Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det obehagliga förhållande, sorn här träffat mig, att nästan ensam strida emot eri caste af Embetsman, med öfvad skicklighet i förmåga att yttra sig, skulle göra mig nedslagen, om jag ej beräknade Ridderskapets och Adelns tålamod och sanningens 6lt Den 12 Julii f. m. kraft.
Boije har emellertid nu sednast erkänt, att missbruk kan ske genom det sätt, på hvilket adjunction nu tillkommer.
Med tacksamhet för denna gärd åt sanningen, får jag erinra, att just detta utgör hela grundvalen för min motion, och innehåller således på en gång allt hvad som skulle bevisas och förekommas.
Angående hvad Herr Ribbing sagt om tillvitelser, dem han anser mig hafva gjort, så täckes Ridderskapet och Adeln finna, att det ingalunda förhåller sig såsom han yttrat.
Jag har endast uppläst mina uti tryckta protocoller förvarade ord, visat att de ej af Lagutskottet äro upptagne, men att deremot min motståndares vederlagda förklaringar öfver samma ord, äro ansedde såsom mina.
Sedan jag nu ej kan finna annat, än att alla emot saken framställde betänkligheter äro vederlagde, afstår jag från allt vidare deltagande i denna discussion, under afvaktan på proposition.
Herr Ehranborg:
Mig synes, som de olågenheter, hvilka Friherre Boije omtalat, skulle afhjelpas, om från lottningen undantogos sådane mål, som redan blifvit utarbetade, eller färdiga till föredragning.
För öfrigt har jag alldeles icke ovilkorligen päjiått någon ting, utan blott underjtållningsvis framställt min egen åsigt, hvilket så mycket mera torde bevisas deraf, att jag föreslagit, det åmnet borde beredas af LagCommitéen.
Vid ett sådant förevetande var det Dm 12 Julii f, m. 613 mig ovåntadt, att mötas af Friherre Boijes till mig ställda moraliska föreläsning, hvilken, om jag än skulle vara så okunnig i Rättegångs-former, som Herr Friherren synes föreställa sig, jag dock för framtiden undanbeder mig.
Det är i Protocollet våra ömsesidiga tankar skola mötas, och det är icke till hvarandra personligen vi böra ta-' la.
Med detta förklarande, afstår jag från vidare yttrandes afgifvande i detta ämne.
Jag tror mig ingalunda hafva gifvit anledning till Herr Ehrenborgs yttrande emot mig; och behöfver, till svar derå, ej mer ån blott öfverlemna till Högloflige Ridderskapets och Adelns bedömmande 6a vål frågan derom, som äfven hvilkendera af oss Herr Ehrenborg eller jag visat sig bäst förstå sitt ämne.
Herr Grefven och LandtMarjkalken gjorde proposition till bifall af LagUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Herr af Ekenstams motion.
Ropades åter Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarJkalken frågade, örn Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det af Herr Ehrenborg uppgif - 6i 4 Den 12 Julli J, i/i, ne förslag, att, genom en underdånig skrifvelse, öfverlemna ärendet till Kongl. Majits
Nådiga uppmärksamhet, med underdånig anhållan, att frågan kunde, på sått Herr Ehrenborg hemställt, af LagCommitéen behandlas.
I fall det skulle finnas något uti Herr af Ekenstams motion, som kunde vara anmårkningsvårdt för LagCommitéen, ser jag för min del intet ondt uti, att dit öfverlemna densamma, och att derom låta en underdånig skrifvelse till Kongl, Majit afgå.
Skulle detta vara enda sättet att i denna fråga förena sinnena, hemställer jag, att det måtte antagas.
Herr Lefrén, Johan Fehr:
Om Herr af Ekenstams gjorda förslag skulle åsyfta en stor förändring i någon betydlig lagprincip, vöre det visserligen skäl att uppskjuta antagandet till dess LagCommittéen yttrat sig om de öfriga; men då denna motion icke kan anses vara annat än tillämpning af en grundsats, som från långliga tider tillbaka ägt rum i lagskipningen, tror jag, att frågan genast kan afgöras, utan att man behöfver frukta att derigenom lägga något hinder i vägen för LagCommittéens framtida arbeten.
Då vi ä ena sidan söka med yttersta uppmärksamhet omgärda lagskipande maktens rättigheter, så äro vi ock å den andra berättigade att begära correctiver mot de missbruk, som af samma magt kunna begås.
Jag yrkar således för min del på det högsta bifall till motionen, helst Dea 11 Julli f. m. jag ej funnit några skäl deremot vara anförde, sorn böra föranleda afslag derå.
Jag har i det längsta uppskjutit att yttra mig i detta ämne, emedan jag behöft dessförinnan afhöra discussionen.
Sedan detta nu mera skett, nödgas jag bekänna, att de sakkunnige, som talat emot motionen, icke hos mig verkat annat, än en fullkomlig Öfvergång på motionairens sida.
Herr Munck af RoJenJkjold:
Jag vill blott erinra, att äfven, om man ej delar motionairens åsigt i hufvudsaken, måste dock hvar och en, som granskat motionens innehåll, inse, att
Betänkandet är oriktigt i afseende på formen, emes dan Utskottet uraktlåtit anföra de skäl Herr af Ekenstam till stöd för sin framställning åberopat; så att till och med den, som ogillar motionen , kan icke sådant oaktadt, bifalla Betänkandet.
Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, att sedan de af honom förut gjorde propositioner icke vunnit Ridderskapets och Adelns bifall; ansåg Herr LandtMarskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln fann lämpeligt antaga det af Biskop Wallenberg i PresteStåndet framställde förslag, att HofRätten alltid borde bland frenne föreslagne, genom lottning utse en, som komme, att till erhållande af adjunction hos Kongl. Maj;t i undex-dånighet anmälas.
Herr Lefrén-.
Då jag nyss hade ordet, lärer jag begått det misstag, att blott i allmänna 6i6
Den 12 Julli f, m. termer yttra mig emot Utskottets Betänkande, och derå yrka afslag.
Min mening var likväl att tillstyrka bifall å hvad Biskop Wallenberg inom PresteStåndet föreslagit, i enlighet hvarmed jag således vördsamt anhåller, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln täcktes bifalla den af Herr Grefven och LandtMarskalken nu sist framställde proposition.
Herrton Hartmansdorff:
Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken redan till Ridderskapet och Adeln framställt tre olika propositioner, utan att någondera blifvit bifallen, så inser jag ej, hvarföre icke detta mål skulle kunna utdragas, så länge någon af oss ännu hade ytterligare jemkningar att föreslå.
För min del instämmer jag uti Herr Ehrenborgs åsigt, att ämnet må, på sätt han föreslagit, blifva framställt för Kongl. Majit, och bearbetadt i sammanhang med den nya RättegångsOrdningen.
En partiel förbättring emedlertid synes mig ej vara så vigtig, att den nu genast behöfver göras.
Jag befarar dessutom, att om Ridderskapet och Adeln nu skulle fatta sitt beslut, utan någon ledning af Utskottet, skulle det komma att bära stämpeln af ögonblickets verk, af ett hastverk.
Jag kan för min del icke medgifva lottnings-grundsatsens införande i våra befordrings-lagar, aldraminst då fråga är om Domare, vid hvilkas tillsättande alfvarlig pröfning af de sökandes duglighet erfordras.
Jag vågar således afstyrka antagandet af alla andra förslag i detta ämne, än det Herr Ehrenborg uppgifvit, hvilket icke för - Den 12 Julli J, m. närmar någons rätt, eller föranleder till något förb astad t beslut.
Herr von Hauswolf:
Jag är icke älskare af hazardspel, ehuru en stor del af våra öden ty värr beror af slumpen , och kan således icke gå in på, att låta befordringar elier underdåniga anmälanden till Konungens nåd afgöras genom Tärningspel.
Då likväl meningarme inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln i denna fråga äro mycket delade, lärer man ej kunna komma från saken på något lämpligare sätt, än det Herr Ehrenborg föreslagit.
Jag har väl för ruin del ansett en sådan messur vara öfverflödig, enär LagConnnittéen i alla fall måste granska Lagen i hela dess vidd; men som detta torde blifva en genväg för att komma till slut med discussionen; anhåller jag, att Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes å nyo framställa proposition till bifall på den af Herr Ehrenborg föreslagna underdåniga skrifvelse.
Grefve von Schwarin, Fredric Bogislaus; Alla de Talare, som från början deltagit i discussionen, tyckas hysa den öfvertygelse, att om än förhållandet just icke är sådant att behof af rättelse existerat, det åtminstone ej vore ur vägen, att lemna Allmänheten en slörre garanti för framtiden.
Om jag rigtigt fattat Herr Ehrenborgs mening, önskade han , att man genom en underdånig Skrifvelse skulle fästa Kongl. Majtts
Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten att för framtiden bereda den önskade garantien; men att Ridderskapet och Adeln i målets närvarande outredda skick ej skulle i 6i 8 Den 12 Julii /. m. hufvudsaken fatta något beslut.
Om Utskottets Betänkande bifalles, hindras man derigenom att bereda garantien.
Då det derföre är outredt', om icke pluraliteten är benägen för den af Herr Ehrenborg föreslagne medelväg, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes derå framställa förnyad proposition.
Man afstår val då ifrån sakens afgörande för närvarande ; men man bereder dess utveckling i framtiden.
I fall det är en utväg att få frågan lättare afgjord , har jag visserligen icke något emot att proposition göres på Herr Ehrenborgs förslag; men jag hemställer, om icke för ordningens skull, proposition först bör ske på bifall till Utskottets Betänkande, och sedermera, om en stor pluralitet förklarar sig emot betänkandet till afslag derå , hvarefter och om meningarne icke på annat sätt kunna utrönas, propositionen slutligen må afse en samrnanjemkning i enlighet med hvad Herr Ehrenborg föreslagit.
Innan discussionen nu sist å nyo börjades , gjorde Herr Grefven och LandtMarskalken proposition på det alternativ Biskop Wallenberg uti PresteStåndet framställt.
Jag hemställer om ej denna proposition kunde förnyas.
Kanske innefattar Biskop Wallenberga förslag den bästa medelväg, Ridderskapet och Adeln kan finna, för att bestämdt gifva sin me* ning tillkänna. X/ctt u Julii f. m. 619 Herr Grejven och Landt Marjkalken gjorde derefter å nyo proposition till bifall af LagUtskottets Utlåtande.
Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adela behagade godkänna det af Herr Ehrenborg uppgifne ofvannämnde förslag.
Då jag ej ser mig kunna hoppas, att denna diseussion slutas utan votering, får jag begära den, om vi ej kunna förena oss om Biskop Wallenbergs eller mitt förslag, eller något annat, till samma ändamål verkande.
Må hända har jag ej rätt uppfattat Herr Ehrenborgs mening.
Efter mitt begrepp innefattade den blott en suspension af Ricjderskapets och Adelns beslut, till dess vid en allban Riksdag ämnet kuride förekomma i ett mera utredt skick.
Detta förmodar jag vara en medelväg, som kan antagas, äfvensom jag hoppas, att Herr af Ekenstam tillåter oss att begagna den, för att ej genom en ytterligare utsträckt diseussion, eller medelst votering, onödigtvis förnöta vår tid.
Grefve von Schwerin har fullkomligen riktigt fattat min mening.
Hvad 62o Den i j Julii /. m. jag i allmänhet yttrade om en ny lottningsmethod i HofRätterne, var min enskilta öfvertyse, men min tanka har aldrig varit, att den skulle inflyta i den underdåniga skrifvelsen.
Den borde blott innehålla, att, ehuru Lägen föreskrifver, att målen uti HofRätterne skola lottas mellan dess samtelige föredragande Ledamöter, detta stadgande likväl blifver overksamt, så ofta en ny Ledamot inträder, eller en adjungerad förordnas; att åtskilliga förslag blifvit hos Riksens Ständer gjorda, för att bringa lottnings - principen i behörig verksamhet; men att af fruktan att dessa skulle åstadkomma ett alltför stort afbrott i ännu gällande förmer, man ansett förberedande åtgärder böra vidtagas, äfvensom man funnit ämnet icke vara af den angelägenhet, att en förändring vore nödig förr, än i sammanhang med allmänna Lagen; och att man derföre anhöll, det Kongl. Maj:t täcktes fästa LagCommittéens uppmärksamhet på detta ämne, så att nödiga correctiv måtte kunna i det nya Lagförslaget införas.
Sådan var min mening.
Om nya modificationer härutinnan anses vara af nödan, hemställer jag dem till Högloflige Ståndets eget bepröfvande.
Herr Grefven och LandtMarjkalken föreslog att Riksens Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj;t anmäla det förhållande, som i anledning af motionen blifvit upplyst, att nemligen stadgandet i 27 Cap. 9 RåttegångsBalken om lagvadda sakers lottning emellan HofRåtts-Ledamöler icke vinner til - Den r2 Julii f. m. 621 låmpning i de fall, då adjngerad Ledamot i Hof.; Rått inträder; aå vida han i sådant fall, utan lottning får till föredragning öfvertaga målen i succession efter den, hvars platts han intager, med lika underdånig anhållan, det täcktes Kongl.
Maj:t å detta förhållande, i afseende hvarå Rik. sens Ständer icke funnit sig böra omedelbarligen föreslå något stadgande, som möjeligen kunde, genom försvårande af antagna arbets-methoder, leda till hinder för målens skyndesamma föredragning och handläggning, i Nåder fästa uppmärksamhet, samt åt ämnet lemna den åtgärd, hvarigenom den åsyftade rättelsen lättast och säkrast åstadkommes; hemställande Herr Grej~ ven och Landt Marjkalken om icke Herr af Ekenstam, i händelse detta förslag vann Ridderskapets och Adelns bifall, behagade från sin begäran om votering afstå.
Herr af Eken/tam:
Sedan nu Herr Ehrenborgs föreslagne skrifvelse blifvit redigerad af Herr Grefven och Landt Marskalken på ett sätt som har en nära öfverensstämmelse med min önskan, skulle jag brista i skyldig högaktning, om jag ytterligare genom votering sökte tillvägabringa en annan form.
Jag afstår på sådan grund derifrån, om nämnde skrifvelse bifal— les; hembärande Ridderskapet och Adeln en varm tacksägelse för så mycket tålamod och biträde.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde derefter om Ridderskapet och Adeln be - 62* Den 12 Julli f. m. hagade gilla den af Herr LandtMarskalken nyss föreslagne proposition.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 5 dena nes under N:o 278 afgifne, samt den 7 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga proposition, om en årlig pension till f. d. Landshöfdingen m. ni.
Hans Jårta.
Friherre aj Nordin, Carl Johan, anförde skrifteligen.
(Se Bilagan N:o 2.) Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus:
Ehuru jag torde hafva föga att tillägga för den sats jag yrkar till hvad Friherre af Nordin och Herr Santesson uti deras reservationer emot StatsUtskottets Betänkande anfört, och den förre här vid detta tillfälle ytterligare åberopat, hvaruti det kunde synas, som jag endast behöft instämma, ålägger mig likväl den framfarna ställning i samhället, hvaruti jag mig befunnit att särskildt yttra mina tankar i ämnet.
Just vid den tidpunkt Landshöfding
Jårta lemnade hela sin omtanka och alia sina bemödanden åt Fäderneslandets gagn, blef det äfven min lyckliga lott, att söka bidraga till samma ändamål.
Vi hade då tillfälle att följas åt i ledningen af de Den 12 Julli /. rn. allmänna årenclernas gång, fastän v» sedermera lefvat från hvarandra afsöndrade; men jag kan icke utan nöje påminna mig hvarje dag jag sammanlefvat med en sådan Embetsman.
Jag vill ej tala om det oafbrutna nit, den oegennytta och den stora åsigt, han lade till grund för behandlingen af alla ärenden utaf ali män tendens.
Jag har sällan sett någon, som så litet sorn han, afsett egna fördelar, eller tvekat att blottställa sig för personligt ansvar, då fråga varit om Fäderneslandets angelägenheter.
Vi behöfva blott påminna oss det särskilta förhållande, hvaruti Sverige stod till främmande magter, och som gjorde StatsSecreterare-posten för FinanceÄrender så vansklig, då Hans Järta emottog densamma, för att känna, hvilken man han var.
Men icke endast på denna omständighet grundar sig mitt omdöme om hans förtjenst.
Jag vågar äfven erinra derom, att Järta var den man, som under den oroligaste tidpunkt vi Öfverlefvat, med sinneslugn och kraft inom en oerhördt korrt lid uppställde den Statsförfattning af år 180g, som fullbordades och pröfvades på en tid, hvilken inom och utomlands väckte förundran.
Väl vet jag, att åtskilige förändringar deruti sedermera skett; men det är dock samma Grundlag, som vi hufvudsakligen hafva att tacka honom för, hvilken ledt Sverige genom vådliga händelser, som satt Landets innevånare bland Europas fria Folk och återstållt dess anseende.
Denna Constitution, som år till den grad oklanderlig, att den kan ställas vid sidan af andra Nationers Statsförfattningar, bär stämpeln af Författarens blygsamhet.
Jag vill i det - I 624 Den U Julii f m. ta hänseende bloft anföra det drag, att sedan han fullständigt framställt projectet till Grundlag, och öfverlemnat det till, ConstitutionsUtskottets granskning, föreslog han sjelf den utväg, att bristerna deri måtte kunna på ett lagligt sått afhjelpas.
Jag vill ej längre uppehålla Ridderskapet och Adeln vid denne ovanlige mans förtjenster; de måste i hvarje hjerta kännas, och ej efter förståndet beräknas.
Men ännu finnes en omständighet, som jag ej i tysthet kan förbigå, den, att Landshöfding Järta gick ur tjenst långt förr, ån sådant vanligen sker.
Anledningarne må hafva varit hvilka som helst; häröfver vill jag ej utbreda mig
Men det är ett karakteristiskt drag, som är högst vigtigt och högst lyckligt för Sveriges inbyggare, emedan det utvisar Konungens ädla tänkesätt, att Han under sådane förhållanden sjelf framställer förslag om en årlig pension för Landshöfding Järta af 2000 Riks» daler Banco årligen.
Detta år ett nytt skål, att bifalla hvad vår Konung så ädelt föreslagit.
I följe häraf anhåller jag, att Betänkandet må varda till StatsUtskottet återremitteradt.
Mig synes, som det vid detta tillfälle vore nödigt, att urskilja hvad man är skyldig Embetsmannen, eller snillet och den förtjente medborgaren.
Hvad Landshöfding Järta i egenskap af Embetsman angår, delar jag fullkomligt StatsUtskottets åsigt.
Då en Embetsman afgår före den tid, Författningarne såsom vilkor iÖr pensions åtnjutande stadga, hör någon sådan icke medgifyas, äfven med afse - Den 12 Julii J. m, 625 afseende på större förtjenst, emedan mångfaldiga opåräknade undantag derigenom skulle föranledas.
Men annat är förhållandet med den Man, sorn nu är i fråga.
Om jag ej bedrager mig, tillhör han klassen af de snillen , hvilkas öfverlägsna styrka oell skapande förmåga äro af stor vigt för Staten i allmänna värf, och vid maktpåligande händelser, då Fosterlands-känslan gör desse egenskaper lika tillgängelige för Statens biträde, som man förgäfves i sådane fall skulle bemöda sig, att ersätta dem med någon vanlig Embetsmanna-skicklighet, Att likväl sådane
Män, äfven i Embetsmanna-väg kunna gagna, är ostridigt; men jag vågar påstå, att de sällan Finna med deras lynne förenlig hela vidden och alla detaillerne af Embetsmannaåligganden.
När med dem kan stå tillsammans en fri utveckling af själs-förmögenheter, blifyer snillets verksamhet äfven der, utmärkt och ofverträffande; men denna utveckling måste hos Embetsmannen alltid vara underordnad, i främsta rummet Lagen, och i det andra, lydnaden för högre Auctoriteters föreskrifter.
Ingen rätt får för honom synas liten; intet, dess Embets-handläggning tillhörande ärende, obetydligt.
Snillet vill icke bindas af dylika band , älskar icke att begränsas af former: det vill helst af egen kraft skapa ämnen för verksamheten, och sjelf utveckla desse ämnen till fullkomlighet.
Det är på dessa grunder, som, när jag å ena sidan instämmer med Utskottet, att Landshöfding
Järta såsom Embetsman icke gjort sig berättigad tili Ridd, o. Ad, Pr. VI.
Band. 4o. 620 Den 12 Tulli J. m. pension, jag å den andra anser olämpeligt, att snart sagdt tvinga honom att för egen bergning fortsätta en Embetsmanna-befattning som blifvit honom motbjudande.
Flera värda Ledamöter hafva upplyst, hvad Nationen är honom skyldig i egenskap af Författare till den Constiiution, under hvars skydd vi lefva.
Äfven i föregående tider har lian visat sig äga kraft att motstå despotismen; och jag vågar vid detta tillfälle i Ridderskapets och Adelns minnen återföra några ord, som blifvit yttrade af en inan, hvars röst ofta varit höjd inom detta Hus, men aldrig utan att yrka sanningen och dygden; jag menar framlidne RiddarhusSecreteraren Axel Gabriel Silverstolpe , hvilken uti Skaldestycket Friheten till Svea ställer denna erinran : ”Men du förgäte ej de Simson-djerfve män , ’’som på en ramlad Stats ruiner stodo än , ”och en ensam colonn med sina skullror stödde, ”förlamande den kraft^ som tryckte och förödde; ”Ej dem, af hvilkas hand dig gafs i nödens stund, ”att åter resa opp din byggnad ur dess grund,” Landshöfding
Järta var vid dessa tillfällen åren 1800 och 1809, en af de mest verksamme; och jag anhåller, att StatsUtskottet måtte genom en återremiss sättas i tillfälle att eftersinna, om icke det, som Utskottet med skäl förvägrat den afgångne Einbetsmannen, lika skäligen må förunnas den snillrike medborgaren, hvilken visat Den 12 Julii f. m, 627 sig ej mindre sjelfständig att trotsa despotismen, an nitisk och skicklig att befästa friheten.
Jag anser öfverflödigt, att tillägga något hvad Grefve von Platen och Herr Ehrenborg anfört, samt de emot Utskottets Betänkande gjorde reservationer innehålla.
Jag vill ej med ett upprepande deraf upptaga Ridderskapets och Adelns tid, öfver-- tygad , att Betänkandet blifver återremitteradt, på grund af de deremot gjorda anmärkningar.
Friherre Jfrrangel, Henning:
Sedan man redan beviljat så stora anslag, som de, hvilka vid innevarande Riksdag blifvit beslutade, göra visserligen 2000 Riksdaler mer eller mindre icke betydligt till saken.
Jag kan dock vid detta tillfälle ingalunda tillstyrka återremiss af StatsUtskottets Betänkande.
Ingen erkänner mera än jag Landshöfding
Järtas förtjenster, i egenskap af medborgare och man af snille; men jag hemställer till Ridderskapets och Adelns eget bepröfvande, om icke, derest pension nu blef honom beviljad, flera personer finnas, hvilka deraf äro lika förtjente, såsom de der medverkat till sakernas närvarande ordning?
Jag hemställer, huruvida våra constitutionella förhållanden någonsin ägt rum, så vida ej Vestra Arméen i det afgörande ögonblicket kommit Fäderneslandet till undsättning?
Jag anhåller således att Betänkandet måtte bifallas, och får på förhand anmäla, att i händelse resultatet af Ridderskapets och Adelns svar på deri proposition Herr Gref - 628 Den 12 Julii f. m. ven och LandtMarskalken i detta afseende lärer täckas framställa, skulle anses tvetydigt, nöd* gas jag begära votering, ehuru ogerna jag annars vållar tidsutdrägt.
Det torde icke behöfvas att lägga flere skäl till dem, Grefve von Platen och Herr Ehrenborg anfört, för återremiss af StatsUtskottets Betänkande och bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, om 2000 Riksdalers pension för Landshöfding Järta; men då en värd Ledamot likväl talat deremot, har jag som ofta ifrat för hushållning med Statens medel, ej bordt underlåta förklara mitt ogillande af njugghet emot de män, som gagnat Fäderneslandet till den grad, som Landshöfding Järta Jag och en hvar med mig, som vågar yttra sig emot de meningar makten hyllar och merändels gifver öfvervigt, bör med tacksamhet erinra sig den mans fortjenster, hvilken medverkat att bereda oss tillfället att fritt få uttala hvad hjertat känner.
Han yttrade sig här på en tid, då sådant medförde vådliga följder.
Att vi nu kunna göra det utan fara, är till en del hans verk.
Friherre Wrangel har sagt, att flera personer finnas, som bidragit till den sakernas ordning, som infördes 1809, och hvilka äfven borde komma i fråga till något vedermäle af Nationens erkänsla, i händelse den begärda pensionen blefve Landshöfding Järta beviljad.
Derpå får jag svara, att jag, så vidt det på min ringa röst ankommer, aldrig skall glömma hvad Fäderneslandet är skyldigt desse män.
Jag medgifver, att den grundsats, enligt hvilken Utskottet Den 12 Julii f, in. afstyrkt pensionen, är riktig, hvad Embetsman i allmänhet angar- men skall ej undantag göras vid detta tillfälle, och om så behöfves, något öfverseende hafvas med sådane brister, hvilka vanj ligen vidlåda snillen, så vet jag i sanning ej när undantag skola kunna äga rum.
Jag yrkar derföre återrerniss af Betänkandet, och ber att få hemställa till dem, sorn'önska bifall derå, hvad svar de tro, att Riksens Ständer skolat gifva, om man vid 1800 eller iSog årens Riksdagar frågat dem, huruvida man borde gifva Herr Järta pension, i händelse han deraf skulle komma i behof?
Utan tvifvel hade svaret blifvit jakande.
Vore det väl nu dem, som redan då voro här tillstädes, eller någon af oss andra värdigt, att 1820, då händelsen inträffat, jäfva de tänkesätt man tillförene hyste för Herr Järta, och, efter mitt begrepp, icke haft skäl att ändra.