Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sädana exportpraemier, hvilka knöde utsättas till -fjdelar af skatten, tror jag vöre nyttiga.
Då vidare a
Ila äro ense derom, att det vore viii, om Svenska folkel så mycket som möjligt afvätides från åtnjutandet af brännvin, och enär det är gifvet, att meuniskan väl behöfver något förfriskningsmedel, kunde oell bol de surrogat för brännvinet tillvägabringas, hvilket kan ske på arne sätt.
Det eria vore, att, likasom i Bayern, uppmuntra till ölbryggeri, ty ölet stärker kroppen; och det andra, att, vid behandlingen af tull taxan, nedsätta tullen på lätta viner så mycket som möjligt.
Franska viner, hvilka, genom den dem nsatta tullen, äro här mer än dubbelt dyra än hvad de kosta på stället; men om tullen derå nedsntles, skulle en butelj sådant vin här kunna fås för 12 a 16 sk. b:c6.
Vill man ändamålet eller ett förminskadt bruk af brännvin och dryckenskapslastens aflagnnde, bör man ock vilja, medlen; och vid sådant förhållande tror jag det vore väl, om vid ett gladt lag vinet ininge brännvinets ställe.
Man må säga, att vin är en utländsk vara; jag ser ej derpå för det gotia ändamålet; det leder i tilla fall till handel och en utvecklad rörelse.
Jag instämmer äfven i begäran om återremiss.1 Frih.
Den siste talaren har erkänt möjligheten af att kunna beräkna lillverkningsbeloppet, jemväl för de små pannorna.
Nå väl! då måste det också, enär det är hvars och ens rätt att uppgifva den tid, hvarunder han vill drifva brännvinsbränning, vara möjligt alt beräkna huru många kannor brännvin, som böra skattläggas utan att tvingas utvidga tillverkningen, för alt få ersättning för skatten, hvilken icke kan blifva betydlig.
Jag kan således ej annat än vidblifva hvad jag yttrat i afseende å de små pannorna.
Hvad åter angår frågan om förbud, så följer det af sig sjelft alt från flen stund man förklarar näringen vara fri, kan den ej vara underkastad förbud; ty man skulle då äfven kunna af samma skäl förbjuda spanmåls-production för jordbruket, som man förbjöd hvarje fri näring i allmänhet.
Beträffande åter förbud mot in- och utförsel af spanmål, så lära vi få lof att komma ihåg, att något annat derom icke kan sägas, så länge 60 §:n Ifeg.F:n är oförändrad, än att Styrelsen äger rättighet alt höja och sänka tullen å in- och utgående spanmål.
I afseende å hvad den siste talaren yttrat om exportpraemier eller s. k. drawback för utförsel af här tillverkadt brännvin, och att man derföre till exportören borde återbetala ända till J:del af skatten för tillverkningen; så får jag säga, alt jag ej kan medverka till fattandet af ett sådant beslut.
Då näringen blir fri, och den enskilde mannen kan begagna sina capitaler och göra sina beräkningar; så ser jag ej hvad nationen hor ens för rättighet, än mindre skyldighet, att genom nedsättning i den enskilde mannens skattebidrag, medverka till hans perso - Den a 7 Juni f. in. nelin för tjenst på bekostnad af alla andra, som ej kunna exportera sin vara.
Den fördel man i labellariska uppgifter kan vinna på ut— och införsel af varor oell den stone tullvinst, som uppkommer, är väl af beskaffenhet att i tullspecialerna vara en sanning; men på sidan af den, en verklig osanning, som folken få dyrt betala.
Jag Ingar att Utsk., som egentligen ieke liar med den frågan att skaffa, i afseende pä brännvinsbränningen, måtte inskränka sig lill den enkla, ämnet mera tillhörande, om frihet i denna när ing och om rättigheten att använda hvad slags redskap som helst, om skyldigheten att betala i mån af tillverkning, oell alt med förslag till författning i öfverensstämmelse med dessa grunder, inkomma.
Jag äger visser ligen intet anspråk, att någon af Huset skall hafva i minnet hvad jag redan vid 1828 års riksdag yttrat i denna fråga; meli då Reger ingen nu framkommit med en propus., som skall åsyfta att bringa brännvinsbränningsrättigheten till ett sysleme, så kan jag ej afhålla mig från att yttra min öfvertygelse att Regeringen systematiskt motverkat just hvad man skulle vilja kalla sysleme.
Det är helt naturligt att från förändrade tidsförhållanden måste äfven uppkomma förändrade åsigter i afseende å dessas bedömmande; och sä är äfven nu förhållandet med brännvinsbränningen.
Till följd af i8i5 års författning, rörrde brännvinsbränning, sorn räckte t. o. ra. 182g års riksdag, tog denna näring en så beskaffad riktning, alt det blef de stora bi annei ierna, den större tillverkningen, som så till sägandes nedtryckte priset, så att ägare af de s. k. lyftpannorna icke mera funno sin räkning vid att bränna brännvin, och detta till den grad, alt sistnämnda år opinionen var sådan, att, om man erbjudit befrielse från hemmansskatlen för brännvinsbränning mot afträdande af rättigheten att bränna brännvin; så hade man, i min tanke, eflergifvit densamma utan betänkande.
.Striden 1829 fördes ingalunda mellan lyftpannorna och de s. k. fabrikspannorna, utan striden fördes mellan den mindre jordbrukaren, som ansåg sig böra få rättighet att tillverka just jemnt så mycket sorn hans egen produetion möjligen tillät, hvilket var ett stort afsteg från husbehofsbränning, och de s. k, fabrikörerna af brännvin, hvilka nedtryckte priset derå.
Man torde påminna sig, alt under sommaren 1829, då de flesta brännvinspannor icke mera voro i verksamhet, utkom ett bränvinsbränningsförbud, öfver hvilken visa åtgärd man var färdig att frambära en tacksägelse-adress, i anseende lill den förmån, som derigenom tillskyndades dem, som hade till afsalu några 100, kanske 1000 kannor brännvin; sedermera hafva vid hvarje riksdag olika författningar utkommit, grundade på mer eller mindre kännedom om förhållandet, livad mina åsigter i afseende å brännvinsbränningen belräf - 43o Den 27 Juni f.. m. får, liar jag fullständigt utvecklat dem vid 1829 års riksdag, oell i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Hr von Hartmansdorff nyss yttrat, linde jag till 18 >4 ars riksmöte ulgifviten skrift,innefattande förslag till en ny hrännvinsförfatlning, hvilken dock ej förmådde ådraga sig den ringaste uppmärksamhet.
Följden af i834 års beskattnings-systeme, som varatt nedtrycka brännvinsprisen, torde en hvar hafva sig bekant: det var just frihet i rörelsen från l8l5 t. o. 111. 1829, som uppehöll prisen i sin höjd; ty då var det någon verklig förtjenst alt tillverka brännvin och att vinna det ändamål man åsyftade, nemi. varans fördyrande.
Vid den punkten, eller om denna varas för dy ra n d e, anhåller jag att särskildt få yttra några ord.
Då det icke är med mina grundsatser förenligt, hvarken i statsekonomiskt, eller rättsenlig!, eller ens i politiskt hänseende, att genom konstlade åtgärder söka fördyra en vara, värderar jag visserligen nitet att söka vinna minskning i en öfverflödig och skadlig förbrukning deraf, och hatar så mycket som någon fyllerilasten, men tror ej, att ändamålet vinnes på denna väg.
Att fördyra en vara, sorn genom sjelfva naturinrättningen kan frambringas, och som olgor ett behof i de kalla nordiska länderna, hvilka icke äro begåfvade med drufvans välgörande safter, en vederqvickelse för de lägre classcrna, som måste med något annat ersättas, — att fördyra, säger jag, denna vara eller brännvinet, anser jag ej ens vara moraliskt riktigt mot denna .samkällsctass, oell den värde ledamot, hvars grundsatser jag i de flesta delar, rörfde brännvinsbränning med hvad dertill hörer, fullkomligen godkänner, får förlåta, alt jag ej med honom kan instämma i det af honom väckta förslag att, genom nedsättning i tullen å vin, söka skaffa vår Svenska menighet en ersättning för brännvinet, hvarken ur en statsekonomisk synpunkt eller i tron på möjligheten att kunna åstadkomma den åsyftade verkan.
Jag tror ej, att det vore statsekonomiskt liktigt, om än det vore verkställbar!, alt uppmuntra en så beskaffad omåttlig förtäring af vin, som motsvarade brännvinets bruk, och hvilket då komme att utgöra en öfverflödsvara bland den mängd af sådana varor, som nog förut, ingalunga till fördel för delta land, tynga vår handelsvåg; hvadan jag ock anser förslaget härom ej vara verkställbar! eller förtjena afseende.
Hvad biännvinets fördyrande beträffar, ber jag herrarne taga i betraktande, huruvida icke den praktiska erfarenheten bör vara ledaren för omdömet äfven i den frågan, och då ber jag, att man mätte eftersinna, om under alla de olika och förande! liga beskattningarna på brännvin och förbuden derför, som på mellantiderna ägt rum, brännvinsprisen särdeles fördyrats; ännu i denna stund, då rågen står ganska dyr, och prisen derå variera mellan 14 å 16 r:dr, är priset på brännvin ganska lågt och har intet sammanhang med sädespriset.
Dessa förhud hafva dessutom verkat högst menligt och alldeles 1 Den 27 Juni f. m. 431 motsats lill <lel sökIn ändamålet; <le hafva ntgålt från beslniiicl brist på kännedom om landels förhållanden, fiåubrisiande förmåga alt beräkna jordbrukets linhof och ställning'.
Vi hafva ölvrrlefval bi änningsföi hild, förnlgnngna af ryktet derom, men som ej kunnat göras gällande, (önan nära i del ögonblick, då brännvinspannan, ihy förutan, bort liftas från elden, och vi mäste påminna oss, ali så lunge brännvinsbränningen är så nära förenad med jordbruksnäringen, som den 1111 är; så borrie de styrande, som hafva alt behandla frågorna 0111 brännvinsförbud, betänka, att det ur under Juli, Augusti och September månader, som uppköpen göras för hushållens och ladugårdarnas hellof, och att, när dessa äro gjorda, i hopp att inga förbud skola äga rum, så blifva jordbrukarn?, i stället att derigenom på något sätt upphjelpas, försatta i ganska stora olägenheter, då de icke kunnat förutse förbudet från Regeringens sida.
Vi hafva 170,000 pannor uppgifna till brännvinsbränning; att vilja komma till fabriksnäring, derigenom att lyftpannorna skulle åläggas en så hög skatt, sorn vien i betänk, föreslagna, vore visserligen ledande lill målet, men i min lanke numera icke verkställbar!, såsom innefattande en tvångsåtgärd, sorn jag icke anser vara lämplig, sedan i8>c) års författning genom sina följder försatt frågan i ett annat skick, då hvar och en med jordbruket närmare bekant måste erkänna, att bönderne och de mindre jordägarne i allmänhet efter denna tidpunkt betydligen lärt sig alt bränna brännvin mot hvad de kunde förut, och lyftpannan har på ganska manga ställen förvandlats till en inmurad panna och sålunda antagit förändrad karakter.
Att numera genom några riktigt ingripande mått och steg vilja inverka på fSondeSt.
, rörtde nyttan för detsamma alt afstå från brännvinsbränningen, är något som jag ej vill tillstyrka, ehuru jag med godt mod 1829 skulle, genom att då hafva fullföljt det sysleme, som från i8i5 var börjadt, hafva påtagit mig alt tillstyrka det resultat, som blifvit en frivillig öfvergång till fabriks-systemet, men hvilket jag numera ingalunda anser rädligt, hvarken för Regeringen alt vidtaga, eller för Representationen att tillstyrka, ty det låter icke verkställa sig.
Att åter, som Frih.
Hamilton föreslår, lägga en så betydligt högre skatt på den större s. k. fabriksrörelsen och snart sagdt förunna skattefrihet eller lägga vida mindre skatt på de smärre pannorna, är, efter min öfvertygelse, alldeles oförenligt med vårt lands construction, och blotta blicken på dessa 120,000 pannor visar omöjligheten alt åstadkomma en rationel beskattning å en större brännerirörelse, i bredd med en skatt för husbehofsbränning; och dessutom, hvar äro väl gränserna för hnsbehofsbränningen bestämda?
Jag har åtminstone ingenstädes sett denna gränslinie uppdragen, hvilken dock nödvändigt måste finnas, för1 all kunna rättvisligen åsätta en sådan olika beskattning, 4 3 i Den 27 Juni f. m. proportionerad till afverkningsbeloppet.
Jag föreslog i8’4> att alla bröder skulle ske lika rätt, att alla brännvinspannor af hvad storlek som helst skulle upptagas, och hvars och ens tillverkningsförmåga bestämmas och skatten erläggas, allt efter hvad som ansågs kunna brännäs med hvarje särskild panna efter dess olika kannerymd, och att hvarje ägare af en dylik panna skulle äga rätt att anmäla sig till brännvinsbränning för en eller för tolf månader, efter eget behag, ehuru deråt ej lemnats afseende.
— Hvad ångans verkan på brännvinspannan beträffar, så är här ett teckniskt misstag begånget under discussionen.
Del lärer ej vara någon med brännerihandtering bekant person, som företager sig att vilja afdrifva en panna genom ångans släppande kring densamma; ty derigenom skulle man komma att vidkännas en så stor förlust i lid, att fyrdubbelt så lång tid då erfordras för att vinna det resultat som erhålles, om ångan direete ledes i pannan, och hvilket dessutom medför den fördelen att drifva ännu fortare under vissa gifna förhållanden , men långt ifrån till den grad likväl som Utsk. beräknat i sitt betti ii k., hvilket är alldeles falskt, som jag af egen erfarenhet kan intyga.
Att ångaris capacitet är stor, det är ganska sanni; likväl anser jag äfven ur denna synpunkt dess begagnande icke böra beläggas med den högre beskattning man derför vill påföra, under betraktande deraf, att bättre brännvin derigenom beredes, ty ångan minskar sjelfva giftmassan i brännvinet och afsätter icke så mycket kopparoxid, sorn då eld är under pannan, samt frambringar icke den vidbrända olja, som är af så menligt inflytande på helsan, hvarförutan äfven bränsle bespares, så att man tvertom i statsekonomiskt hänseende bör uppmuntra till ett allmännare begagnande af ånga vid brännvinsbränning, och icke nu, som vid förra riksdagar, hemta sina bestämmelser från de mest lösliga grunder, så att deraf de nldrastörsta och orimligaste förhållanden kunna uppkomma.
Efter vår nuvar. bränn vinsförfattning får man brännvin med 90 kannors panna, då, ulan någon tillsats af mäskvärmare eller rectificator, derför betalas go r:dr; örn jag bränner med en likartad 90 kannors panna utan tillsatser af mäskvärmare eller rectificator, genom ångans biträde såsom afverkningsmedel, så kostar det 8io r:dr.
Detta är förhållandet oell derifrån uppkommer, att på denna grund ingen kan bränna med ånga utan att derjemte begagna mäskvärmare och rectilicator, hvarigenom ett större resultat uppkommer, än om man bränner utan dessa tillsatser; och pä detta förhållande önskade jag, att Utsk. ville fästa sig vid den, som jag hoppas, nya bearbetningen af frågan.
— Hvad brännvinsbränningsförbud vidkommer, kan jag icke instämma med den, värde talare, som yrkat derpå, men med hvilken jag för öfrigt delar grundsatser i afseende på brännvinsbränningen, emedan jag anser dessa förbud helt ocj) hållet motverka sitt ändamål.
Det lig - Den 27 Juni f. in. 433 ligger i sakens natur och i menniskolynnet, alt inan begagnar sig sä mycket som möjligt af den tillåtna inskränktare tiden i beräkning af det större behofvet, som skall uppkomma; man stannar ej vid hvad man eljest skulle stannat, om man får vata helt ostörd, hvarpå som bevis må anföras 1826 och 1827 årens missvexter, då ingen brännvinsbrännings inställelse ägde rum, det före ätt vi då ännu ägde en statsman, som förstod hvad landtmannanäringar ville säga.
Ingen olägenhet förspordes då, och någon så stark missvext, som år 1826, hafva vi icke haft.
På denna grund anhåller jag, att Utsk. ville fästa uppmärksamhet på Frih.
Hamiltons yttrande i den delen, förenande jng mig med honom derutinnan, under fullkomlig öfvertygelse att dessa förbud skada mera än de leda till det ändamål, som dermed åsyftas.
— I betänk, förekommer äfven en annan sak, som jag ej af föregtde talare hört vidröras, nemi. frågan om brännvinspannornas försegling.
För min del tror jag, att denna försigtighets-åtgärd, denna cöntroll kan helt och hållet uteslutas, och att man bör beräkna kostnaderna för sådana allmänna ordningsstadgandens vidmakthållande
De äro icke af obetydligt värde dessa !oo;ooo dagsverken, som försittas med redskapens förflyttning från bostaden till det allmänna ställe, der förseglingen skall verkställas.
Uraktlåtenheten å en panneägares sida att med sin redskap infinna sig på vederbörligt ställe och utsatt lid, leder ofta till rättegångar och stora enskilda förluster,* ofta nog vållade af okunnighet eller ren tro, att ingen fara är på färde.
Jag är ej bland dem, som tro, att allmänna moralen står på en så låg ståndpunkt, som man Stundom föreställer sig, icke heller att lönnbrännares antal är särdeles betydligt; tvertom är jag öfvertygad, att deras antal är ganska ringa, och de som finnas skola nog påhitta utvägar att i våra bergstrakter kunna drifva sin rörelse.
Förseglingen af redskapen är alltså, i min tanke, én alldeles onyttig och högst kostsam åtgärd, och den våda, sorn äf lönnbrännerihandtering skulle uppkomma, ytterst obetydlig; ty det ligger i sakens natur, att den ej kan, om ej möjligen i den aldra minsta scala, bedrifvas, utan att grannar och tjenstefolk derom skulle äga kunskap, och lönnbrännaren skall alltså ständigt befara att blifva, och i de flesta fall verkligen blifva upptäckt och sålunda förfallen till ansvar.
Jag skulle vilja hemställa till Utsk., huruvida ej samma bestraffning kunde ådömmas lönnbfännaren, då han med lönnbränneri, vare sig första eller än flera gånger dermed beträdes, sorn den jag menar är bestämd för den som beträdes med fade resan fylleri, att nemi. varda förklarad förlustig medborgerligt förtroende, förlustig rättigheten att få rösta i sockenstämmor, att deltaga i communal-angelägenheter och dylikt mera.
Jag skulle föreställa mig, att äfventyret icke vöre särdeles stort att göra ett försök på den8 H. 55 43* D c ii 27 J u 11 i f. in. na väg och alt taga sin tillflykt till den allmänna moralen, i stället för all vidtaga controllör, som äro allt för dyra och mycket dyrare än man kan föreställa sig, och hvarföre kostnaden ej får räknas i och för förseglings-besväret, utan för transporten af redskapen till förrättningsorlen och deraf följande tidspillan, särdeles under deri tid af året då ett förloradt dagsverke är så dyrt, att det nära nog är för landtman!, en oberäkneligt.
— Ytterligare anser jag en sak hafva undfallit de talare, som yttrat sig till förmån för den fria brännvinsbränningen som princip; jag skulle önska, på grund af denna princip, alt i det blifvande betänk, bestämdt uttrycktes rättigheten för städerna att äfven bränna, och att således brännvinsbränning icke ansåges såsom en, jordbruket ensamt tillhörande, näringsgren.
Vill man verkligen frihet, så måste man vilja den allvarligt, och man tager då en riktig utgångspunkt, för att visa att man vill något.
För min del skulle jag tro, att om
Utsk. för denna gång inskränker sig till att ungefärligen vidblifva den nuvar. brännvinsförfattningen, med några smärre obetydliga förändringar deruti , samt med iakttagande af minskning i den orimliga skatt, som är lagd på begagnandet af ångapparat; så tror jag, att detta vore hela det mål, hvartill man för det närvar, kunde hoppas att komma, utan att väcka strider mellan för många intressen och strider mellan de särskildta Stånden.
Jag tror, att man denna gång kan stanna härvid, under bibehållande af 6 månaders bränningstid, ehuru jag visserligen förklarar mig för 12 månaders, som princip betraktadt, och såsom varande det enda rätta, men under nuvar. förhållanden overkställbar!, ty det är icke möjligt, att denna frihet här kan gå i bredd med den lindrigt beskattade husbeliofsbränningen, och att nu höja beskattningen å denna sednare, anser jag mig icke kunna tillstyrka.
Derjemte anhåller jag ytterligare få fästa Utskts uppmärksamhet på den verkliga nödvändigheten i afseende å brännvins-lagstiftningen, att hos Konungen begära dess nåd. begifvande alt icke vidare utfärda förbud mot brännvinsbränning, såsom icke ledande till ändamålet, utan tvertom i yttersta mån förfelande detsamma, såsom menligt inverkande på den enskildes ekonomi.
På dessa grunder anhåller äfven jag om återrcmiss af förevar, betänkande.
För den, som lika med mig yrkar de grundsatser som af Frih.
Hamilton blifvit föreslagna, tror jag det vara nödvändigt att förena sig med honom i den åsigt, att skilnad må göras i beskattningen mellan den föreslagna husbehofsbrännvjnsbränningen och den s. k. fabriksbränningen.
Jag delar icke den siste talarens farhåga, att en sådan olikhet i beskattningen skulle göra det omöjligt att införa fabriks-systemet eller vara hinderlig för handleringen i stort, att såsom högre beskattad kunna täfla med husbehofsbrän - Den -j- Juni f. m. 435 nerierna, 0111 dessa sednare också buro ingen skatt.
E11 brännvinsapparat, beslående af en panna om 10 k:r, dertill inga tillsatser fnnnos, hvarigenom någon reetilieution eller påskyndande tillverkning agde ruin; en sådan bränning i smått, 0111 den också lämpligen bedrefves, skulle åstadkomma en så ringa production, och, jeuiförebevis med fabriks* rörelse i denna näring, kosta så mycket, att jag ej kantänka mig ens den minsta grad af taflan dessas produciioner emellan, helst jag föreställer mig, att husl» hofsbranningen i så liten scala, som jag tanker mig densamma, skall åstad komma en vara af så dålig beskaffenhet, att consiiuitionen, utan all fråga, icke kommer att omfatta en sådan; blifvande alltså busbehofsbrännvinsbränningen mera att anse sorn en nödhjelp, och dess production i handel icke komma att hafva något värde.
På grund häraf, oell pä grund af den rättskänsla, som jag tror att hvarje lagstiftare bör hysa, att nemi. beskatta tillverkningen efter dess verkliga värde, tillstyrker jag, att en sådan skilnad bör aga 111111; ty obilligt måtte det i alla fall vara att beskatta en vara lika högt, sorn, producerad på det ena sättet, icke kostar T^g;del mot samma vara, frambringad på del andra; och dä dessutom öfvergången från de högst förderfliga, högst orimliga brånnvinslagar vi hafva, till ett rent sy steine, måste ske försigtigt, så att dermed icke sönderbrytes den äganderätt, att jag så må säga, som det mindre jordbruket tror sig äga; så får jag öppet bekänna, att jag icke kan tillstyrka, ulan i högsta måtto afstyrka, att Ulsk. skulle genom eti hög beskattning nedtvinga den s. k. husbehofsbrännvinsbränningen.
Jag ber likväl att få dela Gr.
Anckarsvards tanke, att man mycket frångått den rätta benämningen af husbehofsbränning, och alt jag för min del icke kan dermed förstå annat, än en simpel panna med afkylningsredskap, utan alt dertill få begagna mask värmare eller 1 ectificator.
Det bör vara ett oeftergiflig! villkor, att endast en sådan tillverkning må kallas husbehofsbränning, att denna brännvinsbränning åstadkommes 1 den minsta möjliga panna, och att den äfven i det närmaste är skattefri.
Må man sedermera, om så för godt synes, än lindrigare ari som nu föreslås beskatta de pannor, som afverka ett högre och äfven det högsta qvantum brännvin; men icke tillstyrker jag, att man på en gång skall öfvergå till fabriks-syslemets beskattningsprincip och tillämpa den på en husbehofsbränning, som man nu genast hvarken vill eller kan fråntaga den mindre jordbrukaren.
Frih.Raab, Adam Christian:
Jagskulie ej ökat den • na förut långa discussion, eller belastat proh med yttrande från min sida, om icke här blifvit vidrörd en princip, den jag icke kan gilla.
Det är långt från mig att vilja försvara ifrågavar.
Utsk:s betänk-; min reservation visar, alt jag icke dermed är nöjd; men jag kan icke heller gilla den af så 436 Dun 37 J 11 11 i f. m. många talnre här yrkade fullkomliga frihet i brännvinsbränning.
Ändamålet med en sådan fullkomlig frihet i afseende å denna näring skulle, efter uppgift, vara att sammanföra brännvinsbränningen i några få, större fabriker, och villknfpt derföre vore att låta mindre brännvinspannor af 10, 18 och jo k:ts rymd få begagnas till bränning mot en ringa eller nedsatt skatt.
Om det syftemål, som beräknas, skall vinnas, nemi. brannvinssupandets förminskning, så vore visserligen enda sättet att gå tillväga sorn sine värde ledamöter föreslagit, att lägga lika beskattning på den minsta som på den största parman, hvaraf följden skulle blifva, att ägare af små pannor omöjligen skulle finna sin räkning vid att bränna, utan alt bränningen endast kunde utöfvas med stora pannor; men detta kan jag icke antaga, ty, lika med Gr.
Anckarsvärd, anser jag det skulle vara i högsta måtio obilligt för en stor del af jordbrukare, som nu i mer än 3q år arrangerat sin hushållning på brännvinsbränning.