Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehrenborgh: Sedan R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarat, att civila embetsman ieke i sin egenskap af embetsman skola erhålla inträde i PresteSt., lärer R. o. Ad. finna, att redactionen af nu förevar. § bör i enlighet dermed rättas.
Det torde således tillåtas mig att hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja såsom sin gemensamma tanka förklara den anmärkning emot Utskts förslag, rör:de 19 §, att de deri med cursiv stil upptagna civila embetsverken böra ur 5 utgå. R. o.
Ad. förklarade såsom sin gemensamma tanke, att orden: ”civila embetsverken,” borde utgå. 21 §. R. o. Ad. förklarade som sin gemensamma tanke, att utur förra perioden orden: ”stad eller län,” samt utur den sednare, orden: ”samt för civila embetsverken af vederbörande Hofrälts-president eller ordförande,” borde utgå.
Till pröfning företogs Constit.Utsk:s d. 25 sisth Sept. på bordet lagda memor.
JV:o 36 med betänk, och förslag, angående landtdagar.
Parturiunt montes, nascitur ridiculus mus.
Jag ber om ursägt, att jag nyttjar en latinsk sentens; men utom det, att jag i detta fall kan åberopa en Svensk diplomats auetoritet, uttrycka dessa få ord bäst hela min tanka oro detta Constit.Ulsk:s förslag, rör:de denna den Jilia oskyldigaste produet, som någonsin framkommit från en lagföreslående församling.
Huru kan man väl tänka sig att kunna bibehålla interesset vid en institution, der inga beslut kunna fattas och der t. o. m. önskningsmåis afgörande uppskjutas till nästa landtdag.
Med det, som nu är föreslaget, vinnes intet af de åsyftade ändamålen, hvarken afledandet af de orepresenterades anspråk på åskådligt inrymmande i RiksSt:n eller minskning i motionernas antal.
Det enda, jag gillar af hela förslaget, är Landtsfändernas sammansättning.
Vanligen äro Landtständer en förberedande åtgärd för att på denna typ förmera en National-representalion; men då den sednare redan fanns, återstod för Utsk. intet annat, än att taga Riksdagarna till typ och Landtsländerna lill efterbildning.
Jag beklagar, att en stor Ben i6 October e. m.
32 *tör ide blifvit så vårdslöst och lättsinnigt behandlad.
Under en period, då, såsom Utsk. uttrycker sig, tidsandans lösen är reform, hade man bort mera moget undersöka, om roan ej uti denna institution kunde finna ett correctiv emot ett omoget omskapningsbegär.
Man skulle tro, att Utsk. velat göra narr af R.
St. och tidsandan, då det framkommit med ett project, sorti mera liknar ett barnverk, än mognade mäns alster.
Mägliga interessen, inser jag hafva verkat deremot; roagtbegäret å ena sidan, revolutionsandan å den andra.
Jag liar nu visat, hvad Utsk. icke gjort af detta förslag; jag vill nu försöka att visa, hvad deraf varit att göra.
Genom Landtständer bibehåller en nation sin karakter och sina seder.
De nya institutionerna blifva en product af de gamla; de förra skola småningom fullkomnas, de sednare slå djupare rötter.
Uti denna institution bör man söka den sanna friheten och således ett correctiv emot både regeringarnas och den allmänna opinionens despotism.
Der skall nationen söka sitt skydd emot delta sa beprisade och så olyckliga centralisationssystem, som, utknstadt al absoluti»- roen, med lika föl kärlek omfattas af Regenter och Jacobi-? ner; ty då majoritetens interessen skola vika för minoritetens, fordras alltid våld.
Landtständers formerande bade man kunnat befria Nationen från det förmynderskap, hufvudstaden åtagit sig, från det envälde, sorn der har sitt hufvudsäte och som ulöfvas både i Regeringens namn och den s. k. allmänna opinionens, denna den nya tidens värsta despotism, som söker qväfva ali tanka och fängsla all vilja, som strider deremot.
Vid Jandtdagarna hade man kunnat få känna Nationens verkliga opinioner, då vid riksdagarna representanterna till stor del endast äro Regeringens och journalismens organcr.
Då det är min öfvertygelse, alt då patriotismen hufvudsakligast består uti en liflig tillgifvenhet för hembygdens vanor och interessen, bör roan fästa synnerligt afseende härpå.
Ingen kan förneka ett allt mer och mer stigande begär att deltaga i landets angelägenheter; man bör således genom en politisk verksamhet söka Realisera detta interesse.
En verklig frihet pcb belåtenhet uppkommer blott genom en väl organiserad municipajstyrelse.
Landets inre administration kan, hvad de loeala inleresspna angår, både lättare och bättre bedömas pä stället, än i hufvudstaden.
Jag ville således, att Landlständerna skulle behandla och afgöra oeconomiska mål, samt uppgöra sina polisförfattningar, och jag önskade äfven slutligen komma derhän, att bevillningens grunder och fördelning berodde af provinserna sjelfva.
Uti ett så vidsträckt land som Sverige är enhet i oeconomiska författningar en olycka; tyen orimlighet är det, att de äro desamma för Lappland som för Skåne.
Den verkningskrets, jag uti en framtid vill förskaffa Landtständerna, blir väl endast en from önskan; ty Regei5 H. S 34 Den 16 Octo ber e. m. ringen lärer svårligen eftergifva sin s. k. rättighet att fuska i allt, så mycket mera sora de interessen och minnen, som födas af hembygdens vanor, innebära en motståndskraft, den Styrelsen blott med saknad uthärdar, och som den skyndar sig att upprycka.
Som jag ej kan gilla Constit.Utsk:s betänk, uti dess Hilvar. form, anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. till afslag derpå.
Constit.Utsk. har här framlagt en product af sina mödor, som står i rak strid med grundlagens bud i afseende på Utsk:s verksamhet. 2g § Riksd.Ordn., som bestämmer omfånget af Utskrs arbeten, innehåller i i morn.: ”Constit.Utsk., som utgöres af 24 ledamöter, tillkommer att, i den ordning Reg.F. föreskrifver, glanska Rikets grundlagar samt upptaga frågor och till plena afgifva förslag örn ändringar, förbättringar och förklaringar deraf, hvaröfver Ståndens ledamöter vare obetaget att in pleno yttra sina tankar, men R.
St. ej förr än åden nästföljande riksdagen må besluta.
Öfverlemnar Konungen åt R.
St. någon propos., rörtde grundlagar,” &c.
Alltsammans angar endast förslag om grundlagarna.
Nu har Utsk. i anledn. af en inom dess sköte väckt fråga om Landtständer införande, enligt betänkts ordalydelse, enhälligt gillat förslagets allmänliga ide', och på grund deraf, i stället för att till R.
St. inkomma med förslag till en grundlagsförändring, hvarigenom Landtständer kunde bildas, behagat framlägga ett memor., som innehåller grunder för en Landldagsordning, dem Utsk. begärt att R.
St. måtte granska, på det Utsk. framdeles må kunna afgifva ett fullständigt reglementarisk! förslag i ämnet.
En sådan framställning, mina Hrr! står icke i öfverensstämmelse med grundlagens stadgande om Constit.Utskts arbetsordning, och för min del kan jag icke annat än med ogillande af Utsk:s sätt att till R.
St. framkomma med memor. i ämnen, sorn icke tillhöra dess befattning, då de icke föranledt något förslag till ändring i grundlagarna, protestera emot bifall till detta förslag och förklara, det jag anser lämpligaste förfarandet med förslaget vara att ogilla detsamma.
Äfven mig har detta betänk, förefallit såsom ett betänk, på narri.
Då jag granskar, hvad ändamålet skall vara, och finner intet annat, än att de till Landtständer valda personer skulle äga att göra motioner och discutera dem, men icke att afgöra dem, utan endast att formera motioner för att framställas vid riksdagarna, föranledes jag till eftersinnande, huruvida Utsk. kunnat blifva förd t på den tanken genom någon erfarenhet deraf,' att våra riksdagar brista i antalet af motioner.
Jag tror icke det, ty jag tycker, att vi kunna vara belåtna med de r5oo motioner, som vid hvarje riksdag väckas.
Jag tror ej hel - Den 16 October e. m. 35 ler, att det lönar mödan att göra en grundlagsförändring folden särskilda afsigtefi att, om jag så får uttrycka inig, prata upp provinserna eller öfva upp dem i förmågan alt dis— cutera.
Jag förenar mig således med de 2tne välde talare, som redan i detta ämne yttrat sig, oell begär betänkts ogillande äfven af det summariska skäl, att jag tror, det hvarje grundlagsförändring, för att inför Nationen hafva ett försvar, bör bereda någon allmän nytta, hvilken allmänna nytta här fullkomligen saknas.
Då motion inom Constit.Utsk. väcktes om inrättande af Landtständer, trodde jag, att deraf kunde härflyta mycket godt, och omfattade denna ide' med mycken liflighet.
Jag trodde nemi., att derigenom skulle mycket och det mesta af Regeringens inre ceconomiska bestyr kunna hänskjuta; och öfverlemnas till afgörande af dessa Landtständer i förening med en verkställande committé' under landshöfdingen* inseende.
Det var i den tanken, jag understödde förslaget.
Men sedan valclasserna blifvit formerade och man slutligen kom till gcromålen, började jag genast frukta för utgången, dä Utsk. ville, att dessa Landtständer skulle få motionsrätt i alla möjliga ämnen.
Jag fruktade icke allenast, att i följd deraf’, såsom Frih.
Boye nämnt, en alltför stor mängd motioner skulle vid riksdagarna förekomma, utan jemväl alt sådana motioner från alla landsändar kunde framkallas, sorn vore i strid med de opinioner, hvilka af R.
St. hystes om Rikets sannskyldiga nytta, och att R.
St. således på visst sätt blefve öfverröstade eller tvungna att antaga, hvad de i annat fall ej kunnat eller bort bifalla; men ännu mer blef jag missnöjd med liela förslaget, då man beslöt, att dessa Landtständer hela befattning skulle inskränkas till att svarfva motioner.
Jag frågar hvilka väl skulle vara hågade att göra ofta långa resor till provinsens residensstad och der uppehålla sig en hel månad, endast för att det ena året väcka motioner och det andra året fullända dem, utan alt sedermera hafva någon vidare befattning dermed?
Jag fruktar, att ingen för ett så lönlöst arbete ville åtaga sig ett så stort onus, och hemställer derföre, om icke i4 och >5 §§ i förslaget borde få följande lydelse: den i4 §•
Landtdagen må ej befatta sig med annat än sådana o e e o n o-< miska ärender, som röra dess eget district; och den i5 §:
De beslut, Landtdagen fattar, skola öfverlemnas till verkställighet åt en särskild municipal s ty re I s e , under ledning af landshöfdingen, som deruti bör hafva veto.
Ehrenbergh, Casp. Wilh.:
Constit.Utsk. har vid detta såsom vid de flesta tillfällen fått uppbära bittert klander för sina åtgärder.
Hvad mig beträffar, bekänner jag, att jag önskade i delta såsom i andra fall se de bittra 36
Dea 16 Octobcr e. m. klandrarne framlägga de stora producter, de fordra af andra, utan att sjelfva hafva kunnat åstadkomma dem.
Jag skulle i sådan händelse mindre bittert klandra, just derföre, att det ej stått i min förmåga att göra det bättre.
Cederström har klandrat Utsk., att det framlagt detta förslag, hvilket han t. o. m. förklarat vara grundlagsvidrigt.
Det är fullkomligen enligt med Hr Frihts på detta rum ofta yttrade åsigter, att icke vilja öfverlåta till Representationen något annat, rörtde grundlagarna, än redactionen deraf.
Jag har deremot flera gånger förklarat, att det är just till detta, som jag anser RiksSttn minst qualificerade.
Jag har betraktat Gonstit.Utsk. ur en större synpunkt, nemi. såsom ägande ovilkorlig pligt att inför R.
St. framlägga, hvad Utsk. anser nyttigt i grundlagsväg, antingen ämnet förut i någon grundlags-§ är upptaget eller icke.
Frågan inskränker sig således, enligt min åsigt, till bedömande, huruvida det varit behöfligt att framlägga förevar, förslag, och denna frågas afgörande måtte hafva tillkommit
Utskts majoritet.
Roye har trott, att förslaget blifvit framlagdt på narri.
Jag bekänner uppriktigt, att det ej varit framlagdt på narri; meri Utsk. har måhända varit öfvertygadt, att en representationsförändring endast på narri kan föreslås, hvilket bäst visar sig genom dessa dagars discussioner.
Vare detta dock icke sagdt i den mening, som skulle förevar, förslag icke blifvit gjordt på allvar.
Det var Utskts öfvertygelse, att Representationen, såsom den nu är organiserad, aldrig skulle godvilligt ändra nuvar. representationsform, just för att kunna bibehålla Ståndsfördelninggn och Ståndens privilegier, och derföre har Utsk. äfvensom jag trott, att man på en annan väg skulle kunna inrätta något under namn af Landtständer, som småningom, i fal! det vlmne bifall, skulle kunna borttaga det felaktiga i nuvar.
Jag erkänner denna tanke öppet och skall gerna låta mitt namn gå med denna tanke till efterverlden.
Utsk. såg från första början, att någon stor och genomgripande förändring i våra representativa former icke var möjlig att tillvägabringa i ett Utsk., sammansatt af 6 ledamöter från hvarje af de 4 Riks— St:o, af hvilka ledamöter hvar och en sökte försvara sitt Stånds andel i Representationen.
Det var under sådana förhållanden, sorn en eller två ledamöter af Utsk., hvilka icke förtjena att stämplas för lättsinnighet, försökte all tänka ut något annat, som kunde sättas 1 stället för förändringen och, i fall det vunne bifall, öfvertyga de klentrogna, att det finnes något bättre, än det nu bestående fyrdelade elementet.
Om man behagar gå så djupt in i denna tanke, torde man finna, att den ej är så förkastlig, sora den vid första påseendet synes hafva förekommit några värda ledamöter; och min öfvertygelse är, att det gifves provinser i vårt land, der institutionen af Landtständer ej allenast skulle blifva välkommen, utan jemväl omfattas med det nit, vilja och Den 16 Octobcr e. m. 37 kraft, att 24 provinsers bos Regeringen framställda opinion ej kunde lemnäs ulan afseende.
Man bar emot detta förslag anmärkt, att det ej kunde mötas med bifall derföre, att Landtständerna endast skulle upptaga önskningsmål, hvilka skulle hvila till påföljande landtdag.
Då man framställt denna mening, har man erkänt, alt man ej tänkt sig in i föi-slaget, hvilket innehåller:
"På landtdag må, med undantag af grundlagsfrågor, motioner kunna framställas i hvilket ämne som helst, ehvad det beträffar
Rikets allmänna eller valdistrictets enskilda angelägenheter.” Valdistrictets enskilda angelägenheter äro icke någon småsak, och sättet att få dem väl utförda torde ligga i inrättandet af så beskaffade Landtständer, hvilka kunde bilda en ordentlig municipalstyrelse.
Tiden är måhända ännu icke mogen för en sådan inrättning, och jag skall ej heller motsätta mig, att detta förslag ej af R. o.
Ad. må bifallas; men jag är öfvertygad, att en tid skall komma, då man önskade, att man antagit något så heskaffadt, att det förmått till den grad fräta på det gamla maehineriet, att detta gifvit vika för något bättre, och måhända skulle en öfvergång dertill beredas redan genom erkännandet deraf, alt de 5 här föreslagna valclasserna äro bättre än de fyra, som nu finnas.
Man har emot betänk, i allmänhet anmärkt, att Landtständer kunde leda derhän, att de inom provinserna blefve alltför stora myndigheter, hvilka således kunde blifva farliga ena gången för Regeringen och andra gången för Representationen.
Jag vågar påstå, att intetdera fallet skall kunna inträffa, emedan förslaget är så uppstäldt, att motioner ej skola vid samma landtdag afgöras, utan skola hvila till den nästa, hvarigenom man ställt till så, alt beslut ej genom öfverraskning kunna genomdrifvas.
När sedermera de gillade motionerna skola ingå till Regeringen och embetsverken deröfver skola höras, skall följden blifva, hvad nu sällan inträffar, att R.
St. få utarbetade förslag från Regeringen och icke blifva nödsakade att, såsom nu, sjelfva utarbeta förslagen eller göra, hvad som borde vara gjordt, då förslagen aflåtas från Regeringen.
Det är derifrån jag tror, att längden af våra riksdagar härrör mera än från motionernas antal.
Detta är en af de fördelar, man trott sig kunna vinna genom Landtständer; men hvad man hufvudsakligast trott kunna vinnas, har varit, att om i flera särskilda landskap meningar yttrades i samma riktning, ronde allmänna oeconomiska angelägenheter, och sedermera förekomme hos Regeringen eller R.
St., skulle en collectivt uttalad mening af dessa landskapsständer betyda mera, än en framkastad motion af en enskild riksdagsman.
Man har trott, att sålunda den allmänna opinionen skulle göra sig gällande och att Regeringen då ej skulle komma i tillfälle att säga, att den mening, som ger sig tillkänna vid våra riksdagar, icke vore landets opinion.
Måhända vet man icke nu hvad som är landets opinion, och 38 Den iG Oct»b:r c. m. måhända är den helt annan än den, som vid våra riksdagar uttalas; ty huru skall man kunna med säkerhet känna den, då provinserna icke hafva några blad, som uttrycka deras opinion, och hufvudstadens tidningar sällan framställa provinsernas opinion.
I följd deraf händer oftast, att det är hufvudstadens interesse, som representeras vid våra riksdagar, just derföre, att man ej känner den allm. opinionen inom landet.
Man bör icke tro, att den alltid kan blifva känd af landshöfdingarna; ty utom det att de borde vara utmärkt skickliga för att inhemta denna kännedom, kunna de i alla fall missledas af de underordnade tjenstemän, hvilka skola inberätta förhållandet, och hvilka alltid finna behagligast att säga, att det står väl till i landet; men då man sjelf hörer till landsorten, vet man, hurudan opinionen är och att den icke alltid är sådan, som man utan närmare undersökning skulle anse den.
Detta har varit Utsk:s motiver.
Måhända är tiden ännu icke mogen för utförande af Utskts förslag, och måhända blir den det aldrig; men min öfvertygelse är, att i Utskts förslag legat mera ädla motiver, än man har rättighet att stämpla såsom lättsinnighet.
Jag gillar ide'en för Utskts betänk., men kan, då jag yttrar denna åsigt, likväl icke instämma med Frih. Ehrenborgh deruti, att Utsk. nu gjort rätt uti att framställa betänk, i den form, det förekommer.
Jag tror, att Landtständer, om de skola kunna vara af nytta och gagna de enskilda communerna, böra utgå från Representationen, och icke tvärtom den allm.
Nationalrepresentationen ulga från dessa Landtständer.
Denna sats synes icke vara fullkomligen riktig, men den blir det derigenom, att vi i närvar, omständigheter icke hafva en Nationalrepresentation, som kan uttrycka landets sanna opinion.
Skulle vi nu bilda våra Landtständer efter en form, som icke godkännes för Nationalrepresentationen, luiru skulle vi då tro, att de personer, som komme att utgöra Landtständerna, skulle kunna fullgöra sina åligganden med kraft och vinna stöd af opinionen inom deras egna orter?
Jag tror likasom de värda ledamöter, som yttrat sig emot Landtständer införande, likväl på olika grund, att dessa Landtständer skulle blifva utan inflytande, åtminstone i de flesta fall.
Ehrenborgh, har yttrat sig med sakkännedom, och jag betviflar derföre icke, att i den provins, der han är bosatt, förhållandet kan vara sådant, att upplysta män der kunna vilja samlas och med interesse rådslå om allm. ärender; men jag känner andra orter i Riket, der förhållandet är alldeles motsatt, der jag betviflar att kunna förmå någon enda ledamot att frivilligt bevista dessa sammankomster.
Man skulle kanske, i fall sammankomsten nödvändigt skulle äga rum, nödgas med tjenliga medel inför - Den 16 October e. m. 39 skaffa den till residenset.
Jag drager denna slutsats af den motvilja, hvarmed man nu samlas till rådplägningar inom residensstäderna.
Det är tillfredsställande att höra, det orter finnas, der förhållandet är annorlunda; men vanliga förhållandet tror jag vara det, jag uppgifvit.
När en gång vår Nationalrepresentation kan utbildas enligt folkets känsla och behof, då kunna Landtständer blifva af betydlig nytta; ty jag erkänner, att uti ett land af så vidsträckt och isynnerhet långsträckt läge som Sverige, erfordras verkligen en särskild oeconomisk lagstiftning på många ställen, och att det är omöjligt att skrifva en oeconomisk Jag för hela landet.
Derföre tror jag, att Piövincialständer för åtskilliga districter kunde blifva af största nytta; men de böra organiseras enligt helt andra åsigter än de, som ligga till grund för Utskts betänk.
Jag kan således icke understödja lörslaget, sådant det nu är.
Jag tror icke med Frih.
Cederström, att Constit.Utsk. öfverskridit gränsen för sina rättigheter, då det framlagt detta förslag, ty jag anser Constit.Utsk. hafva rätt att föreslå, vore det än 5 eller 6 grundlagar i stället för dem vi nu äga; men då 56 § fteg.F., enligt min tanke, berättigar RiksStrn, hvart för sig, att afslå alla förändringar i grundlagen, tror jag äfven, alt vi med full grundlagsenlig rätt kunna afslå detta betänk.
Jag tror, att man kan afslå ett förslag till grundlagsförändring, emedan det endast är förbjudet att besluta en ändring, hvilket är mågot helt annat än afslag å ett förslag, och jag yrkar derföre, att R. o. Ad:s gemensamma tanke inåtte blifva afslag å förevar, förslag.
Utsk. min enskilda tacksamhet för det bemödande, Utsk. visat att på något sätt åstadkomma reformer, som det trott öfverensstämma med landets väl.
Jag tillåter mig ej att ingå i omdömen öfver Utsk:s motiver; jag är skyldig att anse dem ädla och rättrådiga.
Då jag förutskickar denna framställning, tror jag icke, att någon skall sätta i fråga, att jag vill instämma med dem, som klandrat Utsk:s motiver, fastän jag icke kan understödja förslaget.
Förslaget innehåller, efter mitt förmenande, en stor felaktighet deri, att det framställer ett mellanting emellan riksdagar och hvad man i allmänhet förstår med municipaliustitutioner.
Dedistrict, som skulle blifva föremål för Landtständernas verksamhet, äro alltför stora, för att dessa Ständer skulle kunna äga den sakkännedom i afseende på de särskilda localbehofven, som erfordras för att kunna vidtaga ändamålsenliga municipalåtgärder.
Deremot äro districterna för små för att kunna ingripa i större åtgärder, i statsförhållanden, och jag tror, att dessa Landtständer, som skulle omfatta så stora districter som Rikets län, skulle i en framtid möjligtvis och troligtvis utväxa till skadliga elementer i samhället.
Jag gil - 4« De» 16 Qctober e. m. lar i allmänhet den åsigt, Frih.
Klingspor framställt, att centralisationssystemet är oriktigt, nemi. såvida man dermed menar ett sådant, som i Frankrike ägt rum, der ett stort behof af municipalinrättningar är för handen; men vi hafva icke ett sådant behof i Sverige.
Vi hafva här redan municipalinrättningar; låtom oss utvidga dem och låtom oss återföra deni till den verkningskrets, de förut haft samt böra kunna åter erhålla.
Men vi böra akta oss att genom ifrågavar. institution utkasta ett frö till split emellan provinserna.
Vi känna af historien, att Svea- och Göthaland ofta varit i strid med hvarandra.
Vi känna äfven, att några provinser velat alltför mycket skilja sitt interesse från de öfrigas.
Alla dessa inbördes provincialstrider äro lyckligen förbi för 6 k 700 eller åtminstone 3oo år sedan, och det är ej nyttigt att åter uppväcka dem.
Vi hafva i vära dagar ett exempel på en sådan oenighet i Spanien.
Der tinnes en känsla af provincial-oafhängighet, sorn visserligen icke är fördelaktig för samhället.
Der finnes för liten känsla af Spanien och deremot för mycken känsla af Arragonien, Murcien, Catalonien oell Biscaja.
Det är denna provincialkänsla, som lyckligtvis i Sverige försvunnit.
Deremot tror jag, alt man bör arbeta på verkliga municipalförhållandens återställande satser, sorn jag tror böra vara andra än de, hvilka vid denna riksdag hos R. o. Ad. gjort sig gällande.
Att åter i dessa Landtständer vilja se ett element, som skulle fräta på den gamla Representationen, anser jag obetänkt. R. o. Ad. känner mina åsigter örn vår nuvar.
Representation; men jag tror icke, att det vöre lätt att lägga ett rnaterielt frätmedel på densamma.
Säger den stigande upplysningen fortfarande, att fyrdelning är god, så vill jag erkänna, att jag baft orätt, sorn yrkat, att den icke är det.
Det är den stigande upplysningen, som ensam bör afgöra, huruvida den är oriktig, och frätmedel böra ej organiseras i provinserna, för alt genom provinsernas ideer inverka på allmänna tänkesättet.
Detta är min åsigt; men jag tror mig icke hafva yttrat mig mot reformer, då jag yttrat mig emot förevar, project, hvilket jag tror kunde leda till split i mitt fädernesland och kanske till mera oreda, än de Hrr föreställa sig, sorn i stor välmening och med godt uppsåt framlagt detta förslag.
Jag kan icke tillstyrka, hvad här blifvit föreslaget.
För att döma efter den framställning, som här af en värd ledamot af Constit.Utsk. blifvit gjord, ang:de motiverna för Utskrs förslag, bekänner jag, att detta förslag är ett af de mest radicala, som kunnat framställas.
Dessa motiver stå likväl i föga öfverensstämmelse med det rädda sätt, hvarpå Utsk. behandlat den stora frågan om Nationalrepresentationen.