Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fick ock af hans egen hand 10 à 12 speciedukater tillika med en ampel rekommendation sedermera hos landshöfdingen.
Man gjorde nu resan tvärt öfver landet till den välbygda Resmo prestgård, der herskapet, comme à l ’ ordinaire, togo sin middag kl. 4 e. m., dit köket i god tid hunnit förut.
Den gamle hederlige kyrkoherde Pihlqvist hade vetat att göra sig förståndelig, så att man var fullt nöjd med honom och hans hospitalité.
Beviset var en present af en skön tabatière ooh mycket drickspengar åt hans folk.
Man tillbragte här natten beqvämeligen.
Måndagsmorgon bar det af till Fäijestaden här midt öfver i afsigt att strax embarquera för Kalmar.
Stället är en mil härifrån, meu vädret stormade med full motvind.
Kl. 3 e. m. gick vår general och landshöfding icke desto mindre dit öfver och fann konungen med sina tre herrar till bords kl. 4.
De voro nöjda så med rummen, hvilka der äro talrika och hyggliga, som med den öfverflödiga tillgång på matpersedlar, som sig der företedde utan att någon anstalt derom ifrån landshöfdinge-embetet kunnat göras i sådan hast.
Bordet var både rikt och väl serveradt.
Emot kl. 6 återkom herr generalen under farliga kastvindar, men herrarne vågade sig ej öfver.
I tisdags eller förgår kl. 7 på morgonen intogs en slup för att gå öfver sundet, under ett stilla och vackert väder, och anlände här vid bryggan strax efter kl. 8.
Emottogos af generalen och mig med haranger efter tidens ooh lokalens läglighet.
Konungen tillät sig kallas Sire ooh Majesté och är namnet comte de lTsle (icke Lille, som galet står i gazetterna) tills vidareafiagdt.
Ecklesiastikkåren, officerare och municipalitetet voro följ ak tiga upp i residenset och fingo presenteras der.
Sedan konungen uppkommit ifrån bryggan och trädt inom sjöporten, behagade han taga af hatten och gick obetfickt hela vägen till det utsedda huset, som utgör ett godt stycke.
Vag-narne tillstädes på bryggan refuserades.
Efter några ögonblicks ensamhet, återkom konungen i salen, hvarest honom lemnades flera brefpaketer, dem han öppnade, likväl icke läste och gaf sig sedan i samtal med något hvar af oss.
På min lott föll en liten discours om Kalmar slott, hvars märkvärdighet konungen väl kände.
Lyokelig var jag att slippa frfigan om dess ålder, som i ogen historia för oss utredt.
Efter denna cour gingo vi alla utom värden i huset, som fick tillåtelse att gifva diner.
Den serverades ock på ett, så stora gäster värdigt sätt- i 3 anrättningar, oaktadt fru generalskans bortovaro i Stockhólm.
För allt hvad hittills kunnat ske af skyldiga ärebetygelser, har konungen förklarat sitt högBta nådiga nöje.
Efter vanlig sen middag superas alldeles icke.
Fredag och lördag ätes en raaigre.
Post- och brefskrifning har jemnt ockuperat konungen.
Någon whist spelades likväl i förgår afton.
Konungen steg i går och i dag äfven upp kl. 6 och var fullt klädd kl. \ till 7.
Begaf sig strax till skrifbordet.
Kl. 12 i går gaf hertigen af Angouléme företräde.
Det behagade prinsen att visa oss sin gemåls porträtt Hon är ekön comme un jour.
Det är bekant att hon är en dotter af Louis XVI.
» Elle a été bien malheureuse », sade prinsen.
Vid frågan om hennes helsa svarades: » Assez bien, mais le chagrín l ’ a mal disposé — sa poitrine est gattée, je crains — — »
Duc de Pienne och marquis de Vassé gåfvo oss visiter på samma förmiddag som de hitkommo, innan vi ännu hunnit att vara hos dem, men man tror att det var en gracieuse höflighet på konungens befallning och likaså å dess höga vägnar.
Konungen, som jag sett såsom barn 5 å 6 år gammal, i Versailles och på samma gång hans salig bror, år 1762, är af medelmåttig växt, nog korpulent.
Har ett det vackraste och gladaste ansigte, med mycket eldiga ögon.
Med ett ord, en skön herre, frappant lik salig konungen efter de porträtt man sett.
Han är oförlikneligt nådig och affable.
Svårligen kan man se att han haft någon chagrín, likväl skall hans enslighet stundom vittna om vederspelet.
Det var helt rörande att se honom vid uppgåendet ifrån bron, och få voro de af damerna i fönstren, hvilkas ögon icke brusto ut i tårar och någon vill säga att ko-Ur Dagens Krönika.
27nungen remarquerade det, då han 2 à 3 gånger kastade ögonen isynnerhet uppåt detta mitt hus, hvarifrån de hvita näsdukarne för ögonen åstadkommit någon impression hos honom.
Han frågade ook generalen hvilken det huset tillhörde.
Vid taffeln på Fäijestaden på Öland stötte han fram några halfbrutna ord om sin trista belägenhet, men yttrade ook hopp om en ljusare framtid.
På tillfrågan af generalen: » s ’ il y avait lieu d ’ espérer », svarades: » mais oui, monsieur ».
Men denna discours har varit ganska half och interromperad.
Jag såg från mina rum i tisdags middagstiden huru abbé-sekreteraren emottog en stor depesch och mångfaldiga papper med order till deras besvarande, men sjelf skrifver ock konungen beständigt.
Redan tisdagsafton lemnade han ett bref till generalen att afsändas, jag tror med kurir, till vår konung i Stral-9und, hvars utanskrift han hade skrifvit med egen hand: à Msr mon cher frère et cousin le roi de Suède.
Konungen talar ock engelska, på hvilket språk jag ensam torde få den lyckan att underdånigt konversera med honom.
Med duc de Pienne hade jag i går tillfälle att tala mycket engelska.
Han har en mycket god prononciation och affekterar att tala fort som fransyskan.
Konungen talar långsamt och redigast och är strax intelligible.
Duc d ’ Angoulême, såväl som de andra hegge h er rame äro vackra, uppå de skråmor och ärr nära, som en och annan af dem på ett ärofullt sätt för en god sak sig förvärfvat.
Så upp-ristade en kula kindbenet och tog bort en tand på duc de Pienne, han har ock flera blessyrer i lår och ben.
Så har marquis de Vassé mistat ett öga, men har ett af glas i stället, så väl gjordt att man omöjligt kan se hvilketdera som är det falska.
Hau blinkar alldeles lika med bägge.
Desse unge herrar äro innerligen vifs, muntre och glade, dessutom högst angenäme.
Alla samteliga gå civilt klädde i bruna eller mörk » rockar, med hvita västar, utan allsköns band och ordnar.
Alla hafva rundt hår, men äro pudrade.
Man finner de unga herrarne ofta ute, ej sällan på egen hand.
Konungen har ännu icke velat nyttja någon vagn till promenader för sina skrifockupationers skull.
Har ej heller gif-vit någon circle eller cour ännu.
Man har just icke vågat fråga huru länge han blir här på orten, men af en annan anledning har en gång undfallit honom: » cela suffira pour le peu de temps, que je pense d ’ être ici ».
— Hvart det bär hän är alldeles outgrundligt, men hela sin mobi-lier, kök, voiturer och allt har konungen med sig här.
Skeppet uppkom pä strömmen i går och tros skola lossa i dag.
En stor resvagn skall omlagas här städ es, hvaraf man slutar att han icke gftr sjövägen härifr&amp;n, hvart deb nu bär till lands.
Det torde décideras när svar * hinner komma ifrån vår konung, eller k. m: t kanhända hitkommer sjelf som många tro, och jag med.
Dukater äro nu icke rara i Kalmar.
Ifrån konungen till-stäldes, samma dag de kommo, grosshandlaren Foenander 25,000 Rdr bko att användas till vexlar etc. --
Kommer vår konung så kan absolument ingen utom jag någorlunda logera honom och jag skulle med glädje flytta ut, men det blir väl ej så väl.
Alla andra hyggliga rum i staden äro upptagne för de kommande prinsarne.
Den 29 — 30 Sept, och d.
— — Gissningen om Tullgarn till residens är nog sannolik.
Sedan ifrån fartyget hela equipaget nu är upptaget, blifver visst ingen question om sjöresa härifrån och hvart det kan bära till lands, tror jag att de alldeles icke veta sjelfva.
Flera af oss har den frågan blifvit gjord, huru långt man räknar till Stockholm.
I torsdags, efter ett erhållet bref med utrikesposten, stod glädjen upp i taket.
I extasen blef general Ankarsvärd efterskickad att komma strax, så att kavaljeren, duc de Pienne, icke gaf honom tid att en gång spänna väijan på sig.
Konungen fans utom sig af glädje, hertigen af Angoulême gjorde luftsprång.
Tänkte man väl ej med skäl, att saken icke kunde angå mindre än att Bonaparte numera var rest till andra verlden, att detta evenemang redan haft de fördelaktigaste fbljder fbr konungen på ort och ställe — nej inte något sådant utan, » tänk, min bäste general, att min bror kommer hit med allra fbrsta.
Han gick från Yarmouth på Göteborg d.
16 och kan vara här i denna dag ».
Konungen har icke sett duc d ’ Artois på 11 år och duc d ’ Angoulême icke sin far på 7 dito.
På stunden fotade sig hertigen af med generalen för att bese det utsedda logiet hos handelsman Holtz, h vil ket befans ganska värdigt och beqvämt, så fbr duc d ’ Artois som ett par af hans kavaljerer, hvilka alla herrar han ändtligen vill ha bredvid sig — och nu vänta vi med all möjlig empressement.
I går ankom en kurir ifrån vår konung, som vid dess affärdande icke ännu kunnat inhändiga generalens bref.
Depeschentydde på att de hemförlofvade 200 man af Kalmar regemente &amp; ter prompt skulle göra les honneurs, och order derom afgingo strax till premiermajoren, så att truppen kan vara här tisdags afton.
Här blifver således hädanefter något lifligare och helt egentligen sagdt, annat ljud i bjällran, ty hittills ha vi blott haft en trumma och en pipa om qvällarne, hörande till en vakt af 12 man.
Våra utländska herrar få emellertid intet veta härom, hvilka jag trott mig se persiflera vårt ringa spel om aftnarne.
Dock kan jag ej säga det med full visshet.
Titulus må veta att konungen nu tillåter societé hos sig om qvällarne på utsatt tid inemot kl. 9, men hittills har mao icke hunnit formera den större, än af generalen, kommendanten, stadsmajoren, chefofficeraren för den lilla kommenderingen, löjtnant Karl Ankarsvärd och mig.
När vi komma, sitter konungea med sina 3 herrar och spelar whist, hvilket varar till ^11.
— Nous autres stå och se på och då och då fä vi en fråga och dermed är det allt — sitta få vi ändteligen, men mången skulie finna detta vara ledsamt, bra ledsamt encore, fastän det är en heder att vara kallad dertill.
I förgår åkte konungen ut för att promenera.
Det gjorde han ock med besked i två timmar, förbi Skälby, generalens boställe.
Som en conte å rire berättade han mig, det en preat p&amp; Oland vid hästars ombyte hade hjertligen bedt honom stiga ur vagnen för att låta se sig af kyrkfolket, men det regnade ganska starkt.
Folket stod under skjul.
Konungen föregaf att han icke väl vågade att bli våt.
— Han skulle alltför gerna tillåta hvilken som ville komma till sig till vagnen — men presten tycktes föga vara belåten dermed att han icke vann sin önskan.
— Än en trait af en annan.
En ung prest i full förtröstan att kunna samtala med konungen genom abbén på latin, sade likväl att han talade bättre franska än latin.
» Tant mieux », sade herrarne, » voas étes notre homme ».
Men när det kom till saken, förstod han icke hvad de sade, kunde ej heller ex-primera hvad han ville ha sagt sjelf — ce qui ne donnait pas ä nous autres une grande opinion de son latin.
Också restait il ä bout de cette langue.
I går åkte konungen åter ut, men denna gång, bara ut till tullen.
Derifrån gick han till sluttet, besåg der noga alla rummen, intill det minsta.
Språkade mycket om Kalmarunionen och röjde då, som ofta eljes, myckcn beläsenhet i svenska historien och ett horribelt starkt minne.
Hans berättelser äro högst charmanta.
må tro, att jag ock gifvit mig ombordmed att tala engelska med herrarne och derati äro konangen och duc de Pienne isynnerhet väl verserade och hafva de verkligen the very true english prononciation, som jag förlorat.
De hafva ock senare och längre än jag varit i England.
Ifrån slottet promenerade konangen en fjerdingsväg utåt landsvägen, men vände om i vagn hem igen.
Fet och korpulent, går han starkt och lätt, som är underligt.
Befald i dag till bordet (söndag) hade jag beredt mig på den sköna kryddan hanger, som passar till all slags mat; vi åto magnifiquement i halfannan timme, drucko i proportion och så farväl till kl. 9, då vi äro der igen.
Promenaden skulle i dag ha skett till ett ställe, Stensö, der Gustaf I steg i land, då han kom ifrån Lübeck och vandrade till staden midt igenom de danska trupperna, men kungen kom att taga en annan väg i dag och gick en halfmil, åkande hem som vanligt.
Den 4 okt.
I förgår var en quasi festdag.
KonuBgens namnsdag, som okunnig om vår kalender han icke visste af.
Då vi kl. 11 begärde audiens, doutera de han sig icke af hvad vi, nog manstarke, kunde vilja.
En grefve Hamilton skulle just då presenteras, men han fick vänta tills general Ankarsvärd komplimente-rat konungen och bedt honom lefva 100 Ludvigsdagar m. m., hvarpå jag immédiatement inföll med en komplimang, som jag här för ro skull bifogar.
Den rörde konungen synbarligen Jag skulle recitera den utantill, med papperet likväl i handen, men kom af mig i andra raden på andra versen, dock så att det icke gjorde en sekunds uppehåll.
— Minne och allt är numera inte värdt ô skilling, et je m ’ en passerai bientôt.
Om konungen eller hans herrar igenkänt desse små verser, tagna ur poemet les Devoirs de la Socialité de Mr Thomas, om de sagt mig det, så hade jag prompt svarat, att då man icke sirligen kan framföra sina egna tankar, ses sentiments zélés pour — — — så låter man hellre en annan tala genom sig än att alldeles tiga.
Vi lära ej länge få behålla konungen här hos oss.
I går lät le capitaine de vaisseau, som fört herrarne hit, tillsäga att den ackorderade vänttiden expirerade på onsdag i nästa vecka, och om han längre skulle uppehålla sig här, vill han ha 100 Rdr par jour.
Den verkliga summan för hela resan, som han har att touchera, är 4000 Albertsdaler, vill säga B: ko Rdr 600u, 100 duk.
som don gratuit till skepparen, 4 dito till hvar matros.Man väntar med ängslan den store slägtingen frän Göteborg hvar minut.
Han skulle gå ifrän Harwich d.
17 sept.
Abbén sade mig nyss (de andra svara på ingen fråga) att hela resan dependerar af hvad bägge bröderna kunna sins emellan besluta.
Ifrån vår konung hörer man allsintet, sedan han be-falde att truppen af de 200 man skulle komma in igen.
De kommo ock i går afton.
Tapton af hela regementsmusiken var skön, och i dag kl. 10 offererar man konungen hedersvakten af 100 man, som man vet att han icke emottager.
De förblifva icke desto mindre qvar.
Möjligen gör vår konung här en kort apparition, men an * dre tro att han ej går ifrån Stralsuud, förrän herskapet här är bortrest.
Intet svar har konung Ludvig ännu fätt uppå sitt bref, som afgick med kurir strax efter hitkomsten, hvilket väntas med allsköns empressement.
Deras hofhållning kostar emellertid mycket, oaktadt de hittills icke haft flera än allenast 2 gäster dagligen.
En stor diner lärer dock till slut blifva gifven.
På Ludvigsdagen voro vi kl. 9 på aftonen bjudne att dricka punsch.
Kl. 10 först fingo vi våra rasader i stora kristalldricksglas, och kl. 11 var med spelningen kalaset förbi.
Skjutningen på strömmen med flaggningar hela dagen roade konungen ganska mycket, och — — det är visst att han tycker bra nog om oss.
En artig scen tilldrog sig i måndags.
Konungen skulle ändteligen se det ställe der Gustaf I anlände, då han inkom i riket från Lübeck i maj 1520.
Konung Ludvig gick mest till fots hela halfmilen ut till Stensö, och kommen på stället, stod han en god stund stillatigande, föll sedan ned och kyste den der upprättade stenen och tog upp sin knif, hvarmed han uppskar en stor torfva, den han invecklade i en sin näsduk och lemnade åt lakejen.
— — I förgår fick man kunskap om att duc d * Artois, efter 11 dygns besvärlig resa ifrån England, var kommen till Göteborg och skulle begifva sig på vägen hit 2 dagar efter.
Han skulle då arrivera här såsom i går och kunde icke mankera på det ju hans herr son, duc d ’ Angouléme skulle kunna möta honom, men prinsens marche-route lydde blott på Jönköping.
Derifrån gå bara 3 vägar hit och duc d ’ Angouleme tog riktigten alldeles oriktig.
Kl. cirka 9 reste konungen sin bror till mötes, råkade honom 7 fjerdingsväg härifrån på Ryssby och båda herrarne voro här kl. 12.
Blefvo då mottagna af alla samtliga officerare, anförde af herr general Ankarsvärd och af Saulus ibland profeterna, som hade ingen att anföra utom sig sjelf.
När salsdörrarne öppnades för herrarne, surprenerades de af en mycket vacker regementsmusik.
I förmaket konverserades en stund, medan konungen ännu var inne.
Efter konungens ingång i sina ram skedde ordentlig presentation af officerare, borgmästare etc.
Duo d ’ Artois behagade tala vid flera, som hade vox och loquela på sin partage — mig helsade han nådigt från biskop Wingård, frågade om jag fått bref af honom etc. Borta ifrån mig ett par minuter, återkom han och språkade en hel hop till Göteborgs beröm.
Jag visste ännu icke hur a besatt damt de der barit sig åt vis à vis hertigen, hvilket oändligen förargat mig.
Han kommer ifrån sjön och finner intet logis för sig utsedt.
Landshöfdingen, som säger sig icke ha vetat af prinsens ankomst, var ute på sin ladugård en fjerdingsväg ifrån staden och hade icke ännu inflyttat sin mobilier.
— Prinsen kunde således ej bo der; man sökte att skaffa in honom hos kommerserådet Björnberg.
Denne fans ej heller i staden.
Ändtligen admitterade honom herr Hall, som har bara tunnor guld, en omättlig k öp man s högfärd och ett skägg, som räcker redan neder på bröstet, och han arbetat på 4 år visst För så kort tid kunde hertigen ej låta uppsätta ett eget kök; han skulle således serveras af hr Hall, och ingën tvifvel är att ju det skett med all smak och kostnad, men surprenant lärer det varit för prinsen att se sig melerad med en hop af Halls kunder ända intill att han lät sina kontors- och bodtrampare komma med till samma taffel.
När landshöfdingen baron Carpelan förständigade honom om otillbörligheten af en slik procédé, svarade han fräckt: » När jag gifver duc d ’ Artois mat gratis, så sätter jag till mitt bord hvem jag vill ».
Vacker gosse med sitt otäcka skägg och allt — nog har jag glädje af denna min kusin.
Gift är han ej den narren, och hans mor var ej heller tillstädes.
Hertigen af Angoulême, efter att hafva rest på 1 £ dygn 20 mil bom åt Vexiökanten, hemkom sent nog i går afton och flög sin herr far i armarne.
Ingenting skall ha varit vackrare än konungens möte med sin bror på Kyssby backe.
Jag kan ej väl beskrifva duc d ’ Artois.
Han är väl växt, smal och längre till växten än bror och son.
Kungen är mycket vacker med de eldigaste, mest talande ögon, men sådana somdue d ’ Artois har, sâg jag ännu aldrig; ¿ton bruna, högst passande till ansigtets öfriga lineameoter.
Knäna dessa, tillika med ögooen, markera något som visu * en determioerad sjil, så intyga med mig alla, att hertigens tala sådant språk.
Hans rann bar ieke desto mindre ett intagande leende.
Att van hlftig.
affable förekommande llrer vara eu hnfruddrag i sam teliga herrarne Bourbon * karaktär.
Hertigen var charmerad att hir finna folk, som kunde tala hans språk.
General Ankarsvärd fick en hel komplimang derför, ty general Carpelan hade ej förmått framföra ett ord, utan nyttjade sin son, som hitfört hertigen, till tolk — ett hiskeligt svårt konversationssätt det. --
I förgår kom en underofficer såsom kurir från Stralsund.
Den medbragte svar ifrån vår konung till Ludvig XVIII uppå dess bref \ hvars innehåll ännu icke blifvit bekant.
General Ankarsvärd fick tillika ett nådigt handbref från k. m., som icke innehöll något annat än förklaringen af kungens nådiga tillfredsställelse med det sätt, uppå hvilket man emottagit den olycklige kungen af Frankrike.
Hela brefvet var ganska nådigt, men angick för öfrigt ej det minsta konung Ludvig eller prinsarne.
Innehöll ej heller om någon kunglig hemresa det allra ringaste.
Vi våga tro att den icke sker, förrän de franska herrarne äro borta.
I dag ftr man väl höra hvad parti de taga.
I Göteborg hade duc d ’ Artois lofvat att om 3 veckor vara der à retour; har ock bedt paketbåtekaptenen att vänta på honom vid den tiden.
Han blef konvojerad till Göteborg af en stor krigsfregatt, som ock lärer bringa honom défense på återresan till Harwich. --
15 okt.
— — — Man begynner så der sourdement att tala om bortresa nu i veckan, och emedan duc d ’ Artois vexlat till sig penningar till sin Göteborgsresa, tror man att han reser först kanhända onsdagen; konungens och de andra herrarnes resa de-penderar af väder och vind, dito af ett bref, som konungen med all empressement väntar.
Skepparen, som flr 1000 Daler silfver-mynt om dagen ifrån förliden torsdag att räkna, kan det göra lika mycket när det bär af.
I förgår afton anlände hans excellens riksmarskalken här-städes, begärde och fick strax företräde.
Hans merit hos den kgl.
franska familjen under dess flykt är bekant.
Detta möte och entrevue skall ha varit högst rörande och kostat tårar.Konungen och prinsarne hafva ioke sett grefven sedan den tiden.
Kl. 9 gick han hem och bevistade icke cirkeln, men i går morgons dejeunerade han med konungen etc. och var redan ute kl. strax efter 9, så att jag gick miste den gängen.
Fick likväl den ttran att äta med honom hos konungen sedermera.
Der bullades upp just öfverdrifvet i går, och var en alldeles magnifik diner, såsom der ock draoks mycket skönt och fint.
Då efter ett högst tröttsamt stående man ändtligen kl. 8 inemot fick retirera sig, gingo alla t. o. m. hertigarne, men konungen tog h. exc.
med sig in i sängkammaren.
Om grefveo bevistade den s. k. societeten kl. 9 till 11 vet jag icke, emedan jag icke orkade gä dit upp vidare.
I dag är ett jagtparti formeradt, som alla bevista utom konungen och grefve Fersen.
Jag tror ej att de göra rätt mycken fortune utom hvad rapphöns beträffar.
Emellertid är omliggande jägeribetjening och all verldens hundar uppkallade och Gud nåde de harar som kunna förekomma i väderstrecket, tillika med alla coqs de bois et coqs de bruyère.
Till middagen äro väl samtliga herrarne à rétour.
Prof uppå konung Ludvigs och prinsarnes oförlikneliga höflig-het är det, att i lördags insändes konungens kammarherre duo de Pienne till friherrinnan Ankarsvärd, nyss hemkonftnen från Stockholm, för att anmäla sio herre etc. till visit ackompagnerad af hela sitt hof.
Hon emottog dem alla och konversationen varade öfver en timmes tid.
Hon entretenerade dem med all lätthet såsom hon med all fferdigbet talar språket.
Deremot visar sig hennes fru mor generalskan Segebaden, nyligen hemkommen från Stockholm, alldeles icke och har ock skäl dertill af sina 78 år.
De anga herrar kavaljererna hafva ock flera gånger gjort mig den äran och mina damer slå sig tämligen ut.
Det är en svår vana att de tala så hiskeligen fort med sina förkortningar af orden, hvarigenom man ofta ej kan slå udd på hvad de mena.
Duc de Pienne studerar nu med all flit svenska grammatikan, jag menar det är Stridsbergs, för att kunna säga damerna något galanteri, hvilket han ock försökte i går afton på konserten: Fröken är söt, mamsell är vacker.
— Det kostade på nymferna att låta säga sig det öfverljudt.
När det felar honom ett ord, slår han upp sin grammatika och ber dem vänta litet.
Om Titulus har eller kunde skaffa mig något litet, men vackert porträtt af Gustaf I så skicka mig det med omgående post.
Jag kunde icke gifva konungen i går flera än Erik XIV.s,Johan IILs och Sigismunds.
Jag har bett Gustaf I: s af samma storlek, men hvarest minnes jag ej, och detta porträtt vore honom kärast af alla.
— — Det efterlängtade brefvet har konungen förmodligen fått med posten i dag.
I annat fall torde man icke vara så glad och munter i afton som eljes vanligen.
Man kan icke imaginera sig någons humör så upprymdt, så alltid sig likt som konungens — affable och nedlåtande emot alla, har han intagit hela vår verld här, prinsen liknar sin bror, men cum faciunt idem, non tamen est idem.
Damer, som konungen icke kan komma åt, emedan ingen presentation kan ha rum, helsar han dock på oändligen nådigt, t. ex. sin vis-à-vis, min hustru med dotter, m. fl.
damer som gjort dem besök och kunnat komma fram till fönstren.
Jag tror ej att han9 kavaljer duc de Pienne komme så ofta in till oss, om ej befalld af konungen, men, Gud vet, här äro ofta 3 à 4 vackra unga damer och kanske de draga honom, i synnerhet som min dotter ändtligen går på friskt att tala med honom.
I förgår störtade han in på oss midt under en souper, jag gaf.
— Hvad skulle man bjuda honom som icke äter något om qvällarne — ett glas ölo9t — elhost, c ’ est bien bon cela, comment le fait-on?
— Man slog socker uti — ah!