Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk, har uppfattat frågan endast med afseende på doktor Sandbergs motion; men jag tror, alt den äger ett oskiljaktigt sammanhang med alla frågor om fattigvården, vare sig af doktor Sandberg eller andra väckta, och att de icke böra hindra, att skyddsafgiften såsom bevilln. må från bevillntsförordmn utgå, på det att icke må qvarstå den orimliga fördelningen, som är en skamfläck för den Svenska beskattningen, att Gr.
De Geer och hans dräng betala lika med hvarandra.
Att åtskilliga motioner i afseende på fattigvården blifvit väckte, hade Utsk. sig bekant; men det är, naturligt, att uti Utsk.s betänk, någon annan Den 8 April f. n). 57 motion icke kunde omnämnas än den, som blifvit lill Ulsk. remitterad eller doktor Sandbergs.
I sjelfva verket kommer det väl att tillgå, såsom Frih.
Cederström yttrat, eller alt alla i detta hänseende väckta motioner blifva i ett sammanhang behandlade, sedan Bevilln.Ulsk. meddelat Ekon.Utsk. de till förstnämnde Utsk. remitterade motioner och tvertom.
Cederslröms yrkande, att skyddsafgiften mätte upphöra ali fortfarande vara bevillningsgrund, nödgas jag, i motsats lill den värde talaren, anhålla om bifall å denna punkt.
Det må väl vara, alt en jemförelse emellan förmögenheten hos 2:ne personer, som betala samma skyddsafgift, kan synas besynnerlig; men deiigenomalt den, som äger den större förmögenheten, får vidkännas en mängd andra afgifter, mildras skilnaden i väsendtlig mån.
Skulle en betydligare nedsättning uti den allmänna bevillningen komma alt äga rum, borde, efter min öfvertygelse, den personella skyddsafgiften företrädesvis borttagas eller hedsättas; men dä man snarare har att befara, att stalsbrist-summan blir större vid denna riksdag än vid den sistförtlutna, och att möjligen en förhöjning af bevillningen kommer alt äga rum, tror jag det vara rätt, att icke beröfva sig en inkomst, som Staten så länge har haft.
Jag anhåller vördsamt om bifall lill Ulsk:s tillstyrkande i denna punkt. R. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i afseende på Hr doktor Sandbergs ifrågavar. motioner yttrat. 5.0 Ang:de ett i motion aj Lars Wenander förekommande förslag i afseende pä mantalspenningarne samt folkskoleoch fättigförsörjnings-af'g ifterne. R. o. Ad. fann Ulsk:s härom gjorda framställning icke för närvar, erfordra någon åtgärd. 6:o Ang:de af sistnämnde motionär ifrägasatl befrielse frän personella utgifter för dem, hvilka njuta lindring efter 147 § i bevilln:s-förordn:n, samt alternatiftframstäldt förslag om de personella utskijldernes beräknande frän 17 lill och med 60 eller 61 ur.
Ulsk:s i fråga härom gjorda hemställan blef af R. o. Ad. bifallen. 7:0 Ang:de af H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm och Hr Hammarberg väckte motioner om upphörande af bevillning å embets- och tjenstemäns löner, arfvoden och pensioner.
Om det vore fråga om aflåtande till K.
M. af en und. skrifvelse eller att uti någon handling upptaga de motiver, Utsk. anfört, skulle jag försöka, att mot Utsk:s utlät, i denna punkt framställa de anmärkmr, som möjligen kunde föranleda till ett annat beslut än det, hvari Utsk. stannat; men då här är fråga om sjelfva beskattningen, och några skäl för dess fortfarande icke behöfva anföras, vill jag icke besvära R. o. Ad. med någon framställning i ämnet. 58 Den 8 April f. m.
Hr Aminoff, Johan Fredr., anförde skriftligen:
Jag erkänner billigheten deraf, att den lön, Staten tilldelar sina embets- och tjenstemän, bör af desamma oafkortadt tillgodonjutas, emedan dessa embets- och tjenstemän med sin kunskap, arbetsförmåga, och den tid de använda uti statens tjenst, bidraga lill slatsbehofvens fyllande, ehuru icke genom en direkt årlig penninge-skatt.
Men sedan det, efter vårt nuvar. statsskick, blifvit ålagdt embets- och tjenstemän, att af deras innehafvande löner erlägga en bestämd bevilln. lill staten, hvilken bevilln. ganska betydligt ökat Slats-inkomsterne; hvartill kommer, att slaten för del närvar, ej kan umbära denna inkomst, har jag uti Utsk. tillstyrkt dess bibehållande tillsvidare.
I afseende på sättet för denna bevillms utgörande, har jag icke varit af pluralitetens tanka, hvadan jag emot beslutet mig reserverat.
Och då ett af mig uppgjordt förslag till progressiva afgifter vann afdelningens bifall, fast det sedermera underkändes i plenum, har jag ansett mig böra detsamma nu för R. o. Ad. anmäla.
Detta förslag igenfinnes uti betänk, pag. 53.
Och vågar jag hoppas, det R. o.
Ad. täcktes åt detta mitt förslag lemna behörigt afseende, helst detsamma afser någon lindring uti bevillmsafgiftens utgående af de ringare lönerne.
På denna grund anhåller jag, att betänk, måtte i denna punkt blifva återremitterad!.
Af Bevilln.Utsk:s betänk, synes, att jag instämt uti den af Hr Fåhraeus vid denna punkt afgifna reservation, och att jag således icke godkänt de skäl Utsk. anfört för behandlingen af 2 Art. 2 §.
I afseende å slutet, förenar jag mig med Frih. Palmstjerna, då ,jag icke tror, att någon förändring kan åstadkommas genom en återremiss.
Jag vill derföre inskränka mig till den förklaring, att jag icke godkänner de af Utsk. anförda skäl.
Hr Aminoffs förslag, erkänner jag, att det har några fördelar framför Utsk:s förslag, hvilket är detsamma, som återfinnes i nuvar. bevillmsförordn.
Hr Aminoffs förslag medför någon nedsättning uti bevillnm för embetsmännens löner och derjemte en billigare proportion i beskattningen för olika lönebelopp, än den som förefinnes uti Utsk:s förslag.
Men jag hemställer dock, huruvida det vore skäl, att R. o. Ad. godkände Hr Aminoffs förslag, då embetsmännen deraf skulle vinna högst obetydligt och man kan vara öfverlygad, att detta förslag icke vinner bifall inom de 3 öfriga Stånden.
Att så icke sker inom Bonde- och Borgare-Stm, synes derutaf, alt ingen ledamot af dessa stånd instämt uti de afgifna reservationerne, och att det icke eller sker inom PresteSt., derom kan man vinna öfvertygelse af den diskussion, som i anledn. af detta ämne föreföll inom Utsk.
Under sådana omständigheter anser jag det vara föga skäl, att R. o. Ad. för sin del uti denna § åstadkommer en jemkning, då icke fullkomlig rättvisa kan tillvägabringas.
Jag anhåller alltså om bifall till Ulsk:s förslag.
Då jag sednast hade ordet, förbisåg jag, ali Den S April f. m. 59 omnämna det Hr Fåhrteus afgifvit reservation uti ifrågavar. ämne, hvaruti flera af R. o.
Ad:s ledamöter jemte några af PresteSt. instämde.
Derefter hafva flere ledamöter af Preste- Borgare- och BondeStm sagt mig att de insågo billigheten deruti, att någon jemkning bör äga rum, åtminstone för de lägre lönerne, ehuru desse ledamöter likväl icke funno Statens tillgångar för det närvar. kunna sådan nedsättning i sin helhet medgifva.
Mitt förslag innehåller visserligen icke någon betydlig minskning uti bevillms erläggande för embets- och ijenstemäns löner, men det innehåller dock någon, och vid sådant förhållande yrkar jag att R. o. Ad. icke måtte lemna mitt förslag utan afseende.
Jag önskar så mycket hellre, alt B. o. Ad. villfar denna min anhållan, som, i händelse betänk, återremitteras från de öfriga Stånden, Ulsk. må komma i tillfälle inhemta, att R. o. Ad. godkänt de grunder, hvarpå min reservation stöder sig.
Det förekommer mig, som om Hr Aminoffs förslag om sättet för bevillms utgående af embetsmäns-löner icke hörde till den §, som nu är föredragen, ty Hr Aminoff har icke motsatt sig, alt bevilln. för embetsmäns löner icke skall fortfara, utan endast föreslagit ett nytt sätt för dess utgörande.
Jag tror derföre, att delta förslag icke bör komma i fråga förr än vid öfverläggningen om 2 Art. 2 §.
I anledn. af Hr Muncks yttrande, anser jag mig böra fästa uppmärksamheten derå, alt vi just nu äro sysselsatte med 2 Art. 2 § och att §§:ne blifvit föredragne i den ordning, de förekomma i Utsk:s betänk., dervid 2 Art. 2 §, såvidt den rörer Gr. Löwenhjelms motion, nu är under öfverläggning.
Det är klart, att, om Ståndet bifaller eller återremitterar betänk, i denna punkt, är jemväl 2 § af 2 Art. afgjord.
Landtm, fästade i anledn. häraf uppmärksamheten derpå, alt föredragningen för närvar, endast omfattade hvad Utsk. i afseende på de särskilde molionerne yttrat, jemte de af Utsk. tillstyrkte förändringar i vissa §§, och att, sedan Ulsk:s derom afafgifne yttranden blifvit genomgångne, sjelfva förslaget till bevillmsstadga komme att §-vis företagas lill pröfning; och förklarade Hr Landtm, derjemte att han, i öfverensstämmelse med hvad llr Munck anmärkt, ansåg rättast att Hr Aminoffs ifrågavar. förslag blefve behandladt, då vid pröfningen af den nu föreslagna bevillningsstadgan 2 § förekomme.
Hr Aminoff förklarat sig fullkomligen nöjd med den ordning för föredragningen, som Hr Landtm, framställt, biföll R. o. Ad. hvad Ulsk. uti förevar, punkt, i fråga om upphörande af bevilln. å löner, arfvoden och pensioner yttrat. 8:o Ang:dc Hr Rosenblads motion, alt bevillningen å embets- och tjenstemäns löner, arfvoden och pensioner malte nedsättas till hälften. R. o. Ad. lät vid Ulsk-.s yttrande bero. 60 Den 8 April f. m. 9:0 jin g: de bevillning för löntagares inkomst, sorn icke utfaller med det för året beräknade beloppet.
Utsk:s hemställan biet af R. o. Ad. bifallen. 10:o Ang:de ändring i i § af bevillningsstadgan.
I sammanhang härmed föredrogs jemväl den i Ulsk:s förslag till bevillningsstadga intagna 4 §.
Utsk. har under särskild rubrik upptagit titeln extra ordinarie inkomster, hvilket jag finner lämpligt; men i denna del af betänk. förekommer en omständighet, hvarå jag anhåller att få fästa uppmärksamheten.
Man har nemi. sagt, att embetsman, som åtnjuta fördelen af fria husrum, skola betala hevilla, derför.
Härvid torde jag få erinra, all man förbisett, det denna fördel för visse embetsman åtföljes af skyldigheten, alt underhålla bostäderne, dä andra deremot äro befriade från en sådan skyldighet.
Det är således orättvist, att man i båda fallen skall erlägga lika stor bevilln.
För den bostad jag åtnjuter, hafva reparalionerne ofta uppgått till 2 ä 300 r:dr årligen.
Dessa medel eflergifvas aldrig, och ehuru jag kunnat erhålla bostad för bättre pris, har jag ändå måst erlägga bevilln. på grund af kam.- rätteus beslut.
Detta anser jag orättvist, och yrkar derföre återremiss på betänk, i denna del med anhållan, att Utsk. fäster afseende å de af mig gjorda anmärkmr.
Vanligen anser kammarrätten, att landsh:r med bostäder skola betala i bevilln. lika mycket, som dem, hvilka åtnjuta hushyreersättning, som uppgår till 400 r:dr.
För desse betalas väl bevilln., men de, som äro för sedde med bostäder, mäste vidkännas bevilln. för hvad de icke lall. ty om jag afräknar ofvannämnda reparationskostnader, hvilka vid taxeringen icke få afdragas, så återstå 200 r:dr, och jag måste således betala bevillning efter 400 r:dr, ehuru jag endast åtnjuter 200 r:dr.
Jag kan icke neka, att det af Hr von Rosen anmärkta förhållande inöebär en obillighet, ocii jag skulle således icke motsätta mig en ändring i del afseende!, i händelse jag kunde infinna något medel lill afhjelpandel af den anmärkta olägenheten; men det synes mig åtminstone tydligt, att bland extra ordinarie inkomsterne skall upptagas beloppet af hushyresersällningen.
Hvem skall bestämma detta värde?
Otvifvelaktig! löulagarne.
Befinnes detta värde för lågt, äger laxerings-comiléen att böja det.
Om således en löntagare anser sin hushyra värd 400 r:dr, men reparationskostnaden uppgår lill 200 r:dr, sä förmodar jag, att denna löntagare icke uppgifver hushyresersällningen lill högre belopp än efter afdrag af reparationskostnaden; och om han styrker, alt reparalionerne varit behöfliga, tror jag, att någon domstol icke rättvisligen ålägger honom bevillning för hela beloppet.
Skulle ett stadgande kutma införas, som fullkomligt motsvarade Hr von Rosens önskan i detta hänseende, mäste äfven bestämmas, hvilka reparationer få afdragas å den uppgifna hushyran, och derjemte föreskrifvas en mängd kontroller, som jag anser icke lamp - Den 8 April /. m. fil ligen böra hafva sin plats i en bevillmsförordn.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till denna § i betänk.
Jag tror alt, på det sätt författningen nu är uppställd, hvarken pröfnings- eller taxeringscomitéen äger att bevilja sådant afdrag, som det jag ifrågasatt.
Jag begär icke mer än att afdrag får ske af de reparationer, jag blifvit af äldre författningar ålagd alt verkställa.
Om jag såsom landsh. i Christianstads län får i min debetsedel upplaga sådana reparationer, som de af mig nu bär omnämnda, är jag belåten; men något så beskaffadi stadgande, som tillåter dylikt, finnes ej uti författningen.
Om man fäster sig vid ordslällningen uti denna §, så bjuder den, att i betraktande skall lagas värdet af fria husrum i städerne.
Nå väl! hvad är värdet af fria husrum, om icke den fördel, man deraf njuter och den kan icke värderas till större belopp än behållningen, sedan de afgifter afräknats, som dermed åtfölja.
Örn pröfnings-comitéen hitintills icke tagit detta i betraktande, så hemställer jag, om icke en ny likartad föreskrift skulle af pröfnings-comitéen kunna missförstås.
Jag tror icke alt Hr von Rosens anmärkmr böra föranleda till återremiss af betänk, i denna del, utan tillstyrker Ståndet att bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Lika med den siste värde talaren tror jag, att Bevilln.Ulsk:s förslag icke kan annorlunda förslås, än att man skall skatta efter hvad förmånen af boställsrummens begagnande egentligen är värd och således efter afdrag af underhållskostnader.
Jag anser likväl, att ordställningen i bevilln:sförordn:n kan gifva anledn. till misstydning, men alt sådant kan lätt förekommas, om, efter orden: värdet af fria husrum, tillsättas orden: hvarvid dock de dermed förenade underhållskostnader böra i betraktande tagas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då den af Hr von Rosen yrkade ätterremiss af ifrågavar. §, syntes hafva afseende endast å l:sta mom. deraf, ansåge sig böra framställa särskild proposition å hvartdera mom. och nu finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i afseende på 1 mom. af 4:de §:u föreslagit.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Uppå sedermera framställd propos., biföll R. o. Ad. jemväl hvad Utsk. i afseende på 4 §:s 2:dra mom. föreslagit. 11:0 jin g: dr. af Hr Tham väckt motion om förtydligande af 2:dra mom. i 7 §■ af bevillningssladgan.
Grunden till den af mig väckta motion om förtydligande af stadgandet, rör:de bevillms utgörande af tionde, är den, att tvist uppstått om hvad med tionde i denna punkt bör förslås.
Tvister härom äro redan anhängige och såsom exempel derpå, att man icke så tolkar författningen, 62 Den S April f. m. som Ulsk. förmodar, vill jag anföra, att inom Christianstads län bevilln. blifvit påförd tionde spanmålen, men icke någon annan tionde.
Följden häraf har varit, ali tvist sedermera uppstått härom och hvilar ännu oafgjord på högsta ort.
Huru kan då Ulsk. påslå, att det är uppenbart, att någon föreskrift i afseende på bevilln. å tionde icke erfordras.
Genom införandet af det tillägg, jag föreslagit, äro alla tvister om författningens tillämpning förekomna och jag påyrkar derföre den förändring, jag föreslagit.
Den förevar, frågan är visserligen af ringa vigt; men då jag tror, att Ståndet icke utan skäl bör återremittera ett betänk., tager jag mig friheten, att tillägga några till de af Utsk. anförda skäl.
Hr Tham har medgifvit, att en fråga, om hvilka delar af tionden borde med bevilln. beläggas, blifvit dragen under domstols pröfning och sluteligen afgjord i enlighet med Utsk:s åsigt; och då författningen således varit tydlig derutinnan, att någon inskränkning i tionden icke varit gjord, har Utsk. ansett det ifrågaställda tillägget obehöfligt.
Men Ötsk. har derjemte ansett det olämpligt; ty är stadgandet icke nog tydligt, dä der står tionde, utan man måste specificera en viss persedel för att uppfylla allan rättfärdighet, blir äfven nödvändigt, att, då en annan gång tvist kan uppkomma om andra persedlar än spanmålen, upplaga i §:n alla de persedlar, som under rubriken tionde kunna hänföras.
Vid sådant förhållande och då någon otydlighet i §:n icke förefinnes, har jag trott det vara rättare att §:n får den mera bestämda lydelse, den nu har.
Till en början får jag förklara, att Gr.
Hamilton missförstått mitt yttrande, då han trott mig hafva sagt, att den af mig omnämnda tvist blifvit afgjord; tvertom har jag yttrat, att d^n ännu vore på pröfning beroende.
Jag bekänner, att jag icke kan fatta, huru Grefven kunnat komma till den slutsats, att om man skulle antaga mitt förslag, så borde af samma skäl alla de under rubriken tionde hörande persedlar äfven uppräknas.
Det af mig föreslagna tillägget innehåller endast ”spanmål och annan tionde”, hvaraf följer, att något ytterligare förtydligande af §:n icke rimligen kan ifrågakomma. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. uti denna punkt yttrat: 12:o An g: de Hr Rosenblads förslag, att åtminstone för de större städerna ett rninimibeloj)p för sammanräknade bevillningen å all borgerlig rörelse måtte fastställas, och deremot det hittills fastställda minimum för bevillningen af hvarje enskild borgerlig rörelse idkande person borde upphöra. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan. 13:o Ang:de det i 0 § intagna sista mom-.s uteslutande ur denna §, samt ett deri förekommande stadgandes införande i 11 §.
I sammanhang härmed föredrogs Ulsk:s yttrande ifråga om ändring af sistnämnde §, äfvensom Utsk:s förslag till samma §:s redaktion.
Den 8 April f. m. 03 Or Sandströmer:
Då uti nu upplästa 11 § taxeringsman blifvit tillerkände rättigheten, att stadga afgifter emellan de i föreg:de § upptagne klasser, men frågan om deri omförmälde klasser är beroende utaf de stadganden, Bevilln.Ulsk. i öfrigt föreslagit, hemställer jag, om icke pröfningen af 11 §:n bör anstå intill dess 9 §:n blifvit afgjord.
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansåge att med pröfningen af hvad Utsk. i fråga om 9 och 11 §§ föreslagit, borde anstå lills 10 § blifvit afgjord.
Härvid ropades ja, men Frih.
Om jag rätt fattat Hr Sandströmers yttrande, så önskade han, alt pröfningen af 11 §:n måtte få anstå intilldess den 9 §:n blifvit afgjord.
Jag får tillkännagifva, att min framställning af ämnet blifvit af Frih.
Palmstjerna riktigt uppfattad.
I anledn. häraf fästade Hr Gr. o. Landtm, uppmärksamheten derpå, att då Utsk. tillstyrkt, att ett mom. i nuvar. 9 § mätte uteslutas och till en del intagas i 11 §, dessa §§ syntes böra i ett sammanhang pröfvas, och att således derest 11 §, enligt Hr Sandströmers begäran, ej borde företagas innan den 10 § blifvit afgjord, 9 § svårligen kunde behandlas förr än R. o.
Ad. i afseende på den 10:de fattat sitt beslut, och förklarade Hr Landtm, derjemte, det han trott sig finna att R. o. Ad. med ja besvarat den nyss gjorda propos:n att med föredragningen af Utsk:s i afseende på 9 och 11 §§ gjorde förslag skulle anstå tills den 10 § blifvit afgjord. 14:0 Ang:ile ändringar i 12 och 13 §§. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt hemställt. 15:o Ang:de de af arbetsfolk och gesäller utgående afgifler efter 2:dra art.
Jag kan icke medgifva, alt någon billighet ligger deruti, att arbetsfolk i städerne eller på landet, som icke äga annat näringsfång än endast handarbete, böra utgöra någon särskild bevilln.
Icke eller kan jag godkänna de af Utsk. anförda skäl för bevillnms bibehållande.
Utsk. säger nemi. att handteringen är af så lönande beskaffenhet, att den bör beskattas.
För min del kan jag icke inse, alt den, som endast äger sin arbetsförmåga, utan att idka något handtverk, bör beskattas, ty inkomsten af hans arbete är icke större, än att det måste anses vara redan mycket, om han dermed kan försörja sig sjelf, och han bör således enligt min åsigt vara fredad från all annan beskattning än den, som ligger i mantalspenningar och den personliga skyddsafgiften, som motsvarar värdet af ett dagsverke eller 20 sk.
Att nu ytterligare lägga bevilln. på en person, som icke äger medel att den utgöra, vore endast, att öka hans fattigdom.
Utsk. har 64 Den 5 April f. m äfven sagt, att hevilla, bör åläggas dessa arbetare på det de icke må uppmuntras, att undandraga sig lagstadd tjenst.
Ett dylikt motiv gränsar nära till egennyttiga beräkningar bos husbönder och jag kan icke förstå, att deruti ligger något skäl, att arbetaren skall beskattas, på det alt husbönder må kunna påräkna tjenstefolk.
Jag anser bet obilligt, att fattigdomens börda icke anses nog tung och att man skall göra den ännu tyngre.
Bevillnms belopp är visserligen icke stort för den, som har något att betala med, men den är för den, som saknar förmåga dertill, så mycket större, i synnerhet om liqviden icke sker i rätter tid och afgiften skall uttagas hos den skattskyldige genom utmätning, då de dermed förenade kostnader understundom uppgå lill afgiflens flerdubbla belopp.
Jag vågar på dessa skäl tillstyrka Ståndet, att afslå denna del af betänk.
Jag tillhör visserligen icke deras antal som önska en hög bevillms erläggande, synnerligen på arbets-klassen.
Men jag tror, att hvar och en medlem inom staten, som njuter dess hägn och skydd, är ock pligtig att bidraga till statens underhållande.
Jag anhåller dessutom få fästa uppmärksamheten derpå, att bevillnrn blifvit föreslagen att utgöras endast af ogifta personer och euklingar, samt gifta, utan minderåriga barn, medlr:dr; gifta samt enklingar med ett minderårigt barn till 24 sk. och gifta samt enklingar med flere minderåriga barn äro frikallade från denna afgifts erläggande.
Det synes således billigt att Utsk:s betänk, i detta afseende bifalles.
Ad. måtte godkänna den ifrågavar. §:n.
Jag förenar mig med de talare, hvilka ansett, alt hvar och en samhällsmedlem proportionaliter efter förmåga, och således för arbetaren i ganska ringa mån, må bidraga till statens vidmakthållande.
För min del kan jag icke finna någon skillnad emellan dem, som för sin utkomst nyttja yxan eller spaden, och dem, som nyttja nålen eller tillhöra hvilket handtverk som helst, ty alla äro de arbetare, ehuru de icke kunna hänföras under benämning af dagsverkare.
Hvad angår en värd talares yttrande, rör:de kostnader i och för utmätning af krono-utskylder, så måtte jag icke uppfattat meningen dermed riktigt, ty enligt hvad kändt är, verkställas sådane utmätningar utan alt någon kostnad derföre drabbar den skaltskyldige.
I hufvudsaken instämmer jag med den siste värde talaren och tror, alt i allmänhet all rörelse och näring bör beskattas och således äfven arbetarens, ty i sjelfva verket är det icke annat än hans arbete, som belägges med skatt.
Skillnaden emellan näringsidkaren och arbetaren är endast, att denne sednares arbete är af en mera obestämd natur än den egentelige näringsidkarens, men det är derföre icke sagdt, att arbetarens yrke är mindre lönande.
I de större städerne, särdeles sjöstäderne, är arbetsfolkets förtjenst ganska betydlig och under sommartiden hafva de Den S April f. m. 65 de ganska lönande inkomster, om de äro ordentlige.
Jag kan således icke se något skäl dertill, att arbetsfolk böra vara befriade från be vill n.
Arbetsfolkets ställning är dessutom i många hänseenden fördelaktigare än mången handtverkares, ty arbetskarlen är i motsats till den förre icke i behof af något förlag och handtverkaren måste dessutom förskaffa sig dyrbara verktyg utan visshet, om han får någon arbetsförtjenst.
Arbetskarlens verktyg deremot äro ganska enkla samt fordra ringa förskotter, och med dessa verktyg förtjenar lian en större dagspenning än mången handtverkare.
Man har sagt att man velat bibehålla det ifrågavar. stadgandet för att tvinga arbetaren att skaffa sig lagstadd tjenst, och ali man således endast afsåg husböndernas fördel, samt att arbetaren möjligen derföre hade skäl att klaga öfver sitt uteslutande från deltagande i representationen.
För min del måste jag bekänna, att jag anser arbetaren hafva större skäl till obelåtenhet med representationen och att beklaga det han icke tillerkännes andel uti densamma, om man blott tänker på hans ställning för dagen.
Men om det icke kan nekas, — och åtminstone har en sådan klagan försports alltsedan 1809 års bevillms-förordn. utgafs, då anmärkn. redan gjordes i afseende på denna §, — att borttagandet af arbetsbevillnm möjligen skulle kunna öka antalet af arbetare, som saknade' lagstadd tjenst, så blir frågan huruvida det för arbetsklassen vore särdeles lämpligt att öka antalet af lagstadd tjenst saknande personer.