Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, och detta så mycket mera, som de ömmande omständigheter, i hvilka en enskild person befinner sig, icke få inverka på grundsatserna, enär det kändt är, att anbudet icke måste varit så alldeles ofördelaktigt, efter Gr. Wirsen genast efter airende-äuctionen öfvei tog arrendet , och fullgjorde detsamma opåtaldi: den rättegång, sorn sedermera uppstått emellan hans stei bluis och Kamererare!!
Krutmejer, är ettämne, som icke kan blifva föremål för R.
St:s pröfning, ej heller ens för någon öfverläggning i deras plena.
Hr Anckarsvärd, August:
Jag kan, i min egenskap af ledamot i StatsUtsk., icke annat än på det högsta motsätta mig den begärda återremissen.
Jag kan åtminstone icke förklara mig, hvad Regeringsmakten har för afsigt med dessa remisser till StatsUtsk. af frågor, dels om arrendens nedsättning, dels om arrendens prolongation, efter arrendetidens slut, och dels andra dylika nådeansökningar, så vidt Regeringen icke dermed skulle åsyfta, att R.
St. skulle komma med hjelp och leuteration.
Alla dessa remisser hafva visserligen varit i complett saknad af någon Regeringens egen enskilda tanke.
De hafva icke innehållit annat, än den visserligen högst intressanta uppgiften, hvilka af Statsrådets ledamöter varit närvar., men icke ett ord om hvad de tänkt i afseende på sjelfva saken.
Vid dessa remisser hafva likväl alltid varit fogadt Konungens Bef:h:des vitsordande om arrendatorernes nit och drift att sköta deras arrenden och tillstyrkanden, att de, efter arrendetidens förlopp, måtte få förnyadt arrende, utan auctionsstegring; och är jag, för min del, med den verkligen praktiska kännedom, jag äger om arrendatorskallet här i landet, och huru nöjd man här bör vara att hafva en god arrendator, hvilket icke så ofta inträffar, öfvertygad att både för det allmänna bästa och för arrendators-ciassen det skulle ur politisk synpunkt vara både rättvist och klokt att fästa afseende på sådana ansökningar, som de ifrågavarande.
Och det är ej annat än della, som StatsUtsk. har gjort.
StatsUtsk. har trott sig handla i 7 H. 56 44» Den 3o Maj f. m. full öfverensstämmelse med livad Regeringen i della hänseende liar önskat.
Man kommer här i elt sådant dilemma, alt i allim blifver det en Bo hels förbistring, då man icke vet hvad man skall göra eller huru man skall bära sig åt.
Klandret kominer här från elt håll, hvarifrån man minst bort vänta det.
— Hvad Frih.
Cederström beträffar, vet jag ej, om han vid della tillfälle talat i egenskap af Karnmar-collegii president eller såsom enskild riksdagsman.
Talar han såsom enskild riksdagsman , så är mitt j a så godt som hans nej.
Om lian deremot talar som Karnmarcollegii president, så har han stor vigt; men då vill jag, att han något så när skall rälta sig efter hvad som Statens sannskyldiga intresse och nytta fordrar.
Jag kan för min del icke finna, alt enligt 77 §:n Reg.Ftn, som bjuder, alt dessa ärender skola förvaltas efter de af R.
St. fastställda grunder, StatsUtsk. kan tillvitas att hafva föreslagit en öfverträdelse af dessa grunder, då de tillstyrkt R.
St. att förlänga dessa 3o-åriga arrenden, utan att genom en auction inlocka äfventyrare att uttränga dem, som på rättmätiga grunder kunna äga anspråk på att få vara i besittning deraf.
Jag tror icke, att Staten skulle vinna något derpå ; vi hafva sett huru det gått med en mängd af utarrenderade militieboställen , som inropats lill höga priser och några
Ar derefter varit så vanhäfdade, alt kostnaderna för, deras iståndsällande sligit vida öfver den för elt eller par år utgångna högre anendeafgiften.
Jag tror således, såsom en allmän grundsats, alt det är vigtigl, atl sådana leulerationer, som den nu ifrågasatta, blifva beviljade åt de arrendatorer, som väl sköta deras hemman, samt att de blifva bi behållne vid sina arrenden, emedan de långvariga arrendena föl' Kronans egendomar äro de förmånligaste.
Jag tror således, att det ur alla synpunkter varit rätt af StatsUtsk., att, jemte det man beviljat enskildes ansökningar i sådant afseende, då de blifvit af K. M. till Utsk. remitterade, man fäslat afseende på de tillstyrkanden, som blifvit gifna of de auctoriteter, hvilka deröfver varit hörda, och att StatsUtsk. således icke kan beskyllas för alt hafva handlat blott efter hugskott
Jag saknar här olyckligtvis i dag, som vid många föregående tillfällen, möjlighet att kunna interpellera någon af Regeringens nuvar. ledamöter.
Jag skulle eljest tagit mig friheten att till dem framställa min önskan, att såsom en nödvändig upplysning få veta hvad Regeringen egentligen menar med dessa nakna och tankefattiga remisser.
Så länge vi få dem på detta vis, mäste vi väl nyttja vår gissningsförmåga, och i sådant fall kan ingen förebrå oss annat, än möjligen att vi hafva gissat orätt; men då faller felet tillbaka på dem, som satt oss i nödvändighet att gissa, och icke med ett enda ord kunnat säga hvad de dermed åsyftat.
Jag önskar, att dessa misslyckade gissningsförsök icke måtte leda derhän, att man ej bryr sig om att gissa , Den 3o M a j f. m. utan handlar efter hvad man tycker vara lämpligt.
På alla dessa skäl anhåller jag vördsamligen, att R. o. Ad. täcktes taga noga i betraktande StatsUtskts sträfvan alt handla rättvist och enligt med Regeringens önskan i detta fall, samt icke onödigtvis öfverhopa oss med göromål och återremisser, ty jag kan försäkra, ali vi derfömlan icke sakna göromål.
Det kan synas på numerären af de hi tänktn, ‘om vi återfått, och som vi skickat ifrån oss, att del icke varit brist på arbete inom Utsk.
Jag tror ej för min del, att vårt lunga stats-machineri behöfver göras tyngre, an liv ad nödvändigheten klöfver i delta fall.
För öfrigt måste jag förklara, att jag, i intet afseende, här blifvit upplyst, det jag haft orätt i mitt votum i StatsUlsk. uti förevar, fråga, och alt således, hvad mig enskildt beträffar, icke någon återremiss kommer alt verka det aldraminsta.
Jag anhåller om propos. till bifall å StatsUtskts betänkande, Frih. Boye, Ludv.:
Jag har svårt alt veta hvilken annan mening
Regeringen kunnat hafva med frågans öfverlemnande till StatsUtsk., än alt en leuteration må kunna äga rum.
Nåväl! när nu StatsUlsk. gått Regeringens önskan till mötes; hvarföre genom en formfråga lägga hinder i vägen för det ändamål, som Regeringen synes hafva åsyftat?
För min del tror jag, alt livar och en, som med någon uppmärksamhet följt de öden, som, enligt de åt allmänheten gillia meddelanden, varit sökandens lott, är det svårt att icke ömma för hans belägenhet; och jag tror ej att här Konungamakten på något sätt trades för nära, derföre att den hemställan, som Konungamakten öfverlemna! till R.
St., blifvit bifallen.
Jag anhåller om bifall till StatsUtskts betänkande.
Hr Anckarsvärd har yttrat sig ronde afsigten med de af K. M. till StatsUtsk. öfverlemnade handlingar.
Det hade i min tanke icke varit omöjligt för StatsUlsk. att finna, vid närmare begrundande af 77 §:n Reg.Ftns tydliga innehåll, — nemi. det Kronans gårdar skola förvaltas efter de grunder R.
St. derom föreskrifva, — det K.
M. varit förhindrad af de grunder, hvilka R.
St. vid iSio års riksdag beslutat, att medgifva någon leuteration till förlängning af arrenden, annorlunda än genom auction, utan förutgånget- medgifvande af R.
Nu, roine herrar ! är ett sådant öfverlemnande af handlingar alldeles icke en begäran örn R.
Sits beslut, utan man hade naturligtvis bort finna, att här är fråga om att R.
St. måtte komma i tillfälle medgifva, att de grunder, som äro bestämda undantag, må få äga rum, i händelse omständigheterna sådant kräfva.
Då äro R.
St. i laglig utöfning af sin beslutande rätt i och för tillämpning af de af dem fastställda grunder; men i samma stund R.
St. sjelfve allena besluta ett sådant undantag, så ingå de sjelfve i förvallningsålgärder, hvilka 441 Den 3o Maj f. m. elter grundlagarna aro öfverleinnade till Styrelsen, efter de grunder, som R.
St. bestämma; och, mine herrar! kommen väl ihåg, att dessa grunder iiro bestämda af R. St., utan all Konungens medverkan och ulan att underställas
Dess sanction. —- K. M. ensam äger omsorgen om deras tillämpning.
Den värde ledamoten har frågat om det är i egenskap af Kamrnar-collegii president eller i egenskap af ståndsledamot, som jag yttrat mig.
För att få svar på denna fråga, hänvisar jag honom till i §:n Riksd.Ordn.
Alt våra röster gälla lika, derom kan ej tvistas; men att grundlagens bokstaf måste följas, derom är jag öfvertygad att han med mig skall instämma, och jag begär endast, att lagen skall efterlefvas.
Han kan omöjligt misslaga sig derom, att der lagarna skola tillämpas, och der R.
St. vilja, att Styrelsens rådgifvande personal skall vara ansvarsskyldig , der måste också R.
St. på sin sida taga sig lill vara att besluta något, som strider emot dessa lagar; man kan eljest från afvikelse!' på R.
Sirs sida leda sig lill rätt att medgifva afvikelse från lagarna å Piegeringens sida, hvilket jag förmodar icke kan förenas med anseendet för Svenska folkets representanters beslutande-rätt.
— Den värde ledamoten har förklarat, alt StatsUslk. handlat rätt, då det tillstyrkt R.
St:s"ifrågavar. beslut.
Della är just stridsfrågan emellan honom och mig.
Jag anser, att StatsUlsk. handlar rätt uti detta fall likasom uti alla öfriga, om StatsUtsk. tillstyrker R.
St. att medgifva, att från de allmänna grunder, sorn äro fastställda för förvaltningen af Kronans egendomar, det undantag må göras, alt K, ål. må pröfva ansökningen i dessa speciella fall, och, der skäligt finnes, vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda.
I sådant fall hafva R.
St. iakttagit den form, som grundlagarne föreskrifva, och då lärer den värde ledamoten icke neka, alt afsigten med handlingarnes öfverlemnande blifvit vunnen, samt att K.
M. icke kunnat handla annorlunda, icke kunnat föreslå R.
St. någon ändring i grunderna, emedan K.
M. icke har någon röst i denna lagstiftningsfråga.
— Samme värde ledamot har jemväl förklarat, att en återremiss icke skulle leda till något, utan att han i StatsUtsk. skulle vidblifva den opinion, som han redan i ämnet äger.
Jag vill fästa hans uppmärksamhet derpå, att om också StatsUtsk. vidblifver sitt afgifna utlåt., skulle R.
St. likväl genom en återremiss komma i tillfälle att, när utlåt, för andra gången hos R.
St. föredrages, förändra detsamma till hvad det enligt lagens bokstaf bör vara, och att, i stället för att besluta i ämnet, öfverlemna till K.
M. en skrifvelse, deruti R.
St. medgifva, att i afseende på denna speciella fråga de allmänna grunder, som blifvit fastställda, må kunna leutereras på det sätt, att K.
M. må medgifva hvad billigt och skäligt vara kan.
D c ii 3o M n j f. m. Gr. Morn, Claes Fredr.:
I)et är nära lill trötthet ntveckladt hvad å båda sidor kan vara att anföra i delta ämne.
Cederström vidblifver strängt conseqvent den sats, att R.
St. icke i speciella fall kunna förändra de grunder, hvilka R.
St. allena aga att stadga för utarrenderandet af Kronans egendomar.
Delta vill jag visserligen icke bestrida, ty R.
St. kunde vara ganska otjenliga förvaltare af Kronans egendomar, och jag tror, att Ständerne icke böra sig dermed befatta; men om den andra Statsmakten, hvilken har sig denna förvaltning uppdragen, elter gillia grunder, i något fall skulle finna, att ett afsteg från dessa grunder vore nyttigt och med Statens fördel enligt; så linner jag det riktigaste vara, hvad jag äfven tror att Frih.
Cederström åsyftat, nemi. att K.
M. går till R.
St. och tillkännagifver, att här är ett fall, der icke de grunder böra tillämpas, hvilka R.
Likväl står denna sals i uppenbar strid med en annan, som Frih.
Cederström framställt, nemi. den, att K. M. icke kunde till R.
St. afgifva propos. i ett ämne, der K.
M. icke ägde beslutande-rätt.
Vi hafva likväl ett praejudicat, att K.
M. vidtagit sådana åtgärder, och jag vill i förbigående’nämna en sådan, då K.
M. föreslagit en ny instruction för R.
I detta fall, der Regeringen har den förvaltande rätten, tror jag det vara riktigt, att Regeringen fäster R.
St:s uppmärksamhet på sådana speciella fall, som det, hvilket är föremål för det af Frih.
Cederström så mycket klandrade betänk, af StatsUtsk.
M. antydt ett af dessa speciella fall genom en nådig remiss, men en remiss från K.
M. innebär, efter min och mångas äf StatsUtsk:s ledamöter mening, en bestämdt yttrad åsigt, att K.
M. fäster en sådan vigt vid detta speciella fall, att R.
St. måste derom något besluta, d. v. s. att R.
St. för detta speciella fall skulle ändra de grunder, som ensamt af R.
St. stiftas.
Jag kan således icke på något vis medgifva, att Frih.
Cederström har rätt uti sitt påstående, att icke R.
St. för sin del kunna definitivt besluta, huru det bör förhålla sig i bvartdera af dessa fall.
Mig förefaller det visserligen, att önskligt vore, om en annan lagstiftning häruti kunde äga rum; men då K. M. nu icke till R.
St. afgifvit ett sådant förslag, så är det ett bevis på den sats, jag vid ett annat tillfälle har yttrat med anledn. af StatsUtskrs revisions-betänk., och som har blifvit mycket klandrat, nemi. att Rikets collegier icke alltid understödja Reger.makten såsom de böra, emedan de förvaltande verken i första hand, måste vara de som framlägga till K.
M:s pröfning förslag till alla sådana administrativa åtgärder, hvaröfver R.
St, hafva att sig yttra.
Cederström icke upptaga illa, att jag i detta fall lägger Kammar-colltm mycket till last, om någon ny grund borde finnas för utarrendering af Kronans lägenheter och att denna grund icke blifvit i K. propos:n Ständerna föreslagen.
För delta speciella fall 446 Dell 3o Maj f. m. får jag uppriktigt bekänna, att StatsUtsk. haft mycket svårt att behandla denna fråga såsom sig bör.
Det är på grund af domaremaktens beslut, som StatsUtsk. har haft att handla.
Dessa domaremaktens beslut äro alldeles oklanderliga, och Högsta
Domstolen har visserligen dömt enligt lag, men här har inträffat, att hogsta rätt blifvit högsta orätt.
Förmodligen har K.
M. insett detta förhållande och således önskat att kunna lindra domen.
M. likväl icke har afgörande rätt i detta fall, har K. M., såsom jag tror, ganska välbetänkt öfverlemna! åt R.
St. att i detta fall allena besluta; och på grund deraf tror jag, att R. o. Ad. har fullt skäl att bifalla StatsUtskts ifrågavar. betänkande.
Sedan jag förra gången yttrade mig, bar min position i försvarsväg, efter mitt omdöme, blifvit betydligen förbättrad.
I första rummet har Frih.
Gederström, såsom jag hoppades skulle ske, förklarat, att han här talat såsom representant, och icke såsom Kammar-col leg ii president.
Vi slå således pä samma punkt, med lika makt och vapen, så att jag i delta fall finner mig vara alldeles tillfredsställd, och anser min åsigt vara vida bättre än hans, och att således fördelen otvifvelaktig! ligger på min sida.
— Jag vill nu blott upptaga ett yttrande af Friherren, nemi. att jag skulle hafva sagt, att StatsUtsk., i händelse af fiterremiss, på densamma icke skall fästa något afseende.
Detta har jag aldrig sagt; jag tilltror mig icke här tala collectivt öfver hvad StatsUtsk. kan komma att göra, utan har blott yttrat hvad jag för min enskilda del anser vara rättsenligt att göra och att handla i denna sak.
Slutligen om jag skulle hafva haft någon scrupel i den juridiska delen af frågan, såsom alltför ursägtlig, då hvar man vet, att jag icke har någon juridisk bildning, utan nödgas i sådana fall, som detta, nöja mig med ett sundt omdöme och logisk slutförmåga; så, när nu en veteran i det juridiska yrket, en man, sorn, efter allas sammanstämmande vitsordande, här icke vid något tillfälle förbisett, hvarken de grundlagsenliga, eller de juridiska formernas helgd, och jag alltså har en sådan äuctorilet för mig, sorn Frih.
Hove, så vågar jag tilltro mig att vara lugn äfven för den juridiska delen af frågan; och då således StatsUtsk. haft fullkomligt rätt i hvad det tillstyrkt, — åtminstone har jag så uppfattat Frih.
Boyes anförande, att han tillstyrkt bifall till StatsUtskrs ifrågavar. betänk, och således gillat dess förslag — så förblifver jag vid min anhållan oro propus till bifall på betänkandet.
Så vidt jag kunnat fatta de olika meningar, som här blifvit yttrade, är man ense i sjelfva saken, nemi. derom att eftergift af de föreskrifter, som för utarrendering af kronolägenheter i allmänhet äro stadgade, må äga rum.
Tvistefrågan är blott den, om R.
St. allena böra besluta en sådan.
Jag erkänner, att Den 3o Maj f. m. 447 jag förgal, då fråga var om Jerfva, lili del forsla lael
Siik sorn i dag förekom, alt göra den anmärka., soln förut varit gjord vid dylika arrendefrågor, oell som Frih.
Cederström nyss i sin reservation upptog.
Jag tänkte lika om Jerfva, som anglde det ifrågavar. arrende!, nemi. all skäl vore lill undantag.
Hvad jag då förglömde bör icke nu Uraktlåtas, ulan betänk, vid delta tillfälle, såsom vid andra föregående, återremitteras.
Meningen med K.
M:s remiss, — jag beklagar, att jag nu måste upprepa hvad jag i ett dylikt ämne sagt för 3 dagar sedan — kan icke vara någon annan än alt få veta, huruvida R.
St. medgifva elt undantag från de allmänna förvallningsgrunderna.
Man kan måhända säga, al! det är ett fel af den K.
M:s lådgifvare, som contrasignerat remissen, att lian icke bestämdt utsatt sådana ordalag.
Men derföre att K.
M:s rådgifvare försummat sig, eller, rättare sagdt, derföre att R.
St. i närvar, ögonblick gro mera nogräknade på ordalagen, än tillförene, kan icke sakens natur förändras, hvilken alltid är och förblifver densamma.
Skola R.
St. företaga sig att bestämma tunnor och kappar af arrendebelopp, år och dagar af arrendetiden, m. m., så gjorde R.
St. sig sjelfve lill förvaltare af Kronans hemman och lägenheter, hvilket de, enligt våra författningar, icke böra vara, och hvilket de, efter Hr Anekarsvärds eget medgifvande, icke lämpligen kunna vara.
Med en ålerremiss, om än SlatsUlsk. icke gör det ringaste afseende derpå, vinnes likväl det, att R. o. Ad. kan, då betänk, återkommer, förändra ordalagen i beslutet derhän, att Ståndet för sin del medgifver afvikelse frun de allmänna förvaltningsgrunderna och öfverlemna!' till K.
M. att efter närmare bepröfvande bestämma de villkor eller den afgift, hvaremot hemmanet må upplåtas åt ifrågavar. person.
Detta är skälet hvarföre äfven jag yrkar återremiss.
Ehuru fägnesamt det varit att förnimma, det Frih. Ludvig Boye, som så ofta blifvit klandrad af mina motståndare, när han bestridt deras meningar, nu fått så mycket beröm, då han talat i samma syftning som de, kan detta likväl icke förändra min åsigt af saken.
Den juridiska frågan, för hvilken han blifvit lofordad, kommer här icke före; ty om den tagits till grund, så hade K.
M. icke gjort remissen.
Men sorn remissen är gjord på andra skäl, så är det dem och inga andra, man måste taga i öfvervägande.
Jag har begärt ordet, i anledn. af Gr.
Horns framställning, att han lagger Kammar-colhm till last att icke hafva föreslagit K.
M. nödiga ändringar uti ifrågavar. författning.
Den värde ledamoten har tilläfventyrs icke gjort sig reda för, om denna författning verkligen heliöfver någon ändring.
I denna händelse skulle jag förmoda, alt hans anmärka, mot Kamraar-coll:m hade ute - 443 D c n 3o Maj f. m. blifvit.
Kamrnnr-coll:m kan jag här med trygghet collectivt yttra mig om; ty det är icke möjligt, att någon dess ledamot kan vara af annan lanke, än att det ej vore vådligt all öppna dörren för sådana lenterationer af författningarna, uti enskildta fall, alt man, utan II.
Sits begifvande, skulle kunna erhålla eftergift uti skyldigheter till Kronan, hvilka nian sig lagligen till för blind i t; ty sådant skulle ingalunda öfverensstämma med en förståndig förvaltning.
Om ingen inslruction är af den beskaffenhet, att icke någon gång behöfva modifieras, och i vissa fall kan gifva skäl till undanlag; så följer också deraf, att den myndighet, som stiftat de grunder, efter hvilka dessa egendomar skola förvaltas, bör i hvarje specielt fall hafva tillfälle att sig yttra, om de finna lämpligt att för dessa tillfällen tillåta, att de stadgade grunderna må åsidosättas; men då mäste ock R.
St. för hvarje särskildt fall anmäla sådant hos Styielsen, innan någon leuteration kan äga rum.
Eljest skulle de hafva kommit på den hanni tillbaka, från hvilken de äro afgångna genom 1809 års riksdagsbeslut, att Styi elsen kunde gifva bort egendomar på peipetuella arrenden för 100 l:r eller mindre, der mångfnlldigt högre arrende på bestämd tid af 3o är kunde ei hållas, och derigenom göra enskilda gracer åt personer eller slagter, utan afseende på Statens intresse eller de särskildta ändamål, som med dessa arrenden varit åsyftade.
— Om man vill ändamålet, så begriper jag icke hvarföre man icke skall vilja medlen.
StalsUtsk. borde icke heller förgäta , alt om II.
St. besluta i dessa frågor, i stället alt öfverlemna dem till K.
M:s afgörande, då verkställigheten i alla fall obestridligt tillhör K. ål., så rubbas laglig ordning, och Sländerne, i stället för lagstiftande, blifva styrande — men utan Konungens medverkan i dessa fall, dock utan verkställighet; ty, mine herrar! af riksd.beslutet följer ingen verkställighet af embetsmännen i Sverige utan särskilda K. order.
Målet måste således nödvändigt komma under K.
M:s handläggning och af K.
M. öfverlemnas till myndigheterna, att vidtaga de verkställande åtgärderna.
Nå väl! om icke detta kommer till K. ål. såsom ett R.
Sirs beslut, hvarvid K.
M. icke har någon annan åtgärd att vidtaga, än alt befordra detsamma till verkställighet; då frågar jag, om icke R.
St. sjelfve här brutit emot innehållet af 77 §:n RegF:n, som bjuder, att de skola lill K.
M. öfverlemna förvaltningen, efter de grunder R.
St. bestämma; men såsom hörande till dessa grunder måtte herrarne väl icke vilja upptaga bestämningen af huru mångå tunnor och kappar arrendatorn skall gifva, hvilket enligt dessa grunder skall genom öppen auction bestämmas.
Jag förenar mig med dem, sorn begärt återremiss af betänkandet.
Boye: jag har mycket litet att svara till det tve - Den 3o Maj f. m. 449 tvetydiga omdöme, som Hr Anckarsvärd gifvit om min förmåga såsom jurist.
Det faller undan både såsom klander och såsom beröm, i följd af de ord, hvarmed talaren började, nend. att han sjelf icke är jurist; men så gerna jag ville förena mig med Gr.
Horn i det yttrande, alt Frih.
Cederström i allmänhet är redig och conseqvent och framförallt är conseqvent i sin rojalism, — ty deruti går han så långt, alt ingen, åtminstone icke jag kan följa honom, — så måste jag säga, att jag icke kan förstå, huru man kan med sådana tänkesätt, som Frih.
Gederström vid hvarje tillfälle ådagalägger, drifva en sådan sats, som den han nu försvarar.
Frihtn säger, att K.
M. icke har någon del i frågan om grunderna för förvaltningen af Statens egendomar — och Frih:n har rätt; han säger, att detta ensamt tillhör R.St. — men lian vill likväl, att R.
St. skola besluta blott för sin del.
Au frågar jag, om icke uti dessa ord, blott för sin del, ligger ett erkännande, att en annan del hör den andra Statsmakten till.
Jag kan icke begripa annat, än att detta är en inconseqvens.
Han säger, att det är vådligt att öppna dörren för leuteration från de fastställda grunderna; men dörren är redan öppnad.
Hvem har öppnat den?
— Konungen.
Och hvem vill slänga till den?
Jo, Frih.
Det är så klart som vatten.
Nu frågar jag, om någon conseqvens ligger häruti.
Har jag rätt i denna framställning, så behöfver jag icke följa Frihtn uti hans; det är icke heller möjligt att följa honora.
Jag kan icke begripa annat, än att R.
St. fullgöra sin pligt och visa sin omtänksamhet alt gå Konungens önskningar till mötes, då R.
St. lör sin del afgöra frågan.
Jag begär bifall på betänkandet.
Jag anhåller vördsamt att få framställa ännu en liten annan sida af denna fråga.
Jag ■vill till en början icke alldeles förneka, att jag gillar den grundsats Frih.
Cederström framställt och Hr von Hartmansdorff understöd!, nemi. att R.
St. borde bestämma de allmänna grunderna, oell att för resten vid bestämmande af särskildta fall, der undantag borde göras, på Regeringens hemställan medgifva ett sådant undantag; men för öfrigt måste grunderna blifva orubbade.
Det finnes likväl andra undanlag att göra, än just i afseende på dessa grunder.
Det finnes, mine herrar! ett undantag, härrörande från den omständighet, som Hr von Hartmansdorff anmärkt, all Styrelsen i detta fall icke föreslagit R.
St. att göra något undantag, utan blott till dem öfverlemna! handlingarna i målet.