Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var naturligt, att en så nv princip som denna skulle för ögonblicket väcka farhågor för möjligheten att erhålla det beräknade beloppet, och det gaf anledning till minimitarifens fastställande, ehuru i fullkomlig strid med grunderna.
Hade samma grunder fått följas förbi 1812 års märkvärdiga riksdag och sålunda några års erfarenhet blifvit inhemtad, så kan man med visshet påstå, att dessa grunder säkert blifvit orubbade och fortgått för alltid, att minimitarifen blifvit afskalfad och beräkningen efter inkomst ensamt gällande samt, sedan inkomsterna blifvit hopsummerade, den erforderliga procenten fastställd.
Då ha e inga öfverskott kunnat uppstå å bevillningsinedlen, emed'n endast den summa blifvit uttagen, sorn Ständerna beslutat skola utgå.
Det är ej en af de minsta olägenheterna af närvarande grunder, att det är oberäkneligt, huru stora öfverskot - D r n 12 ii j f. m t<‘ii blifva, hvilka likväl tynga ganska betydligt.
Utsk. har pä intet ställe nämnt den af mig väckta motion om den förändring i 1810 års grunder, att, i stället för behållen inkomst, beräkningen skulle ske efter bruttoinkomst, emedan den är lättare att beräkna än den behållna, hvars beräknande är beroende af hvars och ens sätt att elassiticera sin inkomst.
Anledningen lär förmodligen vara den vid denna riksdag antagna sed att remittera mål till blott ett Utsk.
Jag är ej säker på, hvart min motion om ett förandradt. statshushållningssystem blifvit remitterad; inen der finnas äfven grunderna för bevillningen upptagna- Jag anhåller altså, att Bevilln.Utsk. vid den återremiss, sorn i alla fall måste ske i anledn. af den anmärkning, Hr Cederschjöld gjort vid redactionen, måtte taga mitt förslag och de nu afgifna yttrandena i öfvervägande.
Här har blifvit yttradt, att man skulle kunna erhålla stora inkomster genom stämpelavgiften.
Det är obestridligt, alt man genom sådana stämpelafgifter kan erhålla stora inkomster; men här bör mindre vara fråga om att utfinna medel till stora inkomster, än att jenint fördela beskattningen, och af alla slags afgifter äro inga, som så ojemnt drabba som stämpelafgiften.
Det kan ej vara R. o. Ad. obekant, att öfverdrift i stämpelafgifter var orsaken till de missnöjen, som medförde Nordamerikanska Staternas afsöndring från England; då stämpelafgifterna drifvas till ytterlighet, alstras deraf missnöje.
Detsamma gäller om s. k. consnmtionsafgifter i allmänhet.
Det finnes ingen annan riktig grundsats för beskattningen än inkomst.
Öfverflödig är en benämning af olika betydelse för hvarje individ.
Vill man derföre bestämma hvilka artiklar skola såsom öfverflödiga anses och derföre med beskattning beläggas, så slutar man med att ej finna någon, som ej är öfverflödig, oell de inkomster, som genom sådana påbud erhållas, äro rent af skadligt verkande på folkets välstånd och trefnad.
En ledamot, Hr v. Hohenhausen, har i sin reservation yttrat sig till styrka för en af honom föreslagen afgift på åtskilliga artiklar, såsom brännvin, caffe', spel, m. m.
Alla sådana afgifter äro af den natur, jag nyss nämnde.
Men om vi fastställa afgifter för sådana artiklar, hvarföre icke äfven för den mängd andra, som äro mindre behöfliga?
Man skulle annars vid en lugn öfversigt af ett lands interesse förmoda, att, till beredande af afsättning för dess produeter, det måtte vara öppet att i utbyte taga andra länders varor, på det man ej måtte tvingas att hålla sig endast till silfver och att bortsälja varorna för ett relativt mindre värde, genom det qvantum af detta kanske ej då behöfliga bytesmedel, emot hvad i andra varor kunnat erhållas.
Den enda sanna grunden för handel måtte vara, alt man köper varor, der de gälla minst, och föryttrar dem, der de gälla mest, och sålunda hemför dem, som der högst betalas och hastigast kunna afsättas.
Theorien om en steril consumtion, alt nemi. som sådan anse Den i2 Maj f. m. 37 den, hvarigenom ingen produet erhålles, har visserligen i statsoeconomien antagits såsom en riktig benämning; men den är icke derföre mindre oriktig, ty ali förtäring utöfver det högst nödvändiga skulle då vara sådan.
Då likväl de förstörda ämnena bereda för andra tillfälle att alstra surrogat, så är det sterilt consumerade ensamt sterilt för consumenten sjelf, men produetivt, i det det bereder tillfälle till afsättning för en produet af samma slag, hvilken annars måst uteblifva i brist af tillfälle till afsättning.
Jag anser det vara i hög grad angeläget, att R. o. Ad. samt R.
St. vidtaga sådana beslut rörtde bevillningen, att successive alla afgifter, hvilka ojemnt trycka, blifva afskaffade.
Inkomstbeloppet är den norm, efter hvilken afgifterna till staten böra bestämmas.
Sedan inkomsterna äro beräknade, kunna Ständernes fullmägtige i Banken och Riksg.cont. beräkna , huru stor procent skall betalas.
Om någonsin Sverige skall kunna öfvergå från en ojemnt fördelad beskattning på jorden till ett förnuftigare beskattningssystem, måste man frångå en sådan bevillningsgrund som den närvarande, hvarigenom man det ena året har stora öfverskott och ett annat kan hafva brist.
Jag är af flera talare förekommen, men vill i korthet redogöra för mina tankar i detta ämne.
Lika med den siste talaren har jag någon anliänglighel för det system, som 1810 antogs, och skulle önskat, att det med några förändringar vidblifvits.
Men då jag ej har hopp, att det nu kan upplifvas, och då jag tror, att hvarje sådan genomgripande reform bör framställas af högsta magten, måste jag inskränka mig till det system, som de sednaste tiderna varit antaget, synnerligen som en genomgripande reform i en sådan sak är farlig samt medför både omkostnader, besvär och bekymmer såväl för uppbördsmännen som för de skattdragande.
Jag tror således, att, om vi skola vidblifva de grunder, som förut för bevillningen varit antagna, vi böra söka tillvägabringa rättelse i de fel, som vi deruti upptäcka.
Cederström har sagt, att den enda sanna grunden vore efter hvars och ens större förmögenhet.
Detta är visserligen lill sin princip riktigt; men då erfarenheten visat, att det nästan icke låtep- verkställa sig, mäste man på andra vägar söka tillämpningen.
På dessa skäl tror jag, då det är ett bestämdt factum, att den rike nu mindre drabbas af beskattningen än den mindre förmögne, att man bör söka få skatt äfven på den class, som ej drabbas så hårdt.
Om man går till den borgerliga näringen, skall man se, huru den rike betalar ojemnförligt mindre, än den mindre näringsidkaren.
På samma sätt förhåller sig med jord och bergsbruk.
Den fattige har svårt att utgöra sin skatt, då deremot den förmögne utgör den utan svårighet.
Jag tror således, att consumtionsafgifter, på sådant sätt utgående, att de läggas på första hand, äro nyttiga, emedan 38 Den 12 Maj f. m. de drabba dem, som hafva råd att dem betafa.
Jag tror vidare, att den fattige, då man kan lägga bans skatt på något, som han förtär och måste köpa, på tvenne sätt får lindring i sin förmåga att utgöra skatterna
Man lindrar honom chimerikt derigenom, att debetsedeln, hvilken alltid är svår att betala, ej blir så stor, och direet derigenom, att skatten utgår småningom; då deremot den beskattning, simi utgår direct på bevi lningen, måste betalas på en gång och just genom denna egenhet hos vårt system medför en desto större tunga.
På dessa skäl tror jag, att man väsendtligen kan höja tullen på 'ådana artiklar, sorn förbrukas och äro svåra att lurendreja och med hvilka man k:\n träffa såval den rike som den fattige.
Jag skulle derföre tro, att en förhöjd lindrig tull på socker och tobak vöre nyttig.
Jag liemtar mycken ledning för denna min mening af Gr. v.
Fersens beräkningar.
Dervid torde likväl ett noga skärskådande böra fästas, att man ej gör tullen på råämnet socker för dyr.
Jag tror äfven med Frih Ehrenborgh, att charliesigillatae-afgiften kan betydligen höjas och blifva en icke olämplig inkomstkälla.
I Österrike är det ej tillåtet att föra sina böcker på annat än på lågt charteradt [rapper.
I Frankrike skall charta finnas äfven på böcker för de handlande, och der är det så strängt, att de större näringsidkarne måste en gång om året uppvisa sina böcker.
Det är naturligt, att, i samma mån rörelsen är stor, drabbar skatten och kan bäras.
Jag tror, att en låg beskattning i detta fall vore nyttig, likväl endast på skuldsedlar och publika handlingar.
Äfven jag vill, såsom Hr v.
Hohenhausen, hafva spel beskattadt; men jag tror ej som han, att afgiften hör erläggas af hvarje person, som spelar.
Denna skatt skulle blifva orättvis.
Den, som dagligen spelar, stundom för- och eftermiddagarna , skulle betala lika med den, som endast spelar någon gång för tidsfördrif, den fattige lika med den rike.
Då jag tror, att en beskattning på spel är nyttig, önskar jag likväl, att den måtte erläggas genom stämpelafgift.
Dock liar jag ej förbisett den stora svårighet, sorn uppkommer vid controllen af denna afgift.
Vi veta, att i intet land kunna kort erhållas till så lågt pris som i Sverige, och det oaktadt sker ändå mycket underslef med stämplingen.
Det har handt, att då man betalar för iooo spel, får man 4°°° stämplade.
Detta bar handl, och, för att icke göra mig saker till beskyllningar, vill jag ej nu uppgifva livar och när; men att det händt, är säkert.
I andra länder ålägger man denria afgift på ett lätt sätt.
Man tar ett kort af leken, som skall köpas särskildt, och för att complettera de lekar, som från fabriken handlas, skall man skaffa sig till exempel hjerter äss.
Hvarje lek, som har ett hjerter äss, ar confiseabel.
Jag vet ej, om detta kan låta sig göra här; men man bör gå försigtigt tillväga för. att ej än vidare uppmuntra de underslef, sorn ägt rum.
Hvad beviliningen å fullmagter beträffar, har Gr. v. Den 12 M n j f. m. 3g Forsen upplyst ora de stora svårigheter, som uppkomma vid tillämpningen i afseende på olikheten mellan dom, hvilka erhållit sina fallmagter före, och dem, som erhållit dem efter 1835.
Med någon kännedom om, huru det tillgår i taxeringscommitteerna, tror jag, alt det vore olämpligt att ålägga dem en sådan verkställighet; jag tror, att den blefve illa uppfylld.
Jag anser denna beskattning principenlig, men linner den ej verkställbar utan genom en hög charta.
Jag skulle tro, att, när chartoe-sigillalse-förordningen förekommer, man bar tillräckligt tillfälle att göra den åsigten gällande.
Jag fruktar, att en talare, som uppgifvit lösen för en commereeråds-fullmagt, kommit att yttra en summa, dubbelt så stor som dea, hvilken verkligen erlägges; afgiften är i alla fall hög.
Hvad brännvinets beskattning angar, är jag af olika tanka med Gr. Horn.
Jag tror det ej vara en nödvändighetsvara, åtminstone till sin natur; men det har blifvit för mången en nödvändighetsvara, Som vi torde kunna beskatta och som, när andra generationer uppkomma, kan blifva en öfverflödsvara.
Jag tror likväl ej, att beskattningen bör lägges på personen, utan på varan, hvarigenom man är säker, att den utgår och man undviker chicaner
Jag yrkar återremiss och att Utsk. ej ville förbise det sätt, som af åtskilliga talare blifvit uppgifvet, att lindra den directa beskattningen genom skatter, som äro lättare och lämpligare att utgöra.
Hr Sandelhjelm, Paul: Såsom ledamot af Bevilln.- Utsk. har jag delat pluralitetens mening i fråga om det under R. o. Ad:s pröfning nu varande betänk, och utber mig att vördsamt få lemna några upplysningar, som derpå hafva afseende.
Då jag biträdde Utskrs beslut att tillstyrka den s. k. skyddsafgiftens utgående först med i8:de året, skedde delta icke på grund af något förutsättande, att folkets physiska styrka i sednare tider aftagit eller är i aftagande, hvilket sednare påstående jag, efter min erfarenhet, alldeles motsäger, utan endast af den orsak, som betänk, angifver, att allmogens och arbetande classens barn vanligen icke finnas fullt arbetsföra att såsom godkända tjenstehjon antagas förrän vid fyllda 18 år, och att, enligt min kännedom, en stor del af dessa barn följaktligen måste intill denna ålder qvarblifva hemma hos föräldrar och anhöriga, särdeles i Elfsborgs län, der folkmängden under de sistförflutna s>5 till 26 Aren ökat sig med 80,000 personer samt behofvet af tjenstehjon och arbetare icke öfverallt tilltagit i bredd dermed.
Det är oemotsägligt, att af beskattningsartiklarna i förra bevillningsförordningar har den om skyddsafgiften varit mest tryckande för de arbetande och obemedlade folkclasserna, och den lindring, dessa kunde vinna genom beskattningens framflyttande från 1 y:de till i8:de året, ansågs således nu påkallad af ett rättvist afseende härpå.
StatsUtsk:s af R. o. Ad. 4°
Den 12 Maj f, m. bifallna tillstvrkande, att mantaIspenningarna skulle försvinna för personer vid i5och iGårs ålder och hädanefter först vidtaga vid fyllda 17 år, kunde icke vara bekant för Bevilln. Utsk., när ifrågavar. betänk. alFattades, och denna särskilda lindring uti beskattningen således ej heller af sistnämnde Utsk. tagas i beräkning, men kan tilläfventyrs efter den återreiniss af bevillntsbetänk., som här är yrkad och hvilken jag icke motsätter mig, komma under öfvervägande.
Jag får likväl anmärka, detafsigten, att mantalspenningar och skyddsafgift skulle för principens och redighetens skull lämpligast utgå från och för samma åldrar, icke kan vinnas, med mindre att dessa afgifter samtidigt sluta, hvilket nu icke är fallet, emedan mantalspenningarna upphöra först med 6 Bdje året, men skyddsafgiften deremot redan vid 6o:de året, så framt personen icke njuter inkomst af förmögenhet, egendom, näring och rörelse, eller af embete och tjenst.
Bevilln.- Utsk. har dessutom icke förbisett nödvändigheten att nedsätta skyddsafgiften eller, om möjligt är, föreslå dess försvinnande, emedan Utsk. uttryckligen lillkännagifvit, att såvida genom förhöjda brännvinstillverknings- och tull-afgifter, m. 11. af bevillnings egenskap, tillgång skulle blifva att förminska allm. bevillningen, en sådan förminskning borde i första rummet göras å skyddsafgiften.
Personlig bevillnings åläggande för s. k. öfverflöd har till en början emot sig den principlöshet att träffa något, som ej är productivt, hvilket i allmänhet rakt strider mot sanna beskattningsgrunder.
Hvar skall man ock finna gränsen för det verkligen öfverflödiga i njutningen af lifvets goda, cm man icke vill hemta jemnförelse från naturtillståndet?
Ty i ordets strängaste bemärkelse kan man kalla öfverflöd allt, hvad som icke oundgängligen erfordras till den physiska varelsens uppehållande.
Äfven i främmande länder, synnerligen i England, har det någon gång varit försökt, när andra inkomstkällor funnits otillgängliga, att lägga personlig skatt å nyttjandet af vissa såsom öfverflöd ansedda artiklar: möbler, vagnar, hästar, hundar, m. m.; men vid redigare begrepp i statshushållningen är detta beskattningssätt redan förkastadt, och qvarstår nu endast fönsterskatten, som likväl snarare är en fastighets- än en öfverflödsbeskattning.
Industriens och näringarnas utveckling till det högsta möjliga är dessutom målet för de nyare Europeiska samhällenas sträfvande; och då vi häri söka likna dem, skulle det vara en uppenbar motsägelse att genom beskattning på förbrukningen af industriens alster indirecte förhindra utvecklingen.
Lägger man härtill alla de svårigheter, tillämpningen af en öfverflödsbeskattning skulle medföra, de tusentals öfverträdelser, den i hvarje landsort skulle föranleda, och de fiscaliska åtgärder, som deraf skulle följa, synes det ligga för öppen dag, att Bevilln.Utsk. på goda skäl afstyrkt B.
St. att Dt n 12 Maj f. m. att fästa afseende på motionerna derom; hvarförutan jag, med anledning af de inom Utsk. gjorda reservationer, utber mig få erinra, att ali beskattning å utländska viner och andra drycker samt caffe', the' och chocolade bör utgå genom tullafgifter, samt att, då skatt å inhemska brännvinstillverkningen rätteligen bestämmes till hvad den vid närvar, förhållanden bör vara, synes olämpligt att derjemte belägga brännvinet icke allenast med afgift för den, som i minut det försäljer, utan ock med afgift för den, det förtär, och, till äfventyrs i Stockholm, med en fjerde afgift för den, som inför brännvinet till staden.
Bevillning för karakterer är jemväl ibland de nödfallsbeskattningar, som man någon gång tillgripit, men återförkastat, och dess upptagande ånyo synes icke hafva något skäl för sig; ty om man, vid frågans öfvervägande, vill utgå från någon förutsättning om egenskapen af detta belöningsmedei, nemi. karaktersfullmagter, mäste den vara att belöningen är förtjent; och då i sådant fall äfven hör antagas, att den blifvit tilldelad i brist af utväg att befordra personer till en karakteren motsvarande tjenst med lön , skulle det blifva en ytterlig orättvisa att ålägga honom skatt, just för det han fått otillräcklig belöning.
Jag är fullkomligen ense med en värd talare deri, att directa bevillningen skulle kunna ansenligen minskas, om andra bevillningar och deribland synnerligen chartae-sigillataeafgiften blefve, efter dess grundprincip, tillämpad i sin helhet, hvilket hittills i Sverige icke skett.
Men då af en sådan principens stränga tillämpning skulle följa, att alla skriftliga handlingar och bevis, som röra transactioner emellan enskilda personer, såsom contract, afhandlingar, reverser, anvisningar, qvittenser, räkningar, handels- och andra böcker m. fl. borde skrifvas på stämpladt papper, antingen de företeddes vid domstolar och embetsverk, eller icke, och detta, efter min tanka, ej ännu låter verkställa sig i vårt vidsträckta och till största delen af allmoge bebodda land, anser jag , att man nödgas härutinnan hålla sig vid en medelväg, sådan ungefärligen, som den hittills följda.
Annars är det obestridligt, att icke de stora chartorna, utan de små, hufvudsakligen bereda staten inkomst, och att man således bör göra, hvad möjligt är, till befrämjande af dessa sednares användbarhet och åtgång, under det man i grunden följer, men söker efter hand utvidga det hittills gällande systemet.
För öfrigt anhåller jag, att. dessa anmärkningar måtte bifogas återremissen tdl Utskottet.
Jag begärde ordet i anledn. afGr.
Horns yttrade mening, att brännvinet vöre oumbärligt.
Jag anser mig böra ex officio yttra mig i detta ämne och förklara, att brännvin icke innehåller ringaste födoämne eller kan anses annorlunda, än som en medicin.
Det är nemi. blott 7 H. 6 Den 12 Maj f. m. ett retmedel, i sin verkan närmast likt Hoffmans droppar eller i visst afseende opium.
Men likasom ingen medicin kan vara nyttig utom vid sjukdom eller rubbning i kroppens functioner, likaså kan ej heller brännvin anses såsom en nödvändighetsvara till dagligt bruk för menniskan.
Jag medgifver, att för den, som är van att dagligen förtära brännvin till någon större myckenhet, skulle ett plötsligt upphörande tilläfventyrs kunna medföra olägenheter, likväl helt visst mindre, än man vanligen tror.
Jag delar likväl Gr.
Horns åsigt, alt det vore olämpligt att ålägga en personel skatt för rättigheten att begagna brännvin.
En annan talare, Gr. v. Fersen, har menat, att detskulle vara så svårt att taxera fullmagter, emedan det berodde derpå, huruvida karakter erhållits före eller efter i834- Jag kari ej tro, att så stor svårighet derigenom skulle uppkomma; ty likasom man uppgifver till taxeringscommitte'en, då man blifvit befordrad lili ett embete, skulle man uppgifva, att man erhållit en karaktersfullmagt.
Sedan en sådan person en gång inkommit i taxeringslangden, förblefve han der bestäncigt.
Men samme värde talare har deremot anfört ett annat skäl, hvilket jag anser hafva vida mera vigt, nemi. att det vore bättre att lägga skatten på fullmagtschartan, emedan, såsom han så naivt uttryckt sig, man derigenom vore säker att ej genom personens framtida obestånd gå miste om skatten.
Detta anser jag riktigt, och att det är bäst att genast uttaga skatten, såsom ett slags lifränte-capital, helst en sådan karaktersfullmagt ofta befordrar obestånd.
Om den uppgift är riktig, som han gifvit, att ett commerceråd för fulhnagten betalt 2000 r:dr riksgts, så erkänner jag, att en sådan fullmagt ej är mera värd, och att det nästan vore synd ålägga densamma årlig beskattning; men jag skulle blott önska, att åtminstone större delen af summan komme staten till godo.
Jag vill minnas, att vid fullmagters lösande åtskilliga afgifter finnas, som ankomma på den befordrades godtycke, t. ex. till lazarett o. d.
Tilläfventyrs torde en stor del af ofvannämnde summa endast hafva varit en följd af enskild frikostighet.
Den siste värde talaren har menat, att det vore orätt att belägga fullmagter med skatt, emedan de ej äro produetiva; men att döma efter det värde, man på dem sätter, mätte de producera större tillfredsställelse än de flesta näringsfång.
Om emedlertid chartan blir så stor, att man t. ex. betalar 1000 r:dr för en cornmercerdds-fulhnagt, så torde det dervid kunna få bero; ty då man besinnar, att capitalet är förloradt och att den årliga räntan sålunda bör kunna beräknas åtminstone till 10 proc , blefve förhållandet lika med en årlig skatt af 100 r:dr.
Jag anhåller först att få fästa mig vid ett misstag i en af reservationerna, emedan ödet så synnerligen fogat, att det innehåller ett bevis på oriktigheten af vår styckade eller dubbla statsreglering, hvil - Den n Maj f. m, ken jag i dag förut omtalat.
Fersen har gjort en calcul öfver inkomster och utgifter, hvilken siar så lyckligt ut, att ett öfverskott skulle uppkomma af 25g,ooo r:dr, hvarmed bevillningen skulle kunna förminskas.
Men som Gr:« ej upptagit de utgifter, hvilka utgå för Riksg.cont:s egna behof till aflöningai' och till skulders liqviderande, lärer Gr:n hafva glömt, att sådana finnas, och blott upptagit dem, som utgå från Statscont:s cassa.
Man ser här genast verkan af sådana sammanblandningar.
Detta vare i förbigående sagdt.
Hvad Utsk:s grundsatser beträffar, får jag förklara, ptt ehuru de äro korta, kan jag ej annat än i hufvudsaken gifla dem.
Jag utber mig likväl att få göra några anmärkningar i afseende på de ytterligheter, som blifvit anförda, då man ansett grundskatter och bevillning af fast egendom böra borttagas, samt staten erhålla sin ersättning i afgifter på förbrukningsvanor.
För min del gillar jag dem icke och tror, att Utsk. hållit en riktig medelväg.
Det är visserligen rätt att belägga med afgifter sådana varor, hvilka med skäl kunna anses öfverfiödiga, såsom socker, tobak, m. m., och äfven sådana, hvilka kunna anses skadliga, såsom brännvin.
Men deremot anser jag ej nyttigt att lägga beskattning på sådana varor, som ingå i den stora menighetens behof.
Följden skulle blifva i vårt land såsom i England, att nemi. det blefve dyrt för arbetaren att lefva, och att hans lön måste höjas.
När denna höjning stiger så, att husbonden eller förläggaren ej mera kan med betalning deraf hafva sin vinst, så händer, att arbetaren antingen förlorar sin förtjenst eller får för sitt arbete en så ringa betalning, att han deraf ej kan lefva, hvaraf i sin ordning uppkomma obelåtenhet, missnöje och oroligheter.
Olyckan återfaller slutligen äfven på fastighetsägaren derigenom, att han får betala så mycket större fattigskatt.
Jag har icke längesedan haft ett samtal med Englands härvarande Minister om fattigskatten derstädes.
Den är vida större, än man ens kan föreställa sig; men som jag ej minnes proportionen emot fastighetsvärdet, kan jag ej heller uppgifva förhållandet emot våra grundskatter.
Deras borttagande hos oss skulle endast blifva en skänk åt fastigheternas nuvar. innehafvare, utan att de följande vunne något derpå.
Priset på fastigheter skulle derigenom endast uppdrifvas för den näste köparen i samma mån, som grundskatten minskades, och följande jordägax-e vunne ingenting deruppå, ty de finge fortfarande betala så mycket högre köpeskilling.
En annan omständighet bör äfven tagas i betraktande, nemi. det förhållande, att personer med ringa förmögenhet nu kunna, då jorden är drygt beskattad, blifva, mot en ringa köpeskilling, oberoende män.
Dermed är hos oss förenad den sällsynta lyckan, att den stora mängden af allmoge i Sverige är sjelfägande och besuten.
Tvärtom skulle det förhålla sig, om jorden vöre skattefri och köpeskillingen hög.
En bonde skulle då sällan Pen 12
Maj f. ib. kunna sammanbringa den erforderliga summan, jorden folie i capitalistens händer, och allmogen blefve torpare eller brukare.
Man har anfört, att det skulle vara en stor lycka för arbetaren, om han ej sage sin skatt vara så betydlig på de-rbetssedeln; men det är klart, att detta blott vore ett sjelf*- bedrägeri.