Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och om än denna fråga, emot Grundlagen, blifver ett önskningsrnål, torde det hända Herr Grefve Mör - 172 Den 29 December e. m. lier, nit om han år 182J var i plurali telen ibland Konungens Rådgifvare, han nu, då saken förekommer, stannar i minoriteten.
Herr Tham_, Wolrath:
Jag förbigår helt och hållet Hans Ex.
Grefve Mörners tlieser i afseende på Anarchie, Despotism och Frihet.
Jag tror mig tillräckligt hafva ådagalagt, att jag lika litet vill inkräkta på Konungens makt, som på Ständernes, och anser mig hafva bevist det genom mina yttranden mot dem, som jag funnit i något afseende gå för långt.
Sjelfva frågan har Herr Hjerta fullkomligt utredt.
Alt någon kostnad skulle uppstå genom de ifrågavarande medlens deponerande i RiksgäldsContoret kan jag ej begripa.
Jag vet ej livad som hindrar, att anbefalla depositionen i Banken för RiksgäldsContoirets räkning i stället för StatsContorets, då Ständerne bevilja de nödige anslagen, sorn vid inträffande behof kunna lyftas.
När lillgångarne ej tryta, inser jag icke någon oreda eller fara vid att desse tagas från RiksgäldsContoret.
Men å andra sidan ser jag, med luiru mycket mera nöje Ständerne skulle besluta Bevillningar och Skatter, då de ingingo till deras egne Verk, der deras granskningsrätt ej är inskränkt.
Dea jaloucie att undandölja ställningen, som råder i de förvaltande Verken, inger åtminstone ej förtroende; det har jag färt känna såsom Riksdagsman och Revisor.
Ett ändamål för Den 29 December e. rn. i73 Ständernas uppmärksamhet är att göra slut på financeoredorne.
Om detta skall ernås, mäste Banken försäkras genom en lag, för att kunna skyddas mot tillgrepp, då behofven påkomma.
När krig inträffar, är det väl att något Verk finues, hvarifrån behofven kunna fyllas; Och jag frågar om väl detta Verk är SlatsContoret?
Nej; derföre bör RiksgäldsContoret bevaras som en ögonsten.
Om landet hotas med fiendtligheter, så måste hjelpen komma från Rikets Ständer och resourcer anskaffas på deras garanti —- en garanti, som ingen Regering i verlden förmår åstadkomma.
Då tror jag, att tillgång bör finnas inom ett Verk, som eger en Credit att draga på, och som i nödens stund kan skaffa lån.
Jag tror tiden nu vara inne att uppdraga en bestämd skilnad emellan Banken och RiksgäldsContoret; och om vi ej nu vidtaga kraftiga åtgärder för att, å ena sidan, trygga enskildte medborgares i Banken nedsatta egendom, och å den andra, organisera den tillförlitligaste controll, som är möjlig i afseende å Statsmedlens användande; så skola vi gå härifrån med halfva mesurer och förtjena ringa tack.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner:
Jag inser mycket väl, att det är ett sätt att vinna Riksens Ständers bifall, då man smickrar Riksens Ständer med den tankan, att deras eget Verk skall styra.
Men jag 174 Den 29 December e. m. kan icke tinna, att flen gamla ordningens bibehållande i detta afseende skulle hindra regleringen af Rikets Financer.
När RiksgäldsContoiret får öfverskotten till sig levererade, så fort dessa äro kända, och sådane levereringar ske enligt behörige uträkningar och bokslut, hvaröfver Riksens Ständer ega granskningsrätt; då har RiksgäldsContoiret fått hvad det bör hafva, och något mer synes icke kunna begäras.
Jag finner ej heller, att något annat kan kallas Öfverskott, än det som uppkommer, sedan inkomsterna blifvit använda till anvista behof och återstoden derefter beräknad.
Ty vilkoret för allt öfverskott måste väl vara, att dess belopp först är besämdt.
Om Riksens Ständer skulle hindras i åtgärden att reglera financeväsendet, derföre, att Bevillningsraedlen icke öfverlemnas till RiksgäldsContoiret; så beklagar jag i sanning Svea Rike.
Uti de Länder, der intet RiksgäldsContoir finnes, der vinnes StatsCrediten genom den ordning och det förtroende, som upprätthålles genom Anslagens bestämda belopp och Statslånens afbördande medelst amortissement.
På sådan väg ingifves förtroendet; ingalunda derigenom, att medlen gå genom Riksens Ständers Verk hellre, än genom något annat EmbetsVerk; helst StatsContoiret har en dubbel ansvarighet både inför Riksens Ständer och Kongl. Maj:t, då deremot RiksgäldsContoiret ansvarar blott på de tider, Den 2g December e. m. i75 när Riksens Ständer äro samlade.
Emellan dessa tiderymder utgör RiksgäldsContoiret en af Styrelsen oberoende Corporation, för hvars fullgörande af sina skyldigheter man icke har annan garanti, än de förvaltande personernes heder och pligtkänsla.
Frih erre Anckar swärd Carl Henric:
Jag vet icke om anledningar äro för handen, att bedömma motionärens förslag, såsom utgånget, hvarken hos honom eller hos de Ledamöter, som försvarat detsamma, från någon driffjäder af smicker.
Men hvad jag med trygghet kan säga är, att det för Svenska folket föga innebär någon smickrande förhoppning, att höra en Konungens Rådgifvare på detta rum öppet yttra sig anse Ständernes inkräktning på Konungamakten farligare, än Konungens på Rikets Ständers.
Jag kan ingalunda godkänna den bevisning, som den värde Talaren velat för sin mening hämta från Grundlagen.
Ett motsatt förhållande har så väl blifvit ådagalagt och utveckladt af de värde Talare, som understödt min motion, att jag nu icke vidare vill dermed upptaga tiden.
Jag vill blott besvara ett af Hr Grefve Mörners inkast.
Han har nemligen åberopat 60 §:s Reg.Form. stadgande, att Konungen ej må förpakta Statens inkomster eller till fördel för sig och Kronan några monopolier fastställa , och Grefven har trott, att sådant skulle bevisa, det Bevillnings - 176
Den 29 December e. m. medlen nödvändigt måste ingå till StalsContoiret.
För min del bekänner jag, det jag omöjligen från detta Grundlags bud kan hemta någon analogi för Grefvens påstående, enär jag ieke inser, hvarföre man, i händelse den ena Grundlags-olaglighelen beginges, icke äfven kunde begå den andra, att nemligen undandraga Statsverket jemväl förpantningssumman.
Och om detta sednare ej skedde, ser jag icke något hinder, att ju icke denna summa kunde inflyta till Riksgälds- så väl som till StatsContoiret.
För öfrigt kan jag ej finna, att då StatsYerket har sina bestämda anslag, öfverskott böra komma i fråga, utan önskar jag, att Bevillningen hädanefter så fastställdes, att några öfverskott icke inträffade.
Och det måtte, såsom förut blifvit sagdt, icke vara svårare, att medlen insättas i Banken för RiksgäldsContoirets, än för StatsContoirets räkning.
Då jag lärer vara den enda af RiksgäldsContorets Fullmäktige, hvilken för närvarande är tillstädes, anser jag mig böra yttra några ord i ett ämne, hvilket så nära rörer detta Verk.
Man plägar vanligen söka göra det Verk, man tillhör, så vigtigt som möjligt; men jag vill blott lemna sanningen sin gärd.
Jag anser nemligen RiksgäldsContorct vigtigt i dess befattningar såsom be - Den 29 December e. m. 177 betalare af Rikets skuld, mea icke såsom UppbördsVerk.
Min mening är således den, att inga andra medel än de, som äro anvista till Riksgäldens liqviderande, borde till RiksgäldsContoret inflyta.
Skulle denna upphöra, så anser jag RiksgäldsContoret böra göra likaledes.
Det kan visst gå för sig, att i Banken för RiksgäldsContorets räkning deponera de medel, hvarom här är fråga; men hvartill skulle sådant tjena, då RiksgäldsContoret i alla fall skulle utbetala desamma på StatsContorets reqvisition.
Detta vore en omgång, som jag för min del anser onödig, så vida Rikets Ständer erhålla fullständig granskningsrätt.
Först då sådant vägras, och vi vänte ju en proposition med bifall, förefinnas skäl att taga säkerhetsmått i motsatt rigtning.
Man har omtalat den fördel, som RiksgäldsContoret skulle vinna derigenom, att besparingarne, i stället för att, såsom nu, qvarligga i StatsContoret intill dess att detsammas bokslut blifvit färdigt, genast inflöto i RiksgäldsContoret, och kunde af detsamma i första hand användas.
Förhållandet med öfverskottens lefverering är nu sådant, att på samma gång
Statskontoret aflemnar bevis på öfverskottssummans insättning för RiksgäldsContorets räkning, requirerar StatsContoret ett lika belopp af Statsbrist-summan.
Någon contant tillgång för ögonblicket beredos derföre icke åt RiksgäldsCon8 H. 12 178 Den 29 December e. nj. toret, genom dessa lefvereringar; hvilka endast verka såsom en afskrifning på RiksgäldsContorets förbindelser till StatsContoret, och på de stora Räkningarne dem imellan.
Dessa visa deremot, alt StatsContoret nästan alltid har 7 å 800,000
R:dr outtagna hos RiksgäldsContoret, hvilka det kunnat uttaga, om det ej fått begagna öfverskotten i första hand.
Jag tror således, att man på denna omständighet fästat mera vigt, än den förtjena!'.
I allmänhet torde det vara rättast att göra granskningen af Regeringens förvaltning fullständig, sträng och oeftergiflig; men ej att splittra densamma, hvarigenom hon snarare förlamas än förbättras.
Hans Éxcellence Herr Grefve Mörner:
Det är endast för att upplysa ett misstag af Friherre Anckarswärd, som jag begärt ordet.
Friherren har nemligen yttrat, att jag ansett Ständernas inkräktning på Konungens makt farligare, än derest förhållandet vöre motsatt; men jag tror mig icke hafva sagt, att detta vore farligare, utan endast att sådant vore mer att ibefara.
Med den öfvervigt, som genom RegeringsFortnen blifvit Riksens Ständer försäkrad, till följd af den återhållande kraft, de ega i den oinskränkta Beskattningsrätten, skulle de verkligen kunna vara i stånd, att, om de utan besinning fortgingo på denna väg, undergräfva Friheten och RegeringsFormens bestånd. ben 29 December e. ra. *79 Herr Hjerta:
Äfven vid förra Riksdagen hörde jag samma sats framställas, som den Herr von Hartmansdorff nu yttrat i afseende å den ringa vinsten af Bevillningsmedlens directa Öfverlemnande till RiksgäldsContoret; men jag kan af allt detta icke blifva öfvertygad, att ju icke en ren vinst af 18 till 21 månaders ränta på hvarje års öfverskott derigenom tillflyter RiksgäldsContoiret; och denna enda omständighet är tillräckligt verkande till bifall å motionen.
Det ar dessutom en stor fordel förRiksgäldsContoret, om Rikets gäld der skall skötas, att större summor der in- och utgå.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Friherre Anckarswärds ifrågavarande Motion, jemte de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf afgifne yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Ånyo föredrogs Grefve Frölichs, David, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående nytt förslag till Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i hvad som rörer deras befattning med StatsVerket.
Jag vill blott yttra, i anledning af det i förra 12* 180
Den 29 December e. m.
Discussionen åberopade ordet ”allena ' i 4 §.
RegeringsFormen, att i 70 §.
Riksdagsordningen finnes samma ord; och skulle jag för min del önska, att detta ord hölles lika heligt på det ena, som på det andra stället i Grundlagen.
Så väl Grefve Frölichs ifrågavarande Motion, som Herr Bråkenhjelms nu afgifne yttrande, remitterades till StatsUtskottet.
Föredrogs ånyo Herr Hjertås, Gustaf, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att Rikets Ständers Justitie Ombudsmans
Lön måtte fastställas till 5ooo R:dr om året.
Jag tror de skäl, som tala för förhöjningen af JustitiaeRåders löner, icke vara i samma mon talande för den nu föreslagne tillökningen af JustitiaeOmbudsmannens lön.
E11- ligtGrundlagen får JustitieRådsEmbetet icke vara förenadt med något annat.
Lönen derför bör följagteligen vara så stor, att den ensam är tillräcklig för innehafvaren.
Sådant är icke förhållandet med Justitieombudsmannen; ty lian behåller under utöfningen af detta Embete, den tjenst han förut innehaft.
Jag anser således en lika förhöjning i hans lönevilkor endast böra inträda, i den händelse, att den, som utses Den 29 December e. m. till JustitiaeOmbudsman, icke förut bekläder något Embete, hvaraf lönen motsvarar skillnaden emellan JustiliasOmbudsmannens och ett JustitiasRåds.
Hvarefter Herr Hjertås ofvanberörde Motion, jemte Herr von HartmansdorfFs nu afgifne yttrande, remitterades till StatsUtskottet.
Föredrogs till remitterande HerrThams, Wolrath, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående förslag till Apanage för de Kongl.
Arfprinsarne.
Äfven jag hade, lika med Herr Tham, förmodat, att Kongl. Majrts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof skulle hafva innehållit något om anslag för de unge ArfFurstarne.
Men då Kongl. Maj:t likväl, måhända af grannlagenhet, icke gjort någon sådan framställning, anser jag Rikets Ständer böra å deras sida iakttaga en motsvarande uppmärksamhet.
Om anslagets belopp, vill jag nu icke yttra mig, utan endast erindra, att uti ärftliga monarkier är det icke blott ett i grunden erkändt, utan äfven högt uttaladt förhållande, att till Thronen arfberättigade Prinsar icke ensamt äro Konungahusets, utan jemväl Rikets Barn.
En sådan Prins kalla Fransmännen för i8a Den 29 December e. m.
Frankrikes son, och alla Konungahusets barn tillsammans, för Frankrikes karn.
Deri mening, som ligger till grund för dessa uttryck, gäller äfven hos oss: och jag tror således, att Sveriges
Rike bör tillegna sig barnen i vårt Konungahus, derigenom, att Rikets Ständer, på ett dam värdigt sätt, anslå åt dessa Prinsar ett underhåll, som är oberoende af föräldrarnes.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord pro.-, position, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Herr Thams nyssnämnde motion, jemte Herr von Hartmansdorffs 1 anledning deraf afgifne yttrande, till Stats-.
Föredrogs ånyo Friherre Rålambs, Claes, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående Sädes-tork-inrättningar; jemte Friherre Ridderstolpes, Fredrik, rörande samma ämne, berörde dag afgifne yttrande.
Friherre Ridderstolpe, Fredrik> hade inlämnat följande, som upplästes :
Igenom den machine jag i plenum den i5 dennes f. m. omtalat, skiljes Frug ter och Fisk m. m. som medelst densamma torkas, ifrån yttre atmosplmrens tryckning; de värmas igenom ångledare, för att bringa tryckningen inom machingn till half - Den 39 December e. ni. ten af atmospherens, vid hvilken grad (och under den) de till torkning inlagde varorlie underhållas medelst en condensator, fästad vid machinens ena ända, då i den andra ändan en aspirerande pump är anbragt.
Nu vore angelägnast, att Utskottet communicerade Kongl. LandtbruksAcademien den önskan, att Kongl. Acadepiiens utlåtande måtte Kongl. CommebceCollegium skyndsamt meddelas, på det ifrågavarande privilegium må utfalla så snart, att, medan ännu Riksens Ständer äro tillsammans, ett försök med bemälte machine må kunna göras.
Till utrymme åt detta försök önskade jag, att Utskottet anhölle hos Kongl. Academien om någon plats under Kongl. Academiens disposition.
Förslagsvis kan uppgifvas, att priset på en sådan machine, hvilken kail torka 5o tunnor om dagen, blir 45o å 5oo R:dr B;co; hvilket pris torde förökas med 2 R:dr B:co för hvarje tunna säd, som machinen dagligen bör kunna torka.
Hvarefter Friherre Rålambs ifrågavarande motion, jemte Friherre Ridderslolpes i anledning deraf afgifne yttranden, till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterades.
Till remitterande föredrogs Herr Montgomeries, Gustaf, den i5 dennes f. m. på i84 Den 2g December e. m. bordet lagde Motion, angående åtgärder, lill förekommande af de missbruk, hvartill den nuvarande enskilta assignationsrätten på Banken, genom öfverassignering, kan föranleda.
Herr Montgomerie, Gustaf, anförde skrifteligen:
Till min vördsamma motion om nödvändigheten för Rikets Ständer att fästa deras uppmärksamhet på de möjliga missbruk, hvartill den nu varande enskilda assignationsrättigheten på Banken icke blott kan föranleda, utan verkligen föranledt, har jag bordt härmed tillägga de åtgärder och kontroller, jag tror väsendtligen bidraga till förekommande af dessa missbruk.
Att förebygga både öfver-assignerings och förfällsknings missbruket, finnes, mig veterligen, blott tvenne antagliga och lätt verkställbara sätt.
Det första är, att Banken later trycka blanketter till assignaterna, med samma insignier, som på de vanliga sedlarna, hvad sjelfva de inre stämplarne beträffar, men i öfrigt med de ord och uttryck, som i vanliga assignationer nyttjas, och på det
Banken och dess betjening finge en rättvis ersättning för papper och besvär, ocb Staten en billig vinst af den enskilda assignations-rättigheten, borde blanketterna utfärdas på stämplad t papper, till en viss procent af assiguatiousbe
- Den 29 December e. .m »85 loppet.
Nummerföljden skulle också inom Banken på blanketterna anteknas, och dessa altid utfärdas på vissa, bestämda, runda summor, t. ex. minst 20 och högst 1000 R:dr, och derefter så många blanketter utlemnas, som det enskilda eller rättare särskilda säkerhetsbeloppet, i pant eller antaglig borgen, utgör.
Assignanten hade då blott att deri fylla ort och dag jemte sitt egenhändigt teknade namn, samt derunder sätta signet, för att göra assignationen gällande.
Kontra-bok skulle naturligt-* vis både af Banken och Assignanten tillika föras.
Det andra och troligen antagligare sättet är, att den person, som har fått sig tillerkänd assignationsrättighet på Banken, ålades att skrifva assignationerna på stämpladt papper, efter förutnämnde beräkningsgrund, och genast derefter, inom vissa timmar i Hufvudstaden, och nästpåfÖljande postdag i Landsorterna, ovillkorligen vara förbunden att underrätta Banken om Hummern, beloppet, ort och datum, af den eller de assignationer han uthändiga!.
Den som icke uppfyllde dessa åligganden, skulle genast vara sin assignationsrätt förlustig, och dessutom, om uppenbar vårdslöshet eller bedrägeri utöfvats, pligta efter lag, som af offentliga åklagare-magten, vid Bankens upplysning derom, utan tidsutdrägt borde göras gällande. i86 Den 29 December e. *1, Dessa ärodeenda, mig veterliga, sätt, hvarigenom
Banken icke blott sättes i tillfälle att vederbörligen och oaflåtligen, såsom sig bö'r, kunna kontrollera assignanternas förhållande till den presterade säkerheten, utan äfven både Banken och den enskilda bringas utom all farhåga för de förfalskningar och missbruk, som nu kunna äga rum; och om de likväl skulle lyckas att någon gång insmyga sig, så måste de genast blifva upptäckta, och sålunda lätt tillintetgjorda.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma anförande må få åtfölja min i samma amne gjorda motion till vederbörligt Utskott, och med respective med-Stånden communiceras.
Både Herr Montgomeries ofvanberördc motion, och dess i ämnet nu afgifne Anförande, remitterades till BancoUtskottet.
Föredrogs ånyo Herr Montgomeries, Gustaf, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att Kongl.
KrigsAkademien på Carlberg måttte upphöra, såsom en Elementair Läro-anstalt, och i dess ställe Militaire Professorer anställas vid Rikets Universiteter.
Hr Montgomerie, Gustafuppläste följande: - Den 29 December e. ra. 187
Mia förut vördsamt väckta mötion om Kongl. KrigsAkademiens på Carlberg upplösning, såsom en elementär Läro-anstalt, påkallar en närmare utveckling.
Jag skulle kunna inskränka mig till den framställning af ämnet, sora jag, under 1823 års Riksdag hade den äran att inom detta runi och inför detta upplysta Stånd göra; men jag tror dock, att en ytterligare utveckling icke är ur vägen, att den till och med är af nöden, för att, om möjligt, gifva åt saken all den klarhet och bestämdhet, den så väl förtjenar.
Att återgå till sjelfva grundorsaken, hvarför en KrigsAkademi, i strid mot dess egen benämning och sakens natur, blifvit inrättad såsom en elementär läroanstalt, vore detsamma, som att påstå och tillika bevisa, att man, vid dess instiftande, antingen icke vetat hvad en Akademi vill säga, eller ock icke insett hvarthän, en ensidig, blott militärisk, skola, skulle leda.
Att välgörenhet varit upphofsmännens åsyftning, är otvifvelaktigt.
Att den i våra öfriga Läroanstalter, i annan väg, rådande ensidigheten i uppfostringsmethoden, föranledt till en motsatt, är också möjligt, och i sådant fall för den tiden ursägtlig.
Den Theologiska ensidigheten har dock ieke varit och är icke så uteslutande, som den Militäriska, och kan derföre icke vara så skadlig, att icke säga så Vådlig, som dea sednare.
I våra Gymnasier och Universi - i88 Den 29 December e. ni - teter, har nemligen andra än Prester, blifvit bildade; men i KrigsAkademien på Carlberg hafva endast och allenast Officerare blifvit uppammade.
Ett eller annat undantag, som dessutom är och har alltid varit, ytterst sällsynt, bevisar intet deremot.
Man måste således medge, att ensidigheten i denna sednare Läroanstalt är för uppenbar, att icke falla hvar och en i ögonen.
Att derföre frånkänna KrigsAkademien dess, i synnerhet nu varande, många och förträffliga Läro-methoder i öfrigt, vöre att alltför mycket blotta sin egen okunnighet om det nit och den upplysning, hvarmed Kongl. KrigsAkademien de sednare tiderna, jag vågar tillägga, utan fruktan för motsägelse eller öfverdrift, framför alia andra Akademier, blifvit af dess Styresmän och Lärare, i alla möjliga afseenden förbättrad och vårdad.
Men med dess uteslutande militäriska syftning, har ensidigheten icke kunnat undanrödjas.
Den befinnes qvar: den uppenbarar sig öfver allt: Lärlingarnes klädsel, discipline, ovillkorliga pligt att lära sig Exercis- och Tjenstgörings-reglementet, Krigsartiklar, m. m., bära derom oemotsägliga vittnesbörd.
Svårigheten, att icke säga omöjligheten, att derifrån blifva, eller rättare kunna blifva annat än Officer, bevisar det ytterligare.
Det är i synnerhet denna Den 29 December e. m. 189 svårighet, som är så klandervärd, som är så onaturlig.
Att det är klandervärdt att genom en ensidig uppfostran, gifva barnen och ynglingarne en ensidig rigtning, lärer af ingen kunna motsägas.
Att delta slags bildning äger rum på Carlberg, är lätt ådagalagdt; ty att redan vid 10 eller i4 års ålder, utan undersökning af ens anlag, sättas i en Krigs Akademi, för att endast och allenast danas till ett visst yrke, innebär ett lika uppenbart, som ovedersägligt bevis både på en klandervärd och med skäl ofta klandrad ensidighet i uppfostran och en ensidig rigtning, ja ett ej sällan brottsligt missledande af barns och ynglingars utveckling.
Den ömmaste Fader, den skarpsyntaste Lärare kan icke i förhand eller vid början af vår bana, förutse barnens eller ynglingens natur-anlag eller hvartill de, i en framtid, skulle bli bäst användbara.
Endast erfarenheten och sjelfpröfningen kunna, hos den ena förr, bos den andra sednare, utveckla och anvisa dem.
Först då blifva vi i tillfälle att inse vår sanna bestämmelse; och då är det, ej sällan, för sent, i anseende lill den förfelade och ensidiga rigtning, man gifvit åt vår uppfostran.
Af sådan egenskap är den ynglingen ärhåller vid KrigsAkademien på Carlberg.
Att i en viss form stöpa menniskor, såsom man stöper ljus, måste ju af hvar igo Den 29 December e. m. och en upplyst och opartisk tänkare, anses för onaturligt.
Det är dessutom oemotsägligt, att krigsståndet genom dess skimrande yta, hänför ynglingar att välja det, utan att särdeles pröfva, huruvida naturen bestämt dem dertill eller icke.
Den falska äran, flärden och fåfängan verka beklagligtvis icke blott på barn och ynglingar, utan ock ofta nog på Föräldrar och Lärare.
Det fordras således häldre en återhållande, än en lockande kraft i afseende på en uppfostringsanstalt, som skulle kunna anses vara missledande i detta fall.
Erfarenheten bär, den förutan, så många obehagliga vedermälen deraf, att våra naturliga anlag, icke såsom sig borde undersökas och utvecklas, och om de någongång, det oagtadt, hos en eller annan kraftfull ynglinglyttra sig, qväfvas de likväl, ofta i sjelfva gryningen, genom Föräldrars och Lärares mindre uppmärksamma ledning, ej sällan af Ståndsintressen, fördomar, fåfänga och så beskaffad ensidig bildning, som den blott militairiska.
Man må icke invända att Kongl. KrigsAkademien är nödvändig, om armeen skall kunna påräkna ett dugligt och skickligt befäl.
Jag nekar ingalunda, att många kunskapsrika Officerare utgått derifrån.
Men jag tror derföre icke, att Svenska armeen, dem förutan, skulle sakna ett bildadt och användbart befäl i allmänhet.
Man behöfver blott erinra sig de upplysningar, sorn i detta fall under sista Riksdag meddela - Den 29 December e. m, igt des, de nemi» att vaeancerne efter armeens årligen afgående, till antalet go Officerare, af blott 20 årligen utexaminerade Cadetter återbesattes; att således 70 Officerare årligen från andra enskilda eller allmänna lärdomsanstalter, ingå i armeen.