Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström har ganska riktigt upptagit de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt tillstyrkande alt en undersökning måtte ske, och anroärkningarne emot båtförare-gillets förfaranden voro inom Utsk. så talrika, alt Utsk. fann sig nödsakadt föreslå Ständerna att hos Konungen anhålla att undersökning i frågan måtte anstallas.
Jag tillstyrker bifall lill Utsk:s betänkande.
Som jag hört att BorgareSt., hvilket denna fråga naturligen mäste synnerligast röra, bifallit det första betänk, och lagt detta sednare till handlingarna, så ser jag ej hvad de andra Stånden kunna hafva för intresse utaf att detta betänk, bifalles.
Jag har äfven sett de anmärknlr, som finnas upptagna i Utskts betänk. ang:de missbruken af delta gilles rättigheter.
Men om de äro så betydliga sorn Frih.
Cederström påstår, så förundrar det mig, att Utsk. i sitt första betänk, ansett saken böra förfalla, eller rättare sagdi, det bör ieke förundra någon, att Utsk.
Den 18 Januari. yttrar sig fram och tillbaka öfver outredda enskildta förhållanden, hvilka utgöra föremål för klagan och ransakning hos em be t smy 11 dig heter, men icke hos Ständerna.
Det är dock besynnerligt nog, att Frih.
Cederström, som så ofta emot andia åberopar 90 §:n Reg.F:n, icke vid delta tillfälle ihågkommit att enskilde medborgares och corporationers förhållanden icke ens må nämnas under våra riksdagsförhandlingar.
I händelse båtförare-gillets förhandlingar skulle blifvit föremål för vår öfverläggning och vi skolat fatta beslut öfver dem, då hade den siste talaren haft rätt att vi gått emot den 90 §:n; men tillvaron af det privilegium som donation, hvilket gillet äger och under hvars egid det finnes och häfver sin varelse, detta monopolium i landet, till mehn för trafiken, är af beskaffenhet att utgöra föremål för Sländernes pröfning, i det alt det är genom anslag af Ständerna, som rättigheten bör bortköpas.
Jag har icke begärt alt gillet skulle frånröfvas sina rättigheter; jag har begärt att undersökning måtte ske; att värdet af vinsten måtte uppskattas, på det att, när inkomsten är känd, capitalet må kunna beräknas oell till innehafvaren betalas samt rörelsen derefter blifva fri för hvarje Svensk man, efter det beslut Konung och Ständer vid 1810 års riksdag i grundlagen nedlagt.
Föremålet för Utsk:s tillstyrkande utgöres egentligen deraf, att Ständerne skulle i lind. anhålla, att Konungen täcktes sjelf låta undersöka, huruvida det nuvar. förhållandet med det oftanämnda båt föra re-g i 1 le t kan vara förnärmande för de trafikerande eller icke.
Nu måste det vara naturligt, alt det är de trafikerande sjelfve, som böra anställa denna undersökning, och örn den utfaller till deras skada, så må de anmäla sig hos Konungen för rättelses vinnande.
Jag tror alt så mycket Ständerne kunna undvika att lägga sig uti enskildta förhållanden, desto bättre är det, och tillstyrker äfven på detta skäl afslag å betänkandet.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s betänkande N:o 118.
Ad. behagade afslå samma betänkande.
Landtm, yttrade, att under discussionen blifvit yrkadt, det betänk.
N:o 118 skulle läggas till handlingarna och utlåt.
N:o 29 bifallas.
I händelse Hr Frih. o. Landtm.
Den i8 Januari. icke kunnat uppfatta R. o. Ad:s svar på bifall eller afslag å betänk., så anhåller jag örn votering.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att icke rätt väl kunde bestämmas hvilken mening egentligen borde blifva föremål för votering, förr än förklaring blifvit gifven hvilken mening, som ansetts vara öfvervägande, hvarföre Hr Landtm, nu förnyade sin propos. till bifall å betänk.
Då Hr Landtm, nu förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Frih.
Upplästes till justering och godkändes följande voterrsproposition :
Den som bifaller Allm- Besvärs- och Ekon.Utskts betänk.
N:o i iS, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. betänk.
N:o 29 och lägger N:o r 18 till handlingarna.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 17.
Besvärs- och Ekon.Utskrs den 5 sisth Dec. på bordet lagda utlåt.
N:o 11g, i anleda, af väckt fråga om stapelstadsrätt för köpingen
Döderhultsvik, samt länsstyrelsens förflyttande dit ifrån Calmar stad.
Jag anser TJtsk. hafva orätt i båda sina tillstyrkanden.
Men som saken är af den enskilda beskaffenhet, att hon icke, såsom jag tror, bör utgöra föremål för Ständers, utan för enskildes framställningar från den ort saken angår, vill jag för min del icke bestrida det slut, hvartill Utsk. kommit.
N:0 lig bifölls.
N:o 120, i anledn. af väckta motioner om landsfiscalstjensternes afskaffande.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., upplyste undert.
Rid d.Sec ret., att detta betänk, vore bifallet af alla tre de öfriga RiksStrn.
Sjelfva saken kommer följ - Den i8 Januari. aktligen att till Konungen framställas, på satt de 3:ne Stånden beslutat.
Jag önskar således blott, att detta Stånd, inom hvilket linnas så många landshöfdingar och andra embetsman, icke mätte bifalla ett betänk.
, hvilket saknar grund.
Skälen för detta mitt påstående anhåller jag alt få uppgifva.
Landsfiscalernes antal är genom Justitiecancellerens åtgärd betydligen förminskadt; de äro nu ej flera än 4g, och deribland 5, som tillika förena stadsfiscals-befatlningar.
Det är nö'digt för Justitiecaocellers-embetet, likasom för landshöfdingarne, alt till allmänna åtals utfärdande hafva några bestämda tjenstemän, åt hvilka sådana befallningar kunna uppdragas, personer, hvilka man förut känner och hvilka förstå alt vara åklagare.
Sådane äro eller borde landsfiscalerne rätleligen vara.
Man har i Utsk:s betänk. uppgifvit, att kronobe!jeningen vore i detta fall användbar.
Hon är det visserligen vid åtskilliga tillfällen, men då hon sjelf blir föremål för åtal, försvinner denna tillgång på åklagare.
Aldraminst kan länsmannen användas till att åtala fogden o. s. v. Man kunde säga, alt stadsfiscalerne, som i allmänhet äro att tillgå, också kunde begagnas lill åtal på landet.
Men för åtals riktiga utförande fordras ofta kännedom både af orien och personen.
Dessutom äro stadsliscalerne, derest städerne äro af något större betydenhet, så behöflige inom dessa, att de svårligen kunna aflägsnas derifrån, särdeles för längre resor.
Sladsfiscalerne äro ett slags allmänna ordningsmän inom städerna, der de alltför väl behöfvas, för att fullgöra deras kall.
Ständerne hafva redan flera gånger förnyat deras und. anhållan alt Jandsfiscalerne målte indragas.
Konungens vägran att bifalla dessa upprepade önskningar bevisar , alt sådana skäl förekomma mot deras afskalFande, hvilka fortfarande gälla.
Alt då förnya denna önskan vid hvarje riksdag, ehuru man funnit det Konungens mening om saken är alldeles motsatt, det vore en åtgärd, som grannlagenheten borde förbjuda K.
St. att vidtaga.
Om än de öfriga Stånden skulle besluta alL förnya denna framställning, så hoppas och önskar jag, att II. o. Ad. icke måtte deruti med dem instämma, utan afslå Utskts betänkande.
Äfven jag har inom Ulsk. varit af olika tanke med majoriteten i detta fall.
De skäl Hr von Hartmansdorff nu uppgifvit hafva hos mig varit gällande, hvarföre jag också, lika med honom, tillstyrker att Ulsk:s betänk, mätte afslås.
Jag är öfvertygad, alt der möjligtvis antalet af landsliscaler skulle vara större än behofvet påkallar, så kommer det också att förminskas.
Jag har sjelf erfarenhet inom det län, som är mig i nåder anförtrodt, att numerären af dessa tjenstemän minskats efter afgång, och på min begäran har Just.cancellers-embetet t i 11 - slvrkt, «tt ingen ny fiscal må tillsättas på den ort, der en Den 18 Januari. sådan ej finnes behöflig; men deremot tror jag, att allas afskaffande nu vore brådstörtande och skadligt, ty Just.canceliers-embelet måste äga någon, som står directe under dess lydno ifall en actor behöfves, särdeles som kronobetjeningen icke alltid dertill är passande eller tillgänglig.
Äfven jag nödsakas att instämma i samma omdöme, som de 2:ue siste talarne.
Hr von Hartmansdorff har uppgifvit åtskilliga tillfällen, som lyckas bevisa ifrågavar. tjenstemäns oumbärlighet.
Jag vill tillägga några flera, såsom t. ex. vid inventeringar i kronofogdecontoren.
Om en kronofogde lemnar sin tjenst eller med döden afgår, så finnes ingen, som kan anställa inventeringen efter honom, ty olämpligt vore väl att dertill använda en länsman.
Detta är af vigt, då man vet hvilken mängd af handlingar, som finnes i kronofogdecontoren förvarade, och huru många enskildes rätt kunna derpå bero.
Likaledes i afseende på uppbörden, derå den största noggrannhet måste iakttagas för Kronans rätt.
Äfvenså vid af- och tiliträdes-husesyner, då fogden eller länsmannen äro jäfvige, måste en annan person uppträda för att göra deras tjenst.
Utsk. har väl sagt, att Konungens ]?ef:h:de till dylika förrättningar kunde använda andra personer, men forsigtigtvis har Utsk. icke uppgifvit hvilka desse personer skulle vara, och förmodligen på goda skäl, eller att Utsk. icke kunde dem uppgifva, åtminstone får jag för min del bekänna, att jag ej vet till hvem jag skulle vända mig i händelse af ett sådant behof.
Kronobe!jeningens bestyr äro af den omfattande och trägna beskaffenhet, att den ej kan åläggas sådana göromål, som vanligtvis förrättas af landsfiscaler, nemi. actoraters utförande.
Man har sagt, att ändamålet med dessa tjenstemän förfelats i betydlig mån : det kan visserligen hända, att förhållandet så varit på ett eller annat ställe , måhända derför att subjectet varit mindre dugligt; men denna omständighet är ej bevis på tjensternas umbärlighet; tvertom skulle jag tro, att de än mera komme att motsvara sitt ändamål, om deras innehafvare vore kände af den person, sorn dem lillsätter, hvilket ej gerna nu låter tänka sig vara möjligt.
Det är också troligen af den anledningen, sorn Hr von Hartmansdorff väckt en motion om förändring härutinnan, att nemi. landsfiscalerne, i stället för alt tillsättas af Just.- cnncelleren, skulle tillsättas af Konungens Bef:h:de; och titan tvifvel skulle den förändringen blifva i allo välgörande, ty landshöfdingen tillsatte naturligtvis ingen annan, än den lian kände och dagligen kunde hafva under ögonen, för att tillse om han uppfyllde sina pligter och i motsatt lali kunde ombyta.
Just cancelleren kan omöjligen Itafva denna uppsigt öfver liela Sveriges rike.
Jag kan ej se någon olägenhet af en Den lS Januari. en siulnn fot-ändring, ly lika viii sein R.- Sitt Jusi.ombudsman nu nödsakas betjena sig vid Stals utfärdande af landsfiscaler, t i fisa lie af Just.canci Heren, synes det alt både Just.- cancelleren oell Just.ombudsmannen skulle kunna för samma ändamål begagna sig af landsfiscalerna, örn de tillsattes af landsböfdingarna.
Jag hoppas slutligen, alt, oaktadt de 3:ne Ständens beslut i denna Iråga, Konungen, som är bättre underrättad om förutnämnde Ijenstemäns behöflighet an Utsk., lin, lika som hittills, låter dem förblifva på samma fot som förr, endast med dea förändring
Ur von Hartmansdorff åsyllat.
Jag beklagar, att anledningen är mindre lofvande denna gång, men den torde lör framtiden kunna göra sig bättre gällande.
Hr Edenh jelin, Gillis:
Jag får bekänna, att vid de föreg:de riksdagar, då denna sak varit i finga, har äfven jag varit af den tanke, att så viii landsliscaler sorn andie lösa tjenstemän borde afskaffas; men sedan jag blifvit landshöfding, har jag härom kommit lill en alldeles motsatt öfvertygelse, eller att man omöjligen kan vara dem förutan.
Man säger väl, att kronofogdar oell länsmän skulle kunna göra landsfiscalernes tjenster; men luiru tungt och träget är icke kronobetjening#!! förut sysselsatt ined andra saker, och man äger då vid många tillfällen inga andra all föiordna än landsfiscalerne.
Det finnes inål deri t. ex. länsman ej kan vara actor, och hvem skall landshöfdingen då förordna dertill om ej fiscalen?
Jag förenar mig i Hr von I lartmansdorffs framställning under yrkande på afslag å Ulsk:s betänkande.
Hr P rinlzensköld, Carl:
Det erkännande, som Hr Edenbjelm gjort, att lian, när lian sjelf blifvit landshöfding och kommit i erfarenhet af landsfiscalernes nytta, lull och hullet förändrat tänkesätt i afseende å dessa Ijenstemäns afskalfände, vittnar mer än tillräckligt huruledes Utsk. olyckligtvis yttrat sig i en sak utan att aga erforderlig sakkännedom.
Jag tror att så inträffat vid detta tillfälle.
Den som vet huru vigtigt det är, ali åklagaremakten icke saknar biträde i landsorterna, och att Konungens Bef:h:de har alt påräkna ett sådant biträde, han vet också, alt .kronobeljegen är af vigliga göromål upptagen lill den grad, att den ej kan uppoffra sin lid till åklagarekallets bestridande; och jag kail ej annat än finna det besynnerligt, att man vill afskaffa ett åklagarebiträde, sorn, då man äger sakkännedom oell erfarenhet, ostridigt måste anses vara afbehofvet påkalla dl.
Jag förenar mig således i begäran 0111 afslag å betänk., och det så myckel iner, sorn Utsk. bort ihågkomma, all sedan Ständerne en eller två gånger tillförene gjoi t framställning 0111 landsfiscaIs-tjenste!'lies indragning, men Konungen derpå icke fästat afseende, detta förhållande, säger jag, bort utgöra ett skäl att finna, del Konungen ansett Ständernes frarn19 II. 35 Den 18 Januari. ställning i ämnet vara sådan, att densamma, med afseende å det allmänna bästa, icke bör bifallas.
Rehbinder, Fredr. Will).:
Ehuru föga är att tillägga till de grundade yttranden, som de siste välde talarne afgifvit, önskar jag dock få nämna, alt under den fleråriga tid jag prakticerat som domare, har jag haft tillfälle att erfara huru vigliga persorer landsfiscalerne äro till upprätthållande af ordning och skick.
Det är, som förut blifvit sagdt, vid många tillfällen, som en länsman ej kan begagnas sorn actor, och då landsfiscalen är högst behöflig.
Jag tillstyrker således äfven afslag å betänkandet.
N:o 120 blef af R. o. Ad. afslaget.
Besvärs- och Ekon.- Utsk:s den 5 sisth Dec. på bordet lagda utlåt.
JNT:o 121, i anledn. af väckt fråga, att Utsk:s förslag i dess betänk.
N:o 5i, ronde afgiften, som sjöfarande erlägga vid Ny Elfsborgs fästning, måtte utsträckas, äfven i afseende å Waxholm.
I anledn. af det nu ofgjorda betänk.
N:o 121, och med stöd af 56 §:n Riksd.- Ordn., har en ledamot af detta Stånd, Hr Cedercrona, Joli.
Ulrik, ansett sig befogad alt göra en motion, men i hans frånvaro får jag upptaga den som min egen, anhållande alt någon af Ridd.cancellisterne finge densamma uppläsa, samt att jag derefter måtte återfå ordet.
Det af Hr Prytz åberopade anförandet upplästes, så lydande:
Sedan hos Vällofl. BorgareSt. af Hr G.
Moberg motion blifvit väckt om rättelse i den afgift, som erlades till comrnendanten å Ny Elfsborgs fästning af alla till och från Götheborg kommande fartyg, samt vid föredragningen häraf hos R. o. Ad.
Raab, A. C., och Hr Nordensköld, O. G., sammanstämmande yrkat, att äfven de fartyg, som passera Waxholm, hädanefter måtte fritagas från skyldigheten att derstädes erlägga och betala hittills stadgad afgift; så har K. M. den 3 sisth Juli i nåder utfärdat en förordning, deruti stadgas, dels att, med undantag för Carlskrona och utom i de fall när fartyg komma från smittad eller för smitta misstänkt ort, skall ali annan prejning af handelsfartyg, farkoster och båtar, än genom anrop från fästningen, under fredstid upphöra, dels ock att folkpassens hittills föreskrifna uppvisande och åtecknande vid prejning hädanefter i allmänhet komma att upphöra; med afseende hvarå Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. i sitt utlåt.
N:o 121 ansett det af motionärerne gjorda yrkande icke påkalla någon R.
Till följd af högstberörde nåd. förordning hafva corn - Den 18 Januari. 2j5 niendanterne u Dalarö oell Ny Elfsborgs fästningar förlorat, den förstnämnde emellan 11 oell 1200 r:dr och den sednare 1998 r:dr 17 sk. b:co, enligt edsvurne mäklares bevis, som förvaras i inrikes Departementet.
Och har commendanten A Ny Elfsborgs fästning dessutom förlorat, medelst ofvanaberopade förordning, den honom genom särskild K. resolution af den 27 Juni 1817 tillagda ersättning t sk. btco^i lästafgifl för hvarje utifrån inkommande fartyg.
Sedan eommendanterne å nämnda 2:ne fästningar således förlorat sina hufvudsokligaste inkomster, som af dem vid ansökan till och erhållandet af deras befattningar blifvit påräknade, så återstår för dem endast en obetydlig lönetillgång för commendanten å Dalarö 35o r:dr, och för commendanten å Ny Elfsborgs fästning 5oo r.‘dr b:co: commendanterne å Waxholms och Carlstens fästningar hafva äfven på så sätt förlorat sina mesta inkomster, så att för den förre återstår j^5o r:dr och för den sistnämnde 600 r:dr btco lönetillgång.
Upplysningsvis har jag ansett mig böra nämnä, att efter 1819 års R.
St:s stat bade commendanten å Dalarö fästning lön på slottsslat r:dr b:eo 35o: — samt 3o tunnor spanmål „ 110: 3o. Stina r:dr b:co 460: 3o. 1824 hade alla Rikets commendanter spanmål 33o tunnor.
1829 indrogs till statsverket denna spanmål och ficks ett contant anslag af 7>3o r:dr 16 sk. btco.
Från 183o till och med 1840 års riksstat hafva eommendanterne å Dalarö fått lön på slottsslat 35o r:dr b:co Waxholm 45° „ ,, Carlsten 600 ,, „ Ny Elfsborg 5oo ,, ,, Slottsvaktmästaren å Dalarö har lön . . .
160 „ „ således bar commendanten ej mer än 200 r:dr btcotneraän vaktmästaren.
På grund häraf anhålles vördsamt, att de commendanter, som sålunda blifvit beröfvade större delen af sina inkomster och äro urståndsatte att lefva utan lönetillökning, måtte erbål la en slik ersättning, svarande emot hvad de nu förlorat.
Uti Högv.
PresteSt. har genom Hr Doctor Moren och uti Hederv.
BondeSt. genom vice Talmannen Pehr Eriksson blifvit taladt för ersättning, då detta betänk .föredrogs, och uti dessa begge
Stånd rönt mycken sympathi, såsom grundadt på billighet, och hafva flere talare sig derom förenat, att eommendanterne måtte erhålla ersättning för livad de förlorat.
Med anledn. af Allm.
Besvärs-och Ekon.Utskts nu föredragna utlåt.
N:o 121, får jag härom väcka ny motion, med begäran om remiss till Stats- samt Allm.
Besvärs-och Ekon.- Utskotten. 2j6 D c 11 iS Ja n u a r i.
Hr Prytz fortfor derefter : DS Konungen genom en sisth år utfärdad förot dn. af d. 3 Juli funnit rrillvi<t alt lada afseende på de besvär och olägenheter, sorn de trafikerande haft, att nödgas anlöpa de särskilda fästningarna vid inloppsorterna och befriat dem ej allenast derifrån, utan äfven ifrån de afgifter, som varit förknippade med folkpassens m. m. påtecknande i commendants-expeditionerna, så torde det synas en livar lika billigt som rättvist, att de eoinmendanler, hvilka härigenom galt i mistning af deras största löneinkomst, sorn just bestod i sporilar för ofvannämnda anteckning, matie erhålla ersättning af statsmedlen för hvad de icke förverkat, men det oaktadt blifvit dem frånkändt, helst de nuvar. inneliafvarne af dessa tjenste!’ sökt och emottagit dem med sådana villkor,, som berodde af sportlar, i apparance alt alltid få behålla dem.
Jag får derföre lill motionen tillägga en anhållan å min sida, att StatsUtsk. matie fäsla afseende på de i motionen förekommande skal, samt att propos. om remiss till nämnda Utsk. måtte äga rum.
Ulan alt i allmänhet anse det lämpligt, att enskilde embetsman i motionsväg vända sig lill R.
St. för att erhålla förbättrade inkomster i löne- eiler ersätlningsväg, kan jag dock icke underlåta att med min ringa röst understödja den motion, som Hr Cedercrona väckt till förmån för de commendanter å några af Rikets fästningar, hvilka, genom den reform, som till förmån för handeln och sjöfarten skett, kommit att förlora den betydligaste delen af de inkomster, som de vid tjensternes emottagande påräknat.
Detta förhållande är af en egen beskaffenhet, ty desse embetsmän hafva, utan r.tt ens hafva fått tillfälle att yttra sig i frågan, genom ett penndrag blifvit skiljde från de väsendtligaste fördelar de af sina tjenster innehaft.
Då de vid mottagandet af tjensterna påräknat nämnda inkomster, som visserligen tillkommit såsom sportlar, men detta under så lång tid, att bruket deraf blifvit en åldrig häfd, som ej kunnat vara Styrelsen obekant, ehuru dessa inkomster ej varit synliga i aflönings-staterna; så tyckes det ock vara enligt med all rättvisa , att förlusterna af Staten ersättas , helst den skedda förändringen är nyttig och beqvämlig för handel och sjöfart.
Jag anhåller vördsamt, att detta mitt yttrande får åtfölja motionen lill vederbör.
Utsk., som jag hoppas må bifalla den af Hr Cedercrona väckta motion.
Protocoll, hållna hos Höglo fl ige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1817 och 1818.
Fjerde Ilandet.
Första A /delningen. STOCKHOLM, Tryckt hos Ox.or Grahn, 1818.
Måndagen den 2 Martii 1818.
Uppbröts Herrar Electorrrs lysta till Val af en Ledamot r Serskilta Utskottet elter Herr Silfversparre, viran Isac, oell befann* dertill hatva blifvit utsedd, N:o 2242 Herr val Rusén, Eric Gabriel, HofRättsKåd. Friherre Hjerta, Axel, uppläste följande:
Det Förslag till ett Serskilt Utskott föc öfverflödiga Embetstnäns Indragning och Arbets-methodens förkortande, hvilket af samtelig-e RiksStånden blifvit bifallit, ger mig anledning att också yttra en mening i detta ämne.
I samma afsigt, som Serskilta 0tskottet nu sammanträder , har redan en Comité varit anbefalld, hvars slutliga Betänkande blef, att de Comiterade, som funno sig rara för mån* 4 Den 2 Martu. ga, anhöllo att Hans Majestät Konungen täcktes utnämna en ny Comité med ett mindre antal Ledamöter.
I följd deraf aniörtroddes utarbetandet af detta Mål åt en enda Man; meri ett sådant Chaos utvecklas hvarken af enskilta Personer elier af Comitéer ; också torde föga vara gjordt för ändamålet, ehuru mycket sein kan vara arbetadt i ämnet.
Jag behöfver icke säga att orsaken, hvarföre EmbetsmannaClassen beständigt ökes , är den allmänna fåfängan, som gör att ingen Ståndsperson pa Landet eller i Staden nu mera lå-: ter uppfostra sina Söner till annat än Embetsman ; och Ynglingarne sjelfva fika efter ingenting annat än en guidbroderad Rock och en Tittel .
Man skulle väl tycka, att de knappa Loir rne hörde vara en Cur emot fåfängan, men m n har funnit utvägar att skaffa sig extra inkomster.
,Jag talar här icke Om Sportler; ty jag kunde då förledas till en hel afhandling ; men jag ville gerna fästa det blifvande Utskottets uppmärksamhet på de oräkneliga ornvägar, som alla Mål måste taga , innan de kunna afgoras , och som gör det nödvändigt , för nästan en hvari Landsorterna, att i Hufvudstaden hålla sig en Commissionair , hvars tjänster han måsie vedergälla med något efter omständigheterna afpassadt arfvode.
Denna anmarkn. ng rörer icke endust Rättegångs - och DiscontMål, ehuru den rörer dessa isynnerhet.
Den 2 Martil.
Vår egna grannlagenhet, att vilja controllera endast i smått, likväl hvart runstyckes utgift, hår också producerat en Embetsmannaskara} ehuru hvart runstycke, som Riket genom denna Controll vinner, kostar åtminsto, ne Staten en Skilling.
Hvad sorn i vissa Verk gör många Embetsman nödvändiga, är det oräkneliga antal Formaliteter, som vi underkastat o-.s
När det ena Verket viii hafva några upplysningar från ett annat, kan det icke skicka någon som mundteligen begär dem , ehuru det fordom geck ann i sjelfva Rådet , att den ena Divisionen begärde mundteliga Yttranden af den andra men då kunde också ett Mål utan Beredning afgöras samma förmiddag, sorn det företogsj:
Nu skall albing ske skriftligen, och ofta genom så många krokvägar, att hälften af det Papper våra Pappersbruk tillverka, visserligen nedkluddas genom ett onödigt skrifveri.
Jag vill blott anföra hvad Riksens Ständers egna Utskott dagligen erfara.
Utskottet behöfver en upplysning från något af Collegierne; frågan är ofta så enkel, att hvar och en af Ledamöterne kan, såsom enskilt Person, j stöd af TryckfrihetsFörfattningen, diteet begära svar derpå } men får Utskottet begagna en lika kort utväg, derigenom att det otficielt får uppgifva frågan till det Collegium, sorn skall lemna svaret ?
Nej! då hade Machinen icke nog compliquerad gång.
Utskottet måste begära sin upplysning af HofCancelleren; PlofCancelleren skrifver derom till Collegium} Cal - 6 Den 2 Martti. legium svarar HofCancelleren, och HofCancelleien äter Ständernes Utskott.
Man föreställe sig nu , att icke blott sådana , utan mycket niera orimliga omvägar äro stadgade i allt hvad sorn rörer allmänna Affärers behandling, och man skall nästan fötundiasig öfver den konst, som fordrats att intrassla allt :
I sanning det hade, utom våra coilegiclla Förmer, icke lätit sig göra.