Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. rättast och kraftigast skulle uttrycka sin opinion genom val af nytt Utsk.; men de hafva likväl icke kunnat åberopa grundlagen såsom hinderlig för en sådan åtgärd, enär der ingenstädes finnes R.
St. ålagdt att behålla
Den 12 Februari f. m. elen personal, som blifvit vald till utsk:s!edamöter, utan grundlagen tvärtom i flera fall uttryckligen förutsätter omväljning.
Jag vill likväl icke fortsatt påyrka en sådan mesure, keist vi redan inom oss hafva erfarenhet af, huru litet som vinnes på de nya valen; men icke kan jag finna, alt ett sådant vidtagande kunde blifva skäl för den andra statsmagtens afslag, ty den har intet att skalfa med utsktsvalen.
Hvad åter beträffar den utväg att ånyo remittera frågan till Utsk:s afgörande, fruktar jag icke, att R.
St:s värdighet deraf kunde comprometteras mer, än som redan skett.
Jag ber de enskilda ledamöterna inom Ulsk. abstrahera frågan från allt personligt; ty jag talar om Utsk. collectivt, som under denna riksdag svårt comprometterat Representationen, ej blott i denna fråga, utan särdeles deri, att Utsk. genom sitt förfarande i en annan fråga nära nog förlöjligat ansvarsprincipen, hvadan Stånden altså äga anledn. att vara på det högsta missbelåtna med Utsk.
Jag går nu att yttra mig öfver Hrr v. Troils och Gederschjölds förslag.
Jag skulle gerna biträda detsamma, om jag icke funne, att tvifvel verkligen kan uppstå om förslagets behörighet, sa vidt sammanjemnkningen icke blifvit uppgjord 'af Constit.Utsk.
Jag skulle derföre våga vända mig till de närvar, bland Konungens rådgifvare, som jag hoppas icke med tystnad må förbigå detta amne, önskande att få veta hvad de, enligt förutsatta omständigheter, skulle tillstyrka.
Sådant tror jag hos mången komme att minska farhågan.
Boye har talat om Constit.Utsk:s magt.
Jag vet icke, att det äger annan magt än att handla efter grundlagarna, och att kalla det magt är alldeles oriktigt, ty då skulle äfven enskilda riksdagsmän kunna omtalas såsom magtägande derföre, alt de äga rätt väcka motioner; men hvad inflytande denna rätt har på hela riksförsamlingen kan jag icke inse.
Stånden kunna nemi. göra anmärkntr emot Utskrns förslag, antingen till förändring eller fullkomligt frånträdande deraf; och hvad Constit.Utsk. beträffar, så är det ovilkorligen förbundet att ställa sig Ståndens anmärkntr till efterrättelse.
Man hör noga observera, att en frågas beredning till hvilande, i fall icke alla Stånden om en tanka sig förenat, icke är slut, förrän förstärkt Utsk. deröfver yttrat sig; och det är uttryckligen i grundlagen utfästadt, att det är Ständernas och icke Utskrs förslag, som kan komma att hvila.
Jag tror derföre, att, då man icke begär något omdöme af Utsk., utan endast äskar den handling att redigera Ståndens gemensamma tankar, sådant verkligen kan åläggas Utsk.
Skulle Utsk. ytterligare vägra efterkomma sin pligt, så inträder väl möjlighet, att R. o. Ad. underkastar sig olagligheten; men jag för min person skall åtminstone icke dertill göra >nig saker.
Hr Lagerhjelm, Pehr; Då detta ämne förra gän - Den 12 Februari f. m. gen förevar, hade jag tillfälle att redogöra för mina åsigter i saken, betraktad såsom formfråga.
Aterreniissen har icke kunnat verka på min öfvertygelse.
Då jag emottog förtroendet att deltaga i Utsk:s arbeten, var det klart, att jag borde fullgöra det enligt min uppfattning af grundlagarna.
Jag hade således nu måhända hort med stillatigande förbigå och anse frågan, huruvida IJtsk. handlat försvarligt eller oförsvarligt, om det förverkat sitt förtroende eller ieke, såsom väl förtjent att lemnäs å sido; men jag hemställer till hvar och en ledamot, om han skulle vilja med stillatigande afhöra det yttrande: ”Ni har förverkat ert Stånds förtroende."
Sådant är likväl sagdt om TJtskts majoritet.
Den är föränderlig; men uti förevar, fråga tillhör jag majoriteten, och då jag gör det samt uppkallar Utsk:s öfriga ledamöter att göra rätt för sig, må det då tillåtas mig ingå i yttranden, som måhända kunna anses afvikande från saken.
Här hafva nemi. blifvit inblandade personliga förhållanden, och fastän det är med tillfredsställelse jag hört, att den ledamot, som gjort detta, sedermera sagt, att han icke ville taga förtroendet från någon enskild, strider likväl delta fullkomligt emot det föregående uti hans yttrande.
Man har såsom grund för sin .beskyllning anfört, att Utsk. vägrat åtlyda sådana föreskrifter af Stånden, som icke afsett något Utsk:s eget yttrande.
Hvad afse de väl då?
Örn en auetoritet föxeskrifver en annan att göra så och så, så är det detsamma som att säga:
Ni skall tänka så och så.
I förevar, fall åtminstone äro dessa båda föreskrifter fullkomligt identiska; och jag hemställer, om någon magt på jorden kan föreskrifva mig att tänka annorlunda, än jag lärt.
Man har talat om skolgossars förmåga att tänka.
Jag har icke sjelf gifvit mig min förmåga.
Jag kan blott ansvara för hvad jag sjelf gör; meri jag skulle önska, att hvar och en af oss måtte utmärka sig för tankeförmåga.
Jag ämnar för öfrigt icke ingå i hufvudfrågan, hvarom jag förut yttrat mig, och jag skulle anse för bristande grannlagenhet att ånyo upprepa en åsigt, som Ståndet redan förklarat icke vara dess tanka; men jag skall dock icke låta tvinga mig att tänka annat, hvartill jag ock hade trott, att man i våra liberala tider icke skolat framkomma med försök.
Helt annorlunda hafva Hrr v.
Troil och Cederschjöld tillvägagått, då de föreslagit ett sätt att komma ifrån saken.
Derom vill jag icke yttra mig, men får dock upplysa, att Hr Cederschjölds förslag redan varit under öfverläggning inom Utsk.
Jag slutar med uppmaning till den ledamot, som så strängt yttrat sig öfver Utsk., om det sednare i hans yttrande upphäfver det förra, eller om han verkligen anser någon af Utsk:s ledamöter hafva förverkat sitt Stånds förtroende.
Jag underkastar mig i detta, afseende Ståndets pröfning, och hg™ gär dess yttrande deröfver.
Den 12 Februari f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum Lomme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Jag har funnit mig uppmanad att återtaga det åläggande, jag hade gjort mig sjelf att icke vidare yttra mig i denna fråga.
Hr Cederschjöld måste jag nemi. upplysa derom, att lian missförstått mig, då han trott, att j.ag begärt ett löfte of Konungens rådgifvare om en K propos:n.
Jag har icke begärt något sådant, som måhända ej kunde uppfyllas, utan jag har blott begärt rådgifvarnes medverkan att skaffa oss bort med indragningsmagten.
En annan talare har förebrått mig, det jag söker skaka känslorna.
Med mig förhåller det sig så, alt jag väl sjelf ofta kan finna mig uppskakad; men om jag skakat andras, så är det fullkomligen medvetslöst.
Jag har emedlertid verkligen funnit milt förnuft skakadt af Frih.
Boyes argumentation; och då han ej tyckt om, att den blifvit kallad konstlad, får jag förklara, att jag skulle anse det värre, om den vore okonstlad.
Hr Frih. har sammanblandat frågan om väckandet med den om afgörandet och trott, att det stöde Utsk. öppet att hindra det sednare, äfven sedan det vidtagit det förra.
Det är detta jag icke kan medgifva.
Hr Frih. har väl påstått, att vanliga ordningen brytes, om Hr v. Troils förslag antages; men det finnes en §, som existerade före alla andra, emedan den är nedlagd i sakförhållandena.
Den består deri, att man måste komma till slut med en sak; och, jag tror icke, att det är Stånden förbjudet att i en vackt fråga söka komma till slut.
Man skulle kunna tänka sig, att Consiit.
Utsk. icke skulle kunna åstadkomma, hvad man af detsamma fordrar.
Hr .Lagerhjelm har t. ex. redan förklarat, att han icke kan ändra sin öfvertygelse, och jag är säker, att öfvertygelsen ensamt varit hans motiv.
Jag instämmer med Gr. 11 örn i all högaktning för Utsk:s ledamöter sär skildt; men man kan ju tänka sig, att Utsk. skulle kunna vara besväradt af sjukdom till kropp eller sinne, så att det aldrig kunde bringa något ärende till tillfredsställande slut.
Skulle väl då icke någon möjlighet för Stånden finnas att komma förbi Utsk.?
Jag tror det icke; och Hr Lagerhjelm sjelf har icke satt sig emot den utväg, jag först föreslog, och som Hr v. Troil sedan närmare utvecklat.
Jag skulle instämma med Gr.
Horn deri att ännu göra ett försök med Utsk., och sålunda söka lirka sig till resultatet; men då frå gan nu så länge hviiat, och riksdagen nalkas sitt slut, må-, ste man iakttaga skyndsamhet, och dessa skriftvexlingar emellan Stånden och Utsk. måtte väl en gång i denna sak skola upphöra.
Måhända kan afsigten vara att vid denna riksdag icke få något förslag hvilande till indragningsmag„ tens upphäfvande, och jag anhåller derföre om propostn på Hr v. Troils förslag, såsom innefattande ett sätt att hjelpa pig till slut, Utsk, förutan, Jag skulle tro, att allt vidare Den 12 Februari f. m. bemödande att skaka känslorna, eller argumentera konstfärdigt eller okonstladt, endast tjenade tili att uttrötta It. o. Ad. utan ändamål.
Den ende ledamot af Utsk.,som hittills i dag blandat sig i duscussionen , har isynnerhet yttrat sig för sitt eget rättfärdigande; men jag tror, att den värde ledamoten misstagit sig om R. o. Ad:s tänkesätt, om han trott, att ett sådant rättfärdigande var behöfligt, ty lika med Gr.
Horn tror jag, att man kan tillerkänna hvar och en af Utsk. all aktning enskildt och likväl säga, att Utsk:s majoritet genom sitt handlingssätt förverkat Ståndens förtroende.
Huru kan man nemi begära förtroende för elem, som handlägga sådana frågor som den förevar., då de visa sig antingen öfverträda grundlagen, eller ock icke förmå uppfatta densamma; och då den enskilda öfvertygelsen så oaflåtligen åberopas, är det kanske lämpligt att fasta uppmärksamheten derpå, att, om man studerar sig in i andan af Utsk:s betänk:n, det vill synas, som hade öfvertygelscn något jemnkat sig och tonen blifvit något nedstämd hos Utsk:s majoritet.
Uti detta sednare betänk, t. ex. har Utsk. gjort en betydlig concession, då Utsk. anvisat Stånden att handla, huru de för godt finna, i stället för att Utsk. i det föregående betänk, förklarade, att huru än RiksSt:n derom måtte besluta, Utsk. likväl ansåg sitt förslag hvi la till gr lindlagsenlig behandling.
Utsk. har också nu begifvit sig till vissa aktningsbetygelse!' för R.
St:s beslut, ehuru de icke velat ställa sig dem till efterrättelse.
Reservationsrätten har ock blifvit medgifven och t. o. m. af ordföranden sjelf begagnad, ehuru lian förut bestridt densamma.
För min uppfattning delar sig frågan i 3:ne delar, och denna classification har jag hemtat ur en reservation af Hr Agardh, hvars åsigter jag i resultatet delar, ehuru jag icke kan dela några mystiska hänsyftningar i den något konstiga deduetionen.
Den första frågan är för mig den ang:de Utsk:s sammanställning af juryinrättningen och indragningsmagten, såsom .ovilkorligen beroende af hvarandra.
Denna uppställning hafva alla fyra Stånden ogillat, och beslutet om åtskiljandet är således gifvet.
Andra frågan angår indragningsmagtens upphäfvande.
Äfven derom äro alla fyra Stånden ense.
Förslag derom kan altså utan Utsk:s vidare åtgärd af Stånden förklaras hvilande.
Tredje frågan afser juryinrättningens förändrande.
Denna måste för närvar, förfalla, ty eljest uppstår en sammanjemnkningsprocess', hvilken Stånden icke kunna tilltvinga sig, enär dess utförande tillhör Utsk. och altså, i händelse det icke vill uppfylla sin skyldighet i detta afseende, mäste nedläggas.
Hufvudskälet för vigten deraf, att vi i dag fatta sådana beslut, alt någon anledning till beskyllning för oformlighet ej må uppstå, är det, att en sådan troligen komme att begagnas till förevändning för en Den 12 Februari f. m. vägrad sanction å Regeringens sida; ty ehuru en Konungens rådgifvare sjelf förklarat, att indragningsmagten numera tjenar till intet, märker man likväl, att dess afskaffande oberoende af juryinrättningen icke från det hållet önskas. lir v. Troils förslag öfverensstämmer med mitt i afseende å de två första frågorna; men i afseende å den tredje har han föreslagit en votenspropos., hvars behöflighet lian dock sökt undvika genom förslag att genom inbjudning åstadkomma, att föremålet för voter:spropos:n kunde förfalla.
Jag anser båda dessa vägar oformliga; ty en sammanjemnkning
Stånden emellan anser jag endast kunna äga runi med föranledande af framställning derom från Utsk., och uti inbjudningen skulle man möjligen finna ett kryphål för att kunna saga, att olaglighet blifvit begången.
Den förklaring, man från andra sidan velat gifva åt R.
St:s an märkn:srätt, har ganska träffande blifvit besvarad af Hr v. Troil, då han sagt: hvad vore anmärkn:srätten, i fall dea icke kunde leda till ändringar.
Ännu mera klart har bety delsen af anmärknrsrätten blifvit ådagalagd i en reservation, hvari det säges:
Att anmärka är att afslå partiel t, och genom addition af flera partiella afslag kan ju detta komma att omfatta det hela.
Jag skall i öfrigt icke upptaga R. o. Ad:s tid med besvarande af Frih. Boyes anförande.
Jag är öfvertygad, att R. o. Ad. vidhåller den motsatta principen till den Utsk. följt; men det är angeläget, alt icke någon oformlighet begås, och det bör derföre noga öfvervägas, om icke tjenligast vore, att sista mom. af Hr v. Troils förslag förfaller.
Boye liar sökt på allahanda vältalighetens sätt inverka på R. o. Ad., då han först hotat med revolution, och sedan sökt röra med sin klagande stämma; men jag hoppas, att R. o. Ad. hvarken låtit uppskräma sig af det förra eller beveka sig af det sednare, och således, utan afseende å hvarken förskräckelsen eller blödigheten hos Frih. Boye, bibehåller den opinion, Ståndet förut i denna fråga uttryckt.
Det skulle, efter mitt förmenande, vara illa, om öfverläggningen förflyttade sig från saken lill utsk:sledamöternas personligheter; jag tillstyrker derföre, att vi återgå till ämnet.
Den ledamot, som ifrigast försvarat Utsk., började med att säga, att man ej borde sammanblanda frågorna, och dock hvila hans bemödanden att göra sin åsigt gällande endast på försöket att sammanblanda de af grundlagen så noga åtskiljda föreskrifterna om grundlagsförslags väckande och om ‘deras behandling, sedan de af Utsk. blifvit öfveilernnade till Stånden.
Dessa äga då rätt att besluta förändringar, och Utsk. åligger att dessa de särskilda Ståndens förändringar till ett helt sammanjemnka; det är detta bestämda åliggande, som Constit.Utsk. nu, i trotts af grundlagens föreskrift, vägrar att fullgöra.
I fall
Den 12 Fsbruari f. ra.
RiksStrn nu ej vilja hålla till godo med, att besagda Utsk. godtyckligt förintar deras beslut, mäste derföre någon annan åtgärd vidtagas.
Man bar yrkat Utsk:s afsättande; dertill tror jag dock ej, att vi äga rättighet.
Låtom oss derföre eftersinna, huru en högre auctoritet vanligtvis gör, då en en lägre försummar att fullgöra någon vigtig skyldighet och hvarken kan tvingas dertill eller afsättas.
I sådant fall lärer den förstnämnda antingen uppdraga saken åt någon annan, eller ock göra den sjelf.
Dessa tvenne utvägar hafva äfven RiksSt:n; de kunna tillsätta ett särskildt Utsk. för att ombesörja sammanjemnkningen, eller ock sjelfva omedelbart verkställa densamma.
Jag tillstyrker den sednare åtgärden, såsom enklare och skyndsammare; jag inser ej behofvet af etb särskildt Utsk. för att åstadkomma en sammanjemnkning, som man vid detta tillfälle kan saga gör sig sjelf.
Den siste talarens farhåga, att detta behandlingssätt skulle blifva ett kryphål för Regeringen att vid nästa riksdag afslå förslaget. delar jag ej.
Följer ett sådant afslag, äro de verkliga motiverna visserligen helt andra, och Nationen kommer ej alt misstaga sig derom.
Jag förnyar derföre min förra anhållan om propos. med tillägg af den förändrade nummerordning å momtn, som Hr Cederschjöld föreslagit.
Jag skall icke uttrötta R. o. Ad. med återupprepande af skälen för ogillande af Utsk:s förfarande.
Jag anmälde mig, då Frih.
Boye framställde sin argumentation; men jag är i min motbevisning förekommen af Hr v. Troil och förenar mig med honom såväl i afseende derå, som om det förslag till propos. han uppgifvit, under det jag likväl till prot. reserverar, att jag troi', det Ut.k. kunnat och väl förtjenat afsättas.
Jag grundar min öfvertygelse om laglösheten af en sådan åtgärd derpå, att, då Constit.Utsk. icke är annat än R.
St:s ombud, det måste lagligen bero af principalerna att, derest ombuden vägra iakttaga principalernas föreskrifter eller förråda deras rätt, återkalla sin fullmagt och gifva den åt andra ombud.
Det tillhör icke mig att bestämma, i hvad grad det kunnat lyckas vissa talare att sammanblanda Constit.Utsk:s lagliga magt med rättigheten hos den enskilde riksdagsmannen att väcka motioner.
Mig synes skillnaden alltför stor.
Ändtligen har då en ledamot framträdt med en slags motbevisning.
Jag lemnar åt Ståndet, åt allmänheten och efterverlden att bedöma beskaffenheten deraf.
Samme ledamot, hvars personliga utfall mot mig jag förbigår, har velat i 56 § finna stöd för sina skäl; men till dessas bemötande behöfver jag blott erinra, att denna § missförstås af dem, som glömma det primitiva förbehållet, att nemi. jnga förslag få väckas utan i Constit.Utsk.
Jag ber att Den la Februari f< ni. »77 att få simplifiera frågan.
Utsk. har afgifvit ett förslag, deri det, så vida juryinrättningen på samma gång afskaffas, föreslår afskaifande af indragningsrnagten.
Man säger, att Utsk. icke härtill ägt rätt; men hvarföre vill man då aftvinga Utsk. ett annat förslag?
Häri vill jag finna ett naivt erkännande af den magt, Utsk. äger, den att bestämma, om och hvilka förslag få blifva föremål för Ståndens pröfning.
Jag påtrugar ingen min öfvertygelse, men det är min rätt att yttra den till prot.
En ledamot har sagt, att vi borde hjelpa oss ifrån Utsk.; men jag vågar tro, att från den stund vi gifva Nationen bevis på, att vi kunna umbära Constit.- Utsk., så bevisa vi dermed, att vi också kunna umbära Reg.- formen, för hvarje gång passionerna det fordra.
Den siste talaren har förra gången, han yttrade sig, försökt uppställa sin argumentation i en logisk form.
Jagskall bjuda till att upptaga den i samma form.
Han sade, att icke något förslag kan till Stånden inkomma, utan alt det är gilladt af Constit Utsk.
Och, sade han, följaktligen kan intet annat förslag hvila, än ett sådant, hvarmed Utsk. är nöjdt.
Men häri gjorde han en saltus in demonstrando, ty han hoppade öfver RiksStms rätt till anmärkntr och Utsk:s skyldighet att göra afseende derpå, hvarigenom ett inkomstförslag kan helt och hållet förändras.
Vidare sade Frih.: då Utsk. äger afgöra qvoestio an, måste det äga lika rätt i afseende a q vaest i o qvo modo.
Men äfven här är slutsatsen oriktig, ty det senare afgörandet beror på Stånden, enligt den ofta citerade perioden i 56 § Reg.F., hvarest just alhandlas, huru från Utsk. inkomna frågor kunna af RiksStm förändras; och icke kunna RiksStm förlora sin rätt derföre, att Utsk. efterlåten sina skyldigheter.
En värd talare, min vän och utsk:skamrat, har sagt, alt icke någon kan ålägga Utsk., huru det skall tänka.
Detta ar ganska sannt, och ingen kan hafva mera fördragsamhet med olika begrepp om grundlagarna än jag; men Utsk. må tänka, hvad det vill, så äger det dock icke rätt att göra sin tanke gällande emot RiksStms anmärkntr.
Utsk. har tillförne visat, att framställda anmärkntr icke varit goda eller nyttiga; men Utsk. har likväl slutat med det tillkännagifvande, att om Stånden icke ville ingå på Utsk:s tanka, det för sådan händelse ansett sig skyldigt att framställa voter:spropos:n.
Detta visar, att Utsk. ända hittills ansett sig icke äga någon magt emot Ständerna, sedan det till dem inkommit med förslag i någon fråga.
Det kan väl icke blifva fråga om att förklara, det någon ledamot förverkat sitt förtroende.
Det kan icke hjelpas, att den ena ser otikå emot den andra; men vigtigt är, att icke
Stånden på något sätt må hindras utöfva den rätt, de äga.
Boye haf vädjat till historien och eftervärlden.
Hart 19 11.
a 3 Dea 12 Februari f. m. ocli jag, sorn redan Jefvat länge, befinna oss redan i ettslags efterverld; och hvad det historiska beträffar, torde det icke vara olämpligt att påminna, hurusom förslaget om indragningsmagten, utan att vara lagligen beredt, antogs genast vid 1812 års riksdag.
Detta var ett slags revolution, och det är icke den enda, som blifvit gjord sedan år 1809 på samma väg.
Men allmänhetens missbelåtenhet var också snart gifven, och nian har länge hoppats, att Regeringen skulle återgifva denna magt, sedan krisen, hvarför den begärdes, var öfverstånden.
Då likväl hoppet icke uppfylldes, växte missnöjet allt mer och mer, och frågan örn avskaffandet vid sista riksdagen förekom under en temligen allvarsam opinion.
Men mycket motstånd visade sig likväl, och man sökte eludera den väckta frågan genom -att sammanbinda den med juryns afskaffande.
Detta tog ej skruf i tre Stånd.
Man antog nemligen der min reservation; men på ett sätt, som troligen icke fallit oss ur minnet, blefändamålet förfeladt genom beslutet i det fjerde Ståndet, med hvars förfarande missnöjet sedan var så allmänt.
Nu blef saken ännu mera trängande vid denna riksdag.
Förslag väcktes första gången, Utsk. var tillsammans; men det uppskjöts flera månader, och då det ändlligen förekom, afgjordes efter a:ne dagars debatt, genom votering, att frågan än ytterligare skulle hvila.
Då det emedlertid började draga för långt ut på tiden, och allmänhetens dom för mycket fruktades, fann man på att, örn jag så får säga, söka gifta frågan med samma make, sorn man beskärde den vid sista riksdagen.
Jag skulle likvisst förmoda, att Utsk:s äktenskapsband icke äro svårare att upplösa än religionens.
Varningsgraderna äro redan genomgångna, och det tyckes vara lid-att skrida till doms.
Boye har frågat, hvarföre man skall envisas om Utsk:s ytterligare medverkan.
Jag beklagar detta förhållande.
För min del, och då jag anser Utsk:s medverkan vara i allt, hvad Stånden behöfva, iakttagen, hoppas jag, att den af Hr v. Troil föreslagna åtgärd må vidtagas.
Jag uppstiger ogerna ännu en gång i denna fråga; men jag är uppkallad af Hr Lagerhjelm, som begärt bestämd förklaring af mig, huruvida jag vill återtaga mitt yttrande om Utsk:s majoritet.
Jag får då tillkännagifva, att jag med nöje skulle göra det, så vida det stod i min magt; men Utsk:s handlingssätt har afklippt all möjlighet dertill, då Utsk. nemi. visat sig icke ens sjelft kunna soutenera sina principer, utan ömsom förklarat sig för och ömsom emot de åsigter, jag försvarat.
Utsk. har nemi. både i föregående och i ett följande betänk, alldeles frångått den princip, det här så envist vidhållit, samt sålunda föranledt en reservation af sjelfva ordföranden.
När jag nu sammanställer detta med Ulskrt inre historia, hvartill den siste talaren lem - Den n Februari f. m. »79 nade bidrag, så bekänner jag, att jag icke kan tilldela Utsk. det förtroende, nied anspråk hvarå jag önskade, att det måtte vara utrustad t.
Mig skulle det vara likgiltigt nog, om hela lagstiftningen numera gjorde så litet för att vinna nationens förtroende, att den ju förr dess hellre kunde befinna sig deraf i fullkomlig saknad, ty jag ser endast olyckor och vådor för detta iand beredas af dess Representation.
Emedlertid ber jag, att icke någon må personligen tillräkna sig mitt omdöme, minst den, för hvilken jag enskildt hyser verklig högaktning.
Jag ser blott effecten och dömer derefter; och då måste jag qvarstå vid mitt yttrande.
Jag önskar, att vi någon gång må komma till ett slut i denna sak, och vill derföre ej motsätta mig Hr v. Troils förslag, ehuru jag fruktar, att ingenting i det egentliga resultatet dermed vinnes; men R. o. Ad. har åtminstone uttryckt eu opinion, som öfverensstämmer med Nationens, och hvarigenom man tillika uttrycker, att Constit.Utsk. ingalunda är någon auctoritet.
Jag biträder altså, att R. o. Ad. nu må handla oberoende af Utsk.
Framtiden må visa hvad derpå vinnes.
Jag utber mig Ståndets uppmärksamhet för några ögonblick.
Jag anser mig dock icke föranledd att tala genom uppmaningen till Konungens rådgifvare att yttra sig.
Såsom sådan talar jag icke här.
Men jag uppträder derföre, att jag icke anser mig böra underlåta förfäkta en mening, som jag tror vara riktig, och emedan jag räknar såsom pligt för hvarje oväldig man att bestrida den ofördragsamhet, som här visat sig emot Utsk.
Jag vill söka bevisa, att man har orätt både deri och i sjelfva saken.
Man säger, att Utsk. icke bort sammanbinda de tvenne omförmälda frågorna.
Deremot finnér jag lika med Utsk., att de hafva verkligt sammanhang.