Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s afgörande och dem Utsk. qväfver samt behåller för sig sjelft, likasom StatsUtsk hade större makt än Const.Utsk., som äger att, utan afseende derpå, att några anmärkn:r blifvit gjorda emot Konungens rådgifvare, afgöra om de afseende förtjena; eller sjelf besluta öfver Konungens rådgifvares tilltal inför riks-rätt; att uppgifva förslag till grundlagsförändringar och att utan anmälan i RiksStm ogilla enskildta riksdagsmäns till Utsk. ingifna förslag till ändring i grundlag.
StatsUtsk. äger icke någon 304 Den 5 Februari. sådan myndighet och jag hoppas, att ii.
St. icke stadfästa något detta Utsk:s försök att tillvälla sig en sådan makt.
Jag anhåller att få uppläsa premisserne uti Ulsk:s betänk.: ”Samtlige RiksStm hafva till StatsUtsk. remitterat såväl ofvanberörde revisions-berättelse, som vederbör. verks- och embetsmäns i anledn. deraf till K.
M. afgifna und. utlåtm, och får Utsk., som tagit kännedom om dessa handlingar och inhemta! de för ärendenas utredning erforderliga upplysningar, till en början anmäla, att åtskilliga af revisorerne gjorda, mer eller mindre nöjaktigt förklarade, ahmärkmr icke uti detta betänk, varda ii. Sl:s pröfning underställda, af skäl, dels att de K. bref eller beslut, på hvilka de anmärkta åtgärderna sig stödja, redan undergått behörig behandling, dels ock alt 11.
Sl:s sednast församlade revisorers ännu ej tryckta, men Utsk. under hand delgifna, revisionsberättelse för åren 1844 och 1845, deröfver likväl förklaringar icke hunnit inkomma, later förmoda, det åtskilliga af de gjorda erinringarna i följd af vidtagna rättelser komma alt förfalla”.
Jag stannär här för alt bedja R. o. Ad. betänka hvad följden skulle blifva, om, derföre att Coust.Utsk icke funnit skäl att göra anmårkn. emot någon Konungens rådgifvare, sorn föranledt en utgift, som sedermera blifvit af revisorerne anmärkt, såsom oriktig, eller af beskaffenhet, att medlen lagligen kunna återfordras, StatsUtsk. skulle äga att förbigå en sådan anmärkn. och förklara den böra förfalla, derföre att åtal emot Konungens rådgifvare af föreg:de riksdags Const.Utsk. icke blifvit beslutadt.
Det är genom Stats-revisorernes berättelser R.
St. erhålla kännedom om, huru med Stats-förvaltningen förfarits emellan riksdagarna, huruvida de af revisorerne anmärkte utgifter varit verkligen lagstridigt anbefalda, medföra återbärings-skyldighet eller frågan får förfalla.
Jag skulle derföre lrt>, att del tillkommer SlatsUlsk. att i noga öfvervägande taga dessa revisorernes berättelser, jemförda med "alla dit hörande handlingar, och att på grund deraf afgifva ett fullständigt betänk, öfver hvarje af revisorernes anmärkmr, på det att R.
St., som äro Svenska folkets representanter, och icke StatsUtsk. såsom en represenlanternes delegation, må kunna i hvarje fall pröfva om anmärkmne äro grundade eller obehörige, och derefter, efter grundlagarnes bestämmelser, besluta.
Emot ett annat förfarande protesterar jag på det högsta.
Man ser ej af den långa listan, på icke mindre än 21 punkter, huru många punkter af StatsUtsk. blifvit undandragna II.
St:s pröfning, och jag tror derföre, att någon annan åtgärd med ifrågavar. betänk, icke kan vidtagas, än att återremittera detsamma.
Jag kan likväl icke, såsom Gr.
Lagerbjelke, instämma i allo uti Hr Gripenstedts reservation, ty den är ganska ofullständig i så måtto, som han icke upptagit StatsUtsk:s bestämmelse och R.
St:s rättigheter.
Ilär förekommer vidare, hvad äfven Gr.
Lagerbjelke anmärkt, att 16 § i Utsk:s betänk, helt knapphändigt blifvit så affallad: ”Hvad revisorerne uti deras berättelse för öfrigt anmält och erinrat, har Utsk. funnit, dels genom vederböra afgifna und. utlåtm nöjaktigt förklaradt, dels icke vara af beskaffenhet att från Utsk:s sida påkalla något yttrande”.
Det vore i sanning roligt att veta hvad, af 36 ledamöter, majoriteten, säger 19, fuu - Den 5 Februari.
305 funnit nöjaktigt förklaradt och hvad R.
St. tilläfventyrs finna alldeles icke nöjaktigt utan tvertom brottsligt.
Detta Utsk:s förfarande, att tillvälla sig en sådan rätt, måste jag på det högsta ogilla och hoppas jag, att R.
St. icke underlåta att förständiga Utsk. att i hvarje särskildt fall, der anmärkmr blifvit af revisorerne gjorde, inkomma med fullständigt detaljeradt utlåt., på det alt R.
St. må kunna bedöma, huruvida vederbör, embetsverks afgifna förklaringar äro nöjaktiga eller icke.
Utsk. säger naturligtvis, att, då Utsk. finner dessa förklaringar nöjaktiga, ett sådant tillkännagifvande hör vara tillfyllestgörande.
Jag anser det likväl icke så, utan tror att R.
St:s pröfningsrätt hör lemnäs oförkränkt.
Det finnes bland reservationerne åtskilliga andra föremål för påminnelser, men som här kunna vara öfverflödiga att nu omorda, i händelse R. o. Ad., som jag förmodar, återremitterar betänk, till SlalsUtsk. med förständigande att inkomma med ett utlät, öfver alla de frågor, som hos revisorerne blifvit väckte lill pröfning hos kommande Ständer.
Jag skulle annars hafva något att tillägga, ronde förändring i riks-boksslutet m. m.; men det blir tillfälle att derom yttra sig, när StatsUtsk. inkommer med ett betänk., som kan af R.
St. pröfvas.
Jag anhåller om återremiss af betänk, till StatsUtsk.
Jag får för min del bestrida en sådan återremiss i klump af StatsUtsk:s betänk., som Frih. Cederström, Jakob, och Gr.
Lagerbjelke begärt.
Troligen gifva åtskilliga af de bifogade reservationerne i alla fall anledn. lill återremiss; dock tror jag det vara af synnerlig vigt, alt hvarje punkt i betänk, blir föredragen och diskuterad, så vida R. o. Ad. vill bevara sin rätt till en sådan återremiss, och äfven hålla revisionerne i helgd; ty om den grundsats göres gällande, att 2:ne revisionsberättelser alltid böra på en gång behandlas, kan lätt hända, i anseende till riksdagarnes tätare sammanträffande, att vid en riksdag ingen sådan kommer att behandlas, och vid en påföljande möjligen 3 eller 4 revisions-beråttelser blifva föremål för R.
St:s bedömande, hvaraf följden säkerligen blir, att denna vigtiga kontroll på Regeringens och de förvaltande verkens åtgöranden förlamas.
Hvad Hr Gripenstedt anfört i sin reservation, förekom äfven vid öfverläggningarne i StatsUtsk., men det oaktadt beslöt Utsk., med 26 röster mot 8, att betänk, skulle afgå till R.
St. sådant det befinnes.
Jag utbeder mig att i korthet få redogöra för behandlingen af ifrågavar. revisions-berättelser.
Vid StatsUtsk:s första sammanträde öfverlemnades densamma till inkomst-afdelningen.
Då hade afd:n ännu icke emottagit någon K. propos. och icke heller någon motion af egentlig vigt, och man förutsåg, att då de anlände, desamma måste blifva till större delen hvilande tills motionstiden vore tilländagången, och att således en hel månad skulle gå för afd:n förlorad.
1847 års revisions-berättelse var då ännu icke tryckt, ehuru i manuskript tillgänglig, och då de förvaltande embetsverken ägde rättighet att först efter 3 månader afgifva sina förklaringar, så kunde en samtidig behandling icke äga rum af denna och 1845 års revisions-berättelse. 2 H. 20 30G Den 5 Februari.
Man har sagt att StatsUtskrs betänk. är temligen oskyldigt, men jag kan dock intyga, att detsammas uppsättande föranledt betydliga arbeten, dels vid genomläsandet af den digra revisions-luntan med tillhörande förklaringar, dels i och för anskaffandet af åtskillige upplysningar och jemförelse!- med föreg:de och 1847 ars revisorers anmärkn:r.
— Man fördelade anmärkmne i 3:ne hufvud-klasser, nemi. sädane som under eli sednare tidsmoment eller vid 1847 års revision blifvit åter upptagne, sådane hvilka nu isolerade kunde behandlas, och hvilka i betänkandet äro till R.
St:s afgörande framställde och slutligen sådane, som, efter Utsk:s åsigt, icke föranleda till någon åtgärd, och följaktligen kunde förfalla.
Föreg:de talare hafva klandrat 16:de punkten i betänk., och likväl är den ordagrannt lika med det yttrande, som föreg;de StatsUtsk. afgifvit, såsom slutbetänk., eller att alla icke upptagne anmärkn:r har Utsk. ansett icke till någon åtgärd föranleda.
Skulle alla dessa, som Frih.
Cederström yrkat, upptagas i betänkandet, blefve delta en hel bok.
Någons rätt är likväl icke härigenom förnärmad, då revisionsberättelsen länge varit tillgänglig och hvarje riksdagsman är oförhindrad, att upplaga den anmärkn. han anser böra till någon åtgärd föranleda.
Jag bestrider af dessa skäl en återremiss i klump af betänk., hvarigenom, i den händelse de andra Stånden punktvis upptaga och afgöra detsamma, StatsUtsk. icke får kännedom om R. o. Ad:s åsigter om i betänk, gjorda framställningar; och anhåller att Ur Gr. o. Landtm, ville så föredraga detsamma, som jag tagit mig friheten föreslå.
Hvad först beträffar den af Gr.
Lagerbjelke gjorda anmärkn. i öfverensstämmelse med Hr Gripenstedts reservation, att det vore af StatsUtsk. olämpligt, att inkomma med 1845 års revisions-berättelse innan den kunde behandlas i sammanhang med 1847 års, så instämmer jag deruti.
Det visar sig också, huru riktig denna anmärkn. är, ty hade StatsUtsk. kunnat behandla alla anmärkmne i sin helhet, så hade åtminstone en del af Frih. Cederströms troligen förfallit.
Först och främst hade den långa listan på de vid båda revisionerne behandlade mål icke behöft uppgöras, utan StatsUtsk. i sinom tid afgifvit sitt yttrande.
Jag anser också, att detta betänk, bör, på denna grund, återremitteras.
Hvad i öfrigt angår Frih.
Cederströms anmärknrr, så äro de fullständigt besvarade af Frih.
Kraemer, och jag har följaktligen ganska föga att tillägga.
Den maktfullkomlighet, som man velat påbörda Utsk., alt hafva tillegnat sig derigenom, att Utsk. icke punkt för punkt upptagit sådana revisorernes anmärkn:r, hvilka StatsUtsk. icke ansett leda till någon åtgärd, är icke någon annan, än den Utsk. vid hvarje riksdag sig tillegnat.
Revisorernes berättelser äro att anse såsom lill Utsk. remitterade handlingar, öfver hvilka Utsk. har att yttra sig på samma sätt, sorn det meddelar utlåt. öfver K. propos:r och enskildta motioner som från RiksStm till Utsk. remitteras.
Det hade således varit förmånligast att Utsk. intagit hela revisionsberättelsen uti betänk.; men dä denna berättelse är tryckt och redan i början af riksdagen utdelad, och Den 5 Februari.
307 det således är tillfälle för hvarje representant att, med berättelsen i hand, kontrollera om Utsk. uti sitt betänk, förbigått någon sådan af revisorerne gjord anmärkn., som verkligen bordt upptagas till behandling,, så kan jag ej inse att en sådan aftryckning af berättelser skulle hafva tjenat till annat, än ökade kostnader och tidsspillan.
En värd talare har bestridt återremiss i klump och yrkat, att betänk, skulle punktvis företagas, på det man vid hvarje särskild punkt må fä afgifva de anmärkmr man funne lämplige.
Jag hemställer likväl om någon annan åtgärd med förevar, betänk, kan vidtagas, än att återremittera detsamma i klump, då det är omöjligt att företaga en granskning punktvis af ett betänk.
, som aldrig bordt till R.
St. inkomma förr än gemensamt och i sammanhang med ett annat.
Samme värde talare har äfven redogjort, hvarföre inkomst-afd:n ansett sig böra företaga denna fråga, och skälet skall hafva varit, att afd:n icke haft andra göromål för handen, än att sysselsätta sig med denna fråga.
Det är likväl ett helt annat förhållande med inkomst-afd:n, än med Ständen.
För afd:n var 1847 års berättelse tillgänglig vid den tid arbetet med detta betänk, fortgick, men så är icke förhållandet med Stånden.
Om inkomst-afd:n ansåg sig böra på förhand företaga denna fråga, hade den dock icke bordt aflemnas till Stånden förr än ett gemensamt betänk, kunde öfver de båda revisionerna i deras helhet afgifvas.
Samme värde talare har vidare sagt, att det vore en farlig princip om man ansåge sig alltid böra granska 2:ne revisionsberättelser pä en gäng.
Det är gifvet, att, då riksdagar numera inträffa hvart .3:dje år och revisorerne Sammanträda hvart annat, det den ena riksdagen finnas 2:ne, men den andra riksdagen icke mer än en revisionsberättelse, hvaröfver betänk, skall afgifvas.
Att den ena revisionsberättelsen vid någon framtida riksdag icke blir tillgänglig förr än riksdagen fortfarit flere månader och redan nalkas sitt slut, kan äfven vara beroende på den tid af äret riksdagen börjat; men det faller af sig sjelf att afgifvandet af betänk, öfver dessa framtida revisionsberättelser då få rättas efter omständigheterne, utan att derutaf följer att man icke bör, då, såsom nu är händelsen, intet hinder deremot möter, vidtaga den naturliga och till reda ledande åtgärd, att afgifva gemensamt betänk. öfver de 2:ne vid denna riksdag till pröfning förekommande revisionsberättelser.
En annan talare, ordf.-n i StatsUtsk., har försvarat 16 §:n i Utsk:s betänk, dermed, att på samma sätt tillgått vid föreg:de riksdagar.
Det vore i sanning olyckligt, om derföre, att R.
St. vid en föreg:de riksdag afstått från den granskningsrätt, som otvifvelaktig! är deras rätt, R.
St. sedermera skulle vara den förlustige.
Man har vidare sagt, att revisionsberättelserna blifvit utdelade till R.
St. och att det således borde för hvar och en riksdagsman vara lätt att upptaga ur dessa berättelser, hvad han anser Utsk. hafva förbigått.
Jag hemställer likväl, hvilken form öfverläggningarna inom Stånden skulle få, om man icke följde Utsk:s betänk., utan handlingar, som frän RiksShn blifvit 20* 308 Den 5 Februari. remitterade till Utsk.
Jag anser fullkomligt riktigt Frih.
Tersmedens yttrande, att revisionsberättelserne måste betraktas såsom hvarje annan till Utsk. remitterad handling.
Således är det ej öfver revisionsberättelsen diskussionen skall föras, utan öfver det betänk, som Utsk. afgifvit.
Den förfärliga vidlyftighet, som man föreställer sig genom ett dylikt förfarande uppkomma, är icke så farlig.
Anmärkms-punklerne kunna i korthet upptagas utan att revisionsberättelsen behöfver in extenso aftryckas, likasom då betänkm afgifvas öfver K. proposir eller enskilda motioner.
Jag förnyar min begäran om återremiss.
Om samma ämne förekommer biide uti den förra och den sednare revisionsberättelsen, så är det utan tvifvel riktigt, att man icke pröfvar den förra, innan den sednare jemväl företoges.
Om deremot, och enligt hvad man säger, i den förra berättelsen förekomma åtskilliga ämnen, hvarom icke lalas i den sednare; så kan jag icke inse, hvarföre Utsk. eller R.
St. skulle vara förhindrade, att detsamma till granskning företaga.
Jag anser R. o. Ad. följaktligen icke böra fördröja afgörandet af de ärenden, som genast kunna pröfvas oberoende af dem, som böra uppskjutas.
Det hade måhända varit riktigare, om på sätt Hr Gripenstedt och flera andra ledamöter yttrat, man hade låtit det hela hvila; men när Utsk., såsom jag nyss hörde någon nämna, företagit dessa ämnen i brist på annan sysselsättning från afd:ne, hvarför skulle icke R. o. Ad. göra på samma sätt; ty jag vet icke, hvarmed vi skola sysselsätta oss hela denna dag, om ifrågavar. betänk. icke förekommer.
Låter man dagen gå förlorad för Ståndet, så är han det äfven för Utsk:n.
Jag hemställer alltså, i likhet med Frih. Kraemer, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes förklara betänk, böra punktvis föredragas, och att Ståndet måtte afgöra sådana punkter, hvari några med den sednare revisionen sammanhängande anmärkn:r icke förekomma, men deremot återremittera de punkter, hvari sådana anmärkn.r förefinnas.
Jag kan icke tro, att Hr Gr. o. Landtm, finner sig af 69 § Reg.F. förhindrad att låta detta betänk, punktvis afgöras, emedan här icke är fråga om
Statens reglerande eller bevillmns derefter lämpade hela belopp eller hvad till riksg:skonl:s utgifter och inkomster hörer eller grunderne för riksg:s-kont:s styrelse och förvaltning.
Om vi på det af mig sålunda förordade sätt behandlade saken, så hade vi åtminstone uträttat något med vår sammankomst i dag, eljest få vi fruktlöst återvända, och jag hoppas att R. o. Ad. icke så vill förfara med tiden.
Hr Gripenstedt, J o h. A u g.:
Hr von Hartmansdorff har medgifvit att de frågor i 1845 års revisionsberättelse, hvilka hafva en fortsättning i den efterföljande berättelsen af 1847, icke nu på förhand kunna pröfvas, men har deremot ansett att en sådan pröfning kunde och borde nu straxt försiggå med dem som icke ägde någon fullföljd i den sednare berättelsen.
För min del anser jag äfven detta hafva sina stora svårigheter.
Skälen dertill äro redan i min reservation till större delen angifna, och deras giltighet visar sig temligen tydligt redan deraf, att man nu ej ens kan kontrolle - Den 5 Februari.
309 ra om de punkter som finnas utplockade i betänk, verkligen äro alldeles fristående, och om de äro de enda sådana, ty dertill be höfves att jemföra 1847 års revisionsberättelse, och troligen har ingen enda af eder alla, mine Hrr! densamma i sina händer.
Man kan visserligen på god tro antaga att saken äger sin riktighet, hvilket äfven af mig medgifves, men oformligt mätte det i alla fall vara, att afgöra hvad man i brist på den enda upplysande handlingen ej sjelf kan pröfva.
Härförutan förefinnes dessutom en annan ganska betänklig omständighet, som talar för uppskof med denna partiella granskning.
Om nemi. i den efterföljande, 1847 års revisionsberättelsen, skulle förekomma frågor (och detta torde äfven vara förhållandet) hvilka äro af enahanda beskaffenhet, fastän de icke utgöra en direkt fortsättning af något som nu är lösbrutet af 1845 års berättelse.
Hvad blefve då följden, ifall man nu genast fattar beslut angrde de sistnämde?
Jo, naturligtvis att man hade bundit sina händer på förhand i afseende på-de efterföljande, eller ock att besluten möjligen uti likartade fall komma att stå i strid med hvarandra.
Men intetdera måtte vara enligt med R. o. Ad:s önskan.
Min åsigt är derföre, såsom den ock i reservationen blifvit uttalad, att detta betänk, både kan och bör hvila lills det kan företagas i sammanhang med granskningen af 1847 års revisionsberättelse; och då uti detsamma äfven ingå åtskilliga här anmärkta och bestridda principfrågor i afseende på dess uppställning, så synes mig allt sammanstämma deruti, att den lämpligaste åtgärden för tillfället vore, att, på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, återremittera hela betänk.
Jag har begärt ordet i anledn. af ett för mig alldeles främmande och högst besynnerligt yttrande af Hr von Hartmansdorff, nemi. att della betänk, skulle anses såsom en statsregleringsfräga.
Jag hade icke väntat mig, att granskningen af en revisionsberättelse och frågan om R.
St:s beslut i anledn. af revisorernes anmärkmr skulle uti RiksStms plena komma att behandlas såsom en statsregleringsfråga.
Det är likväl icke någon så beskaffad fråga; ty statsregleringen grundar sig icke på statsrevisorernes berättelse, utan uppå K.
Här är frågan, huruvida af revisorerne gjorde anmärkmr skola underställas R.
St:s pröfning för bestämmelse af den påföljd dessa anmärkmr kunna medföra.
Möjligheten för R.
St. af en sådan pröfning, har blifvit omintetgjord genom Utsk:s ifrågavar. betänk.
, der det heter, att de K. bref eller beslut, som föranledt anmärkta åtgärden, blifvit behandlade inom Const.Utsk. och lemnade utan anmärkn.
Godt! hvad hevisar detta annat än att någon ansvarspåföljd för Konungens rådgifvare numera icke kan uppkomma.
Af samma skäl skulle äfven propos:n om statsverkets tillstånd och behof kunna lill vissa delar undandragas R.
Man kan icke veta huru långt Utsk. söker utvidga sin i Riksd.Ordn. inskränkta verkningskrets.
Att företaga detta betänk, punktvis till pröfning, då det är ofullständigt, t. o. m. öfver 1845 års revisions - 310 Den 5 Februari. berättelse, skulle vara att förbistra de åtgärder, sora R.
St. komma att vidtaga vid pröfningen af 1847 års revisionsberättelse; ty, sora den siste talaren nu rätteligen anfördt och som jag önskat att lian upptagit i sin reservation, nemi. att pröfning af 45 års berättelse ur sammanhang med 47 års kan leda till förhinder och oreda vid anmärkmrs och förslags afgörande.
Jag förnyar min begäran om återreraiss.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då, i händelse R. o. Ad. skulle instämma i den af åtskillige ledamöter yttrade mening, att StatsUtsk. borde på en gång afgifva utlät, öfver 1845 och 1847 årens revisionsberättelser, någon föredragning punktvis ej kunde komma i fråga, Hr Landtm, ansåg sig böra först framställa propos. pä återremiss och fördenskull nu linge hemställa om IL o. Ad. bifölle att förevar, utlåt, återremitterades till StatsUtsk., med förständigande att pä en gäng inkomma med utlåt, öfver 1845 och 1847 arens statsrevisions-berättelser.
Föredrogs StatsUtsbs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 35, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ronde den till skolorna i åtskilliga städer inom Lunds stift utgående helgonskyld.
Uti ifrågavar. betänk, har Utsk. sagt, att helgonskylden borde fortfarande erläggas till skolorne i riket och att anslag icke borde beviljas till skolorne för utbyte af denna Skånska hemman åliggande utskyld.
Utsk. har icke kunnat bestrida, att det är orättvist, att Skånska socknar erlägga helgonskylden och Utsk. hade således bordt tillstyrka anslag af allmänna medel till skolorne för utbyte af denna skatt.
Utsk. har likväl medgifvit, att denna afgift, som skolorna uppbära, är grundad på ett kontrakt; men då kontraktet af den ena parten brytes, är det icke skäl, att den andra uppfyller detsamma och dessutom synes mig utgörandet af helgonskylden närma sig ett slags våld.
När denna afgift erlades till skolorne, så förbundo sig dessa, att till församlingarne skicka skolungdomen för att göra klockaretjensten och skollärarne skulle bestrida barnaundervisningen.
Jag kan icke finna något skäl, alt, då K.
M. afgifvit proposm om ersättning af allra, niedel till skolorne för den helgonskyld, de nu uppbära, man skall afslå ett sådant förslag, isynnerhet som summan är ganska ringa.
Det är visserligen sannt, att Utsk. medgifvit, att en del af socknarne fått någon ersättning genom de af R.
St. anslagne medel till folkskolor, pien Utsk. har derföre icke upplyst, om dessa socknar erhållit ett sådant tillskott och i alla fall hafva icke alla socknarne deraf kommit i åtnjutande, och alldraminst dem, som utgöra helgonskylden.
Kontraktet emellan Staten och församlingarne ronde helgonskylden innehöll, att de socknar, som vore belägna en mil från städerne, skulle erlägga denna afgift.
Jag kan icke precist uppgifva afståndet, ty på sina ställen finnas socknar, som äro. belägna 3 mil från städerne och erlägga denna afgift.
Staten har Den 5 Februari. 311 anslagit medel till vida mindre ömmande ändamål, och jag ser då icke, hvarföre man skulle afslå K.
M:s nåd. propos.
Att de Skånska socknarna hafva full rätt alt återfå dessa medel, är åtminstone för mig klart och jag tror att R.
St. vid detta, liksom vid många andra tillfällen, böra skipa rättvisan så, att alla njuta lika rätt.
Man har visserligen inom Utsk. sagt, att en del af de Skånska socknarne äro sä förmögna, all de icke behöfva dessa medel.
Det är visserligen sanni, men det blir dock icke något skäl, så snart socknarnes rätt är laglig.
Man har jemväl sagt, alt helgonskylden skulle till en del ersättas genom de anslagne medlen till folkskolorne och det är icke längesedan fråga uppstod att den lilla återstoden, som finnes för socknarna att disponera för deras klockares aflöning, äfven skulle frångå dem.
St. hafva, i anledn. af konsistorii i Lund begäran, redan afhändt socknarna dessa medel, men K.
M. fann sedermera, vid förnyad föredragning af ärendet, att det var orättvist och återremitterade frågan.
Nu begära dessa socknar den andra återstoden af samma skäl.
Det är på denna rättsgrund, som jag begär alt medlen måtte förlänas och yrkar återremiss till Utsk. Gr. Posse, Fredr.
Instämmande i de åsigler, som den siste värde talaren anfört, anhåller jag att detta betänk, blifver återremitteradt.
I anledn. af R.
St:s und. skrifvelse till K. M. d. 25 Maj 1845 förklarade K. M., det K.
M. villa taga närma-, re kännedom om helgonskylden, och på grund häraf gjorde sig socknarne hopp, att vid denna riksdag återfå hvad dem tillkommer.
Orsaken, hvarföre Utsk. afslagit den nåd. propos:n, tror jag icke vara riktig.
Uti sitt betänk, säger Utsk.: ”lika med kam.- colbm och öfrige förenämnde embetsmyndigheter, hvilka i ämnet sig yttrat, anser StatsUtsk. skolorna i ofvan uppräknade städer uti Lunds stift äga rättighet att af kringliggande landtförsamlingar inom ett afstånd af 2 mil uppbära helgonskyldssäd, emot förbindelse alt förse dessa församlingar med lämpliga klockare såväl lill tjenstgöring i kyrkan, som för barnaundervisnings besörjande, till fullo ådagalagd.
” Della har skedt genom K.