Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Printzensköld har talat om Hr Palmstedts remunerationer, men han bör ihågkomma, att jag talat icke blott om de tjenster Hr Palmstedt gjordt enskildte utan äfven det allmänna, och jag kan intyga, att denne man, under den tid han stod under mitt förmanskap ådagalade en sällspord oegennytta, hvilket är mig ett nöje att bär uttala.
Den Chalmerska slöjdskolan står till honom i stora förbindelser.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville bevilja den före slagna pensionen, hvilken den åldrige mannen troligen icke kommer att under många år upbära.
Ehuru jag här den största högaktning för den siste talarens varma förord för förhöjning af Hr Palmstedts pension, kan jag likväl icke dela hans åsigter.
Jag bestrider in galunda Hr Palmstedts vetenskapliga bildning, men en sådan upenbarar sig vanligen i utgifvandet af vetenskapliga skrifter.
Den förtjensten har Hr Plagemann, men mig veterligen har Hr Palmstedt ingen annan förtjenst än hvarje annan skollärare.
När nu den skola, hvilken Hr Palmstedt förestått, icke står på samma linia som öfriga skolor, hvilkas lärare äro honom öfverlägsna i bildning 184 Den (J December e. m. men icke kunna påräkna högre pension än 2,000 Rdr synes man mig nog långt sträcka sin välvilja om Ilr Palmstedts pension bestämmes till 3,000 Rdr.
Jag bestrider icke Frih. Berzelii omdöme om honom, men det torde vara svårt att bestämma riktigheten af dem, och således torde detta Gr. Löwenhjelms skäl förfalla.
Jag anhåller, att Hr Palmstedts pension matte förhöjas till 2,000 Rdr. Gr., Löwenhjelm:
I anledn. af Hr Prinlzenskölds yttrande får jag uplysa, att jag såsom Landsh. i Götheborgs och Bohus län lyckönskades af Frih. Berzelius att ega Ilr Palmstedt, såsom den der hvilken vore väl känd att kunna vårda och ordna Chalmerska skolan.
Liknelsen emellan denna skola och andra skolor är äfven felaktig, och jag behöfver icke närmare påpeka det.
Jag fortfar i min anhållan örn bifall till motionärens förslag.
Ordf:den framställt hurusom i afs:de på ifrSgav:de punkt blifvit yrkadt dels bifall och dels alt det deri föreslagna pensionsbeloppet skulle nedsättas till 2,000 Rdr Rmt, blefvo propostr å dessa yrkanden framställde och besvarade med blandade
Ja och Nej; hvarpå propostn till bifall å denna punkt förnyades samt efter det svaren nu åter utfallit med Ja och Nej, Hr Frih. o. Ordf:den förklarade att han ansåg
Lagerbjelke begärde votering.
Den som bifaller 82:dra punkten af StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 167, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. att den åt Professor Palmstedt på allmänna indragnings-staten upförda pension af 1,000 Rdr
Bko må från och med nästk:de år utgå med ett förhöjdt belopp af 2,000 Rdr
Rmt årligen.
Vid voteringens slut befanns att rösterna hade utfallit som följer:
Ja — 19.
Nej — 50. 83:dje punkten, ang:de pension för Presidenten Frih. J. Cederslröms enka; S4:de punkten, ang:de pension för Assessoren J. G. Björkegrens enka; 85:te punkten, ang.-de pension för enkan J. JU. Wallberg; och 86:te punkten, ang.-de pension för OfverDirektörcn A. E. von Sydows enka.
Dessa punkter biföllos. 87:de punkten, ang:de pension för frami.
HofSekrclcraren Stenborgs cfterlemnade dotter Catharina Stenborg. Den i) December e. m. 185 Frih.
Utsk:s Betänk, visar, huru det förhåller sig med denna fråga.
Aflidne HofSekreteraren Stenborg i lifstiden hade nemi. förbehållit sig, att resande theatersällskap, hvilka g å f v o representationer i landsorten, skulle lemna hans enka och dotter en viss afgäld för denna rättighet, men att, sedan till följd af il.
St:rs uttryckta önskan, denna afgäld uphört, dottren på gamla dagar kommit i nödställd belägenhet, hvarföre och med afs:de på Stenborgs sceniska talenter, motionären Frih.
Bonde föreslagit en årlig pension af 400 lidr till Slenborgs dotter.
Härpå svarar Utsk. »som härv:de framställning grundar sig på ett rättsanspråk, hvilket det icke tillkommer B.
St:r att pröfva, hemställer Utsk., att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda.» 51ig synes som här vore för handen, om icke rättsanspråk, dock de största och mest talande billighets-anspråk ; och just svårigheten för Slenborgs dotter, att göra sådana sina anspråk lagligen gällande, synes mig vara en giltig anledn. mer för R.
St:r, att af godhet bevilja den begärda pensionen, destoheldre som just genom R.
St:rs förfogande hvilket hon icke kunnat förekomma, Carolina Stenborg blifvit försatt i behöfvande omständigheter.
Den förslagna summan är icke öfverdrifven för lefnadsbehofvens nödtorftiga afhjelpande; och på grund af dessa skäl anhåller jag om afslag å denna punkt, samt om bifall till hvad motionären för ändamålet begärt Gr.
Frågan derom, huruvida R.
St:r skola bevilja pensioner, måste grundas på skäl, och dertill kan icke räknas den omständigheten, att för mångfaldiga år sedan en artist hade rättighet alt med andras uteslutande gifva theatraliska representationer, hvilken rättighet numera uphört.
Det är naturligt, att denne artists arfvingar förlorat på uptiöiandet af denna rättighet, men icke kan man väl påslå, att derpå skall grundas anspråk på någon pension af B.
Om så vore, kunde man med lika skäl säga, att genom införandet af näringsfriheten borde gamla handtverksmästare undfå pension af Staten.
Ilar deremot Stenborgs dotter samma rättighet som fadren, nemi. ali. gifva theatraliska representationer i landsorten, så är detta elt rättsanspråk; som R.
St:r icke kunna afgöra.
Jag anhåller om bifall till denne punkt.
Den härefter till bifall å förevide punkt framställda proposts besvarades med starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. 88:de punkten, ang:de pension för Medicine Doktorn A. F. Liströms enlca.
Då jag väckte ifrågav:de motion väntade jag mig inkastet, att Idström varit en kort tid i Statens tjenst.
Jag tror likväl, att läkarekallet icke är att betrakta som en enskild befattning och jag ansåg det nedslående för praktiserande läkare, hvilka icke hafva publik tjenst, om de icke skulle få någon upmuntran af Staten.
Om någonsin Staten 186
Don 9 December e. m. bör träda emellan, så är det i detta fall.
Någon mera redlig och anspråkslös man än Idström kan man icke föreställa sig, och just dessa hans egenskaper äro orsaken till den betryckta ställning, hvari hans enka befinner sig.
Hade han, i st. f. att med outtröttligt nit bistå de fattiga, egnat sin utmärkta skicklighet åt den lönande praktiken, så hade han efterlemnat en ganska stor förmögenhet.
Hans höga ålder af 70 år hindrade honom likväl icke att utöfva sitt mödosamma yrke, men inkomsterne deraf voro icke tillräcklige för att betrygga hans familj från elände.
Det vore serdeles glädjande att kunna gifva pensioner icke blott åt praktiserande läkares enkor utan äfven åt alla enkor, men sådant lärer dock vara omöjligt.
Det kan visserligen icke nekas, att Idström var en ganska förtjenstfull man i sitt slag, men det kan icke heller nekas, att lika mycken skicklighet lika mycken redlighet och lika stor fattigdom finnas i många andra hedrande yrken, och då skall det naturligtvis upstå orättvisa, om den ena enkan på grund af enskild motionärs framställning erhåller pension af Staten men icke den andra.
Det är en ganska tung pligt att ständigt nödgas afstyrka bifall till begärda pensioner, men jag hoppas R. o. Ad. inser, att det är af stor vigt, att man rätt bedömer afsigten med dessa pensioner.
På ena sidan måste man afse att befria Statens tjenare och deras efterlefvande från nöd och brist, men för att detta skall kunna ske, måste den högste chefen för Statens tjenare, eller Regeringen taga initiativet och föreslå R.
St:r de pensioner, som kunna vara erforderlige, hvarigenom R.
St:r försättas i tillfälle att med sakkännedom fatta sitt beslut; hvaremot, om Regeringen icke skall höras, utan grunden för R.
Stirs beslut skall blifva enskildta motionärers yttranden, följden blir, att den, som kan lyckas få någon inom representatio nen att för sig föreslå en pension med någon liflighet i framställningen, erhåller pension, men andra ofta jemförelsevis mera berättigade få icke.
Vill man skydda tjenstemäns efterlemnade familjer mot nöd och brist, så måste rätta ordningen vara, att Regeringen aflåter Propos. till R.
St:r om behöfliga pensioner.
Undantag härifrån kunna ske, då fråga är om national-belöning åt en utomordentligt förtjent person, men att göra Statens pensioner till en slags fattigförsörjnings-inrättning, är väl mindre lämpligt.
I anledn. af den siste talarens yttrande vill jag erinra, hurusom i fråga om en annan pension, man åberopat den gamla satsen: ingen regel utan undantag, och hvilken uti förev:de fall har sin fulla tillämpning.
En aktad ledamot af detta Stånd, på hvars orcL vi kunna förlita oss, har intygat Idströms förtjenster såsom läkare och hans enkas högst nödställda belägenhet.
Att göra frågan om en pension till benne till en ren fattigförsörjningsfråga, synes mig mindre rigtigt.
Idström bar dock tillbragt 16 år i Statens tjenst, och hans nit samt om - Den 9 Dc.cember e. m. 187 tanke om de fattige förtjena otvifvelaktig! ett erkännande af R.
St:r och derföre tillstyrker jag bifall till motionen, fast summan flr så ringa.
Hr Bildt: Inom Ulsk. har jag ifrat för den åsigt Utsk. uttalat, hvarföre jag anser mig böra försvara densamma, ehuru jag finner det högst obehagligt, sedan motionären formulerat en så rörande tafla öfver enkan Idströms nödställda belägenhet.
Om man läser detta Betänk, till slut, skall man nästan på hvarje sida finna faderlösa och enkor, för hvilka Utsk. måst afstyrka pensioner, emedan Pensionsstaten omöjligen kan betraktas som en fattigförsörjnings-anstalt.
Den kan naturligtvis icke vara annat än en HufvudTitel, hvarå upföras pensioner åt Statens förtjente embetsman och dess enkor, hvilka Staten är skyldig att försörja likasom det åligger kommunerne att draga försorg om sina fattiga, och en längre utsträckning af denna pensionering kan endast ifrågakomma, då en person gjort hela landet allmänt erkända tjänster.
Detta kan icke sägas vara fallet här.
I fråga om läkare har Utsk. vid denna Riksdag gått längre än förut, då Utsk. tillstyrkt pensioner åt enkor efter läkare, som dött i smittosamma sjukdomar och jemväl åt Doktor Hyckerströms enka.
Ehuru påkostande det är, måste jag yrka bifall till Utsk:s förslag.
Ilr Cederschiöld, Fredr.
Den siste talarens anförda skäl synas mig tala för bifall till min motion, ty jag kan icke finna, att enkor böra förr få pension derföre att männerne dött i smittosamma sjukdomar, än om de dö till följd af ett utsläpadt lif i praktik.
Det sednare dödssättet måste vara mera bedröfligt, ty läkaren har då under flera år sett förebuden till sin snart inträffande död.
Att dö t. ex. i kolera går deremot hastigt och lustigt, ehuru fasan för denna sjukdom gifvit filantropien en missrigtning, så att välgörenhet företrädesvis blifvit visad mot enkor och barn efter läkare som dött i koleran.
Jag förnyar min anhållan om bi fall till min motion.
Den skillnad, som Hr Cederschiöld icke velat erkänna, är likväl ganska väsendtlig.
Det är klart, att då läkaren under härjande farsoter blottställer sig för dem genom beröring med sjuke o. s. v., och då erfarenheten visat, alt läkarecorpsen starkt angripes af döden, samhället måste göra något för att befria läkarne från bekymmer för sina efterlefvande familjer.
En läkare under en farsot kan liknas vid en soldat på breschen af en fästning.
Han kan icke jemföras med en person, som helt trankilt arbetar vid sitt skrifbord, och den vanlige läkaren kan icke ställas i jembredd med den, som kämpar mot en härjande farsot.
Hr Bildt synes mig derföre hafva rätt i sin åsigt, att hvad Staten kan gifva utan att lemna farliga prejudikater, bör den gifva, och detta har den äfven gjort, men att pensionera enkor efter läkare, endast derföre att desse läkare til! hög ålder skött sin praktik, anser jag icke vara skäl. 188 Don 9 December e. m.
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Frih. o.
Ordf:den förklarade det han ansåg
Äng., begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes en så lydande voter:spropos.
Den som bifaller 88:de punkten af StatsfJtsk.
N:o 167, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. att R.
St:r må bevilja Doktor Liströms efteriemnade enka Johanna Wilhelmina Sandberg en årlig pension af 400 Rdr
Rmt att utgå från allmänna IndragningsStaten.
Vid voteringens slut befanns att rösterne hade utfallit sålunda:
Nej — 26. 89:de punkten, ang:de pension för förre B alaljons Läkaren Doktor C. II.
Anderssons efteriemnade enka och ogifta dotter; 90:de punkten, ang:de pension för Medicine Doktorn P. J.
Hyckerström» enka; 91 ista punkten, ang:de pension för Reg:lsSkrif - varén J. C.
Scliönnings efteriemnade enka och oförsörjda dotter ; samt 92:dra punklen, ang;de pension för Kommissions Landtmätaren J. G. Zanders enka.
Dessa punkter b i föl los. 93:dje punkten, ang:de pension för RihsdagsFullmälcligen J. J. Rutbergs enka.
Hr Rj ö r n s t j er n a:
Vid behandlingen af 9:de HufvudTiteln stannade man i det beslut, att för pensionering den grund borde följas, alt de Statens tjenstemän, hvilka upnålt högre ålder, än att de i Statens tjenst kunde användas, skulle erhålla pensioner för att lemna rum åt yngre krafter.
Visserligen hafva döttrar efter utmärkte embetsman undfått pensioner och någon gång hafva äfven personer, hvilka icke tillhört emhetsmanna-corpsen, erhållit pensioner, men då har man också velat visa de efterlefvande ett erkännande af den aflidnes förtjenster.
En sådan utomordentlig förtjenst förefinnes icke i denna punkt, utan Utsk. har endast åberopat Rutbergs långvariga Riksdagsmannabana, och skulle Utsk:s åsigt blifva gällande, så skulle sådant leda till högst besynnerliga följder.
Riksdagsmannakallet kan icke betraktas såsom en Statens tjenst, och skola enkor efter Riksdagsmän, som bevistat ett visst antal Riksdagar, erhålla pensioner, så kunna enkor efter Nämndemän m. fl. göra anspråk derpå.
Jag yrkar afslag å denna punkt, oaktadt jag nogsamt känner, att BondeSt. mycket interesserar sig för bifall till denna pension.
Den 9 December e. m.
Den nu först till bifall å denna punkt framstälda proposm besvarades med starka
Nej jemte några Ja, hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den bemstälde om R. o. Ad. behagade afslå förevrde punkt, samt sedan svaren härå blifvit afgifne med starka
Ja och några Nej, förklarade sig härvid hafva funnit
Ja öfvervägande. 94:de punkten, ang:dc pension för f. d. Intendenten Th.
Sandströms enka och barn; och 95:te punkten, ang:de pension för förre Kronofogden C. J.
Hedenskogs enka.
Dessa punkter b i fö 11 os. 96:te punkten, ang:de pension för Landssekreteraren Lagmannen J. A. Carlssons enka.
Ifrågav:de tjensteman, hvars enka man här föreslagit till pension, har under loppet af sin 30-åriga tjenstetid varit den skickligaste, arbetssammaste och mest nitiske tjensteman.
Jemte sin befattning såsom Landssekreterare har han äfven varit Sekreterare i Länets Hushållningssällskap, derunder han ådagalagt nit för länet, hvilket han bibehöll intill sina sista dagar.
Jag tror icke, att jag skall jäfvas, om jag påstår, att hans minne ännu lefver inom Upsala län och skall der för llefva så länge som alltid minnet af en aktad, nitisk och välvillig embetsman.
Betänk, utvisar, att han med sina ringa inkomster måst lemna sin enka i små omständigheter, att boupleckningen uptager en behållning af endast 2,800 Rdr Bko, och att den enda hjelp hans enka har att påräkna är en pension af 106
Bko från CivilStatens Pensionslrrrättning.
Jag anhåller på grund af dessa skäl, att R. o.
Ad. ville, med afslag å Utsk:s Utlåt, i denna punkt, bifalla motionärens förslag.
Med nöje finner jag, att
Utsi;, på ett utförligt sätt redogjort för motionärens framställning, och ansett densamma icke innefatta öfverdrifna anspråk; ehuru Utsk. till min upriktiga ledsnad sedermera afstvrkt bifall lill motionen.
Sparre har redan visat den ovanliga förtjenst, som i lifstiden tillhörde Lagmannen Carlsson, icke allenast såsom Landssekreterare, ulan äfven i manga andra afsrden såsom menniska och medborgare; hvartill jag vill lägga den uplysn ingen, att han vid sitt tillträde af LandsSekreteraretjensten år 1812 måste till företrädaren erlägga ett ackord af 5,000 Rdr
Bko; men före hans afskedstagande afskaffades ackorderne, hvilken åtgärd, ehuru för det allmänna nyttig, likväl medförde mycket lidande för de tjenstemän, hvilka icke fingo ersättning för de af dem erlagda ackorderne.
Landshöfd.- ackorder t. ex. godtgjorde R.
St:r men icke så med LandsSekreterarnes.
Jag har mig bekant, alt PresteSt. beviljat enkan Carlsson en pension af 500 Rdr.
Jag skulle önska att R. o. Ad. gåfve enahanda pensionsbelopp jemväl åt dottren; men om R. o. Ad. icke skulle vilja sträcka sin godhet så långt, anhåller jag, att R. o. Ad. åtminstone ville bestämma enkans pension till 500 Rdr.
Man 190 Den 9 December e. m. bar under discussionen om åtskilliga föreg:de punkter i detta Betänk. sagt, att tjenstemSns enkor företrädesvis borde ihågkommas, och jag tillåter mig derföre fästa upmärksambeten derpå, att bär är fråga om både en tjenstemans enka och efter en tjensteman, som äger anspråk på att efter sin död bedömas på det mest hedrande sätt.
Jag är öfvertygad, att den ledamot, som efter mig begärt ordet, kommer att i detta hänseende vitsorda och utreda förhållandet långt bättre än jag kunnat göra det; jag bör derföre afkorta min förbön; men redan den enkla omständigheten af pensionens rättighet i jemförelse med de oundgängligaste lefnadsbehof tyckes mig ovedersägligen talande; ty att kunna lefva på en pension af 166
Bko, som enkefru Carlsson från Civilstatens Pensionslnrättning nu har, finner R. o. Ad. nogsamt vara vid hennes höga ålder af 70 år, då hon ingenting kan genom eget arbete förvärfva, säkerligen fullkomligt omöjligt.
Enkan har icko heller att påräkna, det räntan å boets behållna summa kan ingå i hennes underhåll, enär åtskilliga husgerådssaker äro i behållningen uptagna.
Jag förenar mig således i Gr.
Sparres anhållan, att en pension af 500 Rdr måtte enkefru Carlsson tillerkännas.
Genom den i StatsUtsk:s Utlåt, förekommande recit af Prosten Schrams motion, uti hvilken 2:ne andre aktade medlemmar af Högv.
PresteSt. sig förenat, visar sig, att framlidne Lagmannen Carlsson i lifstiden under nära 40 år innehaft och förvaltat den maktpåliggande LandsSekreterare-beställningen i Upsala län, och att han derjemte enl.
K. M:s särskilda Nåd. förordnanden, ej mindre före än ock efter sitt afskedstagande, utfört flera vigtiga updrag, såsom utarbetandet af förfatlningssammandrag m. m.
Jag är i tillfälle att tillägga, att Lagman Carlsson i en lång följd af år varit Upsala Läns HushållningsSällskaps Sekreterare, och att han i denna egenskap verksamt bidragit att införa och ordna flera allmänna inrättningar för landtbruks-näringens befrämjande.
Då Lagman Carlsson i alla sina befattningar nästan uteslutande verkat inom området af det statsdepart., för hvilket jag tiaft den äran vara chef, och jag sålunda en icke ringa tid stått i närmare officiel beröring med honom, är det mig en angenäm pligt att vitsorda den utomordentliga arbetsamhet, den rättrådighet och det uplysta och fosterländska nit, som alltid utmärkte hans medborgerliga och embetsmanna-verksamhet.
— Jag respekterar den grundsats af vaksamhet i statsutgifters anvisande, som ledt StaIsUtsk:s majoritet vid nu förev:de frågas behandling; men jag utber mig få fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå att, såsom i Utsk:s Betänk, uplyses, behållningen af Lagman Carlssons efterlemnade bo endast upgått till 2,827 Rdr Bko, — att räntan härpå, beräknad lill 5 proc., tillsammans med den pension som tillfaller enkan från C i v i I Sta t ens enskilda Pensionslnrättning, blott utgör omkring 300 Rdr nämnde mynt, —• och att väl denna summa, ungefärligen fördubblad, icke öfverstiger hvad som oundgängligen erfordras till nödtorftig bergning för en ålderstigen enka i Fru Carlssons samhällsställning, jemte 2:ne oförsörjda döttrar.
Den 9 December e. m. 191 Med åberopande af hvad jag redan anfört, i förening med de af Gr.
Sparre förut lemnade uplysningar om det stora anseende som Lagman Carlsson sig tillvunnit, gör jag mig icke skyldig till någon öfverdrift, då jag yttrar, att Lagman Carlsson för sin tid varit en af Svenska embetsmanna-ståndets bästa prydnader; och just den omständighet att man här har att åberopa, icke allenast en särdeles lång tjensteverksamhet, utan ock mer än vanligt framstående embetsmanna-förtjenster, bör, såsom jag hoppas, undanrödja all farhåga för att ett statsunderstöd, lemnadt åt hans enka, skall kunna leda till ett menligt prejudikat.
I betraktande af allt detta hemställer jag, att R. o. Ad., såsom en gärd af aktning åt den bortgångne förtjente embetsmannens minne, täcktes åt enkefru Carlsson bevilja pension å allmänna IndragningsStaten till det af motionären föreslagna belopp, 500 Rdr Rmt, bvaiå jag alltså anhåller om Hr Frih. o. Ordf:dens propos.
Att Lagman Carlsson var i lifstiden en serdeles duglig embetsman, har inom Utsk. icke förnekats, men i detta likasom i föreg:de fall ansåg Utsk., att i fråga om pension åt en tjenstemans enka formerne fordrade, att för bibehållande af god ordning och serdeles inom embetsmanna-corpsen pensionen borde hos K.
M. begäras och af K. M. föreslås R.
Denna princip ansåg Utsk. sig vid detta tillfälle icke heller böra frångå, och är principen vigtig, hvilket jag tror och R.
St:r äfven visat sig anse, måste man vidhålla den, ty eljest kan man i hvarje fall säga, att principen är visserligen bra, men bär är anledn. att göra undantag.
Såsom ömmande skäl för bifall till pensionen har man äfven anfört att behållningen i boet upgår till endast 2,800 Rdr.
Denna behållning är visserligen icke stor men icke heller så ringa, ty den är beräknad efter boupteckningsvärde och kan således tåla en icke obetydlig förhöjning.
Lägges då räntan derå till den pension enkan Carlsson redan har, så, blir hennes inkomst icke så obetydlig, att ju icke Utsk. bort derpå göra afs:de.
Utsk. synes mig således hafva varit konseqvent, men om R. o. Ad. icke anser sig böra iakttaga samma konseqvens och alltså icke bifalla Retänk., anhåller jag att få erinra, hurusom en talare, hvilken yrkat bifall tili motionen, derigenom framställt en begäran, som är nog omöjlig att bifalla.
Man har nemi. hittills ansett såsom en princip, att då man gifver en enka pension, får dottren icke något på samma gång, utan dottern har fått pension först efter modrens död och efter då af R.
St:r derom fattadt särskildt beslut.
Motionen kan således icke bifallas. G. Sparre:
Den siste talaren har misstagit sig, då han tror, att jag tillstyrkt bifall till pension åt äfven Lagmannen Carlssons dotter.
Ilar mitt förra yttrande dertill gifvit anledn., så får jag förklara, att detta aldrig varit min mening, utan endast att hans enka måtte tilldelas pension.
Jag medgifver att de skäl Utsk:s ordf:de framdragit för afslag i allmänhet å pensioner, som af enskilde motionärer begäras, må vara gällande, och jag är icke den 192 Den 9 December e. m. sorn i frat för stora anslag, men såsom bosatt inom länet måste iag intyga, att Lagmannen Carlsson i lifstiden var så högt upskattad, att fäderneslandet genom beviljandet af pension åt hans enka bör afbörda sig en skuld till en 40-årig oförvitlig och hela sin kraft i dess tjenst upolFrande embetsman.
Jag yrkar bifall till min framställning.
Jag skulle icke vilja förleda R. o. Ad. att frångå en hittills följd princip.
Det är ur sådan synpunkt Gr.
Lagerbjelke afstyrkt bifall till motionen.
Dan har nemi. sagt, att frågor om pensioner böra hos K.
M anhängiggöras och att K.
M. bör afkila Propus, derom till It.
St:r, samt att StatsUtsk. icke bor befatta sig med dylik» frågor, väckte af enskilde motionärer.
Della slår likväl i sirid med SmlsUtskts såväl vid denna sorn vid föregnle Riksdagar iakttagna handlingssätt.
Vid denna Riksdag har Utsk. t. ex i punkten N:o 10!) tillstyrkt pensioner åt icke mindre än 3 ä 4 tjenstemän» enkor.
Enskilda motionärer hafva fästat upmärksaaitiet på deras manners förtjenster, och Utsk. har ansett R.
St:r böra visa dem sin erkänsla genom att anslå diveise pensions-belopp till deras enkor.
Utsk. har således på grund af enskilde motionärers framställningar förordat dessa enkor pensioner; ocn hvarföre skall väl då enkefru Carlsson uteslutas från en sådan förmån ?
Skall man just i denne punkt afklippa det förfaringssätt, Utsk. iakttagit i andra punkter, då likväl här verkligen ömmande skäl förefinnas?