Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I enlighet med denna af Ulsktn vidtagna behandling af fiagan, bör äfven jag göra mina framställningar; men då något beslut af Ståndet icke blifvit fatladt, i afseende på betänkts föredragning rnomentvis, må det vara mig medgifvet att uti ett sammanhang yttra mig öfver frågan uti dess helhet, samt att derunder äfven kunna få ingå uti en speciellare granskning af de särskildta niomina, allt efter som omständigheterna och ämnets natur dertill kunna föranleda, hvilket dessutom, vid muntlig föredragning af ett ämne utaf denna vigt samt af en talare med så ringa förmåga och parlamentarisk vana, icke gerna kan undvikas och således torde benäget ursägtas.
Hvad sjelfva det folk beträffar, örn hvars rättigheter, i så väl (för att (olja elen af Utsk:n iakttagna ordning) borgerliga, som religiöst hänseende, vi nu gå att, detsamma oliördan, öfverlägga och besluta, kan jag icke underlåta att härvid öppet gifva tillkänna, att äfven jag tillförene haft en slugs antipathi emot detsamma; men derjemte tillägga, att, sedan jag blifvit i tillfälle alt lära känna flera rättskaffens, redbare och i allo aktningsvärde personer af detta folk, hos mig, liksom i allmänhet uti de städer, der Judar tillåtits bosätta sig och de derigenom kommit i närmare sociala förhållanden med de Christne, denna falska fördom försvunnit; och med ordet
Jude förstår jag i sanning för ingen del hvad man förut gemenligen dermed menat, hufvudsakligen der - 336
Den a4 April f. m. före, alt (letia folk endast ägt rättighet fara landet kling och drifva köpenskap samt att ända intill sednare tider för* fattningarne, i stället alt förhindra detta snart sagdt nomad+ska lefnadssätt, tverlom utestängde juden ifrån allt sorn kunde fästa honom vid det nya fäderneslandet och dess samhällsförhållanden»
Vi klaga öfver att Judarne bilda ”en stat i staten,’' och vi göra ändock allt för att tvinga dem dertill.
Innerligen beklagar jag doek, att, elium äfven ibland dem upplysningen spridi sitt herrliga inflytande, de, likväl mindre kanske af religiöst, än af andra motiver, al häfla sig ifrån att låta sina barn uppfostras tili den kyrka, hvilken inom derus fädernesland är den rådande.
Jag kan ej underlåta att härvid upptaga den allmänt förda klagan öfver den indifferentism, soln man anser vara rådande ibland Judiska folkel och liuiu lätt den Stat, som iipptoge detsamma inom sig, af denna indifferentism skulle blifva smittad.
Mine herrar! månne icke denna indifferentism, — ett barn af den närvarande liden med dess öfver hölvan uppdrifna frihetsidéer, — beklagligen alltför mycket griper omkring sig just inom den Christna församlingen.
Och böra vi icke fastmera hafva vår uppmärksamhet på det sorgfälligaste riktad på den alltför mycket omkring sig gripande methodismen och catholicismeu, än på den Judiska religionen, som aldrig ansetts hafva haft för ändamål att göra proselyter?
Detta ämne är likväl af så grannlaga natur, att jag ej vågar närmare inlåta mig deruti; och jag hoppas, att hvad jag redan yttrat icke skall gifva anleda, lill misstankan af illiberalism, eller något slags anstryckiiing af religionsfanatism.
Vare detta långt ifrån min mening! ehuru jag på det vai mäste känner mig lifvad af så väl detta ämne i allmänhet, sorn ock , — hvad angår speciell den fråga vi nu discutera, — af hoppet att, särdeles om Judarne förunnades utvidgade rättigheter, ja full medborgarerätt, de så småningom skulle känna sig dragne att allt närmare införlifvas med de Cbrist ne — och öfvergången blefve då lätt.
Denna tidpunkt ar ej långt borta, endast vi icke sjelfve medelst intoleranta lagar och förbud aflngsne den ifrån oss.
Skadom omkring oss luiru förhållandet för närvar, är uti andra länder.
Hvilka friheter aro icke Judarna medgifna i Holland, Frankrike och Tyskland?
De nya utvidgade rättigheter, sorn blifvit
Judarna tillerkända med så stor majoritet inom det Engelska parlamentet — och hvilket Frih.
Hamilton nyligen återkallade uti Ståndets minne, hvarföre jag anser mig höi a endast antyda detta i afseende på Judefrågan, tideus s'nr<i leeken.
De >:ne RiksS':ns afslag hos oss, samtidigt med de af mig åberopade i främmande länder, till förmån för Judarna vid - Den 24 April f. m.
B37 vidtagne åtgärder är en i sanning märklig och föga tillfredsställande företeelse; och måtte R. o. Ad. icke tveka hvilken väg de härutinnan böra beträda, ej fruktande det orättvisa klander, sorn möjligen kan drabba Ståndet, derest, efter hvad jag är så inner ligen öfvertygad om, det ifrågavar. betänk. varder afslaget, med tillkännagifvande af It. o. Ad:s underd. önskan, det K.
M. genom utfärdande författning i nåder täcktes förunna här i landet redan befintlige
Judar enahanda fri- och rättigheter som äro Christna medborgare medgifne.
Af hvad jag redan tagit mig friheten anföra, torde nogsamt vara ådagalagdt hvilka mina åsigter rörande denna fråga äro; och jag borde törhända härtill inskränka mig; men, såsom jag förut haft äran tillkännagifva, ämnets vigt föranleder mig att taga H.
Ståndets tid i något längre anspråk, för att möjligen blifva i tillfälle att kunna någorlunda fullständigt utveckla mina åsigter i sjelfva ämnet samt skälen för min önskan 0111 afslag å det ifrågavar. betänkandet.
Utom det att jag ej kan godkänna den slutföljd, hvartill de sammansatta Utsk:n kommit, särdeles hvad det sednare mom. beträfFar, eller att aflägsna tidepunkten för i landet varande bosatte Judar att erhålla Svensk medborgarerätt, med de inskränkningar, hvilka äro en ovillkorlig följd af olikheten emellan den judiska och christna religionen, kan jag icke annat än på det högsta ogilla den intoleranta anda, sorn genomgår hela betänk, och som dicterat ordslällningen uti detsamma.
Då denna intolerance eller illiberalism likväl omfattar endast 1 mom. eller förbudet för Judar att hädanefter få nedsätta sig i Riket, anser jag mig böra först yttra mig öfver detta morn., derom — jag erkänner det — jag i sanning icke tilltror mig kunna rätt bedömma, huruvida nationen bör eller icke bör af K. M. i underd. anhålla om utfärdande af ett dylikt förbud.
Min känsla för rättvisa och billighet uppmanar mig dock alt äfven derutinnan vara ifrån Utslcns pluralitet skiljaktig samt att förena mig uti Frih. von Krasmers, betänk, vidfogade, reservation, rörande detta mom.
Men skulle betänk, uti denna del utaf Ståndet möjligen godkännas, motsätter jag mig det ingalunda; jag anser det endast, i sådant fall, vara högst nödvändigt, att gifva detsamma en annan redaction, på det att det verkligen illiberala uti ett dylikt förbud måtte så mycket som möjligt kunna förmildras.
Till hvad jag förut haft äran anföra, för att gifva stöd åt min Jifliga önskan, att Ståndet åtminstone för sin del måtte öppet uttala sitt ogillande om ett fördröjande af redan uti Riket varande bosatte Judars upptagande till fullkomligt erhållande af Svensk medborgarerätt, tager jag mig friheten tillägga följande, egentligen för alt uti åtskilliga delar ådagalägga det obilliga och orättvisa uti de före den 1838 års så 24 H. 43 338 Den a4 April f. m. mycket förkastade judeförordning befintliga stadgar ronde detta folk.
Enligt K. förordningen den 20
Februari 1820 bestraffas för enahanda lurendrejeribrott
Jpde med ständig förvisning utur Riket, då annan utländning deremot endast förvises på 3 år, o. s. v.— Hvarföre denna skärpning uti straffet för Jude?
Ingalunda fritagen ifrån beväringsskyldigheten, är det Jude likväl icke medgifvet, ifall lian, i händelse af ett krig skulle befinna sig i conscriptionsåldern och således måste bidraga till sitt fäderneslands försvar, alt i likhet nied Christen beväringsskyldig kunna tjena sig upp till officer; och enahanda hvarken på rättvisa eller billighet grundade, om jag så får säga, skråanda förbjuder Juden att ingå på tjenstemannabanan i öfrigt, äfvensom inträdet uti andra yrken dels är honom likaledes betaget, dels med snart sagdt oöfverstigliga svårigheter förenadt.
Huru annorlunda är icke förhållandet inom andra länder, der man finner Judar, utmärkte ej allenast såsom lärde, vettenskapsmän och skriftställare, utan äfven såsom Slatens embets- och tjenstemän.
Att förhållandet skulle vara enahanda äfven hos oss må man icke betvifla, särdeles sorn vi inom hufvudstaden äga derpå ett talande bevis, enär den individ, hvilken ibland Svenska Judar i detta fall utgör ett undantag, äger så allmän aktning och förtroende, alt han skulle göra heder åt hvilken trosbekännelse som helst.
Man klagar öfver det bos Juden medfödda penningebegär, samt att hans hela traktan endast afser mättandet deraf.
Jag erkänner, alt det vid första påseendet synes så vara; men vilja vi opartiskt bedomina saken, måste vi finna anledmn dertill just ligga uti de tillförene allestädes och nu snart sagdt endast hos oss olyckligtvis befintliga, hårda och obilliga tvångslagar emot Judarne, hvarigenom de, beröfvade den alla andra medgifna, menoiskan naturligen tillkommande rättigheten att, med behörigt iakttagande af inom hvarje land nödvändiga befunna stadgar och institutioner, få frivilligt bereda sig tillfälle till uppehälle och bergning, — beröfvade denna rättighet, säger jag, hafva de blifvit tvungne att uteslutande ät handeln vända deras verksamhet, och den detta folk medfödda speculationsförmåga har naturligtvis blifvit uppdrifven genom deras ifrån urminnes tider egnande ål detta näringsfång.
Derutinnan tror jag att man bör söka skälet till detta hos Judarna anmärkta sträfvande att förkofra sig, och icke uti något hos dem, mera än hos andra, roedfödt penningebegär.
Detta nu så högt uppdrifna penningebegär synes mig dessutom i allmänhet tillhöra vår närvar, tid och liksom vara den idol, hvilken denna tid med så mycken förkärlek dyrkar, på samma sätt som äran var den förgångna riddaretidens.
Jag beklagar allvarligen att så torde vara D c ii >4 April f. m. 33g fallet, och önskar uppriktigt, att detta begär ej måtte blifva alltför mycket öfvervägande, då vi snart gå att rösta öfver en fråga, hvarvid detta begär och de många dermed beslägtade onda begärelser kunna anses ligga uti den ena vågskålen, dä deremot uti den andia så tydligen framstående befinnes nationens heder, dess värdighet och anseende.
Jag återgår lill ämnet och har dervid föga alt tillägga, särdeles då jag får förklara, att jag så fullkomligt instämmer uti den af Hr Professoren, Doctor Thomander emot sednare morn. afgilna reservation samt uli det af honom dervid gjorda förslag till förordning, ang:de Judars skyldigheter och rättigheter här i Riket, hvilken reservation jemte förslaget jag anhåller att, såsom varande helt korta, få uppläsa: ”Emot det sednare mom. i de förenade Utskins betänk, får jag dt ig vördsamt reservera.
Ju mindre det missnöje, hvarmed de sednaste Judelöi fattningarne här i landet emottogos, kan a oses vara en hemlighet, och ju btydsammare det i sakens närvar, skick lärer vara för Kronans ministrar att i detta mål taga initiativet, desto lämpligare måste jag anse det vara, att R.
St. här icke inskränka sig lill den lättare utvägen alt klandra hvad som skett, ulan fasthellre underkasta sig älvenlyret af den svårare, som är att föreslå i detalj de stadgaoden, hvilka förmenas böra inträda i de klandrades ställe.
Ju bestämdare den form är, i hvilken dessa förslag framträda, desto mindre sätter man landets Styrelse i förlägenhet, och desto större och ädelmodigare andel åtager man sig sjelf i de missnöjen, dem hvilka åtgärder sorn helst kunna framkalla i en angelägenhet, der så mäktiga enskildta intressen äro i verksamhet.
St. hafva makten : de hafva råd och lägenhet alt något vedervåga:
Kronans anseende tål icke att ytterligare blottställas.” Förslaget lyder sålunda: s *•
”Inom Riket född eller bosatt Jude skall hädanefter vara ställd i lika rättsförhållande med öfriga Svenska undersåter, enligt Svensk lag, samt åtnjuta enahanda rättigheter och förmåner som Svensk undersåte i allmänhet tillkomma, utan andra inskränkningar än dem Rikets grundlagar för utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämma, eller ock denna förordning särskildt stadgar: hvaremot sådan Jude så väl för sin person som för sin egendom och näring eller rörelse är underkastad Svensk undersåtes skyldigheter och åligganden. § 2.
Astundar Jude sig annorstädes bosätta än i Stockholm, Götheborg, Norrköping eller Carlskrona, bör underd. ansökan hos K.
M. derom göras, med uppgift om ändamålet
Den »4 April f. m. för den sökta bosättningen; hvarefter K. M., sedan vederbör. embetsmyndigbeter, så ock borgerskap eller magistrat blifvit hörde, vill särskildt i nåder besluta, huruvida den ifrågaställa bosättningen må äga rum eller icke. § 3.
Vill Jude idka handel, handtverk eller annan borgerlig rörelse, ställe sig till efterrättelse hvad förfaltningarne för vinnande af sådan rättighet i hvarje fall föreskrifva om fräjd, Järö- eller tjensleår, gesälltid, mästareprofs afläggande tn. m.; skolandes vederbörlig embetsmyndighet öfver derom gjord ansökan höra vederbörande handels-, handtverks- eller fabrikssocietet, hvarefter och sedan utslag i målet blifvit meddeladt, besvär deröfver må kunna anföras och fullföljas inom den tid och i den ordning, som för hvarje fall finnes i allmänhet föreskrifvet.
S 4- Jude må ej kunna välja eller kalla prest inom christelig församling, ej heller i annan öfverläggning eller beslut om christelig kyrko- eller undervisningsangelägenhet deltaga.
Finnes sådan egendom, hvarmed patronrätt är förenad, i Judisk mans ägo, varde gället för all framtid consistoriel! gäll. § 5.
För Judisk myndling, men ej för Christen, må Jude kunna förmyndareansvar sig åtaga.
Är Judisk myndling minderårig, galle för dess uppfostran ej hvad i 2 § 22 cap. Ärfda-b:n om evangeliska läran sägs. § 6.
Judisk man eller qvinna må ej ingå äktenskap med annan trosförvandt, utan Konungen gifver der lof till.
Med lysning och vigsel till sådant blandadt äktenskap skall så tillgå, som ar med afseende å Christna fästehjonet i lag föreskrifvet.
Barn af detta äktenskap skall i den Christna makans trosbekännelse uppfostras. § 7- Skall Jude vittnes- eller annan ed aflägga, gånge den efter vanligt edsformulär, dock att orden:
Heliga
Lag sägas i stället för Heliga Evangelium. S 8.
I alla de fall, då prestbevis för annan Svensk undersåte erfordras, skall Jude förete behörigt bevis af religionsläraren vid en synagoga. § 9- Rättighet till anläggande af Judisk synagoga eller begrafningsplats skall hos K. M. i underdånighet sökas.
Den 24 April f. ra. 34. s >°- Judarne åligger att ensamme underhålla fattiga af deras egen trosbekännelse, utan alt de derföre kunna undandraga sig andel, enligt gällande grunder, i afgifter till allmänna fattigvården i den församling, inom hvars område de äro boende eller äga fastighet.”
Lika med den värde reservanten, anser jag lillägg och ändringar möjligen kunna vara Lehöfliga i afseende på detta förslag, som uti de hufvudsakligaste delarna likväl svnes mig vara antagligt; och jag skulle innerligen hafva önskat, att detsamma blifvit af samtliga RiksSun godkändt, på det alt något positivt steg å R.
St:s sida vore taget uti denna vigtiga reformationsfråga, samt R.
St. derigenom något underlättat den andra statsmaktens bestyr och tillgörande härutinnan, så mycket nödvändigare, som vi beklagligen alltför mycket torde erinra oss det missnöje och de obehagligheter, som 1838 års K. förordning förorsakade — mera såsom en följd af den, samtidig med denna förordnings utfärdande, genom hvarjehanda impulser upprörda och oroliga sinnesstämning hos vissa classer utaf hufvudstadens befolkning, och hvilken då, såsom ett eftersökt näringsämne, begärligt omfattade oftanämnda Judeförordning, som, under andra förhållanden och vid en annan tidpunkt meddelad, visserligen ej skulle hafva emottagits med så stort missnöje och klander.
Framliden hoppas jag i detta fall ej skall jäfva mina förhoppningar; och det är åt den samt åt vår Konungs oafbrutna sträfvande att lyckliggöra det folk, som öppnat honom sin famn, jag öfverlemna!- denna, såsom mången annan under våra riksdagar af R.
St., enligt min oförgripliga tanke, för hvad å dem vidkommit, mindre välbetänkt behandlade och afgjorda fråga.
Genom denna min sednaste framställning, och då jag med detsamma tillkännagifvit min önskan, att det af Hr Professoren , Doctor Thomander uppgjorda förslag skulle hafva blifvit af R.
St. antaget, skiljer jag mig ifrån Gr.
Taubes åsigter uti denna del af frågan, ehuru jag i öfrigt hufvudsakligen instämmer med honom Hr Grefveu har nemi. förklarat, det lian icke ansåg R.
St. äga att lill K.
M. ingå med något förslag uti ämnet, utan blott betrakta denna fråga såsom ett rent önskningsmål.
Jag kan ingalunda dela denna åsigt, för hvilken jag ock äger ett skäl deruti, att LagUtsk. i förening med Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. densamma behandlat.
Jag bar i detta afseende redan yttrat mig dela de åsigter, hvilka af Hr Professor Thomander uti dess reservation blifvit tillkännagifna, jemte de af honom anförda skälen derför.
Jag tager mig friheten att nu endast hänvisa till dem, och slutar med att förklara, att, då en återremiss, hvilket jag helst skulle hafva önskat å detta betänk., till ingenting för närvar, skulle gagna, enär det - Den a4 April f. m. samina redan är af de öfriga 3:ne RiksSlånden godkändt, min lifliga önskan nu är, att H. K. o.
Ad. medelst dess ogillande öppet och utan fruktan för det orättvisa klander, som derigenom skulle kunna drabba .Ståndet, uttrycker en opinion, som är Ståndet värdig, en opinion, hvilken, jag vågar hoppas det, utan tvifvel ej länge kan uti dessa upplysta tider vara förqväfd, utan, såsom stödd på så väl rättsgrund, sorn billighet, af hela nationen skall varda omfattad.
Jag hade visserligen velat tillägga den önskan, att, jemte ogillandet af betänk., H. R. o. Ad. skulle hafva behagat, för sin del, godkänna det af Hr Professor Thomander afgifnn och af mig åberopade förslag; men då jag ej funnit någon annan inom Ståndet hafva detsamma yrkat, samt jag dessutom är förvissad derom, att vi snarligen äga att förvänta en på rättvisa och billighet grundad och efter tidsförhållandena i allo lämpad nåd. författning angtde Judarnes skyldigheter och rättigheter här i Riket, afslår jag ifrån att liarum af Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. och inskränker mig lill att endast vördsamt begära afslag å Lagsmut Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms ifrågavar. betänkande.
En värd ledamot har kallat detta betänk, barbariskt.
Jag vill icke neka att han kan hafva skäl dertill.
Jag har hört Ekon.Utsk. i många fall klandras för uppställningen af detta betänkande.
Jag tillstår också alt med den kännedom man äger 0111 vårt presterskap, borde man hafva kunnat vänta af dem mera motstånd, an iatr tror mig känna alt detta betänk, mött inom PresteStåndet. fo O o .
Likväl skulle jag tro att det är mera fran en politisk statsekonomisk synpunkt, än från den rent religiösa, som man betraktat frågan.
Jag delar deras tanke, som motsätta sig detta betänkande.
Jag tror icke att i religiöst afseende ringaste våda kan uppstå genom Judarnes emancipation, lika litet sorn jag deraf befarar någon våda för samhällets politiska bestånd.
Den laglydnad och mora lite, som finnes hos en nation, så utstött från samhällena, som Judarne äro, visar att deras moraliska förhållande både såsom enskilde och statsborgare står i omvändt förhållande till det betryck de lida hos åtskilliga folkslag.
Sålunda skall man finna, att Judarne uti Asien och Afrika icke innehafva den moraliska ståndpunkt, som uti de frisinnade länderna af Europa och Amerika.
Det är denna sanning, för hvilken man icke bör blunda, som bort ligga lill grund för all lagstiftning rör:de denna nation.
Jag delar deras tanke, som tro att det icke står tillsammans med en Stats värdighet att så behandla detta folk, som Utsk:o velat att det skulle behandlas.
Jag får erinra alt Utsk:n förbisett den vigtiga grundsatsen, som bjuder alt icke onödigtvis påkalla det Kongl, veto, och är det äfven på denna grund jag anser att R. o. Ad. för dess del gör rättast att afslå betänk., på det att icke K. M. emot al - Den i!\
April f. m. 343 Ja fyra Ståndens åsigt må komma att ogilla R.
St:s på detsamma grundade beslut.
Hr La gergren, Anders:
Då jag inför detta Stånd, lios hvilket detta betänk, ieke funnit en enda försvarare, öppet går att angifva det jag med min röst understöd! detsamma inom Utsk:n, så skall förmodligen R. o. Ad. misstänka mig alt vara, såsom Gr.
Mörner yttrat, intagen af religiös fanatism.
Men så är Gudilof icke förhållandet.
Jag betraktar betänk, från en annan synpunkt, nemi från den statsekonomiska och politiska.
Till en början får jag förklara, att jag i egenskap af ungdoms handledare under nära i3 års tid i Stockholm handledt flera af Judiska nationens barn och derunder alltid funnit dessas föraldrar vala lika moraliska, som de Christna, med hvilka jag haft att göra.
Äfven får jag, till bevis på huru litet det är från intolerancens sida jag betraktar betänk., tillkännagifva, att jag åtagit mig att i morgon examinera i svnagogan.
Deraf torde R. o. Ad, låta öfvertyga sig, att för mig icke gäller någon religiös fanatism.
Men då jag det öppet förklarar, så måste jag på andra sidan säga, att för mig visar det sig, sorn hade det varit klokare att lill en del bifalla detta betänk, än att detsamma förkasta.
Man kan icke neka att Slaten äger juridisk rättighet att från sig afskilja de menniskor, som den icke vill hafva hos sig i samhället.
De menniskor, som ingått på vissa hårda förbindelser för att upptagas i samhället, hafva för deras personer ingenting alt beklaga sig öfver; ty de hade kunnat låta bli alt ingå derpå och de hade då icke kommit in i samhället; men annat är förhållandet med deras barn.
De hafva aldrig sjelfmant ingått på de hårda förbindelser, som deras föraldrar åtagit sig.
Likväl hafva uti alla Stater, hvarest mosaiske trosbekännare fått nedsätta sig, de utaf föräldrarne åtagna förbindelserne fortplantats på barnen, hvilka således hållits uti ett mer elfer mindre sfafviskt tillstånd.
På dessa grunder har jag ansett att Svenska nationen ingalunda haft någon naturlig rättighet att på de inom landet födda barnen af judiska nationen tillämpa de hårda förbindelser, som 1789 års judereglemente innehåller.
Då jag säger detta, så synes deraf ty effig t, att jag vill att Judarne hädanefter tillegnas sådana medborgerliga fri-och rättigheter, som Utsktn föreslagit, nemi. alla de, som äro med våra grundlagar förenliga.
Hafva de fått dessa rättigheter, så hoppas jag ali ingen kan beklaga sig öfver deras tillstånd i landet.
Ku är förhållandet, mine herrar! att i838 års författning visserligen tillerkänner dessa bekännare af mosaiska religionen större rättigheter; mendet är blott ett undantagsstadgande, d. v. s., det tillätes väl än för den ena och än för den andra alt sig har nedsätta, meri endast med särskildt Kongl, tillstånd få Judar köpa fäst egendom, och stadgandet är således icke en lag för alla. 344 D c o a4 April f. m.
Det är denna olikhet, som jag anser böra borttagas, oell det är af sådan anledning jag ansett en lag böra utfärdas, enligt hvilken de rättigheter, som genom en sådan lag Judarne tillädes, skulle få åtnjutas endast på grund utaf denna lag, oberoende af Kongl, gunst eller nåd.
Då jag sålunda yttrat mig för bifall till betänk., så hoppas jag att R. o. Ad., som förmodligen afslår detsamma, icke anser mig hafva varit ledd af religionsfanatism.
De värde ledamö ter, som yttrat sig till fördel för Judarna, hafva nyttjat så förskräckliga och ljungande talesätt mot dem, som kunna vara af motsatt mening, att jag nästan tvekar om jag skall våga säga något deremot.
Det förekommer nemi. som deras ofördragsamhet mot andra Svenskar för deras afvikande meningar om Judarna vore lika stor, som samma ledamöters fördragsamhet med Judarna för deras afvikande tänkesätt både om Gud och andra folk.
Men då tvänne Stånd, hvilka under denna riksdag nyligen uppburit de liberala medlemmarnes loford för deras välförhållande i andra fall, nu likväl instämt i samma tänkesätt, som Utsk:n yttrat; så förmodar jag, att hvad man här sagt otn det barbariska uti della betänk., om fanatism, m. m., icke är så ilia ment emot oss Svenskar, utan alt det allena innebär en negativ kärleksförklaring för Judarna.
Men det har gått med denna förklaring, såsom med andra dylika, att när man alltför mycket upphöjer det dyrkade föremålet, så kan det icke aflöpa utan på andra menniskors bekostnad.
Detta lärer jag och Hr Lagergren få trösta oss med, under det jag tillägger, alt jag lika litet med mina tänkesätt som med mina ord deltagit uti kärleksförklaringen.