa kreditiv kunna likväl icke anses användbara annat än för oförutsedda händelser.
Här finns ytterligare åtskilliga poster, som visa att dessa kreditivmedel blifvit använda under pågående Riksdag, utan att R.
St:rs tanke deröfver blifvit hörd.
Vid hvarje Riksdag upgifver K, M. hvad som erfordras för Statsverkets behof, och då framlägges iifven hvad sorn behöfs för militärväsendet, men lin finnes här på dessa kreditiv anvisade för bombkanoner 17,306
Rdr 32 sk. etc., eller tillsammans 43,042 Rdr; deribland 7,800 tändhattsväskor, allt sådana saker, att jag icke nog kan förundra mig, att icke dessa behof voro upgifna vid nyss förut pågående statsreglering.
De kunna omöjligt anses för »oförutsedda händelser», och då Grundlagen föreskrifter, att den alltid skal! tolkas efter ordalydelsen, så anser jag dessa anordningar vara lagstridiga.
Rör landtförsvaret är på det lilla kreditivet uptaget. 137,7 57 Rdr, utan att R.
St:r på något sätt tagit del i pröfningen af dessa medels användande, livad sjöförsvaret beträffar, så har man handlat på samma sätt; man har på lilla kreditivet anordnat 188,710
Rdr för insättning af en ångmachin på linieskeppet Carl XIV Johan.
Samma anmärkmr sorn jag gjorde med at's:de på de poster, som blifvit lyftade för landtförsvaret, gälla naturligtvis med alinde på de summor, som blifvit använda för sjöförsvaret.
Hela den summa, som på detta kreditiv blifvit disponerad är 500.000
Enl. min tanke bör detta kreditiv ej användas annat än i missvext-år, eller då förhållanden inträffat, som sätta Regeringen i nödvändighet att bispringa med understöd.
Detta är oförutsedda händelser, och dit kan äfven räknas då man behöfver sammankalla trupper med anledning af oroligheter inom landet, men icke har några medel på ordinarie stat, eller då ett, krig hastigt påkommer.
I Grundlags-paragrafen stå orden: »till Rikets försvar» uptagria, och således måste man fästa någon mening dervid, men jag kan icke dervid fasta någon annan än den jag här framställt.
Derefter komma vi till det sätt, hvarpå man användt det till uprätthällande af Rikets neutralitet vid 1 853—1854 års
Riksdag anvisade anslag af 2,500,000 Rdr.
Detta är en ganska betydlig summa, som blifvit utgifven för neutralitetens skull.
Ehuru, på sätt jag nämnt, huset är temligen glest, så har jag likväl den tillfredsställelsen att här se H.
Exc. Hr StatsMinistern för Utrikes Ärendena, hvilket icke var händelsen när 3:dje Hufvudtiteln var före, ehuru han likväl då ersattes af sin närmaste man, som på ett ganska tillfredsställande sätt bemötte mina då gjorda anmärkmr.
DA jag tager mig friheten att yttra mina tankar om neutraliteten, så är det endast för att motivera de anmärkmr, som jag med skäl anser mig kunna göra mot de dryga kostnader, som erfotdråts för denna neutralitets upprätthållande.
Hvad mig beträffar, så anser jag, att neutralitets-förklaringen på intet vis var af nödvändigheten påkallad, och jag tror mig icke fela så mycket, om jag säger, att en stor del af allmänheten, i likhet med mig, ansåg denna neutralitets-förklaring hafva utgått i ryskt intresse.
Jag stöder detta mitt påstående derpå, att Ryssland beklagligtvis numera eger en vidsträcktare strand af Östersjön, än Sverige; eger en mängd hamnar, der de hafva sina Den 17 Jnnl e. m. militära etablissementer, till följd hvaraf Ryssland alldeles icke under krig liar något behof af de svenska stränderna.
Min tanke är således, att neutralitets-förklaringen vida mera skadade vestmakterna, än Ryssland.
Ser jag saken från en annan sida, så var likväl denna neutralitets-förklaring äfven för vestmakterna högst likgiltig; ty om de funnit någon fördel i att våldföra sig på oss, så hade de säkerligen gjort det, utan att akta på vår neutralitets-förklaring.
Ehuru den afgafs i förening med Danmark, så vet jag likväl icke om man deraf kan draga den slutsats, att den afgafs i skandinaviskt intresse.
Mig synes, att denna neutralitets-förklaring afgafs i fullkomligt ryskt intresse, så snart den afgafs i förening med Danmark, hvars Regent, så väl genom slägtskap som genom andra förhållanden, sedan långvariga tider är förbunden med ryska sjelfherrskaren.
Möjligen afgafs den äfven — hvarför ej uttala denna förmodan? — på grund af gällande traktater, på grund af 1812 års familj-fördrag.
Den har, så vidt jag kan se, icke varit af nödvändigheten påkallad, men om den afgafs i skandinaviskt syfte, så får jag säga, att det skandinaviska intresset bättre bordt bevakas vid Londonerprotrna ang:de danska successions-följden.
En annan ledning för omdömet finnes äfven, nemi. att man vid början af Riksdagen ville göra för Ständerna begripligt att stora anslag behöfdes, och derföre använde denna neutralitets-förklaring såsom ett medel att förskaffa sig sådane anslag, hvilket äfven i icke obetydlig mån lyckades.
M. Hrr! den 15 Nov. 1853 afgafs den Svenska neutralitets förklaringen, och då var, såvidt jag vet intet europeiskt krig bör jadt.
Det var då ännu blott en strid mellan Ryssland och Tur kiet, hvilken syntes så obetydligt intressera det Svenska kabinettet, ehuru en gammal allierad till
Dorten, att vi vid detta högst vigtiga tillfälle icke engång egde en diplomatisk agent på stället, åtminstone icke en Svensk; ty jag anser icke en Drogman vara så qvalificerad.
Man säger vanligen, att det var slaget vid Sinope, som framkallade kriget och gjorde det till en nödvändighet.
I så fall var det ännu mindre nödvändigt för Sverige att afgifva en neutralitetsförklaring, emedan den åtminstone icke var en följd af slaget vid Sinope, hvilket inträffade den 30 December, således 6 veckor efter det Sverige den 1 5 November afgifvit sin neutralitetsförklaring.
Vestraakternas krigsmanifest åter afgafs icke förr än den 15 April 1851, eller nära 5 månader efter den svenska neutralitetsförklaringen.
Nu kan man fråga, på hvad sätt denna neutralitetsförklaring verkligen var af nytta för Ryssland.
Jag anser den hafva varit det derigenom att Sverige satte sig ur stånd att taga parti på ena eller andra sidan.
Att Ryssland åter icke måtte hafva ansett neutralitetsförklaringen skadlig för sig, det antyddes här på detta rum af f. d.
Ministern i Petersburg General af Nordin, när 3:dje Hufvudtiteln var före.
Hr Nordin uppgaf, att han i October på permission aflägsnade sig från Ministerposten, emedan svenska kabinettet då ansåg, att förvecklingarue skulle kunna biläggas, men •att han, efter att i Januari hafva återkommit, icke behöfde mer än en timmas samtal med Kejsar Nikolaus för att förmå honom Den 17 Juni e. m. 877 att medgifva neutraliteten.
Med all möjlig aktning för det svenska sändebudets förmåga i öfvertalningsviig tror jag likväl att Kejsar Nikolaus icke var en man som låt öfvertala sig, då han fann det vara stridande mot sitt intresse.
Jag vill nu i korthet sammanfatta händelserna.
Mot slutet af Okt. afliigsnade sig General af Nordin, d. 15 Nov. utkom vår neutralitetsförklaring, d. 30 Dec. stod slaget vid Sinope, i Jan.' 1854 inträffar vårt sändebud ånyo i Petersburg, och då medger Kejsar Nikolaus efter 1 timmas samtal neutralitetsförklaringen.
Allt detta skedde innan vestmakterna d. 15 April 1854 utfärdade sin krigsförklaring.
Då Sveriges politiska intresse är så nära förenadt med Turkiet så tycker jag, att vi åtminstone vid ett så vigtigt tillfälle borde hafva haft en diplomatisk agent i Constantinopel.
Förra gången detta ämne var i (råga tog jag mig friheten anmärka, att vi hafva ett ständigt sändebud i Plaag, men att vi icke vid detta vigtiga tillfälle hade någon agent i Constantinopel.
Jag möttes då med den invändningen att det var urgamla förhållanden, daterande sig ända från Gustaf I:s tid, som gjorde detta nödvändigt, ehuru jag vet att detta förhållande åtminstone varit afbrutet och att vi under långa mellanrum icke haft någon minister derstädes.
Det står icke i mensklig makt att bevisa hvad som skett om det gjorda varit ogjort, men man kan likväl få fästa tanken dervid.