Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på grundsattsen, är klart, att då köpmannen under farliga tider mest kan förtjena, så, om Staten godtgör de förluster den Handlande vid sådane tillfällen gör, kan den sednare endast vinna, men aldrig förlora på Vågspelet.
Stats-Cassan blifver i stället, den som gör förlusten, utan att man likväl vill tillerkänna benne någon andel i vinsten för de expeditioner, sou» lyckas.
Skadan må - ste öfriga medborgare, ulan motsvarande fördel, betala Köpmannen genom skatterne lill Stats-Cassan.
Mycket rigtigare vore alt Köpmannen genom försigtighet ecb assurance sökte jg 4 Den ?5
No v eini» er f m. skydda sig.
Derigenom vunno de väl mindre, inea Stats-Cussan komnte ej obilligt vis alt förlora.
Köpmannen är nödsakad att akta sig för förluster, sä är han försigtig, men om han af Stats-Cassan får ersättning, så är det osäkert, huruvida han är lika uppmärksam-
I afseende på historien af detla mål, har Herr Hjerta och flere erkänt, att i8to års beslut ej är directe hit lämpeligt, och det är likväl deruppå mai) först viii stödja sig.
Det innehåller blott att grundsatsen af represalier borde användas eiler såsom orden lyda : ”att ali ”fiendtlig, på Regeringens befallning seqve”slrerad egendom måtte, såsom ersättning, ”tillhandahållas dem , som i fiendens harn”nar, eller genom uppbringningar , blifvit ”lidande.”
Men det sades ej, att, om ingen fiendtlig egendom varit seqveslrerad och kunnat till ersättning användas, en sådan likväl skolat erhållas.
Gäller emot Regeringen den gamla regeln, att der intet är att taga , hav Kejsaren förlorat sin rätt: så måtte den äfven få gälla mot Köpmannen.
Man har, till grund för ersättnings-anspråken, velat taga de i Ki igs-förklaringarne uppgifna orsakerna till fredsbrotten.
Men erkänner man en sådan grundsats, så torde man äfven böra erkänna, att dessa förklaringar Kordt vara annorlunda redigerade än hittills ; och förmodligen blefve det ändock svårt att deraf hemta någon tillförlitlig grund för dylika utbetalningar från Stats-Cassan.
Dessutom innehåller det åberopade
Den 35 N»veuibtt f m.
485 år6 beslut ej något bestämdt löfte om betalning, utan endast ett uppskof. ”Emedan,” beter det, 1 Riksens Ständeis undeidåuiga skrifvelse derom, lill Kongl. Maj:t af den 18 Julii, ”omförmälde fordrings-anspråk ”och förluster lill beskaffenheten och beloppet icke öro utredde och bestämde, "anse Riksens Ständer lämpeligast, alt , ”frågan om denna ersättning får "anstå, till Riksens Ständers nästa sammankomst , hvarförinnan fordringarne och ”förlusterne, genom Hans Majrls Nådiga "föranstaltande, kunna hinna att granskas, "utredas och bestämmas.” Ersättningen, som 1813 beviljades förde så kallade Franska fordringarne, var något helt annat.
De härrörde frånfragler i medelhafvet etc. och voro en gång afFranska regeringen godkäuda.
Svenska Staten inträdde blott i de enskilda fordrings - egarnes anspråk, och gaf dem i stället 2. af deras lagliga fordran.
Helt annat är att liqvidera en sådan och att liqvidera förluster, som uppkommit derigenom, att handeln blifvit drifven emot ett gällande närings - sy *• stem.
Om desse handlande äga behörige anspråk på Svenske Staten, så behöfva ej Ständerne afgifva någon förklaring att så är.
Ty, enligt våra Lagar, kan en fordran hos Kronan, äfven så väl som hos en enskild, göras gällande vid domstol, nemligen laga Domstol, ty särskilde Commissioner eller Comitéer erkännas ej af Grundlagen.
ÄfJen har det blifvit anfört, att Svenska Sta - 456 Den ?5 November f, m. ten vore skyldig lemna ersättning åt dem, som blifvit lidande på Danska Kaperier, emedan Kronan, genom freden i Kiel, frånkänt sig pen ilinge - ersättning derföre.
Derom gäller detsamma, som jag nyss anfört, röraude Diplomatiska förklaringar, vare sig af fred eller krig.
I alla fall kan man ej visa; alt Riksens Ständer, efter berörde fred, bofvat ■ någon betalning för sistnämnde uppbringningar.
Vid 1815 års Riksdag yttrade Standerne, enär målet befanns i samina skick, sorn föiut, att'de icke kunde upptaga det lill pröfning, och 181S förklarade de sig så mycket mindre böra vidtaga någon åtgärd till utredande.af enskilde personers blott i allmänhet uppgifna ersättnings anspråk, som etL sådant steg skulle liksom innefatta ett erkännande att förluslerne, till större eller mindre del, borde af Slaten godtgöras.
Äft ven nu lärer Ridderskapet och Adeln finna , huru litet det är möjligt att uti RiksSlånden genomgå eller pröfva hvårs och ens fordrings anspråk.
Vi kunna, enligt sakens natur, icke göra det; och sådant synes mig af sig sjelft bevisa, att om någon tror sig hafva alt fordra, bör bau göra sina anspråk gällande inför Rätta.
Man har såsom skäl för betalningen yttrat att vår Stat vore så fattig, att vi ej kunna försvara våra Handlande utan genom represalier.
Enahanda är förhållandet annorstädes, ty Represalier och Krig äro detsamma, eller det sista skyddsmedel , sorn kan tillgripas.
Men helldre än alt förklara, eller genom våldsamma åtgär - Den 35 November f m.
487 der föranleda krig, synes en fattig Stat Lora fordra , att den enskidé betalade något mera till Assuradeurerne.
Staten förhåller sig redan på detta sätt mot Barbareskerne ; till hvilka hon å bestämde lider er - lägger e.n tribut eller assurance-prcomie, emedan det kostar mindre, än att med dem föra krig.
Man har sagt att vi borde betala förevarande ersättningar, så framt vx ville räkna på, att hafva någon sjÖniagt.
Jag deremot är öfvertygad, att antingen vi betala dem eller ej, kan Nordiska kalfön så länge den såsom Stat består, icke upphöra alt ega en sjömagt, emedan vi först genom fartyg skola mota, eller anfalla fienden.
Det bar blifvit sagdt att våra Förfäder, om en sådan fråga, som denna, hos dem förekommit, ej skolat ingå uti lång öfverläggning derom, utan kort och godt bifallit anspråken.
För min del tror jag att förfäderna gjort tvärtom; ; emedan jag anser det för rigtigast; och om vi förfara annorledes , så frugtar jag, att vi eller våra efterkommande få desto längre och obehagligare öfverläggningar i följd af det skadliga beslut vi fattat.
Jag anhåller således om proposition till bifall å Utskotlets-Belänkände.
Anmälte.? och emottogs en Deputation från Hedervärda Bonde-Ståndet, anförd al Vice Talemannen, Riksdags-Fullmägtigen från Blekinge Jon Jonsson, sorn tillkännagaf, att Bonde Ståndet, enligt nu aflemnadt Prolocolls-Utdrag, uppå derom 488 Ben 25 November fl mi väckt motion» i dag beslutat» det Riksens Sländer borde till Kongl, Maj:t framföra
Deras underdåniga önskan, att Hennes Maj:t Drottningens höga Kröning må efter uråldrigt bruk för sig gå , innan Riksens Ständer åtskiljas; Uti hvilket beslut de öfrige Riks-Slånden blifvit inbjudne, att sig med Bonde-Ståndet förena; hvarefter, i händelse af Deras instämmande deruti, Expeditions-Utskottet skulle anmodas uppsätta den underdåniga skrifvelse derom , som genom en stor Deputation borde till KongL Majrt i underdånighet aflenmas.
Deputalionen blifvit af Herr Grefven och La n d t-M ars ka 1 k en besvarad, samt på vanligt vis utbeledsagad, yttrade sig : Grefve von Platen; Då vi nn äro midt under öfverläggning rörande ett annat mål, anhåller jag att Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag måtte hvila på bordet, så att man litet får tänka på saken.
Herr Nordensköld; Det har blifvit sagdt om 1810 års Ständers Skrifvelse» att den ej innehöll något önsknings mål» och det i följd af 34 §.
Rikdags-Ordningen
Den lyder sålunda; Vilja Riksens Ständer heldre än att tillsätta flere Utskott, remittera sådane mål, sorn till De n 25 Ntivémbet f, rri- 4^ s till Visst Utskott icke liö t .1, a li ti ii gett lill Besvär s- ö-C h ö e c o ri 0 tu i e - U t s k 01
Utskott hade ock säkerligen ej underlåtit att dervid göra anmärkning, om det ej ansett Såket!
Soln eli önskan, hvilken Regeringen efter behag kundé alise; Regeringen alslog denna begäran om ej i orden, åtminstone i gärningen, då deh ej fäste sig vid Ständernes önskan i den vägen , utan änvähde penningarhe för Statens allmänna Val.
I detta afseende Ilar mall redal! afgjort frågam
De penningar, Soln inflöia uti Götheborg och Carlshamn, äro redan använde, de kunna ej mera komma 1 Iråga.
Hvad 1812 års beslut angår, så korn det deraf, att Svenskar bade till betalning godkände fordringar hos Fransyska Rege - lt Ridd, o, Ad, Piatt io Bi *.
Afd, éf 490 Den s 5 November f. m, ringen, och då vid krigets utbrott dessa af Fransyska Regeringen afskrefvos, afskref äfven Svenska Regeringen en del af Sin utländska skuld, och borde naturligtvis betala inhemske fordrings-ägare, som på sitt sätt ordsakat afskrifningen.
Deruti var hög rättvisa och ingenting mera.
Här är icke samma förhållande.
En Köpman har 3 ä 3 fartyg, med måttlighet i att vinna, och affrugtan att mycket förlora, assurerar han dem; tfran mister ett, men han får uti assurancen sin ersättning och skriker ej.
En rikare Köpman deremot har i5 å 20 fartyg; lian låter dem gå utan assurance, ty den; som har mycket, vill hafva mer, och lian hoppas, att, om lian mister någre, så vinner han så mycket mera på de öfrige.
Men nu mister han många fartyg, sorn gör förlusten betydlig.
Då vänder lian sig tilf Staten, och såget: jag har seglat under tractaters helgd , hvad jag mist, det skall.
Staten ersätta.
Detta tror jag ej kan vara rättvist.
Dessutom har man sagt, att blott flottor kunna skydda handeln, oell citerat England såsom exempel. Men Amerika hade en lång tid blott några få örlogsfartyg , och dess handel har likväl alltid varit uti jemnt stigande.
Handeln bör visserligen skyddas , och i krig af flottor ; men handelns förluster böra ej drabba Stats-Cassan.
Jag skulle tro, att om man etablerar så förderfveliga principer, skuile äfven utländningen låta, sine fartyg' gå under Svensk Den 25 No v erfiber f. m, flagg, och skördande tiga , men förlorande, låta.
Sveriges Stats-Cassa Betala förlusten.
Man har mycket talat om fredsslutet af år 181 \ mellan Danmark och Sverige , man envisas att omtala den iq Oct. men förbigår i all tysthet den 18, deri det står, att vederbörande Undersålares ömsesidiga påståenden , hvilkas fullföljande vid Domstolarne genom fredsbrottet blifvit afhrutit, skola från nämnde tid återtaga deras obehipdrade gång, och om man granskar alla fordna freder, skola lika termer finnas , utan att enskilde fått göra anspråk på Stats-Cassorne.
Man har hört, att
Proviricer af egne armeer i krig blifvit ravagerade; de hafva likväl af det allmänna aldrig eller ock blott svagt blifvit ersatte.
Jag tror då ej att det är billigt, att göra mera afseende på ifrågavarande ämne , utan anser att Betänkandet bör bifallas, Herr Mannerhjerta, TJ1 r i c
E m a - nuel:
De värde Talare, 10m före de tvän lie sista behagat yttra sig, hafva så utvecklat ämnet, att för mig är föga att deryid tillägga.
Då jag likväl fäster mig dervid, tillhör det mig omförmäla, att jag sjelf är bland antalet af personer, som hafva rättvisa ani språk på ersättning.
— Erkännande mig således jäfvig i afseende på beslutet, anhåller jag likväl, alt få göra några anmärkningar vid de Herrars mening, som äro emot ersättningan.
De hafva utgått från en hel annan princip, än som tillhör detta ämne.
. Frå - 4Q9 Pen ?5 November f, in gall är här endast om ersättning till sådane personer sora under en loflig handel förloj at sin Egendom, och derföre ej åtnjutit det skydd de bordt, äga.
Ej om sådane, hvilka genom vågsamma Speculationer , eller derigenom att icke halva iaktta-? git Författningar och föreskifter, sjelfve varit vållande till sine förluster, —I afseende på förra fallet, kan jag icke annat än anse som ett af de heligaste vilkor för SamhällsContractets Jielgd , ”skydd och säkerhet till Egendom och Person,”
Der det skulle upphöra att yara gällande, återfölle man från Civilisationen i Barbariets tillstånd, — Också erkännes denna samhäUs-pligt af alla närvarande Stater, Då ett lands fredliga medborgare, utan sitt förvållande, på loflig väg lida förluster, har alltid Staten sökt förskaffa dem ersättning.
Så är fallet för närvarande i England, Sista utrikes posten medförde underrättelse, att Regeringen lyckligen slutat en Negotiation med Spanien, rörandeuppbringningar, gjorde af detta lands Kapare, och att den såmedelst beredt egne undersåtare utväg till ersättning.
Herr von Hartmansdorff har anfördt ForhåUanderna med Barbaresk Nationerna, Sjelfve dessa förhållanden synas mig som stöd fö*? principen af ersättning, Europas Stater underkasta sig tribut till dessa folk, hos hvilka ej rätts-principerna erkännas, för att derigenom skydda egne undersåtare i deras nytlige handels-företag.
Den 55 November f- m. 493 Öfvergående lill ifrågavarande särskilda fall, synes så mångå talande skäl vara framdragne, att Rikets Ständer säkerligen ej lära neka den ersättning., sorn de rält-sö kande enligt Riksens Ständers, sedan 11 år tillbaka, fattade Beslut, ägt ali anledning alt förvänta.
Jaganbåller vördsamt om proposition till afslag å Stats-Utskotlets Betänkande, och då jag enligt 41 § Riksdags-Ordningen leujnar min plats, vågar jag erindra om Svenska Nationens alltid kända rättvisa och storsinthet , hvilket tyckes berättiga till det hopp, att Högloft.
Ridderskapet och Adelli, för sin del, vidtager sådane åtgärder, att deu ifrågavarande ersättningen ej måtte skjutas för langlin i fram tiden , enär mångas välfärd beror på målets skyndsamma sint.
Inka med Friherre af Nordin tror jag ädelmodet eller billigheten fordra en ersättningsskyldighet, och anser en laglig undersökning af anspråken böra befordras, men jag grundar denna billighet på det precaira beslut, sorn togs 1812, och den i min tanka högst felaktiga önskan , som till Kongl, Maj:t cfverlemnades r8ro, och som sammanblandar de financiella och administrativa åtgärderne.
Det är bland det mest farliga i oeconomisk väg en Styrelse kan göTa, att ingå en sådan assurance för Handlande.
Det är ej möjligt , att efter lagliga grunder bedomina en sak, så blottställd för 4g4 Den 25 November f, m; svek.
Statsmannen måste betrakta den efter Stats-Iäran, det är efter Statens fördel.
Ett skydd af sådan beskaffenhet för framtiden, som denna assurance, vore att blottställa Fäderneslandets alla skattdragande medborgare och Slats-Yerket för otaliga svårigheter och förluster.
Men man kan till de bevekande skälen, nemligen gifven anledning af Sländerne sjelfva , uti framställda okloka önskningar, för hvilka torde vara nödigt att sota, för att hindra deras förnyande, tillägga de ömmande, att
Konungen genom freden i Kiel afslod från de enskildes fordrings-anspråk, som i denna väg kunde götas, oell man kan icke rimmeiigen påstå, att icke en Constitulionel Styrelse skulle kunua vid freden cedera medborgarnes anspråk hos en fientlig magt.
Den kan ju till och med få cedera dem sjelfva med hela länder; vanliga lagliga förhållanden kunna ej lämpas på sådane saker, sora äro öfver den civila Lagen/och der det är styrkan , som gör lag.
Det är likväl ytterst nödvändigt, att termerne i Beslutet så ställas, att ej praéjudicat häraf någonsin kan komma i fråga, ty annars eger sådant alltid rum under, lika förhållanden.
Derföre tror jag, att man bör grunda Saken endast på det serskilda beslut, sorn fattades 1812 , att ersättning skulle tillerkännas de lidande af de betydliga medel, hvilka tillföllo Staten genom embargo och confiscation , som Staten begagnade.
Beslutet bör endast byggas pä detta löfte; men emedan det Den 25 November f, m 495 blott är billigheten, som ligger lill grund för ersättningen,' så lär en laglig undersökning och dom i vanlig väg för de enskilde icke vara möjlig alt åstadkomma.
Af dessa skäl tror jag ej , alt de enskilde kunna vända sig lill laga Domstol.
Det har blifvit nanandt, att de enda åtgärder för att skydda vår handel i framtiden, vi med framgång kunde vidtaga, vore ett noggrannt represalie-system, förmodeligen med åtföljande enskildas skulders liqviderande genom afskrifning hos ulländningen.
Jag tror, att denna princips antagande skulle vsra mera förstörande för • vår handel, ån att lemna de Handlande åt sitt öde ; det vore att rubba all credit, och på utländsk. botten tillintetgöra allt förtroende till våra Handlandes förbindelser, ®*- Ville man dertill antaga såsom grundsats, att en ersättnings skyldighet skulle åligga Staten, så hemställer jag, hvilken möjlig controll man skulle ega på de Handlandes specuiationer i; sådan väg.
Den vore utom ali förmåga att beräkna.
Det är således, som jag nämnt, blott det halfva löfte som Stäiidérne gifvit, men som blifvit lörnyadt, sorn gifvit anledning till fordrings anspråken och Commileen, hvilken likväl icke kan döma såsom en Domstol, ty denar ej af båda parterne erkand.
Jag anhåller,,lika med Friherre af Nordin, om afslag å Betänkandet, samt att, sedan man ansett ersättning böra ega rum , frågan må afgöras om grun - 496
Den 25 November f, m . der ne, luiru ersättningen lagligen skal i utdelas.
Herr af Uhr* Gustaf* förenade sig med Herr von Hartmansdorff.
Grefve Löfven hjelm, Gustafi 1 hufvudsaken instämmer jag uti hvad Herr Hjerta, Grefve voll Platen och Herr Voll Hohenhausen anfort.
Herr von Hartmansdorff Ilar sökt återföra denna sak till eil vanlig rättegångs- och reclamalions fråga*
Det behöfves ej mycken inöda för att se, att denna princip här ej är alidvähdbar.
Det är till följd af ovanliga händelser, sohl detta förhållande uppkommit.
Det är till följd af ett våld, liillils ej kändt i Europa, begånget af BuonapaHe, sohl dell ovanliga händelseil inträffade att Riksens Ständer i 813 nedsatle'alla Statens skulder till personer, hörande til 1 de Under Buonaparte lydande länder.
Det är således ej på i8io års beslut, utan på det, som fattades iSra, som jag fotar mitt yrkande af reclamatioiis-rätten.
Het är på denna allmänna rättsgrund, att Staten éj bör söka sin vinning på enskildes bekostnad, sorn. jag stöder min mening.
Dermed vill jag icke lia yrkat sorn allmän theorié, att det beskydd Staten är skylldig handeln, bör sträckas till ärsättning för alla dess af politisk anledning lidne förluster.
Det skulle
Lii en afgrund att fylla* Den handlandé specu - Dea ?5 November f. m < Speculerar på conjuiicturen, oell utsläcka!4 Sina fartyg; dea större risqueu hindrar hoiiom ej alt försöka drifva en otiJlåten handel , denne är den mest lönande, och gg110m en högre assurance är han till en viss grad betäckt Nu återstå fisguer, deni "in* gen assuradeur tecknar för; men för dessa ligger assurancen i den högre förtjehstcn , Oiri företaget lyckas.
Skulle nu Staten stå för förlitsten vid misslyckandet, så uppmuntrades köpmannen till en otillåten han» del, som kan inveckla en Stat, och har ofta invecklat oss i mångå ledsamheter, Betta går ej an * men detta är icke helier hvad jag, och de, som jemts mig tala i de ersättniiigs-sökarides namn* här påslå.
Betta förekoinmes, om man antager de grunder, som Friherre Hjerta Och Friherre af Nordin uppgifvit > och då en noggrann undersökning sker öfver de ersättnings-sökandes rättigheter.
Med Herr vort Hohenhausen förenar jag mig i den theo-, rie han framställt rörande frågan, huruvida en constltutionel
Stat skulle kunna afsäga några rättigheter för dess medborgare, med tillägg , att samma pligt åligger alla Regeringar, med den blotta skillnad , att endast de constitutionella äro i thy fall svaromålsskyldighet underkastade.
Krigs-lillslåndet fubbar allmänna rättstillståndet.
Bå detta vid freds-slulet åter skall upprättas, handlar Regeringen i hela Nationens namn.
Bet Ridd. o. Ad.
Prof. i ö JR. ». Afd, 6J 498 Den as November f. nu Sr Bela landets val, som då är i fråga., ef enskilde interessen, och lika med Herr von Hohenhausen jtlrar jag, att då kunna väl tillfällen gifvas, der man finner sig nödsakad att utan ersättning förlora mera än det skadestånd man ger sine egne Handlande.
Men så står ej ens förevarande frå« ga, ty vi lia panten i händer.
Jag förenar mig med Friherre Hjerth. Grefve von Rosen, Axel:
Lika med den siste värde Talaren kan jag ej annat, än anse denna sak, såsom en isolerad fråga, hvilken ej i framtiden kan leda till piaejudicat, helst det ovanliga förhållande , som dertill gifvit anledning, icke mera lärer i Europa återkomma.
Jag tror, att Ridderskapets och Adelns rättskänsla ovillkorligen påkallar ersättnings lemnande vid detta tillfälle.
Man bör ej glömma, att våra fartyg afseglade under fredliga förhållanden, och att Konungens ordres alt såsom represalier seqvestrera Preussiska fartyg helt hastigt ankomtno.
Då blefvo pris»» commisioner nedsatte, uti en af hyilka jag var ordförande, och resultatet af condemnationen gick till flere millioner, hvaraf Sverige behöll 1,200,000, och lämnade Enggelske Assuradeurgr, vid de snart inneträffande Freds - negociationer, det öfriga.
Det var således en högst betydeiig summa, som Sverige van härigenom.
Om, uti ett ögonblick af ett med England uppkommande Krigs-tillstånd, det hade frågats natio - U«n 25 November f- rrr.
499 nen, om den ville ersätta de förluster, som våra Handlande derigenom kommo att lida, är jag fullt öfvertygad att den hade svarat Ja.
Rätts-känslan tyckes då ålägga ett^ika förhållande nu.
Jag förenar mig således uti Herr Hjertås yttrande, och anhåller om proposition i enlighet med hans framställning.
Herr Rosenblad, Bernahard:
Jag erkänner väl den grundsats, att handeln fordrar skydd, och att upprätthållande af crediten är ett af de nödvändigaste medlen dertill,men jag kan ej tillämpa denna grundsats på ifrågavarande ämne, och Utbeder mig att korteligen få omtala förhåHandet.
Ständer afskrefvo i8ia den utländska skulden eller Fransyska undersåtares fordriugar hos Svenska »Kronan, såsom represalier för den af Fransyska regeringen vidtagne åtgärd, att reducera ^alla Svenske Medborgares hos denna Regering ägande fordringar.
Deremot anslogo de ersättning för de Svenske Medborgare, sorn genom sistnämnde Franska Regerings beslut förlorat sine fordringar.
Men här är fråga om tvenne olika förhållanden.
Det ena var sådane Syemke, Medborgares fordringar , hvilka uppkommit för och under revolutionen, dels för lån till Kongl, Regeringen , dels för Ieverancer till och transporter för den republikanska, och hvilkas behörighet äfven af Napoleona Regering va < rit godkänd, ehuru krigets utbrott och eon - Den 95 November f, m. goliderings - systemet afbröto alta iiqvider.
För sådane fordringsägare talade biliighefen att blifva ihågkorane, vid ett tillfälle, då deras lidande gifyit Sverige anledning filt afskrifva mer än 6 millioner R:dr H, B. skuld, och på dem borde l8ro §rs skrif-s veise tillämpas.
Helt annat är förhållandet med de personer, hvilka aldrig haff några erkände fordringar hos Utländska Regeringar , påen sorn förlorat genom de condem11 a ti o ner dessa gjorti kraft af egne författningar , visserligen obilliga, men sorn de egde full rätt att vidtaga.
Jag medgifver väl , att då continental-systemet var så strängt* bunde någon billighet tala för, att man. lemnade ersättning åt dem, som (derigenom blifvit lidande, men då Ständerne under 1 århundrade nästan vid hvarje Riksdag afslagit verkeligen lagliga anspråk på betalning för försträckningar till Svenska Stats-Verket och vid innevarande
Riksdag nekat tili och med undersökning i afseende på Gyllenstjernska arfvingarnes fordran, då vi ej ansett oss kunna vidtaga någon åtgärd till liqviderande af den verkliga Svenska Stats-skuld, sorn kringlöper under form af mynt, då kan jag ej tillstyrka liqvid af hvad som icke är vår skuld , äfven om något sken af billighet skulle tala för fordringsägarne, Skulle likväl några lagliga anspråk ega rum, hafva naturligtvis vederbörande en obestridelig rätt att göra dem i laglig ordning gällande.
I öfrigt får jag, med åberopande af hvad Herr von Den S5 November f, ra. 501 Hartmansdorff anfört, tillstyrka bifall ä Betänkandet.
Härefter ankom en Deputation från Högvördige Preste-Ståndet, anförd af Biskoppen öfver Linköpings Stift, Ledamoten af Kongl.
Nordstjeroe Orden Herr Doctor Ma reus Wallenberg, som tillkännagaf, att Preste-Ståndet instämt uti Bonde-Ståndets, denna dag fattade beslut, i afseende å Hennes Maj:t Drottningens kröning.
Herr Grefven och Län dt-Marskalken förklarade, att Ridderskapet och Adelli, som för närvarande vore syselsatt jned pröfningen af ett för Svenske Medborgare högst vigtigt mål, skulle, så snart detsamma blifvit afgjordt, företaga det ämne, sorn af Preste- och Bonde-Stånden blifvit framstäldt, och sedermera lemna de öfrige Kiks-Stånden del af Ridderskapets och A-, heins deruti fattade beslut.
Deputationen blifvit på vanligt sålt utbeledsagad, yttrade sig: Herr Munck äf Rosenskjöld, Eberhard: