Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill för den goda saken hoppas, ali, Piidderskapet och Adelil, vid beslutets fattande, inser det otjénliga och för våra hemmavarande medborgare betungande, att återgå till det enda alternatif, sorn den Kongl. Propositionen innehåller, oell lärer kunna medgifvas, nemligen ett underbållssätt -så litet nyttigt, sorn matsäcks-underliållet; samt huru litel belåtne Rust-och Rotehållare, hvilka 17 år varit i åtnjutande af beqvämlighet, endrägt med Soldaten och öfrige fördelar, härledande sig från Passevolancen, skulle blifva, om Kongl. Maj:t, ledsen att se sitt landsfaderliga förslag mötas af vägran och afslag, skulle å Sin sida finna Sig föranlåten att vägra alla derefter directe enskildt'skeende framställningar, rörande återinförandet af Passevolancen.
Herr Tham., Wolrath:
De anmärkningar, hvilka blifvit afgifne af en, såsom jag tior, frånvarande Ledamot, angående sättet att föra JProtocoll i Stats- och Ekonomi-Utskotten, höra, efter min tanka, icke I iio Den 26 October f. rn. till närvarande öfvérläggningsämne.
Hvad en annan Ledamot anfört angående förvaltningen af den lutt lis varande PassevolanceCassan, derpå finnér jag mig icke böra ingå i något svaromål, emedan jag icke tror, att ändamålet med denna discussion är att granska förvaltningen af den förra PassevolanceCassan, utan att besluta, huruvida Passevolancen bör för framtiden bibehållas; och då Utskotten i 8 och q puncterne upptaga det vilkor för Passevolancens vidare beviljande, att
Cassan hädanefter endast må användas till sitt rätta ändamål, samt att den skall granskas af Rikets Sländers Revisorer; så tror jag, att Utskotten försigtigt och rigligt undanröjt alla farhågor för missbruk i framtiden.
Då Rikets Ständer år 1812 icke förbehöllo sig någon gransk ni ngsrält i afseende å denna Cassa, finnér jag icke tillfället nu vara inne, att återgå till en sådan granskning.
Rotens skyldighet att hålla Soldaten med proviant och skjuts till mötet är af Utskotten fullt utredd, och bar icke eller kunnat motsägas, hvad Rustbållarne angår.
Rotehållarne har man väl yrkat vara frikände härifrån genom RnekteContracten, samt att deras utgifter härtill voro alt anse allenast såsom ett förskott, hvilket borde ersätas dem af Soldaten; men jag ber att få underställa Ridderskapet och Adeln skillnaden emellan penningevärdet då och nu.
Dessutom känner jag, sedan 3o lill 4° år tillbaka, Den 26 Octobcr f. m, 111 luiru de nya Contracterne med Soldaten uppgjordes.
Åtminstone inom Skaraborgs
Län existerade icke något Coniract, der ej Soldaten betingat sig proviant, såfvel och drickspenningar.
Dessa förbindelser voro så dryga, att Rotarne år 1812 med nöje ingingo på det nya sättet.
Att de icke i sednare tider funnit Passevolancen för dryg, bevisar det frivilliga åtagande, som ägde rum härutinnan, då Konungens Skrifvelse kom till Landshöfdingarne, icke för att inverka på beslutet, ulan blott för att få dem att tillkännagifva, huruvida de ville ingå härpå för åren 1828 och 182g, eller lemna provianten in natura.
Resultatet i Skaraborgs Län b 1 ef, alt hela Regementet, med undantag af en del Rotar vid ett enda Compagnie, ingick på fortsättningen.
Det kännbara uti denna afgift består, såsom Friherre Anckarswärd riktigt utredt, deruti, att trouppen så sällan bar möte inom provincen, hvarigenom mycket pennin-gar drages derifrån.
Detta föranledde äfven min framställning första gången frågan förevar, alt nemligen öfningslägren icke alltid borde hållas på samma ställe, utan ömsevis i olika provincer.
Jag tror, att denna framställning, hvilken förut måhända blifvit af LänsStyrelsen framburen, skall leda derhän, att medföra önskad verkan och lätta bördorna för orten.
Då det sålunda är utredt, alt skyldigheten alt betala karlens möten tillhör Rust- och Rote - I 12 Den 26
Or to li er f. m. hållare; då sådane PassevolanceGontract blifvit ingångne, att all den Fordna missämjan blifvit undanröjd och Soldater kunna anskaffas emot ingen eller ringa lega, i stället att den förut uppgick till 20, 3o, stundom l\o R:dr, kan jag icke se någon giltig invändning häremot böra göras.
Huruvida man må anse sig berättigad föreskrifva Konungen, att Passevolancen icke får användas till annat än Regementsmöten, öfverlemnar jag till deras bedömande, hvilka äro kunnigare än jag.
Om Konungen finner Armeen blifva mera tjenstbar genom öfningsmöten, och såsom medel härtill indrager några Regementsmöten, synes ändamålet vinnas, ulan att Rust- eller Rotehållaren förnärmas.
Hvad åter afgiftens storlek beträffar, äro olika beräkningar deröfver gjorda.
Jag skulle tro, att med anledning af de upplysningar, som blifvit lemnade, icke allenast af KrigsCollegium , utan ock af enskilde Embetsman, finnes tydeligen visadt, att summan icke är större, än hvad som ovilkorligen erfordras, så vida Regementsmöten skola ske alla år, och hvad det skulle kosta Roten att förse karlen med matsäck och drickspenningar.
Detta känner jag af erfarenheten, ty jag har sjelf skrifvit mångå KneckteContracter, der karlen förbehållit sig 4 R'dr B:co om året, utom såfvel och skjuts till och ifrån mötet.
Jag har förut yttrat mig angående Gas - D c n -t6 O c t u l» t r f. lil.
Cassans förvaltning och redovisning hädanefter, och vill i detta fall nu allenast Åberopa hvad Utskotten anfört i 8:de, yrde och io:de puncterné af Utlåtandet.
Jag skulle tro, att i dessa afseenden alla de försigtighetsmått äro tagna, som stå i mensklig förmåga.
Jag tror mig nu höra återgå till hvad jag förut yttrade, alt då den förra Passevolancen icke tillhörde Rikets Ständers granskning, och Regeringen uppfyllt alla sina åtagne förbindelser emot Rust- och Rotehållare, bör den behållning, som är öfver, lemnäs till Regeringens disposition.
Den kan väl behöfvas att fylla, hvad som i något fall framdeles torde brista, och kan i allt fall vara bra att hafva.
Då här nyligen blifvit upplyst, alt af den indelta Armeen -|:delar otvunget ingått på det nya förslaget, skulle jag icke tro ett sådant missnöje finnas hos den återstående i:deln, att det kan förorsaka några farliga skakningar hos nationen.
Det tillhör slutligen icke mig att besvara allt det klander Utskotten fått uppbära.
Jag kan icke erkänna rättvisan af detta klander, emedan jag anser Utskotten hafva så behandlat frågan, att jag för min del icke skulle vägra att deltaga i deras arbete.
Friherre Cederström_, Jacob: Grefve
Gyllenborg har i ett skriftligt anförande gjort åtskilliga anmärkningar mot ärendets 47 H. 8 Den 26 O c to ber f. m. behandling inom Utskotten; och då detta ämne är handlagt inom den Afdelning, der jag är Ordförande, anser jag mig pligtig att tillrättavisa några högst besynnerliga misstag deruti.
Först har Herr Grefven anmärkt, såsom ett orätt protocollsföringssätt, att motionerne icke finnas i protocollerne intagne.
Denna anmärkning bade varit mindre oväntad af en icke jurist; men af en domare väntade jag den erfarenhet, att han icke borde påstå, det skriftliga bilagor göra protocollet mindre fullständigt.
Herr Grefven har vidare yttrat, som skulle den uppgift, alt rotarne sällan eller aldrig begära någon ersättning af Soldaten för förskjutet underhåll, vara lemnad på sanningens bekostnad.
Härvid får jag upplysa, att denna uppgift är grundad på handlingar, hvilka styrka, det största delen af rust- och rotehällarne förklarat sig af Soldaten icke fordra någon ersättning.
Jag förbigår hvad Grefve Gyllenborg för öfrigt anfört, såsom alldeles icke till ärendet hörande, och vill nu begifva mig till Friherre Anckarswärds anmärkningar.
Dessa innefatta egentligen tvenne föremål; det första, om Passevolance-afgiften borde utgöras, enligt StatsRådets förslag, genom allmän Bevillning.
Detta skulle endast vara att lyfta en lunga ifrån Rust- och Rotehållare, för att lägga den på andra medborgare.
Hela denna fråga är af Utskotten så fullständigt utredd, att det icke kan sägas
Den 36 October f. m. u5 förrycka nuvarande jordbrukares rättighet, att bibehålla denna afgift, sådan den för närvarande utgår.
Den andra frågan, sorn Friherrn framkastat, är rättigheten för Rostoch Rothållare att blifva hörde i ämnet. 80 §.
RegeringsFormen innehåller fullständigt svar härå.
Slutligen har han äfven gjort den anmärkning, att man borde fordra redovisning för den nuvarande PassevolanceCassan, tillika med LifRegementets Passevolance-Cassemedel.
Af Utlåtandet synes, att Utskotten icke ansett sig kunna tillstyrka Rikets Ständer alt fordra någon sådan redovisning, då 1812 års Contract om Truppers underhåll blifvit uppfyldt å Regeringens sida.
Hvad åter LifRegementsPassevolanceCassan angår, så utgör det en ny motion, skild från detta ämne, och måste således isoleradt behandlas.
I fall den serskildt kommer att remitteras, skall jag då deröfver yttra mig.
Jag anser öfverflödigt att ingå i något besvarande af de högst otillbörliga tillmålen Friherren gjort Utskotten, angående inconstilutionel anda och köld för folkets intressen.
Dessa yttranden må vara Friherren för dess egen räkning förbehållna.
Den stora allmänheten skall icke låta missleda sig af dylika förespeglingar, hvilka synbarligen äro gjorda för att förvilla.
Redan då denna fråga vid Remissen 47 H. 8* n6 Den 26 O c t o b e 1’ f. rti. till Stats- och Ekonomi-Utskotten helland* lades inom Riddarhuset, vågade jag dervid afgifva mitt yttrande, och jag vidhåller alltid den fasta tro och öfvertygelse, att passevolance-inrättningen är för Rust- och Rotehållare i allmänhet så fördelagtig, att örn ej Rikets Ständer funnit godt behandla detta ämne, utan det blifvit lemnadt till obehindradt afgörande emellan Kongl. Maj:t och Kronan, samt Rust- och Rotehållare sjelfve, betviflar jag ej, att ju det föreslag* lia beloppet af 7 R:dr Banco, i ett för allt för hvarje karl, såsom Passevolance-afgift, blifvit med endrägt och belåtenhet antagit af alla dem, som icke afse mindre en ökad kostnad genom återgången till hvad som ägde rum före Passevolance-Inrättningen, nemligen utgörande af skjuts, matsäck och drickespeliningar till alla möten och cornmenderingar m. m., än nöjet bestrida en sak , som, ehuru motsagd, likväl efter min öfvertygelse skall nödvändigt äga företrädet.
Jag åberopar den likstämmighet i tänkesätt, som var rådande bland Rust-och Rotehållare, när prolongation af PasseVölancen sist erbjöds för 2:ne år, och huru anbudet antogs med få undantag, ehuru 1 R:dr högre än den nu föreslagne afgiften.
Sjelf Rustoch Rotehållare är det ej endast för mili egen del jag önskar antagandet af den föreslagna Passevolancen, utan jag är viss på, att om Rust- och Rotehållares röst, sådan den kom från dem sjelfva, här kunde oför - Dén 16 Octo ber f. m. 117 stale!L framtränga, skulle (len påkalla antagandet af Utskottens Utlåtande.
Jag bestrider nu, likasom förra gången, passevolancens läggande på bevitlningen såsom icke rättvis, och anhåller om Herr Grefvens och LandlMarskalkens proposition till antagande af Utskottens förslag.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel:
Då frågan vunnit ytterligare ljus genom flere anföranden, torde det måhända anses öfverflödigt att upptaga tiden med upprepandet af dessa upplysningar.
Det kan aldrig mera blifva fråga, hoppas jag, om den skamliga Rotekistan, som var ett hån för Svenska soldaten.
Stafven är redan bruten öfver detta sätt att föda Soldaten, eller rättare sagt locket på Rolekistan är igenfallit och igenspikadt, för att aldrig mera öppnas.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten vid en af Friherre Anckarswärd uppgjord beräkning provinsvis öfver hvad somlige provinser tillskjutit till Passevolance-Cassan, och huru mycket derstädes blifvit depenseradt.
Jag underställer, om det är tänkbart att administrera en Armé, utbredd på så stor yta och i olika climater, med den likhet, att jenint samma summa, som i hvar provins blifvit uttagen, kan derstädes depenseras.
Jag tror ej, att man kan föreställa sig denna mathe ma lisk a likhet, sträckt öfver hela Sverige.
Maj:t lärer bäst kunna utse stal - Den 26 O et ober f. m. let för truppernas öfning, utan att vara bunden hvarken vid Norrland eller Skåne.
Mig synes, att man gått nog långt i detaillerne, innan man afgjort en vigtigare fråga; den frågan nemligen, om rättvisa och billighet är förenlig med de olika meningar, som yttras i Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om Passevolancen.
Då denna fråga är väckt, anser jag deras rätt, som betvifla detta , vara att upptaga den till besvarande.
För min egen del gör jag det med så mycket större skäl, som jag vid Remissen af den Kongl, pro positionen yttrade den mening, att rättvisa och billighet öfverensstämde med Kongl. Maj:ts egen höga mening.
Jag grundade denna min öfvertygelse derpå, att Indelningsverket ej allenast afser, att Roten skall underhålla Soldaten, utan knekte-contracterne innehålla äfven, att Roten under fredstid ej allenast i allmänhet skall underhålla soldaten, utan äfven under de exerciceöfningar, hvilka göra soldaten tjenstbar.
Hvad som öfverensstämmer med knektecontracten är öfverensstämmande med rättvisa och billighet; och som Kongl.
Maj:ts proposition öfverensstämmer med knektecontracten, är slutföljden klar.
En annan sak är, huruvida några missbruk eller missräkningar ägt rum.
Det är svårt, att på en enda dag afgöra en fråga, som fordrar en granskning för flera år, en granskning, D e ii 26 O c t o b e r f. in. 119 sorn dock blifvit vägrad.
Emedlertid torde den förtjenstfulla framställning af förhållandet, hvilken af Friherre Anckarswärd här blifvit gjord, visa, att granskning behöfves, samt att denna granskning blifver allmän och icke provinsvis.
Den bör äga rum, om icke för annat, för att afleda allmänhetens misstankar om förhållandet; emedlertid synas Konungens Rådgifvare hafva åsyftat rättelse härutinnan, genom att öfverflytta hela denna afgift på Allmänna Bevillningen.
Jag har förut yttrat, alt detta är origtigt, och jag tror det vara origtigt att till grund för våra beslut lägga skedda missbruk och oriktiga grundsattser.
Detta skulle ske, om vi alldeles öfverflyttade på Bevillningen hvad som tillhört Rustoch Rotehållare.
Man har här framställt beräkningar, hvaröfver jag ej är i stånd att yttra mig, ledande derhän att bevisa, det n
R:dr icke är för mycket och ej öfver beliofvet.
Man har trott, att Soldatportiolien skulle gå till 12 sk. i stället för 8 sk. om dagen; häremot talar dock Passevolance-cassans tillräcklighet för så många främmande ändamål.
INågon inskränkning torde således troligen kunna äga rum.
Jag vågar på grund deraf anhålla om återremiss af Utlåtandet, på det Utskotten, med ledning af de upplysningar, som blifvit meddeldte, måtte tillse, em icke minskning i de föreslagne 7 R:dr Banco torde kunna tillvägabringas. 120 Den 26 October f. ra.
Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf :
I an-* ledning af livad här nu blifvit isynnerhet af en värd Ledamot yttradt, vill jag till utredning företaga följande frågor, nemligen:
Bör underhållet vid den indelta Arméens vapenöfningar bekostas af Rust- och Rotehållarne; eller utgå af allmän bevillning?
Det har ofta tillförene och äfven nu redan blifvit af en annan värd Talare erindradt, att alla Rusthållare, och en del Rothållare hafva genom bestämda kontrakter, oell sålunda på ett direkt sätt, det åliggande att bestrida berörde underhåll; samt att de öfrige
Rothållarne i alla fall hafva detta åliggande indirekte.
Dessa senare Rotehållare? soldater äro nemligen genom knektecontrakten förbundne att underhålla sig sjelfva, och att genom afdrag på lönen eller genom dagsverken återgälda det förskott, sorn de af Roten erhållit för underhållet på möten och marcher.
Men som soldaten är på visst sätt Rotehållarens tjenare, måste all tunga, som lägges på soldaten, nödvändigt indirecte drabba Rotebåilareu, likasom all bevillning på tjenstehjon egentligen utgöres af husbonden.
Då det sålunda är ovedersägligt, att Rust- och Rotehållarne hittills alltid haft det onus att, utan de Öfrige samhällsklassernas biträde, bekosta underhållet vid möten och marcher; och då detta onus således kari anses såsom en vid jorden häftad grundskatt, så skulle befrielsen från berör - D e n 26 O c t o b e r f. rn.
121 de onus och dess öfverflyttande på allmän-* na bevillningen vara en skänk till Rustoch Rotehållarne på alla de öfriga samhällsklassernas bekostnad.
Man säger ideligen, att Kronoskalte-jorden är för hårdt betungad; men då man jemför egendomarnes köpeskillingar, lär man finna, att en egendom af berörde natur lemnar egaren helt visst samma afkastning, som Säteriet, af det till inköp använda kapitalet.
Om t. ex. 2 personer, som ega 1000 R:drs kapital hvardera, köpa hvar sin egendom af lika rymd, den ene ett Kronoskattehemman för 1000 R:dr och den andre ett lika stort Säteri för 3ooo R:dr; så får den förre utgöra till Kronan onera och hemmansrän-* tor till ett värde af 120
R:dr, och den senare erlägga i ränta till sina enskilta borgenärer samma summa eller 120 R:dr.
Båda befinna sig således i alldeles lika ställning, att endast hafva 60 R:dr i behållen inkomst; men mer kan också ingendera egentligen fordra af sitt i jorden nedlagda kapital.
Ville man nu lätta de så kallade bördorna för Kronoskatte-egaren och närma hans jord till natur af Säteri; så skulle genom denna gunstbevisning en verklig orättvisa begås emot Säteriegaren, och alla andra, på hvilka den förres onus måste fördelas.
Genom Rust- och Rotehållarnes befrielse från Passevolauce-afgiften skulle, j det anförda exemplet, Kronoskattehemmauet stiga i värde från 1000 till n5o, 123 Den 26 October f. in.
R:dr och Säteriet falla ifrån 3ooo till 285o R:dr.
Förminskningen i Säteriets kapitalvärde vore ett uppenbart våld och ingrepp i eganderätten; och förbättringen i K10110- skattehemmanets kapitalvärde vore en skänk endast åt den nuvarande egaren.
I framtiden blefve förhållandet fullkomligt återstäldt emellan inköpspris och behållen afkastning; så att den följande egaren alltid skulle i sjelfva verket finna sig hafva lika liten behållen afkastning af sitt i jorden nedlagda kapital.
Med samma rätt derföre, som Rust- och Rotehållarne nu kunna vilja undandraga sig manskapets och bästarnes underhåll på möten och marcher, skulle de äfven kunna begära att blifva från sjelfva Rustningen och Roteringen befriade.
Och sedan de vunnit den förmånen, skulle de med lika rätt kunna fordra, alt alla öfriga onera, grundskatter och hemmansräntor skulle afskaffas, samt slutligen att deras intecknade Bankolån, eller till och med privata lån skulle eftergifvas.
Jag kan derföre icke utan på det högsta beklaga, att Konungens Rådgifvare nu framkommit med ett förslag, som var så ägnadt att väcka oro bland allmänheten, och som skulle inleda oss på en väg, förande rakt till de rysligaste brytningar och hela samhällsordningens upplösning.
Jag är derföre outsägligen glad, att Hans Maj:t nu begagnat sin rätt att besluta tvärt emot samtlige Rådgifvarnes mening; och det kunde väl ej an - Den 26 Octo ber f. ra. »23 nät väntas af en man, som sjelf i sitt fordna fadern island sett just likartade jemlikhets anspråk utgöra de gnistor, från hvilka den rysliga eld uppblossade, som sedan förhärjade allt, och hvars släckning kostade millioner menniskors blod.
Men i en omständighet förenar jag mig med Herr Friherre Anckarsvärd, nemligen i ledsnad deröfver, attalia Konungens Rådgifvare reserverat sig, utan att likväl någon enda af dem tyckes hafva insett nödvändigheten att under sådana förhållanden sätta Konungen i tillfälle, att antaga andra Rådgifvare, som kunde bättre harmoniera med honom.
I min tanka är det ett nödvändigt vilkor för den constitutionela monarchiens organisation, att Majestätet aldrig bör kunna blifva föremål för tadel och missnöje; och följagtligen i sina beslut alltid bör hafva åtminstone någon Rådgifvare bredvid sig, på hvilken det möjliga tadlet och missnöjet må kunna ifrån Majestätet afledas.
Jag kan derföre icke utan all slags beundran erindra mig den moderation, hvarmed Gustaf III i detta afseende begagnade sin magt att diktera 1772 års Regeringsform, då han i 6 §. uttryckligen stadgade: att om i vigtiga mål Riksens Råd, enhälligt öfverensstämma i en mening, som stridde emot den Kongl. Maj:t äger, då låter Kongl. Maj:t förblifva vid Riksens
Råds tanka.
Jag utber mig att från en föregående Riksdag, jag tror 1818, få påminna, det en 124 Den 26 Octo ber f. ni.
Ledamot af ConstitutionsUtskottet då yttrade på detta rum den fruktan, att Råd <?
ifvar ne torde med tiden komma att beti j . ständigt reservera sig, och derigenom tillintetgöra Ständernas på deras ansvarighet grundade garanti.
När man besinnar, att på två anmärkningar, som vid denna Riksdag blifvit gjorde, Constitutions-Utskottet icke kunnat lemna annat svar, än att samtliga Rådgifvarne reserverat sig; och när det slutligen kommit ända derhän, att Rådgifvarne framkommit, i form af särskilt tanka, med en contra-proposition, rakt stridande mot Konungens; när man, säger jag, besinnar allt detta, så synes förutsägelsen vara på god väg alt gå i fullbordan.
Oell jag begagnar detta tillfälle att bär tillkännagifva, det jag inom ConstitutionsUtskottet gjort en anmärkning, som Utskottet likväl ogillat, den nemligen att Rådgifvarne borde, då de reservera sig i massa, använda sina yttersta bemödanden att öfvertyga Konungen, och att fästa Hans uppmärksamhet på oftanämnde grundprincip för den constitutionela monarchien, samt, derest deras bemödanden i alla fall icke lyckades, sätta Konungen i tillfälle att omgifva sig med andra Rådgifvare, som kunde befria Honom från den för Majestätets helgd kränkande nödvändigheten att sjelf nödgas personligen uppbära det tadel och missnöje, hvarmed äfven det rättvisaste och klo - Dun 26 O c t ö b e r f. in. kaste beslut kan, åtminstone
För någon tid, af allmänheten bemötas.
Den ardra frågan, som jag ville till utredning framställa, var den: huruvida Ständerna äga rätt att om passevolancen besluta?
Att de äga denna rätt, synes väl af 80 §.
Regeringsformen vara alldeles obestridligt.
Men en annan fråga är, huruvida de borde begagna denna rätt, och icke hellre låta saken ankomma på Rust- och Rotehållarnes frivilliga begifvande?
I anledning deraf vill jag blott föra Ridderskapet oell Adeln till minnes, huru vådligt Rikets Ständer alltid ansett att låta pålagor uppgöras direkte emellan Styrelsen och mindre memgheter i landsorterna.
Vid dylika lokala regleringar skulle folkets bästa icke på långt när kunna bevakas med den framgång, som af Rikets Ständer vid allmän Riksdag.
På de flesta ställen skulle allmogen sakna all förmåga till motstånd mot Regeringens organer.
Och det är alldeles otvifvelagtigt, att Rust- och Rotehållarne hade sjelfve icke kunnat betinga sig de allmänna fördelar, som de nu genom Rikets Ständers mellankomst erhålla.
Dessutom vill jag blott anmärka den uppenbara motsägelse, som finnes emellan de 2:ne påståenden, dels att Rust- och Rotehållarne icke äro skyldige att på möten och marcher underhålla manskap och hästar; samt dels att Rikets Ständer icke skulle hafva rätt att derom besluta.
Till stöd för detta senare påstående n6 Den 26 O c to ber f. m. åberopas knekte-kontrakternas helgd; kontrakter, hvilkas giltighet förnekas i del förra påståendet.
Den 3:dje frågan jag ville framställa var den:
Till hvad belopp
Passevolance-afgiften borde utgöras?
När man på ena sidan hört en omständlig uträkning uppgöras, enligt hvilken 5 R:dr skulle vara mer än tillräckligt; och på den andra en lika omständlig bevisning, att 7
R:dr knappt kunna förslå; så är det visserligen omöjligt för mig att härom hafva någon bestämd mening.
Men för att sluta dels från beloppet af de för ändamålet främmande utgifter, som af Passevolance-fonden blifvit bestridda; och dels från den summariska kunskap jag om detta ämne erhållit i ConstitutionsUtskottet, skulle jag likväl förmoda, att afgiften torde ytterligare kunna nedsättas till 6 R:dr; och vill derföre tillstyrka, att Utlåtandet måtte återremitteras, på det Utskotten kunde få tillfälle att närmare pröfva de 1111 uppgifne olika beräkningarne.
Den 4:de frågan jag ville framställa, var slutligen:
Hvem tillhör
Passevolancecassans nuvarande behållning?
Utan att våga ingå i någon pröfning af rältslärans fordringar och medgifv-Hiiden i detta afseende, vill jag blott förklara, att jag enligt min känsla icke kan anse denna behållning kunna komma någon annan till godo, än Rustoch Rotehållarne sjelfva.
Om derföre denna behållning just icke bör utdelas till Rust - Den 26 O c t o b e r f. m.