Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad BondeSt. beträffar, voro dessa anmärkningar så generella —- och jag tror, att BorgareStrs äfven voro det —, att det beror på Constit.Utsk. ensamt att rätta redaetionen efter PresteStrs förslag.
Det enda Stånd, hvarifrån speciel uppgift inkommit öfver beslut i anledn. af Constit.- Utsk:s förevar, memor., är BorgareSt., som beslutat anmoda Constit.Utsk. att omredigera 43 och 99 §§, sä att de öfverensstämma med Ståndets vid 6 § fattade beslut.
Det förslag, som Constit.- Utsk. i denna § framlagt, motsvarar Utsk:s hemställan, dels alt Rikets Allm.
Ärenders Beredn. skulle försvinna, och dels att åt Just.departementets Expedition gifva en benämning, någorlunda svarande mot de öfriga departementernas, men likväl under förutsättning, att Just.ministern fortfarande vore domare.
Utsk:s hemställan i begge dessa hänseenden har blifvit förkastad, och IJtsk:s förslag lill ändringar böra således jemväl förfalla.
Jag inser icke något skäl, hvarför icke Just.revisionen fortfarande må bibehålla samma namn som förut, enär någon förblandning af Just.revisionen med den Just.ministern underlydande Expedition hädanefter icke bör kunna aga rum.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. måtte för dess gemensamma tanka vid denna jj endast förklara den anmärkning, som Hr
Dalman gjort i afseende på de embetsverk, som möjligen kunna blifva inrättade i stället för Collegierna eller jemte dem och lill afhörande af hvilkas öfverläggningar och beslut Just.ombudsm. äfven bör hafva tillträde.
Det är olämpligt att tala om öfvei läggningar och beslut i en Expedition, der inga sådana äga rum.
Bast synes mig derföre vara att bibehålla namnet: Nedra Just.revisioneu.
Jag skulle hemställa, om icke förlägenheten för en lämplig benämning i förevar, afseende lämpligen kunde afhjelpas genom att ombyta ordstallningen på så äätt, att redaetionen t. ex. blefve följande: ”R.
St:s Just.ombudsm. må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara öfverläggningar och beslut i Högsta Domstolen såväl som dithörande Expedition, i alla Öfver- och Underrätter, i Rikets Alim.
Ärenders Beredn., uti Rikets
Coilegier eller i 232 Den 9 Oetober e. m. dessas ställe inrättade verk, dock utan rättighet etc.”
Med begagnande af en sådan ordställning kan man kalla Expeditionen hvad som helst eller bibehålla den gamla benamningen, äfvensom man derigenom undvikit deri krångliga meningen, att säga: Rikets Collegiers eller i dessas ställe inrättade verks öfverläggningar och beslut” Jag hemställer, 0111 icke mitt förslag ar både enklare och tydligare; och derigenom bunde man sig icke vid något beslut, som kunde medföra svårighet för de beslut, hvilka framdeles komma att fattas eller stå i strid med redan fattade.
Mig synes, som det skulle blifva en betydlig svårighet för R. o. Ad. att komma öfverens om en lämplig i edaction af denna § Jag vill icke befatta mig med att uppgifva någon sådan, emedan det i alla fall är kändt, att R. o. Ad. återremitterat ett och annat, som står i strid med §§, som blifvit lemnade oanmärkta.
Jag får derföre blott tillkännagifva, att jag, när hela memor. är genomgånget, tänker anhålla om Hr Gr. o. Landtm:.? propos. derpå, att Ståndet såsom dess sista gemensamma tanke måtte förklara, att Const.Utsk. äger inkomma med förslag lill de mindre redactionsjemnkningar, som erfordras för att bringa hela förslaget i öfverenstämmelse med de särskilda gemensamma tankar, R. o.
Ad. återremitterat.
Jag finner intet hinder uti 56 § Reg.F. för en sådan åtgärd, och skulle tro, att omredigerandet af ett så vidlyftigt förslag som detta svårligen kan lyckas inom en så talrik församling som ett
Stånd, när så många och skiljaktiga anmärkningar godkännas, som fallet varit vid förevar, memor. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara det af Frih.
Palmstjerna nyss framställda redactionsförslag.
Jag anhåller, att Hr
Dalmans förslag måtte uppläsas och såsom
Ståndets gemensamma tanke antagas endast med den skillnad, att Just.revisionen bibehåller sitt namn.
Redactionsförändringen skulle då bestå blott deri, att efter ordet: ”Coi legiér nas” tillädes ”eller i dessas stalie inrättade Verks.” Hr Dalmans förslag till gemensam tanka, med iakttagande af den af Hr v. Hartmansdorff yrkade rättelse deruti, upplästes, så lydande: ”R.
St:s Just.ombudsman — — — ”Högsta Domstolens, Rikets Allm Ärenders Beredn:s, Just.- ”revisionens, Hofrätternas, Collegiernas eller i dessas ställe ”inrättade Verks och alla lägre domstolars — — — då han ”det äskar.”
Uppå derefter framställd propos. blef detta redactionsörslag godkändt såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka.
Frih, Den 9 O c tobe r c. m. 233 Frih.
Det är i anledn. af Hr v. Trolls sista yttrande, som jag nu begärt ordet.
Det kan möjligen in t rulla, att jag icke är tillstädes, då denna öfverläggning lider till slut, och då Hr v. Troil hotat med en propos., som jag anser vara i strid med grundlagen, anhåller jag att nu genast derpå få fästa uppmärksamheten.
Hr v. Troil har sagt, det han ämnar begära, att R. o. Ad. slutligen skulle såsom dess gemensamma tanka förklara, att Constit.- XJtsk; äger inkomma med förslag till de mindre redactionsjemnkniugar, som erfordras för att bringa hela grundlagsförslaget i öfverensstämmelse med de särskilda tankar, It. o. Ad. såsom dess gemensamma remitterat.
Sådant står icke tillsammans med föreskrifterna om sammanjemnkningar af anmärkningar vid grundlagsändringsförslag, hvilka föreskrifter läsas uti 56 och Bi §§ Pieg.F. 2:dra mom. uti 56 § lyder sålunda:
''Göras åter i ItiksStrns plena emot Utsk:s yttrande anmärkningar, blifve de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, lill Coust it.- Utsk. hänvisade.
Utsk. åligge då att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt utlät, i möjligaste måtto summanjemnka och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksStms behandlande anmäla.
Förena sig derefter samtliga RiksStm om ett enahanda utlåt., livile det till slutligt antagande eller förkastande på tid och sätt, som ofvan föreskrifna äro.”
Det är således endast Stånden, som på anmälan, huru deras gemensamma tankar äro beskalfade, äga att besluta för tillvägabringande af ett enstämmigt utlåt.; men icke må Constit.Utsk. kunna af R. o.
Ad. genom gemensam tanke erhålla uppdrag att i någon måtto jemnka ordalydelsen uti hvad Ståndet förklarat för dess gemensamma tanka eller som, enligt Ståndens beslut, skall hvila till antagande eller förkastande vid den kommande riksdagen.
Jag har visserligen icke uppstigit med anspråk att kunna läsa grundlagen så, som Frih.
Cederström läser den; tvärtom hoppas jag, att jag aldrig kommer att hinna så långt.
För hvar och en, som behagat taga någon kännedom om 56 § Reg F. och fäster uppmärksamhet vid de ord, som Hr Frih. med ett särdeles eftertryck uppläste, ”att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemnka,” torde det vara klart, att om också R. o. Ad. ej skulle behaga återremittera en sådan gemensam tanke, som jag föreslagit, det likväl är IJtsk:s pligt att, när det inkommer med jemnkningsmemor.
, tillse, att det utgör något helt och icke består af mot hvarandra stridandemeningar.
Det var derföre, som jag tog mig friheten begära, att Hr Gr. o. Landtm, skulle framställa den propos., om icke R. o. Ad ville såsom dess gemensamma tanke förklara, att Constit.Utsk. bor4 H. 3o 234 Den 9 OctoLcr e. m. de föreslå de mindre redactionsjemnkningar, som erfordras för att bringa förslaget i öfverensstämmelse med de gemensamma tankar, sorn It. o. Ad. återremitterat.
Jag vågar trotsa hvar och en, som med uppmärksamhet genomläser 56 § Reg.F. från början till slut, att deruti finna något, som strider mot en sådan åtgärd.
Då jag redan förut uti ett föregående anförande här i dag nedlagt min reservation mot beslut, fattade hos R. o. Ad., hvarigenom inconsequenser blifvit begångna, kan jag icke biträda Hr v. Troils mening att, såsom ett insegel på R. o. Ad:s beslut, anmoda Constit.- Utsk. att ställa det ena i öfverensstämmelse med det andra.
Jag tror, att ett beslut, fattadt af R. o. Ad., måste vara sådant, som det ordagrannt finnes i prot.
Må vara, att fel äro begångna; för min del vili jag dock icke uppdraga åt tett Utsk. alt rätta ett misstag, sorn är begånget af ett Stånd.
Kär Utsk. inkommer med sitt jemnkningsbelänk., blir tillfälle för Ståndet att jemnka och rätta, hvad det vid ett föregående beslut förbisett; men hvad jag vågar bestrida är det, att till Utsk. såsom gemensam tanka skall afgå, att Utsk. skall äga rätt att justera Ståndets beslut efter det sätt, hvarpå Utsk. uppfattar Ståndets tanke.
För öfrigt finner jag, att, när ett förslag inkommer till Stånden, contraförslag kunna uppgöras i anledn. af de hufvudpunkter, som finnas i förslaget, men att, så snart man ingår i specialiteterna och börjar öfverlägga om ett oell eller men eller andra obetydliga omständigheter, beroende af besluten öfver hufvudfrågorna, man skall råka i sådana inconsequenser, hvaremot jag har reserverat mig och hvilka härleda sig derifrån, att en annan personal är närvar, vid afgörandet af den ena §, än vid beslutet öfver den andra.
Om besluten fattades öfver sjelfva meningen och icke sträckte sig till redactionen, skulle de olika tankarna lättare kunna sammanjemnkas och inconsequenser i besluten undvikas, hvaruti man deremot ovilkorligen skall falla, då besluten sträcka sig äfven till bestämmandet af redactionen af alla de utaf ett föregående beslut beroende förändringarna, emedan ett och och ett men och till och med en denomination lätt kan undfalla en pluralitet, som består af en annan personal än den, som fattat ett föregående beslut.
Mot bifall till Hr v.
Troils förslag reserverar jag mig på den grund, att sedan ett Stånds beslut till prot. är fattadt, är det Ståndets beslut, och således intet Utsk. tillständigt att deruti göra någon ändring.
Ehrenborgh: Då Hr v. Troil endast antydt, att han ämnar väcka den motion, hvarom vi discutera, vill jag till Hr Gr. o. Landtm, hemställla, om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle finna, att vi äro ett långt stycke från ämnet, och om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle behaga tillåta, att vi återgå till föremålet för discussionen.
Den 9 October c. m. 235 Hr Lefren:
Jag anmälde mig för att uttrycka den åsigt, med hvars yttrande Frih.
Ehrenborgh förekommit mig.
Jag gratulerar till Hr Gr. o. Landtm:s tålamod, sorn icke redan påkallat bruket af klubban.
Jag hade samma afsigt som de begge sista värda talarne.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att'Frih.
Cederström anmält och yttrat sig, sedan den sist föredragna § blifvit afgjord och innan någon ny blifvit föredragen, samt att han yttrat sig i anledn. af ett utaf Hr v. Troil nyss afgifvet anförande.
Att neka detta ansåg H.
Ex. sig icke äga rättighet, då Frih.
Cederströms yttrande ej varit grundlagsstridigt. 106 § Reg.F. Hr Dalman:
Då jag i sista plenum tog mig friheten framställa det förslag, att hvar och en föredragande, som contrasignerar ett Konungens beslut, skall vara derför ansvarig, äfvensom att en föredragande borde äga rätt och pligt att vägra sin contrasignation, icke blott då han ansåg beslutet strida mot grundlag och allmän lag, utan äfven då han fann det i strid med Rikets sannskyldiga nytta, så afslogs väl mitt förslag, i hvad det angick ansvar för vägrad contrasignation å beslut, som voro stridande mot Rikets sannskyldiga nytta; men i afseende på andra delen af min framställning, eller om ovilkorligt ansvar, oaktadt till prot. antecknad skiljaktig mening, för hvart och ett beslut, sorn strider mot grundlag eller allmän lag, hänvisades jag till 8 § i ansvarighetslagen, hvarest stadgas följande: ”Uraktlåter Statssecret. att till Statsrådets prot. göra föreställning emot sådant Konungens beslut, hvilket han finner stridande emot Reg.F:s bokstafliga föreskrift, och, oaktadt Konungens ändock fortfarande vikande, att ett sådant beslut skall utfärdas, han då ej utöfvar sin rättighet och pligt att contrasignationen derå vägra, vare lag samma,” d. v. s. ”miste embetet.”
Nti står väl detta uti ansvarighetslagen; men uti ioö § Reg.F. finnes icke uttryckt, att Constit.Utsk., sorn är den enda auetoritet, hvilken kan ställa Konungens rådgifvare inför Riksrätt, äger rätt att ställa den Konungens rådgifvare inför Riksrätt, som väl funnit ett Konungens beslut stridande mot grundlag eller allmän lag och inför prot. i Statsrådet tillkännagifvit sin åsigt derom, men likväl contrasignerat beslutet.
Det synes mig dock vara af vigt, att detta stadgande i ansvarighetslagen äfven uttryekes i grundlagen, som endast genom Konungens med alla 4 Ståndens under 2:ne riksdagar sammanstämmande beslut kan ändras, då deremot ansvarighetslagen kan af Konungen och 3:ne Stånd på en riksdag ändras.
Jag får således föreslå R. o. Ad. att för sin gemensamma tanke förklara, att efter ordet
Den 9 Octobcr c. m. upplysning uti förevar. 106 § af Reg F. bör införas: ”eller har den föredrägande underlåtit att, i de fall 38 § Reg.F. förutsätter, sin contrasignation vägra å ett Konungens beslut,” då skall etc. I §:n står ordet: äge; ordet: skall torde likväl, såsom mera imperativt, vara lampligare.
Jag finner, att den redactionsförändring, Hr Dalman uppställt, i det närmaste öfverensstämmer med hvad lagarna velat uttrycka.
Jag kan således icke annat än i allo förena mig med Hr
Dalman uti den önskan, att Hr Gr. o. Landtm, till R. o. Ad ville framställa propos., huruvida R. o. Ad. vill såsom dess gemensamma tanka vid denna § antaga Hr Dalmans redaclionsförslag.
Ehrenborgh: Om R. o. Ad. skulle vilja förklara för dess gemensamma tanke den anmärkning mot Utsk:s rnemor., sorn Hr Dalman framställt och Gr.
Horn understödt, skall jag icke lägga mig deremot.
Jag bekänner, alt jag icke kunnat uppfatta grundlagen, såsom ägande annan syftning, än denna mening åsyftar, och jag tror icke, att något Constit.Utsk. kunde underlåta att tillämpa grund-^ lagen, jemnförd med ansvarighetslagen, så som Hr Dalmans redactionsförändring förutsätter.
Men medgifvas måste, att fullständigheten fordrar, att grundlagen ställes, till ordalagen, i öfverensstämmelse med ansvarighetslagen.
Det har väl inom Utsk. ansetts öfverflödigt att göra det tillägget i grundlagen; men om R. o. Ad. sä anser nödigt, har jag ingenting deremot.
Jemte det jag får uttrycka min tillfredsställelse öfver Frih.
Ehrenborghs benägenhet att gå min önskan till mötes, skulle jag äfven vilja hemställa om en annan mindre vigtig redactionsförändring i denna §.
Der står nemi.: ”eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande lagar.”
Jag anser conjunctivet och böra utbytas mot eller, emedan stadgandet i annat fall skulle kunna tolkas så, att öfverträdelsen skulle hafva gällt både grundlag och andra lagar.
Hr Dalmans anmärkning finner jag visserligen göra § mera tydlig, ehuru jag tror, att en misstolkning af §, sådan den för närvar, finnes redigerad, nära nog är omöjlig.
Men jemte det jag medgifver, att jag icke förmår uppfatta alla de fel , som ligga inom redactionsområdet, bekänner jag, att det ligger Constit.Utsk. och framför allt mig till last att icke hafva fästat uppmärksamhet vid en mycket större felaktighet.
Jag finner nemi. till min blygd, att jag här förbisett, hvad jag icke förbisett på ett annat ställe.
Det står nemi. i denna §: ”uppenbarligen handlat mot denna Reg.forms tydliga föreskrift,” då det i stället borde heta: ”mot grundlagarnas tydliga före - Den g October e. :n. skrift,” emedan eljest den' tolkningen kunde uppstå, att blott nian icke handlade mot Reg.formen, kunde man ansvarslöst handla mot Riksd.Ordn.
Qch Tryckfr.förordn.
Att Conslit.- Utsk. icke förbisett sjelfva saken, derom vittnar den rättelse i detta afseende, sorn Utsk. iakttagit på ett annat stalie, hvilket likväl icke minskar min felaktighet att hafva förbisett, hvad sorn borde rättas i närvar, fall.
Jag skulle således hemställa, om icke R. o. Ad. ville för dess gemensamma tanke förklara, att orden: ”denna Reg. forms” mätte utbytas mot orden: ”Rikets gällande grundlagars.”
Ehrenborgh gerna kan befria sig från sin stora förlägenhet öfver den förmenta uraktlåtenheten af Constit Utsk.
För min del ser jag icke, att den misstydning kan uppstå, som Hr Frih. befarat; ty då i §:n står: ”af Reg.formen och andra gällande lagar,” mätte väl derunder inbegripas såväl Riksd.Ordn. som Tryckfr.- förordn., så vidt dessa naturligtvis äfven äro gällande lagar.
Jag påminner mig likväl, att Utsk. föreslagit en förändring i afseende på dessa uttryck uti g §, hvilken förändring jemväl här torde blifva den tjenligaste.
Uti g §:n heter det: ”Rikets grundlag eller allmän lag.”
Om uttrycken här blefve desamma, tror jag, att redactionen blefve klarare och bättre.
Det är just detta förbiseende, sorn jag lagt mig till last; ty då Utsk. i g § insatt orden: ”Rikets grundlag eller allmän lag” i stället för orden: ”denna R e g. fo r m eller Rikets allmänna lag,” så hade Utsk. i 106 § bort nyttja samma ord, efter det är lagstiftarens ovilkorliga pligt att för samma begrepp nyttja samma ord.
Men det är icke allom gifvet att äga förmåga, motsvarande viljan.
Dalmans goda afsigt fruktar jag icke fullkomligen vinnes, om icke den föredragande berättigas att vägra sin contrasignation äfven å sådana beslut, sorn han anser vara stridande emot Rikets sannskyldiga nytta; ty å sådana beslut, som äro stridande emot grundlag elier allmän lag, är han förpligtad att vägra sin contrasignation, hvaremot han icke är dertill berättigad å de andra, äfven om han vill nedlägga sitt embete.
Jag kan icke finna annat, än att Hr Cederschjöld nu kommit tillbaka på ett ämne, sorn redan är af R. o. Ad., t. o. m. genom votering, afgjordt.
Vi talade i förrgår ganska vidlyftigt om olämpligheten deraf, att en föredragande skulle kunna vägra sin contrasignation, då sådant icke föranleddes af bestämd lag, utan af hans enskilda begrepp om Rikets sannskyldiga nytta.
Samme värde ledamot, som nu framställt anmärkning i detta afseende, gjorde då mot mig den erinran, att det skulle hevi - a3S Den g O c to b er e. m. sa en temligen stor brist på omdöme elier ansenlig grad af enfaldighet att icke kunna urskilja, hvad som vore af den vigt, att det kunde anses påkälladt af Rikets sannskyldiga nytta eller vara stridande deremot.
Jag får likväl erinra It. o. Ad., att sjelfva Cgnstit.Utskts omdömen öfver
Rikets sannskyldiga nytta ofta blifvit ansedda för att vara ganska felaktiga.
Hvad kan då icke hända en föredragande, sorn Hr TJtsk:s granskning underkastad?
Jag minnes ganska väl, att Utsk:s anmärkningar under föregående riksdagar— och jag tror äfven under denna— dervid , att föredragande icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nvtta, hafva varit af den ringhaltiga beskaffenhet, att jag sett Ståndets ledamöter draga på munnen tili åtlöje, då Landtm, framställt propos., huruvida Ståndet funne Rikets val fordra, att anmälan borde, i anleda. af dessa anmärkningar, göras hos Konungen af Ståndets önskan, det han ville frän embetet skilja den föredragande, mot hvilken anmärkning blifvit gjord?
Jag tror ock, på grund of denna erfarenhet, att det skulle föga lyckas en föredragande att på förhand gissa hvilka ämnen Constit.-Utslc. eller RiksStrn skulle anse af den vigt, att
Rikets sannskyldiga nytta derunder innefattades.
Det skulle ju kunna hända, att om en Statsseciet. med en sådan magt, som man nu vill tilldela honom, hade nekat sin contrasignation, torde Constit.Utsk. säga:
Nu håfven J misstagit Eder; denna gången var Rikets nytta icke i fråga.
Men en annan gång, dä han icke nekat sin contrasignation, kunde Utsk. finna, att Rikets nytta just varit i fråga.
Jag skulle således beklaga föredraganderne, om de, utan någon bestämd lag att följa, likväl borde kunna neka deras contrasignation , emedan bedömandet af hvad sorn är stridande mot Rikets sannskyldiga nytta måste, såsom jag visat, vara så olika meningar underkastadt, att man omöjligen kan förutse, hvad som skall godkännas elier icke, äfven om man antager, att partisinne aldrig blandar sig i tolkningen.
På dessa skäl får jag, under åberopande af hvad R. o. Ad. i detta ämne redan beslutat, tillstyrka Ståndet att icke göra den anmärkning, Hr Cederschjöld framställt.
Jag får bedja om ursägt för mitt misstag.
Jag har icke haft tillfälle att vara jemt tillstädes under R. o. Ad:s öfverläggningar i dessa ämnen.
När jag hörde Hr Dalman, trodde jag, att fråga var om 38 §.
Jag ber derföre ännu en gång om ursägt för denna digression.
Men i anledn. af den siste -värde talarens framställning, att sådana anmärkningar blifvit gjorda af Constit.Utsk., hvaröfver Ståndet dragit på munnen, då de till afgörande förekommit, får jag blott förklara, att mången har kanhända på afstånd sett med åtlöje en sak, fot hvars betraktande på närmare håll han fått utgjuta tårar, eller tilläfventyrs vid tillämpningen häpnat för en princip, som han förut hade Den 9 O c t o b e r e. m. 23g ansett med likgiltighet.
Jag vill icke vidare vidröra ämnen, som nu borde vara glömda; men anmärkningen t. ex. om baricölagen borde vara tillräcklig för att rättfärdiga Gonstit.- Utsk:s förhållande.
Hr Cederschjöld har sjelf förekommit mig.
Jag ämnade nemi. erinra honom derom, att fråga nu icke vore om 38 §, der han bort göra sin anmärkning gällande, i fall han så önskat.
Jag skulle således anhålla, att vi finge återkomma till egentliga ämnet och att Hr Gr. o.
Landtm, ville inhemta Ståndets mening, huruvida Ståndet såsom dess gemensamma tänka godkänner de af Hr Dalman och mig gjorda erinringar vid denna §, sorn i öfverensstämmelse dermed skulle komma att lyda sålunda: "Finner Utsk. — — —, att någon Statsrådets ledamot eller någon för tillfället förordnad föredragande, elier den embetsman, sorn i coinmandomål Konungen rådgifvit, uppenbarligen handlat emot 11 i ke t s grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelse!-, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att i de fall, som 38 § af denna Reg. form förutsätter, siri conti1 a s i g n a t i o n å ett Konungens beslut vägra, då skall Constit.Utsk. ställa — — — fastställd varder.” Gr.
Då det är fråga om en redactionsförändiing, anhåller jag att äfven få fästa uppmärksamheten på en obetydlig förändring, endast till undvikande af något, som jag tror vore pleonasm.
Här står nemi.:
"eller den embetsman, sora i coinmandomål Konungen råd gifvit.”
Han är således skiijd från Statsrådet.
Nu har R. o. Ad. beslutat, att samma ledamot, som är föredragande i coinmandomål, är pä samma gång ledamot af Statsrådet, och således behöfves icke för honom någon sådan qualilication mera än för dem, som föredraga ministeriella ärender.
Så snart han nemi. är ledamot af Statsrådet, behöfver man icke särskildt kalla honom: den embetsman, som i commandomål Konungen råd gifver.
Jag anhåller således, i fall R. o. Ad. skulle anse denna anmärkning grundad, att Ståndet ville för dess gemensamma tanka förklara, att orden: "eller den embetsman, som i commandomål Konungen råd gifvit,” skola utgå.
Det är visserligen sannt, att R. o. Ad. beslutat, att departementscheferna för Armeen och Flottan tillika skola vara Konungens rådgifvare i commandomål.
Men det torde vara ett förbiseende vid redactionen af i5 § (hvaremot jag jemväl reserverat mig), att R. o. Ad. icke tänkt sig den händelse, att dessa Krigsministrar kunde va - Den g October e. m. ra bemma i landet, under det Konungen ar stadd på resor.
Hvart helst Konungen vistas, är han icke dessmiudre högste befäl liafvaren lör Krigsmagten och måste således alltid hafva en gen.adjutant med sig, utan alt denna derföre alltid behöfver vara ledamot af Statsrådet.
Vid ett sådant förhållande, och dä jag ämnar i Constit.Utsk. väcka en särskild motion derom', att Konungen, då han ej sjelf förer riksstyrelsen, må äga att förordna en särskild rådgifvare i commandomål, kan jag icke gå in på, att det uteslutande må äga rum, som Gr.
Gyldenstolpe föreslagit.
Jag vill icke vara envis, emedan jag anser saken af ringa vigt; men jag anhåller att få fasta uppmärksamheten derpå, huruvida det är consequent att icke vidtaga en redaclionsförändring, i förhoppning, att Constit.Utsk. skall bifalla en ännu icke väckt motion.
Jag vet icke, hvad utgång Hr Dalmans motion kan innehålla i Constit.Utsk.; men då R. o. Ad. förklarat sig anse, att den, som Konungen råd gifver i commandomål , skall vara ledamot i Statsrådet, linner jag, att dessa båda benämningar: