Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om deri anmärkningen är riktig, att försvaret för en dålig sak år något det vanskeligaste och otacksammaste man kan företaga sig, då måste dep 00 Den l Martil. vänskap jag länge hyst och hyser för Friherre Adlerbeth verka, att jag lifligt beklagar, det han trott sig pligtig att bjuda till ett försvar för Skoiaeordningen.
Jag tror att den inför fria och tänkande män bör blifva svår att försvara.
De anmärkningar jag gjort ligga öppna för hvar nian; jag har lemnat dem till en elite af Sveririges utmårktaste män, till ett af Riksens Ständers Utskott och till det öfverlenmar jag att bedöma, huruvida mina anmärkningar falla för Friherre Adlerbeths motskäl.
Att jag ej till dem saknat anledning, tror jag deraf, att en annan vård Ledamot vid ett annat tillfälle, hår likaledes mot ifrågavarande lag gjort invändningar.
Vidare har en Ledamot af PråsteStåndet yttrat sig i samma mening, och äfven haren utmärkt oell vördnadsvärd litterateur Biskop Bjurbäck derom utgifvit en särskildt bok med ganska många erinringar, de der icke så lått torde låta sig afvisa.
Jag vill ej bortslösa Ridderskapets och Adelns tid med att upptaga och refutera Friherre Adlerbeths försvars-sophisiner, men så mycket vill jag blott i förbigående nämna, emedan Herr Friherren derpå lagt sådan vigt, att, så mycket som jag kan påminna mig, begärde och erhöll UppfostringsComittéen redan i8i5 af Riksens Ständer medel till en båttre reglering af SkoloeStatens aflöning, och således före den tid, som af Friherre Adlerbeth blifvit nämnd.
Jag lemnar obesvarad den af Herr Hammarskjöld mig gjorda beskyllning, ntt jag försvarat en dålig sak.
Jag öfver; Den I Mar t ii. 5l lemnar denna fråga till Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning.
Hvad deremot angår Herr Hammarskjölds uppgift, att Rikets Stån-’ der redan år jSiö skulle hafva beviljat medel till löneförbättring för Lårarne vid Rikets allmänna Skolor, måste jag anmärka, att den år stridig mot verkliga förhållandet, emedan UppfostringsComittéen väl år 1817 tillstyrkte löneförhörhöjning för ElementarUndervisningsVerkens Lärare; men sorn denna löneförhöjningsmöjlighet förutsatte nya Statsanslag, hvilka ej förr ån vid 1818 års Riksdag af Riksens Ständer beviljades, kunde Comittéen först efter nyssnämnde
Riksmöte i underdånighet afgifva det förslag till de anslagne medlens fördelning, hvilket stadfåstades genom Kongl. Maj:ts den 22 April 1819 utfärdade
Nådiga skrifvelse om en interims lönereglering för Rikets ElementarLåroverk.
Men om äfven UppfostringsComittéens första omsorg hade varit, att bereda förbättring i de knappa löner, med hvilka Lårarne vid våra Skolor förut varit försedde, synes denna omsorg hafva varit berömvärd, långt ifrån att förtjena klander.
Jag vädjar i detta afseende till Herr Hammarskjölds egen rättskänsla.
Det måste vål ej vara hans önskan, att så mödosamma och ansvarsfulla befattningar, som SkolLåraresysslor, skulle anförtros åt män, hvilkas inkomster voro så otillräckliga, att de under utöfningen af sitt vigtiga kall, befunno sig i verklig fara att svälta ihjel; i synnerhet som spannmålsvärdet redan började falla vid den tid, då förbättrade löneyilkor blefvo dem förunnade. toen i Martil, Får öfrigt anhåller jag att blott få tillägga några ord.
Jag anser otjenligt att hår ingå i en fullständig recension af den nu gällande Skolordningen.
Jag står ej hår för att hålla loftal öfver en lag, som andra tadlat; men utan tvekan vågar jag försäkra, att denna författning4 afven som dess bilagor, då de låsas med oafbruten eftertanka, och i sitt hela sammanhangj skola vinna bifall, snarare ån klander, af hvarje billig granskare.
Herr von Hartman a dorff, August:
Jag anhåller att få korteligen anmärka, det Skol- lagen torde vara den enda fullständiga organisation, som följt af de mångfaldiga Comittéer, hvilka sedan 1809 blifvit nedsatta.
Arbetet har varit ganska vidlyftigt och fordrat mycken tid; naen de goda resultaten deraf ligga för öppen dag, och Riksens Ständer kunna uti de många förbåttringarne af Skolverken inom Hufvudstaden, sjelfva se och pröfva frugterna af UppfostringsComittéens bemödanden.
Bland annat har äfven ett Gymnasium här i Stockholm blifvit inråttadt, från hvilket ynglingar redan utgått, hvilka med heder blifvit emottagne vid Upsala Universitet.
Hr Hammarskjölds yttrande, att många anmärkningar vid Skolordningen blifvit gjorda, får jag bedja honom ihågkomma att UppfostringsCJomittéen sjelf uppmanat
Allmänheten att så vål skrifteligen sorn genom tryck göra sådana vid Skolordningen, och &tt de som nu tadla henne, således haft ett förträff - Den i Martti. 35 träffligt om ån af dem obegagtiadt tillfälle, att göra sina påminnelser innan hon kom ut.
Jag förbehåller mig att få råtta ett möjligt misstag, jag kan ej med visshet erinra mig, orri icke redan vid 1815 års
Riksdag fråga varit våckt angående ökade löneanslag åt Lärare vid de allmänna Skolorne.
Huj ru förhållandet härmed ån må vara, lärer dock ingen kunna bestrida riktigheten af hvad jag redan anfört, att, nemligen behofvet af löneförbättring för de SkolLärare, hvilka tillförene icke ens kunde påräkna den tarfligaste Utkomst, var ett värdigt ämne för Llppfostrings-Comittéens uppmärksamhet.
Herr Grefven och .LandtMarskalken hemställde, att så vål Herr Hammarskjölds ofvannåmnde Memorial, som de, i anledning derafs nu afgifne yttranden, måtte till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet remitteras.
Å nyo föredrogs Hans Excellönce Herr Grefve Cederströms, Rudolph, den 24 sistlidné Februari förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående allmänna förlägenheten, samt behofvet i vissa fall af medel till pensioner för StatsRådets Ledamöter.
Ridit. o. dd.
Prof. 2. Band. 5-, 3^ Den i Martil.
Grefve Hard, Carl Gustaf, hade inlemnat ett så lydande Memorial:
(Se Bilagan N:o i o.) Herr* Rothlieb , Axel, upplåste följande:
(Se Bilagart N:o i l.j) Friherre Toll, Gustaf Philip, anförde skrifteligen •
(Se Bilagan N;o 12).
Herr von Becker, Carl Johan, upplåste följande; (Se Bilagan N;o i3.)
Utan att in gå uti någon undersökning om den allmänna förlägenheten, tror jag att den finnes, och att den hos vissa enskildta öfvergått till nöd.
Jag vill nu blott fästa mig vid tvenne uttryck uti Grefve Hårds Memorial.
Han har anfört exempel af en egendom uti Skaraborgs
Lån som blifvit Uppskattad till 5o,ooo R:dr, och hvilken lemnade i afkastning endast 200 tunnor Råg och 4oo tunnor Hafre, samt ingen ting af Ladugården, Jag betviflar ej rigtigheten häraf, men jag tror att då den nu brukliga taxation mfördes, funnos personer, som för att stärka sin credit, eller af andra orsaker, uppgåfvo sina egendomar till ett värde, vida öfverstigande det rät»
Den i Martiin 55 ta.
Vid sådana egendomar tror jag vlsserligert det kunna hända att afkästningen ej svarar emot värdet.
Men i allmänhet tror jag att uppskattningsvärdet af Svenska Landtegendomar ej Öfverstiger det värde sotn motsvarar räntan föif deras afkastning Grefve Hård har äfven såsom ett bevis på vårt försvagade tillstånd anfört aftagandet af deri physiska styrkan hos ungdomen, och han har ansett den härleda sig icke från brännvinssupande^ utan från bristen på födoämnen och deras sämre beskaffenhet.
J)g vill lemna åt hvar och en att jemföra den föda, som nu förtåres af Svenska Allmogen* med den, hvarmed den förr fick åtnöja sig, då den ofta nödgades lefva af barkbröd.
Sådant händer nu icke mera äfven hos den fattigaste; och jag hemställer då till hvar och en, om det år bristen på födoämnen som kan anses hafva minskat den physiska kraften.
I öfrigt delar jag med Herr Rothlieb den mening, att hvar och en bör vara försäkrad, att hvarje röst sorn här höjes * utgår från öfvertygelse och frårt Varmaste känsla för Fäderneslandet.
(Se Bilagan N:o |4.)
Hårds uppmaning bör jag ej undandraga mig, att, sanningen likmätigt, lemna det vits* ord, att svårigheten för uppbördens restfria redovisning i sednare åren tilltagit, i samma mått 56 Den I Martil, sorn sådespriserne fallit oell penningeförlågenheten ökats.
Detta gäller dock egentligen om slättbygden eller de orter, som hånsta, sin ut komst endast af sådesproduetion.
Der binäringar idkas eller allmänna arbeten gifva lif åt rörelsen, är förhållandet annorlunda, på sått jag i anledning af Friherre Rudbecks motion redan haft åran anföra.
Således redovisades i Maj månsd förlidet år uppbörden i det Fögderi af Skaraborgs Lån, som af Götha Canal genom-- skåres, utan något öres på pantning beroende rest; hvaremot sådane restantier för tvenne andra Fögderier i vestra delen af Lånet utgjorde, om jag rått minnes, omkring booo R:dr; och i ett af dess sistnämnde, det omkring Lidköping belägna, var för några veckor sedan hälften af uppbörden, eller omkring 255ooo R:dr icke vid uppbördsståmmorne eriagd, utan beroende på uttagande.
Det år inom detta sistnämnde Fögderi som Herr von Becher år boende, och likasom jag förut instämt \ hans uppgifter om tillståndet i hansort, förenar jag mig ock nu, så väl till tankar som uttryck, med hvad han i anledning af Hans Excellsnce Herr Grefve Cederströms motion andragif.
Jag vågar likväl för min och Heres till fredsställelse dervid hysa den tillförsigt, det Hr Grefven med sine yttranden icke åsyftat någon anmärkning emot de värde talare, som endast framlagt en sann teckning af landets ställning ©ch om orsakerne och hjelpemedlen yttrat sig efter öfvertygelse, utan fast hellre emot dem, sora i mindre bestämda termer antydt landets lidande eller mindre lyckliga tillstånd, men destomera Den I Martu. 57 bestämdt fört detta tillstånd Konungens Rådgifvare eller den så kallade Minisféren till last.
Det tyckes äfven mig vara en föga hugnande tröst, att med sådana beskyllningar, hvilka, då de framställas utan stöd af bevis, endast kunna verka på en lått missledd opinion, söka hämnas på de olägenheter, hvilka till större delen Ständernes egna beslut och tillstyrkanden, jemte andra af ali slags mensklig elier åtminstone inrikes styrelse oberoende natur- och politiska hån. delser tillskyndat.
Måtte derföre Ridderskapets och Adelns dyrbara, för vigtiga öfverlåggningar så väl behöfliga tid hädanefter lika litet uppta, gas af sådone, obestämda och obevista framställningar, stridande, sorn mig synes, emot principen af den Grundlag, hvilken endast i viss föreskrifven ordning tillåter Embetsmäns anklagande, som af den åndamålslösa ordstriden om tillståndets i vissa Landsorter råtta benämning såsom nöd eller förlägenhet, helst det för en hvar, som ej vill neka vitsord åt redlige medborgares sammanstämmande uppgifter, ej mera bör kunna vara tvifvelaktigt, i hvad nion och på hvad sått Landtmannen år nödställd eller i förlägenhet bragt och det således endast återstår att tillse, huru detta tillstånd, hvilket lika litet, med all annan verklighet låter bortargumentera sig, må genom enighet, kraft och välvilja i lag. stiftande magtens beslut, kunna för framtiden förbättras»
Grefve von Schwerin3 Fredric Bogislam uppläste följande: 53 Pen l Alariii, (Be Bilagan N:o i5.)
Så vidt jag kunnat fatta, hafva discussipnerna hit-- tills mera angått inledningen till den förevarande motionen, ån dess ändamål, som år pensioners anslående åt Konungens Rådgifvare, eller StatsRåd och StatsSecreterare, sorn resignera.
I afseende på StatsSecreterare, så har 58, § RegeringsFormen redan sörjt för dem, då den stadgar, att Föredragande, som, på grund af vågrad contrasignation, nedlägger sitt Embete, skall bibehållas vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster, intilldess att Rikets Stånder pröfvat hans förhållande.
För närvarande åro de flesta Stats-Secreterarne constituerade till embetets förrättande; och så långe detta förhållande fortfar, år vådan att resignera icke stor; emedan de då förblifva ExpeditionsSecreterare, med åtnjutande af dertill hörande lön.
Men deremot finnas andra, StatsSecreteraren biträdande, Föredragande, med ringa, eller ibland alldeles ingen lön; och de åro högeligen att beklaga, emedan de få draga arbetets tunga, utan någon motsvarande vedergällning.
Så långe detta missförhållande icke råttas, synes det icke vara billigt att anslå pensioner 'åt medlemmarne af StatsRådet, sorn blott åro Bisittare vid Föredragningen.
Allraminst behöfva de milit aira frugta en resignation från detta embete, då de dessutom åga beställningar i Arméen och Vlottorna, med löner, som både förr och nu 9,nsyfts; stora nog, för att allena kunna föda sitt Den J Martil\ *9 man.
Jag skulle således tro, att Herr Grefve Cederströrns motion ej annorlunda bör behandlas, ån i sammanhang med regleringen af pensioner för civile Embets- och Tjenstemän i allmänhet, hvaribland de ringare icke åro i mindre behof af en sådan förmån än de högre* Detta ämne står i förbindelse med regleringen af Styrelseverken; och om Kongl. Majit afgifver någon proposition i detta ämne, så bör man hoppas att äfven denna del af Embetsmanna-: corpsens angelägenheter kommer i behörigt Öfvervägande.
Grefve Posse, Carl Hendric: Hans Ex cellence Herr Grefve Cederström har genom sin motion öppnat ett vidsträckt fält för våra granskningar.
Sedan flera lika utmärkta sorn upplyste talare intrådt derpå, för att vederlägga den ädle Grefven, torde det tillåtas mig dervid endast tillägga några få anmärkningar.
Herr Grefve Cederström påstår att hår ej finnes någon förlägenhet som förtjenar namn af nöd.
Sorn jag förut haft åran inför Högloflige Ridderskapet och Adeln utveckla mina åsigter i detta fall, inskränker jag mig nu blott lill den förklaring, att allt hvad jag sedermera hört och låst, endast lemnat nya bevis till stöd för den öfvertygelse jag vågat underställa Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning.
Jag skall blott anhålla att få anföra några facta.
TabellCommissionens sednaste underdåniga berättelse upptager pag, 20, att ifrån år i8o5 till år 1820, eu förminskning ägt rum i följande classer nesn - 4e Dr.n l Marlit. ligen: af Ståndspersoner 4345.
Af Borgare 2008 och af Låroståndet 262 personer.
Vidare finner man af samma berättelse pag. 5i och 32, att af 483,145 hushåll sorn funnos i Riket år 1820, voro 317,099 fattiga och utfattiga.
Jag frågar huruvida denna minskning uti de för-? jnögnare classerne och detta ovanliga missförhållande emellan förmögna och fattiga hushåll i fliket vittnar ura rikedom, eller om fattigdom och nöd?
Civilisationens hjul, mine Herrar, är aldrig stillastående; det måste antingen gå fram eller tillbaka.
Alt icke det förra kan vara fallet, under nyssnämnde förhållanden lärer hvar och en lått inse.
Cederström anför såsom en hufvudsaklig orsak till vår förlägenhet, den speculations-anda, som under en viss period fästat sig vid egendomshandel, Jag kan icke godkån-r lia denna orsak, ty i alla civiliserade länder med handel och industri, måste speculationer finnas af alla slag; ju mera produetionen och det allmänna välståndet tillväxa, ju mer måste äfven speculationer tilltaga.
Om det till och med skulle medgifva?, att man af låtta pennmgpfiilgångar varit förledd att sträcka speculationen på Landfegendomar långt öfver den gråns vanliga omständigheter skulle hafva medgifvit, så kan jag dock deraf ej inse någon olägenhet för det allmänna, emedan hvar och en köpare varit tvungen att använda flit och omtanka till afkastningens förökande vid sin dyrköpta egen - Den I Martti. 41 <lom.
Jag hemställer derföre, om det *j bör anses bättre att speculera på allmänt välstånd, ån pä allmän fattigdom och förlägenhet?
Vid resultatet af Herr Grefve Cederströms anförande, nemligen: att alla ombyten af ledamöter inom den styrande Conseiilen skulle föga gagna, utan endast ådraga nationen ökade o«H kostnader till pensions-anslag, får jag göra den anmärkning, att ehuru den allmänna fattigdomen är stor, skulle det dock blifva ganska vådligt, att ulan undantag följa den af Herr Grefven recommenderade besparings-principen; ty om det t. ex. inträffade, att en eller flere af Conseillens ansvarige ledamöter, antingen af bristande upplysning, eller af bristande nit för landets väl och Rikets vidmagthållande, vora mera intagne af begäret att bibehålla de inkomster och det artificiella anseende, sorn åtfölja deras befattningar, ån af verklig pligtkänsla, såsom en lagbunden Konungs ansvariga Rådgifvare; så skulle Herr Grefve
Cederströms princip medföra de bedröfligaste följder, både i peconoiniskt och moraliskt hänseende.
Äfven ifall ifrågavarande ombyte i anseende till personliga förtjenster, ej skulle medföra någon vinst, så tyckes det dock vara säkert, att det åtminstone för någon tid skulle lifva hoppet, och derigenom rikeligen ersätta pensions-anslagen, helst som det år fråga om ett stort Rike.
Herr Grefven och Landt Mar skalken före, 4^ Deri i Martil, slog, aft så val Hans Excellence Herr Grefve Cederströms ofvannåmnde Memorial, gom de fif åtskilige ledamöter, rörande samma ämne, nu afgifne yttranden måtte till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Oeconornie-Utskotten remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo Herr Tolls, Florus, den e4 sistlidne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial om nyttan af marcher för Arméen och sättet att derigenom befordra penpinge-circulation, Herr Klingstedt, Gustaf Fredric, hade jnlemnat ett så lydande Memoria]: (Se Bilagan N;o 16 ) Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, att, så väl Herr Tolls nyssnämnde Memorial , som Herr Klingstedts, i anledning deraf, nu afgifne yttrande, matte till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet remitteras ; hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo Friherre Anckarsvårds, Carl Hindric, den 24 sistledne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial om indragning af Minister-platser vid främmande Hof, Utom i Pettersburg och London , samt cle Diplomatiske Ärendernes besörjande i Öfrigt af Chargés cTaflåires och Consuler, T)en. i Martii. 45 Friherre Lagerbjelke, Gustaf, anförde pki ifteiigen : (Se Bilagan N:o i<j).
Herr Rappe, Carl, upplåste följande; (Be Bilagan N:o *8.) Grefve von Platen, Ballzar Bogislaus; Jag nppstår i dag inför denna aktningsbjudande samling, i anledning af ett ämne, son\ jag gerna erkänner vållat mig mer än vanlig oro och bekymmer.
Jag skyr , så mycket sorn någonsin är möjligt, att på detta rum framställa något som kan anses vara af individuell inflytande; men då fosterlandets kraf, då vigten af den allmänna saken ålägger att döfva denna känsla, då följer mannen, fast med upprördt hjerta, den pligt som förfäder gjort till valspråk, och dess samvete säger honom aldrig varit bruten. linder sådana förhållanden får jag, mer än någonsin, anhålla om det undseende denna ädla samling alltid tilldelar en svag förmåga, ledd af en god vilja, då, efter flere dagars och nätters helt inom mig sluten öfverläggning af desse ovanlige förhållanden, jag endast lyder öfvertygelsen om skyldighet oell pligt, när jag yttrar mig öfver Friherre Ankarsvärds Diktamen af den 24 Februari.
Jag skall deryid söka bibehålla lugn och följa sanningen.
_ Hvad är det synbara ändamålet af den framställning Friherre Ankarsvärd gjort?
En indragning i SY^jges utrikes Minister-stat.
En värd leda-r 44 Den i 'Martil. mot, som uti dessa ämnen är ganska bevandrad, liar så väl utredt dessa förhållanden, att jag ej liar något att tillägga på ett så okändt fält. —•
Jag skulle likväl , då detta är en betydlig utgift, genia hafva instämt med Friherre
Ankarsvärd uti dess önskan om besparing i detta afseende, om ändamålet dermed kunnat vinnas.
— Vidare har Friherre Ankarsvärd yrkat, att Stats- Secreterare-Funbetena borde af ordinära Embetsman bestridas, till uppfyllande af constitutionens föreskrifter.
Jag tror också, att det är enligt med grundlagen, att dessa för Svenska Statsbyggnaden så vigtiga platser beklädas af verkliga Stats-Secreterare.
Afven häruti instämmer jag således med Friherre Anckarsvärd.
Sist yttrar Friherre
Anckarsvärd en önskan till besparing i allmänhet.
Hvem är, som ej önskar det, då det kan ske i förening med samhällets bestånd, och med iakttagande af dea regeln, att, för att rätt hushålla, bör man veta att rätt utbetala.
— Men hvilka medel, hvilka uttryck har Friherre Anckarsvärd nyttjat, för att komma till detta mål!
Så vidt de endast kunna betraktas som följder af en mörkt målande sinnesstämning, af oangenäma förhållanden och en lifligt upprörd inbillning, som verkar, då vi tala om ärenden, hvilka röra allmänt val, så böra de ej så noga af oss andra granskas, då de ej kunna verka någon skada, och så vida vi ej behöfva frukta deraf några elaka intryck i en vidsträcktare krets eller uti främmande länder.
Men det är under denna synpunkt jag nu anhåller att några ögonblick få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksam - hen I Marlit.
45 het på några uttryck uti Friherre A nekar svärds Memorial.
De lyda som följer, då isynnerhet fråga är om att teckna Svenska Skatte-Allmogens belägenhet: ”Huru lefva — under dåligt ”tak, med gamla slitna kläder, uselt husgeråd» ”dålig föda, utan förmåga att vinna en tide”hvarfvet tillhörig bildning, utan njutningar, ”utan hopp om ett förbättradt tillstånd, hvarfen för det närvarande, eller för det väx”ande slägtet, under ett oupphörligt trälande ”för statsbehofvens fyllande! detta är långt ifrån ”icke att lefva fri, och nära nog det samma ”sorn att icke lefva.” Vidare: ”och sådan är ”likväl ofta nog den Svenska Skattebondens belägenhet till hvars klagan man hittills så litet ”lyssnat.” Ytterligare säges: ”den oupplyste, ”hvilken ifrån sekler lidit, är att ursäkta, om ”lian förr ej kunnat lyfta känslan öfver den sva”ga tillfredsställelsen af ett blott jemnadt lidanJ ”de; och denna känsla är, tyvärr, den som ”likväl så länge bibehållit den Svenska Skatte ”bonden vid sitt betryck.”
Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, huruvida man ej här bör taga i betraktande, att Sveriges Allmoge består egentligen af tvenne klasser, nemligen af Frälse- och Skattebönder.
Af de förra har äfven jag några underhafvande.
Jag erkänner, att jag skxdle känna mig olycklig, om Friherre
Anckarsvärds teckning skulle på dem inträffa/ Jag vet att Friherre Anckarsvärd äfven har så«) dane, och jag är viss, att målningen, i afseende på dem, ej är sann.
Ja! jag erkänner att, då jag alltid anser mig hedrad att stå såsom ledamot i denna samling, skulle jag stå hiir med 46 Den i Martil, rysning, om teckningen kunde tydas på Svenska Frelse-Allmogen.
Nar nu livar nian vet, att ingen Frelsebonde linnes, sorn ej önskar att blifva Skatteman, och kanske Ufven ingen Skattebonde, som vill vara Frelsebonde; så hemställer jag, huru dessa uttryck kunna med rätta användas pä Skattebonden • eller om denna teckning ej är i hög grad öfverdrifven; och om detta är förhållandet, hvilket jag åtminstone tror, så hemställer jag, om det är nyttigt, om det är önskligt, att sådane teckningar här yttras af Sveriges Ständer, för att komma ut ej allenast ibland Sveriges menighet, utan ock öfver allt uti Europa, för att på sådant sätt teckna deri varelse, Svenska Skattebonden, hvars like jag likväl ej någonsin funnit uti andra länder, och jag tviflar den finnes på hela jordklotet __ ej endast i hänseende till Svenska allmogens sjelfständighet, utan ock bildning.
— Det heter vidare; ”att Riksens Stän”der vid alla tillfällen varit mera omtänksam”me att jemna lidandet, att betunga der, sorn ”ännu ej var öfverlastadt, an att minska några ”bördor.” — Har väl Sveriges lagstiftning gjort sig förtjent af denna beskyllning?
Visserligen hafva behofveri varit mångå, visserligen hafva bördorna varit tunga, meri jag tror, att man skulle kunna framställa mer än ett exempel att Riksens Ständer sökt lindra dem.
Det heter sedan vidare; ”Manne någon sannirigsälskande ”tänkare gifves, sorn ej till den lätthet, hvar”med lBog års statsförändring utfördes, nödgas ”finna orsakerne vida aflägsnare, än uti den förevarande olycksli virf vein?
_ Åter heter det t
Den i Alarin. 47 ”Svenska Folket är, sedan urminnes tider, tryckt ”af tunga bördor: fattigdomen är trög och lik— ”giltig, oell motser just derföre med ett passift ”begär all förändring, såsom en ljusnad på sin ”horizont.”
Vidare heter det: ”och man måste ”med billighet, i detta tillstånd finna ursprun”get till den revolution, hvartill 1809 års politiska olycksställning blef medel, mera än den ”var ensam orsak.”
Men ännu mer heter det: ”Månne det icke nu skulle vara en feg, en ”brottslig uraktlåtenhet, att fördölja liuru Sven”ska Folket på långt när icke, genom sista förändringen uti dess samhällsskick, vunnit den ”minsta lättnad eller förbättring i sin ställning?” Ytterligare: ”Och månne man inför samtid och ”efterverld kan ansvara för de följder, som kun”na beredas igenom en längre tystnad härutinnan?”