Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I större församlingar (jag känner åtminstone bestämdt alt så är förhållandet i några) dela comminislrarne med pastorerna barnens undervisning till deras första Nattvardsgång, då vanligtvis den ene, antingen pastorn eller coroministern, undervisar gossarna och den andre flickorna, och vid sådant förhållande bör icke comministerns lid vara delad mellan denna ansvarsfulla sysselsättning och skolan.
Jag afstyrker alltså alt comininistrar icke må vara förbjudne att åtaga sig skollärarebefattningar.
Slutligen måste jag äfven fästa mig vid redactionen af detta inom.; det heter nemi. att ”hvarken kyrkoherdarne eller deras adjuneter böra i allmänhet etc. — — användas.”
Detta förutsätter således icke något förbud, men väl att icke så i allmänhet bör ske, hvarföre jag tillstyrker alt ordet "i allmänhet” bör utgå.
Sedermera förekommer: ”hvaremot andra prester — — — — — — — — — — — icke äro förbjudne” etc.
Då nu de i första perioden af §:n omnämnde prester icke äro directe förbjudne, så synes det vara en besynnerlig redaction att säga: hvaremot icke heller alla de andre äro förbjudne; utan tror jag att denna Dcu i3 Februari f. m. strof bör lyda så: hvaremot andre prester, som etc., må ordinarie skollärarebefattning sig åtaga.
I denna § föreslås äfven, att lärare i folkskola skall äga skicklighet att kunna undervisa i enkel gymnastik: det må vara godt och vät; men bland de punkter, hvaruti undervisning skall meddelas och hvarom eleverne skola hafva kännedom, står icke enkel gymnastik.
Dessutom torde jag så mycket få anticipera på nästa § i afseende på hvad der förekommer, att ett lämpligt jordland skall ställas till skollärarens disposition för att kunna meddela undervisning uti trädplantering och trädgårdsskötsel, att om meningen verkligen är den, så torde också i den §, sorn upptager de kunskaper läraren bör äga, äfven utsattas kunskap i trädgårdsskötsel och trädplantering; eljest skall det förekomma besynnerligt att han skall åläggas att undervisa i ett ämne, hvarom han ej varit skyldig under sin egen lärdomstid att taga kännedom.
Med afseende på hvad Gr Hamilton yttrat, får jag uppgifva, att under diseussionen inom Utsk:n derom olika tankar yppades, men majoriteten ansåg, att, för alt kunna vara skicklig skollärare, måste lärarens kunskapsmått öfverstiga det kunskapsmått, som han skall bibringa sina lärjungar.
Jag har äfven antagit som riktig denna grundsats, hvarföre jag äfven tillstyrkt att skolläraren skall innehafva det kunskapsmått, som i betänk, befinnes vara föreslaget.
Seminarierna kunna ej gerna ordnas så att skolläraren der skall kunna, ifrån början till slut, inhemta allt hvad han behöfver kunna; lian måste äga någon kunskap innan han kommer dit, för att der kunna blifva färdig till lärarekallet.
Jag vill visserligen medgifva, att ifrån sjelfva folkskolan, sådan som jag kan tänka mig att den kan blifva, Lunna icke gerna lärjungarne gå directe till seminarierna, vid betraktande af de fordringar, som Utsk:n föreslagit; men jag tror derjemte, att våra stadsskolor, trivialskolorna, icke äro längre skiljda ifrån orterna, än att den, som önskar att blifva skollarare, kan i dessa skolor ilrån folkskolan fortsätta den kurs, som erfordras för att kunna inträda i seminarium; jag tror icke att hinder dervid i allmänhet möta.
För min del lägger jag mycken vigt uppå att skolläraren är riktigt och grundligt underbyggd, ty på hans förmåga och bans kunskaper hvilar hela skolans ide'e; allt öfrigt är blott bisaker, endast läraren duger, på honom hänger hela skolväsendet, och hittills hafva många undervisningsanstalter, åstadkomna med de största ansträngningar, strandat, egentligen i brist af skickliga lärare.
Der sådane åter funnits, har man alltid varseblifvit att skolan gått framåt.
Jag anser alltså denna § grundlägga hela skolväsendet.
Minskar man fordringarna hos skolläraren, så minskar man också resultatet af skolan.
Jag medgifver visserligen att man mycket vidsträcktare än som beliöfves kan förklara Utsktnsord:
Den i3 Februari f. m. ”allmän jordbeskrifning, fäderneslandets historia och kyrkosång;” men att här bestämma en kurs i dessa ämnen tror jag icke vara lämpligt, då i i mom. stadgas: alt i hvarje stiftstad bör af domcapitlet och under dess öfverinseende beredas tillfälle för dem, som vilja egna sig åt folklärarekallet, all i ett seminarium, hvars inrättande öfverlemnas till K.
M:s nåd. omsorg, erhålla undervisning etc., och då tror jag, att Utsk:n hafva gått så långt i detalj som de kunnat och bort, då de öfverlemnat ät domcapitlen att bestämma de lärokurser, som eleverne hafva att undergå, innan de ifrån seminarierna kunna utexamineras såsom skollärare.
För öfrigt hafva Utsk:n i i mom. sagt: ”någorlunda försvarlig insigt i biblisk historia, allmän jordbeskrifning” etc. och derigenom trott sig hafva gifvit domcapitlen tillräcklig latitud att bestämma måttet af dessa kunskapsgrenar.
Längre tror jag icke att Utsk:n hafva kunnat gå, och Ständerne böra icke heller föreskrifva några bestämdare gränser härutinnan.
En någorlunda försvarlig insigt i allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia är visserligen icke något vidsträckt kunskapsmålt och ingalunda större, än att det i de allmänna skolorna kan inhemtas, hvarföre jag önskar att häruti ej måtte göras någon förändring och att i och 2 momtn måtte förblifva gällande.
Hamilton har gjort anmärkn. mot ordställningen i 5 morn.; jag medgifver att Hr Grefven har rätt, ty med välskrilning kan ej förstås skönskrifning, hvarföre äfven orden rätt- och v ä I skrifning, som finnas i nämnda moment, kunna saklöst och rättast förändras till rättskrifning helt simpelt, enär meningen är att rätt kunna skrifva modersmålet enligt språkläran.
Grefven bar äfven fästat sig vid orden choralsång och kyrkosång.
Lika med Grefven får jag äfven erkänna, att jag icke vet hvaruti skilnaden beslår emellan dessa slags sånger, huruvida dessa ord betyda ett och detsamma.
— Hvad vaccination och åderlåtning beträffar, så skulle jag önska att stadgandet om innehafvande skicklighet i nämnda ämnen uteslöts.
Det är egentligen lä karekall och icke lärarekall att kunna vaccinera och åderlåta, och jag tror att vi böra göra skolan till hufvudsak och extragöromål lill bisak.
Kan läraren äfven vaccinera och åderlåta, så är det alltför bra, men icke tror jag alt det bör vara något åliggande för läraren att kunna vaccinera och slå åder; så heterogena ämnen böra ej sammanblandas med lärarekallet.
Vi komma framdeles att yttra oss huruvida skollärare- och klockarebefattningarna böra förenas; äfven härom hafva tankarne varit delade: jag för min del önskar icke att skolläraren och klockaren bör vara en och samma person och önskar således att orden vaccination och åderlåtning mätte ur 5 mom. utstrykas.
Vid 6 mom. hafva inom Utsktn långvariga debatter fö - ■ji6
Den 13 Februari f. m. refallit huruvida skollärare tillika skulle få vara prester eller icke; af PresteSlts ledamöter af de förenade
Utsktn hördes ganska intressanta utlåtanden ronde detta ämne.
På ena sidan tyckes man visserligen kunna säga, att ingen är närmare till att sköta folklärarekallet än presten; men å den andra uppstodo deremot ganska vigtiga betänkligheter att förena dessa Ijenster med hvarandra.
Ibland annat hördes inom Utsk:n bekymmer yttras öfver möjligheten att skaffa den mängd af prester, som vi äga i landet, fram på den bana de önska.
Skulle nu inom hvarje socken en prestman vara skollärare, så skulle vi— örn jag rätt minnes finnas a4oo socknar i Riket — skapa till 2400 prester ytterligare till dem som förut finnas; hvart skola alla dessa taga vägen, — hvar skola de få det brödstycke, hvartill de i framtiden aspirera, ty för 5o r:drs lön och 8 t:r säd årligen lärer ingen träda in i PresteSt. för att under hela lifstiden förblifva skolmästare; och det skulle i sanning kunna blifva fara valdt att i landet funnes en så stor massa af individer som vore missnöjd med sin belägenhet.
Delta var hufvudsakligen skälet för mig, hvarföre jag ej kunde tillstyrka att prester ovillkorligen skulle vara folklärare.
Att stadga det kyrkoherdar och deras adjuncter icke borde till ordin, lärare i folkskolorna användas, ansågs nödvändigt, på det att ej, måhända på mångå ställen nog, folkskolan skulle anses och skötas sool en binäring af läraren.
Jag kan tänka mig möjligheten af att pastor sjelf i en församling skulle kunna önska den här lilla inkomsten jemte sina öfriga intrader af socknen, och att, genom det inflytande han der äger, blifva vald till skollärare.
Han ställde sig då mellan den pastorala vården inom församlingen och folklärarevården ; och jag hemställer då, huruvida vi kunde äga garantier att han skall med samma verksamhet och samma nit sköta dessa båda, hvar för sig så vigtiga, kall.
Jag befarar, att skolan, som fordrar trägnare sysselsättning, skall sättas å sido, och följaktligen lärarekallet nedsättas både till sitt värde och sin nytta.
Så är det äfven med adjuncterna, som egentligen äro pastorernes enskildta biträde; det vore ej ur vägen att desse kunde få till hjelp i sina ringa inkomster det belopp, som skollärarelönen utgör, mot skyldighet att sköta skolan, men med åliggande dermed förenadt att biträda pastorerne vid pastoralgöromålén kan jag tänka mig samma förhållande med dessa, som med kyrkoherdarna, hvarföre så väl kyrkoherdar som deras adjuncter böra uteslutas ifrån rättigheten att vara lärare i folkskolor, och derföre medgifver jag äfven att Gr.
Hamilton har rätt deruti att ordet ”i allmänhet” bör försvinna.
Utsktn hafva sagt att comministrar, huspredikanter, brukspredikant- m. fl. — — — — — — — — — icke äro förbjudne etc.
Delta hade på sitt sätt kunnat vara öfverflödigt, ty om det icke hade stått der, D c 11 13 Februari f. m. 317 der, så hade desse uppräknade prester kunnat lika litet åläggas att vara sorn att icke vara skollärare; men Utsktn hafva trott det icke böra bestämdt förklaras, att någon prest icke får vara skollärare, utan lemnat latitud för domcapitJen, att, när det låter sig förena med skolans nytta, låta en prestman af de ofvan anförda få emotiaga lärarebefattning i folkskola, dels till sysselsättning, dels ock till bidrag i lefnadsbehofven.
Jag önskar att hvad Utskm i detta afseende yttrat måtte få stå qvar i mom.
Utskm synas mig hafva galt en medelväg, hvarken förbjudit eller tillstyrkt att vissa prester skola få vara skollärare.
Sådana särskildta förhållanden kunna inträffa, som göra både en lättnad för församlingarna att kunna få någon prest till lärare i folkskolan, äfvensom en lättnad för prestens utkomst att någon tid innehafva en slik befattning, och derföre tillstyrker jag, att detta mom. mätte få oförändradt qvarstå endast nied borttagande af ordet "i allmänhet.”
Sedan jag till det mesta är före kommen i hvad jag ville yttra, af den sista värda talaren, anhåller jag att blott få anföra några ord om 6 morn., hvarest kyrkoherdar och deras adjuncter förbjudas att vara folklärare.
Egentliga skälet, hvarföre kyrkoherdar icke må innehafva sådan befattning, är att de hafva sig uppdraget att vara högsta vårdarena öfver skolinrättningarna hvar i sin församling, och att utöfvandet af en sådan controllerande myndighet icke står att förena med lärarebefattningens utöfvande.
Skälet åter hvarföre adjuncterne icke borde användas till skollärare är, att adjuncter i allmänhet äro ganska ambulatoriska; de ombytas ofta och skickas af consistorierna än hil och än dit.
Att skolorna, d. v. s. undervisningen, skola lida genom dessa ofta inträffande ombyten af lärare, torde en hvar finna.
Hvad mom. i öfrigt innehåller tror jag vara ganska riktigt och anhåller pm dess oförändrade antagande.
Jag hemställer till Hr Frih. o. Landtm., om det icke kunde tillåtas att propos. finge göras på hvarje särskildt morn.; ty under det att öfverläggningen på en gång afhandlar 6 morn., så tala ledamöterne än om det ena och än om det andra, utan att öfverläggningen kan sammanhållas.
Vid 1 mom. hafva några anmärkn.
Y blifvit gjorda, och om Hr Frih. o. Landtm, skulle tillåta att man finge gå tillväga på sätt jag föreslagit, hvarigenom öfverläggningen kunde förkortas, så, och om propos. göres på 1 morn., anhåller jag att sedan få yttra några ord om det 2:dra.
Hr Frih. o. Landt m* hemställde, om R. o. Ad. be20 El. 28 2 l8
Den i3 Februari f. m. bagade bifalla Hr von Hartmansdorff* hemställan i afseende på föredragningen. llopades ja.
Den anmärka, jag vid i:a punk ten ville göra, är den, att i afseende på seminariernas antal tror jag det vore båttre om deras antal inskränktes till hälften af hvad som är föreslaget, på den grund att det är svårt att få så många skickliga lärare som det finnes stiftsstäder.
Jag föreslår alltså att mom. må lyda sålunda:
Så väl i hufvudstaden som i hvarje eller hvarannan stiftsstad etc.
Jag utber mig att äfven med några ord få öka discussionen, ehuru den redan af mången kan anses hafva varit nog långvarig.
Hamilton instämmer jag, att fordringarne för inträde i seminarierna böra inskränkas.
Jag gör det på den grund hufvudsakligen, att jag icke anser seminarier vara äf absolut nödvändighet för bildande af skollärare.
Här har af en annan värd ledamot blifvit yrkadt, al t skolans framgång ytterst berodde på folklärarens skicklighet och kunskaper, och att man således icke kunde nog uppdrifva desamma.
Jag åter är af en alldeles motsatt åsigt; jag tror icke att första steget, ifrån brist på folkskola till inrättandet deraf, hör vara anspråket att genast vilja hilda folkskolan att vara jemngod med cathedralskolan.
Samme värde talare, Hr von Rosen, har sagt, det han trodde att elever af folkskolan skulle i cathedralskolan kunna vinna det fullkomnande i studier, som erfordrades för att derifrån kunna vinna inträde på seminarium.
För min del anser jag detta vara en omväg, och just ett bevis för min sats att något annat fullkomnande icke behöfves för att blifva skollärare än att hafva genomgått cathedralskolan
Uti betänk, är äfven stadgadt sorn villkor för erhållande af lärarebefattning i folkskola, att sökanden skall, vare sig han genomgått seminarium eller icke, derstädes likväl undergå examen, således nödgas underkasta sig kostnaden för en måhända långväga resa och uppehåll i den stad, der seminariet är beläget, oaktadt pastor oall skolstyrelsen i den församling, der sökanden önskat blifva anställd som lärare, ansett honom god och tjenlig alt förestå en folkskola.
Utom detta anhåller jag att få fästa herrarnes uppmärksamhet på ännu en omständighet, ty jag tror icke det vara rätt att skrifva lagar på papperet, som i verkställigheten icke skola vinna framgång.
Här är nemi. stadgadt som ett positivt villkor för inträdet som lärare i folkskolan, att subjeetet skall i seminarium hafva erhållit betyg öfver kännedom af och förmåga alt kunna undervisa i kyrkosång.
Jag hemställer om det är öfverensstämmande med herrarnes öfvertygelse, med herrarnes praktiska erfarenhet, alt vårt Jand är så musikaliskt, att man skulle kunna påräkna det antal af 2000 några hundrade musikaliska subjecter, som be - Den i3 Februari f. ra. aig höfves för att hvarje socken skall hafva sin musikaliska folkskolelärare Jag] tror det i sanning icke, önskande derföre att föreskriften i detta afseende borttoges såsom i min tanke alldeles overkställbar.
Här är äfven i betänk, ibland skolmästarens lönevillkor, eller t. o. m. på sidan om det potatesland som är honom tillagdt, föreskrifvet att ett lämpligt jordland skall ställas till skollärarens disposition för alt meddela lärjungarna undervisning i trädplantering och trädgårdsskötsel.
Detta låter alltför vackert i ett betänk., men har den olyckan alt vara opraktiskt.
Skolläraren har annat att göra, och allmogens barn, som besöka folkskolan, äro vid drn ålder att de ännu icke blifvit tillräckligen undervisade i det vanliga jordbruket för att hafva någon nytta af undervisningen om trädgårdsskötsel.
Jag anser således detta bestämmande olämpligt och obehöfligt i författningen samt önskar dess uteslutande, väl vetande att vid sådana särskildta förhållanden, der det kan göras möjligt, så är det alltför bra och då går saken af sig sjelf, men det bör ej i lag bestämmas.
Ilr Frih. o. Landtm, afbröt Gr.
Anckarsvärd samt fästade hans uppmärksamhet deruppå, all 11. o. Ad. ansett föredragningen böra så ordnas, att ett morn. i sender pröfvades, och att det således vore lörsta mom. af 3 §:n, sorn egentligen nu vore före till discussion och afgörande.
Anckarsvärd yttrade, att han icke kommit att fästa sin uppmärksamhet vid detta beslut, och anböll om ursägt att han således vid oriktig punkt yttrat sig.
Till följd af hvad Gr.
Anckarsvärd yttrat får jag svara honom att jag icke nämnt ordet ealhedralskola.
Jag blott nämnde att seminarier böra finnas der folklärare kunna bildas och examineras, och att deras kunsknpsmålt, som i dessa seminarier söka inträde, bör vara sådant att del der endast behöfver en närmare utveckling, eller att de ej i seminarierna böra inhemta allt, ifrån början till slut, af hvad de behöfva känna lör att blifva skicklige folklärare.
Hvad de öfriga Hr Grefvens anrnärkntr beträffar, så lemnur jag dem till dess de moni. förekomma, hvartill de referera sig; men vidkommande Hr Hibbings framställning att seminarier borde finnas endast i hvarannan stiftsstad, kan jag densamma för ingen del godkänna, ty våra stiftsstäder, der domcapitel finnas, ligga nog långt ändå ifrån hvarandra för att icke kostnaden för resor till och underhåll under liden vid seminarium, när ett sådant finnes i hvarje stiftsstad, måtte än ytterligare fördyras derigenom, att seminarier ej funnes i flera än halfva antalet stiftsstäder.
Jag tror således, att det minsta antal af seminarier, sorn man kan hafva, är ett i hvarje stiftsstad; alt sammanblanda domcapitel och seminarier är icke lämpligt.
Jag förnyar 320 Den i3 Februari f. m. alltså min anhållan alt delta i mom. mätte få oförändradt qvarstå.
Jag instämmer i Hr von Rosens sista yttrande, afstår således ifrån ordet och anhåller om bifall lill i mom.
Jag anmälde mig blott för att underrätta Gr.
Anckarsvärd om R. o. Ad:s beslut, att betänk, skulle punktvis föredragas.
Sorn Hr Frih. o. Landtm, häruti förekommit mig, har jag för öfrigt ingenting att anföra.
Utsk:ns förslag i i mom. af 3 §:n blef af R. o. Ad. bifallet. 3 § : n , 2 mom.
Vid detta mom. har Gr.
Hamilton gjort den anmärkn , alt bland fordringarna på kunskaper hos dem, som skola få inträde i seminarierna, borde borttagas allmän jordbeskrifning, fäderneslandets historia och kyrkosång.
Hvad allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia beträffar, så instämmer jag med Grefven, ty hvar skola eleverne hafva fått denna underbyggnad?
I de allmänna, de s. k. apologistskolorna, kunna de ej erhålla den, med mindre de begagna dem så lång tid som fordras för att dessa ämnen der må förekomma, hvilket ej sker genast.
Skolans ordning brytes icke för det att en eller annan person, som behöfver undervisning i något visst ämne, der inträder.
Dessa skolor äro således olämpliga för dem, som blott en kort tid vilja begagna dero, för att inhemta dessa kunskaper.
Då återstår för dessa elever intet annat sätt att ernå nämnda kunskaper, än att söka dem i någon af de större folkskolorna.
Men alt ibland små barn insätta elever af ly lill 18 år passar icke tillsammans.
Det är således fruktansvärdt att de sistnämnde komma att sakna tillfälle till inhemtande af de kunskaper, som fordras för att blifva seminarister.
Kyrkosången torde deremot böra qvarstå bland fordringarna, ty hos hvarje klockare på landet är tillfälle all få den undervisning häruti, som måhända anses erforderlig, eller att känna noterna o. s. v. Jag tillstyrker således att orden allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia måtte ur 2 mom. utgå.
I motsats till hvad så väl den siste talaren som Gr.
Hamilton anfört tror jag i mom. böra bibehållas hvad der står, nemi. någorlunda försvarlig insigt i biblisk historia, allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia.
När fordringarne icke sträcka sig längre än lill en någorlunda försvarlig insigt i dessa ämnen hos den person, som vill söka sig in i ett seminarium, och denne kan, hvad han ovillkorligen måste kunna, Deli i3 Februari f. m. 321 lutt och obehindradt läsa Svenska språket, och vi redan hafva många läroböcker i dessa ämnen, som äro ganska populära och lättfattliga; så kan också den som vill ur dessa på egen hand förskaffa sig den insigt i förberörda ämnen, som erfordras för inträdet i seminariet.
Jag hänvisar i detta afseende till hvad som nu faller mig i minnet eller Läsning för Folket, deri en lättfattlig framställning finnes i dessa vettenskapsgrenar, och längre fram skall förvärfvandel af nödiga insigter häruti blifva än lättare, då folkskolorna komma väl i gång, och något af allt detta der kan inhemtas.
Att nu stadga en lag, deri fordringarna på kunskaper hos den som söker inträde i ett seminarium äro så låga, som åtskillige talare yrkat, blott för den lilla svårighet som i början kan finnas för inhemtandet af det föreslagna kunskapsmåttet, hvilken svårighet jag likväl för egen del anser vara alldeles ingen, det kan jag ej finna riktigt, så myckel mindre som stipendier komma att anslås åt utmärktare seminaristen, och man deremot bör hafva rätt alt fordra innehafvande af något kunskapsmått hos den, som för en större utbildning af detsamma kan förvänta understöd af Staten.
Fordringarna äro dessutom icke större än att man på en eller par månader kan lära sig allt hvad som behöfves för att sägas äga någorlunda försvarlig insigt i ett ämne, och man kunde ju bestämma att stipendium ej utbetalas till den, som ej innehafver detta kunskapsmått.
Jag får således tillstyrka att mom. måtte antagas, sådant det befinnes, och instämmer med Hr von Hartmansdorff att tillräcklig undervisning i kyrkosång kan vinnas hos hvarje klockare.
Likväl får jag nämna, att jag, i afseende på förmågan att sjunga, instämmer med Gr.
Anckarsvärd, alt det ej bör vara ett villkor för inträdet i seminariet.
Hr von Hart mansdorff yttrat får jag besvara honom sålunda, att denna fordran på kunskapsmått hos den som vill anmäla sig till inträde i seminarium, icke är högre än hvad Utsktn afsett framdeles kunna inhemtas vid sjelfva folkskolan, hvarest tillfälle bör lemnäs ynglingen att lara sig allmän jordbeskrifning, faderneslendets historia och kyrkosång.
Om ynglingen der fortsätter sina studier med allvar och framgång, så bör han framdeles vid skolan kunna inhemta hvad som behöfves för att sedan fullständigare utbilda sig vid seminarium.
Jag medgifver, att vid första uppsättningen af seminarierna kunna svårigheter möta för inhemtande af de för inträde der behöfliga insigter annorstädes än vid de allmänna skolorna; men jag vet icke heller huru detta förvärfvande af kunskaper skall tillgå annorlunda, än på sätt Utsk:n hafva! sagt, att nemi. det bestämda kunskapsmål tet skall vara inhemtadt; ty att de, som söka inträde i seminarierna, icke skulle kunna något förut, det kan jag omöjligen finna 312 Den i3 Felruari f. m. tjenligt.
Det förhåller sig härmed ungefär som med läroverken vid Carlberg och Mariaeberg; det fordras vissa kunskaper, innan man der får inträde, troligen derföre alt man icke vill sänka dessa läroverk under hvad de höra vara, att man ej vill att de skola vara några barnskolor.
Jag tror alltså att Utsk:n hafva vidtagit den utväg, som tjenIigast leder till ändamålet; ty om ynglingarne skola lära allt som blifvit föreslaget att de böra kunna vid seminarium, då tror jag att stipendierna blifva otillräckliga och komma att användas åt sådana, som ej visat någon förmåga, då deremot, efter Ulsktns förslag, en viss grad af kunskapsmålt skulle vara ådagalagd innan de komma till seminarium, så alt stipendierna icke blefvo så bortkastade som om desamma bortgåfvos åt dem som ingenting last; och då, som sagdt är, fordringarna icke sträcka sig längre än till det kunskapsmått, som framdeles kan inhemtas i folkskolan, tror jag att TJlsktn hafva hittat på den lätta vägen, hvarföre jag ej kan annat än tillstyrka att 2 inom. måtte oförändradt antagas.
Hvad kyrkosången beträffar, så får jag besvara Gr.
Anckarsvärds yttrande i afseende ä detta ämne dermed, att äfven rörtde den saken föreföll en långvarig discussion inom Utsktn.
De som derstädes hade mera erfarenhet, togo initiativet i denna fråga, hvarefter samtlige PresteSt:s och en del af UondeSt:s ledamöter påyrkade kyrkosång som en vigtig sak.