Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad den andra omständigheten beträffar, eller fattande af sådana beslut, under det Konungen är på resa eller i Norige, har Gr:ii erinrat att sådant kunde ske i närvaro af 3 StatsRåder jemte föredraganden; men 8:de § medgifver Regeringsärendens behandling i närvaro af detta ringare antal StatsRådsledamöter blott för mindre vigtiga ärenden Förbund med främmande makter måste deremot anses som ett af de vigtigaste mål; och torde jag härvid få erinra, att Hr Gr:n under öfverläggningen härom vid förra Riks - Den 10 December f. m. 271 dagen medgaf riktigheten af det tillämpningssätt, jag nu yrkat.
Jag vågar således tro, att hvad jag förut anmärkt mot förslaget, på intet sätt blifvit vederlagdt.
Detta blef och vid förra Riksdagen förkastadt både inom detta Stånd och i PresteSt:t, och jag hoppas att utgången här nu blifver enahanda.
Då ingående af förbund och »('handlingar med främmande makter onekligen är bland de mest vigtiga Reg.åtgärder, kan jag icke finna hvad ondt det skulle ligga i att antaga den nu föreslagna grundlagsändringen, hvarigenom hela StatsRådet skulle komma att deröfver höras, innan beslut fattas.
Det här anförda skäl, att det uuvude stadgandet blifvit af 1809 års lagstiftare infördt, kan jag icke godkänna såsom hinder för en sådan amplifikation, sorn den nu ifrågav:de.
Den innebär naturligtvis för samhället en ännu större säkerhet att dessa högvigtig» mål blifva med all möjlig sorgfällighet behandlade och algjorda med allt afs:de å landets bästa och dess sanna intresse.
Jag får således, för min del, förorda förslagets antagande..
Landtm, illkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Lagerbjelke:
Den talare, som i dag här först yttrade sig öfver detta ämne, har åberopat innehållet af 11 :te §:n såsom innebärande en motsägelse mot den föreslagna 12:te §:n.
Då förslaget inom Konst.Utsk:t utarbetades, föreställde sig Ut.sk:t, att behandlingen af denna art af ministeriella mål skulle så tillgå, att, om någon utrikes makt erbjöde ett förbund, och genom sin härvarande beskickning förfrågade sig hos H. M:t Konungen af Sverige, huruvida han ville derpå ingå, så skulle detta ärende af StatsMinistern för Utrikes Ärendena för Konungen föredragas i närvaro af någon annan StatsRådsledamot, hvarvid desse båda Rådgifvare yttrade sina tankar derom, huruvida någon underhandling borde, med anledning af den gjorda hemställan, inledas eller icke.
Konungen lattar derefter sitt beslut, och om detta har till följd inledan de af underhandlingar, så behandlas ärendet under dessas fortgång på samma sätt.
Under tiden bör, enligt Grundlagens föreskrift, äfven åt de öfriga StatRådetu ledamöter lemnäs kunskap i ämnet, och när alla preliminära detaljer blifvit tillräckligt förberedda, då frågan är färdig, då det skall afgöras huruvida något förbund verkligen bör ingas eller ej, då skulle saken föredragas inom konseljen, och samtlige StatsRåden blifva för sina rådslag ansvarige.
En talare har här yttrat, att han velat bifalla förslaget, såvida det blott angått ratifikation af förbund med främmande makter.
Jag ber att få med afseende härå i Edert minne M. H.! återkalla lydelsen af den 12:te §:n, sådan den nu är och sådan det nya förslaget uptager densamma.
Den nuv:de §:n säger: »Konungen eger att i afhandlingar och förbund med främmande makter ingå,» etc.
Det nya förslaget säger deremot: »Konungen eger att sluta afhandlingar och förbund med främmande makter,» etc.
Det är således, 272 Den 10 D e c e 111 ber f. m på sått Frill.
Sprengtporten tillkännagifva sig önska, sjelfva beslutet, sorn skall i närvaro af hela StatsRådet föredragas.
En medlem af Ståndet har också, som skäl mot förslaget, andragit, att i dessa grannlaga ämnen tystlåtenhet är nödvändig, och att hemligheter lättare kunde spridas, om de vore meddelade åt ett större antal personer.
Man kan med ett Svenskt ord benämna detta fruktan för deras skafvelaktighet; men man kunde då Ufven, om man verkligen är rädd för StatsRådens lösmynthet, med samma skäl åberopa densamma emot det stadgande, som bjuder, att dem skall på förhand meddelas Konungens beslut att börja krig och sluta fred.
Jag kan omöjligen fästa något afseende vid ett inkast, som är så kränkande för Konungens Rådgifvare.
En talare har påstått, att jag vid försvaret af den föreslagna ändringen hänfört ifrågavide ärender under lia mom. af 8:de §:ti, då jag deremot vid förra Riksdagen erkände, att desamma folie under den kategori, som i det sednare mom. af nämde g omtalas.
Denna skiljaktighet i mina vid olika tillfällen uttryckta åsigter kommer sig deraf, att den nya lydelsen af 12:te §:n var helt olika sådan den först utgick från Konst.Utskrt och sådan den sedermera af R.
St:r antogs till hvilande.
I dess ursprungliga form hette det nemi. (i Konst.Utsk:ts mern. vid förra Riksd. 11:0 13), att Konungen skulle höra StatsRådets samtliga ledamöter öfver sådana frågor.
Genom uttryckandet af en gemensam tanka, som sedan genom votering i Först.
Utsk. biel' R.
St:rs beslut, ändrade Bogare St. §:n till dess nuv:de lydelse, der ordet samtliga är borttaget.
Då nu i 12:te §:n blott säges, att K. M:t skall höra StatsRådet enligt 8:de §:n, så finnes, isynnerhet med afs:de å tillkomsten af §:us lydelse, intet skäl att hänföra dessa ärender till dem, öfver hvilka samtliga StatsRådet skall höras, utan naturligtvis endast de, som äro tillstädes och att tillgå, alltid dock med det vilkor, att de äro minst trenne.
Det måste då medgifvas, att för K.
M:t hvar ken rättigheten förminskas eller svårigheten ökas att under resor eller vistelse i Norige besluta öfver detta slag af mål, på sätt äfven mångå gånger egt rum med inrikes frågor.
Man har äfven påstått detta förslag ej vara af behofvet så högeligen påkalladt, derföre att man icke haft något skäl att vara missnöjd med det gamla stadgandet; ingen skada har deraf upkoramit, och man bör dessutom förutsätta, att K.
M:t har så mycket förtroende för Sina Rådgifvare, att
Flan i alla fall meddelar dem dylika ärender, dä dessa äro af stor och genomgripande betydelse.
Om dessa åsigter äro rigtiga, kan jag ej annat finna Un att det stadgande i Grundlagen är fullkomligt öfverflödigt, som bjuder Konungen att höra sina Rådgifvare, innan Han börjar krig eller slutar fred, eller innan
Han lyfter de af R.
St:r för vissa ändamål nedsatta kreditiver.
Derföre att hittills ingen skada up kommit genom de nuv:de stadgandene, kan man väl icke säga, att de konstitutionella garantierna äro utan allt värde, eller att sådana stadganden, som för öfrigt öfverensstämma med Grundlagens anda, icke böra införas.
Ty att det nya förslaget är en kon sequent - Deli 10 December f. m. 273 sequent utveckling af liela vårt konstitutionella system, det lärer man dock ej kunna neka.
Hvad kan man tänka sig för sambaud eller gemensam verksamhet, emellan Regenten och StatsRådet, om detta sednare skall kunna lemnäs i okunnighet om en så vigtig sak, som ett förbund med en utländsk makt, hvilket kan göra af nöden ofantliga rustningar eller åstadkomma en total förändring af Regeringens politiska system?
Jag fortfar i min anhållan om bifall till den 3:dje punkten af Konst.Utsk:ts Betänkande.
Jag ber att få förklara, det ingen kan vara % mera mån om de konstitutionela garantierna, än jag, men jag vill, att de åtgärder, som för detta ändamål föreslås, skola vara verkställbar».
A't Konst.Utsk:ts ursprungliga förslag vid sista Riksdag efter återremiss undergick den förändring, som Gr.
Lagerbjelke omförmält, var mig icke obekant, men förhållandet har ingalunda blifvit förämlradt derigenom, att orden »samtlige Ledamöter» ur förslaget utgått; ty frågan är här den : äro mål ang:de afhandlingar och förbund med främmande makter att hänföra till sådana ärenden af ringare vigt, att de kunna pröfvas och afgöras enl. 8 g R.F., i närvaro af endast 4 StatsRåds ledamöter?
och derom kan väl ej någon tvekan upstå.
Lagerbjelke har sjelf jemfört dessa mål med frågor om förlarande af krig och afslutande af fred och huru kan det då nekas, att de äro af dea största vigt och således måste hänföras under de mål, som omnämnas i det sednare mom. af sagde g, ^hvadan de böra blifva föremål för samtliga StatsRådets öfverläggning och behandling.
Att sådant icke låter sig göra under alla förhållanden, tror jag mig redan hafva tillräckligt visat.
— Det är i öfrigt, som mig synes, ganska riktigt anmärkt af en föregående talare, att förslaget hvarken är af behofvet påkalladt eller för Riket nyttigt, och jag anhåller derföre ånyo, det R. o Ad. behagade förkasta detsamma.
Ehuru jag visserl. erkänner den värma och skicklighet, hvarmed Gr.
Lagerbjelke utvecklat och försvarat det ifrågav:de förslaget, kan jag dock icke inse annat än att detsamma ingalunda är nödigt, hvaremot det kan medföra skadliga följder.
Att det icke är nödigt finner man också lätt, då man besinnar de stora omhvälfningar, som egt rum i vår verldsdel sedan 1809, utan att dock behofvet af en sådan förändring förut visat sig.
I allmänhet är det äfven en fördel att hafva så få råd gifvare som möjligt, ty såsom ordspråket säger: »ju flera kockar, dess sämre soppa!» Gr.
Min öfvertygelse är, att det ifrågavide försla get icke står i öfverensstämmelse med Grundlagsbuden för öfrigt, och jag skall, för att söka ådagalägga detta, antaga samma utgångspunkt för argumentationen, som min motståndare nyss gjort.
Han har sagt att Konungen skulle ega, på sätt Honom bäst syntes, H. II.
18 27 i Den 10 December f. m. besörja de förberedande underhandlingarna, och att blott sjelfva afslutandet af ett förbund skulle i konseljen föredragas, samt att det vore en stor skilnad mellan att slula afhandlingar och att inpå i afhandlingar.
Tänkom oss då, att K.
M:t inlåtit
Sig i underhandling med en främmande makt om afslutandet, af en traktat. K. M:ts Plenipotentiär har för sådant ändamål satt sig i beröring med vederb:de representanter för den främmande makten, och tyckas omsider, efter vidlyftiga underhandlingar, häfva alla svårigheter, så att man kommit till ett resultat.
K. M:t skall då fatta
Sitt beslut, och saken föredrages, enligt Gr.
Lagerbjelkes mening, i konseljen.
Men just då går hela traktaten omkull.
Jag hemställer om ett sådant förfarande skulle starka krediten utomlands; om våra diplomatiska underhandlingar skulle vinna derpå, att de främmande makterna visste, att hvarje fördrag skulle, sedan det vore helt och hållet färdigt, föreläggas det Svenska Statsliådet.
Hr Fåhraeus har dessutom redan visat olägenheten deraf att StatsRådets samtliga medlemmar skulle höras öfver dylika mål; jag instämmer i hans åsigt och får, på grund af hvad så viii nu som förut blifvit anfördt, förblifva vid mitt yrkande om afslag.
Jag har ånyo begärt ordet, för att erinra derom, att förslaget berörer två omständigheter, som icke böra lemnäs ur sigte vid dess bedömande.
Den ena är, att genom dess antagande skulle man åt Norge tillerkänna en rätt, som icke finnes förbehållen i Norska grundlagen, ty det är klart att, om Kon. skulle öfver förbund med främmande makter höra det Svenska StatsRådet, så skulle Han också höra det Norska.
Den andra omständigheten är, att ordet »afhandlingar» kan få en ganska stor ursträckning.
Enligt hvad jag tror mig veta, förekomma ganska ofta med främmande makter afhandlingar, som alldeles icke föranleda några traktater, utan afgöras genom noter; och det föreslagna stadgandet skulle således kunna verka ganska menligt på våra diplomatiska förbindelser.
Då man vidrör dessa ämnen, måste man komma ihåg. att vi kunna mycket väl stifta bVad lagar vi vilja för vår egen Stat, men måste också något fästa afs:de pä förhållandena utom densamma.
Då man med den nu föreslagna Grundlags-förändringen afser att förskaffa sig konstitutionella garantier för utrikes-ärendenas riktiga behandling, anhåller jag vördsamt att få fästa det Höglofl.
Ståndets upmärksamhet på hvad i detta afs-.de redan finnes stadgadt i nuv:de 12 § R.F. Denna g innehåller: »Konungen eger att i afhandlingar och förbund med främ »mande makter ingå, sedan
Han, enligt föregående g, deröfver hört »StatsMinistern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Statsllåds-ledamot.»
Uti ett utbildadt konstitutionelt samhälle bör man väl antaga Den 10 December f. m att, åtminstone i de vigtigare politiska frågorna, Konungens samtlige Rådgifvare hysa enahanda åsigter.
Genom stadgandet att, jemte StatsMinistern för Utr.
Ärendena, en annan Statsllåds-ledamot skall deltaga i behandlingen af ifrågav:de ärenden, tvckes då StatsRådet ega full säkerhet att kunna göra sina åsigter gällande; men jag hemställer, om icke detta stadgande äfven innebär, genom dessa begge Rådgifvares ansvarighet, en tillräcklig garanti för att dels alla nödiga uplysningar skola åt Konungen lemnäs, och dels att allt alside skall fästas å Rikets fördel och sannskyldiga nytta.
För den, sorn något känner till utrikes-ärendenas nuv:de behandling, är det också ingalunda obekant, att de mål, som förekomma vid den mera enskilda eller s. k. ministeriella föredragningen, endast äro sådana, som otvetydigt kunna hänföras till jus majestatis.
De andra målen passera redan nu StatsRådet; sålunda afgöres t. ex. hvad som står i sammanhang med handel och sjöfart, efter inhemtadt yttrande af Chefen för CivilDepitet; öfver andra frågor åter yttrar sig Justitie-StatsMinistern o. s. v.
Då man salunda redan eger all den säkerhet för ärendenas riktiga och noggranna behandling, som R.
St. kunna önska och fordra, förefaller mig detta Konst.
Utskits förslag — må det tillåtas mig att begagna denna liknelse — ungefär som om en person, hvilken befinner sig vid fullkomligt god helsa, önskade att må ännu bättre.
— Jag instämmer fördenskull helt och hållet med Frih. von Paykull deruti, att förslaget är hvarken nödigt eller nyttigt.
Det är icke nödigt, emedan den konstitutionella garantien redan är genom det nuv:de stadgandet i 12:te §:n R.F. gifven, och icke heller nyttigt, utan tvärtom skadligt, emedan det, skulle komma att i flera läll, der iakttagande af skyndsamhet är af aldrastörsta vigt, förorsaka upskof och binda händerna både på K. M:t och Hans Rådgifvare.
Med stöd af hvad jag nu haft äran anföra, förenar jag mig med dem, som anhållit om afslag å denna punkt af Konst.Utskits Betänkande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att under densamma blifvit yrkadt dels förslagets antagande och dels dess förkastande, samt att H.
Exc. först finge hemställa, om R. o.
Ad. antoge ifrågavtde förslag till ändring i 12 § Reg.Forin.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvaruppå H.
Exc. gjorde propos. å förslagets förkastande, samt, då svaren dervid utföllo med starka ja jemte många nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
4:de punkten, innehållande förslag ang:de det tillägg till 12 § Reg.Form., att Konungen icke må, utan R.
St:rs samtycke, blifva regeraude Furste af utländsk Stat.
Raab, Adam Christian; Jag hade väntat att få höra någon af dem, som förra Riksdagen voro ledamöter af Konst. 27B Den 10 December f. m. Utsk:t, yttra sig; men då så icke skett, får jag anmärka, att mig förekommer detta stadgande ganska betänkligt, emedan under uttrycket »främmande
Siat» kan inbegripas äfven brödrariket Norge, sä mycket heldre, sorn Sverige ofia sä af detsamma benämnes.
Det skulle således kunna innebära, att Konungen af Sverige, när Han tillträdde timonen, ej kunde blifva Konung af Norige, ulan att fråga It.
St. till råds och begära deras samtycke.
Deremot är detta stadgande alls icke af behofvet påkalladt, och att man föreslagit detsamma till antagande, påminner mig om en anekdot från Tyska Förbundsförsatnlingens sammanträde i Frankfurt år 1848, hvarvid man en hel f. m. diskuterade öfver huru de priser skulle användas, som den blifvande Tyska Flottan skulle komma att göra.
De farhågor, som Konst.UtsIct genom sitt nu framlagda förslag sökt på förhand häfva, förflyttar oss några hundra är tillbaka i vår historia.
Jag instämmer fullkomligt med den siste värde talaren, väl icke i de betänkligheter, han yttrat i afs:de ä vårt förhållande till brödrariket Norige, ty derpå kan det icke hafva någon inverkan, men deruti, att man striickt försigtigheten allt lör långt.
Jag kommer derföre att rösta mot förslaget.
I motsats till de båda siste talarena, får jag tillstyrka bifall till det framlagda förslaget.
Det finues viii knappast bland de beslut, K.
M:t eger lätta, något af mera vigt än det att blifva regerande Furste af utländsk Stat.
Det måste då också vara i sin ordning, att R.
St., om sådant skulle ifrågakomma, först derom tillspörjas, innan det sättes i verket, helst egenskapen af regerande Furste i eu annan Stat skulle kunna förmiuska K.
M:ts förmåga att, som sig bör, föra regeringen i Sverige.
Den förste talaren i denna fråga har yttrat den betänkligheten, att förslaget kunde innebära något hinder för Konungen af Sverige att tillika varn Konung i Norge, utan att R.
St. dertill uttryckligen lemnat sitt samtycke.
Jag får då påminna, att Konungen af Sverige redan genom denna Siu egenskap tillika är Konung i Norige; och härtill hafva li.
St. redan eu gång för alla lemnat sitt samtycke.
Detta inses så mycket klarare deraf, att R.
St. i Grundlagen intagit föreskrifter derom, huru förhållas skall, då Konungen uppehåller sig i konungariket Norige.
— Jag önskar lifligt, att detta förslag måtte bifallas, emedan jag anser det vara af stösta vigt, att beslut af så genomgripande betydelse icke må kunna lättas, innan R.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE 3Etta>a>MSÄÅ$aa &D21Läf» VID JTaötrma tttHfttagai i &t0<hlplm Åren 1853—1854.
Sjuna#
Häffer. STOCKHOLM.
Hörbergska Boktryckeriet, 1 8 5 4.
Måndagen den 1 Maj 1854.
Plenum kl. ^ 10 f. m.
Justerades ett prot.-utdr. för d. 26, 27 och 29 sisth April.
Föredrogs K. M:s d. 29 sisth April e. m. på bordet lagda Nåd.
St:r, i fråga om erforderligt
Statsbidrag till uprätthållaude af den Arméens Pénsions-kassa åliggande pensionering.
' Hr Palmcrantz, Joli. Maur.:
Såvidt jag har kunnat upfatta ipnehållel af den nu föredragna Nåd.
Propos:n, ärmeningen att begära ett Statsanslag för Arméens Pensions-kassa.
Da man känner de stora kapitaler, som ifrågavar:de kassa eger, så synes det mig som om densamma, lika väl som andra kassor eller gäldenärer borde kunna uplåna medel för att fullgöra sina förbindelser mot pensionstagarne, ifall något års inkomster möjligen skulle understiga samma års utgifter; hvilket förhållande dock sällan torde inträffa, då kassan på sätt uplyst är, så obetydligt begagnat sig af sin förut beviljade kreditiv-rätt.
Jag ville blott hafva antydt detta förhållande, pä det att StatsUtsk., vid behandlingen af den K.
Proposm, mätte taga saken i öfvervägande; och jag anhåller derföre att detta mitt yttrande måtte till nämnde Utsk. få medfölja.
Det finnes troligen intet Iand, der Staten i allmänhet bidrager så litet lill pensions-anstalterna, som Sverige.
Jag hade alltså föreställt mig, att vi desto heldre bordt utan anmärkmr remittera förevande Nåd.
Propos. till StatsUtsk., som detta Stånd lika litet, som de öfriga gjort något afseende på min motion om krigsmanshus-kassans befriande från sin dryga utbetalning till KrigsColhii tjenstemäns aflönande.
Från denna kassa utdelas icke blott pensioner till gamla afskedade underofficerare och soldater, utan äfven bidrag till Arméens Pensions-kassa.
När Staten icke sjelf aflönar sina tjenstemän, så är det rätt att han ä andra sidan får deltaga i de kassors uprätthållande, hvilka på hans karghet blifva lidande.
Remitterades till StatsUtsk. 4 Den 1 Maj.
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 29 sisth April e. m. på bordet lagda Nåd. Propos:r lill R.
St:r: l:o Ang:de pension på allmänna indragnings-staten åt 2:ne afvittrings-Landtmätare i Norrbottens län; och 2:o Ang:de nplåtelse af mark från Eskilstuna kungsladugård till skolhusbyggnad inom Klosters församling af Nyköpings län.
St:r, ang:de uplåtelse åt enskild person af norra delen af Carl XIII:s torg i lmfvudstaden till bebyggande och disposition under viss tid emot tomtöres-afgift.
Ändamålet med den nu föredragna K.
Propos;n är utan tvifvel det, att en sä vacker plats som Carl XIII:s torg skall genom enskilda personers företagsamhet blifva försedd med passande åbyggnader, då R.
St:r icke torde vilja lemna medel dertill.
Häremot har jag naturligtvis ingenting att invända.
Men R. o. Ad. torde erinra sig, att Konungen vid innevar:de Riksdag föreslagit, att åt nya Elementarskolan i Stockholm måtte beviljas en summa af 50,000 R:dr för anskaffande såväl af ett skolhus som tomt dertill.
Den nu ifrågavar:de tomten synes mig, både i anseende till läge och utrymme vara serdeles tjenlig för en dylik byggnad, och om Staten vill för intet uplåta densamma: kan det kontanta bidraget blifva mindre.
Jag anhåller att denna min anmärkning måtte få åtfölja den K.
Proposm till StatsUtsk., på det alt Utsk., när anslagsfrågan kommer under pröfning, måtte taga saken i öfvervägande.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s d. 29 sisth April e. m. på bordel lagda Nåd.
St:r, ang:de anvisande af fyllnad i ersättningen till Wadstena krigsmanshuskassan och Amiralitets krigsmans-kassan för de till Statsverket indragne rusthålls- samt en-per-mille-afgifterne vid fastighets-köp.
Föredrogos och remitterades till LagUlsk. K. M:s nedannämnde d. 29 sisth April e. m. på bordet lagda Proposm till R.
St:r: l:o med förslag till ändring i Förordningen den 20 Nov. 1845, om jords- eller lägenhets afstående för allmänt behof; och 2:o med förslag till Fridlysnings-stadga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägs- och telegrafs-anläggningar.
Föredrogs ånyo Serskilda Utslcs d. 22 och 24 sisth April på bordet lagda Betänk. 3\a 9, i anledn. af motioner om reglerande af bränvins-tillverkningen för liöstmånaderne innevarande år.
Den 1 Maj. S Frill, af Ugglas, Curt Gust.:
Genom det beslut, som R.
S(:r redan sä godt som definitift fattat, har en stor och genomgripande förändring i bränvins-lagstiftningen blifvit genomförd.
Jag har efter min förmåga sökt bidraga till denna utgång; men lika angelägen som jag varit att vinna ett sådant resultat, lika angelägen är jag äfven att icke gå brådstörtande tillväga vid tillämpningen af den nya lagen.
Ty, man måsäga hvad man vill, säkert är dock, att denna lag kommer att betydligt rubba gamla förhållanden och inrotade vanor, och lyckligt vöre, örn man finge någon tid på sig för att sätta sig in de nya förhållanderne.
Undantagslagar äro i allmänhet skadliga, och, efter min öfvertygelse, serdeles i ett sådant fall, som detta.
En så beskaffad undantagslag, som här är ifråga, kan i min tanka icke rättfärdigas af några andra skäl, än högst vigtiga omständigheter, och det tillhör oss att pröfva, huruvida sådana omständigheter äro för handen, som göra det nödvändigt att ingå på det af Serskilda Utsk. framställda förslag.
Hvilka äro dä de vigtiga omständigheter, som böra rättfärdiga inställandet af bränvinsbränningen?
För min del kan jag icke finna andra, än en inträffad eller befarad missvext.
Sådant är dock f. n. icke händelsen, ty vi ega grundade förhoppningar att vänta oss en god skörd.
Är det då skäl att med dessa förhoppningar för ögonen göra en inskränkning, sorn skulle betydligt inverka på personers ekonomiska ställning och som, man må säga hvad man vill, skulle alstra ett stort och törhända icke orättvist missnöje.
Man har genom den nya lagen gått in på att afsäga sig något, som af flertalet ansetts såsom en rättighet; bör man då icke gifva dem tid att sätta sig in i de förändrade förhållanderne och sålunda kunna ordna sin hushållning i öfverensstämmelse med den nya författningen?
Sådant skulle efter min tanke, i väsendtlig män betagas dem, i fall man inställer bränvinsbränningen under instundande höst.
De omständigheter, som Utsk. i sitt Betänk, ansett vara för handen, äro att, ifall bränvinsbränningen varder tillåten, så skall en omätlig bränvins-produktion'komma att ega rum under hösten.
Detta må vara sannt, men sådant vore efter min tanke en mindre olycka, än den brådstörtade rubbning i den enskildes hushållning, sorn den föreslagna undantagslagen skulle åstadkomma.
Vidare säger Utsk., att om bränvinsbränningen icke inställes, så kommer nöd att upslå; men detta antagande anser jag, på grund af hvad jag förut haft äran säga, vara alldeles förhastadt.
Då jag således saknar all ledning att f. n. kunna bedöma, huruvida den af Utsk. föreslagna åtgärden verkligen är af behofvet påkallad, så får jag för min del vördsamt tillstyrka, att H. o. Ad. mätte förklara Serskilda Utsk:s Betänk.
JVs 9 icke föranleda till någon åtgärd frän Ståndets sida.