Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så hafva t. ex. Fabrikan. ter fått beläna sina varor, utan någon norm, äfvensom nipper och andra dyrbarheter blifvit b*>. länte med stora summor, hvilket till betydlig del borttagit lånlillgången och ledt till förstörande resultat.
Detta skulle dock föickommas, om. såsom jag i min reservation föreslagit, ett maximum för utlåningen funnes, så att ändamå - 4 i Den. 3 Oclobcr J. »i. let endast blefve att hjelpa låntagarne från ögon^ blickiige behof.
Herr von Hohenhausen har väl yttrat, att några reglementarisk» föreskrifter icke borde förekomma i den underdåniga önskan i ämnet, s-om Rik sens Ständer eniigt StatsUtskottels tillstyrkan.* •le kowme att Kongl. Maj:c förelägga.
Jag har icke eller bestämdt föreslagit några sådana, men jag har trott det vara nyttigt, att föreslå några allmänna erunder, hvarpå en beslut tili en förändrad Assistanceanstalt kunde byggas, och jag har i Hena hänseende hufvudsakligen uppgifvit: ett maximum för utlåningen; öppen bok; policeuppsigt m. rn. samt några andra mindre försigtighetsmått, som vid första påseendet förefalla såsom reglementarisk» föreskrifter, men vid närmare betraktande säkerligen gkola finnas vara blotta utkast till hufvudgiunder för den blifvande inrättningen.
Jag tillstyrker återremiss af StatsUtskottets betänkande, på det att man så hastigt som möjligt må fä slut på den nuvarande Assistance-in rättningen ett ändamål, som med antagande af Utskottets förslag icke nog tidigt skulle kunna ernås.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustafi Om jag kun. de inse, att
Asststanetinrättningen verkeligen vore omoralisk, skulle jag visserligen icke tveka, att tillstyrka upphäfvandet deraf, äfven om den lemriade aldrig så stor vinst åt Staten, och än mindre skulle jsg tveka att gota det, enär Ven 3 Octolitr /. «. 43 den medförde ärlig förlust.
Men jag kan deremot icke finna, att i denna inrättning ligger något omoraliskt, utan är tvärtom öfvertygad, att den bidrager till förekommande af brott, och således är till sin tendens moralisk, Jag hemställer nemligen, hvarthän den nödställde skulle taga sin tillfiygt, då hungern och behofven plågade honom, om icke han hade depna nödanstalt att anlita, till dess han genom arbetsförtjenst åter kunde bereda sig uppehälle?
Hankan icke med någon' säkerhet påräkna lånbiträde hos enskilde personer, emedan så få af dem viga alt mottaga panter af okändt folk, enär de hafva att befara der panten är stulen; och jag undrar så mycket mindre derpå, att enskilde hysa denna fruktan, som exempel finnes, att den, sorn köpt kreatur på öppet torg, förlorat varan, emedan den var stulen.
Man har sagt, att Assistanceinrättningen vore omoralisk derföre, att den gifve anledning till lotterispel.
Jag hemställer dock, om icke Dlsconter, fastighetslån, odlitagslån m. m. äfven på samma grund äro omoraliska, enär de gifva anledning, om icke tiil lotterispel åtminstone till Pharso och Wira, som förmodligen äro lika fördömliga.
Man säger också, att AssistanceContoiret är en tjufgömma.
Men om det är så, mäste man dock medgifva , att det flir tjufveri är den aldrafarligaste; ty tjufven bör alltid befara, att egaren är före honom på Assislancen ; och att hart således risquerar både att förlora sitt tof, och att blifva gripen, hvilket verkligen mer äu en gång lär hafva skett. 44 Den 3 October f. tn.
Jag får således tillstyrka bifall å StatsUtskoltets betänkande, ehuru jag visserligen hade önskat, att sådane anstalter blefvo vidtagne, att kostnaden för Staten kunde minskas; och detta ändamål skulle efter min öfvertygelse kunna åstadkommas, om Öfverstyrelsen af AssistanceCnntoiret förvandlades till en Municipal-styrelse, sålunda att Borgare i Stockholm åtogo sig befattningen dervid, likasom nu sker vid flere barmhertighetsverk.
Men då denna förändring af inrättningen i alla fall icke nu kan påräknas, skulle jag vördsamt tillstyrka, det Höglofl.
Ridderskapet och Adeln täcktes till tidens vinnande bifalla StatsUtskottets förevarande betänkande» Herr Grefven och LandiMarskalken till känna 8 a f, att Plenum komme klockan 5 i eftermiddag att fortsättas.
Jag tror mig först böra fästa uppmärksamhet på ett misstag, som jag tror, insmugit sig i den näst för den siste värde talarens yttrande.
Han har nemligen trott, att man här såsom omoraliskt ogillat lån på pant.
Jag deremot tror, alt man endast såsom omors. liskt ogillat lån på misstänkt gods.
Det förra är ett förhållande, som med ett odladt samhälles mångfaldiga nyancer af behof och af ögonblickliga utvägar för dessas tillfredsställande ofta måste inträfla.
Vill man hafva ett praktiskt bevis för den theoretiska sanningen af olämpligheten utaf en viss maxirniräntas stadgande och af StatsNäringsföretag; så behöfver man endast skida ^.ssistanceContoiret och dess resultater.
Sven - Den 3 Ortober f, m. 45 ska Lagen förbjuder såsom ocker hvarje enskilt mans lån åt annan enskild inan mot högre ränta än 6 procent.(vissa Förlags- och Bodmerilån undantagne).
Staten deremot uppoffrar såsom en barmhertighetsgerning årligen circa 29.000 B:dr Jhco, för att låna ut 200,000 s:m R:dr åt behöfvande mot 7 åj 14 procent och deröfver.
Enskilte
Associerade drefvo först denna inrättning med vinst j Staten nu med en årlig förlust af 8 i 9 procent utom räntan.
Jag medgifver, att så länge
Lag och Opinion såsom brott stämpla hvarje utlåning mot en ranta, som kan vid lån på lös pant motsvara de större omkostnaderne, besväret och risquerne, och således hederligt folk sällan utan förlust kan befatta sig med en sådan rörelse, torde någon anstalt för att hindra de fattiga att falla i verkliga ockrares och Judars händer, vara nödig.
Men jag inser intet skäl, hvarföre Statskassan skall bestrida kostnaderne för en sådan inrättning i Stockholm mer än i hvarje annan af Bikets Städer, der behofvet med svårare tillgång på förtjenst för den fattigare klassen snarare torde påkalla en dylik.
Men skulle man anse Stockholm ega några anspråk, efter en sådan inrättning redan finnes här, så tror jag, att Staten gjör mer, än hvad billigen kan fordras, om den till Stockholms Stad öfverlåter hela Assistanceinrättningen med dess Hus och alla tillgångar, mot villkor att Staden sedan bestrider dess underhåll.
Skulle likväl icke detta förslag vinna bifall, utan man anser Staten böra fortfara såsom Priviligerad Procentare, så torde en total reorganisation af ifrågavarande
Verk böra ega rutn och haren af Verkets äldre
Tjenstemän dertill redan 18to uppgifvit ett för - 46 Ben 3 Oclobtr J, m. slag, som torde förtjena afseende.
Det lärer idta behöfva bevisas, huru olämplig en Collegialfor— vältning är af ett Verk, hvars enda föremål är att utlåna på pant 200,000 R:dr, äfvensom att fördetta Föremål underhålla en Eivbetsmannarkara af egenteligen endast hvad i Handels- och Krämarestil kallas Betjenter.
Rörande den kostnad Staten kunda få vidkännas vid indragningen af AssistanceContoiret, genom pensionering af dess Tjenstemän, så torde jag få fästa uppmärksamhet vid den betydliga skillnad, som inom denna personal eger ruin.
Ringaste delen består af verklige Embetsman, som efter uppoffrande af sin hästa tid i det allmännas tjenst, stadna! inom Assistancen.
Billighet och rättvisa kräfva, att desse, i händelse af en indragning, bibehållas vid de lönevilkor, de innehafva.
Ett annat förhållande äger deremot rum med de tjenstgörande personer, sorn på samma sätt, som man ingär i tjenst hos enskiidta , ingått vid Assistancen.
Ehuru hediade med Embetsmannavärdighet, har deras tjenstebefattning vid Assistancen, hvarken fordrat några uppoffringar eller afbrutit för dem tillfället, att i annan dylik väg söka sin lycka.
De kunna således utan billigt anspråk p| annan ersättning vid en blifvande indragning, vara tillräckligt ihogkomne, om de erhålla till exempel 3 månaders gratification, för alt hinna skaffa sig annan con dilion.
Det har under discussionen blifvit nämndt, att Assistance-inrättningen D*n o Octoler f, m. i?
»kall vara gjord för ett godt ändamål.
Men di den period nu inträffat, att man funnit det dåliga ändamålet af flera anstalter och inrättningar som tillkommit på samma tid, som AssistanceContoiret, må det åtminstone vara förlåtligt, om man misstänker grunden för detta barmheitighetsverk, som tager icke mindre än fjorton procenta ränta af den fattige låntagaren.
Man har sagt, att ändamålet skulle vara att förekomma pantlån hos enskilde.
Men denna lånmethod fortfar i alla fall ännu.
Låntagaren mister i sinom tid panten å båda ställena; och fördelen för den, som lånar i Assistancen , måtte vara ganska obetydlig mot den , som är att påräkna hos den enskilde; men skilnaden är egentligen den, att AssistanceContoiret lånar mera på panten, än den enskilde procenfaren, och det är således lättare för låntagaren, att igenlösa den hos den senare.
AssistanceContoiret mottager också allt hvad som bjudes det att belänas; de enskilde se sig ater mera före oell akta sig, alt icke gifva lån å tjufgods.
Här har ock blifvit omtaldt, att de som yttrat sig emot AssistanceContoiret, skola tadlat all pantbeläning.
Jag har icke kunnat förmärka en sådan intention , och hos mig har den åtminstone icke funnits.
Men jag bar trott, att man möjligen skulle kunna inrätta en pantlåneanstalt så, att icke tjufvar och skälmar derigenom gynnades; och om sådane anstalter skola existera, sä made vara ät den enskilda industrien för behållne.
Här har jern val blifvit yttradt, att kia - 43 Den 3 Octobe.r /. m. des oell andra fabriksvaror, till betydlig del upptagit lånefon.den; men jag tror mig veta, att de upptagit den betydligaste delen deraf) ty om man dermed jemförer de fattige* län, skall man finna att desse utgöra en ganska liten summa- En värd Talare har anmärkt origtigheten deraf, atc ' Hufvudstaden ensamt skall tillgodonjuta fördelen af AssistanceContoiret; och jag instämmer destoheldre deruti, sorn i Hufvudstaden under de senare åren de mästa penningarne circuierat eller qvarstannat, och där i öfrigt alltid är tillfälle till arbetsförtjenst.
Jag har i öfrigt icke något att invända deremot, att Staten afstår till enskilde AssisunceContoiret med dess tillhörigheter, men jag kan ingalunda gilla, att Staten inbjuder enskilde att öfvertaga det.
Jag förnyar slutligen min anhållan om återremiss af betänkandet.
Grefve von Sehwerin, Fredric Bogislaus, Herr Cederschjöld har redan ådagalagt, att, om de anstalter, sorn nu finnas vidtagne, för att bispringa de arbetande och under vissa tider lånbehöfvande folkklasser, skulle upphöra, innan åtgärder hunnit vidtagas att pi annat sätt hjelpa dem, så skulle derigenom sannolikt flere brott föranledas.
Jag får vidare fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, att då vår Lag innehåller stadganden om penningeförsträckningar mot pant, kan hvarken upplåning pi pant eller utlåning mot pant, anses för uågon ting, sorn är tadelvärdt.
Det torde också vara mången bekant, att i alla små Städer finnas små Astistancer, eller folk, ägande små capitaler och för gamla till arbete, hvilka t)en g Öctober J. iil, 49 livilka mot vissa styfver på plåten låna mot pant.
Vinna de härpå något mera, än de stora kapitalister vinna, så hjelpa de ock manga, som de stora lemna ohjelpté.
När först mäldpenningar kortimo i bruk, oell seden upphörde att låta de fattige mätta sig af de smulor, sorn folio ' äf de rikas bord, blef det en födkrok för mången att, under tider, då ut~
Vägarne till loflig penningeatkömst vörö stängde, utlåna penningar mot underpant af persedlar, sorn agde penningevärde, men räntan, Som derföre fordrades, gick till 50 och §0 procent.
Då trädde styrelserne emellan, och så kallade Monts dé piete, lioräbarder och Assistancer inrättades.
Andamålet med dem var att förebygga, att arbetarens nöd ické skulle rhissbrökas.
Men det har bandt desäe anstalter, hvad söm s allmänhet hadder alla skyddsanstalter, när de icke strängt bevakas, ätt de blifvit förtryckande, ifrån att vara skyddande.
De måste då upplösas, och har man emedlertid lärt känna handteringens natur, så ätt man förstår att motverka det skadliga och olofliga],' så gör man också bäst att låtä handteringen återgå till sitt första
Och naturliga Sskick.
1 Berlin och i flere andra storå Städer utgör pantutlaningen en örganiseråd Näringsgren.
I Stadens sérskilfa qvårter etablera sig pantutlånare eller Assistenter, hvilka, Örn jag mips rätt, ej få sträcka sin rörelåe utom deras qvarter.
Deras höcker äro öppna; d’e äro policen ansvarige, att Ridå. b. Ad.
IX Rand. irsla Äfd. 4. 50 Den 3 O&tooer f, rn. den pant, mot hvilken de låna, icke är stulit gods.
Alven der tiliåies, att uppbära högre ränta för lån på vecka, än för lån på månad.
Mari misstar sig, då man kallar ocker den högre ränta, som fordras för små lån på korta tider.
Panternas vård och alla de anstalter, sorn fordras till en sådan Närings bedrifvande, absorbera den del af räntan, som öfverskjuter den vanliga.
Jag tillstyrker åtérremiss, på det Ridderskäpet och Adeln må komma i tillfälle, enär betänkandet återkommer, att understödja den åsigt, sorn Herr Hjerta i sin reservation framställt.
Dea förändring, som Utskottet förslagit, att lånerörelsen, jemte creditivets begagnande å 2 procent äfven som husens utan hyra, skulle Öfverlämnäs ät ett Bolag, kan jag icke gilla- Bolaget skulle kanske begagna de detsamma öfverlåtne förmåner till utförande af andra speculationer, än att bispringa penningebehöfvande arbetare med lån, och emedlertid,-under åberopande af sitt monopol* neka andra att utlåna mot pant, Jag hoppas, att i den mon, som sparbankerna komma i gång, också hågen hos de lägre klasserna, att i kläder och husgeråd lägga sina besparingar, försvinner, och i och roed detsamma behofvet att pantsätta, enär sjukdom inträffar eller arbetsförtjenst tryter.
Att denna håg hittills va. iit rådande hos de lägre klasserna hareina goda skäl; erfarenheten har gjort dem försigtige; de äro icke så starkt begifne på Lotteriet och Hazardspel, sorn man anklagar dem före.
De veta, att då de lägga sine besparingar i det så kallade Ren 3 Or. t o it fr f. m. g t gångbara myntet, siarö sediarne, som <!e erhålla, blott Lottsedlar i det stora Stats- BancoLotterief, på hvars dragningar få vinna och mängden förlorar.
Grefve von Schwerin har nyss leninat oss den historiska upplysningen, att grunden till Ässistance-inrättningen var åsyftningen af en from stiftelse.
Således torde hvad en annan ädel Grefve här anmärkt öm den mindre göda afsigten dermed förfalla, oberäknadt att, i fall det anses för ögonblicket nyttigt, att inrättningen fortfar, roan icke lärer böra återgå till den fordna bevekelsegrunden för dess upprättande.
Man har uppgifvit deri vanliga procenten å lån i ÄssistanceContoiret till 12 öller 14 procent.
Jag vågar icke lita på mitt minne, och således icke bestämdt uppgifva den, men om jag icke bedrar mig, så innehåller Statsfjtskottets hetänkande, att berörde procent nu utgör 8 för hundrade, eller 2 procents provision, utom laga ränta.
Den var dock högre i början.
Örsakén, hvatföre inrättningen nu icke kan bä« ra sig, såsom i begynnelsen j tigger för öfrigt deruti,- att då var Discon (rättighet dermed före. nåd.
Conloiret hade ett creditiv på Banken till penningars erhållande mot 3 procent och utlånade dem åter för 6.
Men denna rättighet upphörde §r 1792, i anseende till dén då under Riks? gäldsContoiret inrättade ÅU manna Di3conten} och 30m
Ässistanceverket icke kunde bära sig utan Discont , blef detsamma åt RiksgäldsContoiret öfverlemnadt.
Nu vill man icke allenast bibehålla , utan äfven utvidga de stora Disconterne, sorn 52 Den 3 \)c!ober /. m'. äro inrättade för de stora gäldenärérne , meri deremot indraga Assistance-Contoiret, som är til 1— jkommit för de små, Jag hemställer om det är billigt.
En'Ledamot har anmärkt,att
AssiatanceContoiret ar ett lämpeligt stalie att göma tjufgods.
En annan Ledamot har redan upplys!, att det är lättare, att der igenfinna, hvad man förlorar, än annorstädes.
JDetta gäller om varorne? och hvad de personer beträffa, som insätta dem, så blifva de sedda på ett publikt stalie af flere personer, än hos en enskild utlånare pl pant, och äro således lättare att ertappa.
Skall åter tjufveri vända sig till den enskilde ockraren, si, för att freda pantén, nedsmälter han måhända silfret, förändrar kdäderne m. m. så att det blif— ver lika svårt, att igenkänna godset, som att få rätt på tjufven.
Hvad åter beträffar, att den största delen af utlåningen i AssistanceContoiret skulle bestå i lån å Manufactur- och Fabriksvaror, så har StatsUtskottet i dess betänkande upplyst, att af de 250,000 R;dr som sedan sista .Riksdag varit för detta ändamål anslagna, hafva sällan något år mera än 150,000 Xtldr blifvit begagnade.
Man ser följagtligen, att Manufacturlånen icke varit starkt anlitade.
Jag bör sluteligen fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är blott de fattigaste af den arbetande klassen, S3tnt ijufvar och bedragare, som insätta gods och varor i AssisianceContoiret.
Det är många så kallade pauvres- horteux, som der insätta cina tillhörigheter, måhända sina vin - Ben 3 Or. t ober /. m. gj ferplagg om sommaren, och sina somrnarplagg orri vintern, och såmedelst dr3ga sig fram.
Mig synes i (ifrigt, att de skäl, Grefve von Schwerin nyss anfört, snarare skulle föranleda till bifall än till återremiss af StatslTtskottets betänkande, och jag tillstyrker för min del destoheldre att betänkandet må genast bifallas, gotia en återremiss deraf endast synes leda till tidsutdrägt.
Då fråga nu uppstått att bifalla StatsUtskottets betänkande, tror jag mig böra fästa, Hpglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å några af Herr von Hartmansdorff* anmärkningar.
Han har ibland annat sökt viss,, att AssistanceContoiret vore den enda låninrättningen för små låntagare i stället att vi bafve så månge dylika för de stora.
Skulle man se saken utur denna synpunkt, så frågar jag, hvad rättvisa är deruti, att en sådan lånanstalt blott finnes för Stockholms Stad, utan afseende å de öfrige Städernes och landets behof deraf.
Billig, heten skulle då möjligen påkalla inrättandet af HilialAsihtancer i landsorterna.
Jag har icke tält hvarken emot pantbelåning, eller motsagt den respectabla åldern af detta iånesätt, ty. med afseende ä tidens, anda vet jag ganska väl, begagnande ett biukeiigt talesätt, att det vore att tala hufvudet af sig, att yttra sig emot detta el ler hvad annat lånesätt som helst.
Men jag har detta tillfälle blott afsett, att man må anskaffa ett slags garantie, att icke tjufgods i AssistanceGontoiret insattes och utlöses, utan att man bfihöfver efterfråga insättaren.
Jag skulls jern - 54 Den 5 Octo ber J m. val tro, att om man vill betrakta Assistancpr Conloiret såsom en nödvändig inrättning ti ll hjelp för Stockholms Stads fattige, inrättningen också bör bedrifvas ensamt för denna Stad och genprn den.
I sådant fall borde inrättningen stå under Pplicens öfverstyrelse, som äfven kunde undanrödja missbruken.
Men att en hel Stat, eller sorn är detsamma att Statsverket skall underhålla denna partiella anstalt, deruti finner jag alldeles icke någon billighet.
Icke eller kan jag inses att så stor förlust skulle för Staten uppstå af Assistanceppntoirets indragning, ty jag torde väl få fråga, om Contpirets Embetsmannacorps kai} fordra att bibehållas vid dess lönpr, såsom 1 ifs— fidspensioner.
En sidan förmån kupde icke gerna tillkomma andre, än nggre åiderstegpe personer.
För min del tror jag icke någon Embetsr man, hvilken det ock må vara, hafva ovilkorlig rättighet, att fordra att Staten , i fall det yerk? hvari han tjenar, indrages, skall, om han än är i blomman af sin ålder, pndfå en stadigvarande fifslidspension.
Och jag torde i detta afseende få fästa uppmärksamheten derå, att indragningar $kedt af Militairecorpsen, af ett helt Regempnte, hvarvid af Staten garanterade accord blifvit af hefälet erlagde, utan att detta befäl fått annan ersättning, än allenast åtta års lön, jemte öppen rätt att söka annan befordran, men ingalun da att tiligpdo beräkna någon lifstidspension.
Detta har jjg velat anföra, såsom ett bevis, att def jpke är någon nödtvångslag, som bjuder Riksens Ständer, att åt Assi statret Conioirets alla Tjenste? fnan anslå expectancelöner eller pensioner.
Den 3 Oda ber J. m. Herr Grejven och LandtMarskalken frågade, om Bidderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras» Hopades starka Ja, jemte några Nej.
I anledning hvaraf Herr Grejven och Landt« Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, propositionen blifvit af Bidderskapet och Adeln bifallen.
Herr von Hohenhausen, Michael, anförde skriftligen:
Föredrogs å nyo Stats- och Bevillningsutskottens den ao sistledne September under N.'o 488 afgifne, samt den 27 derpå fuljde eftermiddagen på berdet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om alla Tullumgälders lirjViderande i Svenskt mynt.
Friherre Cederström, Jacob samt Hans Excellence He<r Grejve Mörner, Adolph Göran, anhöllo, att berörde Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet till nästa plenum ; hvilken anhållan Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade icke kunna enligt 49 §.
Riksdagsordningen för-, vägras.
Föredrogos å nyo och bi föl I o* följande Stafs— Utskottets den 20 sistlidne Sppternher algifne, samt den 27 derpå följd© eftermiddagen p§ bordet lagde, Utlåtanden; BCn 3.:
Octohsr f\ m.
N‘.o 489- I anledning af Kong!.
Majrts Hl*, diga Remiss på Olof Söderbergs underdåniga ansökning om nedsättning uti arrendet för Betesmarken Rebbelberga Broar i Christianstads Län, N.;o 490, Om
N:o 491- I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, uti frågan om fastställande af en årlig underhålls-, summa och Enkesäte för Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessan, i händelse Hennes Kongl. Plog?, het blefve i Enkostånd försatt.
Herr von Hauswolff, Carl Gusfaf Retnkqjdf anförde skrifteligen:
(Se Bilagan N,:o 4.)
Eades på Bordet, Föredrogs å nyo SratsUtskoUefs den 2-D.sistledne September under Nto 492 aflåtne, samt den, 27 derpå följde eftermiddagen på bordet i agde,.
Memorial, angående RiksStindens serskildta beslut uti frågan om anslående af ett årligt arfvode för Ofver Directeuren Schvarts;, Herr Lefrén, Johan Pehr'.- Som jag, är Mo. tionair i denna fråga, hoppas jag Bidderskapet, och Adeln ej illa upptager^ att jag anmält mig. jica 3 Octobcr /, iu. 5?
StatsUtskotfets Betänkande innehåller 2:ne Afternativer, hvaraf det ena blifvit bifallit af aine Stånd, det andra af de båda öfrige.
De medel, sorn skulle utgå, om nstsr Alternativet öller min Motion bifölls, äro naturligtvis Statens medel.
Enskiidte kunna icke komma i fråga, ej eller sådana, sorn redan äro anslagne till andra företag:
Då här således blott är fråga om Statsmedel, anser jag. njiåjet icke kunna förfalla.
Man vill val stödja sig på §-,n-om Statsregleringen: men ett bifall eller afslag roullerar nu blott på en utgift, aom i ena, fallet kommer att gravera Staten,, men icke i det andra.
Jag anhåller derföre, att detta må! må, återremitteras roed anmodan till Utskottet, att som målet icke kan förfalla, uppsätta förslag till voteringsproposition uti Förstärkta StatsUtskottet.
Grefve af Ugglar, (xU&tnfi Jag underställer,' huruvida återrcmiss af detta mål kan ega rum.
Det är icke StatsUfskottet tillåtit, att förklara Grundlagen, 75 §.
Riksdagsordningen innehåller att för beslut i alla Öfriga ärender, dem undantagne , hvarom i 66 , 69 > 70, 71 och 72 §. § RegeringsFormen serskildt är förordnadt, galle, jemte Konungens samtycke, o Stånds mening.
Men skulle 2 Stånd, stadna mot 2 förfaile frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid deri Riksdagen ånyo väckas eller upptagas.
Att först och främst, denna fråga icke är af natur, att kun. na förfalla, kari jag ej medgifva.
Det är StatsUtskottets tillstyrkanden om Statens reglering, sorn tj får för,iafla; ilten här är ej fråga dosom, utan 45 en 3 Octo bfr J. m. blott örn en underdånig anhållan till Jvongl, Maj:t, att ansia en summa af de medel, som redan stå under Konungens disposition, och detta måtte icke höra till Statsregleringen, Så hafva äfven Ständerne vid detta och förra Riksmöten ansett förhållandet, hvilket dessutom var lika i frågan om hamnbyggnaden i Jönköping, som äfven förföll.