Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant bar skett derföre, att från Svensk sida uppmärksamhet blifvit fästad på de särskilda förhållanden, som här existera, eller att vår bränvinslagstiftning tillkommit under så säregna omständigheter, att man gjort inskränkningar i afseende å tid å maximum och minimum, att man skall erlägga skatten förskottsvis, att man stadgat högre skatt, om tillverkningen öfversteg det anmälda beloppet, att man fått betala skatt äfven om man icke hunnit tillverka det belopp, hvarför man anmält sig o. s. v. Då till följd af detta Frankrikes exceptionella medgifvande vi nu hafva full rätt att bestämma tullen å allt slags bränvin, utom å viodrufsbränvin, huru vi finna för godt, blir hufvudfrågan att söka utröna, om vindrufsbränvinet kan hit förås för så godt pris, att farlig täflan uppstår för våra, ännu under ofördelaktiga förhållanden arbetande bränvinsbrännare?
Det uppgifves nu, att sådant kan ske derigenom, att drufbränvinet är på något sätt förfalskat.
Föreslagna ändringar i konsulsstadgan afse just att få skärpta kontroller öfver, att icke annat bränvin af något slag
Den 13 Januari. 77 inkommer under benämning af drufbränvin.
Jag har dock icke sport att de i traktaten redan föreskrifna kontroller ännu visat sig overksamma.
Försöker man införa bränvin af vindrufvor uppblandadt med annat, är det ett missbruk, som jag hoppas måtte upptäckas.
Alla upplysningar, som kunna leda till förekommande eller upptäckt af dylika missbruk, äro emedlertid af värde och jag är derför tacksam.
Men jag upprepar, att endast i det läll har vår bränvinslagstiftning, enligt min tanke, något sammanhang med den Franska traktaten, om det kan bevisas, att Franskt drufbränvin hit kan införes i sådan mängd, att derigenom en för våra bränvinstillverkare farlig konkurrens skulle uppstå.
Detta är en fråga, som naturligtvis förtjenar att tagas i öfvervägande af Utsk:t.
De upplysningar, som jag hittills varit i tillfälle att förskaffa mig, gifva mig anledning antaga, att vindrufssprit är så dyr, att den icke gerna kan komma att säljas i stället för bränvin, och, ehuru
Franskt drufbränvin tillfälligtvis under det senaste året af anledningar, som jag icke med säkerhet än kari uppgifva, undergått ett högst betydligt prisfall och för närvarande står lägre än i mannaminne, kan det icke ens nu införas och säljas i konkurrens med Svenskt sädesbränvin.
En talare har här yrkat, att man skulle uppskjuta hela denna frågas afgörande till en kommande riksdag, men jag tror, att denna fråga är af den vigt, att den icke bör uppskjutas.
Oaktadt alla bemödanden att undertrycka bränvinsbräriningen här i landet, har produktionen snarare ökats än minskats, samt var sista året 16,700,000 kannor.
Bränvinsbränningen är således, tyvärrl ännu här en af våra hufvudnäringar.
Bedrifves den illa och under orättvis lagstiftning, bör rättelse genast ske.
Vi hafva icke råd drifva någon betydlig näring illa.
Produktionen bör dessutom emellertid ske under så billiga vilkor, att vi snart kunna exportera hvad vi icke behöfva, och just härpå går K.
M:ts Propos. ut.
En sådan export kan blifva en ganska välbehöflig inkomstkälla för vårt land.
Då i öfrigt denna näring, efter hvad bränvinsbrännare sagt mig, är särdeles naturlig för vårt land, emedan just det, som ligger emot andra näringar, eller det kalla klimatet, är särdeles nyttigt för bränvinsbränningen, kunna således här kanske inrättas bränvinsfabriker af den storlek, att de kunna förse, om icke just hela verlden, åtminstone en del deraf, med sprit.
Bränvinsbränningen länder f. n. landtbrukaren till fördel, icke så mycket derigenom, att han sjelf tillverkar bränvin, utan fastmera derigenom att han får tillfälle att afsätta sina produkter.
Så länge minimum qvarstår så högt som nu är fallet, kunna i allmänhet icke enskilda mindre landtbrukare idka denna näring med fördel.
Antingen måste de skalfa sig förlagsmän, hvilka vanligen först taga hela förtjensten och sedan egendomarne af bonden, eller ock tvingas bönderna till det för dem äfventyrliga steg att förena sig i bolag.
Såvidt min erfarenhet sträcker sig, hafva icke dessa bolag beredt någon fördel åt delegarne; särdeles är förhållandet i 78 Den 13 Januari. detta hänseende beklagligt inom Blekinge län.
Det är af denna anledning, som jag påyrkat nedsättning af minimum.
Det naturligaste vore visserligen att alldeles borttaga minimum, men, då bränvinsnäringen befinner sig i det exceptionella tillstånd, att staten af densamma vill taga så stor skatt som möjligt, ligger deri ett praktiskt skäl att icke sätta minimum så lågt, att kontrollkostnaden i någon betydligare mån inkräktade på de af näringen beräknade inkomster.
Enligt min tanke bör minimum vara 100 högst 125 kannor, hvilket var regeringens Propos. vid 1853—1854 års riksdag.
En talare har här gjort det inkastet, att Frankrike skulle hafva erhållit monopol på denna näring.
Jag måste erkänna, att jag icke förstår ordet monopol i den bemärkelse, han synes antyda.
För öfrigt och om så vore förhållandet, att Regeringen skulle begått grundlagsbrott, bör detta angifvas hos Konst.-Utsk:t.
Klinckowström:
Jag har begärt ordet för att med några ord få bemöta de anmärkningar, Hr von Koch framställt, och får dervid lästa hans uppmärksamhet derpå, att, så länge 1865 års tulltaxa är gällande, äro tullbestäinmelserna för bränvin och sprit fixa, samt att, ehuru Franska traktaten lemnar öppet för R.
St:r att öka tullen å bränvin i samma mån tillverkningsafgiften höjes, i alla fall den i nämnde traktat stadgade surtaxe är fix.
Hvad vidare angår de kalkyler, Hr von Koch velat uppgöra för att visa, att de Svenska bränvinstillverkarne kunna konkurrera med de Franska, får jag visserligen nämna, att, emedan jag varit oberedd på denna diskussion, jag icke för ögonblicket kan meddela de faktiska upplysningar, hvarigenom jag tror mig kunna ådagalägga, att de Franska tillverkarne kunna fabricera sitt bränvin till billigare pris än vi, men, såsom ett exempel, vill jag dock nu åberopa det Fransyska hvitbetsbränvinet.
I Frankrike har hvitbetsodlingen på sednare åren tagit en förvånande fart och i norra Frankrike längs gränsen till Belgien finnas storartade fabriker inrättade för tillverkning af hvitbetsbränvin.
Detta bränvin tillsättes med något drufsprit samt färgas och utföres derefter under namn af drufbränvin.
Innan 1860 års handelstraktat med England afslöts, lärer sådant bränvin utförts till England i stor mängd.
Svårigheten att åtskilja sådant förfalskadt bränvin från det äkta drufbränvinet lärer ock, efter hvad Franska vetenskapsmän intyga, vara mycket stor; ehuru det naturligtvis kan ske genom en kemisk analys, är det väl för sent att anställa en sådan, då bränvinet hit inkommer och angifves till förtullning.
Vid diskussion om Franska traktaten torde jag få lemna faktiska uppgifter, som visa, att Franska fabrikanter kunna tillverka bränvin af samma sprithalt som det Svenska, men för vida billigare pris, och, om det förhåller sig så, torde det vara klart, att Svenska bränvinstillverkningen går en total undergång till mötes samt att statsverket kommer att lida en årlig förlust
Den 13 Januari.
79 af 10 millioner och kommunerna af de inkomster, de nu hafva af bränvinsminuteringen.
Jag ber R. o. Ad. ursäkta, att jag åter upptager dess tid, men jag gör det endast derföre, att jag nu förmodar, att liela denna diskussion tillkommit med anledning af det kända förhållandet, att Bevitln.-Utsk:t nästa
Måndag sammanträder lör att afgöra frågan om Franska traktaten, och att inan i dag här har velat hafva en liten förpostaflar, på hvilken traktatens vänner varit alldeles oförberedda.
Jag har åtminstone varit det, men tror mig dock kunna lemna on ytterligare upplysning i afseende å Frih. Ivlinckowströms anförande, Frih.
Klinckowström har numera medgifvit, att det endast är surtaxen på Franskt vinbränvin som är fix, och att vi således kunna sätta hvilken tull som helst å allt slags annat bränvin och således äfven å hvitbetsbränvin, men samma talare har tillika förklarat, att i norra Frankrike hvitbetsbränvin i storartad skala förfalskas tili drufbränvin.
Ar så förhållandet, bör man naturligtvis söka förekomma, att vi bedragas af dessa förfalskare och det är väl att i god tid en så vådlig förfalskning blifvit påpekad.
Någon tröst torde dock ligga deri, att nästan alla andra länder importera större qvantiteter Fransk kognak och sprit än vi, och således hafva i detta fall t. o. m. större intresse än vi att tillse, att de icke af dessa varuförfalskare bedragas.
I England, der tillverknings-afgiften för bränvin är 8 sh., är surtaxen endast 2 d. per gallon.
Jag hör att det uppgifves, att den nu är ökad till 5 d.
Möjligen är detta förhållandet, och jag vill derföre till annat tillfälle uppskjuta hvad som vidare är att tillägga.
Med anledning af den ingress, hvarmed den siste värde talaren började sitt anförande, enligt hvilken, såvida den får tolkas efter ordalydelsen, denna diskussion skulle vara en fint af det parti, jag tillhör, får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att diskussionen börjades af en person, som tillhör samma sida som Hr von Koch, och får tillägga, att jag aldrig skulle hafva deltagit i densamma, om icke förhållandet varit sådant.
För min del är jag emellertid mycket belåten med diskussionen, emedan den i dagern framkallat omständigheter, som förtjena uppmärksamhet.
Öfverläggningen förklarades härefter slutad och den Kongl.
Proposm jemte yttranderne remitterades till Bevilln.-Utsk:t.
Föredrogs och remitterades till Bevil!n.-Utsk:t K.
M:ts den 10 dennes bordlagde Nåd.
St:r ang:de fortfarande årlig kurhus-afgift. 80 Den 13 Januari.
Föredrogs och remitterades till Stats-Utsk:t K. M:ts d. 10 dennes bordlagde Nåd.
St:r, ang:de väckt fråga om öfverflyttning på kronan af bestyret med anskaffning och underhåll af båtsmännens kappsäckar och s. k. småpersedlar.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 22 och 30 sistl.
December bordlagde Betänk.
N:o 12, i ani. af väckt förslag om upphörande af de s. k. prebende-pastoraten.
Sedan undertecknad tillkännagifva, att, enligt ankommet utdrag af Högv.
Preste-Ståndets prot. den 10 dennes, bemälde Riks-St. afslagit ifrågav:de Betänk.; anmälte sig och yttrade. Frih. af Ugglas, Gustaf:
Jag vill för min del icke bestrida, att Ekon.-Utsk:t i viss mån haft giltiga skäl att tillstyrka en und. skrifvelse i förev:de ämne till K. M:t, men då jag ej anser denna fråga vara af särdeles brådskande egenskap, hemställer jag till R. o. Ad., huruvida rätta tidpunkten nu är inne att deri fatta något beslut.
Vi hafva nemi. nyss antagit en ny grundlag, enligt hvilken ett annat forum, kyrkomötet, i denna fråga eger den sista, afgörande rösten.
Då denna grundlag i sjelfva verket är lag, ehuru den i följd af bristande promulgation ännu ej är tillämplig, anser jag det vara skäl att åt kyrkomötet öfverlemna afgörandet af detta ämne, som så nära berör Presterskapets rättigheter, och hemställer jag derföre, att R. o. Ad. behagade afslå Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Jag hemställer till Ståndet, hvad följden skulle blifva af ett afslag, sådant som Frih. af Ugglas yrkat.
Då vi nu sett, att Preste-St. enhälligt förkastat frågan om prebendepastoraternas borttagande, är det klart, att, om Adeln äfven så skulle gara, ett blifvande kyrkomöte, när saken der förekommer, skall stödja sig på det beslut, den nuvarande representationen fattat, och säga: prebendena böra qvarstå, sådan var R.
Shrs åsigt.
Visserligen fruktar jag, att man vid denna riksdag ej kan vinna något positivt resultat, utan endast afgifva en opinionsyttring; men en sådan bör dock afgifvas och denna så kraftig som möjligt.
Jag vill ej upptaga Ståndets tid med att visa olämpligheten af prebende-institutionen; den är af allmänna opinionen redan utdömd.
Man behöfver blott fråga:
Äro de andliga lärarne till för församlingens skuld, eller församlingen för lärarnes skuld?
Ser man på PresteSt:s ordande om de förfärliga vådor, som skulle drabba religionen och den teologiska vetenskapen, om prebende-pastoraten borttogos, finner man att ungefär samma skäl der framdragits, som fordom under reformationens första tider för de andliga godsens bibehållande inom kyrkan.
Man yttrade då, att religionen skulle gå under, om kyrkans ledare förlorade den jord, som
Den 13 Januari. 81 som ställde dem i nära beröring rned folket.
Men godsen indrogos och religionen, långt ifrån att försvagas, erhöll ny kraft.
Jag skulle visserligen kunna medgifva, att bibehållandet af Biskoparnes prebenden har något skäl för sig.
Biskoparne kunna medhinna att sköta dem, hvilket icke är förhållandet med öfriga prebendarier; men dels hafva Biskoparne sig öppet att predika i stiftets alla kyrkor och behöfva således inga särskilda pastorater, dels är det lika olämpligt för Biskopen att sysselsätta sig med den dagliga pastoralvården, som det vore för en Regementschef att befatta sig med ekonomien vid en sqvadron.
Biskopen skall tillhålla Kyrkoherdarne att ordentligt sköta deras kall, icke sjelf nedstiga till pastor.
Hvad öfriga prebendarier angår, har jag hvarken af diskussionen inom Utsk:t eller inom Preste-St:t kunnat inse, hvilka förskräckliga teologiska irringar skulle forekommas derigenom att dessa
Hrr möjligen utskrifva prestbetyg eller sköta andra mindre bestyr inom församlingarne under sommarmånaderna.
Men, om så vöre, hvarföre skötas då prebendena af vikarier?
Jo derföre, att prebendarien helt simpelt icke sjelf kan göra det.
Församlingen skall således vanvårdas lör att skaffa ökad lön åt en vice embetsman.
Att så är förhållandet, erkänna Konsistorierna sjelfva, då de ofia nog nödgas ingå till K.
M:t med följande anhållan: »Då N. N. församling länge varit prebende och derigenom i saknad af god själavård, föreslås, att en annan församling måtte i Nåder anslås till prebende.
» Hvad jag nu yttrat, torde tillräckligt ådagalägga olämpligheten af hela institutionen.
Under förutsättning alt R. o. Ad. gillar denna min åsigt, och öfvertygad, som jag är, att
Ståndet nu som alltid vill befordra hvad som länder till det andliga lifvets utveckling hos Svenska folket, anhåller jag vördsamt, det R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts Betänk.
Liljencrants, Gustaf Frédrik:
Jag instämmer helt och hållet med den siste värde talaren deri, att det långa tider verkligen sett ut som om församlingarne vore till för pastorernas skuld och icke tvärtom; men jag utsträcker detta påstående ännu längre än nu är i fråga, emedan jag anser att den kan och bör tillämpas på alla de fall, då församlingarnes rätt att välja sina själasörjare är dem betagen.
Min önskan är, att denna från katolska tiden qvarstående surdeg måtte förr eller sednare blifva undanröjd oell församlingen återinsättas i sin naturliga rätt.
Hvarje steg, som för till ett sådant mål, är mig kärt, och jag helsar derföre med glädje frågan om prebendenas borttagande.
Jag föredrager dock det förslag, som en reservant inom Ekon.-Utsk:t, Hr von Ehrenheim, framställt, emedan det synes mig mera enkelt och lämpligt att anmäla denna fråga till K.
M:ts bedröfvande, än att lätta ett så bestämdt beslut, som det Utsk:t föreslagit.
Utsk:t har nemi. väl förklarat, att prebendepastoraten böra afskaflas, men tillika hemställt, att R.
St:r H. II. 6 82 Den 13 Januari. mätte anhålla, »att K.
M:t täcktes framlägga förslag till beredande af ersättning för de löneinkomster, som för närv:de från dessa pastorat utgå.»
Det är väl ej rätt, att innan K. M:t I alt tillfälle att i sjelfva hiifvudlrågan, eller 0111 beredande af löneinkomster på annat sätt åt nuvarande prebendarier, framställa förslag, hemställa om prebendenas indragande, isynnerhet som nämnda ersättningsfråga i alla händelser måste utgöra föremål lör en kommande riks ags pröfning.
Under sådane förhållanden anser jag det vara bättre, att, såsom Hr von Ehrenheim föreslagit, anhålla, »det K.
M:t ville taga i öfvervägande, om icke en vidsträcktare indragning af prebende-pastorater, än den, som redan egt rum. eller i sammanhang med regleringen af biskopslöncrna blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske.» Genom antagandet af detta lörslag uttalade R.
St:r sin åsigt om nödvändigheten af prebende-pastoratens indragning, och målet vore vunnet, utan att man beliölt gå den väg, som Utsk:t föreslagit, hvilken icke leder närmare till målet, än den af Hr von Ehrenheim inslagna.
Jag vågar anhålla, att R. 0. Ad. måtte antaga Hr von Ehrenheims reservation, hvilken ock blifvit af flertalet af Ståndets ledamöter inom Utsk:t understödd.
Frih. Åkerhjelm, Johan Gustaf Nils Samuel:
Då jag anmälde mig att erhålla ordet, var det i afsigt att fästa R. 0.
Ad:ns uppmärksamhet å den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation, hvari jag, i likhet med flere af Ståndets ledamöter inom Ekon.-Utsk:t, förenat mig.
Som emellertid sedan dess redan en talare, Gr.
Liljencrants, förordat denna reservation, kan jag inskränka mig till att, med anledning af det af Utsk:ts ordförande nyss här anförda yrkande på bifall till Utsk:ts förslag, erinra om de inom Utsk:t af åtskillige Preste-St:ts ledamöter anförda skäl
Ipr prebendenas bibehållande, att Theoiogice Pastoralis
Professorerne vid våra universitet väl behölde någon praktisk öfning lör att kunna rätt handleda yngre prestmän och blifvande själasörjare, samt att, derest både Biskopar och Theologi® Lektorer förlorade sina prebenden, det förhållande kunde inträffa, att ett konsistorium utgjordes al endast lekmän eller åtminstone af dermed närmast jemförlige prester utan erfarenhet octi praktisk insigt i själavård.
Då dessa skäl föreföllo mig ganska tänkvärda, har jag således ej kunnat instämma i det ovilkorliga tillstyrkande, Iivari Utsk:t stannat, utan i stället förenat mig med Hr von Ehrenheim i hans reservation.
Hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag vördsamt om propos, på afslag å Utsk:ts, samt bifall till reservanternes förslag.
Cederström, Rudolf: Såsom R. 0. Ad. af de vid Betänk:t lögade reservationer behagade finna, har inom Utsk:t i denna vigtiga fråga herrskat en stor skiljaktighet i åsigter. och Betänk:t blef antaget med en pluralitet af endast 2 eller 3 röster.
Jag nekar icke, att det måtte för församlingsboerne i ett prebende kännas ganska betungande, att, under det de måste, i Den 13 Januari. 83 likhet med andra församlingar, erlägga löner till sina själasörjare, likväl ej af dem hafva samma nytta; och jag skulle derföre gerna medverkat till en ytterligare omreglering af prehendeinslitutionen, för så vidt det utan mehn för vetenskap och kyrka kunde låta sig göra, hvilket jag vill tro vore görligt och nyttigt; men då jag å andra sidan, lika med Hr von Ehrenheim och flere andra Utsk:s-ledamöter, tillhörige R. o.
Ad., funnit så tänkvärda skäl anförda, icke för ett oförändradt bibehållande, men för en i vissa fall bibehållen tillvaro af denna institution, hvilken gifver prebendarierna tillfälle till förvärfvande af praktisk skicklighet i själavården, hafva vi funnit oss förhindrade att förena oss i Utslcls hemställan om totala afskafTandet af alla prebenden.
Björnstjerna har i sitt lörsvar af Utsk:ts Betänk, fästat sig vid vissa enligt min tanke ganska underordnade sidor af den preslerliga verksamheten, då han frågat hvad nytta en theologisk lärare kan hafva af att utskrifva prestbetyg och dylikt.
Delta mätte väl vara den minst vigtiga delen af en själavårdares verksamhet; honom åligger att undervisa nattvardsungdorrien och att genom det gudomliga ordets predikan utbreda en sann kännedom af lärans bud och sanningar, o. s. v.; och i allmänhet tror jag att just den nära beröringen med folket i dessa vigtiga värf, hvarvid vissa prehendarier, som jag specielt känner, visat synnerlig omsorg och nitälskan, gifver ett kraftigt värn mot theologiska irringar, de der hos läraren sjelf vilja uppkomma.
Hvad följden blir, då theologiska lärare icke äro prester eller med presterlig tjenstgöring förtrogne, se vi häst i åtskilliga, ganska beklagliga förvillelser, uppkomne vid vissa af Tysklands theologiska undervisningsanstalter, djupt inverkande på en talrikt samlad studerande ungdoms framtida rigtning.
Då propos. redan är begärd på bifall till Hr von Ehrenheims reservation, lår jag vördsamt derutinnan förena mig, instämmande med Frih. Åkerhjelms anförande och Gr.
Liljencrants’hemställan; men jag får tillägga, att om de i reservationen antydda åsigter icke skulle förmå här göra sig gällande, utan jag skulle blilva ställd i valet mellan afslag och bifall till Utskits Betänk., jag då, heldre än att bifalla en så absolut hemställan, skulle vilja förena mig i Frih. af Ugglas’ yrkande om afslag, och detta tyckes så mycket mindre skada saken för ögonblicket, som ärendet, tdl följd af Höav.
Preste-St:ts beslutade afslag derå, är, på sätt Betänk:t jemväl genom den i detta afseende citerade 1 I4:de §:n B.
F erkänner, ett numera redan afgjordt ärende, och R. o. Ad:ns beslut tdl bifall eller modifikation icke kan, vid sådant förhållande, efter hvad mig vill synas, få någon annan bemärkelse än den af en opinionsyttring.
Jag är förekommen af de tre sista talarne och anser lika med dem Hr von Ehrenheims reservation förtjena företräde framför Utsk:ts förslag.
Hvarföre’ skulle icke Professorer oell Lektorer kunna utöfva pastoralvården i församlingar, som äro belägna i samma stad, 84 Den 13 Januari. der de äro bosatta?
Jag ser icke något hinder derför, och erinrar mig ganska val från den tiden jag studerade i Upsala, att Professor Hogberg., hvilken såsom prebende innehade Helga Trefaldighets församling, ofta brukade predika i den s. k.
Bondkyrkan.
Enahanda lörhållande eger rum med
Domprostarne i de flesta städer.
Om vederbörande, som hafva uppsigt öfver själavården, icke fullgöra sin skyldighet att tillhålla prebendeinnehalvarne att sköta sina tjenster såsom lörsamlingarnes lärare, lärer väl detta ej kunna blifva något giltigt skäl för staten att förse desse sednare med förhöjda löner.
Väl har jag förnummit, att någon gång såsom skäl för löneförbättring anförts, att en person ej kunnat rätt sköta sin tjenst; men att antaga detta såsom princip, torde likväl vara mindre ändamålsenligt.
Jag tillstyrker antagande af Hr von Ehrenheims reservation.
Cederströms yttrande, vågar jag hemställa, hvarföre det skulle vara så ytterst nödvändigt, att Theol.
Lektorer hafva prebenden.
Om så är, borde man väl äfven gilvit prebenden åt Theol.
Lektorerna vid de nyinrättade elementar-läroverken; men så har dock icke skett, och jag har ej hört att några olägenheter deraf uppstått.
Frilus teckning af det gagn, prebendarierne sjelfva draga af att-sköta nattvards-undervisningen, vore alldeles riklig, blott saken vore möjlig; men då icke ens en prebendarie kan sköta tvenne tjenster på tvenne olika ställen, förvandlas prebendet till hvad det nu är, helt simpelt till ett sommarnöje.
Mörner har yttrat, att Domprostar, Theol.
Professorer och Lektorer mycket väl kunna utöfva pastoralvården i deras prebenden, vanligen belägna i samma stad, der de sjelfve äro bosatta.
Detta yttrande måtte åtminstone icke gälla Domprostarne; dessa äro ju ej prebendarier, utan kyrkoherdar.
Lektorerne åter hafva, mig veterligen, icke sina prebenden i städerne.
Ett enda ställe gör härifrån ett undantag, nemi.
Upsala, der verkligen en prebende-innehafvare har sin kyrka belägen inom staden.
Att så eger rum på ett enda ställe i Sverige, bevisar väl ej att alla andra prebende-lörsamlingar böra hafva en själasörjare, som de ej se oftare, än då han kommer ut att njuta landtluft eller uppbära tionden, icke heller att dessa församlingar böra åtnöja sig med en yngre, oerfaren prestman, anskafläd af prebendarien till billigaste pris och saknande allt varmare intresse för sina åhörares andliga väl.
Att, såsom Gr.
Liljencrants och andra talare yrkat, antaga Hr von Ehrenheims reservation, afstyrker jag.
Det förefaller mig som om denna reservation innehölle rakt ingenting.
Jag har, för min del åtminstone, aldrig sett en skrifvelse till K. M:t så stiliserad, som denna.
Man begär deri hvarken att K.
M:t skall vidtaga någon åtgärd eller till riksdagen inkomma med något förslag i ämnet; man anhåller endast att K.
M:t skall vara så nådig och fundera på saken.
Den stora skillnaden mellan Utsk:ts och Hr von Den 13 Januari. 85 Ehrenheims förslag är den, att prebendena såsom princip utdömas af Utsk:t, men gillas af Herr von Ehrenheim.
Jag yrkar fortfarande bifall till Betänkt.
Jag är till stor del förekommen af den siste värde talaren, men anhåller likväl att till hans yttrande få tillägga nåsra ord.
Denna fråga kan, liksom i allmänhet alla andra, betraktas från tre sidor: 1) de skäl, som tala för, '.) de skäl, som tala mot saken, och 3) det formella i frågan.