Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 3 Martii, ras eget lands pass, men äfven desse gynnade natiorer äro understundom underkastade åtskilige uppehåll.
I alla fall vågar jag tro, att Kongl. Maj ts
Nådiga medgifvande kunde, med ej ringa fördel lör Svenska handeln och till än större ära för Svenska namnet utomlands, tåla en långt vidsträcktare omlattning.
Hvem inser ej den skyndsamhet som erfordras i de fleste handelsföretag, om de skola lyckas, hvem inser ej den misscredit
Nationen vinner i aflägsne länder genom frendingar, sorn återvända till sioa hem efter misslyckade handelsföretag, till följe af vexatoriska policelagar, och kanske någon gång med minnet af ett mindre vänligt bemötande.
Min afsigt är dock, egenteligen ej, att censurera utöfningen af lagen, utan principen af lagen i och för sig sjelf.
Hans Excellence Stats Ministerns för utrikes ärenderne milda caractere och öfrige egenskaper, böra redan göra mig förvissad, att Hans Excellence så sällan som möjeligt utöfvar sin magt att utestänga främlingar, och då det anses nödvändigt, det alltid sker med en viss grad af motbjudelse, hviket dessutom ej är mig obekant; då jag ej många år tillbaka hade förmånen tjena i den utrikes bureaun; men jag tror mig ej lika lätt kunna förbigå hvad som är förhållandet i anseende till policens rättighet att bortskicka utlänningar.
Det inträffar stundom och för söken att göra det äro än talrikare, att Stock - Den 3 Martti. 4
Man bör förmoda, i anseende till desse händelsers ofta förekommande, att de ej sällan äga rum, utan tillräcklig undersökning af nödvändigheten och, någon gång, till följe afen nog sträng granlagenhet.
Det talrika antal af detta samfunds värde Ledamöter, sorn de sednare åren genom-' rest främmande länder skola, som jig bör förmoda, med mig instämma deruti, att man nu för tiden obehindrad och med intet eller ganska ringa uppehåll insläppes och kan förblifva i de fleste länder på Continenten, de Osterrikiske Staterne likväl undantagne.
Då England är det land som i närvarandetider tjenar till mönster för alla fria Staters fullkomnande, anser jag ej öfverflödigt att för Högloflige Ridderskapet och Adeln framlägga, hvad som i detta land är allmänna lagen, i anseende till fremlingar:
Ingen vägras inträde, ingen kan förvisas derifrån?
Sådan är, säger jag, allmänna lagen, som likväl i sednare tider, under Continentalkrigen till följe af Franska revolutionen, undergått den modication, att ministéren, med Parlamentets medgifvande, äger rättighet att på eget ansvar aflägsna sådane främlingar, som på goda grunder kunn* misstänkas för stemplingar mot staten.
Detta provisoriska medgifvande blef ej långt tillba* •428 Den 3 Märtii, ka förnyadt för 3;ne kommande Sr, men ej utan mycket motsånd, ehuru ministéren endast i 3*.ne fall, under loppet af flere år, gjort bruk. af sin rättighet.
Det är kan hända, mine Herrar, ett bland de vackraste drag af Engelska friheten, attmar» då Londens gator ser den lilla Savoyardgossen, under bar himmel, visa sitt Marmottedjur, med samma beskydd för sin industri, som den förste handelskrämaren i sitt rika magazin utbreder sina dyrbarheter.
Med anledning af de skäl och anmärkning gar, jag nu i ämnet haft äran anföra, vågar jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall hemställa, om ej i önskningsväg hos Hans Maj;t Konungen kunde i underdånighet anhållas, om någon allmän
Och bestämd modilication af närvarande passförfattningar till möjeligen största frihet och förmån för resande handlande af främmande Nationer, med hänseende likväl å Statens säkerhet, som naturligtvis i alla, detta Ståndets, önskningar gåE framför allt annat.
Under 'nopp att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln instämmer i mina åsigter, anhåller jag att detta mitt memorial må till vederbörligt Utskott remitteras.
\Den 3 Martil, Nto 39.
Herr Ehrenborg, Carger:
I sammanhang med de af Grefvarne De la Gardie och von Rosen väckte motioner om vissa förmoner för Stockholms och Götheborgs Sparbanks inrättningar egenteligen genom medJens insättning i Banken eller Discontverket till förräntande, får jag till enahanda förmån anmäla den vid 1822 års början i Mariaestad organiserade Sparbank, hvilken under loppet af samma år 6amlat en fond af omkring 5000 R:dr Banco , och som fortfar att begagnas till insättningar af arbetsclassen och andra både i Staden och kringliggande ort; hvarjemte hem* ställes, om ej samma förmån borde med lika skäl tilläggas alla de inrättningar af nämnde egenskap, som hittills blifvit eller hädanefter blifva organiserade, på det sätt, att deras rättighet att genom något af berörde penningeverk få sine fonder förräntade bestämdes antingen till viss andel af samma fonder, såsom hälften eller tredjedelen, eller ock till någon viss summa för hvarje Sparbank, lämpad efter dess nu varande fond, hvilken för Mariae* stads Sparbank framdeles skall till vederbörligt Utskott närmare uppgifvas.
Icke utan anledning öfverklagas pennin - 43Q Den, 3 Martti* geförlägenhet och inskränkta penningetillgån* gar, men, ibland orsakerne dertill (ror jag icke att man fästadt uppmärksamhet vid de större summor, som årligen utgå till främmande länder i synnerhet till Finland för victualie och andra varor, som vårt eget land bör kunna producera, och hvilken, utan beräkning af allmän nytta, utsträckta importhandel, medver. kat att minska tillgångarne i den inhemska penningerörelsen.
Det medgifves att för vidtagande af prohibuiva författningar, eller så höga tullafgifter, som medföra samma följder, betänklighet kan skä'igen i allmänhet uppstå, men då fråga är om inhemska producter och deras uppdrif vande till en sådan production, att den kan uppfylla landets behof, påkallar likväl vidtagande af de stadganden , som bereda ett så vigtigt ändamål, och om, i fölgd af tractater med Ryssland, sorn flere gånger blifvit förnyade, det blifvit Finland tillåtit att för obetydlig tull, hitföra sina producter, och riket derigenom måst vidkännas flere år en betydlig underballance i Finska handeln, beräknad till minst en half million Riksdaler årligen sorn i Finland qvarstadnat, så torde det vara att förmoda, att desse för Sverige i detta afseende icke förmånliga handelsförbindelser måtte snart erhålla ett önskadt slut.
Med afseende härpå och då iandtmannanäringen, icke fordrar några kostsammare, och för Staten betungande anstalter för de<-s upprätthållande, utan blott trygghet för afsättning och skälig betalning, torde jag icke sakna anledning föreslå, att underdånig anhållan måtte göras det Den 3 Martil. sådane victualie och andre varor sorn Sverige till eget behof kan producera med undantag af ved allena, antingen efter en viss föreskrifven tids förlopp, förbjudas till införsel, eller beläggas med sådane tullafgifter, att de icke kunde här säljas under de pris hvartill de, i jemförelse till öfrige förhållanden, här böra uppgå Om skäliga pris å landtproducter kunna med trygghet påräknas, skola innan kort tid behofven af iobemsk production fyllas oc,h förhållandet blifva enahanda, tom med spannemålen, hvarå den för några år sedan, säkra alsättningen, och skäliga betalningen, beredt en sådan production att brist derå, och öfverdrifna pris, aldrig mera blifva att befara-, och om i följd af höjda Tullafgifter, de öfriga Landtmannavarorne skulle för någon tidstiga i pris, skall deremot, innan kort en ymnogare tillgång nedsätta prisen, som det händt med spannemålen och det på säkra grunder, då det blifvit en följd af ökad production, samt Riket dessutom vinna, i finnacielt afseende, då penningar derföre icke behöfva till främmande länder utgå} hvaremot, om nu varande ha'idelssystéme får fortfara, att Landtmannaproducter såsom potates, bränvin, kreatur, kött, fläsk, humla, ull m. m. få mot en obetydlig tull från Finland och andra främmande länder hitföras och säljas till underpris emot hvad vara borde, skall inhemska productionen ännu mera aftaga och följdernederaf fallatungt på handelsvågen, och Rikets financielle förhållanden, Hvilken Landtman skulle val, under sine hushållsföretag och beräkningar, hafva anat, att 432 Den 3 Martii, ullproduction, hvilken man i förflutne tider med prsemier uppmuntrat skulle genom concurrance af utländsk import af ull förmodeligen till icke mindre, än omkring femtiotusen* de pund årligen, blifva för Landtmannen så ringa lönande att knappt tredjedelen, nu för spansk ull betalas af hvad den för trettio år sedan gälde, som har den påföljd att fårafveln inskränkes, och ett större behof af utländsk ull derigenom torde uppkomma, hvilket behof deremot aldeles icke korner att äga rum,
om genom förbud eller högre tull, ullvärdet återkommer i sitt förra skick.
Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må till Oeconomie- och BesvärsUtskottet remitteras.
Då det bör vara Lagstiftarens åliggande att, så vidt möjeligt är, inskränka kostnader och besvär för rättsökande, vid rättegångars utförande, med hänsigt till olika locala förhållanden, äfvensom att undanrödja, de svårigheter och hinder, som, för desammas, be. höriga fullföljande uppstå, torde jag icke sakna anledning att föreslå, så vidt lämpeligt vore, några ändringar i den nu, i allmänna lagen, stadgade rättegångs ordning, i följande omständigheter.
Det har icke undfallit allmänna uppmärksamheten, att föreskrifter för civila måls behandling i Rättegångars upp-; komst Den 3 Martii, 433 komst tarfvade förändring, i afseende hvarå fiågor uppstått om inrättning af förliknings— domstolar, äfvensom om psrmanente Häradsrätter, men, då förslag i förra afseendet saknat en önskad framgång, och dåafgörandet af den sednare frågan, beror pä en aflägsnate tids pröfning, hemställer jag vördsammeligen om icke föreskrifter först kunde vidtagas, sorn inskränkte besvär och kostnader, i synnerhet för dém, hvilka genom stämning blifva tvungne till svaromål, i tvistemål, som underställas HäradsRätts pröfning.
Till åtydnad af nu gällande stadgar, böra alle som stämt eller blifvit stämde till HäradsRätt, genast vid tingets början sig infinna; en mängd af folk samlas således, för obestämd tid, utan att känna tiden då, dem angående mål kunna förekomma, och utan sysslosättning; och af detta förhållande skall ofelbart uppstå en betydelig moralisk skada hvartill kommer att den rättsökande allmogen måste, med dryga kostnader söka biträde på stället af halflärde och olärde sakförare, kostnader som en svarande part aldrig kan få ersatte, dä rättegångskostnadsersättningen beror pä HäradsRätten och nästan aldrig uppgår till verkliga kostnader, som en svarande part, under ofta uppskjutne tvister vid HäradsRätten mäste vidkännas.
Med anledning deraf, och föreslående af det tillägg till 11 Cap. i §■ RäiregånesBaiken, att i stärn, ningen, skulle piiståendet fullständigt tune fat/as, ti 11- styrkes vidare, att föreskrifterne till person - Bil, till Ridd. «. Ad, Pr. 2 Band. 2 8 434 Den 3 Martil, lig inställelse eller fullmägtiges ställande vid Domstolarne torde undergå en sådan granskning, att i de fleste fall, inställelse för svarande parter personligen, eller genom fullmäktige kunde undvikas, och parterne vid HäradsRätterne vara berättigade, att efter, af svaranden vid uppropet afgifveo stämning och ikrifteligt eller munteligt yttrande till besvarande deraf, kunna, utan ansvar vara ifrån tinget frånvarande, med förbindelse likväl, om HäradsRätten i afseende på vittnesmål eller nödige upplysningar ansåg begge parternes närvaro nödig, för svarande parten att på HäradsRättens kallelse, och på kärandens förskjutande kostnad, sig inställa.
Då rättsfrågor kunna förekomma hos Landshöfdingar och i Rikets Collegier, af lika så grannlaga och invecklad beskaffenhet, som vid HäradsRätterne, synes, med undantag af de förre fall, då HäradsRätt kan finna personlig inställelse nödig, att en svarande icke mera bör besväras med personlig inställelse vid vite, vid underdomstolarne än hos Landshöfdingarne och Collegierne, utan målen kunna afgöras på för handen varande skäl, om ej svaranden sjelf vill bevaka sin, på målets behandling, beroende rätt.
I sammanhang härmed föreslås vidare att tiden för vads erläggande emot och besvär öfver HäradsRätt och LagmansRätts dornar, samt för anmälan i Hof-Rätt att få hos Kongl Maj;t söka ändring i HofRätters dom och utslag, måtte förändras, och den vinnande parten, i alla Instantier vare pligtig på Den 3 Martil, 43S lämpeligt sätt lemna vederparten del af det meddeldte beslutet, samt, fatalietiden till vade-} penningars erläggande och ändringssökande j beräknas ifrån detta delfående, och icke blifva mycket inskränkt, äfvensom, att, i anseende till tidsutdrägten, för höjda vadepenningar, kunde i Landtränteriet i provincen få nedsättas, samt beviset öfver den i föreskri fven tid verkställ te nedsättning bifogas de, till nästa Instantien,' ingifvande handlingar.
Vidare och till beredande af nödigt rådrum och trygghet för rättsökande , föreslås, att den kortare tid, sorn f 25 Cap. Rättegångsbalken är töreskrifven för ändringssökande hos HofRätten, måtte beräknas ifrån delfåenclet af dom eller utslag, mea icke ifrån dagarne af dess utfärdande:
Jag har kändt en händelse för flera år sedan, då parten så sent erhöll HäradsRättens utslag, atfc rådrum ej var öfrigt till ändringssökande £ HofRätten och då ingen controll tili förekommande deraf kan äga rum mot domare, somt stundom icke utgifva expeditioner och utslag förr än en längre tid efter tingets slut, så synes det nu föreslagne stadgande, i flere afseende» vara nyttigt och nödigt.
Ytterligare, får jag, till förändrings föreslående, anmärka det stadgande I 30 Cap 1 §.
RättegångsBalken, ”att dea sorn söka vill, att Konungen må pröfva HofRätts dom och utslag, sorn i hufvudsaken fallit, gifve det skriftligen tillkänna i HofRätten innan klockan tolf å sjunde dagen, den oräknad då utslaget föll, och sätte der tillika ia stoa daler, eller så mycket i guld el^ 436 Dcu 3 Martil, ler silfver sorn deremot svarar.”
Då man besih nar vigten af, att kunna fullfölja sin rättegång , till pröfning i högsta Instantien och kostnaderne dervid, genom nedsättning af Revisionsskilling, och jämförer dermed det korta rådrum j som i detta lagstadgande dertill lemnäs, torde man icke sakna anledning till en billig förundran, att en sådan föreskrift, utan att vara af nödvändigheten påkallad, kunnat i längre tid få förblifva oförändrad och då man jämförer principer för rättsfrågors behandling, sorn allestädes böra vara enahanda, förekommer det värkeligen anmärkningsvärd^ de skiljägtige föreskrifter, att för rättsfrågors dragande till Konungens pröfning uti KammarCollegium här den tappande partens dertil fyra månaders tid, neni. ligen ejter delfåendet af utslaget, utan kostnader, xnen deremot HofRätten blott sex dagar nemligen ejter anslag, med förbindelse derjemte till nedsättning af revissionsskilling; då likväl förbindelserne i lika instaritier böra vara lika, och är det svårt att inse skälen hvarföre icke en vinnande part i HofRätten skall stå i samma förbindelse till sin vederpart, son» en vinnande part i KammarCollegium.
Jag hemställer derföre om man saknar anledning till den öfvertygelse att flere föreskrifter till förbindelser och fatalieberäkning efter anslag, för ärenders behandling i HofRätt mera tillhöra forntidens rättegångs-formaliteter än de af nödvändigheten äro påkallade och hvari så mycket mera inskränkning och förändring synes vars nödig, som föreskrifterne synas vars Den 3 Martti, 43? fpr rättsökande stundom högt besvärande, då de, för egen säkerhet, nödgas dageligen efterse anslagens innehåll, och det under en obestämd tid, hvaremot det på HofRätts godtfinnande beror, att förr eller sednare, vid ett mål någon åtgärd vidtaga, och vill det synas, att till sådane mindre nödige anslag, skulle äfven kunna hänföras föreskriftprne vid vitén, för svarande parter, i 27 Cap. 1 och 2 §. §.
RättegångsBalken, hälst den mindre vidlyftige procedure till completterande af ett mål, sorn i Collegier följas, synes äfven kunna i HofRätt tillämpas, utan inskränkning i någons rätt} eller för målens utveckling.
Då föremålet för denna motion hufvudsakligen är att, genom meddelande af ett säkert och längre rådrum betrygga rättsökande, för försittande af fatalier, efter erhållen kännedom oni domars innehåll, får jag i sammanhang dermed fästa uppmärksamhet å föreskriften i Kongl. Förordningen den 2 Februarii 1807 om enskiften att nemligen fatalieme af sextio dagar, tilian, drings sökande i Landshöfdingen utslag, beräknas ifrån utslagets datum enär det likväl kan hända att denna korta fatalietid, framskrider under utslagets qvarliggande i LandsCancelliet, och hvarom den tappande partén icke äger kännedom, särdeles sorn, någon Författning icke föreskrifver att äldane utslag efter anslag vid LandsCancelljet skola utgifvas.
I anledning deraf föreslås den ändring att fatalietiden af sextio dagar, äfven måtte efter delfåendet beräknas; äfvensom, i anseende tilli 43* Dm 3 Martti« föreskriften, att den sora i KammarCollegii utslag, hos Konungen ändring söker bör besvären bilägga bevis, när han?» af Collegii utslag del erhållit, den synes i så måtto böra ändras att denna förbindelse bör åligga den vinnande partén, hälst den tappande parten, om han till exempel får utslaget sig tillsändfc ä ett recomenderadt bref, derom icke erhåller bevis, men saknar möjelighet att verkställa Lagens föreskrift; och känner jag en sådan händelse, som lagt hinder för en saks fullföljande till högsta Instantien.
Sluteligen anser jag mig böra nämna att visse delar af denna motion blifvit, alve» sista Riksdag, framställte, men af Lagutskottet afslagne, dels såsom Tubbande nu stadgade rättegångsordning, dels såsom innefattande ämnen, som lämpeligast böra komma under pröfning vid omarbetning af allmänna lagens stadganden, sorn af en Co* mittée nu förenafves, hvarvid jag får anmärka, i förra afseendet att rubbning af det gamla icke bör allena antagas såsom skäl till af— slag, utan vederläggning, om man kan föreslå något bättre i stället; varande då, sorn nu, hufvudsakliga föremålet för min motion, till beredande af Enhetspriuciper vid alla högre och lägre.
Embetsverk i förening med trygghet för rätte sökande till bevarande af fatalier och rådrum att hinna jn kännedom af ett utslag och dom innan de voro förpligtade dori söka ändring; att delfående af dom eller utslag, skulle gonom ett allmänt stadgande blifva tiden ifrån hvilken fatalier borch beräknas, i stället för doms eller utslags ut gifning s dag, Den 3 Martti^ 439 hvarjemte jag, i anseende till LagUtskottets förenämnde hänvisning till LagComitéens omarbetning af lagen, får yttra den öfvertygelse, att nyttiga lagförändringar icke böra uppskjutas till en aflägsen framtid, i afseende på LagComitéens åtgärder, helst nu vidtagande stadganden, icke kunna lägga hinder i vägen, för kommande generationer att njuta fördelarne af Lagsystemets omarbetning.
Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må till Lagutskottet remitteras.
N:0 42i Grefve Sparre, Erici Bland de medel man föreslagit till afbjelpande af penningeförlägenheten i handel och rörelse, ha nästan alla hittils åsyftat ett förökande af Bankens myntrepresentativer, antingen omedelbart, genom utgifvandet af flere Bancosedlar,eller påen omväg medeistutgifvande
Diseontassignationer, grundade på lånerättighet i Ranken; med ett ord, Banken dess fond och dess credit, har nästan alltid lagts till grund för förbättringarne, och dessa merendels föreslagits på bekostnad af Bankens Fond och Credit» Jag ärnar ej nu ingå i någon undersökning öfver nyttan och nödvändigheten af hvarken Banken eller Riksens Häglof].
Ständers derigenom etablerade Credifrörelsej men om Den ri Martii. afsigten är att på ett eller annat satt realisera Bankens obligationer, så är det klart att dessas antal ej vidare, utan ny fond, bör ökas, hvarken medelbarligen eller omedelbarligen.
Jag tror också att mot penningeförlägenheten finnes ett annat botemedel, nästan lika verksamt, men onekeligen säkrare.
Detta medel består blott i undanrödjandet af hindren för den enkildta Creditrörelsen.
Jag kan icka finna denna rörelse obehindrad, så länge t. ex. den af allmänna lagen, i 4 Cap. 6 §.
UtsökningsBalken förutsatta assigncringsrätt, är genom andra Författningar inskränkt till skrifna invisningsr eller assignationer; och jag kan å en annan sida ej heller ar.
? den obehindrad, så länge all uttryckeligen föreskri/ven ränta är till sitt maximi belopp bestämd af lagen; men jag är öfvertygad att om dessa och andra hins. der bortskaffades, så skulle denna rörelse, ensam och snart afhjelpa penningeförlägenheten, blott genom lossandet af det stora belopp i Bancosedlar, som nu, för att ersätta bristen på privat
Creditrörelse ligger fjettradt i köpmannens och Capitalistens Cassakistor.
Hjel'3 pen vore således gifven utan behof, att föröka Bankens Sedeibelopp eller tillskapa nya Discont-sedelmassor.
I anledning af denna öfvertygelse anser jag för min pligt, att föreslå det Riksens Höglofl.
Ständer måtte hos Kongl, Majit i underdånig het anhålla om sipp häfvande af alla de Lagar sch -Författningar, som lägga något hinder\i vägen för enskildt man, att, ensam eller i holeg, och på hvad Den 3 Martu. sålt han vill och mägfar, begagna dm credit han äger.
Jag får den äran utbedja mig remiss till vederbörande Utskott af denna motion.
N:0 43.
Herr Stjernstam, Ludvig'..
Enligt äldre stadganden böra sådana upp. bördsmanna räkenskaps-handlingar som benämnas afkortningslängder af redogöraren ingifvas till Tingsrätterne, för att derstädes uppläsas, granskas och medelst Domarens påskrift verificeras.
Denna anstallt om än annan väsendtlig nytta, än säkerhet emot möjlig förfalskning, dermed ej vunnits, medger jag varit nödvändig, på fen tid då någon annan controll icke medförde denna magtpåliggande säkerhet i re* dogörelseverket.
Men då Riksens Höglofl.
Ständer uti nu gällande Bevillningsstsdga etablerat en controll, sorn i alla afseenden uppväger den förr omnämnde, nemligen derigenom, att afkortningslängderna böra i Socknestämma granskas och af Sockneberednings Taxerings ledamöter verificeras och underskrifva, så anser jag den förra ännu qvarstående handläggningen af slike räkenskaper vid Tingsrätterne aldeles onö-, '442 Den 3 Martil. dig och öfverflödig, särdeles någon dubbel cootroll nu mera än förr icke synes behöflig.
Denna min anmärkning anhåller jag må till Bevillningsutskottet remitteras, på det Utskottet i den blifvande nya redactionen af Bevillningetadgan , må, efter pröfning häraf, kunna intaga ettupphäfvande af förberörde äldre föreskrift* N:0 44* Grefve Snoilsky t
Nilt:
Vid bestämmandet af ansvar äfvensom vid förvandling af böter för vissa fall af qvalificerad tjufnad, hafva Under-Domare icke sällan råkat i villrådighet huru lagen och de deröfver till förklaring eller tillägg utfärdade
För-; fattningar rätteligen skola förstås och tillämpas; och erfarenheten har visat, att skiljakti— ea meningar i dessa frågor, äfven inom Öfverg rätt ägt ium.
Det är af sådan anledning, jag trott mig såsom föremål för en lagförklaring böra anmäla 2:ne händelser, där bestraffningens qvan: titet icke synts mig vara i lagen nog bestämdt uttryckt och dessa händelser äro; då en person hvilken lidit straff för enkel tjufnad sedermera begår stöld från husbonde j samt då någon föröfvar sistnämnde brott andra gången. 42 Cap i § Missgerningsbalken stadgar; Ben 3 Martil, 443 stjäl, snattar, eller uppsåtliga förfar, eller undandöljer tjenstehjon eller annan betjent, något af dess husbondes egendom; det ligge allt i tveböte mot annat snatteri och tjufnad. 40 Cap 3 §. i samma Balk.
Varder tjuf för stöld andra gängen lagförd, bote fyradubbelt tjufnadens värde.
Orkar han ej böta, plikte med kroppen som sagdt är (i 1. §) och då ökes straffet med fem pär spö eller fyra par ris 3 och Kongl. Brefvet den 20 December 1737, meddeldt i anledning af underdånig förfrågan om rätta förståndet af 42, .43 och 46 Cap. MissgerniogsBalken, innehåller, att då lagen ansett hustjufnad svårare än annan tjufnad och stadgat, att de böra ligga i tveböte emot annan stöld, så kunde derafj ej annat följa, än att när böterne vore dubbla, kroppsplikten jemväl borde för den sorn ej orkade böta fördubblas.