Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
463 stitutionella frihetens förmåner, om det, på ett hundrade femtio år sä fallit att det, af brist på tillgångar nödgades rubba grundvalen för dess sjelfbestånd och krigsära.
xViå åtminstone vi mine Herrar, snarare tillstyrka uppoffringar för bibehållandet af denna grundval, och aldrig, förledde af egennytta och ensidighet eller genom försummelse tillåta den att förfalla, än mindre medverka till dess upp. lösning.
Några Rusthållare hafva, genom en Rusthållare® organ, här yttrat deras önskan om ännu en del af det återstående Cavaileriets reducering till fot, såsom bland annan enskildt förmon, äfven såsom förmonligt för provincen, Nerike är den province 60m deraf skulle skörda en sådaa förmån.
De Raductinner som hittills skedt af Cavallerie till Infanteri, genom särskilta öfverenskommelser mellan Regeringen och de rustande hafva dels varit grundade på iakttagande af ett lörmodadt riktigt förhållande e~ mellan vapnen, dels med afseende å förmodade ekonomiska fördelar; men, då vårt lnfanterie nu mera genom
Beväringens tillkomst blifvit betydligen ökad torde man snarare f| vara omtänkt att bereda medel till Cavaileriets förökande i förhållande till detta Infanterie, än tala om ytterligare förminskning; och den af dylika indragningar för Statsverket påräknade vinst, svarar ej mot de betydliga förluster de provincer fått vidkännas in - 464 Dea 3 Martti, om hvilka dessa indragningar skjedt.
Och jag lyckönskar provincen Nerike att detta afseende icke äga mera än 240 Rusthållare sorn ön« ska sådant, hvilka således icke kunna uppträda såsom Fullmägtige för hela provincens samfälta önskan.
Det är icke troligt att denna province kan vara okunnig 0111 det öde densamma förestod, så framt den skulle till SfatsCassan inlemna ett årligt Capital af ungefärligen J2,000 Riksdaler, såsom ren tillökning uti öfrige utskylderne, utan att i samma förhållande återfå något motsvarande.
— En sådan okunnighet hos folket är nu mera icke att förmoda, sedan ifrån äldre till nyare tider provincerne Bohus Län, Östergöthland, Westmanland, Södermanland, Westergöthland och Småland lemnat, och hvarje år lemna så ojäfaktiga bevis på dessa provincers förlust och måhända med tiden nära undergång, endast i och för de inom dem grundlagde Cavalleriers reducering till fot och de deraf följande vacanceafgiftcr.
Efter sednare årens spannemålspriser hafva utgått från dessa provincer årligen till Statsverket.
Från Bohus Län « 1 . 16,000 R:dr Östergöthland . . 2 60,000 Transport. 76,000 R:ds Från Den 3 Martu. 4®5 Transport. 76,000 R:dt Från Westmanland — Södermanland Westergöthland och från Småland . 24,000 .
■ 6,000 , 6q,oco . 30,000 af hvilka tillsammans årliga 196,000 R:dr, ifrån Statsverket till dessa provincer, intet återkommer.
Billigt torde derföre vara att Rikets alla öfriga provincer i lika mån häruti bidroge till Statsverket, så framt denna summa skulle anses såsom aldeles oumbärlig, eller i annat fall att medel söktes för dess återgående till samma provincer} hvilket lättast kunde skje genom alla de reducerade Cavalleriernes återuppsättande.
Dessa provincer skulle ovedersägoligen skatta sig lyckliga att återfå sina Cavaileriehästar
Och behålla 6ina penningar inom sig.
Konungarne Gustaf lil och IV samt Carl XIII, hafva ansett arméens vapen, efter deras krigssätt vara proportionerade med mindre Ca' vallerie än hvad landet då ägde och i följe deraf hafva de gjort dessa reduceringar, medelst särskilta öfverenskommelser med de rustande.
Konungen måtte derföre nu äga, att med Rusthållarnes bifall, inom den accorderade reductionstiden, bryta dessa Contracter och åter uppsätta, sä 6tor del af gamla indelningsver - Bil, till Ridd. o. Ad, Pr.
Ii Band. 30 466
Den 3 Martil, kets fonderade Cavallerie, som Konungen finner nödvändigt för sin nuvarande années säkerhet och brukbarhet efter närvarande eller och mä hända ett nytt krigssätt, hvarvid vi med fullkomlig trygghet kunna liliförlita oss på Konungens egen erfarenhet och krigskonst} och Ständernes omtanka bLir vid detta tillfälle att belacka den derigenom uteblifvande vacanceafgiften.
Efter den kännedom jag äger om Småland, dess fattigdom, nu varande penningebrist och dess vanliga behof af Sp^nnemål, men deremot dess tämmeligen betydliga tillgång på bete och utfordrhig för så väl hästar som boskap, jemte de underrättelser jag kunnat inhemta om Rusthållarnes uti denna province tänkesätt i allmänhet, så är jag öfvertygad, att om de Rustande för den reducerade Bataillonen af Smålands Cavallerie, hade hopp om, det afseende gjordes å deras ön skan, så skulle större delen af dem finna sin enskilt» fördel vara enlig med provincens, och de anhålla om red uct ion ens upphäfvande, dä de återfingo sina hästar med samma vilkor de dem afkmnat.
Oaktadt vid denna reduetion en del af dessa hästar blifvit använde till andre Regementers behof, hvarigenom då sparades för Kro* nan en betydlig afgift, skulle .dock äfven nu hästarne årer kunna uppsättas utan någon särskilt utgift för Kronan, om uppsättningstiden för Bataillonen att åter vara complette Caval - Den 3 Martti,, tf? lerie, bestämdes ske efter 2tne års förlopp, då under denna tid vaeanceafgifterns ansiogos till hästarnes uppköp.
Jag har anledning förmoda att samma förhållande är uti Bohus
Län med den ena8a* taillonen af Bohus Läns Regemente, der da Rustande verkligen betala nog dryga reductionsafgifter till Kronan, särdeles i förhållande till hvad den andra Batstilionet) inom samma Regemente erlägger, och hvarest sparnemålsproductionen är vida sämre än uti Småland, men penningebristen lika stor, just i följd zfdeunder en längre tid utgående reduceringstnedein, som utan ersättning ur provincen årligen försvunnit.
Lika förhållande amer jag böra vara med minst fyra Compagnier af Westgötha Regemente som 1'gga fördeite inom den minst Spannemålsrika trakten af Westergöthland; lika sä med LifRegementets
Batai I Ion uti Westmanland, der krinliggande Bergslagen och Dsfarne ständigt höja priseme å provinsens Spannemål och con6umera hela dess produetion.
Vid Smålands InfanterieBatailion voro redan år 1818 omkring 250 Rusthållare missnöjde med reduetionsContractet och sinnade att få bryta detsamma för att åter få rusta} att de i denna ptovince kunna det med verkligen egen fördel, derom är ingen tvifvel; ty uti foderberäkningen vid ett hemman, ar tillökningr . af en hästs utfordring in natura mindre känbar än tillökningen uti contanta ut - 468 Den 3 Martil, «kylder, medelst vacanceafgifter af circa 60 R:dr Banco; oaktat i större beräkning en Capitulant genom passevolance visserligen icke uti garnizon eller på ett ställe kan underhålla ett större antal hästar för samma pris.
Ett annat förhållande anser jag, kanske kunna vara uti de mera Spannemålsrika provincer, der det måhända skulle anses nu såsom mera tryckande lör de rustande att underhålla nummerhästarne; och der kunna gerna dessa hästar sättas på passevolance och derigenom på värfvad fot. N. B-inom samma provincer, på det att de derifrån utgående passevolancemedlen pä detta sätt måtte återkomma.
FörreCavalIeri-Inspecteurerne[Fri herre Cederström och Grefve Lövenhjelm hafva icke allenat ansett ett sådant Cavallerie med Indelt manskap och värfvade hästar vara till alla delar lika godt och brukbart med vanligt värfvadt Cavallerie, men äfven hvad trouppens stadga beträffar, till ock med pålitligare, 6amt värfningen utan all särskilt kostnad, då man betraktar att indelta Regementerne recrutera sig kjelfve; och har Friherre Cederström under sin fnspectionstid, till Kongl. Majit ingifva ett Förslag öfver en sådan reform för de Skånska indelta CavallerieRegementerne, och om än under en sådan Conjuncture som den närvarande, icke Regementernas fulla antal hästar, på detta sätt medelst vacanceafgifterne skulle kunna underhållas, så lemnar jag till Konungens och andre ärfarne Generalers bedömande, vinsten för vår aruiée, att i denna Den 3 Martti, 4S9 stund kunna tillbyta sig tretusende man sädant Cavallerie och på detta sätt beridet indelt artilleri?, emot äfven något större antal lofanterie.
Men de särskilta Provincernas totala förlust vid sakernas nuvarande skick, är det sorn jag, inför Ridderskapet och Adeln, vågat framvisa, och anropar Riksens Ständers behjer? tande lör deras lidande, och i detta afseende verkeligen bekymmersamma ställning.
Vidare får jag i följe af förenämnde reductioner, enskilt för Smålands InfanterieBataillon gifva tillkänna: att Statsverkets till gångar nekat fulla verkställigheten af det Konungabref af år 18it, sorn bestämde staten för denna Bataillon vid dess reducering; dess innehåll var: att Bataillonen skulle organiseras till lnfanterie, efter samma grund och med 6amma vilkor som LifRegementets Grenadiercorps; icke dess mindre felar denna Bataillon ännu till sådan likhet. 1 Major ..... 1 RegementsQvartermästare . 1 Regementsläkare
I Regementsskrifvare 1 RegementsPrest
I Fahnjunkare ....
1 Bataillons Adjutatant .
Äfvensom Befälets aflöning, till ganska betydlig skiidnad icke uppgår emot den andra 47° Den 3 Marti:.
Corp ens med hvilken det skulle blifva till alla delar lika aflönt.
Genom detta vördsamma anförandes Com municanon med de öfrige RikStånden , anhåller jag ödmjukeligen det Riksens Höglofl.
Ständer täckes uppfinna medel att förse Smålands Ini3nterieBatail!on med dess oumbärliga behof af fullt Befäl och dertill hörande öfriga tjenstemän, samt fullkomlige lönevillkor enligt det åberopade Nådiga Konungens bref, intill dess Rataillonen åter blir uppsatt tili häst.
Jemt» communicationen häraf till de öfrige Stånden, får jag ödmjukast anhålla om remiss till vederbörligt Utskott.
Bilagor tilt PleniProtocolIet för den 5 Martil, förmiddagen.
No r.
Herr Trafvenfelt, Carl; Vid den väckta frågan, om upphäTvande af Medicotheologiska Stipenrlii-fonden och dess användande till andra behof för Medicinalver - Den 5 Martti. 471 ket, anser, jag mig si mycket mera skyldig att inför Högloflige Ridderskapet och Adeln vördsamt meddela mina tankar, som jag rörande detta ämne hvarken bör sakna kännedom eller erfarenhet.
Då i anledning af mitt Förslag om Läkarevårdens förbättrande för Landtfolket samt för arméen och flottorna, Riksens Höglofl.
Ständer år 1810 anslogo 5,000 R:dr årligen till 50 Stipendier vid Rikets Universiteter fär sådana ynglingar, hvilka ämna att blifva Prester och tillika vilja inhemta nödiga kunskaper uti Läkarekonsten , för att dermed i brist af egenteliga Läkare och intill dess deras biträde hinner anskaffas, kunna gå föisamlingarnas
Innevånare tillhanda vid förefallande sjukdomshändelser, samt utsågo början tili ert särskild fond till inrättande ai ett instutit för att bilda Fältläkare och i lörening dermed ett allmänt Garnizons-sjukhus, var (förhållandet helt annorlunda emot hvad det nu är.
Antalet af ProvincialLäkare var mycket mindre än nu; de voro högst illa lönta (med 100 R:dr om året och saknade allt annat bi-^ träde än så kallade medhjelpare , hvilka endast beviljades dem som voro sjuke eller ålderstigna- Fäderneslandets försvarare saknade tillräckeligt antal skicklige Läkare då, i anseende till ringa lönevilkor och öfrige förmåner (33 högst 50 Rdr om året), till Bitailionsoch Under-Läkare endast obildade personer kunde anskaffas, hvilka dels saknade en för 472 Den y Marlit, ali Läkare-bildning nödig underbyggnad, dels jnåste i hast och på några månaders tid dertill beredas ifrån att förut oftast hafva sysselsatt sig med helt andra yrken, Det olyckliga kriget hade medfört en vanlig och icke snart öfvergående inflytelse äfven på de hemmavarandes helso-tillstånd.
Allt påkallade xiämnde Förslag och rättvisade det bifall hvarmed det emottogs.
Sedermera hafva uti åtskillige
Län flera ProvincialLäkare blifvit anställda och uti nästan alla, 2:ne BataillonsLäkare stationerade, som äro legitimerade och de flesta både Chi— rurgiaeMagistrar och Medicinae-Doctorer, af hvilka, enligt FältLäkareCorpsens nu varan™ de förträffliga organisation, icke allenast allmänheten har att påräkna en beqvämligare sjukvård, utan och Provincial-Läkarne ett betydligt biträde uti sina Embetsbefattningar.
På Landtbyggden finnas~nu alltså, några få ställen undantagna, nästan så många legitimerade och skicklige Läkare som bunna behöfvas.
Lsziretter och sjukhus äro äfven, efter hvarje orts behof, inrättade och utvidgade.
Hvar och en, som hsr aldrig så liten erfarenhet af helsovården på landet vet huru svår och nästan overkställbar den dock vore, om ej Presterskapet skulle följa denna så väl som andra sina åhörares angelägenheter med sin ömma uppmärksamhet, besörja angifvande!
Den 3 Martil. af de sjuke i tid och befordra verkställigheten af Läkarens föreskrifter.
Visserligen kan en Prest, som inhemtat en så grundelig kännedom uti Läkarevettenskapen som vanligen fordras af ChirurgimMagistrar eller MedicinaeDoctorer, ännu mera och vidsträcktare g3gns; men så är ock en sådan kännedom för den nu mera mindre allmänt nödig, sedan antalet af kunniga Läkare blifvit til
Jr äckel igare och i synnerhet när de af Kongl. Majit i Nåder anbefalla helsovårdsanstallter inom hvarje Socken hinna blifva organiserade, då, enligt min tanka, Församlingens Pastor kan af det förut inrättade kyrkorådet, som med nya Ledamöter kan förstärkas efter omständigheterna, utan att några nya inrättningar eller utgifter behöfva föreslås, påräkna ett verksamt biträde vid verkställandet af redan påbudna Författningar och vid efterkommandet af underrättel. ser angående farsoters och smittosamma sjukdomars hämmande, samt med tillfredsställelse medverka, att i förening med de redan vidtagna eller vidtagande anstallter till befordran* de af ordning och sedlighet, Barnens och Ungdomens fysiska och moraliska uppforsttan, m. tn., äfven förekomma sjukdomar och, åtminstone lör det uppväxande slägtet, bereda en större både fysisk och moralisk trefnad Hvarje yngling, som af någon invärtes kallelse ämnar blifva Frest af rent alfvar väljer detta dyrbara kall att upplysa och gagna sina likar, lärer under den Presterliga bildningen icke underlåta att förskaffa sig, i före - 474 Den y Martti, nämnde afseende, nödig kunskap om
Läkarekonstens preserverande del och om det som bidrager att förekomma alla tor hälsan, skadliga inflytelser att i tid iakttaga och häfva deras verkningar samt att kunna fatta och begr pa Läkares föreskrifter och med nytta läsa ocii begagna de i sådant afseende utgifna Läkare-böcker, utan att just dertill nödvändigt be höfves att bevista medicinska föreläsningar.
En och samma'har väl icke så ofta, som man önskat, jemte de presterliga studierna äfven idkat de medicinska med den grundlighet att däri kunna gradmras, men så har erfarenheten likväl visat, att orsaken dertill ej så myrket legat uti svårigheten af dessa studiers förening, som icke mer och egentligen uti saknad billig uppmuntran och belöning för en sådan uimärktare kunskap och förmåga att gagna, enär, enligt Kongl.
Brefvet den 31 Mars 1S 13, generelt för alia Prester som studerat medicin stadgas, att •de endast skola vid förslag och befordringar hafva företräde för dem, hvilka med dem hafva lika många tjenste-år.
Visserligen blir det en förlust för den vid Universiteterna studerande ungdomen att jakna detta understöd, som alltid skulle gagna genom det tillfälle under ett längre academiskt vistande derigenom bereddes en blifvande, eller nyligen ordin: råd, Prest, till ytterligare förkofran, icke allenast uti den för en bildad menniska så nödiga och nyttiga kännedom uti natuivetenskaperna, utan äfven uti Den 5 Martil, de Presterliga studierna; ra^o, då den allmänna ställningen snarare förutsätter besparingar än den msdgifver ökade anslag, kan jag, för min del, icke annat iin med Herr Cederschjöld instämma deruti, att
Medico-theologiska sti— pendiilonden ans ås till de nya behof för Medicinalverket som vid denna Riksdag kunna pröfvas mera angelägna , och hvaribland i synnerhet
Veterinärinrättningen påkallar allt det biträde, som nied tillgångarne möjligen kan förenas.
Vid det af Stats- och BancoUtskotten afgifne betänkande rörande förlängning af utredningstiden för f- d. Filialdisconterne, som af RiksStandens flere Ledamöter blifvit påyrkad, får jag göra några anmäikningar till Ridderskapets och Adelns högt upplysta bepröfvande.
Ilo Uppgifves såsom under Concurs varande lån, och sålunda icke kunna komma under den ifrågasatte omsättningsrätten icke mindre] än en summa af 97 7,404 R;dr 10 sk.
Då jag såsom handläggande vid utredningscontoiret lått erfarenhet deraf, att vid inträffan. de concurser, vanligen någon af Borgersmännen fått ikläda sig lånet, och varit berättigad dervid till omsättning om än längre tid åtgått 4?
Den 5 Martii. innan öfvertagningen skedt, och denna casus troligen vid de flästa concourser inträffat, så torde icke kunna förnekas en sådan Borgersman att lika med de andre låntagarne , få tillerkännas rättigheten till omsättning, hvilket jag således får äran tillstyrka, och hvarigenom summan af de lån som till omsättning anses berättigade torde ansenligen förökas. 2:0
Då jag ej kan inse något annat hinder för omsättningar på kortare tid i likhet med BancoDisconten, än något obetydligt ökadt besvär för verkets Embetsmän, vågar jag ytterligare yrka derpå att detta må tillätes åtminstone på 3 månader, föranledd dertill af dén kännedom jag har, att i Götheborg, finnes en mängd af mindre förmögne och fattige handtverkare och andre personer, som skulle anse det för en värkelig välgerning, att derigenom för ögnablicket vara hulpne med en mindre summas anskaffande och jag är fullkomligt öfvertygad att om det bifalles, erfarenheten skall bevisa att jag haft rätt 3:0 I Herr Friherre Wirséns med Utskottets betänkande särskildt åtföljande tanka rörande Öfverräntans försvinnande ifrån den 1 Januarii till den 1 Julii 1823, förenar jag mig fullkomligt såsom på värkeliga skäl
Och goda isigter grundadt; men då jag äfven förenar mig med Herr Friherren rörande uiredningscontoren, såsom för kostsamma ansedde, och att en förmodad blifvande BancoDiscontsContor i Göteborg må åläggas att emottaga omsättningar
477 och inbetalningar af f. d.
FilialDisconfernes Låneliqvider, sker det dock med det tillägg, om en sådan inrättning ej skulle äga rum, eller någon tid skulle framflyta innan den börjades, anstallt då måtte fogas att sådane liqvider måtte något i Göteborg varande Embetsverk uppdragas att emottaga, hvarigenom or. tens fattigare invånares beqvämlighet, i synnerhet befrämjades, och som genom utredningscontorens inrättande af i 8 i S års Ständer endast åsyftades, då skyldig uppmärksamhet lemnades till de ökade kostnader, som en sådan liqvid endast i Stockholm skulle påläggas de fattigare låntagarena.
I anledning af föregående anmärkningar anhåller jag om återremiss af Utskottets betänkande åtföljdt af dessa anmärkningar.
Herr af Wingårdh, Johan:
Med Herr Lagerhjelm» förslag om utsträckning af hvad lagen bjuder i 25 Cap. 1 §.
Byggningabalken till de vägar som erfordras för varutransporter, förenar jag mig till alta delar.
Denna fråga är i högsta grad vigtig för den ort hvars styrelse nådigst blifvit mig anförtrodd, och skulle visserligen af mig hafva blifvit väckt vid denna Riksdag om ej Herr 4?3
Den 5 Mur t ii. Lagerhjelm hade förekommit mig.
Med en ökad industri, går alltid i bredd en mängd hinder som hämmar den, och salbin har styrelsen behof af andra åtgärder för att befordra ett lands förkofran, än att upphäfva dem som med stöd af äldre författningar kunna läggas i dess väg Herr Lagerhjelm har ganska val insett dem och ehuru korrt, pä ett bestämdt sätt upp. löst en fråga , som troligen har ett vida stötre inflytande pä allmänt väl än mången som fått en vidlyftig debatt.
Må den obemärkt gå sin väg-och vinna gillande:
Jag känner nogsamt hvaithän den leder och skall med största deltagande löija dess utveckling.
Några tillägg önskar jag dock få göra och sorn jag hoppas af Lagutskottet må kunna upptagas då det går att upphäfva de betydligare hindren för Sjö-transporter inom landet, nemligen: 1:0 att på de ställen af en båtled där strömdrag kräfver frätning, trälvägar obehindradt må tå efter laga syn utstakas och kostnadsfritt af trafiquerande begagnas, äfvensom kappståndares upprättande där de fordras till lättnad i arbetet. 2:0
Att lucka ovilkorligen bör göras på aila broar öfver båtleder vid hädanefter skeende ombyggnader eiler reparationer.
Vid slutet af projecterade Lag-paragraphen, föreslår jag den förändring att den slutas med ”kan vara af nöden” i stället för ”af angelägenhet”, samt att för öfrigt bestämmes huru med sidane vägars anläggande och indelning
Den 5 Martil, 479 skall tillgå då ds icke af ålder funnits, nica nu synas för trafiquen nödvändige.
Och siu~ teligen om icke alla de algifter som strandägare kunna fordra för begagnandet af sådana inrättningar, hvilka antingen bidraga tili trafiquens lättnad, större säkerhet eller b. qvam* lighet vid varornes vård &c-, må efter vcderbörandes hörande vid Tingen tili följe af utfärdade allmänna kungörelser, stadgas för viss tid såsom till exempel 5 år eller något dylikt.
Vid en ökad trafique väckes äfven industrien hos de kringboende att på en ganska lödig väg deltaga i de fördelar den synes lämna, genom till bjuda ndct af sådan hjelp locHenkan påkalla.
Alla sådana äro icke alltid prejerier.
Värdshus, Ångbåtar och Forvagnar vo»e det då äfven, men egenmäktiga-taxationer äro det deremot och synnerligen om man af omstäodigheterne är tvingad begagna dem.
Jag kan ej neka mig, att yttra min förundran, öfver den väg hvarigenom framställning blifvit gjord, om medels anslående; till ersättande af Hans Kongl Höghet Kronprinsens resa; till dels redan inträffade, dels ännu återstående kostnader för Högstberörde förmälning; till Hennes Kongl, Höghet Prinsessan Josephinas ankomst till Riket och Hufvudstaden, till uppsättande af Hans Kongl. Höghet
Den 5 Altrlii, Kronprinsens nya etablissement • till inredningen af den våning i Kongl.
Slottet, hvilken af Hans Kongl. Höghet och dess blifvande Höga Gemål kommer att bebos; samt sluteligen till de kostnader hvilka i anledning af den höga förmälningsacten på vanligt sätt erfordras.
Jag hade trodt, att så högst betydlige penningeanslag i fall de af behofvet verkligen påkallas bordt genom nådig proposition ilrån Konungen, till vissa bestämda summor af Riksens Ständer begäras. jag kan för min del icke inse det vara det rätta att den enskildte motionairen förelägger folkets ombud kostnadsanslag af så vidsträckt och tillika obestämd beskaffenhet.
Jag anser det för min dei vara origtigt, att den ene Representanten genom dylika framställningar, sätter den andra uti dea obehagliga ställning, att nödgas visa sig mindre angenäm, dä dess pligtkänsla vid dylika omständigheter befaller honom, att yppa de betänkligheter hvartill ämnet kan gifva anledning, Det är ett fält af oändligt oiika beskaffenhet; att föreslå millioner, såsom nödvändige offer af Folkets kärlek och tacksam* het till ett älskadt Konungahus, emot att påstå hushållning uti utgifterne för Folket och derigenom ett möjeligt beredande af minskade statsbördor, såsom det rätta medletatt knyta de säkraste band mellan Styrelse och FolkJag tror att grundlagen visligen velat afböja en sådan obehaglig ställning representanterne emellan.
Den 5 Martil, 4ar emellan, derigenom att grundlagen berättigar Konungen att efter dess Rådgitvares hörande utaf Riksens Ständer begära sådane bidrag sorn pröfvats oundvikligen nödvändiga.
Om Konungen begagnat denna rättighet, i fall
Han vid detta tillfälle ansedt sig behöfva påkalla den, skulle den enskildte representanten und. gått det obehagliga valet emellan en forsum mad pligtyttring, och äfventyret att blifva misstydd, derföre, att han vid propositioner af så obestämd art, som den nu ifrågavarande finner betänkligheter.
Ibland dem som vid detta tillfälle främst framställa sig, är den omständighet, att Konungariket Norrige otvifvelaktigt både bör deltaga och troligen ej un: dandrager sig att bestrida åtminstone jtdel uti dessa kostnader, men jag hemställer huruvida en sådan proposition en gång skall kunna Norrska StorTinget göras^ då hela denna betydliga Statsutgift endast grundar sig på en enskildt motionairs föredragning utaf ämnet, och hvarigenom det mera får anseende afen från Svenska Folket hemburen frivillig gåfva, än af ett af nödvändigheten på kalladt Statsbehof:
Jag anser framställningen vara oformlig, ochanser StatsUtskottet som sådan böra an-e den, hvadan jag tror detta vigtiga ämne icke kunna tagas i öfvervägande för än det i form af en Kongl. Proposition, bl ifver Ständerna ordentligen förelagdt.