Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu de förenade Utskins förslag till lag för enskilde banker är sådant, som det, hvilket för R. o. Ad. föredrages, och 2:ue RiksSt. redan hafva deröfver olika beslutat; så kan jag för mitt del icke emotse, alt 4 Den 23 April f. ra. någon fullt tillfredsställande lag i nämnde hänseende kan vid denna riksdag åstadkommas.
Emedlertid, då frågan nu är före, och öfverläggning derom måste äga rum, är man nödsakad alt söka tillvägabringa hvad man under närvarande omständigheter anser vara del bästa.
Jag får då vid 1 § 1 mom. göra en anmärkning.
Det lyder nemi.: ”Bankrörelse, med rättighet alt utfärda tryckte eller graverade creditsedlar, må utaf enskilde personer, endast i förening till bolag, bedrifvas efter dertill af K.
M. meddcladl tillstånd.”
Jag anser de orden: ”med rättighet att utfärda tryckte eller graverade creditsedlar,” vara alldeles öfverllödiga och såsom sådane böra ur mom. utgå, hvarigenom detta skulle komma att lyda: ”Bankrörelse må af enskilde personer, endast i förening till bolag, bedrifvas” etc.
Vi känna, att ett Stånd, nemi.
Ilögv.
PresleSt., afslagit rättigheten för privatbankerne att utgifva tryckta eller graverade creditsedlar, hvaremot ett annat Stånd, Vällofl. BorgareSt., densamma beviljat.
För min enskilda del anser jag, att bankrörelse med tryckta eller graverade creditsedlar må, under iakttagande af vissa villkor, kunna fä af privatbankerna bedrilvas; under andra villkor åter anser jag, alt man kan betaga dem denna rättighet och, på sätt PresteSt. föreslagit, ställa rörelsen i gång med sådane assignationer, som privalbankerne af R.
St:s Bank meddelas.
Jag hemställer derföre, att den 1 § måtte bifallas med den förändring, som jag tagit mig friheten föreslå.
Den siste värde talaren har ansett det vara svårt, att vid denna riksdag få någon tillfredsställande lag för enskilde banker antagen, eftersom 2:ne RiksSt. redan hafva stannat i olika beslut i afseende på det förslag, som de förenade Utsk:n i och för nämnde ändamål ingifvit.
Jag får då dervid anmärka, att delta vanligen alltid är förhållandet; man har hittills fått hjelpa sig fram dermed, och man mäste så nu äfven, då ingen annan utväg finnes.
Slen jag inser likväl icke något skäl, hvarför svårigheterne, i afseende på det formella i denna sak, vid denna riksdag skulle vara så stora; tvertom skulle jag tro, att det borde gå lättare nu än någonsin alt få ifrågavarande lag för enskilde hanker af RiksSt:n antagen, då R.
Sl. vid 3:ne iöreg:de riksdagar hafva antagit en lag för detta ändamål, som med denna var i hufvudsaklig öfverensstämmelse.
I afseende på det förslag, som den värde ledamoten framställt, att ur denna §:s första mom. borttaga de orden: ”med rättighet att utfärda tryckta eller graverade creditsedlar”, så får jag anmärka, att hela denna lag har afseende på sådane enskilda hanker, hvilka utfärda tryckta eller graverade creditsedlar, hvilket ytterligare bestyrkes af den 21 §, som i blott några få ord talar om sådane banker, som icke utgifva tryckte eller graverade creditsedlar, ulan sorn röra sig med riksmynt.
Det är af denna anledning, som jag vördsamt yrkar, att R. o. Ad. matte utan förändring antaga den 1 §.
Hr von Hohenhausen har Den 23 April f. m. 5 visserligen anmärkt, att uti den 21 § star nämndt om sådane banker, som icke äga rättighet att utfärda egna sedlar, och har derifrån synts vilja leda sig lill den slutsats, att man redan i den 1 § borde hafva uttryckt, att de banker, som i denna lag alses, liro sådane, som äga rättighet alt utgifva egna sedlar; men jag vill fästa Hr von Hohenhausens uppmärksamhet derpå, att när man kontmer till den 8 § i denna lag (således långt innan man kommer till deri 21 §), så står der just uttryckt icke allenast rättigheten för privatbankerne alt utgifva sina egna sedlar, utan äfven sältet huru de böra dem utgifva, hvadan i Hr von Hohenhausens anmärkning icke torde ligga något hinder lör antagande af Frih.
Men det vill synas, då debatten nu här är öppnad, som skulle man svårligen kunna undgå att yttra sig öfver det hela.
Jag vill då öppet förklara, alt ehuru min mening är, att privatbankerne borde hädanefter fortsätta på samma sätt, som de hittills fortgått, nemi. med utgifvande af deras egna sedlar, så har likväl den animositf, som visat sig emot dessa inrättningar, och som till och med sträckt sig till de mest upplyste personer och statsmän, öfvertygat mig derom, att det nära nog skall blifva omöjligt att tillvägabringa en lag för privatbanker, med rättighet att utgifva egna sedlar, hvilken lag blifver af beskaffenhet, alt några sådana banker kunna komma att fortfara.
För närvarande är förhållandet sådant, sorn Frih.
Palmstjerna antydt, nemi. att ett
Stånd har antagit lagen, hvaremot ett annat
Stånd har, med afslag å den rättighet, som linnes uttryckt i 1 § för privatbankerne att utgifva egna sedlar, gått en helt annan väg; och ingen anledning finnes lill den förmodan, alt BondeSt., som ännu icke afgjort frågan, skall vara gynnsammare emot desse banker, än någotdera af de nyssnämnde Stånden.
Jag befarar, alt, om vi på detta sätt komma derhän, att hvart och ett Stånd stannar uti eli särskildt beslut, ocb frågan sluteligen måhända paragrafvis kommer atl algöras uti förstärkt LngUtsk., att, säger jag, den här föreslagna lag för privatbanker skall blifva belt och hållet sönderbråkad; oell är det af sådant skäl, som jag öppet bekänner mig till det modihcationsförslag, om jag så får uttrycka mig, som Högv.
PresleSl. har antagit.
Jag tror visserligen icke, att privalbanksrörelsen, enligt detta förslag, skall blifva lönande, men detta förslag har åtminstone den förtjenst, alt privatbankerne icke hädanefter såsom hittills skola blifva föremål för afund och missnöje; och jag vill dertill lägga, att jag tror, att så vida med säkerhet kan beräknas, att, enligt samma förslag, actieägarne uti privatbankerne icke skola komma alt på denna rörelse göra förluster, män skola finnas, hvilka äro patriotiska nog, alt vilja uppoffra någon tid och något besvär, för att åstadkomma dessa inrättningar, som, säga hvad man vill, varit för landet nyttiga och sorn. om lie nu upphörde, skulle störta det i verklig olycka.
Ur alla dessa synpunkter, och för alt vinna del mål, sorn jag redan antydt, vill jag in - 6 Den 23 April f. m. stämma uti det af Fril).
Palmstjerna, i afseende på 1 §:s 1 morn.,, framställda förslag.
Jag vill blott-yttra om Frih.
Palm sljernas förslag, att jag icke tror detsamma vara lämpligt.
Den mening, som Frih:n ville skulle utgå, har i mom. influtit, emedan man inom de sammansatta Ulsk:n hyste den öfverlygelsen, alt tillämpningen af 1824 års lag för enskilda banker icke varit den rättaste, i det att privatbankerne fått utgifva egna sedlar.
Jag har hört jurister yttra sig om det oriktiga deruti, att det gått derhän; men då emedlertid så skett, så har man, som sagdt är, ansett nödigt att denna rättighet blefve i § uttryckt.
Dä dessutom BorgareSt. bifallit §:n, sådan den är, tror jag bäst vara att R. o. Ad. äfven densamma bifaller, i hvilket fall man åtminstone kan hoppas komma lill något resultat i förstärkt BaucoUtsk.
Lika med de värde talare, som redan yttrat sig, anser jag äfven för min del af högsta vigt, alt vi under loppet af denna riksdag måtte komma till något resultat i denna vigliga fråga; men jag tror, att för alt vinna detta resultat, är det nödvändigt att gå en annan väg, än den, som af 2:ne talare här midlöfver blifvit föreslagen, då de yrkat propos. på bifall lill PresleSt:s beslut.
Jag tror nemi., att elt bifall till de förenade Utskms betänk, i denna del, vore det säkraste och enklaste sättet alt komma till det önskade målet.
Då jag genomgår detta betänk., finnér jag det samma upp stäldt i system och derjemte öfverensstämmande med de åsigler, som vid föregående tillfällen gjort sig gällande; jag skulle derföre tro, ali om man nu börjar med att sönderrycka §§, kommer man icke allenast till en särdeles lång discussion öfver hvarje särskild sådan, utan äfven till resultater, som torde blifva ganska olika dem, hvartill de öfrige Stånden hafva kommit.
För miu del vill jag derföre icke ingå uti någon speciel granskning af ämnet i sin helhet, utan ber blott att få förklara, att jag tror, det privatbankerne böra få utfärda egna tryckte eller graverade creditsedlar, under iakttagande af de villkor, som i 8 § blifvit föreslagna, hvarföre äfven jag, då elt uteslutande af de orden: ”med rättighet att utfärda tryckta eller graverade creditsedlar,” skulle innebära ett tyst medgifvande deraf, alt man icke inginge på detta förbehåll, förenar mig med de Hrr, som yrka propos. på bifall till §:n, sådan densamma nu befinnes.
Cronhjelm, Polycarpus Erik: Då BancoUtsk:s betänk.
N:o 44 här lill pröfning förevar, och under diseussionen deröfver fråga förekom om att hos K.
M. anhålla om förlängda octrojer för nuvarande privatbanker, framstod nästan såsom en slående ingress i alla de talares yttranden, som då uppträdde, försäkran derom, att de icke tillhörde bankbolagen.
Då detta förhållande icke inträffade med mig, och då i alla fall jag visste, att längre fram skulle förekomma frågan i sin ali - Den 23 April f. m. 7 raännelighet, icke allenast rörande de banker, som finnas, utan fastmera dem, som skola uppkomma, så afhöli jag mig från att deltaga i discussionen; men då frågan numera icke vänder sig om utbedjande af förmåner för redan existerande banker, ulan om stiftande af lag för blifvande, anser jag grannlagenheten så mycket mindre kräfva min tystnad, som här i alla fall bör vara tillåtet för hvar och en att yttra sig öfver de ämnen, som förekomma, och jag dessutom icke anser mig framstå såsom representant för enskilda bankers intressen, utan såsom befrämjare af landsorternes.
Det bör icke vara för någon inom detta
Stånd obekant eller af någon redan förglömdt, det beroende af hufvudstadens ca pi ta I is t in t resse, hvaruti landsorterne för kort lid sedan sig befunno.
Utan att någon räddningsplanka räcktes dem, fingo de länge finna sig uti denna tryckande belägenhet.
Till följd af tidens utveckling och af den allt mer och mer omkring sig gripande associationsandan, som visade, att man genom förening af många små bemödanden kunde komma till ett stort mål, lyckades det omsider desse landsorter att emancipera sig från detta capitalistintresse och sjelfve för sig bilda dessa creditanstalter.
Men dessa creditanstalter hade knappast varat i 5 år, förrän man började tala om deras undanskaffande, och nu bereder man oss en banklag af den beskaffenhet, att jag åtminstone icke kan anse den annat, än såsom el t med cn öfverflödig och mångordig redaclion försedt förbud att inrätta privatbanker.
Man stadgar minimum af sedelvaleuren lill ett så högt belopp, alt om icke bankerne skola få röra sig med mindre sedlar, erfarenheten nogsamt visat omöjligheten af deras inrättande.
En hvar, som med uppmärksamhet följt privatbankernes rörelse, lärer icke kunna bestrida, att i samma mån som sedelvaleurerne varit högre, hafva de skyndsammare återgått till invexlingscontoren.
När man dertill lägger det personligt stränga ansvar, som blifvit fästadt vid direeteurerne, ett ansvar så långt sträckt, att jag betviflar det personer finnas, som under dylika villkor skola vilja åtaga sig det i alla fall ansvarsfulla kall, att förvalta en större penningerörelse; så anser jag dessa 2:ne villkor innefatta ett förbud för privalbankerne att hädanefter organisera sig.
Man invänder, att genom det höjda minimum af sedelvaleuren, man endast har för afsigt att minska actieägarnes vinst, och att, om desse associationer äro för landsorterne så nyllige, som de sägas vara, det nyttiga ändamålet likväl skall framkalla dem, oberoende af den vinst de genom sin rörelse kunna åstadkomma.
För min del anser jag mig skyldig yttra, att jag tror vinsten på actierne vara del obetydligaste ändamål, som vi här söka, och att jag visserligen skulle anse det privatbanker borde inrättas, äfven om de icke gåfve mera vinst, än andra mera vanliga företag, blott för den nytta, sorn näringarne af dem draga, öfvertygad som jag är, att en mängd personer inom landsorterne, som i sådane afsigter ingått i privalbanksbolagcn, icke skulle tveka alt derstädes qvarblifva.
Men förhållandet är icke så med alla.
Man kan gerna säga, 8 Den 23 April f. m. alt nära hälften af privatbankernes aclieägare utgöres af smärre capitalister, som föga eller icke egnat sig åt någon särskild näring, utan som följaktligen i hankbolagen ingått, icke för den nytta näringarne af dessa bolag draga, ulan för dea vinst de sjelfve af dem skulle få; och om jag förutsätter, ali, med iakttagande af en sådan lag, som den, hvilken nu bjudes oss, de af actieiigarne, som intressera sig för landets nytta, skola i bolagen qvarblifva, så kan jag å andra sidan antaga, att de actieägare, som endast deruti ingått för vinstens skull, skola träda derifrån.
Nu är likväl förhållandet sådant, att under nuvarande banklag, bankassociationer kunna bildas på en långt mindre grundfond, än som erfordras enligt den föreslagna lagen.
Banker hafva enligt nu gällande lag bildats med grundfonder af 500,000 r:dr, af 800,000 r:dr, och jag tror en bank med en grundfond af million samt en med en fond af 1 million r:dr b:eo.
Det har ofta varit svårt att uti mindre bemedlade landsorter få ihop dessa mindre grundfonder, och nu vill man detta oaktadt stegra äfven dem.
Man säger åt oss, att vi icke fä bilda någre privatbanker under en million r:drs grundfond, under det att man gör villkoren sädane, att hälften af actieägarne måste ur bolagen afträda!
Delta utgör jemväl en orsak, hvarför, till följd af den föreslagna lagen, allt stiftande af privatbanker blir omöjligt och de nu existerande mäste upphöra, då de icke fä sjne octrojer förlängde på nu gällande villkor, hvarigenom äter landsorternes innevånarne, sorn för några år lyckades att emancipera sig från capitalisliutresset, nu skola böjas desto starkare derunder.
Jag iuser icke mer än 2:ne sätt alt komma ifrån detta resultat; nemi. antingen att rent af afslå den nya lagen för enskilde banker, eller ock att med en eller annan modilicalion förena sig uti det beslut, som Högv.
Jag tillhör icke deras antal, som hysa farhågor för den rättighet, som privatbankerne hittills haft att utgifva egna sedlar; tverlom ar jag öfvertygad derom, att detta har tvingat dem till en varsamhet i transactioner och en spänstighet i rörelsen, som varit af största nytta, och som, om den icke iaktloges, skulle kunna på vårt financiella tillstånd hafva ganska vådliga följder.
Men då PresteSt., gifvande vika för det allmänna pä mer eller mindre goda skäl grundade ropet, som fördömmer privatbankernes enskilda sedlar och anser deras största lyte ligga deruti alt de icke röra sig med rikets mynt, har ingått på detina sednare grundsats, och då jag icke förmodar någon möjlighet inom detta Hus finnas ali kunna genomdrifva ett afslag å denna lag; så nödgas äfven jag förklara mig bland deras antal, som tillstyrka antagande af PresteStis förslag, med en eller annan modification. f anseende likväl dertill, att detta förslag icke lärer kunna på det lämpligaste sätt discuteras under den form för öfverläggningen, som från början blifvit vedertagen, nemi. att paragrafvis genomgå betänk., skulle jag för min del tro, att det vore af sakens vigt pnkalladt och för ända - Den 23 April f. tn.
<1 n lii alet gagnande, om discussionen finge framgå i sin hellid, oell först PresteSt:s förslag, med en eller annan modifieation, sorn jag vet att en af Husets ledamöter är beredd att för R. o. Ad. framställa, finge föredragas oell discuteras, hvarefter och sedan alla de skäl, som emot delta förslag kunnat andragas, såsom jag hoppas, lyckligen blifvit vederlagde, jag tror, att man lättare skulle förena sig om paragrafernes lydelse; hvarföre jag lill H.
Ex. Hr Gr. oell Landtm, hemställer, huruvida icke discussionen i sin helhet kunde lä föregå den öfver hvarje särskild §.
Jag finnér nogsamt, att en sådan discussion icke kan föran leda till någonting annat än en hemställan ä Hr Gr. o. Landtnäs sida, huruvida discussionen i sin helhet är slutad, men jag tror, alt. en sådan discussion skall i betydlig mån underlätta den speciella granskningen af lagen.
Hr Gr. o. Landtm, föreslagit och R. o. Ad. bifallit, att delta betänk, skall punktvis föredragas, så anser jag mig skyldig all nu endast hälla mig vid den 1 §.
Jag skulle icke finna någon fara vid all instämma i det af Frih.
Palmstjerna framställda förslag om borttagande af orden: ”med rättighet att utfärda tryckte eller graverade creditsedlar”, ty jag anser den frågan blifva fullkomligen bestämd genom den 8 §; men då det är upplyst, alt Väll o fl. RorgarcSt. redan bifallit'§ sådan den är, och således, genomett bifall frä R. o.
Ad:s sida, saken vore åtminstone sä tillvida afgjord, alt man möjligen skulle kunna hoppas en lycklig utgång af densamma i förstärkt BaucoUlsk., sä tillstyrker jag för mili del bifall ä 1 §.
Frih. Ce d e r s It ö m, J a c o b:
I afseende på sjelfva for men för discussionen, lärer R. o. Ad. hafva öfverenskommit, att punktvis disculera delta förslag-; och dä skulle jag tro, alt om det är tillätet att under denna discussion öfver hvarje § vidröra andre i sammanhang dermed varande §§, sä blifver detta den rälla och egentliga ordningen för discussionen.
Ty skulle man tala öfver liela förslaget på en gäng oell sedan förklara discussionen slutad, sä skulle det sedermera möta svårigheter alt vid delaljerne återkomma till den generella discussionen.
Jag nämner della lili svar ä hvad Gr.
Grönli jelin i detta afseende anfort.
I afseende åter pä denna 1 §, skulle jag vilja instämma med Frih.
Palmstjerna deruti, att orden: ”med rättighet att utfärda tryckta eller graverade creditsedlar”, belt och hållet mätte nr § utgå.
Men i 8 §, der det står näinndt om rättigheten för enskilde banker alt, utom invisningar pä 15.
Sl:s Rank, utfärda creditsedlar, ställde till innehafvare!! att vid anfordran, utan ränta, inlösas etc. ete. der skulle jag vilja hafva in orden: ”att med Riksmynt inlösas”, dä saken vore klar.
Att det hvarken i 1 eller 8 § finnes uttryckligen bestämdt, att det är med riksmynt, som privatbaukerne skola inlösa sina creditsedlar är en glömska, sorn är nödvändig att rätta; ty riksmynt 10 H. ‘ 2 10 Pen 23 April f. m. kunna dessa bankers sedlar icke blifva.
Det är blott R.
Sits Bank, som, enligt Reg.F:s 72 §, bar rättighet att utfärda sedlar, hvilka såsom mynt i Riket skola anses.
Dock hvad den 1 § angar, troi' jag det vara bättre och enklare, om de ord, hvilka innefattas uti Frih.
Palmstjerna» förslag, derifrån utgå, och får jag på deuna grund tillstyrka bifall lill nämnde förslag.
.lag anser det vara nödigt, att man redan i första punkten, på sätt Hr von Hohenhausen yrkal, beslutar sig till att bibehålla de ifrågavarande orden ”med rättighet alt utfärda tryckta eller graverade creditsedlar”, ty dessa ord hänvisa på det öfriga.
Om R. o. Ad. skulle vilja antaga lliigv.
PresleStrs beslut, då må man utesluta dessa ord; vill det Högloft.
Ståndet åter hälla sig tili Utsk:s hetänk.
, så bör man bibehålla orden, för att genast visa hvart man vill taga vägen.
Hufvudträffningen i denna fråga kan visserligen uppkjutas, om man nu borttager dessa ord, men hon kan dock icke undvikas.
Jag anser derföre vida bättre om man algor benne vid 1 §, ty då vet man sedermera hvarefter man bör riitla sina beslut vid hvarje särskild §.
Då tror jag ock, alt man vinner tid, och att saken går lättare.
Har man deremot den tankan i bakhåll, att hufvnddrabhningen återstår, sä blif— ver utan tvifvel samma sak omsagd llere gånger och det går vida långsammare, innan man kommer till den afgörande frågan.
Jag yrkar således, att dessa ord måtte få qvarstå, af skäl, som jag skall hafva äran närmare anföra.
Man säger, alt uti detta förslag lill lag för privatbanker äro inlagde åtskillige sladganden, af beskaffenhet att, derest de af R.
St. godkännas, göra privatbanksrörelsen omöjlig.
Om sä förhåller sig, är det ju tillfälle för en hvar, som anser lagens stadganden vara så hinderliga, att vid hvarje särskildt § nämna dem och inhemta Ståndets tanka deröfver.
Men vid denna hufvudfråga måste man naturligtvis icke blott, på sätt en talare yttrat, tillse att privatbankerne blifva räddade, utan äfven se till, att man räddar R.
St:s Bank, på hvilken alla de öfrige bankerne slutligen grunda sig.
Jag anser det vara så mycket nödigare ali i detta fäll gå försigtigt till väga, som, enligt, de underrättelser, jag äger om Slatsbanken, ett beslut, som redan var R.
Sits, emedan 3 Stånd hade det fattat, sedermera, på grund af inbjudning, blifvit af ett Stånd frångånget.
Vi veta således i dessa penningefrågor aldrig hvar vi slå.
Om det beslut, som Högv.
PresteSt. i förevarande fråga lättat, bade varit underslälldt Utsk:s pröfning; om de olika meningarne derom hade fått uttala sig; om man hade fått se det i form af reservation eller förslag: sä hade man varit förberedd derpå.
Nu får man det helt oförtänkt, och man vill likväl genast deröfver besluta.
Jag erkänner gerna min oförmåga att strax! inse hvarthän stadganderne i PresteSt:s beslut kunna leda i alla dess särskilda riktningar; men hvad jag tydligen märker, är, alt de leda till en assignering på Banken utöfver den behållning, som D e ii 23 April f. m. 11 privalbankerne derstädes äga.
Huru stor får denna assignering på Hanken utöfver, behållningen blifva?
Det är icke sagdt; ty nian hänvisar till hvarje privatbanks grundfond och lenmar de beslutande i ovisshet.
Bankens sedelstock kan icke obegränsadt ökas, ulan äfventyr för Bankens bestånd. B. St. hafva, så vidt jag vet, förklarat, alt 20 millioner sedlar må finnas utan motsvarande silfverfond.
Skola flere sedlar än desse 20 millioner ulgilvas; sä mäste ju Baneofullm. derföre anskaffa silfver huru det må kunna ske.
Banken lärer icke få läna silfver utrikes för mindre än 4 proc., och när då omkoslnaderne tillkomma, uppgår alltsammans ofelbart till 5 proc.
Deremot skulle privatbankerna lä draga på Banken mot 2 procent.
Banken skulle således komma alt sätta till de 3 proc., oberäknadt äfvenlyret fiir Bankens credit.
Jag skulle hafva öuskat, att privatbankernas sedlar hade kunnat upphöra, och derigenom alla de olägenheter försvinna, hvarmed allmänheten för deras skull får dragas; men när della icke kan ske, utan äfventyr för Slalsbauken sjelf, så kan jag icke tillstyrka den ifrågavarande åtgärden.
Grefve Cronhjelm har upptagit såsom någonting, hvilket skulle kasta hat på B.
Sl:s Bank och de Stockholmska capitalisterne, alt de ville förqväfva privalbankerne, hvaremot det skall vara något annat landsortsinlresse, än capilalislernes, som önskade privatbankernas fortfarande bestånd.
Efter min tanka förhåller det sig tverlom.
Del är just capilalisl-inlressel i landsorterne, sorn vill göra sig gällande genom privatbankerna.
Capitalislen i Stockholm är höjd om han ser, alt Bankens sedelvärde vore försäkradt, oell han får 5 eller (i proc. för sine penningar; men capitalislen i landsorterne åsyftar att fä 15 lill 20 proc.
Hvilken har större intresse, den som får 15 till 20, eller den som får 5 till 6 proc.?
Jag skulle således tro, ali capitalisterne i landsorterne äro vida mera intresserade för privalbankerne, än capitalisterne i Slockholm liro det emot dem.
Pä det att man icke mätte utsätta sig för äfventyr eller begå vådeliga misstag, genom antagandet af ett hell nytt och lemligen obekant förslag, anhåller jag alt B. o. Ad. mätte godkänna ] punkten i Utsk:s betänk.
Baab; Hr vou Hartmansdorff har sagt, att det vore sä godt alt genast börja med hufvuddrabbuingen i frågan.
Del var just frän denna synpunkt jag utgick, dä jag i mitt förra anförande öppet bekände mig till den åsigt, som uttalar sig i llögv. PresleSlts beslut.
Jag ber nu att fä upptaga några af de argumenler, sorn Hr von Hartmansdorff begagnat, för alt förmå B. o.
Ad. att gä den väg, som de förenade UIsk:u här föreslagit.
Hr vou Hartmansdorff bar nemi. sagt, alt det vore visserligen icke så illa alt kunna rädda privalbankerne, men ali hufvudfrågan gällde här ali rädda Biksbankeu.
Jag tillåter mig erinra den värde ledamoten derom, att han redan förut sagt, alt privatbankemes sedlar trycka pä Biksbankeu lika myckel, sorn vore de Biksbankens egna sedlar, och vid gä da lil förhållande hemställer jag, huruvida den åsigt, sorn uti 12 Den 2'i April f. m.