Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är för att till någon del fylla denna brist uti våra nationella institutioner, som jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten på folkfester, förenade med täflingsöfningar, t. ex. målskjutningar, gymnastiska öfningar, kapplöpningar o. d. m.
Må man emot dessa fester invända hvad svårigheter och olägenheter sorn helst, — allt nog, en måhända icke aflägsen framtid skall kunna vittna om det välgörande inflytande, som en sådan inrättning kan utveckla i afseende på nationens så physiska som moraliska bildning.
Visserligen är detta medel långsamt verkande till det goda ändamålet och framställer måhända i början mera löjlighet än nytta; men likfullt är det ett medel alt, under friare umgänge, sammanföra olika classer af medborgare inom en inskränk - De» 24 Febr u a lii. skränktare rymd, och dymedelst till den mindre bildade sprida den bildning och skickligt uppförande, som contact med mera bildade kan åstadkomma och åstadkommer.
Kanhända inträffar äfven vid folkfesten, ehuru obetydlig den än må vara, att bland dem, som åskådat de täflingsöfningar, hvilka utgjort föremålet för den allmänna uppmärksamheten och det allmänna nöjet, mången återvänder derifrån till sitt hem med håg att åt dessa öfningar egna sin omtanka och sina bemödanden, samt att bereda sig den skicklighet, som erfordras för att framdeles icke blott åskåda, utan äfven sjelf deltaga uti ett offentligt nöje, hvarvid, utan afseende på stånd och villkor i samhället, alla äga lika rätt till täflan om den belöning, som endast genom ådagalagd förtjenst och skicklighet kan vinnas, och der endast den rusiga och den, som i öfrigt oskickligt uppför sig, äro från den fria täflan uteslutna.
Tankan ledes derigenom tvångfritt till något bättre.
Krogen blifver ej då längre enda vädjofältet för utmärkelsen, och det enda, dit tankan vänder sig, då menskliga behofvet af förströelse utkräfver sin rätt.
I följd af denna i korthet yttrade åsigt och med öfvertygelse om den nytta, som väl ordnade folkfesters införande kan och skall i en framtid medföra, vågar jag föreslå: att till detta ändamål för hvarje
Län måtte anslås 3,oo R:dr fi:co, som, ställda till Länsstyrelsens disposition, borde användas såsom pris vid täflingsöfningar, hvilka K.
M. nådigst må fastställa att årligen hällas vid de tider, som K. M., efter Länsstyrelsens hörande och med fästadt afseende å förut fastställda, mera besökta marknader inom Länen, pröfvar lämpligast vara.
Frih. von Knorring, Wolrath, anförde skriftligen: Enligt K. M:s Nåd.
Förordning af d. 24 Maj 182.5, rörande handeln med Norrige, är det uti 1 Art. 4 §■ tillåtet att till och från Norrige in- och utföra brännvin, dock icke öfver i5 kannor.
Det är om ändring härutinnan jag ödmjukast anhåller, så att all brän vins in försel från Norrige framdeles må blifva förbjuden, synnerligast som Svenskarna emottaga Norrskt brännvin, hvaraf landet öfversvämmats under de missväxtår, då brännvinsbränningen icke varit uti Sverige tillåten eller, rättare sagdt, då brännvin hos oss varit uti ett högt pris, hvaremot Norrmännen aldrig emottaga Svenskt brännvin, oaktadt 4 §• sådant medgifver, hvilken sanning jag skall med bevis styrka.
Flera possessionater uti Elfsborgs Län, bland hvilkas antal äfven jag mig befann, anhöllo år i832 i tind. hos K.
M. om ändrings vinnande härutinnan, men (ingo afslag, på grund af närvarande conventioner med Norrige.
Efter min 2 H. 18 i38 Den a4 F c b r u a r i i. tanka är dock upphäfvandet af denna författning högst nödvändigt, synnerligast då allmänna opinionen nu synes stämd för brännvinets fördyrande och fyllerilastens hämmande; och jag frågar då, om icke denna convention bör upphäfvas eller ändras, så att den står uti ett conseqvent förhållande till de förbättringar, vi gå att utarbeta, helst all brännvinsbränning måste upphöra på vestra gränsen, och med den äfven bevillningen, hvarefter Norrmännen ensamme komma att förse alla våra gränsprovinser med denna vara, i likhet med hvad som skedde 1827 och 1831 till ganska känbar förlust för alla dem, som idka brännvinsbränning i vestra delen af Riket.
En dylik handelsrörelse kan af Norrmännen med mycken lätthet drifvas, enär de äga rättighet att bränna med tusen k:rs pannor och våra Svenska bönder under förenämnde år visade mycken ifver vid Norrskt brännvins införande, ända derhän, att samma bonde från Norrska brännerierna och upplagen flera gånger dagligen afhemtade i5 k:r, till dess han hunnit hopsamla tillräckligt qvantum för en större foras afsändande inåt landet; och hvad jag kan försäkra och med bevis styrka, är, att rörelsen drefs ganska lifligt och oafbrutet hela somrarna.
Jag anhåller ödmjukast, att denna min motion måtte blifva remitterad till Oecon.- och Eevilln.-Utskotten.
Myntbestämningslagen af d. 1 Mars i83o, som fastställer silfverutvexling efter 128 sk. i bancosedlar, synes mig nu böra sättas i verkställighet, helst Banken, enligt hvad inom detta RiksSt. blifvit upplyst, skall för det närvarande kunna betala efter en bättre cours än 128 sk., i händelse Banken, efter denna lag, skulle realisera alla sina tillgångar.
Den af allmänheten efterlängtade myntbestämningen, som redan vid föregående Riksmöte blifvit af Statsmagterna beslutad, skall återföra trygghet och säkerhet bland Svenska folket, bidraga till näringarnas förkofran och skatternas oförändrade värden till deras påräknade ändamål.
Men på det Sverige i en framtid beständigt må behålla inom sina gränsor det för dess näringar så magtpåliggande af ett oförminskadt antal silfver och bancosedelmynt till rörelsecapital, får jag vördsammast föreslå, att alla utländska varor, som kunna fabriceras inom vårt eget land, måtte förbjudas till införsel; äfvensom att alla onyttiga utländska varor, som här icke kunna fabriceras, äfven må till införsel förbjudas, t. ex barnleksaker och andra sirater, såsom en myckenhet fruntimmers prydnader och lyxartiklar, hvaraf våra krambodar öfverflöda, och åt hvilka tillverkningar ej kan gifvas annan benämning, än leksaker för äldre personer, emedan de merendels sakna allt verkligt värde.
Mån - Den 24 Februari i. gen förledes genom dessa öfverflödsartiklar till en yppighet, som ej öfverensstämmer med Svenska folkets hvarken värdighet eller tillgångar.
Skulle silfverutvexlingen verkställas och ej vid samma tillfälle inskränkning ske af vissa umbärliga utländska varors införande i vårt land, klefve följden säkert den, att våra exportvaror ej kunde betacka importens fordringar, hvadan vårt silfvermynt äfven måste utskeppas, landets rörelsecapital derigenom förminskas, och vi slutligen komma att upplefva den olyckliga tidpunkt, då vårt rörelsecapital vore förminskadt till hvarför Banken ej hade något silfver till inlösen, utan att anskalfa utländskt silfver för sina sista återstående tillgångar af inteckningar, m. m., hvilket silfver, på sådant sätt anskaffad t, skulle inom viss tid äfven blifva utfördt till liqviderande af en fortsatt oinskränkt införsel af alla upptänkliga utländska varor.
Att Svenska folket fordrar ett skyndsamt förbud emot införande i vårt land af hvad vi sjelfva kunna fabricera, bevisar den tilltagande brist på sysselsättning inom vissa fabriksrörelser, samt det stora antal af fattiga fabrikanter, som söka sysselsättning i andra yrken, hvilka de af ovana ej särdeles kunna gagna.
Dessa syssellösa arbetare, som gå miste om sin arbetsförtjenst, äro bragte uti den obehagliga ställning, att, i stället att lemna skattebidrag till Staten, belasta det allmänna med underhåll på fattighus samt i corrections-inrättningar och fängelser, hvilkas personal betydligen ökats, sedan den vidsträckta införseln af utländska producter blef tillåten.
Under förflutna Riksmöten har jag, inom detta hus, varit vittne till det yttrande: att det skulle vara förenligt med mera uträkning att af utländningen köpa sådana tillverkningar, som han i Sverige kunde afyttra för lindrigare pris, än hvad inhemsk industri kunde åstadkomma, och i stället pensionera våra egna fabrikanter.
Häremot får jag anmärka, att utländningen, som fabricerar under mildare luftstreck och uti mera fruktbara länder, samt dessutom uppmuntras med exportpremier, visserligen alltid bör kunna förse oss med varor till lindrigare pris, än för hvad det här i Norden drygt beskattade Svenska folket möjligen kan dem åstadkomma, då till och med sjelfva Svenska jordbruket, med sina ej sällan inträffade svårare bergningstider och mödosamt arbetade jordmån, i vårt hårda klimat ej kan frambringa sina producter till det lindriga pris, som utländningen.
Men då man tillika å den andra sidan besinnar Svenska näringarnas betydliga bidrag till Staten, måsteman finna stor uträkning vid att ej genom obegränsad import undergräfva Svenska idogheten.
Det blir äfven nödigt, för att alltid i Sverige bibehålla det gångbara myntet inom dess nu varande numerär, att så bestämma förhållandet mellan import och export, att den sednare årligen blir så mycket öfverstigande, att, då ett Den 24 Februari i. missväxtår möjligen inträffar, landets öfverskott af export någorlunda betäcker det genom införd utländsk undsättningsspannmål ökade beloppet af importen.
Dylika förhållanden och försigtighetsmått kan vederbörligt Utskott med lätthet uppgifva, sedan det från Tullverket infordrat uppgift på värdet af hvarje importerad artikel för det sist afslulade räkenskapsåret.
Jag anhåller vördsammast, att detta mitt anförande, i fall, hvad jag hoppas, det i någon mån skulle förtjena Pi. o. Ad:s uppmärksamhet, måtte till vederbörligt Utskott blifva remitteradt.
Ånyo föredrogos och remitterades till StatsUtsk. nedannämnde d. 20 dennes på bordet lagda II.
M:s Nåd. skrifvelser: 1:0 ang:de af Ständerna i underd. tillstyrkt inställelse af all ny indelning till ordinarie knektehåll af oroterad jord; 2:0 angrde
B-o terings jern nk ningen vid Westerbottens Rcg:te; 3:o angtde Indelningsjemnkningen i Blekinge, samt 4to K. M:s Nåd.
Proposition, angtde rotefrihet för Capellansboställen samt ersättning eller vederlag åt de Capellaner, hvilkas boställen än vidare komma att i roteringen qvarstå; äfvensom rörande befrielse från öfverrotering för åtskilliga hemman i Jönköpings och Kronobergs
Län, och i sammanhang härmed, om vacance-afgift för ordinarie rotering underkastad jord, som icke presterar rotering in natura.
Mts d. 20 dennes på bordet lagda Nåd.
Skrifvelse, i anledning af PresteStts vid sista Riksdag gjorda und. anhållan, om roterings-befrielse, utan undantag, för alla med ordinarie rotering besvärade Capeliansboställen, utan afvaktan af föregående nåd. fastställelse af roteringsverken eller hinder af, rörande roteringsflyttningar, uppkomna tvister; fann R. o. Ad. densamma, såsom icke fordrande någon åtgärd, endast böra läggas till handlingarna.
M:s d. 20 dennes f. m. på bordet lagde Nåd.
Propos., angående utmyntningsgrunderna för tilh verkning af kopparskiljemynt och ducater.
Hufvudsakligen instämmande i den K. Propos., ber jag dock att dervid få göra några anmärkningar.
Jag instämmer väl deruti, att kopparmyntet bör utpreglas på sådant sätt, att det, jemte betäckandet af myntningskostnaden, derutöfver må gifva någon vinst; men då jag ej kan godkänna den i främmande länder nog långt drifna myntningsvinsten, afstyrker jag, att 2 sk. styckena må utmyntas efter 3oo R:dr per Sk®, och tror, att det högsta, som bör bestämmas, är 266 R:dr 32 sk.
B:co, Den 24 Februari i.
Jag tillstyrker i öfrigt, att afseende isynnerhet må föstas derpå, att intet kopparmynt blir till storleken lika med silfvermyntet, emedan det annars lätteligen, genom livitkokning eller andra sådana medel, kan föranleda till förfalskningar.
Inom Banken hyser man i detta afseende mycken farhåga för de redan myntade ^-sk:s-styckena, hvilka också hafva det stora felet att icke allenast i vigt och storlek, utan äfven till pregeln på ena sidan, vara lika med i2-sk:s-silfvermyntet; och har, efter meddelande af dessa farhågor, K.
Styrelsen öfver Myntet inställt deras vidare utmyntning.
Men då man icke kan vara nog mån om alla försigtighetsmått, för att hindra, det allmänheten ej må blifva narrad på myntförfalskning, hvilket, efter hvad man känner, så lätt händer, anser jag det icke vara nog, att kopparmyntet blir till vigt och storlek ojika med silfvermyntet, utan äfven, att annan pregel begagnas.
Detta föranleder visserligen till en förlust i afseende på det nu föreslagna kopparmyntet, emedan pregeln är ganska vacker, så att man svårligen kan få en bröstbild af Hans Majit för bättre pris; — men då vådan af de bedrägerier, hvartill denna pregel skulle kunna föranleda, är stor, kan jag ej annat än tillstyrka, det Banco-Utsk., vid besvarandet af den K. Propos., måtte föreslå 11.
St. att uttrycka den önskan, det kopparskiljemyntet till alla sina afdelningar mätte blifva, i afseende pä både pregel, vigt och storlek, olika med silfvermyntet.
Gyldenstolpe, Anton Gabr.
Den förändring i myntfoten för kopparskiljemyntet, hvarom framställning blifvit gjord i den K. Propos., anser jag visserligen böra införas, då derigenom, jemte en verklig fördel för allmänheten, kan beredas en vinst för Staten, eller åtminstone den förlust förekommas, som hitlills på kopparmyntningen ägt rum.
Jag skulle likväl tro, att den minskning i halten, som blifvit föreslagen för 2 skisstycken, äfven skulle kunna utsträckas till de öfriga afdelningarna, eller åtminstone till hela och halfva sk:s-st:n. K. M. har ansett de mindre afdelningarna, eller ^ och £ sk., böra utmyntas efter 200
R:dr pr Skåf, att hela och halfva sk:s-st:n böra utmyntas efter 25o R:dr pr Skåf och slutligen 2 sk:s-st:n efter 3oo R:dr pr Skåf; hvarjemte K.
M. äfven framställt skälet till den antagna högre utmyntningsgrunden för de lägre afdelningarna, nemligen, att myntet eljest skulle blifva för litet.
Jag tror likväl icke, alt skillnaden i storleken på £:dels sk:sst:na skulle blifva särdeles betydlig, om än utmyntningen deraf skedde efter 3oo R:dr pr Skåf.
Dessutom finnas i många länder silfvermynt af ännu mindre sorter.
Äfven kunde fråga uppstå, huruvida det är nödvändigt att hafva så små afdelningar som ^ sk ; ty sällan lärer det komma i fråga, att någon är så nogriiknad vid liqvider.
Men i afseende på dessa mindre afdelningar öfverlemna!' jag till Ut - Den n\
Februari i. skoltet att bedöma, huruvida någon ytterligare nedsättning i den föreslagna utmvntningsgrunden kan anses lämplig.
Deremot är jag fullt öfvertygad, att sådant både kan och bör ske i afseende på hela och halfva sk:s-st:n, hvilka, enligt min tanka, böra utmyntas efter samma grund, som för 2-sk:s-st:n blifvit föreslagen.
Ett Sk®, utmyntadt till 3oo R:dr, gifver i4,4°° hela sk:s-st:n, och för närvarande gå 8.000 sådana på Sk®, hvaraf följer, att hela sk:s-st:n skulle blifva ungefär lika stora med våra nu varande 3 styfversst:n, och att halfva sk:r skulle blifva lika, eller något större, än våra nuvarande bancovittnar; vid hvilket förhållande man väl icke kan invända, att dessa inyntafdelningar skulle blifva för små.
Mig synes således, att man gerna kan förändra utmyntningsgrunden för hela och halfva sk:s-st:n tilt hvad jag nu föreslagit; hvilket är särdeles angeläget, om häraf skall uppkomma någon vinst, som, på sätt den K.
Propos. innehåller, skulle öfverlemnas åt Myntverket, tillbetäckande af mvntningskostnaden för silfvermyntet.
Att icke heller någon efterapning häraf skulle vara att befara, bevisas dels af de exempel, som i den K.
Propos. finnas upptagna om den låga utmyntningsgrund för kopparskiljemyntet, som i andia länder äger rum, och dels deraf, att Riksg.Contrs polletter, enligt K. M:s Egen utsago, varit, efter nuvarande coursförhållanden, utmvntade ända till 444 R:dr B:co pr Sk®, utan att blifva efterapade.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar få åtfölja remissen af K. M:s Propos. till Utskottet.
Uppå derom gjord framställning blef K.
M:s nu föredragna Nåd.
Propos., tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden , till Baneo-Utsk. remitterad.
Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-TJtsk. K. M:s d. 20 dennes f. m. på bordet lagda Nåd.
Propositioner: i:o ang:de förlängning, i ytterligare i o år, af de för en pantlåne-inrättning i hufvudstaden beviljade förmåner; 2:0 ang:de fortfarande anslag till Ull-Discontfondens förstärkning samt Ullculturens och Ullproductionens befrämjande i Riket.
Remitterades till Banco-Utsk. K. M:s d. 20 dennes f. m. på bordet lagda Nåd.
Propos., angående controllerna för belåningen i Banken af tackjern på Stockholms våg.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:s d. 20 dennes e. m. på bordet lagda betänkande N:o 3, angående utgifternas för innevar.
Riksdag omedelbara bestridande genom Riksg. Contoret.
Den 24 Februari i. i43
Vid förnyad föredragning remitterades till Bevillning s - Utskottet:
Ito Hr Löwenströms, Joln Jacob, d. 20 dennes e. m. på bordet lagda motion, att anvisningar på B.
Sits Bank samt Privat- och Hypotheks-bankers sedlar må beläggas med stämpelafgift; 2.0
Hr Lagerhjelms, Pehr, d. 20 dennes e. m. på bordet lagda motion om ökning i importtullen å vissa från utrikes orter inkommande varor; Allm.
Besv. och Oecon.-Utskottet: 1:0
Hr Adlerbergs, Bror Reinh., d. 20 dennes e. m. på bordet lagda motion, att, till allmänna landsvägarnas underhållande, en lämplig afgift måtte af resande erläggas; 2:0
Hr Lagerhjelms, Pehr, d. 20 dennes e. m. på hordet lagda motion om förändrade stadganden i vissa delar för jerntillverkningen i Biket, åsyftande en utvidgad frihet vid nämnde handterings bedrifvande.
Strömfeits, Hans Fredr., d. 20 dennes e. m., i egenskap af ordförande i Bidd.-UtsL, gjorda anmälan, rörande af Utsk. vägrad pol let till inträde å Biddarhuset åt Capitainen vid K. Dahl-Beg:tet Carl Fredr.
Kuylenstjerna för adliga ätten Wto 222 Starck.
I anledning af det nu föredragna memorialet af Ridd.-Utsk. ordförande, utber jag mig att få göra en exposee af förhållandet.
Hr Kuylenstjerna anmälde sig vid andra anteckningen att utfå pol let för ätten Starck; men vid granskningen af fullmagten inhemtades af Riddarhusets, genealogier, att fadren till fullmagtsutgifvaren haft 2.:ne äldre bröder och att de alla tillhörde en sidogren, på hvilken likväl hufvudmanna-rätten numera öfvergått, sedan hufvudgrenen blifvit introducerad på Finska Biddarhuset.
Hr Kuylenstjerna anmälde derjemte, att fadren till hans nuvarande principal till sista Bisdagen utfärdat fulimagt, på hvilken Hr Kuylenstjerna då lärer, genom något misstag eller mindre noggrann granskning, hafva utfått pollet; och på detta förhållande grundade Hr Kuylenstjerna isynnerhet sitt anspråk att nu med samma rätt, som vid sisth Riksdag, erhålla den begärda polletten.
Som detta likväl rakt stridde mot Ridd.-Ordn:s föreskrift, ansåg såväl Hr Gr. 0. Landtm, som Ridd.-Direct., att pollet, i sakens dåvarande skick, icke kunde utlemnas.
Hr Kuylenstjerna har derefter vändt sig till Ridd.-Utsk., som gifvit honom samma svar, hvarefter saken un blifvit dragen inför Ståndet.
Hr Kuylenstjerna har likväl icke styrkt, att hans principals 2:ne farbröder aflidit barnlösa, utan endast företedt betyg från en enka här i staden, af innehåll, att den ena farbrodren dött i Askersund, men utan att det omnämnes, huruvida han efterlemnat barn eller icke, och att den *44 [Den 24 Februarii. andra farbrodren på en längre tid icke låtit höra af sig.
För min del tror jag således saken ännu vara i det skick, att It. o. Ad. icke kan bifalla Hr Kuylenstjernas anhållan, och anser Hr Gr. o. Landtm, icke ens kunna göra proposition i ämnet, enär den möjligen skulle kunna besvaras på ett sätt, som ledde till meddelande af en Riksdagsmannarätt, hvilken stod i uppenbar strid med Ridd.-Ordn:s föreskrift.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att detta måls bedömande hufvudsakligen hvilade på den frågan, huruvida man kunde anse tillfyllestgörande bevist, att de tvenne personer, hvilka, enligt stamtaflan öfver adliga ätten Starck, framför fullmagts-utgifvaren äro berättigade till lmfvudmannaskapet för samma ätt, antingen äro döda eller, genom längre vistande utrikes, oberättigade att nu för ätten utgifva fullmagt.
Då sättet, huru en sådan bevisning skall tillvägabringas, på intet ställe linnes bestämdt föreskrifvet, ansåg H. Ex., att, vid uppstående tvist, pröfningen af bevisningens giltighet tillkom R. o. Ad., hvarefter tillämpningen af Ridd.-Ordn:s föreskrifter sedan blefve en, utan något vidare beslut, ovilkorligen uppkommande följd.
I anledning häraf hemställde H. Ex., om R. o. Ad. ansåg det af Ulrika Eleonora Fröman, född Starck, nu företedda betyg tillfyllestgörande bevisa, att hennes ena broder Joh. Fredr.
Starck antingen icke lefver, eller är utrikes bosatt, och att den andra brödren Ernst Vilh.
Starck är död.
Nej, men Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., anmälde sig och yttrade:
Efter min tanka tillhörer det ej Ståndet att afgöra, om de företedda bevisen äro lagliga, eller icke.
Vi känna något hvar, hvad lagliga bevis betyda; men icke lärer det få ankomma på Ståndet att förklara, hvad med lagliga bevis skall förstås.
Jag tror således icke, alt den proposition, som blifvit framställd, står i öfverensstämmelse med formen, att bedömandet af lagligheten ej får bero på Ståndet, utan på Hr Gr. o. Landtm, sjelf, efter hvars enskilda öfvertygelse propositionen måste rättas; ty örn Hr Gr. o. Landtm, för sin del anser de i denna frjjga företedda bevisen lagliga, men icke destomindre genom den framställda propositionen medgifvit
Ståndet rätt att afslå Hr Kuylenstjernas anhållan om pollet, har Hr Gr. o. Landtm, meddelat en proposition tvärtemot sin öfvertygelse och af sådan beskaffenhet, att den åt Ståndet inrymt en rättighet till omedelbar tillämpning af grundlagen, som Ståndet icke äger.
Är åter Hr Gr. o. Landtm, öfvertygad, att de ifrågavarande bevisen icke äro lagliga, får Ståndet icke göra dem till lagliga, emedan, då olika tankar om lagligheten af en sak uppstå emellan Ståndet och Landtm., det tillkommer Con - Den 24 Februarii.
Constit.-Ut.sk. servera mig emot den nyss framställda propositionen.
Boye, Ludv., anhöll att 15 §.
Ridd.-Oi'dn. måtte uppläsas, hvilket skedde; hvarefter Frih. Boye fortfor!
Enligt detta i i5 §. af Ridd.-Ordn. föreskrifna sätt för frågans behandling, är det ett åliggande för Ordföranden i Ridd.-Utsk. att anmäla saken, och en rättighet för Ståndet att afgöra den.
Vill man ej antaga denna syftning med stadgandet, vet jag icke, hvartill hela § skulle tjena.
Men om nu
Ståndet har rättighet att afgöra frågan, måste äfven proposition derå kunna göras.
Jag tror således, att den proposition, Hr Gr. o. Landtm, framställt, är ganska riktig och grundlagsenlig; dock skulle jag önska, att ordet ”lagliga” uti densamma utbyttes emot tillräckliga.
Här förekommer nemligen såsom scrupel, att 2!ne bröder med bättre hufvudmannarätt möjligen ännu kunna finnas, och frågan är, om R. o. Ad. anser motsatsen vara tillräckligen bevisad.
På detta sätt synes man mig äfven komma ifrån den betänklighet, Hr Bråkenhjelm framställt; hvarföre jag anhåller, att propositionen ånyo måtte framställas, sådan jag nu begärt, då jag tror, att vi med mycken grund af rätt både kunna och böra besvara den med nej.
Boye anfört, får jag erinra, att jag redan förut hade mig i5 §:s innehåll väl bekant; men det afgörande, som nämnde § tillägger Ståndet, måste väl böra företagas i en laglig form, och denna bjuder, att Hr Gr. o. Landtm, endast kan framställa proposition på hvad han sjelf anser enligt med grundlagen.
Om således Hr Gr. o. Landtm, för sin del är öfvertygad, att den nu förevarande frågan är stridande emot grundlagen, gifves ingen annan Utväg, än den jag förut omnämnt; ty att svårigheten skulle vara håfven genom utbyte af ordet ”lagliga” emot tillräckliga, kan jag icke finna, enär det svårligen lärer gå an att genom en sådan dialectisk klyftighet resonnera sig ifrån grundlagens bud.
För min del tror jag ej, att en pro Sjosition i ämnet, äfven med sådan förändring, som sednast jli f vi t föreslagen, här kan framställas; ty man får icke antaga, att denna proposition besvaras med blott nej, utan antingen med ja eller nej. R. o. Ad. skulle således, genom framställande af propositionen, komma i full beslutanderätt att utdela den begärda polletten; och, i händelse R. o. Ad. skulle förklara de företedda bevisen tillräckliga, blefve följden den, att Hr Kuylenstjerna fick inträda på en oriktig fullmagt.