Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad här blifvit yttradt, att fideicommissarien vore att anse endast som en förvaltare af fideicommisset, finner jag vara en fullkomligen falsk grundsats.
Det är orimligt, att man skulle hafva rättighet att för en långt aflägse framtid föreskrifva vilkor för nyttjande-rätten 3S Den 3 Maj f. m. af jord; och om sådana vilkor blifvit föreskrifna i en tid, då man ej kunde beräkna eller förutse en annan tids förhållanden och behof, samt i hvad mån samhällets fortgång och utveckling kräfde förändrade lagar, så synes det mig vara en pligt för lagstiftaren att upphäfva dem.
Också utgick man vid r8io års riksdag från denna grundsats och föreskref, att dylika dispositioner i afseende på nyttjanderätt ej borde vara bindande för längre tid än för fideicommissalien i andra led.
Jag har ej en sådan vördnad för gamla former, att jag kan tro, det någon enskilds rätt förnärmas genom dessa formers förändring i enlighet med tiden.
Dessutom är det ju möjligt, att fideicommissdispositioner i alla fall för evärdliga tider ej kunna hållas i helgd, enär t. ex. slägten kan dö ut och egendomen, i följd deraf, såsom dana-arf tillfalla Staten.
Jag tycker det vara en ganska stor illiberalitet att, då så många och vigtiga anmärkningar blifvit gjorda, bestrida ålerremiss af betänk, och hota med votering för att hindra den.
Jag får derföre erinra om hvad Gr.
Cronhjelm i ett af de sednaste plena yttrade, då man jemväl med hotet om votering sökte skrämma sig till bifall för sin mening.
Jag beger mig till den modification af inteckningsrätt för fideicommissarie!', som Gr.
Cronhjelms motion föreslår, och förenar mig i den anhållan, att LagUtsk. må åter upptaga endast Gr. Cronhjelms motion.
Mitt mera vidsträckta förslag må gerna lemnäs å sido, emedan jag icke har hopp, att det nu skall vinna framgång.
Om det är ett sannt tillmäle af Hr von Hartmansdorff mot motionärerna, att de äro oombedda commissionärer för fideicommissarierna, så är det å andra sidan sannt, att Hr von Hartmansdorff är en oombedd försvarare af fideicommissariernas närmaste arftagare.
Jag skulle tro, att utöfningen af vårt ömsesidiga kall såsom representanter hemtar någon skönare dager just deraf, att detta kall ej utöfvas till följd af commissioner.
Hr von Hartmansdorff liar önskat, att fideicommissarierna måtte få råda sig sjelfva.
Detta är hvad jag i vissa fall vill inskränka och i vissa andra fall utsträcka.
Jag önskar, att de ej må kunna bedraga kommande generationer.
Jag är öfvertygad, att om jag gjort samma motion, men vändt om framställningen, hade jag haft Hr v. Hartmansdorff med mig.
Om jag nemligen först föreslagit, att vilkoret om amortering må förenas med alla de lån, som tillåtas på fideicommissegendomar, så hade Hr von Hartmansdorff säkerligen varit ense med mig.
Nu har jag börjat med, att hvem som helst måtte få belåna sitt fideicomraiss och icke, såsom hittills, sådant endast tillåtas för vissa personer; och för det jag i denna ordning framställt mitt förslag, talar Hr von Hartmansdorff nu ernof mig, oaktadt hufvudändamålet för motionen är, atf lånen må blifva amorterade.
Den a Maj f. m. 39 Jag beder att få återkalla i R. o. Ad:s minne, hvad som passerade i sista plenum.
Då yrkade jag bifall till etf betänk. och begärde Hr von Hartmansdorff dess återremitterande, utan att kunna framställa sådana skäl, som af R. o. Ad. godkändes.
Samme talare yrkade då en ytterligare undersökning om sterbliusafgifterna i Stockholm och hotade med votering, i fall hans begäran om återremiss icke bi föl— Jes, samt förmådde derigenom flera ledamöter att icke sätta sig emot återremissen, fastän de förut talat för bifall å betänk.
Jag reserverade mig då emot detta förfarande, att man genom yrkandet på votering söker genomdrifva sin mening och af fruktan för derigenom uppkommande tidsförlust afstår från sin tanka.
Nu ämnar jag icke låta skräma mig genom den begärda voteringen, utan förnyar min anhållan om återremiss å detta betänkande.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid LagUtskrs betänk.
N:o 35 gjorda anmärkningar hindra dess antagande och detsamma således böra återremitteras.
Jag påminner mig just nu ett annat skäl emot 1810 års förordn., nemi.: att, då ansökningar göras bos Konungen om belåning af fideicommiss, afgörandet oftast och hufvudsakligast beror på det yttrande, som familjens öfriga medlemmar afgifva öfver ansökningen.
Detta förhållande kan hafva till följd, att, i fall någon missämja mellan fideicommissarien och den öfriga familjen finnes, ansökningen, om än aldrig så välgrundad, i anledning af familjens afstyrkan blifver afslagen och fideicommissarien följaktligen ruinerad.
Det är således, äfven ur denna synpunkt, af vigt, att en bestämd rätt till belåning stadgas genom lag.
Såsom någon ledning för min opinion öfver voteringens vigt önskar jag att få veta, huru denna fråga hos de öfriga Stånden blifvit afgjord.
1 fall två eller tre af de öfriga Stånden redan bifallit betänk., önskade jag aflägsna mig, emedan tiden då kan ändamålsenligare och bättre användas, än till denna votering.
R i d da r h.-S ec re t.:
Enligt de underrättelser, som från de öfriga Stånden ankommit, hafva Borgareoch Bonde-St:n bifallit Utsk:s betänk.; men om Presie-St:s beslut har ännu ingen underrättelse blifvit lemnad.
Då genom den upplysning, som Riddarh.- Secret. nu lemnat, man ser, att frågan kommer att förfalla, och en återremiss således skulle vara utan ändamål, får jag anhålla om proposition till afslag å betänkandet. 4° Den i Maj e. m.
Den upplysning, som ar leni nåd., alt tvenne Stånd bifallit betänk., verkar ej den påföljd, Frih.
Palmstjerna förmodat, nemi. att frågan skulle förfalla, också om den återremitteras af R. o. Ad:n samt Preste-St; ty om två Stånd återremittera betänk., faller det af sig sjelf, att Utsk. skall åter upptaga frågan, och om Utsk. då frångår sin förra mening, kunna äfven de Stånd, som bifallit detta betänk., frånträda sina beslut.
Sedan nu votering blifvit begärd, anser jag all ytterligare discussion onödig, hvarföre jag anhåller, att voteringen genast må blifva företagen.
Upplästes lill justering och godkändes följande voteringsproposition :
N:o 35 öfver Gr.
Otto Aug.
Cronhjelms samt Hr Wilh. Fredr.
Dalmans motioner om rättighet att å fideicommiss-egendom upptaga lån, motsvarande •§■ af egendomsvärdet, voterar )ai den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. återremittera ofvannämnde LagUtskts betänk.
N:o 35 tillika med de dervid gjorda anmärkningar.
Nej — 46. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Fredagen den 2 Maj i834.
Å nyo föredrogs LagUtsk:s d. 24 sisth April på bordet lagda betänk.
JX:o 36 i anledn. af Frih. Ludv.
Royes motion om utfärdande af en lag, rör:de utländsk mans rätt att i Sverige sig nedsätta samt härstädes förvärfva naturalisation.
Jag anhåller om upplysning, huru de öfriga Stånden afgjort detta betänkande.
Undertecknad Ri d da r h.-Secr e t: LagUtsk:s nu föredragna betänk, är af Borgare- och BondeSt:n bifallet; men någon underrättelse, om eller huru detsamma i PresteSt. blifvit afgjordt, har icke ankommit.
Den 2 Maj e. m. Gr. Cronhjelm:
Jag förutser visserligen, efter den upplysning jag nu erhållit, att motionen icke kommer att medföra någon påföljd; men jag får dock till protoc. förklara, att jag anser Utsk. hafva bort lemna mera afseende åt den väckta frågan, än som skett.
Det är visst sannt, att naturalisation vanligen beviljas af K. M., då en sådan begäres; men dä beror likväl af nåd, hvad som borde vara rättighet.
Erfarenheten har visat, att utländningars inflyttande i landet varit ganska fördelaktigt för detsamma, och jag tror således, att sådana inflyttningar böra underlättas och befrias från sådana vilkor och omgångar, hvilka förorsaka, att de icke så ofta äga rum, som eljest skulle vara fallet.
Jag skulle således önskat återremiss af betänk, och att Utsk. hade återkommit med tillstyrkande, att utländningar måtte erhålla en på lag grundad rätt att till Sverige inflytta och derstädes efter vissa år åtnjuta naturalisation.
Jag vill blott taga mig friheten tillkännagifva, att motion blifvit i Constit.Utsk. väckt om en så beskaffad ändring i grundlagen, att det af motionären åsyftade ändamål komme att vinnas.
Efter den upplysning, Hr Cederschjöld meddelat, kan mitt yttrande vara öfverflödigt.
Jag hade eljest ämnat instämma med Gr.
Cronhjelm, likväl med den skiljaktighet, att då endast 2:ne
Stånd bifallit betänk., kunde återremiss ingalunda vara olämplig eller ändainålsIÖs; meri efter den upplysning, Hr Cederskjöld meddelat, anser äfven jag betänk, kunna bifallas.
Efter det verkligen kan vara något att vinna med återremiss, yrkar jag, att en sådan må beslutas, enär icke någon yrkat bifall till betänk, och discussionen ej är vidlyftigare, än att den latt kan utskrifvas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propus, först till återremiss och derefter lill bifall å LagIJfsk:s betänk, K:o 36; men båda propositionerna blefvo med ja och nej besvarade.
Jag kan icke instämma uti den grundsats, som synes hafva ledt LagUtsk. i dess i frågavar. betänk.
Jag tror icke, att motionen står i strid mot 28 §.
Reg.F.; ty då Konungen ensam i sin Conseil.
Utan behof af förändring utaf nämnde grundlags-^., kan bevilja naturalisation, måste äfven en af R.
St. och Konung gemensamt stiftad lag, utan någon grundlagsförändring, kunna tillerkänna berörde rättighet.
Detta är motionens syftemål; och enligt den åsigt, jag alltid hyllar, att man nemi. tili alla förhållanden bör, så vidt möjligt är, söka göra medborgaren, vare sig in- eller utländning, oberoende af godtycke 6 H. 6 4’ Ben 2 Maj e. m. eller nåd, lian jag ej annat än ogilla TJtskts betänk., saint sålunda yrka detsainmas återremitterande.
Efter förnyad propos. af H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, blef betänk.
N:o 36 återremitteradt.
Företogs till pröfning LagUtskts d. 24 sistl.
April på hordet lagda betänk.
N:o 07 öfver Frih. Lars Stjernstedts och Riksd.-fullm.
Wijkmans motioner om borttagande af dödsstraffet för stöld ur bref, som ej äro under Postinrättningens eller annan allmän vård.
Hr von Stahl, Sven Aug.:
LagUtskts nu föredragna betänk, synes mig påkalla en återremiss.
Den ifrågavar. K. förordn. af d. 5 Mars uttrycker i dess ingress be stämdt, att meningen med det derigenom för stöld ur bref stadgade dödsstraff varit endast den, att för berörde brott utstaka ett lika straff, som var gällande för inbrottsstöld, hvilken förbrytelse då var belagd med dödsstraff.
Det dröjde icke länge, förrän lagstiftaren fann sig föranlåten borttaga dödsstraffet för inbrottsstöld.
Af ett för mig föga förklarligt förbiseende kom likväl dödsstraffet i 1746 års förordn. att qvarstå.
Jag lemuar derhän, huruvida den säkerhet, man velat bereda Postinrättningen, bidrog härtill.
Men om ock det behof af större skydd, denna inrättning kräfver, kan anses rättvisa den stränga straffbestämmelsen, hvarom dock meningarna äro delade, synes mig detta ansvar vara orättvist, olämpligt och öfverdrifvet, då fråga är om tillgrepp ur bref, - som blifvit åt enskild person anförtrodt.
Det förseglade pappersomslaget kan här, efter rättsbegrepp, ej göra anspråk på större helgd, än den förseglade pappasken, den lästa trälådan, m. m.
Man har antagit såsom en allmän regel i brottmålslagstiftningen, att straffet bör lämpas efter brottet.
Att denna grundsats i förevarande fall blifvit helt och hållet uppoffrad, torde ej fordra någon vidare undersökning.
Men icke blott den omständigheten, att straffet ej står i öfverensstämmelse med brottets art, fordrar en Jagförändring i förevarande fall; dertill finnes ett ytterligare skäl.
Tvekan har nemi. hos domstolarna uppstått, huruvida, sedan dödsstraff för inbrott i allmänhet blifvit upphäfvet, 1746 års förordn. numera kan anses vara gällande.
Vid tillämpningen hafva skiljaktiga meningar härom försports.
Denna olikhet i tillämpningen har särdeles uppenbarat sig hos öfverdomstolarna.
I Svea Hofrätt hafva tankarna härom varit så delade, att en division tillämpat dödsstraff för förbrytelsen, då en annan division ansett densamma böra umgällas med det ansvar, som för inbrottsstöld nu äger rum.
Domstolen förefinnes samma skiljaktighet, ehuru pluraliteten der anser sig bunden af 1746 års förordn. och tillämpar dödsstraffet.
Konungens benådningsrätt har också hittills jemnkat lagens
Dea i Maj e. m. bristfällighet.
Härmed kan väl förbrytaren vara fullt belåten; men det väl ordnade samhället torde ej böra vara det.
En lag, som lämpligen ej bör tillämpas och med rättvisa ej kan verkställas, bör upphöra att vara lag.
Jag instämmer för öfrigt i de åsigter, Hr Gr.
Sparre och Hr Holm uti deras reservationer emot betänk, utvecklat.
Sparre har dock omnämnt ett K. bref af d. 26
Maj 1827, hvarigenom skall vara förklarad!, att dödsstraff bör tillämpas för alla brefstölder, ehvad de skett ur bref, som anförtrotts åt Postverket eller åt enskild person.
Om något sådant bref har jag icke kännedom; men jag känner, att under samma dag, som Hr Gr. uppgifvit, affärdades, i anledn. af tid efter annan från Svea Hofrätt inkomna mål, uti hvilka de olika åsig— terna hos Hofrätten i besluten gjort sig gällande, en nåd. skrifvelse till Hofrätten, med tillkännagifvande, huru Högsta
Domstolen i dylika fall dömmer.
Om det är detta bref, Gr.
Sparre afsett, är hans åberopande oriktigt; ty detta bref innefattar ej någon lagförklaring, utan endast en underrättelse, den K. M., i anseende till den olika behandlingen i Hofrätten, ansåg sig böra, för vinnande af enhet i lagskipningen, lemna.
Af tvenne andra LagUtsk:s ledamöters, Hrr Grubbes och Cederborghs, särskilda mening inhemtas, att den grundsats hos Utsk. blifvit påyrkad, alt emedan förslag vore uppgjordt till en ny criminallag, inga andra partiella förändringar uti vår brottmålslagstiftning än de, som voro ytterst nödiga, borde för närvarande, och innan förslaget hunnit genomgå slutlig granskning, vidtagas, på det att ej sammanhanget af det hela må rubbas eller brytas.
Detta skäl, oin det lämpligen så kan benämnas, torde kunna öfversättas på följande sätt:
"Efter vi äga ett förslag uppgjord t till ny straffJag, böra R.
St. tills vidare inställa sin lagstiftande rätt i denna del, för alt ej binda sig i afseende å pröfningen af det stora systemet.
Jag hoppas, att pluraliteten inom LagUtsk. icke gotjkänner denna grundsats, och förmodar, att der ett gifvet missförhållande i lagstiftningen visar sig, bör Representationen, i hvad på den ankommer, skynda att afhjelpa bristfällighelen.
Jag tror för öfrigt, att R.
St., genom antagande af de ifrågavar. motionerna, icke behöfva frukta att komma i någon collision med de principer, hvarifrån criminal-lagförslaget utgått.
Jag tror det, emedan de män, hvilka utarbetat detta förslag, ägt för mycken upplysning och för upphöjda tänkesätt, att hafva utsatt sig för den förebråelse att deri hafva sökt införa eller bibehålla grymma och öfverdrifna straffbestämmelser; jag tror det, emedan från de tider, då jernbörd och envig suppleerade lag, Svenska brottmålslagstiftningen utvecklat sig i bredd med upplysningen.
Jag anhåller om proposition till återremiss af betänk.
Utskottet anför såsom skäl till afslag å motionerna, att desamma inskränka sig till blott 44 Den 2 Maj e. m. det fall, då stöld blifvit föröfvad utur bref, som till enskilda personer blifvit öfverlemnade.
"Då den nu stadgade påföljden för stöld utur bref, sorn ej 'aro inlemnade på posten, icke synes böra förändras utan i "sammanhang med straffbestämmelsen för de under postens ''vård lemnade bref, men motionerna ej föranleda till nå"gon Jagförändring i afseende å dessa sednare, hemställer "Utsk., att motionerna ej må bifallas.”
Mig synes, att det varit Utsk. obetaget att föreslå den ändring i båda de omförmälda fallen, som Utsk. kunnat finna öfverensstämmande med ett förnuftigt afvägande af förhållandet emellan brott och straff.
Jag kan icke neka, att jag anser de ifrågavar. brotten vara af svårare beskaffenhet än vanlig inbrottsstöld.
Lättheten att begå dein och att dölja det tillgripna utgöra visserligen skäl för en hårdare straffbestämmelse.
Principen för våra strafflagar emot tjufnadsbrott är också den, att ju Jättare brottet är utfördt, ju starkare binder har lagen veJat nedlägga i straffpåföljden.
Sålunda är stöld ute på marken belagd med hårdare straff än vanlig stöld.
Utsk, således böra föreslå det straff, Utsk. för det ifrågavar. brottet kan anse lämpligt utöfver ansvaret för inbrottstöld; och om Utsk. skulle anse sig bundet deraf, att motionerna icke sträcka sig till mera än ett af de förhållanden, hvilka Utsk. ansett slå i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, så lära, då frågan från Utsk. återkommer, behöfliga ändringar kunna beslutas.
Jag yrkar således återremiss.
Jag förenar mig i yrkandet af återremiss.
Jag stödjer mig dervid hufvudsakligen på de skäl, Hr von Stahl anfört, och får tillägga, att då jag vid genomläsande af betänk, erfarit, det Utsk. funnit betänkligt att borttaga dödsstraffet för stöld utur bref, som icke äro under Postverkets vård, bland annat derföre, att dödsstraffet qvarstår för stöld utur bref, som befinna sig under en sådan vård; så får jag, till häfvande af denna betänklighet, nu väcka den motion, att hela 1746 års förordn, i detta ämne må upphöra alt vara gällande, och LagUtsk. föreslå nya lämpliga straffbestämmelser för de förbrytelser, hvilka i densamma omförmälas.
LagUtsk;s betänk, Alto 37 återremitterades.
Ånyo föredrogs Oecon.Utsk:s d, ?4 sisth April på bordet lagda utlåt, N:o 35, i auledn. af väckta motioner om indragning af biskops- och doroprostembelena.
Hr Dalman, Wilh, Fredr.; Jag tror icke, altUtsk, liti förevar, fråga rätt fattat motionärens mening.
Jag tror nemi. denna hafva varit mindre att få bort nomenclnturen jBiskop, hvilken gerna och för dem, sora anse grundlagen förnärmas af ett slikt borttagande, må qvarstå.
Jag föreställer mig, att frågan katr reduceras derhän, huruvida icke Den 2 Maj e. ra. 45 biskops- och domprostembetena kunna sammanslås och en betydlig besparing genom indragning af de sednares löneförmåner för Statsverket beredas.
Biskoparna komme då tillika att blifva pastorer i domkyrkoförsamlingen och kunde, i utöfningen af denna pastoralvård, biträdas af vice pastor, likasom händelsen för närvarande är uti de prasbendepastorat, som äro anslagna till biskopslönerna.
Emot ett så beskaffad! afseende på den väckta motionen förekomme åtminstone icke det hinder, som Utsk. trott sig finna deruti, att titeln biskop närnnes i grundlagen, men deri åsyftade besparingen vunnes likväl; och jag är öfvertygad derom, att då Statssecreleraren för ecclesiastikärenderna föreslagit K. M. att af R.
St. äska ökade anslag till åtskilliga ganska vigtiga behof för undervisningsverken, hvilket rind. förslag K.
M. dock icke funnit för godt att antaga i anseende till än mer oundgängliga behof till löneförhöjningar för gardesregementerna o. m. s., Hr Statsseereteraren nu skall med tillfredsställelse omfatta detta tillfälle att på den nu yppade, ganska lämpliga väg erhålla de erforderliga medlen.
Jag yrkar således återremiss af betänkandet.
Jag vill minnas, att i PresteStrs privilegier §• står bestämdt, att Biskopar och andra ecclesiaslika embetsman skola bibehållas vid de löneförmåner, de af ålder ägt.
Jag tror frågan sålunda bero på PresteSt., och begär att få veta, hvad öde betänk, rönt i nämnde Stånd.
Undertecknad Ridd.-Secret.:
Angående ifrågavar. betänk. är ifrån Preste- och BondeSttn någon underrättelse icke ankommen.
Från BorgareSt. har det tillkännagifvande ingått, alt Ståndet återremitterat betänkandet.
Hr Cederschjöld har redan upplyst, att Presterskapets privilegier bestämdt förklara, att
Biskoparna skola oförändradt behålla de inkomster och anslag, som dem efter gammal häfd tillkomma.
Om sålunda en eller annan ledamot skulle vilja förminska dessa embetsmäns löner, för att i stället fylla militära eller andra behof, kan en dylik önskan icke gå i fullbordan.
Förslaget, att domprostbefattningarna skulle med biskopsembetena förenas, är icke nyttigt, emedan hvardera af dessa embetsman har så många och vigtiga göromål, att de icke af en behörigen skötas, utan fordra hvar för sig en skicklig och kraftfull man.
Efter det sätt för biskopsembetenas tillsättning, hvilket Hr Dalman tyckes åsyfta, borde den ske genom ett slags entreprenad, så att den finge tjensten, som ville belnda deri för bästa köpet.
Jag befarar likväl, att ett sådant sätt icke skulle medföra nytta hvarken för Kyrkan eller Staten.
Jag anhåller att betänk, må bifallas, emedan en återremiss skulle, da både grundlagen och privile - D e ii 2 Maj f. m. gier hindra det åsyftade ändamålet, utmärka, att R. o.
Ad. ej rätt väl betänkt, hvad författningarna i ämnet stadga.
Till den återremiss af närvar. utsk:s-betänk., om hvilken jag vördsammast anhåller, vågar jag i ödmjukhet anföra, mina skäl.
Med djupaste vördnad för den domstol, hvarunder jag närmast lyder, kan jag likväl icke undertrycka den oförgripliga tanka, att nu, då vi hafva att förvänta en länge önskad förbättring i kyrkans styrelse, en ny kyrkolag, det är ett ord i sinom tid att önska en reorganisation i sammansättningen af den domstol, som skall denna lag handhafva.
Dess personal kan vara fåtaligare, än den nu är.
Med biskop och domprost utgöres gemenligen consistorium af 8 ledamöter.
Att så många icke behöfvas, grundar sig min öfvertygelse derpå, att stiften under hela och någon gång flera år styras af ett vida mindre antal.
Vi veta nemi., att under ledigheter vid de embeten, hvarmed det consistoriella domarekallet är förenadt, intager icke vicarien den lediga platsen i consistorium.
Biskopsembetet kan icke, enl. nuvarande praxis, utöfvas af en oinvigd.
Domproslembetet fördelas vid ledigheter sålunda, att äldste lectorn blifver vice ordförande i consistorium, domkyrknadjuncten vice pastor i församlingen och en af contractisterne vice prost i häradet
Vid ledigheter inom de öfriga assessorerna adjungeras ledamöter för särskilda fall, då det hel. rådet skall vara domfört.
Under riksdagar och vid dödsfall är således consistorium ofta i saknad af både biskop och domprost.
Då jag undergick prestexamen, utgjordes domcapitlet i Upsala af tvenne adjungerade ledamöter.
Häraf föranledes jag att anse den motion, som yrkar domprostembetets försvinnande, vara väl grundad och, om den blifver beviljad, medförande en ganska betydlig besparing.
Biskop, särskildt dertill vigd och förordnad, hvarken kan eller bör något stift sakna; men denne biskop vågar jag tro skulle kunna tillika vara pastor i domkyrkoförsamlingen.
För närvarande äga deras högvördigheter prebendepastorater å landet.
Må dessa erhålla ordinarie kyrkoherdar, och biskoparna i utbyte erhålla den närbelägna domkyrkan, som äfven nu, då domprosten der är pastor, äger en ständig adjunct och dessutom syssloman.
Biskoparnas göromål blifva således genom denna förändring icke förökade; ty det egentliga prostembetet, som nu vanligen är i domprostens händer, kunde någon af de öfriga pastorerna i häradet förvalta.
Domprostarna vågar jag tro kunna saknas.
Deras deltagande i stiftsstyrelsen är mera en deras rätt, härledd från deras fordna pligt att vara gymnasiilärare, än af behofvet påkalladt.
Pligten är nu försvunnen och behofvet har aldrig varit för handen.
Uti Hernösand, Carlstad och Calmar finnes ingen domprost.
Der går ju allt lika bra, dem förutan; hvarföre skulle icke förhållandet kunna vara Den 2 Maj c. m. kl lika öfverallt?
Med ett sådant sammanslående af dessa båda embeten tror jag många fördelar skulle vinnas.
Med både adjunct, syssloman och flera medhjelpare, sorn domkyrkorna i alla fall äga, skulle biskoparna i min tanka, oberäknadt fördelen att under sin vård äga en närbelägen kyrka och i stad förenad församling, än ofta flera aflägsna, spridda landsförsamlingar, lättare kunna vara domkyrkans pastor, än deras nu innehafvande prebendens.
Deras löner, om de jemnkas i närmare förhållande till stiftens storlek, behöfva icke ökas, hvarföre domprostens hela lön annorstädes kunde användas.
Den del af domprostens lön, sorn utgöres af domkyrkans pastoralier, skulle då tillfalla biskopen; men deremot borde ett svarande afdrag kunna ske uti hans öfriga inkomster.
Detta afdrag, tillagdt domprostens kronotionde m. m., som honom utom pastoralier tillkommer, skulle öfver hela Piiket göra en ganska betydlig summa.
Både biskops- och dompVostprebenden blifva då consistorielia pastorater, hvarigenom en mängd extraordinarie prestman försvinna.