Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det må vara Ståndets rätt att antaga ett sådant föredragningssätt och äfven att förklara sin gemensamma tanke vara, ali förslaget ar odugligt, men ett motförslag måste då äfven uppgifvas, och om Ståndet trotsig derigenom vinna lill syfte, att vid blifvande votering i förstärkt Const.Utsk. få in en ren förkastelse såsom ett alternativ i voteris-propostn, så befarar jag att Ståndet misstager sig.
Jag anhåller alt få fästa uppmärksamheten på onyttan al alt drifva saken derhän, emedan det ej skulle leda till något resultat.
Ponera att ett dylikt beslut här skulle kunna tillvägabringa*; innan votering i förstärkt Utsk. kan före - Den 17 A p lil f. ni. 87 tagas, måste likväl ett förslag ifrån Const.Utsk. med voleitspro post r lill RiksSltn framställas.
Const.Utsk., som genom tvänne förutgående voteringar i förstärkt Const.Utsk. fått tvänne principer med R.
St:s rätt afgjorda, och sålunda, enligt 5ti §:ns Reg.Ftn uttryckliga föreskrift, hvilaude till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, kan icke likmätigt sin pligt, såsom jag tror, i dess egenskap af grundlagarnes högsta väktare, föreslå en voter:s-propos., hvars resultat kunde förinta dessa förut fattade beslut.
Man har talat 0111 Const.Utsk:s föregående förslag såsom prasjtidicater, men jag ber att dervid få anmärka den väsendtliga olikhet, sorn äger rum.
Dessa förslag innehålla visserligen propos. på afslag å åtskilliga förut framställda punkter,. men detta afslag grundar sig der på vissa Stånds uttryckta gemensamma tanke, alt det gamla bör förblifva såsom hittills.
En sådan gemensam tanke får nu deremot af intet
Stånd fattas, äfven örn det ville aldrig så gerna; ty det skulle stå i strid med den mening, att representationen hädanefter skall bildas genom samfällda val och fördelas på tvänne kamrar, hvilken mening i förstärkt Const.Utsk. genom votering erhållit kraft af R.
Vill nu R. o. Ad., samt de som yrka ett sådant förkastande, bringa saken derhän, att dessa tvänne tomma principer, sorn Const.Utsk. genom votering antagit , skulle ensamma blifva hvilaude, så vågar jag hemställa hvad detta skulle betyda.
Ett förslag, som är hvilan — de, mäste också naturligtvis hafva en möjlighet till bifall vid den riksdag, då det skall afgöras, och tänkoin oss ett bifall på dessa a:ne principer vid nästa riksdag.
Om R. o. Ad. som sin gemensamma lanke blott skulle antaga att delta förslag är odugligt, icke beböfligt eller hvilket namn man helst behaga)', så återstår i min tanke för Const.Utsk. icke något annat än att förklara, alt då R.
St. helt enkelt uttryckt sitt ogillande deraf men icke salt någonting annat i stället, så är det Utskis pligt att genom ny framställning söka åstadkomma något annat, som kunde uttrycka Ståndens gemensamma tanke, samt dermed fortsätta in infinitum, 0111 icke RiksSlin behagade antaga någon af dessa framställningar.
Detta synes mig vara helt klart; åtminstone kommer min röst inom Const.- Utsk. att tillhöra denna mening.
Jag tior alltså ej alt det önskade resultatet kan på delta sätt vinnas, och att således de, som vilja hafva förslaget folkastad!, måste gå tillväga på annat sätt, för att vinna ändamålet.
Det enda rätta torde derföre vara att föredraga betänk, punktvis, eller åtminstone i vissa cykler af punkter, såsom Gr.
Anckarsvärd vid början af discussionen föreslagit.
Detta må vara nog om formen, men jag förbehåller mig att framdeles, vid detaljernas pröfning, få göra några aninärkmr i sak.
Eli enda påstående, som en värd talare gjort, att detta förslag, sådant det nu är, skulle tillintetgöra Rikets och styrelsefor - 83 Den iy April f. m. mens nnvar. skick, önskar jag likväl alt strnxl få besvara, oell delta blotl med en vädjan lill förflutna liders balder, hvad de i della afseende hafva att förmäla.
Jag tror att vår egen historia företer tillräckliga bevis på de bitira frukterna af vårt nnvar. representationssätt.
Det har ömsevis fört oss till despotism, till inångvalde och revolutioner, och dessa kastningar, hvad hafva de kostal oss?
Jo, vårt fädernesland hafva de koslat nederlag och förödmjukelse och mer än hälften af dess område; våra Konungar hafva de kostat lif och kronor.
Nu är frågan om en representativ form; sådan som Coust Utsk. föreslår, lofvar oss en fiamtid, lika mörk som denna tafla, eller ljusare.
Framtiden ligger dold för oss alla, så väl för den 70-åriga mannens erfarenhet som för mina kanske för mycket ungdomliga och sangviniska förhoppningar.
Men jag tror åtminstone att man ej från historien om vårt nuvar. kan taga något argument för ett totalt förkastande af det nya, och omöjligt torde det vara att förena allas mening i ett ämne som della.
Huru bittert man derföre också må klandra närvar.
Const.Utsk., så tillåter jag mig likväl att tillegna detsamma min gärd af tacksamhet och erkänsla för dess arbete.
Dess ledamöter tillhör äran att, smädelsen och tadlet till trots, hafva först brutit den jordmån, der roten ligger till fäderneslandets bättre öden, och jag hoppas att den dag varder kommande, då man skall erkänna detta.
Herrman, uppläste följande:
Då jag nu ytterligare uppträder i denna fråga, är det med stärkt öfvertygelse, att en förändring i R. o.
Ad:s representation är under denna tidpunkt på det högsta vådlig för konungamaktens bestånd och Sveriges politiska sjelfständighet. 1840 års Const.-och SlatsUtsk:s förfaranden rättvisa denna min fruktan.
Enär det nu föredragna betänk, är patriotismens verk, så borde jag visserligen ej se annat deruti än fäderneslandets väl.
Men den för hvarje
Svenskt hjerta så dyrbara hedersbenämningen patriot förlorar genom missbruken i tillämpningen dess adla betydelse.
Ett trotsigt språk inför Konungen, ett planlöst skriande på reform, ett högljudt föraktande af alla minnen, som gifvit Sverige aktning hos främmande nationer, aro kännetecken på en vår tids patriot.
Ett sådant vanhelgande af hvad som bör heligt hållas gifvet* mig rätt lill misstroende, och jag beklagar, att så mången god Svensk låtit skenet förleda sig till antagande af nypatriulernes färger.
Svenska Adelns förtjänster om fäderneslandet söker man med afsigt dölja, ty ärligt framställda, skulle de måhända kunna motverka det hat mot Ståndet man vill ingifva nationen.
Den i April F. ih. lionfin.
Sveriges mest fläjdade namn nedsölar man, pä det de ej må förtaga den glans nian vill gifva den råa kraften, hvaraf frihetens män hafva behof, för alt i liberalismens bojor lägga det kära folket.
Det är i sanning kränkande för ett Svenskt sinne att höra, det palrioternes förnämsta organer sätta i främsta rummet af allt frisinne och sjelfständighet dem som aldrig gått en egen bana, utan i alla tider tagit ledning af den förstkommande, som förstått att innästla sig i deras förtroende.
Hvad Sverige skördat af en sådan massornas ledning har alltid berott på ledarens individuella karakter och fosterländska sinne, och till hvad vår tids inflytelserike män föra dem, kommer framtiden att utvisa.
Const.Ulskts förslag hotar oss med en representation af denna omyndiga beskaffenhet.
Bonden må hädanefter som hittills deltaga i Svenska folkets representerande, hans urgamla rätt härtill är för mig helig; men icke må han glömma att Adeln af ålder har samma rätt, ej heller må hans blotta förnuft, huru sundt det än kan vara, växa den mer sjelfmyndiga bildningen öfver hufvudet.
I sin enkelhet, okonstlad och oförvillad, är Svenska bonden aktningsvärd, men den höga flygt en servil courtoisie gifver honom, sätter honom i en falsk ställning till sig sjelf, der det vördnadsbjudande försvinner tillika med hans redbarhet.
Det land, der äregirigheten är råhetens drifkraft, är nära att förlora sin sjelfständighet, och det är derhän de frie under den urartade patriotismens baner föra det gamla Sverige.
Det ligger någonting hemskt uti detta gyckelspel med fäderneslandets välgång.
Har den slöja af lågt smicker, den man med patriotiskt nit kastat öfver bondens brister, till den grad fördunklat hans bättre vetande, att han icke ens anar det han löper fara alt blifva ett verktyg för några partigängares ärelystna planer?
Gerna hade jag biträdt det förslag, sorn aftåg It. o. Ad:s representerande genom val inom sig, såvida vi hade en opposition, som med sans uppfyllde sin bestämmelse och som vore så mycket conservativ, alt den icke uppenbart sökte intränga på konungamaktens område.
Oppositionens hufvudman lyckas mig se alltför mycket fäderneslandets väl fästadt vid deras egna personligheter.
Utan att underkänna de flestes redliga afsigter, vågar jag dock tro, tiden till trots, att en Svensk Konung, hvars egen storhet är oskiljaktig från Sveriges väl, har ett sannare intresse i sitt lands lycka, än de efemeriska storheterna, som dagens vindkast framslungar på den politiska skådebanan.
Då ofelbarheten icke blifvit någon dödligs lott, så är det sannerligen väl, att, om misstag göras, dessas antal icke måtte blifva mångväldets.
Våra grundlagsstiftare hafva insett delta, och vår enda räddning från kannstöperiet är en kraftig tillämpning af grundlagens bud a 11 e nas ty r a n d e t.
Alla concessioner i denna 24 H. 12 9° Den 17 April f. m. del motsätter jag mig, ty de gifva ny fart åt ränksmideriet — ja de skola i hvarje frihetshjelte framkalla en småtyrann.
Under sådana förhållanden anser jag Sveriges väl fordra, att Adeln ännu bibehålies vid den största återhållande kraft, som naturligen ligger i dess sjelfskrifvenhet.
Man har val invändt häremot och jag medger, ej utan skäl, att vi kunna få bland oss personer, som göra Huset föga heder; men, mine herrar! correetivet finnes i den esprit de corps, som aldrig borde saknas inom ett Ridderskap.
Ett säkert tecken till bristen härå är, att vårt Stånds smädare kunna drifva sitt spel på detta rum, samt att en af dem möjligen får vara dess löntagande tjensteman.
Uteslut den allt dåligt skyddande tidningsandan från Riddarhuset, och R. o. Ad. skall återtaga den hållning
Ståndet bör äga.
Denna tidningsanda kallar man väl tidens, men om tidsandan har orena källor, så borde den aldrig fått insteg på detta rum.
Förbjuder oss den s. k. tidsandan alt utom Riddarhuset vara riddersman, så är vår första pligt alt åtminstone härinom vara det.
Den det ej kan hör ej hit, han må gå hädan till den krets, der hans böjelser finna sympathier.
Förstå vi lätt vårt kall, som är thronens stöd och den sanna frihetens försvar, så kunna vi trotsa partihatet, och fritt må man räkna mig bland antiqviteterna, då jag förklarar, att det ligger fäderneslandets intresse närmare, att vi hellre taga lärdom af de bortgångne hjeltarnes exempel än af nutidens.
— Ja, J nutidens store! fåfängt mån J kasta smuts på de verkligen stores grifler; historien qvarstår dock omutlig med sitt vittnesbörd, och om edi a namn komma till efterverlden, skall säkert ingens afund störa eder hvila.
Vår tids fribytare, sorn i nationens namn lofvat oss bennes tacksamhet, om vi efterskänka alla våra rättigheter, hafva hotat oss med ofärd, om vi ej hörsamma deras stentorsstämma
Är del någon ärlighet i deras löften? och hvad är lidens erkänsla?
Kastom en blick på bradtaket å våra största Konungars och mäns grafvar, och vi hafva profvet.
Kunna och vilja de väl uppfylla hvad de lofvat?
Månne de skola glömma alt brandskatta det Stånd, för hvars fall så många smädeskott blifvit slösade?
Nej, mine herrar! äran bar aldrig galt i bredd med smädelsen.
— Är det någonting förfärande i deras hotelser?
Om vi känna vår bestämmelse och enigt följa den, hvad hafva vi då att frukta af denna lilla hop, hvars enda vapen är skändares' grofhuggna pilar, bestrukna med journalismens trycksvärta.
— De fläcka måhända; men kunna de såra medlemmarna äf detta Hus?
R. o. Ad-.s farligaste fiende är dess egen splittring.
J, mine herrar af della Stånd, som smickren eder med massornas gunst; lyssnen till historiens varnande röst; glommen ej att adelsmannen icke må fin lita sig på mängdens nyckfulla valvilja; ty är han rik, sä upphör hyllningssorlet, då den magiska klangen af hans guld tystnat.
Franska revolutions
- Den 17 April f. m. 9l historien öfverflöda!' af dylika exempel, och vår förfranskade nord lärer ej sakna ämne till en sådan jemlikhetens coryfd son) en Danton.
Hvad båtade det Franska Adeln att den nedlade sina titlar?
Hvad vinst skall den Svenska ädlingen draga af sin popularitetsjagt ?
Ett föraktadt namn blir det enda arf lian lemtiar sina barn.
Är det så vi skola förvalta del fideicommiss af ära, som våra fäders dygder lemnat oss?
Nej, mine herrar! vår frid tillhör det alt vi bjuda spetsen äfven åt de inre fienderna till Sveriges lugn; och falla vi än för öfvermakten, så skola åtminstone icke våra efterkommande anklaga oss för ett fegt öfvergifvande af den förpost mot partiernas stormar, som i det monarkiskt constilutionella samhällsskicket blifvit oss anvisad.
Ännu ett skäl har jag, alt icke gifva min röst åt förevar. förslag, och detta är den pligt jag äger att ej, utan sken af behof, på tidshjeltarnes blotta uppmaning bortskänka den familjs ratt, sorn blifvit mig anförtrodd, och härtill kan icke någon tidnings-terrorhm tvinga mig, ty jag hatar föi trycket i alla skepnader, men mest af allt det osvenska lidningsskrifvare-väldet i liberalismens namn.
Slutligen får jag förklara, att jag icke är uteslutande vän af det stationära.
Jag vill äfven framåt, men ej på anarkiens äfventyrliga stråt; jag vill framåt på en af snillet och den lugna erfarenheten banad väg, stödd vid sann fosterländskhet.
Coust.Utskts förslag har visserligen ett banande syfte; ja, det är sammansatt för tillfället, för att rödja rum åt det politiska nyhetskram man vill lurendreja in i våra institutioner.
Sverige får ej mer vara Sverige; Sveriges egenheter få icke mer ligga till grund för ombildningarna.
Hela statsbyggnaden måste ner uti den rationella stöpslefven, för att få en amalgamering med de utländska lärorna, och den ärliga Svenska nationalkarakteren skall göras smidigare under snällprässen.
Detta partisinnets omstöpningsraseii är oförenligt med mina rent Svenska åsigter, och intilldess en verkligt S v e u s k patriotisk anda, fri från allt småsinne och kastafijnd, för oss till eli bättre sakernas skick, vidblifva r jag hvad som är, och anhåller om propos. till afslag å Coust.Ulskrs betänkande.
Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på e. 111. kl. 6.
Sprengtporten, Jac, Wilh.:
Jin jemförelse emellan den motion, som jag har inlemnat till Const.Ulsk., med afseende ä en representationsförändring, och det förslag, som utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, är tillräcklig för att öfvertyga derom, att jag nu här icke uppträder för alt försvara del förslag, som Con-d.Utsk. uppgjort i dess 1111- var, skick; men jag begagnar detta tillfälle, för att förklara Const.Ulsk. min tacksamhet derför, alt detta Ulsk. har valdt det första, som till representationen framställt denna flå - 9’
Den 17 April f. ra. ga, och är förvissad att detta i framtiden kommer att leda lill lyckliga följder, ehuru jag med detsamma bör öppet gifva tillkänna, att jag befarar att Ulsk. har beträdt en bana, som icke så säkert skall leda till målet, som jag hade önskat.
Detta förslag är för öfrigt af den egenskap, att det står i en bestämd strid med alla de beslut, som af RiksSttn blifvit fattade.
Under sådant förhållande, och då samtliga RiksSCn till dess grunder underkänt detta förslag, kan det icke leda till något annat mål, än att oändligt uppehålla riksdagen med pröfningen af en fråga, som på detta sätt blifvit framställd och behandlad.
Något resultat för frågan i sin helhet kan icke derigenom vinnas.
Jag måste således förena mig med dem, som anse frågan här ej böra förekomma punkt- och paragrafvis, utan alt man måtte fatta beslut öfver betänk, i sin helhet.
Deremot kan jag icke instämma i den meningen, att Const.Utskts förslag skulle kunna vid denna riksdag helt och hållet afslås och förklaras oantagligt.
Detta vore att helt och hållet tillintetgöra ett af R.
St. redan fattadt beslut, hvilket synes mig stridande emot både 50 §:n Reg.F:n och flera andra grundlags-§§.
Jag får således hos Hr Frih. q.
Landtm, till en början endast anhålla erm propos, till R. o. Ad. att företaga frågan i sin helhet.
Hr Rosenblad, Bernh., anförde lill prot. följande: *) Frih.
Bland de flere talare, som redan yttrat sig i denna fråga, har det varit en å andra sidan, jag menar Frih. Hamilton, med hvilken jag till en del instämmer i formen och helt och hållet i sjelfva saken; i formen så till vida, att Frih-.n önskat alt detta förslag må i sin helhet antagas eller förkastas, samt i sjelfva saken helt och hållet och derutinnan, att Frih.
Hamilton ansett det för oss framlagda förslaget vara alldeles oantagligt och förklarat öppet, att han vid nästa riksdag skulle vilja förkasta detsamma.
Jag hoppas dock, att förslaget aldrig matte komma till nästa riksdag i sitt nttvar. skick.
Såsom skäl för påståendet om förslagets förkastande kunde man visserligen anföra ganska mycket, men då flere talare önskat att man ej skall uppehålla tiden, så afstår jag tillsvidare derifrån.
Deremot kan jag ej instämma med Frih.
Hamilton i den meningen, att detta förslag, ehuru oantagligt, likväl måste hvila till nästa riksdag.
Horn, har redan fullständigt vederlagt honom deruti, och jag ämnade ej yttra mig derom; men då en annan talare, Hr Hjerta, upptagit samma påstående, så anser jag mig nu böra göra det.
Man har sagt, alt då förstärkt Gonst.Utsk. genom votering med R.
St:s rätt beslutat om de tvänne hufvudgrunder, hvarpå Utsk:s förslag sedermera har blifvit bygdt, så vore det nödvändigt att låta detta förslag hvila *)
Detta anförande igenfinnes vid slutet af detta häfte.
Den 17 A p r i 1 f. m. 93 till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Det förundrar mig att man kan göra ett sådant påstående.
Icke äro förstärkta Const.Utsk:s ledamöter våra förmyndare, och icke lära vi hafva lust att godkänna dem såsom sådana.
Det vore högst orimligt, om man skulle kunna tvingas att antaga ett förslag, som man icke tycker om.
Jag kan åtminstone för min del ej gå in derpå.
Deremot tyckes Const.Ulsk. sjelft ej hafva funnit sig bundet af föreg:de beslut, då Utsk. nu i sitt förslag projecterat, att
Rikets städer och större köpingar skulle få sända 3o representanter till riksdagsorten.
Genom detta bestämmande har Const.Ulsk. redan till en del frångått hvad förstärkta Const.Utsk. beslutat.
Hr Hjerta har i öfrigt talat om huru svårt det vore att sammanjemka meningarna, då alla fyra Stånden möjligen kunde vid flera tillfällen hafva varit af olika tankar; men det synes uppenbarligen att Const.Utsk. icke ens har velat sammanjemka meningarna, ty det bär mången gång antagit BondeSt:s mening emot de tre öfr iga Ståndens.
Sådant var också förhålla ridet, då det var fr åga om de s. k. allmänna valen, ty Const.Utsk. skulle ju belt enkelt hafva kunnat på grund af de tre Ståndens beslut, som förkastat allmänna val och antagil ståndsval, inkomma med ett förslag i öfverensstämmelse härmed, eller om det nödvändigt skulle komma till förstärkt Utsk., så bade sjelfva stommen af Const.Utsk. kunnat rösta för det beslut, som de tre Stånden fattat, hvarigenom detta förslag om allmänna valen aldrig blifvit framlagdt för R.
St. utan i dess ställe förslaget örn ståndsval.
I öfrigt har Hr Hjerta talat om inconseqvenser, som af hans motståndare blifvit begångna, men ej uppgifvit hvaruti de bestått.
Jag skulle likväl hafva önskat, att, då Hr Hjerta gjort ett sådant påstående, han äfven hade uppgifvit hvaruti inconceqvensen bestått.
En värd talare har hemburit Const.Utsk. sin tacksamhet derföre, att Utsk. afgifvit delta förslag, men då jag hoppas och tror, att detsamma aldrig kan komma att antagas vid nästa riksdag, så föreställer jag mig, alt de personer, som verkligen önskat någon slags representationsförändring, ej lära haft skäl att tacka Const.Utsk. fördess tillgörande i denna del.
Jag önskar att detta betänk, måtte snart företagas till afgörande och att det då varder förkastadt.
Uppkallad af den djupaste inre öfvertygelse, af den varmaste känsla för sakens vigt, uppträder jag i dag på denna bänk, tveksam om edert öfverseende, mine herrar! som jag likväl så ofta erfarit; jag är tveksam, säger jag, derföre att jag känner alla de grundade skäl till anspråk J kunnen äga på en ledamot af Const.- Utsk., som redan mer än ett år har, jemte sina kamrater inom Utsk., varit sysselsatt med ett så vigtigt ämne som delta, och som nu har sett detta Utsk:s väsendtligaste arbe - 94 Den i j April f. m. te angripas ifrån flera håll inom detta Hus.
Det aterstar för mig endast att anhålla om eder ursågt, i händelse det icke för mig lyckas att framställa mina tankar så klart, sorn jag önskar.
Den andre talaren i dag har jag med stor glädje hört framställa anmärkmr i sak, värdiga det allvar, hvarmed han brukar behandla frågor, som här förekomma.
Det må tillåtas mig att, så vidt jag kunnat uppfatta bans yttrande, särskildt genomgå detsamma.
Han yttrade först, att Utsk. i i och 2 §§:na hade nedsatt fordringarna för valrätten.
Äfven i min tanke är denna nedsättning för långt gången.
Jag har yttrat detta i min reservation och skall ännu ytterligare uttala denna mening på detta ruin; men den värde talaren drager derutaf den slutsatsen, att en grundlagsvidrighet i Utskrs förslag vore begången.
Han yttrar, att de fyra RiksStin synts vara ense derom, alt besuttenhet borde vara norm för valrätten, och att det derföre varit grundlagsvidrigt att utsträcka valrätten öfver besuttenheten.
Härvid, mine herrar! fäste han eder uppmärksamhet på ordet census med en särdeles emphasis.
Det är just den omständigheten, att tre Stånd ej hade yttrat sig bestämdt om census, som förorsakat tvekan inom Utsk. och föranledt det resultat, som här ägt rum.
BondeSt. var det enda som yttrade någon gemensam tanke i denna del; just derföre ansåg Utsk. sig grundlagsenligen pligtigt att gå denna tanke till mötes vid detta jemkningsförslag.
Den värde talaren har åberopat, att då tre
Stånd tillstyrkt ståndsval, och då, efter nuvar. förhållande, allmogen voterar efter hemmantal, samt hvarje hammansägare mäste vara besutten, borde man deraf kunna draga den slutsats, att dessa Stånd velat hafva besuttenbelen till norm, äfven vid allmänna val.
Jag lémnar till eder, mine herrar! att bedomina otn detta skäl är så bestämdt, att man på grund deraf kan säga, att en grundlagsvidrighet blifvit begången.
De omtalta Stånden kunna nu klarare uttrycka sin tanke om census1; de böra göra det, och jag önskar uppriktigt, att härigenom en rättelse må åstadkommas af dylik art, sorn den Hr Lagerhjelm tyckes anse nödig; men alldeles icke finnér jag här någon anledn. att en bloc cassera betänk, såsom grundlagsvidrigt.
Hr Lagerhjelm påstod vidare, att Utsk. saknat initiativ till förändring af proportionen emellan kamrarne.
Men det Stånds beslut, som tillstyrkt lika antal inom kamrarne, är sjelft ett sådant initiativ.
Att man med jemkning skall förstå, alt ett visst Stånds beslut skal! ovillkorligen antagas, det fattar jag för min del icke, och det är, åtminstone såsom mig synes, ett ensidigt sätt att verkställa jemkningen.
För öfrigt skall jag, innan jag slutar detta yttrande, framställa min enskilda öfvertygelse, alt R. o Ad. bör vidhålla sitt beslut 0111 lika aula! af ledamöter i begge kamrarne, och att Den 17 April f. tn.
95 således min tanke i detta afseende ej öfverensstämmer med den proportion, som Utsk. framställt.
Hr Lagerhjelm anmärker vidare Ulskrs framställning om skilnaden emellan stad och land, såsom grundlagsvidrig.
Detta var den sista af de frågor, som lian exempelvis framställde såsom skäl till sitt yrkande 0111 förslagets oantaglighet.
Äfven i denna fråga är jag med Hr Lagerhjelm i ett afseende af lika tanke, nemi. i afseende på o 1 ä m p
I i g h e l e n af skilnaden emellan stad och land.
Jag har yttrat detta inom Utsk. äfvensom uti min reservation, men helt annat är g r u n d
I a g s v i d r i g h e t e n af denna skilnad.
Påståendet härom har Utsk. sökt vederlägga uti sjelfva betänk.
Utsk. har sökt visa, huruledes frågan om vaIdist«-ietena oell örn normen för deras indelning är oafhängig af frågan om allmänna val äfvensom af den om census, och att det således stod öppet att föreslå den förändring, som Utskts ledamöter ansågo såsom ett närmande till hvad BorgnreSt. föreslagit, då det företrädesvis begärt directa val.
Jag har bestridt detta slags närmande och skall äfven nu bestrida det, emedan jag tror, att
Utskts förslag icke leder derhän som man hoppas, ty BorgareSt:s princip om directa val är derigenom ej på något vis uttryckt.