Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska jernets företräde på Verldsmarkhädeä, oaktadt dess högre pris än annat jern, leder sitt ursprung från den bättre malm, naturen gifvit Sverige; Det skulle då hända, att Engelsmännen , eller andra utländska bruksägare, skulle köpa vårt tackjern, dermed Uppblanda deras eget jern och derigenom komma dertill, att deras jern, som kostar dem mindre i tillverkning, skulle blifva säljbarare på Vei Idsmarknaden, och Svenska tackjernet på så sätt vinna afnämare, men Svenska stångjertiet i samma mån blifva mindre begärligt; Man har icke svårt Den 4 December f. m. 4' svårt att finna, man må sätta skyddstullen huru hög som helst, att det egoistiska England under ett tiotal af årskulle kunna smida med förlust för att utestänga Svenska stångjernet från verldsmarknaden och dock på längden vinna derpå.
Nu frågar jag: kan det vara ett sådant ändamål, sorn den aktningsvärde ledamoten åsyftar?
Men då jag, på ena sidan, yttrar mig i denna åsigt, anser jag lika angeläget vara, att tackjernsförsäljningen blifver så fri som möjligt inom landet.
T allmänhet ber jag alt få fästa uppmärksamheten på beskaffenheten af skyddstullen, hvilken, huru deri än må bestämmas, aldrig kan medföra samma säkerhet som förbud.
Vi veta, att tackjern och malm till följd af dess tyngd och svårighet att transporteras, snart sagdt, är omöjligt att utföra under en förbudsförfattriing.
Förbudet verkar således ladicalt, men på samma sätt verkar icke skyddstullen; ty manne det icke kan hända, att då ett fartyg lager till barlast 100 Sk$ tackjern, lull endast blirerlagd på halfva beloppet?
Jag hatar att kasta skugga på någon embetsmannacorps; men jag frågar: är det ena sättet lika absolut verkande som det andra?
Jag tillstyrker bifall till betänk.
Hr Stuart, Carl Gust.:
Ehuru jag i allmänhet anser liberala författningar vara ett hufvudsak ligt vilkor för näringarnas och industriens utveckling och förkofran, och ehuru jag i allmänhet hatar prohibitiva tullförfattningar och höga tullafgifler, anser jag likväl betänkligt att på en gång öfvergå från den ena ytterligheten lill den andra, från nu gällande förbud mot utförseln af tackjern lill ett sådant system, hvarigenom en fri tackjernsu(försel skulle vara medgifven ulan dervid fäsladt vilkor af en lämplig skyddstull.
Dock som vid den snart förestående pröfningen och bestämmandet af tullbevillningen till afgörande förekommer den vigtiga frågan, huruvida förbud fortfarande skall existera mot in- eller utförseln af vissa varor, anser jag lämpligast, att förevar., dermed sammanhang ägande ämne, eller frågan, huruvida tackjern må mot tull exporteras, uppskjutes, intilldess Bevi!In.Utsk:s förnyade betänk., ang:de tullbevillningen, inkommer.
Efter min åsigt skulle det vara olämpligt att endast för artikeln tackjern i tulltaxan bibehålla ordet förbud.
En värd ledamot har sagt, att om tackjern finge utföras, skulle utländningen med begärlighet uppköpa och förädla det till bättre stångjern och till bättre pris, än vi sjelfva kunna åstadkomma, och derigenom göra vårt eget osäljbart på verldsmarknaden.
Men hvarföre skall utländningen kunna göra det bättre eller till bättre pris?
Till bättre pris bör han åtminstone icke kunna göra det, då vi, som hafva så god tillgång på vattendrift, .7 H. 6 42 Den 4 December f. m. icke behöfva påkosta ångmachiner för brukens drifvande.
Att de kunna göra det bättre är en skam för oss, sorn hafva tillgång på träkol, helst konsten att göra jern icke är någon hemlighet.
Det vore derföre en nyttig stimulus att nödgas täfla med utländningen.
Derigenom kunde vårt jern återfå det företräde, det bör hafva, och som några få stämplar äfven hafva.
Jag kan derföre icke uti de skäl, som af en vard talare blifvit anförda, se någon grund för vägran af tackjernsutförsel.
Frölich, Dav.:
Jag tror, att den siste värde talaren gatt ut från en grundsats, som icke kan annat än i allmänhet finnas riktig, nemi. att följa grundsatser så vidt man kan, och han tror, att det är grundsats, som framför allt annat bör afses i denna sak, då han säger, att det icke bör vara förbjudet att utföra tackjern mera än allt annat.
Jag instämmer i hans premisser, att det är nödvändigt att följa grundsatser, och alt de böra följas så långt som möjligt; men man måste då se till hvad slags grundsatser det är.
Är det grundsatser, som gälla den oeconomiska lagstiftningen, så vågar jag påstå, att det icke finnes några absoluta grundsatser.
De måste vara relativa till de ofta förändrade föremål, som visa sig inom industrien.
De kunna och böra icke vara absoluta, och om man skall antaga motsatsen, vågar jag framställa såsom exempel, att i denna fråga det skulle vara att följa grundsatsen i sin hela vidd att äfven tillåta utförsel af malm, hvarigenom, på den ståndpunkt tackjerns- och stångjernstillverkningen nu finnes i Riket, elFecten skulle blifva den, att hela tackjerns- och stångjernstillverkningen skulle afstadna.
Det vore ungefär detsamma som att tillåta transport af matjord från ett district till ett annat.
Hvad skulle väl elfecten derutaf blifva?
Jag tager detta blott suppositionsvis för att visa orimligheten af att vilja följa vissa absoluta grundsatser uti oeconomiska frågor.
Jag ber att få erinra Hr Cederschjöld, att jag väl sagt, att utländningen skulle för bättre pris tillverka jern, än vi, men att jag ingalunda sagt, att jernet skulle blifva bättre än vårt.
Men för den åsigt, att utländningen skulle kunna tillverka det för bättre pris, har jag många skäl; ett är, att i England smider man med stenkol, som kosta mindre än våra träkol.
Till Hr Stuart har jag blott några ord att säga.
Han har yttrat, att det icke skulle löna mödan att endast för artikeln tackjern använda ordet förbud.
Jag ber, att han ville tillåta, det vi må få uppskjuta frågan om icke flera artiklar finnas, mot hvilka förbud kan komma i fråga, till dess tullfrågan förekommer, och tillåta, att vi icke på förhand afgöra den.
För min del misströstar jag icke, att Svenska fabricationen skall bos Svenska lagstiftningen finna samma skydd nu som for - Den 4 December f. m. 43 dom.
Slutligen anhåller jag,, att talaren ville något löija mig i den afvägning, jag vill anställa emellan hvad som visar sig på ena sidan och på den andra.
Vådan är icke mindre, än att på de första decennierna Svenska slångjernet skulle utestängas från verldsmarknaden, hvaraf skulle följa, att stångjernstillverkningen inom Sverige afstadnade, att följaktligen utländningen blefve ensam afnämare af tackjernet, hvarå han således kunde sätta hvad pris han behagade.
Ytterligare följden häraf blefve således den, att både stångjernstillverkare, tackjernsblåsare och malmbrytare, samt hela den allmoge, som föder sig af detta arbete, blefve ruinerade.
Så visar sig förhållandet på ena sidan.
På andra sidan: hvad söka vi, hvad finna vi?
Jo, den af liberalismen så högt prisade lycksaligheten att få göra ett theoretiskt experiment.
Skola vi sätta en stor del af Sveriges välfärd pä spel för möjligheten, att man icke misstager sig.
Jag skall icke mycket envisas i denna fråga, utan vill blott i anledn. af en värd talares anförda exempel af handel med matjord förklara, att då fri handel med matjord blir tillåten inomlands, vill jag icke synnerligen tveka att äfven tillåta dess utförande mot lämplig tull.
Frih. af Nordin, Carl Joli.:
Sedan den talare, som hufvudsakligen motsatt sig Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, förklarat, att han icke ville envisas, skall jag icke blifva vidlyftig.
Lika med en annan talare anser jag liberala oeconomiska författningar böra befordras; men jag anser lika angeläget vara, att dessa liberala författningar icke komma brådstörtande öfver en så vigtig näring som jernhandteringen.
De måste med försigtighet steg för steg ti11vägabringas , så vida icke näringsidkaren skall komma till korta och näringen gå under.
Ända till 1820 var det förbjudet för bruksägare att köpa, äfvensom för tackjernsägare alt sälja tackjern utom bestämda district; men då bief denna föreskrift upphäfven och frihet lemnad en hvar att få köpa tackjern, så vidt hans privilegier honom dertill berättigade.
Nu har Oecon.Utsk. föreslagit, att det band skulle häfvas, sorn hittills inskränkt vissa bruksägares frihet i detta fall.
Deruti instämmer jag; men att derjemte på samma gång gifva tillfälle till utförsel af tackjern anser jag skola ofördelaktigt inverka på jernhandtcringen.
Jag vill icke bestrida, alt den tid kan komma, då en sådan utförsel utan våda kan äga rum; men att den tiden ännu icke är inne, derom är jag förvissad, och under dessa synpunkter tillstyrker jag bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Jag har föga att tillägga till livad de personer yttrat, som tänka lika med Oecon.- 44 D c ii 4 December f. m.
Utsfc.
Jag sluille likväl önskat, att de talare, som yttrat sig mot öecon,Utsk:s åsigt, behagat taga mera kännedom om de motiver, sorn Utsk. lagt till grund för sitt tillstyrkande, öfvertygad, att dessa motiver skulle undanröjt alla deras betänkligheter.
Man har sett både vid denna och föregående riksdag, huru talare endast hafva kännedom om resultaterna, hvartill Utsk:n kommit, men förbigått motiverna derför, hvilket förhållande föranledt till sådana stridiga åsigter inom Stånden, sora skulle uteblifvit, om man behagat taga kännedom om de skal och grunder, hvarifrån Utsk:n härledt sina beslut.
Jag vågar derföre uppmana de talare, som uppträda mot detta eller andra betänktu, att på förhand taga mera kännedom om grunderna derför.
Gr. von Fersen, Hans:
Nyss uppkommen, har jag dock af diseusstonen kunnat inhemta, att frågan lärer vara, huruvida tackjern skall vara till utförsel tillåtet eller icke.
Jag för min del finnér, att denna fråga står i så nära samband med frågan i allmänhet om det system, hvarpå tullbe v i 11 n i n gen hvilar, att jag finner R. o. Ad. icke på förhand böra fatta ett beslut i en speciel sak, då inom kort tid BevilIn.Utsk:s svar på återremissen af betänk., röride stora sjötullen, iär att förvänta; ty den i5 eller 16 i förra månaden justerades betänk, och öfverlemnades till tryckning.
Om nu genom ett förut fattadt beslut R. o. Ad. kunde anses bundet att icke godkänna den första af de grundsatser, som Bevilln.Utsk. framställt, hvilken utgår från den synpunkt, att alla varor så till in- som utförsel böra vara tillåtna och tullafgift bör utsättas för hvarje artikel, skulle R. o.
Ad. handla orätt att på förhand i en speciel omständighet kullkasta ett förslag af mera allmän beskaffenhet, söm ännu ej är pröfvadt.
Jag anhåller derföre, att denna punkt måtte få hvila för att afgöras i sammanhang med det Bevilln.- Utskrs betänk., som innefattar svar på återremissen af betänk.
, rör:de tullbevillningen, och vågar jag anhålla, det täcktes Hr €fr. o.
Landtm, inhemta Ståndets tanka öfver denna min framställning.
Det är egentligen för att yttra mig rör:de beskaffenheten af denna fråga, som jag begärt ordet.
Ehuru det är mig obekant, på hvad grunder Bevilln.Utsk. uppgör tullbevillningen, är det mig likväl bekant, att en generel sats omöjligen kari vara säkrare eller äga större visshet än den speciella; ty hvarpå grundar sig sanningen och den allm. satsen, hvarmed Bevilln.Utsk. kan framkomma, väl annat, än på en undersökning i detaillerna.
Nu finner jag, att Oecon.Utsk. har så väl motiverat den speciella satsen, att, derest icke Bevilln.Utsk. instämmer i samma åsigt, Bevilln.Utsk. har motiverat orätt; ty det, som här är framstäldt, är så klart och enkelt, att frågan, som genom Den 4 December f. m. 45 discussionen blifvit ytterligare utvecklad, nu är färdig till beslut, hvarmed något uppskof så mycket mindre torde böra äga rum, som dels ärendernas skyndsamma afgörande icke bör fördröjas, och jag dels tror, att Bevilln.Utsk:s allm. sats icke kan på bättre sätt utredas än derigenom, att Oecon.- Utsk:s speciella sats först är pröfvad, då genom jemnförelse emellan denna och den allm. satsen det bäst skall visa sig, om den sednare duger eller ej.
Till en del förekommen af den siste värde talaren, anhåller jag blott alt få tillägga några ord till det bestridande, lian afgaf mot uppskof med denna fråga.
Jag ser icke, mer än han, något skäl dertill; men jag finner naturligt, att då ordföranden i Bevilln.IJtsk. är närvar, vid en öfverläggning, som omfattar en fråga, hvilken Bcvilln.
Utskrs pluralitet, och deribland äfven ordföranden, sett utur en annan synpunkt än Oecon.Utsk., samma ordförande önskar, att frågan måtte uppskjutas, till dess det betänk, från Bevilln.Utsk. förekommer, hvari frågan finnes afhandlad; men derföre finner jag icke ett sådant uppskof nödvändigt.
Må det tillåtas mig att göra några erinringar härvid.
Inom Bevilln.Utsk. fanns en minoritet, som önskade att få använda de olika meningarna af förbudssystem eller skyddssystem olika efter de olika behof, som kunde förefinnas af de olika artiklarna, som tulltaxan framställer.
Denna minoritet, hvartill jag hörde, trodde, att den kunde slippa att hinda händerna på sig på förhand, utan att den kunde begagna den urskillningsförmåga, som försynen gifvit hvarje menniska, och derefter använda tillämpningen af ena eller andra systemet.
Nej, alldeles icke!
Frågan angick en partifråga; och då måste urskilIningen tystna.
Prohibitivsystemet, det förhatliga prohibitivsystemet skulle motverkas genom ett verkligt prohibitivsystem mot urskillningen.
Tvisten om ordet förbud blef en preliminärfråga, som skulle afgöras, och man skred till votering, om man skulle fä använda urskillningen eller icke, hvilken votering slog så ut, att man icke fick använda urskillningen, ulan måste man, mot bättre vett och utan urskillning, när förbudssystem vore användbart eller icke, foga sig efter den mening, att ordet förhud icke finge användas i Svenska tullspråket.
Flera anmälde häremot sina reservationer, och bland dem äfven jag.
Jag respecterar hvars och ens omdöme; men jag tror, att om urskillningsförmågans användande någonsin är tillåtet i ett land, som icke ställer sig i bredd med Abdera, måste det vara i ett sådant fall, när en stor del af folkets väl är i fråga.
Jag bestrider uppskofvet och anhåller om propos. till bifall å betänk.
Jemte det jag förenar mig i de skäl, Hr Lagerhjelm framställt mot uppskof med frågan, anhåller 46
Don 4 D c c m b c r f. ra. jag alt få uppgifva några andra grunder, än den siste värde talaren framställt, hvarföre Bevilln.Utsk. ej bör befatta sig med denna fråga.
Jag anser Bevilln.Utsk. icke tillkomma något annat, än att sätta tull på de varor, som skola utgå eller inkomma; men att deremot frågan hvilka varor, som skola vara till in- eller utförsel förbjudna, tillhör den ceconomiska lagstiftningen, hvilken således icke bör blifva föremål för Bevilln.Utskts ombepröfvande i annan mån, än hvad tullafgiften beträffar, sedan frågan såsom ceconomisk prseliminariter afgjorts.
Ur denna synpunkt kan jag således icke heller finna annat, än att frågan bör på förhand och utan afvaklan på det betänkande, som rörande tullbevillningen är att förvänta, definitivt afgöra®.
Blir, såsom jag önskar och hoppas, tackjernet förklaradt för en vara, som icke får exporteras, så faller af sig sjelft, att Bevilln.Utsk. icke har med saken att skaffa, enär icke någon tull kan ifrågakomma å en vara, som hvarken införes eller får exporteras.
I anledn. af den siste värde talarens yttrande får jag hemställa, om, i händelse Ständerna skulle besluta en und. skrifvelse till K.
M. med begäran om förhud mot utförsel af tackjern, och Bevilln.Utsk. skulle utstryka denna varuartikel ur taxan eller, på sätt som förut varit brukligt, ditsätta ordet förbud, ulan att tullafgift derför upptoges, om icke häruti skulle ligga ett hinder för K.
M:s rättighet att låta in- och utföra varor på sätt han finner lämpligt, emedan, då ingen tull på varans utförsel fanns bestämd och det icke är att supponera, att JU M. skulle vilja tillåta, att tackjern finge utan tull utföras, K.
M. af ett sådant förhållande skulle vara förhindrad att medgifva utförsel af tackjern.
Af sådant skäl finner jag, ehvad någon und. skrifvelse afgår till K.
M. eller icke med begäran om förbud mot utförsel af tackjern, det vara Representationens ovilkorliga skyldighet att utsätta den tull, denna artikel bör draga, för den händelse utförsel deraf af K. M. skulle tillåtas.
Likväl anser jag det i alla hänseenden öfverflödigt, att särskild und. skrifvelse till K.
M. afgår med begäran om förbud mot utförsel af en varuartikel, som aldrig varit till utförsel tillåten.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig skyldig att först framställa propos. å den under discussionen uppkomna preliminärfråga, och hemställde altså, om R. o. Ad. önskade, att denna punkt, på sätt Gr. v. Fersen yrkat, måtte hvila för att i sammanhang med tulltaxan afgöras.
Uppå derefter framställd propos. blef andra punkten af R. o. Ad. bifallen.
Den 4 December f. m. 47 Gr. von Fersen:
Jag får vördsamt anhålla att till prot. få nedlägga min reservation deremot, att R. o. Ad. genom dess nu fattade beslut på förhand afgjort en fråga, hvarigenom ett band kan komma att låggas på R. o. Ad:s beslut i en kommande sak. 3:dje punkten, mom. a).
Jag vill icke i allmänhet motsätta mig den förändring, Utsk. åsyftat i denna punkt, hvilken innefattar en utvidgning, synnerligast för bergslagen, för hvilken utvidgning jag vill medgifva, att grund icke saknas; men jag tror, att Utsk., vid uppgörande af sitt förslag i denna del, hade bort afse en sak, som dermed äger närmaste sammanhang, nemi. frågan om kolfångst och kolhandel.
I samma stund som Utsk. föreslår ett beslut till upphäfvande af bandet på bergslagernas frihet att tillverka stångjern , dåde egentligen öro ämnade att tillverka tackjern, hade Utsk. jemväl bort uppgifva förslag till förändring af nu gällande lagar om kolfångsten; åtminsone hade Utsk. icke bort förbise den omständighet, att det finnes bergslager, som bära namn och privilegier af bergslager, ehuru de icke äro det.
Det finnes bergslager, der på ioo år icke i Skåf tackjern blifvit ti11— verkadt, men som icke dessmindre tillgodonjuta både bergslagsfrihet i afseende på roteringsskvldighet och rättighet att handla kol utom bergslagen.
Vid förra riksdagen har fråga varit väckt om upphäfvande af sådan bergslag i den ort, jag vistas och der jag känner förhållandet; men frågan har blifvit så behandlad, att två Stånd slädnät emot två, och ännu i denna stund har denna bergslag qvar sina privilegier; och skall den, med bibehållande af sina privilegier i anseende till kolfångsten, äfven få behålla smidesrättigheten, skulle derigenom en orättvisa tillfogas kringliggande bergslag.
Jag yttrar detta såsom en anmärkn., på grund hvaraf, i händelse den icke kan nöjaktigt besvaras, jag nödgas motsätta mig hela denna punkt.
Frih. af Nordin:
Jag kan icke underlåta att vid detta tillfälle uttrycka min fägnad öfver de liberala åsigter, hvarpå jag finner, att Oecon.Utsk. grundat sitt tillstyrkande uti såväl betänk.
N:o io3 som i35, hvarafäfven visar sig, att Utsk. tagit fullkomlig kännedom om de i denna fråga gällande författningar; alt det insett, att i8o3 års nu gällande författning för smidet i Riket då gjorde en revolution i de rättigheter och skyldigheter, som dittills varit gällande, och att denna författning nedbröt det monopolium, som bergsägarne under en framfaren tid vetat att sig förskaffa; och anser jag, att Oecon.Utskts förslag blott innefattar en utveckling af principerna uti i8o3 års författning, samt instämmer således i principerna uti hvad Utsk. framställt.
Det är visserligen en skillnad emellan betänklna N:ris io3 och 135 så tillvida, alt Utsk. i det förra säger, att oin - 48 Den 4 December f. m. skränkt smidesrätt må beviljas såväl bruksägare som bergsmän, hvilka medgifva härdantalets inskränkning i den mån, att gamla smidesrätten på härdarna motsvarar minst 45o Sk& på hvarje härd, sorn Utsk. i sednare betänk, nedsatt till 4oo.
Det gifves visserligen många skäl, som tala för denna förändring; men det finnes också många deremot.
Att här ingå i discussion härom, anser jag öfverflödigt, enär denna del af frågan tillhör K. M:s pröfning och af K.
M. kommer att skärskådas, och dermed vill jag således icke upptaga tiden; roen i sista mom. af denna punkt förekommer ett tillstyrkande af Utsk., så lydande: ”att, i händelse de föreslagna ”grunderna för smidesrätten af K. M. i nåder gillas, ett förslag till nödiga förändringar i beskattningen måtte uppgö”ras och R.
St. i nåder föreläggas.”
Det är denna punkt jag ber att få fästa mig vid, och vid hvilken jag önskade kunna få göra sådana anmärkn:r, att den blefve rättad och ändrad.
Jag delar den öfvertygelse, att sroidesskatten eller s. k. hammarskatten till sin natur är en grundränta, och att det således tillhör R.
St. att be sluta deröfver, när någon förändring derutinnan skall ske; men jag tror, att vid tillämpningen af denna fråga man måste tillse, att man icke binder händerna på Regeringen, så alt en nyttig förändring måste uppskjutas i 6 ä 7 år.
Om nemi. beskattningen ej kan bestämmas förrän vid Ständernas nästa sammanträde, bör det efter vanlig ordning icke kunna ske förrän efter 6 år; men sä länge tål ej jerntillverkningeu uppskof dermed, åtminstone icke tack jernstillverkningen, om också stångjernshandteringen skulle tåla det.
Jag ber att få framställa mina skäl härför.
Tackjernstillverkningen står nu på en öfvergångspunkt och är nära att blifva tillökt med en Udel af hvad den hittills varit, härrörande derifrån, att -Jtdel af bränslet, enligt anställda rön, kan besparas.
Brist på malm kan visserligen på åtskilliga ställen förorsaka, att productionen der icke uppdrifves till detta förhållande; men oslridigt uppkommer på andra ställen en tillökning, som jag anser mig minst kunna upptaga till 100,000 Skål.
Om man nu uppskjuter med stångjernstiliverkningens förökande i 6 år, hvar skall då detta öfverskott af tackjern taga vägen, eller huru skall man ens kunna besluta, att utskeppning af tackjern icke får äga rum?
Man måste då vara betänkt på att inom Riket kunna absorbera denna tillgång, och det kan blott ske genom fri smidesrättighet, genom tillstånd att få anlägga så många bruk man behagar.
På sådan grund torde man inse nödvändigheten alt i detta fall lemna Regeringen fria händer, så att Regeringen icke må blifva til 1 baka hållen från möjligheten att så skyndsamt, som sig göra låter, sätta denna punkt i verkställighet.
Om det på sådant sätt lyckas mig att visa nödvändigheten häraf, torde det tillåtas mig alt, med Den 4 December f. m. med instämmande i öfrigt uti hvad Utsk. i 3:dje punkten af betänkma N:ris io3 och i35 yttrat, få föreslå, att denna punkt måtte erhålla följande lydelse: R. St., som anse, att någon fullständig reglering af smidesrätlen icke med framgång kan verkställas, så vida ej i sammanhang dermed en jemnare fördelning af smidesskatten tillika beredes samt att de vid vissa verk, för en del af smidet, utan tillräcklig controll nu utgående, högst betungande reeognitionsafgifterna afskaffas, vilja i und. fästa K.
M:s höga uppmärksamhet derå, att likasom å ena sidan någon minskning i Kronans nuvar. intrader på det hela af jernhandteringen icke genom den fria smidesrätlens införande får uppstå, det å den andra icke är R.
Stts afsigt att ålägga tillverkarne någon ny eller ökad beskattning i annor väg eller proportion, än som bör vara oskiljaktig från ett ökadt smidesbelopp till erhållande af frihet inom verkstaden, och hvaraf det frivilliga åtagandet är hvarje stångjernstillverkare öppet lemnadt.
St. anse äfven, att hvad af K.
M. på dessa grunder rörrde beskattningen i nåder föreskrifves, måtte, utan hinder för dess tillämpning under liden, nästk. R.
St. till pröfning föreläggas.
Om denna min framställning vinner R. o. Ad:s gillande, blifver deraf en följd, att Regeringen äger att besluta om beskattningen under mellantiden intill nästa Ständers sammanträde.
’Då jag nu framställt, hvad jag anser vara nödvändigt, om brukshandteringen icke skall blifva hämmad, utber jag mig att på samma gäng få besvara en af Gr.
Frölich framställd anmärkn.
Hr Gr. har ansett Oecon.Utsk. hafva oriktigt förfarit deruti, att det icke yttrat sig om kolfångsten i allmänhet, och har klandrat, att det finnes bergslager, hvilka bära namn och privilegium deraf, ehuru de icke på 100 år tillverkat i Skffi tackjern.
I anledn. häraf får jag upplysa Gr. Frölich, att K. M. uti dess nåd. bref af d. 24 Maj iS33 anbefallt, att en commission öfver hela Riket, till utredande af förhållandet härmed , skulle tillsättas och till K.