Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle må hända synas öfverflödigt att tillägga något i den fråga, som nu till öfverläggning förekommit, då RiddarhusUtskottet, så fullständigt upptagit de delar deraf som hittills blifvit framställde och då nämde Utskott, med lika så mycken klarhet i fram•tällningen, som styrka i exemplen, besvarat de hufvudsakligaste invändningar, emot denna fråga, hvilka åtföljde densamma till Utskottet; men, då det är jag som upptagit ämnet från dess hvilande rum i Ridderskapet och Adelns, under förflutne Riksdag hällne Protocoll, synes det vara en mig tillkommande särskilt pligt att innan det når sitt slut, gifva detsamma all den utveckling, som mina anspråksfria eftersinnanden kunnat uttänka, Måt - Den 17 Martil, ten J mine Herrar, med benäget öfverseende afhöra mina framställningar, och upptaga dem, som en gärd af aktning, ej allenast för de opinioner hvilka uti denna fråga öfverensstämma med min, utan äfven för dem, som mot densamma äro stridande; och må det tillåtas mig tillägga, att de sednare, derigenom skulle skänka mig en rättvisa, som ett rent och välmenande uppsåt, af opartiske domare plär åtnjuta.
Som mig synes, fördelar sig vid afgöran. det, likasom vid utredningen, frågan i tvenne delar; den första, om tillåtelfe för främmande perfoner, att under iakttagande af visfa förefkrifter, få fåfom åhörare hevi fia Ridderfkapet och Adelns plena når de äro offentliga ; och den andra'.
-På hvad fått denna tillåtelfe, med bibehållande af ordning inom Ståndets öfver läggningar, och med förekommande eller beträffande af möjliga mifsbmk af denfattima, må kunna lämpliga fl verkflällas.
Om, genom detta mitt sätt att betragta ämnet, jag uppställt detsamma i ett riktigt förhållande, så följer deraf, att utvecklingen af frågans sednare del, synes först blifva nödig, om den första vunnit bifall.
Ur denna synpunct betragtadt, torde det tillåtas mig, att nu endast fästa uppmärksamheten vid ämnets första del, der den ej i något särskilt fall, äger ett stödjande samband med den sednare.
Vid frågor om antagande af nya Inrättningar, vittna ej sällan de betänkligheter sorn dervid uppstått, att mognad och alfvar i för - Veu 17 Marlit. 783 ståndet, mera än fördom, ledt undersökningar^ ne och beredt besluten.
Utan tvifvel är det-) ta förhållandet vid denna frågas behandling, och jag inser så mycket mera värdet af denna sinnesstämning, som, jag vågar säga det, min Motion, härflyter från ett flerårigt eftersinnande på begkaifenheten af detta ämne, på de betänkligheter, som vid dess införande billigen kunde uppkastas, äfvensom, på dess a£ mig förmodade nyttiga verkan, om det såsom stadgande här infördes.
Ifrån det ögonblick, jag återväckte denna fråga, har hon i både tal och skrift blifvit kallad; publicitets - frågan; och måhända skulle derigenom anledning kunna uppkomma, att anse henne ej förtjena detta namn, då endast ett begränsadt antal personer, påen gång kunna komma i åtnjutande af den frihet hon erbjuder; och man skulle tilläfventyrs derigenom kunna tro, att en orättvisa skedde dem af nationen, som ej häraf finge sig begagna.
Publicitet eller offentlighet för åhörande af domslut, förhör, öfverläggningar, med ett ord, för de afgöranden öfver Staters angelägenheter, som af större eller mindre corporationer utföras, är alltid begränsad af det utrymme som localen medgifver, då den ej, likt forntidens folkföreningar, äger rum under bar himmel.
Ett vid domstol för öppna dörrar afkunnadt utslag, äger utan tvifvel caracteren af den högsta offentlighet, men äfven der, kan denna offentlighet ej begagnas af flere, än 784 Den 17 Martil, rummets utrymme tillåter.
De, sorn då ej der kunna intränga, måste visserligen uppoffra en billig åstundan, emedan den ej kan tillfredsställas, men skulle de derföre med skäl kunna anse någon orättvisa vara utöfvad på deras bekostnad ?
Om iou personer erhålla inträde som åhörande i en öfverläggande församlings Scssionsrum, emot inträdes-poletters aflemnande, eller om de genom öppnade dörrar, utan denna formalitets iakttagande, der få inträda, så synes mig detta, i verkan af offentligheten, vara detsamma, om än öppna dörrar, föreställa en högre grad af den.
Likheten emellan dessa förhållanden, består ju då, uti verkligheten, och olikheten uti blotta föreställningen, från en mera skimrande offentlighet i det sednare, Men om namnet publicitet, genom tankans bemödanden erhåller en utsträckning, som ej står i förening med begreppen om ordning; om det af inbillningen föres utom gränsen af den lagbundna frihet, som ligger till grund för hvarje Samhällslnrättnings begagnande i vårt fädernesland, och om man genom detta sätt att argumenten, framställer den ifrågavarande publiciteten, som en ofullständig frihet, och såsom en otillräcklig gärd, åt den sanna upplysningens billiga öuskningar, så tror jag dock att dessa, ej sträckande sig utom möjlighetens gräns, åtnöja sig med en villkorlig frihet, då Samhällets nytta är föremålet för densammas införande.
Bland de betänkligheter mot Förslaget jag före, Den 17 Martn4 ?85 föreställt mig, har ytterligare framställt sig för min tauka, betragtandet af det möjliga missbruk, som genom tryckfrihetens begagnande,' utaf denna ifrågasatte offentlighet, skulle kunna uppkomma.
Riddarhus - Utskottet, har uti 2:dra och 3:dje puncterne af sitt betänkande så fullständigt utredt detta förhållande, och på ett så tillfredsställande sätt undanröjdtall billig fruktan i detta afseende, det jag endast tror mig böra tillägga, att då jag anser tryckfrihetslagens stadgande i 3 § 6;te och i2:te Momenterne, innebära en fullkomlig garanti emot allt förnärmande af Riksens Ständers rätt och säkerhet i detta afseende, så tror jag äfven, att en förbrytelse emot detta stadgande, och deraf följande bestraffning, skulle blifva ett varnande exempel för framtiden, och skulle väcka ett allmänt eftersinnande på vådan af dylike missbruk och på helgden af LagBtiftande Magtens personlighet.
När Libelli-. sten förolämpat Nationens Representanter, denna andel af Lagstiftande Magten, så har han i och med detsamma på en gång förolämpat Styrelsen och Folket.
Van, att emot den förra af dessa rikta sina pilar, i afsigt att vinna den sednares gunst, stödet för hans tillvarelse, skall han utan tvifvel falla, när detta stöd ryckes undan honom, om han tilläfventyrs förut ägt det.
Ett förnärmande af Nationens anseende, förestäldt genom dess Representanters, kan ej undgå att väcka allmän förtrytelse och de allmänna rätts-begreppen skola, om jag så får Bil, till Ridd, 0. Ad, Pr, II Band, 50 7%6 Den 17 Martu, uttrycka mig, vid känslan af egen harm, från straffbarheten af detta lagstridiga försök af in*„ 6kränkning på Nationens allmänna rätt, inse nödvändigheten, att med ogillande bedöma dylika försök mot den enskiltas.
Något tillägg i tryckfrihetslagen eller någon ytterligare garanti emot de missbruk, hvarom nu är fråga, anser jag således ej erforderlige, om offentliga sammankomster här skulle tillåtas; hvaremot jag, i afseende på nyttan af Tidningsredactörers, eller andre Journalisters närvaro som åhörare vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, fullkomligen förenar mig, med hvad Riddarhusutskott i sitt betänkande derom yttrat.
Utskottet har, uti 4:de puncten af nämnde betänkande i afseende på ett befaradt störande af Ståndets öfverläggningar, genom främmande personers närvaro derstädes, vederlagt denna satts, och hemtat anledning till denna vederläggning i den ordning och tystnad, som råda vid våra Underdomstolar, der åhörarnes antal vanligen är betydligt, der det utgöres till det mästa af de lägre Folkclasserna, och må hända af personer, sorn anse sin rått förfördelad, om ej ransakning och beslut öfverensstämma med deras åsigter och önskningar, och der, emot denna så beskaffade massa af åhöräre, ej finnes något annat imponerande värn för ordning och lugn, än domarens röst och lagens tysta närvaro Utskottet har äfven under fortsättningen af denna Vederläggning, ge; oom exempels åberopande ur Sverigos och Den 17 Martil.
Frankrikes sednare historia visat , att det ^a rit en yttre' våldsmagt, som stört National.
Representanternes öfverläggningar, Och ej en inre.
Till dessa, från erfarenheten hämtade citationer, torde ej något behöfva tilläggas; rhen om än en afvikelse från dessa erfarenhetsläror här skulle äga rum, i fall den föreslagre offentligheten antoges, så återstår alltid såsom sista och kraftigaste correctivet emot dylika missbruk, det högtidliga beifrande deraf, som af National-Repr&sentationen skulle utöfvas, genom tillämpningen af du gällandeGrundlagar, allmänna lagar,eller,i händelse af desednai resotillräcklighet, genom tillämpningen afdesärskilta lagar, som möjligtvis den ifrågavarande friheten torde göra behöflige.
Verkställandet af föreskriften i Regeringsformens no §., synes mig ej möta något hinder, om än, ej alla Stånden, tillåta att offentliga öfverläggningar må hos dem äga rum; ty då enligt denna §.
Ständer må kunna låta beifra de förbrytelser som utöfvas mot något af deras Utskott, eller mot någon enskilt Riksdagsman så lära de så mycket mera kunna i laga ordning låta beifra slike förbrytelser, enär de motett helt RiksStånd blifvit föröfvade.
Häraf synes mig den slutsatsen kunna dragas, att allt beifrande af NationalRepresentanterne mot oordning, laglöshet och våld,öker lagarnes anseende, ökar helgden af verkställande och lagskipande magtens oafbrutna åtgärder i detta afseende, och stärker garantien för allmänna säkerheten.
När sjelfva organerne af Folkets tänkesätt, yrka laglighet och ordning» när de 788 Den 17 Martil'. i dessa grundsatser högtidligen förena sig med Regeringen, så tillväxa derigenom, i hvarje välsinnad medborgares sinne, af hvad dass eller bildning han nu må vara, begreppen om nyttan af lagars åtlydnad och ordningens bibehållande i samhället, och hos den mindre välsinnade tilltager derigenom fruktan för följderna af lagstridiga handlingar.
Hvem minnes ej 1810 års uppträden inom vårt land?
och månne man ej torde böra erkänna att det var Nationens Representanters sammankallande föränledt af andra orsaker; att det var deras förening med Styrelsen i tänkesätt och grundsatser, som beredde den frälsning från söndringens och förvillelsens började påföljder, hvilken sedan erhöll garanti för framtiden genom en af de märkvärdigare händelser, häfderna uppvisa.
Emot fruktan att
Demagoger skulle väcka oordningar inom öfverläggningarne, om sådane der voro närvarande, har Utstkottet framställt vederläggande raisonnementer.
Mig synes demagogers verkande, synbara och strafflösa magt, blott tillhöra revolutionsepoker, måhända till en del beredde af deras förut obemärkta inflytelse.
En fruktan för dessa folkpredikanters inkräktning på Statens säkerhet och lugn, synes mig således ej billig, så länge känslan för Konungs och Fäderneslands bevarande, är högsta driffjädern för medborgerliga ord och gerningar; och hvar finnes ett nyligare och starkaie bevis, att detta förhållande är vårt, än den indignation öfver mot-5 Ben 17 Marlit, 78* satta tänkesätt, som så högtidligen och enhälligt skallat inom våra murar.
Det har uti en af de serskilta meningar, som åtföljde Utskottets betänkande blifvit ansett , att denna nu i fråga satte offentlighet, vore otillräcklig, och att halfmessurer vore rent af skadliga.
Jag har förut redan vidrört detta ämne och vill blott tillägga, att det nu under öfverläggning varande Förslag, leder, efter min tanka , närmare till ändamålet, jag menar offentlighet i Statsärendernas behandling af Nationens Representanter, än de sent ut-; kommande protocollen, och de laconiska bulletinerna, ehuru det med dem synes stå i det närmaste samband.
Uti en annan af dessa särskilta meningar förekomma uttrycken ”med vettlösa ropen på tidsanda och liberalitet.''1
Dervid torde det til låtas mig förklara, att när dessa utrop äga en slik caracter, nemligen oförståndets, förtjena de ej någon uppmärksamhet; men när de stämplas af en motsatt, och sådant är äfven förhållandet, påkalla de aktning och afseende.
Att OpinionsRegering kan lätteligen öfvergå till Revolutionsyra, äfven i samma särskilta tanka yttradt, tror jag om jag rätt fattat meningen i detta uttryck saknar grund i menniskolynnet och erfarenheten.
Jag föreställer mig ej möjligheten af en revolutionsyra, åtminstone ej af en rådande, der Regeringen handlar i enlighet med den upplysta 79® Dm 17 Martil, opinionen.
Vi se sjelfva oppositionen i England högtidligen sluta sig till Ministeren, och gifva den, så tillsägande, nationens odelade kraft till stöd för dess företag, endast derföre, att
Ministeren uttryckt sig vilja handla i enlighet med den allmännare opinionen om Englands värde och nytta.
Deremot visar oss historien i Franska revolutiönens första utbrott, frukten af en Styrelses företag, som ej lånade örat till det allmännas önskningar.
Det är utan tvifvel en vigtig, grannlaga och må hända för sin svårighet, afskräckande förrättning , att noga urskilja opinionens rättmätiga kraf från dess obilliga anspråk; att på grund deraf, värdera en upplyst opinions omdöme, och söka dess gillande, och att förakta en obilligs, eller vägleda den missledde; men då emedlertid opinionens verksamma inflytelse i Staters och enskiltes öden ej lärer kunna bestridas, ty hvilken tänkande kan säga, att han ej mången gång lyssnat till dess röst kanske och från den hämtat anledning till en nyttig sjelfpröfning, så anser jag denna möda belönad, när man bland allmänna tänkesätten, upptäcker dem, som riktas åt nyttiga ändamål för samhället.
Bland dessa räknar jag sådane som närmare-^ knyta föreningen emellan Regenten, Folket och Lagarne och jag tror det ett af de säkrare medel dertill är. att, genom en ordningsfull och lämplig offentlighet, i de delar af Statsangelägenheternas besörjande, som med nytta kunna komma till allmän kännedom gifva en välbetänkt ledning åt- den tilltagande upplysningen i alla Folkclasser och derigenom Den 17 Martti. 791 öka deras intresse för Statens väl och fästa deras förtroende till verkställande och lagstif-, tande magternes sorgfälliga omsorg om Statens vård och Nationens allmännare förädling.
Ehuru jag, på framställde skäl, tror att en synbarare och skyndsammare nytta erhålles af den föreslagneoffentligheten,genora tryckfrihetens bruk, än hvad , genom Protocollers och Bulletiners tryckning vinnes, anser jag dock dess egentliga högre företräde för detta senare, bestå uti deLjtillfällff som derigenom lemnäs, den uti representationen ej deltagande andel af Na* tionen, att få afhöra Representanternes öfverläggningar, och sjelf vara ett närvarande vittne till den upplysning, patriotism, värdighet och ordning, som böra caracterisera dessa öf~ verläggningar, och som inger ökad aktning och förtroende för Nationens ombud.
Då en åhörande samling, med uppmärksamhet och tystnad bevistar slike sessioner, föreställer jag mig, att det aristocratiska elementet nu mera egentligast bestående i sinnebilden af Representationsrätten, och må hända hos Adeln i dess ärftliga .rättighet till den; att detta element, .der skulle blifva synbarast åskådligt; och ingen lärer tro, att det kan saknas i en Constitutionel monarki.
Naturen af den monarkiska principen, är enhet och magt; de aristocratiska och democratiska elementernas andel i Constiiutionella monarkiska StatsFörfattningar, hejda denna princips naturliga utsträckning och, återhållne inom billiga 793 Dea 17 Martti, gränsor af den, utgöra dessa trenne elementer så fördelade, en väl organiserad lagbunden monarkisk Statsförfattning, Om detta medgifves, lärer äfven medgifvas, att när någon af dessa beståndsdelar förlorar i kraft tilltager en annan i kraft på dess bekostnad, och den åsyftade jämnvigten förloras.
Vi hafva ägt tidepunkter i vårt land, då det aristocratiska elementet rusat öfver gränsorna af dess rätta område; vi minnas ännu de vådliga verkningar detta medförde, och hvarje tänkande man lärer med tillfredsställelse erkänna, vår tids, vår StatsFörfattnings och våra tänkesätts företräde, för dessa epokers.
Men , uti en tid, då de Civiliserade folken som ej äga NationalRepresentation önska dess införande, torde man böra vänta, att de som i sekler ägt representatif Författning, åtminstone småningom vidtaga de utvägar, sorn befordra dess värde, och sprida en allmännare öfvertygelse, om dess nytta för Staten- Må man emedlertid ej anse, att jag, genom det medel jag föreslagit till begreppens ökande om NationalRepresentations värde och allmänna nytts, åsyftar bildandet af, en aristocratisk magt.
Jag tror ej, att man kan befara en sådan i vårt land, der Adeln, ehuru talrik, likväl ej är i besittning af nog stor rikdom, för att genom den vinna inflytelse; der adeln, så väl i det politiska samhällslifvet, som i det moraliska, i nästan intet afseende är skild, från de flesta classer af medborgare, och der den, framför allt i vår tid, visat ojäfaktiga prof på sann liberalitet.
Det är således ej, en sär-» Den 17 Martil.
793 skilt dass politiska inflytelse jag åsyftat, det är dess moraliska, omgärdad af Lagstiftningsformernas högtidliga värdighet.
Och hvem lärer neka, att om högre bildning i förening med sann patriotism, äger inflytelse bland folken. skall denna inflytelse lätta Styrelsernas mödor, och undanrödja de hinder för deras skyldiga omsorg om Staternas förkofran sorn mörker, förvillelser och falska fördomar tillskapa 3 och hvilken inflytelse är farligare för friheten, den offentliga, eller den dolda?
Grunderna för tidens åsigter öfver Staters Styrelse, äro, om jag ej misstager mig, tveggehanda: återhållandet aj en framrusande upp lysnings allmänlighet, eller befordrandet af dess rätta framgående.
Men, är det möjligt, att mera än ögonblickligt kunna qväfva Naturlagarnes verkningar, och är ej begreppens inträngande i men; niskosinnet, så mycket mera af de mäst oemotståndliga, som den sällan förmärkes förr, än dess följder spörjas.
Menniskans val lärer derföre vara, att tillämpa dessa lagar i samhällslifvet, till mensklighetens nytta, eller att förr eller sednare underkasta sig deras vålds-i magt.
Jag har, som jag förut nämndt, egentligen uppehållit mig vid förslagets första del, 794 Deri 17 Martu, 4. ’ - ■ » ' eller verkningarne af den föreslagne offentligheten, och jag har gjort detta under önskan, att dess granskning och afgörande, måtte blifva den första åtgärd det här röner.
Öfverläggning, pröfning och beslut, öfver sättet aft verkställa detta förslag, lära, som mig synes, ej blifva föremål för Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, om dess första del, nemligen idéen af offentlighet ej blifvit gillad.
Jag anser mig derföre ej i förtid böra utveckla, huru angéläget jag tror det vara, att om äfven denna bifalles, likväl den största uppmärksamhets och noggrannaste varsamhet vid pröfningen och beslutet öfver dess möjliga verkställande iakttages.
Och då jag i hänseende till den förstnämnde af förslagets delar, i allt förenar mig, med hvad RiddarhusUtskottet deröfver i sitt betänkande anfört, får jag tillägga, att om gillandet af tankan i min mojfion är påkalladt af allmänna önskningar; om dess öfverensstämmelse med andan i vår Statsförfattning, och med upplysta tänkesättens allmännare syftning, är obestridlig, fordrar likväl ändamålets helgd, att i stadgandet för denna tankas utförande, kommande slägtei ej få skäl att ogilla och återkalla, hvad det närvarande beslutit.
Med det största afseende på ursprunget till de skäl, sorn blifvit frambragte emot den af mig föreslagne offentlighet, synas de mig dock röja sådane farhågor för verkningarne af förslagets antagande, att jag till dessa förgäfves sökt anledning, i ämnets beskaffenhet, i Den ly Martil, 79* tidens upplysning, och i nationens fredälskande och lagenliga sinnesstämning.
Jag har derföre alltid föreställt mig, den känsla af aktning och förtroende, sonjskulle väckas i hvarje Svensk åhörares bröst, vid åsynen af den helgd, som stämplar våra öfverläggningar, och jag föreställer mig, i följd deraf, de intryck, som af våra landsman skulle erfaras, om de afhörde, Konungens och Folkets förenade intressen, behjertas af ett samfund, sorn äran stiftat, och 6om äran vidmagthåller.
RiddarhusUtskottets Betänkande, öfver frågan om allmänhetens till-, träde vid våra öfverläggningar, kommer att pröfvas, dristar jag att göra Höglofl.
Mod ena 796
Den 17 Mur t ii. sidan 6todd vid fordna dagars ära, vid dessa fäders odödliga minnen, hvilka först fästade, sina vapen på detta rum, må vi till den andra sluta samtiden och våra medborgare, för att omgifne, på en gång, af det förflutna och det närvarande, värdigt lemna åt det tillkommande resultaten af bådas fordringar.
Det beglänser redan Staternes politik och cabinetternas planer, må det då gerna skaka 6in fackla öfver våra rådslag.
Det skall inom detta rum icke upptäcka aristocratens hersklystnad, och syftning till välde, det skall mötas af fosterlandskänslan, som kanske med olika åsigter, och på olika vägar, likväl sträfvar till det gemensamma målet af allmänt gagn.
Redan har ett Riksstånd bland våra medbroder höjdt offentlighetens fana, och jag frågar detta ädla Hus, det första i Staten, det första i uppoffringar, höfves det då oss, att stanna qvar i bakgrunden, bland skuggorna af taflan?
Hvad skulle Scandinavien ecb verlden, och efterverlden säga derom?
Värdigare synes mig, att ett Svenskt Riddarhus rådplägar inför en Svensk allmänhet; värdigare att inbjuda offentligheten till sin gäst* och att låta electrIska gnistror af fosterlands - Den 17 Martil* 797 känslans heliga elci spraka ut ibland folket.
Här må detta folk. finna en plantskola för sin nationalanda, för 6in kärlek till Konung och Fädernesland, och för den högsta bildningens högsta dygder.
Våra öfrige MedStänder skola följa Oss efter, lifvade af samma anda} reglarne skola falla från våra portar, och Svenska folket skall icke mer misstänka , att Ståndsintressets
Dämon håller deras ombud slutne inom bommar och lås.
N:o 4* Herr Dalman, Lars Johan:
Ogerna undertrycker jag den önskan, att mera öppet än genom den hopvecklade voteringssedlen få gifva min röst till offentligheten af våra öfverläggningar: äfven jag inser väl att representationens helgjutning borde förutgå, då cathegorien af andre länder ta* ges i beräkning; men enär detta storverks fullbordan synes i Sverige fordra ännu en generation, kan det då gillas, att längre uppskjuta det afgjordt förberedande medlet?
Rösten för yttersta grad af allmänna ärendens offentlighet är sannerligen högljudd hos alla de medborgare, som önska, att Fäderneslandets interessen må blifva varmt hufvudsakliga för alla i gemen och hvar och en i synnerhet: till grund för all publicité ligger agtning och, förtroende, desse första samhällets band} liksom hemligheten fotar sig på misstroende och förakt.
Redan Deri 17 Martii. detta talar hos mig afgörande för principen, och derom blir väl nu den prteliminaira frågan: dessutom äro fördeiarne så väl och grundligt af Riddarhus-LJtskottet utvecklade aamt skälen elliot verkställigheten för den fördomsfrie så klart vederlagde, att föga någon fråga kan blifva mindre tvetydig för mitt omdöme.
Med hvad bekymmer skulle jag då vara vittne till detta hcgsinta Stånds illiberala afslag! huru skulle mart sedan benämna vårt constitutionella lifs» ålder?
Den sundaste theorie; andra länders; talande exempel, frånvaron af all rimlig skadlighet, kan ej sådant allt mildra bitterheten emot ett förslag, hatadt blott af ordsak att dtt är nytt, kan ej en så allmänt yttrad opinion, att genom en god, ej på gissningar och rygten grundad, Tidningditteratur, lyftas ifrån den skamliga ljumhet, som nu be.; finnes i anseende till allmänna ärenden kan ej den anledning till misstanka för Skråanda, som billig faller på det' nekande Ståndet, kan ändtligen icke en gång vissheten, att om saken ej har afgjordt nyttiga resultater, hvilket jag tror, dea då åtminstone visserligen aldrig kan bli skadlig, lägga ett Ja i hvarje röstande Folkrepresentants hand?
Jag ber då desse Herrar öfvertyga sig, att hvad nu pekas, blir en glädje för efterkommande att bifalla.
Den ij Martil. 799 N:0 5.
Dellof Det anses klandervärd att ledas af Stånds intresse i en allmän angelägenhet, men i förevarande fråga om offentligheten af Riddarhusets plena, vågar jag öppet förklara, att jag af öfvertygelse om Svenska Adelns sanna intresse såsom RiksStånd röstar för publiciteten: