Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. begära nedsättandet af en Komité för att utröna verkliga värdet på jorden, och approximativa värdet af städernas förmögenhet.
Hvad orättvisorna i närvar:de stund angår, så tror jag icke att de äro så stora, om jag jemför tvänne stora klasser med hvarandra.
Om man undersöker förhållandet sedan sista Riksdagen, så finner man att den bevillning som utgöres för rörelse och näring, icke obetydligt stigit, hvaremot den bevillning som utgår af jordbruket, ungefär står på samma punkt.
Min öfvertygelse, hvilken naturligtvis endast grundar sig på enstaka upgifter, är att öfverhufvudtaget den ene bidrar lika mycket som den andre; ty alla purra lika mycket och deraf upkommer en art af rättvisa.
Om den af Utsk. föreslagna skrifvelsen blir bifallen, så hoppas jag att Regeringen vid nästkommande Riksdag framlägger sådana dokumenter att några bättre grunder kunna upgöras.
Hvad nu särskildt angår den föredragna punkten, så är skälet hvarföre en tjensteman och en näringsidkare böra utgöra bevillning efter olika proc., helt enkelt det att man nära nog på siffran vet huru stor inkomst en tjensteman har, hvaremot man icke kan särdeles lita på de upgifter, som näringsidkare lemna.
Jag anhåller slutligen, att R. o. Ad. måtte bifalla den nu föredragna punkten, icke derföre att jag gillar de nuvande grunderna, men derföre att Utsk. svårligen kan utfinna några bättre.
Erih. Raab Adam Christian:
Om den nu föredragna punkten återremitteras, så blir i och med detsamma hela Betänk, återremitterad t,, och rlet är ur denna synpunkt som jag ber att få yttra några ord om de grunder, hvarpå BevilhnUtskrs Mern. hvilar.
Förut har jag ansett denna förordning vara byggd på 1764 års BevillmsFörordning, och vara en fornlemning af densamma, men nu hav jag af Utsk:s Ordförande hört den vara byggd på en grund, hvarpå man annars icke brukar bygga en beskattning, nemi. på bedrägeri.
Ugglas säger: att en slags rättvisa upkommer derigenom att den ene icke kan purra den andre, mer än den andre Den 26 Mars. 431 kail purra tillbaka.
Jag hemställer, huruvida icke en sådan grund bör ramla vid första påstötningen, och XJtsk:s Ord(':de, som alltid öppet säger hvad han tänker har sjelf erkänt att den icke kan bestå.
Vi måste hafva en ny och bättre grund, och jag anser det vara en vacker upgift, för Gr.
Ugglas att lösa denna ganska svåra upgift, och jag önskar att Hr Gr. icke derunder måtte tröttna.
Hr Stolpe, hvilken egentligen vackt denna fråga, har motionerat att bevillningen af alla medborgare skulle utgöras efter samma proc., och har föreslagit bevillnings-procenten till 1 proc.
Jag vill icke yttra mig om den föreslagna proc:n, ty den kommer att bero på huru stor summa som skall genom bevillningen utgöras, men nog tycks det vara billigt att alla medborgare betala bevillning efter samma proc., vare sig den ene har sin inkomst genom lön, och den andre genom bergsbruk, handel eller rörelse.
Jag kan icke gilla Gr.
Ugglas påstående att man borde taga 2 proc. af näringsidkare, men 1 proc. af löntagare, derföre att man alltid kan få reda på den sednares inkomst, hvaremot den förre ofta inlemnar orätta upgifter.
Denna supposition, hvilken genomgår hela författningen är enligt min tanka falsk.
På sätt Hvr:ne torde veta har man i åtskilliga städer bildat
Komitéer för en s. k. fattigvårdsbeskattning, och dessa Komitéer hafva i allmänhet kommit inkomst-siffran bra mycket närmare än våra TaxeringsKomitéer.
Dessa FattigvårdsKomitéer hafva funnit vigten af att en så betydlig afgift som denna utgår efter en rättvis grund, och i allmänhet är man ense om att den ene får betala lika mycket smn den andre.
Det ligger ett fel i BevillmsFörordmn, och det måste man taga reda på.
Den inkomst en näringsidkare haft det sednaste året kan man icke rätta sig efter; ty om det t. ex. är en handlande, så veta vi, huru det ena året kan aflöpa med stor behållning, och det andra året deremot med förlust.
Hr Stolpes förslag att till grund för taxeringen lägga den inkomst han under viss tidslängd i medeltal haft, synes derföre vara rigtigare.
Jag ber nu att få säga några ord om jordens taxering.
Man har sagt att Hr von Koch vid förra Riksdagen föreslog att bevilln:sproc:n skulle nedsättas till 1 proc., förutsatt att vi fingo en rättvisare taxering af jorden.
Till en sådan rättvisare taxering hafva vi ännu ej kommit; ty om man granskar den ifrågav:de §, så finner man väl att Utsk. borttagit några ord sorn först funnos der, men, jag kan icke inse hvad man dermed har vunnit.
Må det tillåtas mig att genom ett exempel uplysa det sätt, hvarpå jorden för det närvar:de är taxerad.
I den landsort jag förut tillhörde köpte jag ett hemman för 6,000 Rdr, hvilket var taxeradt till 1,000 Rdr, samt -§-:dels hemman för 5,000
Rdr, men detta sednare var taxeradt till 2,500 Rdr.
Detta var för 20 år sedan, men taxeringsvärdena äro ännu desamma; ty det är omöjligt att förändra dem.
Om TaxeriiigsKomitén söker få någon ändring, så hindras det af PröfningsKomitén; ty man anser för en pligt att hindra ett mouvement i detia afseende.
För min del anser jag det af Hr Troil framställda förslag alldeles icke vara så oäfvet som Gr .Ugglas framställt det; ty derigenom skulle vi erhålla en grund att gå efter nästan öfver hela Sveriges Rike, ehuru jag icke vill påstå, att denna grund 432 t
Den 26 Mars. är infaillible.
I största delen af Sveriges provinser är större delen af egendomarne, upskattade af HypotheksFöreningarne, och som jag sjelf varit Direktör i en HypotheksFörening, så vet jag att denna värdering i allmänhet varit ganska tillfredsställande, och aldrig har en egendom blifvit så högt värderad, att den icke- vid försäljningen gått öfver detta belopp.
På sina ställen, såsom i Blekinge, upgår taxeringsvärdet i bland till hypotlieks-värderingen; ty der har taxeringsvärdet blifvit höjdt, på det man skulle kunna bränna bränvin, men i allmänhet är icke så förhållandet, och i den ort, der jag förut varit bosatt, inträffade det besynnerliga förhållandet att jag sålde en egendom för ungefär 7 gånger taxeringsvärdet, hvarefter jag köpte en annan här uppe för endast 1-2 gång taxeringsvärdet.
Så olika kan förhållandet vara i olika provinser.
Enligt min tanka bör man snarare än att, som Pir Troil föreslagit, rätta sig efter sista köpeskillingen, göra afseende på hypotlieks-värderingen vidalia hemman, som undergått en sådan värdering, och aldrig sätta taxeringsvärdet under hypotlieks-värderingen.
Om man gör så, blir det ej sedan svårt att anställa en jemförelse mellan sådan jord, och annan jord i samma trakt.
Vidare anhåller jag att få yttra några ord till fördel för Matts Pelirssons förslag till ändring i PröfuingsKomitéernas sammansättning; ty jag får upprigtigt bekänna att jag icke liar fullt förtroende till dem, såsom de nu äro sammansatta.
Dessa PröfningsKomitéer tillsättas, som Hrr:ne veta, på så sätt, att TaxeringsKomitén föreslår vissa ledamöter, af hvilka Lanshöfdingen sedan utser dem han finner för godt.
Det händer derföre icke sällan att samma -personer, ofta de mest stereotypiserade, det ena året efter det andra sitta i denna Komité.
Om PröfningsKomitéerna bättre skola uppfylla sitt kall, så behöfva de någon upryckning.
I likhet med Hr von Koch tror äfven jag att det icke är omöjligt att träffa kapitalerna; ty man ser hvad folk depenserar och om de icke lefva af någon näring eller af jordbruk, så måste de lefva af kapitaler.
Lika väl som de kunna träffas för fattig kassan böra de kunna träffas för en bevillning.
Hvad beträffar det förslag, hvarvid Gr.
Ugglas synes fästa någon förhoppning, nemi. att hos K.
M. begära tillsättandet af en komité, så kan jag icke dela Hr Gns tanka i det afseendet.
Meningen kan väl ej vara att det skulle blifva en resande Komité, hvilken skulle resa kring hela Sveriges rike, för att inhemta uplysningar; ty i så fall fick den resa liinge, och mer än en riksdngsperiod.
Meningen är väl derföre att det skall blifva en stationär Komité, och då kommer den förmodligen att samlas i Stockholm, emedan det är hufvudstaden, och i sä fall anser jag att det blir mycket svårare för dess ledamöter att inhemta de uplysningar som behöfvas för att kunna bedöma jord värdet i Sverige, än det bör vara för Bevilln.Utsk. som bland sig räknar ledamöter från alla delar af Sverige, och jag tviflan på att K.
M. kan uppsöka intelligentare personer än de, som f. n. sitta i detta Utsk.
Hr Printzensköld har visserligen i lik het med mig yrkat återremiss, men han har tillika framställt ett förslag, hvilket jag för ingen del kan understödja, han har nemi. sagt Don 26 Mars. 433 sagt att BcvillmsUtsk:s förslag, väl vore bra, men att det icke borde tillämpas af E. St:rs Just.Ombudsman.
Jag känner igen den byråkratiska tendens, som röjer sig på bänken derborta.
Hr Printzenskölds jemförelse med bränvins- och chartasigillataförfattningarne håller ej streck, ty grunderna äro upgjorda här på stället, beloppen satta och embetsmännen ega endast att uptaga desamma.
I detta fall är förhållandet olika, och hur byråkratisk
Hr Printzensköld än är så får han väl medgifva att då E.
St:r beskatta sig sjelfva, så bör det vara deras ombud och icke Hrr embetsmän, som böra bestämma beloppen.
Näst det skäl, hvarmed jag började kan väl ingenting mer talande bevisa olämpligheten af den nuvar:de BevilhsPörodmn än att, på sätt Gr.
Ugglas yttrat, vid flere föreföregående Eiksdagar förslag blifvit väckta om omarbetande af Bevilln. sFörordmn utan att inom Utsk. vinna sympathi, men att slutligen vid denna Eiksdag Utsk. funnit det vara af högsta behof påkalladt att någon förändring gjordes af denna Förordmg.
Jag ber likväl att Utsk. icke måtte skjuta frågan på Eegeringen, utan sjelf gripa verket an, och det är i denna förhoppning som jag fortfar att yrka återremiss.
Man har mycket och med skäl klandrat BevillmsFörodmns föreskrifter, men' på samma gång som man erkänner befogenheten af detta klander .måste man också medgifva omöjligheten för BevilLsUtsk. att i närvande ögonblick kunna åstadkomma något bättre.
Utsk. saknar nemi. i allt för hög grad de dertill erforderliga upplysningar och uppgifter, och är äfven dertill allt för talrikt likasom dess tid för knapp.
Jsg tror således att man icke kan vänta af BevillmsUtsk. ett fullständigt förslag till ny BevillmsFörordmg elter bättre grunder, och detta har Utsk. äfven erkänt genom att längre fram föreslå att hos K.
M. anhålla om utarbetande af sådana grunder.
Detta är det enda sätt, hvarpå man kan erhålla en bättre BevillmsFörordmg.
Sedan dessa grunder blifvit af Eegeringen utarbetade är det deremot ganska lämpligt att de granskas af R.
St:r genom dess BevillmsUtsk.
På så sätt blir det en möjlighet att sedan ett blifvande BevillmsUtsk. granskat dessa grunder, få en BevillmsFörordmg, som på ett lämpligt och rättvist sätt fördelar den bevillmg E.
St:r komma att fastställa, men till dess mäste vi hjelpa oss med den vi hafva.
Jag öfvergår nu till den punkt i den nuvar:de BevillmsFörordmn, sorn är i fråga.
Man har sagt att den bevillning, som påföres handel och rörelse, samt fast egendom är för stor, samt att fastighetsegare och näringsidkare derföre icke uppgifva sina inkomster till dess rätta belopp, men om procenten nedsattes så menar man att dessa upgifter skulle blifva samvetsgrannare och komiléerna strängare.
Presist på samma sätt motiverade man den nedsättning, som vid förra Riksdagen beviljades, men jag hemställer om upgifterna derigenom blifvit sanningsenligare, och om komitéerna blifvit strängare.
Hela vinsten har varit den att de som förut upgifvit sig till för låg inkomst hafva äfven gjort det hädanefter, men de hafva endast fått betala hälften så mycket, och om man nu beslöt en ny nedsättning, IV II. 28 434 Den 26 Mars. så blefve följden troligtvis densamma.
Om grunderna för bevillms utgörande icke väsendtligen komme att förbättras vid denna Riksdag, så blir det likväl ett faktiskt förhållande, att man på siffran vet hvad en klass af medborgare, nemi. embetsmännen hafva i inkomst, då det deremot är aldeles omöjligt att få reda på hvad näringsidkare oell fastighetsegare hafva i verklig inkomst.
Deraf händer, och det är ett faktum, som icke kan bestridas, att på samma gång som embetsmännen betala bevillmg för hela sin inkomst, så betala jordegare och industri-idkare kanske endast för fjerdedelen af densamma och de sistnämnde mången gång för ännu mindre.
Den olika procenten åstadkommer likväl en slags jemkning häri, hvilken jemkning naturligtvis skulle försvinna på samma gång som den olika procenten borttages.
Jag anser derföre att då grunderna icke för ögonblicket kunna förändras, man bör bibehålla förordningen sådan den är, och det är på grund af denna åsigt som jag anhåller om bifall till denna punkt af Betänk.
Om procenten för alla medborgareklasser skall vara lika, måste äfven lika säkra kontroller öfver inkomst-upgifterna från dem alla införas; lika procent, med olika säkra kontroller vore en stor orättvisa.
Man är enig om att Bevilln:sFörordn:n icke är byggd på goda grunder, och derföre är det öfverflödigt, eller kanske rättare olämpligt, att deröfver orda.
Deremot synas meningarne vara delade, huruvida man bör återremittera Betänk, i sin helhet eller godkänna det i hufvudsaken.
Mig synes att man, för att stadga sin öfvertygelse i detta afseende, bör göra sig reda för hvilken förmåga BevillmsUtsk. besitter, att kunna framlägga ett bättre förslag än detta.
I detta afseende synes det mig, att man bör hafva en god vägledning af det förslag, som blifvit väckt, att hos K.
M. anhålla om tillsättandet af en komité, för att upgöra grunderna för utgörandet af den blifvande bevillningen.
Detta förslag har blifvit, mot förmodan, afslaget af tvenne ItiksStånd, och deraf slutar jag, att dessa Stånd äro särdeles väl belåtna med de grunder, hvarpå den nuvande BevillmsFörordmn är byggd.
Under sådant förhållande anser jag att man icke kan vänta något bättre förslag, än det som här blifvit framlagdt.
Jag ber likväl få erinra, att åtskilliga skäl finnas för att jorden icke skall utgöra bevillning efter samma proc. som handel och näringar; ty dessa sednare få alltid afdrag på bevillningen för bevisliga förluster, men en sådan lindring kommer under inga förhållanden landtbrukaren till godo.
Dertill åtnjuter näringsidkarne, så länge den nuvande BevillmsFörordmn äger bestånd, fördelen af att blifva taxerade i klasser.
Då för öfrigt den bevillning, som utgöres af städerna, till beloppet är ganska ringa, så försvinner i väsendtlig mån den orättvisa, som man anser upkomma deraf, att jordbrukare och näringsidkare beskattas efter olika proc.
Jag är öfvertygad att något bättre icke kan vinnas förr, än E.
St:r blifva ense om att öfverlemna upgörandet af nya grunder åt en komité, sammansatt af i frågan opartiska personer, och det är af sådan anledning som jag. nu anhåller om bifall till Betänk.
Den 26 Mars. 435 Hr Adelborg:
Om man skall tro Bevilln:sUtsk:s Ordfide, så är det alldeles omöjligt att få någon förändring i denna stadga.
Ett sådant mörker tror jag icke råder inom detta Utsk., åtminstone bör väl en och annan blixt understundom äfven der kunna sprida ljus, ty i likhet med flera föreg:de talare anser äfven jag att det icke saknas förmågor inom detta Utsk.
Man har sagt att Utsk. för det närvande icke kunnat göra annat än det gjort, nemi. föreslå nedsättandet af en komité.
Detta förslag har blifvit väckt vid 2:ne föreg:de Riksdagar, utan ringaste påföljd, emedan tvisterna mellan de olika partierna varit för stora.
Nu deremot, säger man, har det bättre vetandet tagit ut sin rätt, och förslaget kan icke röna något motstånd.
Af hvad beskaffenhet är då detta förslag, af hvilket man väntar så mycket?
Jo det är, etil. min tanke, af noll och intet värde; ty om, som Erih.
Raab sagt, denna komité skulle nedsättas här i Stockholm, så skulle den säkerligen blifva sittande der 10, 20, ändå flera år, innan den fick det arbete färdigt, hvarom här är fråga; ty man fordrar hvarken mer eller mindre, än att K.
M. måtte låta, »efter gemensamma grunder, verkställa en fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde, som om städernas och landets ömsesidiga skattebidrag.
» Vi hafva en komité, som blifvit nedsatt för att utreda städernas beskattning, den har nu arbetat i 7 år, och har likväl, som jag tror, icke medhunnit mer än fem städer eller något mera.
Om nu en komité skall nedsättas för att utröna icke blott Svenska jordens verkliga värde, utan äfven städernas och landets skattebidrag, så bör väl denna komité komma att räcka minst 10 gånger denna tid, eller uti 70 år.
Om nu likväl denna komité blir sammansatt af de yppersta snillen, eller om sjelfva nuvar:de BevillmsUtsk. deri inträder helt och hållet, och den till och med efter blott tio år skulle kunna framkomma med ett förslag, så hade jordvärdet och andra förhållanden förändrat sig under tiden, och förslaget blefve, i följd deraf, olämpligt.
För att kunna vinna det ändamål man åsyftar, måste man hufvudsakligen, med behörigt afseende på de skattdragandes olika ställning och förhållanden, upgöra nya och mera rättvisa principer för bevillningens utgörande och dessa böra sedan tjena till underlag för ny BevillmsEörordning.
Jag vet väl att man i detta fall aldrig, åtminstone till en början, kan åstadkomma någon fullkomlig rättvisa, men principerna kan nu vara riktiga, om också deras tillämpande i detalj understundom måste omarbetas.
I alla fall får man derigenom en grund, på hvilken man kan bygga, och kommer vida fortare till målet, än på sätt Utsk. föreslagit.
Hvad var Bränvinslagen vid förra Riksdagen?
Jo den var full af fel, vid denna är den betydligt bättre, och vid nästa Riksdag blir den kanske ännu bättre, och på så sätt kan den slutligen komma att upfylla sitt ändamål.
Men huru står det till som det nu är?
Jo, man har i allmänhet icke vunnit något med att nedsätta procenten för näringsidkare, och med jordens taxering står det på samma punkt som förut.
Visserligen hafva några städer ökat sin bevillning, och bland dem märkes i synnerhet Carlstad, Gefle och Malmö, men flertalet af de andra städerna hafva dels icke ökat den, dels ned - 436 Den 26 Mars. gått till minskad afgift.
Alla Sveriges 5,951 handlande utgöra icke i bevillning mer än något öfver 106,000 Rdr; om man jemnt fördelar denna summa, så upstår för hvarje handlande en bevillning af 20 ltdr.
Jag hemställer till Hrnne, om det finns någon handlande i Sveriges minsta städer, som icke bör betala minst 20 R:dr, huru mycket mera bör icke då de stora handlandena betala, hvilka drifva en betydlig rörelse, och af hvilka det i Stockholm och Götheborg finnas de, som hafva 100, till 150 tusen Rdr årlig inkomst.
Agarne af de 300 ångbåtar, som finnas i Sverige, betala icke i bevillning mer än 20,000 Rdr, och detta gör1 endast 70 Rdr på. hvarje, ehuru äfven det minsta ångfartyg troligen borde betala denna summa.
Samme motionär, som vid förra Riksdagen föreslog att bevillningen skulle af alla medborgare utgå med en proc., har vid denna Riksdag föreslagit proc:n till -j.
Bni. min tanka bör man icke fästa sig vid någon viss proc.; ty bevillningen skall ovilkorligen fylla Statens behof, och om icke den föreslagna procm räcker till, måste den ökas.
Jag har ingenting vidare att tillägga, än min önskan att, för den goda sakens skull, denna punkt, att börja med, måtte återremitteras, då Betänk, icke i sin helhet blifvit återremitteradt.
Jag anhåller att få fästa upmärksamheten på, att så vida R. o. Ad. önskar att återremittera de vigtigaste punkterna af Betänk , för att få nya grunder utarbetade, så är det af största vigt att den nu ifrågavande punkten återremitteras.
Jag får likväl dervid öppet förklara, att om BevillmsUtsk. icke vid denna Riksdag framlägger bättre grunder, så kommer jag att yrka på, att den olika procm måtte bibehållas till nästa Riksdag; ty det ena är en naturlig följd af det andra.
Då jag likväl anser att Utsk. kan åstadkomma bättre grunder, än de som här äro framlagda, således en förändring göras i denna punkt, så anser jag det vara af största vigt att den återremitteras.
Lagerbjelke har visserligen sagt, att då Utsk. föreslagit en underd. skrifvelse till K. M., med anhållan det K. AI. täcktes låta utarbeta nya grunder för bevillningen, så var allt gjordt, som kunde göras.
Men jag får fästa upmärksamheten på, att Utsk. ingalunda ingått till K. M. med begäran, att Regeringen måtte & sin sida utarbeta ett förslag till ny BevillmsFörordning; ty Utsk. har endast, pag. 22, begärt, »att R.
St:r måtte hos K. M. i underddiet anhålla, det K.
M. täcktes, antingen genom en för sådant ändamål nedsatt komité, eller på sätt eljest kan synas lämpligt, låta, efter gemensamma grunder, verkställa en fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde, som om städernas och landets ömsesidiga skattebidrag, förmåner och onera, samt sedan i ljäder låta förelägga R.
St:r resultater af denna undersökning, med ledning hvaraf R.
St:r blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra för framtiden utgå.
Utsk. har således icke föreslagit något annat, än att K.
M. måtte utröna värdet på all jord och de skattebidrag, som böra af städerna utgöras.
Bör mindel anser jag att det är ett ganska svart updrag, som Utsk. så - Den 26 Mars. lunda velat hvälfva på Styrelsen, och det skulle säkert fordras en ofantlig lång tid för att kunna inhemta sådana uplysningar.
Utsk. har icke anhållit att
Regeringen måtte framlägga några grunder för en ny BevillmsFörordning, och hela detta förslag tyckes icke hafva annat ändamål, än att för det närvar-.de undanskjuta frågan.
Ugglas har sagt, att så stora svårigheter skulle möta mitt förslag, att upskatta de s. k. normal-egendomarne till ett jemförligt värde, att derigenom hela ändamålet skulle förfelas.
Härvid får jag erinra, att på samma gång som jag sade, att man vid dessa upskattningar borde lägga sista köpeskillingen till grund, så nämnde jag äfven, att som köpeskillingen ibland kan vara relativt för hög och än relativt för låg, så bör, i sådana fall, en jemkning af egendomsvärdet äga rum.
Liljencrantz’ yttrande, att jorden var hårdare beskattad derföre att jordbrukaren icke under missväxt-år finge någon nedsättning i bevillningen, så är ingenting som hindrar att nedsätta jordens taxeringsvärde med 10 ä 15 proc., om detta värde befinnes för högt; ty man får i alla fall en rättvis grund.
För öfrigt anser jag, att om BevillmsFönjrdmn medgifver handlande och näringsidkare nedsättning i bevillningen, då de hafva gjort bevisliga förluster, så bör en dylik förmån äfven medgifvas jordbrukaren, ehuru jag inser att betydliga svårigheter skulle möta vid tillämpningen.
Ehuru så icke är förhållandet i det län, hvaröfver jag har den äran att vara styresman, så tror jag likväl att det, på sätt Frih.
Raab anmärkt, fins PröfningsKomitéer, som hysa den grundsats, att jordvärdet icke får höjas, hvarföre de äfven neka att höja taxeringsvärdet, om också jordägarne sjelfva begära det.
Lagerbjelke har sagt, att då man vid förra Riksdagen nedsatte procm till 21, så gjorde man det under förutsättning, att derigenom framkalla noggrannare upgifter af dem, som idka handel och rörelse, men att så icke inträffat.
Denna anmärkning är visserligen riktig, men orsaken ligger deri, att man väl nedsatt procm, men likväl icke gjort den lika för alla; ty derigenom blir det först möjligt att åstadkomma någon likformighet i upskattningen.
Det nu föredragna Betänk, har af flera talare blifvit strängt bedömdt; Utsk:s ordfde har dock redan visat, hurusom det väl är temligen liitt att klandra, men deremot svårt nog att upge bättre grunder för bevillningens utgörande än de, hvilka här finnas framlagda.
Ingen inom Utsk. har förnekat, att orättvisor upstått vid tillämpningen deraf, men jag vågar bestrida att grunderna i och för sig äro orätta.
Man har här mycket klandrat, att embetsman och näringsidkare betala bevillning efter olika proc.; jag kan icke inse att häri ligger något så himmelskriande.
Ofta nog har inom detta Stånd yrkats den satsen, att embetsmannen borde vara fria från all beskattning.
Ehuru jag icke gillar denna sats, då jag anser den vara skadlig för embetsmännens eget anseende, ligger det likväl, enl. min tanke, en billighet deri, att embetsmännen betalar mindre penningeskatt än andra samhällsklasser, då det arbete han med hufvud eller hand verkställer för det helas väl äfven mäste tagas i betraktande.