Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. vägrade anslag vid 1840 och 1841 årens riksdag: utan att allt för mycket vilja fästa mig vid, om den organisationen haft menliga följder eller icke, må det tillåtas mig alt yttra, att det är icke serdeles lätt att organisera, då man saknar medel för lillvägabringande af organisation.
Visserligen skedde indragning på antalet af under-officerare, men erfarenheten har visat att det var omöjligt och blir det äfven, att bestrida garnisons-ljenstgöring som sig bör utan dessa under-officerare.
Detta är något, som jag ber att R. o. Ad. måtte behjerta, ty förhållandet är verkligen, att de äro högeligen af behofvet påkallade.
En ny organisation har äfven blifvit försökt, nemi. införande af distinktions-korporaler, till hvilkas aflöning 800 r:dr b:co för hvar - 46 Den 23 April e. m. dera af Gardes-reg:tena anslagits; men olägenheterna af denna korporalsklass-instiftelse har icke varit så i ögonen fallande, under det att till indragning föreslagne sergeanlerne ännu funnos qvar vid reg:tene, ty sä länge var allt godt och väl; olägenheterne skulle först visa sig i sitt rätta ljus när dessa under-officerare hunnit att försvinna.
Man behöfver endast hafva Ijenstgjort en månad, ja, 8 dagar endast, för att se att det icke är detsamma att hafva distrikt-korporaler som de gamle underofficerarne.
De förre må vara aldrig så bra och pålitlige, de kunna dock ej jemföras med de sednare, ty truppen är van alt dagligen se dessa korporaler och umgås med dem, hvaraf följer mindre respekt, hvaremot delta icke är förhållandet med under-officerarne, dem manskapet aldrig blifvit vandt alt betrakta som sina närmaste kamrater.
Det torde tillåtas mig att fästa upmärksamheten äfven på det besynnerliga förhållandet, att de i Stockholm, med daglig tjenstgöring, garnizonerade reg:tene hafva 2 under-officerare pä hvarje kompani under det att inom hela indelta arméen finnas 5 på hvarje kompani, låt vara alt dessa bestå af 120 man, under det att Gardes-reg:tenes kompanier ej bslå af mer än 100.
Jag anhåller att detta betänk, på de grunder jag framställt, måtte återremitteras och att Utsk. ville taga i öfvervägande nödvändigheten af det begärda anslaget, hvilket jag anser vara lika mycket af behofvet påkalladt, som många andra anslag, hvilkas utgående Utsk. tillstyrkt.
Jag har icke begärt ordet för att bestrida Frih. von Stedingks påstående eller att den K. proposm varit af behofvet högt påkallad; men då lian uttalat sin förundran deröfver, att ingen af StatsUlsk:s militär-ledamöter reservationsvis yttrat en olika tanka mot den Utsk. i förevar, utlät, uttryckt, ber jag att få nämna en sak, som torde sprida ljus i denna fråga.
Inom Utsk. förfäktades nemi. vid denna frågas föredragning, ett väckt förslag om betydlig reduktion af Gardes-regderne, hvilket förslag i Utsk. föll med blott en rösts majorilé.
Jag hemställer, om under sådant förhållande det varit serdeles hoppgifvande att söka genomdrifva en förhöjning i anslaget för just samma reg:te.
Jag tror det icke och följaktligen icke heller att återremiss af Utsk, i denna punkt, kan verka till det ändamål hvartill bemälte Frih. syftat.
Delta har jag velat yttra, för att uplysa såväl Frih. von Stedingk som R. o. Ad. att de i ämnet sakkunnige inom StatsUtsk. ingalunda förbisett vigten af att gifva Gardes-regdene ökadt underbefäl men också att de icke blundat för vådan att sätta allt på spetsen för att vinna något, jemförelsevis af mindre vigt.
Jag har intet ögonblick tvekat att tro, det ju de ledamöter af StatsUtsk. hvilka tillhöra militär-ståndet tänkt helt olika mot hvad i punkten blifvit yllradt och till och med att så vore förhållandet, fast de ej lyckats göra sina åsigter gällande; men jag kan ej dela åsigten om försigtigheten att underlåta försvarandet och genomdrifvandet af en nödig ansedd förbättring, derföre att en afvita motion väekts om reduktion af regden, med hvilkas
Den 23 April e. m. 47 behöflighet vid vissa tillfällen man kommit under fund.
På slika förslag har jag ingenting annat att svara, än att jag beklagar alt den K. propos:n icke inkom lill Sländerne 1848, då jag förmodar att såväl SlatsUtsk:s som Ständernes tillstyrkan blifvit helt annorlunda.
Jag fortfar i mitt förra yrkande.
Fullkomligen instämmande med Frih. von Stedingk i afseende på behööigheten af det för Gardes-reg:tene begärda anslag till ökande af under-officerarnes antal pä kompanierne frän 2, till 3, ber jag ytterligare fä för denna mening anföra tvenne skäl.
Det ena är att dessa reg:len fått ett nytt tjenstebestyr, som dem förut icke tillkommit, men som gör behofvet af ett större antal under-officerare än mera påfallande, jag menar nemi.
Beväringsmanskapets exercerande; och det andra skälet är, alt om man ock skulle betrakta (det jag visserligen icke gör) under-officersbeställningarne ur den inskränkta synpunkt, som Utsk. synes hafva gjort, nemi. att deras hufvudsakligaste ändamål vore att tillse det rustkammaren med allt hvad lill den hörer vore i god ordning och hölles vid makt, så tillhörer detta åliggande väl egentligen fahnjunkaren och då hvarje kompani-chef bäst vet af hvilken vigt det är att ega en för denna plats duglig och bepröfvad person och huru svårt det är alt få en sådan, blifver det således äfven ur detta skäl nödvändigt att inom kompanierne linnas utom fahnjunkaren minst tvenne andra under-officerare alt välja mellan då den förres afgång skall ersältas.
Fordom funnos vid de värfvade reg:tena 3:ne under-officerare på kompaniet utom fahnjunkaren.
Nu är antalet vid Gardes-regitene nedsatt till 2, inbegripen den sistnämnde, och jag anser således på redan anförde skäl det vara omöjligt för dessa reg:ten att bestrida sin tjenstgöring, såvida de icke erhålla den i Konungens propos. föreslagna tillökningen till aflöning åt de behöflige sergeanlerne; hvarföre jag förenar mig med Frih. von Stedingk i begäran om ålerremiss.
Jag lager mig friheten fästa 11. o. Ad:s upmärksamhet på de sista raderna i denna punkt, deri Utsk., med hvad det ofvan yttrat, säger sig hafva besvarat ej mindre Hr Winges inom BorgareSt. än ock åtskillige ledamöters af BondeSt. förslag om Gardes-reg:nas indragning.
Den meningen lärer icke R. o.
Ad. ämna att återremitera, utan lärer återremissen böra inskränka sig till frågan om de nya sergeant-lönerne, hvaremot R. o.
Ad. i öfrigt torde besluta att anslaget för Gardes-reg:tena i öfrigt upföres i Riksstaten, i öfverensstämmelse med hvad Utsk:s yttrande i denna del redan innehåller.
Jag instämmer med dem, som anhålla, att R. o. Ad. måtte bevilja återremissen.
Jag vet af egen erfarenhet huru behöflige Gardes-reg:tene vid vissa tillfällen äro, och min stämma skulle förmodligen icke kunna höjas vid detta tillfälle om ej berörde reg:te funnits.
Hvad som händt mig, kan äfven hända andra och bäst är att icke blottställa någon för sådane äfventyr.
Jag säger detta icke blott af den tacksamhet jag personligen är 48 Den 23 April e. m.
Gai'des-reg:tene skyldig utan äfven af den vård jag är pligtig att hafva om samhällets amanna säkerhet.
Ex. FIr Frih. o.
Landtnäs häräfter till bifall å Utsk:s i förevar. punkt afgifna utlåt, framställda propos., besvarades med starka nej, blandade med ja.
Då sedermera H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, ropades ja och nej, hvarjemte Frih.
Palmstjerna anmälde sig och yttrade:
Jag anhåller att proposm måtte delas i afseende å denna punkt, sa att serskildt den mening uttryckes, som jag antydt, att Gardesreg:tenes anslag upföres oförändradt i Riksslaten.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle förra delen af Utsk:s i denna punkt afgifna utlåt., hvaruti bifall lill det af K.
M. äskade anslag för Sergeanter vid Svea och Andra Lifgardes-reg:tene blifvit afstyrkt.
Då härefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot samma del af ifrågavar. punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Uppå sedermera framställd propos. godkändes Utsk:s i sednaste delen af denna punkt afgifna yttrande, ang-.de väckte motioner, rörande ifrågavar. regrtens indragning. 15:de punkten, ang-.de Wermlands Fältjägare-reg:te.
I afseende å denna punkt torde intet annat beslut böra fattas än om densammas läggande lill handhne.
Då 11. o. Ad. återremitterat Utsk:s förslag att en skrifvelse till K.
M. skulle ingå ronde indragning af Wermlands Fältjägare-regite, så får jag nämna att denna återremiss är under behandling i Ulsk. men emedlertid är anslaget för regdet upfördt på Riksstaten och intaget bland de öfriga summorna på tabellen, som åtföljer utlåt.
Denna punkt torde således, som sagdt är, endast böra läggas ad acta; och då R. o. Ad. godkänt tabellen, som åtföljer Utsk:s utlåt., så är i och med detsamma nuvar. anslaget för detta reg:te bifallet. R. o. Ad. ansåg denna punkt ej erfordra annan åtgärd än alt läggas till handlingarne.
16:de punkten, ang-.de anslag till löneförbättringar vid ytr tiller i-r cg: tene.
Hr Edenhjelm, Gillis, upläste följande:
Då jag bär på detta ställe väckte motion om Artilleri-personalens förbättrande lönevilkor, så hade jag väl hört, att H. M. Konungen, Den 23 April e, m. 49 nungen, af4Ständerna begärt omkring 20,000 r:dr för de 3:neArtilleri-reg:tenas behof, men jag kunde ej föreställa mig att denna ringa summa var till förbättrandet af lönevilkor, för den i alla afseenden vanlottade personalen; ty i den händelsen hade jag ganska väl bordt känna, att mina bemödanden blifvit fruktlösa, helst StatsUtsk.
, nu, som förhållandet alltid varit, ser mera på besparingar, än' på behofven, och derföre fann sig bäst belåtet med, alt till den del medgifva den K. proposm.
Då jag anförde min ifrågavar. motion, var min mening, icke allenast, att gagna det vapen jag under så många år haft hedern att tillhöra, utan äfven fäderneslandet; och jag hoppades alt dess ombud medelst mina, under lång erfarenhet, grundade uplysningar, skulle komma i tillfälle, att göra rättvisa åt det vapen, som under krigstillfällen är af sådan väsendtlig betydenhet, och som vid dylikt tillfälle icke lemnar tid för att organiseras.
Då jag i många år förgäfves sökt orsaken dertill, att'
Artilleripersonalen skall vara sämre lottad än den öfriga delen af arméen, så vill det synas som dertill icke finnes annat skäl än den gamla sägen, att ju mera menniskan är sysselsatt, ju mindre är hon i tillfälle att njuta lifvets nöjen och beqvämligheter, som alltid äro förenade med kostnader, och således kan åtnöjas med mindre inkomster, än den som har mindre att göra, hvarföre Utsk. ansett sig böra kunna göra en besparing till Statens gagn, å den löneskillnaden, som är emellan Artilleri-personalen, och dess vederlikar inom andra vapen.
Huruvida denna besparings-grundsats för Statens behofver är moraliskt riktig, öfverlåter jag till R. o. Ad:s eget bedömande.
Uti min motion, som jag ytterligare hänvisar lill Ulsk:s granskning, åberopade jag åtskilliga besvärligheter och faror, för hvilka Artilleri-personalen äfven under fredliga tider är blottställd, emot personalen vid andra vapen, men glömde att nämna att befälet vid Götha Artilleri-regrtet, äfven förlorat i sina inkomster, genom att
Stäuderna åtagit sig inqvarterings-skyldighelen för de garnizonerade reg:tena.
Under de 45 år jag tjenstgjorde i Götheborg, satte stadens aktningsvärde inqvarterings-skyldige sig aldrig emot att föröka inqvarteringen i förhållande till hyrornas stegring, som i början af detta sekel för en suhaltern-officer gick till 33 r:dr 16 sk. b:co, och när staden befriades från denna utgift till 95 r:dr b:co årligen.
För närvar, tror jag visst att hushyrorna i Götheborg, äro bland de dyraste, icke allenast i Sverige, utan kanske nära nog i hela norra Europa.
Hade Götheborgs stad nu varit skyldig att bekosta inqvarteringen, så är jag fast öfverlygad om, alt inqvarteringsgifvare i förhållande lill prisen på hushyrorna, rättat afgifterna, men någon sådan rättvisa af staden mot inqvarleringstagare är troligen nu icke att påräkna.
Att Artilleri-officern, dessutom är underkastad utgifter i och för sin tjenstgöring, utgörande en ren motsats, till andra tjenstemäns sportler, kan lätteligen inses, om man betraktar följande förhållande.
När batterierna, som består af 8 pjeccr hvardera, och af 860 serskilta persedlar tillhörande materielen, om somrarne uttages till exercis, eller marcher, tilldelar batteri-chefen 2:ne pjecer med 6 H. 4 50 Den 23 April e. ra. tillhörande materiel, till hvar och en af de 4 till batteriet kommenderade officerare (som i brist af officerare vid regitet, under exercisen måste tjenstgöra vid det ena batteriet efter det andra).
När tiden kommer att dessa pjecer, med materiel skola lill Batteri-chefen återlemnas, så är det naturligt, att han icke ulan den noggrannaste besigtning kan emottaga dem, hvarföre den ansvarige afdelnings-befälhafvaren på egen bekostnad får ersätta allt det felande, som icke med krigsrälts-prot:r kan styrkas, när och huru pä hvad sätt skadorna eller förlusterna upkommil.
Alt många sötjer och remmar, m. m. d., bortkomma genom underlydandes vårdslöshet kan icke bestridas, men ingen officer hvarken kan eller vill lagföra en fattig med 6 sk. aflönad artillerist, för en sådan felaktighet, hvarföre han sjelf måste betala skadan, som ofta icke blir obetydlig när man noga granskar 1,784 serskilta persedlar, som hvarje afdelnings-befälhafvare vid ett 12:få batteri, utan manskapets beklädnad, hästar och fordon, har att ansvara för.
Ett 24:2* batteri har vida större, men ett 6:u deremot något mindre materiel att ansvara för.
1 följd af hvad jag nu haft äran anföra, hemställer jag vördsammast till R. o. Ad:s bedömmande, om icke en löneförhöjning för artilleri-personalen i likhet med hvad jag föreslagit eller minst i enlighet med Artilleri-komitens förslag är högst nödvändig.
Troligen finnes ingen i enskilt mans tjenst, med så mänga och besvärliga åligganden, som artilleri-personalen, som derför erhåller så ringa vedergällning.
Hvad den K. propos. om artilleri-personalens lönevilkor beträffar, så finnes väl ingen, som icke nogsamt känner H. M. Konungens ädla afsigter, för sä väl sitt rike, som sina tjenare, och upskattar värdet af den omsorg K.
M. hyser för det skattdragande jordbruket, men för min enskilda del vågar jag icke tillstyrka bifall lill den K. proposrn, efter jag tar för afgjordt att artilleri-personalen derpå komme föga att vinna, men säkert att så till vida förlora, som R.
St. troligen snart nog skola hinna till den uplysning och finna, att artilleri-vapnet, icke är något underordnadt, emot arméens öfriga vapen, och således i aflöning icke heller bör vara det.
St. bifalla Uisk:s betänk., så medför det den olägenheten, att kommande Ständer, med säkerhet kunna vänta många kraftfullare motioner om denna angelägenhet, än den jag haft äran framföra, väl ihågkommer, alt löne-lillökning vid denna riksdag varit bifallen, — men förgätit obetydligheten deraf, och i grund deraf afslä de billigaste fordringar.
Ulsk. nämner i sitt betänk, icke ett ord om truppens behofver af förbättrad aflöning, som jag förmodar kommer deraf att Ulsk. icke gjort sig mödan, att granska eller ens genomläsa min motion, som jag tror hade varit så väl Ulsk:s ovilkorliga skyldighet, som min lagliga rätt, att fordra.
Att Artilleri-batteri-cheferne, ännu i likhet med hvad förhållandet var under min tjenstetid, genom lock och öfvertalningar kunna anskaffa personer, som mot 6 sk, aflöning utom brödet, vilja åtaga sig skyldigheten, att under vissa år tjenstgöra vid det äfven under Den 23 April e. m. •V fredlig tid i så många hänseenden farliga vapen, förundrar mig, hvartill jag icke kan anse annat skäl än den lockande handpenningen.
Man säger väl att truppens vilkor, under sednare tider ansenligen förbättrats, men då myntet försämrats under det att priset på lifsförnödenheter stigit, så är han nu sämre lottad.
Lägger man nu till, alt då artilleristen hade skenbart lägre aflöning var lian berättigad till, att på fridagar söka arbetsförtjenst, för sin och sin familjs bergning, nu deremot är han aldrig ledig, ulan sysselsälles med alla möjliga öfningar, som tillhör hans yrke.
Att medel icke saknas för alt till det ifrågavar. högst vigliga ändamålet gifva en sä stor summa som erfordras, synes af den i Utsk:s utlåt, bifogade tabell öfver Statsregleringen hvilken visar en behållning af 63,650 r:dr.
Jag vågar derför hoppas att den älerremiss, om hvilken jag nu hos R. o. Ad. anhåller, kommer att åstadkomma ett godt resultat.
Efter upläsningen häraf tilläde Hr Edenhjelm:
Jag får tillika nämna, att jag har den lyckan att känna en stor del bland Utslcs ledamöter, för hvilka jag hyser utmärkt aktning både som uplysta och rättrådige män, och jag kan derföre omöjligen begripa hvarföre icke Utsk:s ledamöter på något sätt sökt ändra elen orättvisa, som i så mänga år delta befäl utstått.
Om jag som embetseller enskild man, utan upsal förnärmat någon, så har jag efter erhållen uplysning derom, ansett mig lycklig, om jag på något sätt kunnat ersätta den lidande den förlust jag honom vållat; hvarför jag anser för en plikt af Etsk. att för Statens räkning ersätta artilleripersonalen medelst lönetillökning för den förlust den i så många år lidit och att den uplysta delen af nationen skulle med tacksamhet se att Ständerne afhulpo denna orättvisa.
Jag anhåller, om mitt förslag skulle anses för drygt, att hvad Artilleri-komitéen föreslagit måtte bifallas.
Dä Konungen fråndrog nära § af den summa Artilleri-komitéen i underdihet föreslog, skedde sådant ingalunda derföre att komiterade ansågos hafva beräknat tillökningen alltför hög, eller derföre, alt icke Konungen insåg det ju
Artilleri-befälet ganska väl behöfde ej endast en större förhöjning äa som i den K. propostn blifvit nädigst föreslagen ulan äfven måhända fullt ut hvad Artilleri-komitéen begärt; men det förhåller sig så, när fråga är alt upgöra budgeten för Landlförsvaret alt man icke får se blott ät ett håll, utan ät många, och alt nedprutningar pä alla, mer eller mindre måste ega rnm om det begärda skall kunna erhållas.
Så har äfven nu varit fallet, och jag erkänner med anledn. deraf att jag hyst den lifliga förhoppningen att
Utskrs tillstyrkande icke skulle innefatta någon enda inskränkning i hvad den K. propos:n föreslår.
Detta har dock inträffat; man har afdragit för cheferne och regtts-officerarne den obetydliga tillökning, som för dem varit till beviljande föreslagen.
Man har förmodligen utgått från den åsigten, att det egentligen varit det lägre befälet, såsom sämst aflönadt, hvilket bäst behöfde denna tillökning i sina knappa villkor: deruti har man onekligen rätt; men man har icke derjemte besin 4* - 52 Den 23 April e. m. nät, att man för detsamma afskär förhoppningen att en gång komma till något’ verkligt,bättre från dessa knappa vilkor, vid hvilka det qvarstår, äfven efter den nu medgifna tillökningen.
Således vågar jag af alla möjliga skäl tillstyrka R. o. Ad. att bevilja återremiss för erhållande af åtminstone den tillökning i reg:ts* officerarnes löner, som i den K. propos:n föreslagits; tilläggandes jag för egen del, att om, hvad Hr Edenhjelm yrkat, skulle i större eller mindre mån lyckas vinna R.
St:s bifall ingen deröfver kunde högre glädja sig än jag.
Den af Hr Bildt i afseende på förevar, punkt vid Utsk:s utlät, fogade reservation blef härefter upläst, på begäran af Hr Brakel, Mauritz Gust., som sedermera yttrade:
Jag vill ej, såvida icke återremiss bestrides längre tid uppehålla R. o. Ad. utöfver hvad redan skett genom upläsningen af Hr Bildts reservation, inskränkande mig till anhållan om återremiss på de i reservationen anförde grunder och bifall till det anslag för artilleri-vapnet, som Artilleri-komiléen föreslagit.
Visserligen finner äfven jag att den af Artilleri-komitéen föreslagna löne-förhöjning, icke är för högt tilltagen, om man beräknar lefnadskostnaderna i allmänhet; men tror derjemte, att, med afseende ä förhanden varande omständigheter, någon nedprutning, i likhet med hvad Konungen föreslagit, möjligen kunde låta sig verkställa.
Jemförelser mellan olika vapen äro förhatlige.
Jag inskränker mig således att hänvisa till den af komiterade sjelfve uprättade tabell, deraf finner man det desse i allmänhet föreslagit för Artilleriet löner till högre belopp än det någon annan officers-korps, inom Svenska arméen, åtnjuter.
Detta torde vara allt för mycket på en gång; och tror jag dessutom icke tillgåugarne vara så rikliga att dylikt bör bifallas.
Komiléens slutsumma går till 53,500 r:dr b:co årligen, hvarmed Artilleriets stat således skulle förökas.
För min enskilda del önskar jag visserligen detta vapen allt godt, men tvitlar att allt nu kan beviljas.
Afven jag önskar ålermiss men inskränker mig dervid att yrka bifall till hvad Konungen föreslagit.
I fall Artilleri-vapnet inom arméerna skulle stå i samma förhållande, som alla andra vapen, så att icke det förstnämndas tjenstbarhet företrädesvis berodde på officerarnes duglighet och kunskaper, så vore det kanhända orättvist mot befälet vid öfrige korpser i arméen att yrka förhöjda anslag för artilleriet; men enär sig så förhåller, att hvad en officer vid kavalleri- eller infanteritrupp, under striden möjligen kunnat fela, dock kan genom manskapets tapperhet godtgöras eller uphjetpas, sä nger icke ett sådant förhållande rum hvad angår artilleri-vapnet.
Ar officern der oskicklig, så duger vapnet snart sagdt till ingenting, ty denne är vapnets själ, och duger icke själen, så är ock vapnet odugligt.
En kavallerieller infanteri-trupp kan, som jag nyss nämnde, genom bravur mången gång ersätta hvad dessas befäl felat, men artilleri-truppen kan Den 23 April e. m. 53 aldrig ega, elier vara i tillfälle att ega den skicklighet, som gör vapnet verksamt utan dugligt befäl.
Derföre hafva äfven de Europeiska armcernes Artilleri-officerare i allmänhet haft bättre villkor och hastigare avancements än officerare vid andra korpser: motsatsen existerar inom den Svenska arméen; der är t. ex. Artilleri-officeraren f. n. sämre aflönad än Gardes-officern till fots ehuru deras garnizons-tjenst ungefär är densamma och ehuru Artilleri-officern behöfver tre års längre lärotid än Gardes-officern för att blifva fullt utbildad.
Avancement inom
Artilleriet äro äfven sämre än vid något annat regde i Sverige, om jag undanlager Östgötha reg:tena.
Del är på den grund, att Artilleri-befälet måste egna sig åt studier, att de måste använda 3 år uteslutande för alt inhemta de kunskaper, som skola göra dem duglige för tjenstgöringen i fält, som jag anser Artilleri-officeraren böra ega företräde framför Kavallerioch Infanteri-officeraren; och på dessa grunder fortfar jag all yrka återremiss å Ulsk:s betänk, i denna punkt.
Del vore af mig föga granhaga att någon längre stund uptaga R. o. Ad:s tid, sedan den reservation jag vidfogat Utsk:s utlåt, i denna punkt nyss blifvit upläst, och deri de skäl, som tala för den åsigt, som jag i denna fråga hyser, blifvit efter förmåga framlagde.
Jag har också endast begärt ordet för alt besvara de anmärkmr som Hr Gr.
Björnstjerna här gjort och hvilka jag anser innehålla några misstag.
Den värde Gr:n har ansett Artilleri-komiléens förslag vara något högt tilltaget, alldestund Artilleri-officcrarne, enl. detsamma, skulle erhålla högre löner än officerare vid andra vapen.
Att han härutinnan misstagit sig torde med ovedersägliga'fakta få bevisas.
Chefernc för de 3 Artilleri-regt-.ne skulle, efter Artilleri-kommittcrades förslag, hvardera erhålla 4,360 r:dr: det torde icke vara R. o. Ad. obekant, att många Chefer vid indelta arméen finnas, som ega högre inkomster än nämnde summa.
Enl. förutämnde förslag har visserligen öfrige reg:ts-officerare fått högre löner än förut, men likväl ej upnått de lönevillkor, som l:sle Majorerne vid den öfriga värfvade arméen nu ega; för Kaptenerne eger samma förhållande rum.
Hvad Subalternerne beträffar så kan det vara föga att tvista om, huruvida den ene har 20 r:dr mer eller mindre än den andra, ehuru det visserligen är sannt, att i ett land, med så ringa resurser som Sverige, man måste göra afseende äfven å 1 r:dr, då man förehafver en stats-regleringsfråga, men jag tror dock ej att vid en jemförelse skillnaden kan vara af någon vigt.
Dessutom är min tanke, att om ock Artilleriofficern skulle få mera än andra officerare, så hade det i sanning goda skäl för sig med hänsigt till de ökade fordringar man eger på hans tjensteskydigheter.