Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Få ämnen kunna visserligen vara mera värdiga E. o. Ad:s behjertande, än det, förev:de; ty det qvinliga slägtet, som sjelft icke har någon röst i Statens angelägenheter, eller kan bevaka sina egna intressen, bör väl hos oss kunna räkna på att finna sina blista och säkraste målsmän, alltid villiga att biträda allt som kan lända till befrämjande af dessa för oss så dyrbara föremåls sanna väl och bästa.
Men, ehuru fullt erkännande vigten af den fråga, som utgör ämne för denna vår öfverläggning, kan man dock, i afs:de på utförandet, vara af olika tankar om det tjenligaste sättet.
Jag delar i detta afs:de hufvudsakligen Hr Lilljehööks åsigt.
StatsUtsk. har, såsom ofta sker när penningar icke anvisas, nöjt sig med att utförligt relatera motionens innehåll, och, såvida deruti befunnits ett eller annat af värde, har man i klump hugnat förslaget med en komplimang, och sedan tillstyrkt afslag.
Jag vill icke på samma sätt tillvägagå; ty uti förslagets ingress tinner jag en afdelning, som jag anser vara af vigt, nemi. den, som åsyftar inrättandet af en normal-skola för bildande af lärarinnor.
F. n. äro nemi. de anstalter, som i detta afs:de finnas, helt och hållet okontrollerade, och det är derföre blott en lycklig slump, om Den 23 November f. m. 621 föräldrar kunna erhålla undervisarinnor, hvilkas bildning är så omfattande och grundlig, som vederbör.
Att deremot inrätta offentliga skolor, för att bilda hela det qvinliga slägtet, vågar jag på det högsta afstyrka, hvarföre jag också icke kan biträda Hr Bildts förslag till underd. skrifvelse.
Det är icke min mening, att bestrida motionärens sats, att qvinnans upfostran icke allenast bör afse de husliga bestyrens bestridande, utan äfven, i ordets högre mening, hela hennes mensklig» och qvinliga bildning.
Men månne icke ändamålet bäst vinnes, örn detina bildning inhemtas inom hemmet, vid modrens sida. af lärarinnor, som i Väl-ordnade upfostrings anstalter sjelfva inhetntat goda oell nyttiga kunskaper.
Beträffande den begärda summan af 6,000 Rdr Rmt, så är den visserligen ganska ringa, för aflönande af lärare-personal och underhåll af en högre undervisningsanstalt; men om den är ringa redan när fråga endast är om inrättande af en Normalskola, huru skulle den då förslå till utförande af den omfattande plan, som motionären alternativt åsyftat?
Vill man till K.
M:s afgörande öfverlemna frågan om hela den qvinliga upfostrans ordnande på en annan fot än hittills, fruktar jag, att man beträder en väg, der afsigten är att öpna allmänna skolor för unga qvinnor, och dymedelst draga dem ifrån hemmet.
Detta gäller alla som äro bosatta på landet, och då kan man äfven i afseende på dem riskera alla de faror, för hvilka det manliga slägtet är utsatt, och för hvilka det icke sällan dukar under.
Huru stora dessa faror likväl äro för ynglingar, äro de dock mindre än för qvinnan, hvars skära jungfruliga väsende ofta icke förmår att resa sig när det en gång fallit, åtminstone äro exemplen derpå mera sällsynta än man vill hoppas.
Jag nödgas således afstyrka bifall till alla de här framställda förslagen, vare sig de afse aflåtandet af en underd. skrifvelse eller beviljandet af ett anslag, såvidt. de omfatta inrättandet af skolor i allmänhet.
Vill man deremot begränsa frågan inom de gränsor, som Hr Lilljehöök upgifvit, skulle jag gerna vara med derom; men Hr Lilljehöök har dock icke fullkomligt uttryckt hvad jag anser vara det rätta och angelägna i denna sak.
Beträffande åter Hr Ribbings förslag, så antyder detsamma det väsendtliga af hvad jag åsyftar, och jag får derföre förena mig med honom.
Rdr är visserligen en ringa summa, men dermed kan dock något göras, och om den underd. skrifvelse» åtföljes af ett penninge-anslag, ser Regeringen att R.
St:r menat allvarligt med saken.
Här har åtskilligt blifvit yttradt angsde qvinnans upfostran, och jag ber att såsom ett tillägg dertill få fästa upmärksamheten på huru vigtig denna upfostran är för sönernas upfostran.
Genomgår man historien skall man finna, att de utmärktaste män vanligen haft utmärkta mödrar; och man behöfver i detta hänseende blott återföra tanken på Napoleon I, hvars ovanliga moder obestridligen lade första grunden till hans storhet.
Hr Lilljehöök och Erih.
Cederström hysa mycken farhåga för att skicka flickor till allmänna skolor; dervid har man dock låtit 622 Den 23 November f. m. skrämma sig af ordet »allmänna.»
Det är f. n. ganska vanligt att man på landet skicka sina döttrar till pensioner i städerna.
Jag hemställer vid sådant förhållande, om det är sämre att skicka dem till skolor, sorn äro kontrollerade af Staten, än till sådana, som icke äro underkastade någon kontroll, och som till lärare hafva personer utan kunskaper.
Hr Lilljehöök har fästat mycken upmiirksamhet vid upfostran i hemmet, det är just derföre, att jag föredrar denna upfostran framför den i skolan, som jag vill att den blifvande modren skall vara mäktig att lemna sina barn en sann upfostran, och dertill fordras att de ega bildning.
Hvad barnen beträffar, så lägger jag mindre vigt uppå att de ega en mängd kunskaper och talanger; det »klra vigtigaste är att de upfostras i kärlek till det rätta, ädla och sanna.
Detta kan icke fadren göra, emedan han merendels är uptagen af bestyr utom hus, utan det mäste vara öfverlemnadt åt modren.
Hr Lilljehöök har vidare fästat upmärksamheten derpå, att det svårligen skall blifva möjligt att lemna undervisning i åtskilliga natur-vetenskaper åt barn vid yngre år, utan detta måste ske vid mognare ålder.
Jag tror att det är en fullkomlig villfarelse..
Om en skicklig lärare ■ finnes, vet jag, för min del ingen ålder, som är så späd att icke barnets upmärksamhet kan riktas på den omgifvande naturen, och, i sammanhang dermed på Guds storhet och godhet, uppenbarad i naturen.
Genom betraktelsen af naturen kan man oupphörligen hafva tillfälle att vända barnets tanke på dessa förhållanden.
Utträdandet i lifvet är icke en examen, der vissa frågor skola besvaras; utan det är konsten att sjelf leta ut frågorna och deras svar.
Denna konst lär man sig lättast genom att betrakta naturen; och om man gör detta riktigt och klart skall man deruti finna en tydlig anvisning, hvarefter man har att ställa sig; ty Gud lefver i naturen.
Såsom ett exempel härpå ber jag att få anföra förhållandet t. ex. med språkundervisningen.
Jag, likasom troligen de fleste af eder, mine Hrr. hafva lärt oss språk på det sätt att vi fått lära oss paradigmata ålc.
Finnes väl något odrägligare än detta?
Hvadan kommer det att såväl jag som mången af eder hafva sett våra ungdomskamrater förgås och förklaras för dumhufvuden, odugliga för hela deras lifstid?
Jo, derföre att man med en oriktig metod velat tvinga dem till något, som stridt emot naturen.
Vill man i afside på språkundervisningen följa naturen, så är det så tydligt, alt man bör börja med de s. k. sakorden, att det är förundrausvärdt att man härutinnan kunnat misstaga sig.
Hvilket språk kan man bäst?
Modersmålet.
Börja vi att lära oss paradigmata?
Nej, utan under det vi stappla oss fram med det ordförråd vi så småningom förvärfva oss, få vi paradigmata i bufvudet af sig sjelfva, och deraf kommer det fenomen, att när ett irriguliert verbum förekommer, böjer barnet det efter den reguliera formen.
Sålunda finnes öfverallt en tydligen uttryckt lag, efter hvilken vi ega att rätta oss; och derföre lägger jag så stor vigt på naturvetenskaperna, icke blott för deras praktiska nytta, utan’ äfven emedan de väcka och skärpa förståndet.
Den 2.3 November f. m - 623
Man har talat om faran att skicka flickor till offentliga skolor.
Jag tror icke att det skulle komma att inträffa i större mått, än hittills; men utsigten är endast att erhålla garanti för att de skola få en sund undervisning.
Det är dessutom icke blott denna, som är vigtig, utan äfven konsten att umgås med menniskor.
Om vi se på qvinnorna i allmänhet, så upstår dem emellan så lätt hvad man kallar brouilleri, när de komma i affärsförhållanden med hvarandra.
Blifva de deremot upfostrade i skolor, så lära de redan tidigt hvad det vill säga att hafva affärer med hvarandra; och derföre tror jag, att de fel, som nu framdragas emot qvinnan, t. ex. sqvaller-begär o. s. v. helt och hållet skulle försvinna, i tall qvinnan som just i socialt hänseende bör vara den ledande, hade något högre ämne för sin konversation, än nästans laster och fel.
Det är derföre sora jag lägger så stor vigt på att qvinnans bildning blir god; ty vi må vara huru stolta som helst, så beror vår bildning hufvudsakligen på hennes.
Då för öfrigt en fråga blifvit väckt, som jag tror icke kan falla, nemi. att göra qvinnan myndig, så måtte det väl vara Statens skyldighet att tillse, det hon kan upfylla de åligganden, som tillhöra henne.
Hvad slutligen sjelfva hufvudfrågan beträffar, så förenar jag mig med Hr Bildt, och instämmer i det af honom framställda förslaget, endast med tillägg af följande ord nemi.: »med synnerligt fästa/it afs:de på bildandel af en normalskola.»
Jag afstår således från mitt förra yrkande, eller att medlen genast borde ställas till K.
M:ä disposition, och anhåller om propos. på bifall till Hr Bildts förslag, med det amendement dertill, som jag tagit mig friheten föreslå.
Det skulle utvisa en hög grad af egenkärlek, om jag envist skulle fasthålla vid det förslag, jag framställt; jag är tvertom tacksam emot Hr Bildt, som uplyst mig om den rätta vägen, på hvilken man kan nå det föresätta målet, och denna tacksamhetskänsla delas icke blott af mig, utan af hvar och en, som intresserar sig för framgången af denna sak.
•Jag ville derför afstå från det yrkande, som mitt förslag innehåller, och förenar mig med Hr Bildt, dervid dock anseende det af den förre talaren framställda tillägg icke vara af behofvet påkalladt, utan om något tillägg skall göras, tror jag att det bör innefatta att synnerligt afs:de fästes på bildandet af lärarinnor.
Sedan må det bero på K. M., huruvida detta skall vinnas medelst inrättande af en normalskola eller på annat sätt.
Innan jag slutar, ber jag att med några få ord få uptaga de anmärkmr, som af Hr Lilljehöök och Frih.
Cederström blifvit gjorda emot flickskolor i allmänhet.
De hafva sagt, att den qviuliga upfostran bör ske i hemmet.
Detta är en sann och vacker tanke, och det är ingen som icke hyser samma åsigt.
Men just derföre, att, såsom den förre talaren ganska riktigt anmärkte, denna tankes sanna förverkligande är det mål, hvarefter man sträfvar, måste undervisningen ordnas på annat sätt än hittills, emedan de qvinnor, som nu bildas, icke hafva de egenskaper, som äro nödvändiga för att upfostra barn.
För öfrigt ber jag, att få fästa upmärksamheten 624 Den 23 November f. m. på felaktigheten i våra nuv:de pensions-anstalter.
Det är ju icke tänkbart att då en qvinna, sora endast har lärt sig att utbilda sina talanger, inträder i det allmänna lifvet och der finner att dessa talanger icke motsvara det mål, hvartill menniskan anses böra sträfva, det är ju ieke tänkbart, säger jag, att en sådan qvinna skall kunna gifva sina barn en sann upfostran.
Hon märker det också sjelf, och derföre skickas barnen till skolan.
Det är af denna orsak, som jag i min motion föreslagit ett stadgande, på hvilket jag vill fästa Hrrmes synnerliga upmärksamhet, nemi. att ingen qvinna må vara berättigad att öppna någon läroanstalt; ty så som nu eger rum, är det verkligen förfärligt, att hvilken qvinna som helst, så snart hon icke har någon annan utsigt till utkomst, skall få egna sig åt barnaundervisning.
Hon behöfver icke ega den ringaste insigt härutinnan, ty hon engagerar lärare och lärarinnor, som måhända ega lika liten kunskap som hon; och dertill skaffar hon sig en lokal, som tilläfventyrs är af den beskaffenhet, att den qväfver och förstör barnen.
Värst är det med de s. k. helpensionerna, till hvilka mångå barn, åtminstone från landet skickas.
Jag har deraf en ganska sorglig erfarenhet; icke blott i afs:de på den dåliga lokalen och den missriktade undervisning, som de meddelas, utan äfven med hänseende till den usla födan.
Jag vet många qvinnor, som varit plågade af den så allmänt gängse bleksoten; och jag har till densamma icke kunnat finna någon annan orsak, än brist på tjenlig föda.
Ty jag försäkrar eder, mine
Hrr, att det finnes många pensioner, der barnen knappast veta hvad kött vill säga, utan de få nöja sig med s. k. mjölpuddingar o. s. v.
Då det således visat sig af nöden påkalladt, att läro-anstalter finnas, till hvilka flickor kunna skickas, så är det ju alldeles absolut nödvändigt, att Staten tager hand derom, på det att de måtte motsvara ändamålet och icke verka förstörande på barnens både kropp och själ.
Vid förra plenum tillspordes jag om orsaken till flickornas kroppsliga svaghet, och Hr Printzensköld, som nu icke är närvide, frågade mig hvarföre det är behöfiigt att gossar skola hafva så beqväma sittplatser, då vi se att flickor, som hafva stoppade att sitta på, bära pregel» af svaghet och slapphet.
Denna fråga är lätt att besvara; ty det lär väl icke finnas någon menniska, som kan tro, att dessa flickor hade blifvit bättre, derest de setat på träbänkar.
Utan orsaken ligger just i sjelfva upfostran i pensionerna samt bristen derstädes på passande rum och tjenlig föda.
Och än vidare, jag säger det upriktigt, ty jag vet det af erfarenhet, kan skälet sökas dels uti en mängd fördomar, som hindrar qvinnan att fritt få njuta af Guds Iria luft, dels i modets inflytande, som inskrufvar henne i trånga och tätt åtsittande kläder.
Hvad det beträffar, att qvinnan icke fritt får njuta af fria luften, hade jag härom dagen en sorglig erfarenhet derpå.
Det var en ung fru, som jag tillrådde att genom promenader ute hemta frisk luft; hon svarade mig, att hon trodde, det denna ordination skulle bekomma henne väl, men hon tilläde; »När skall detta ske?
Går jag ut vid middagstiden två dagar å rad, så skall man säga att jag springer på gatan; om niorg - Den 23 November f. m. 8*5 morgnarne kan jag icke gå ut utan sällskap, lika litet i skymningen; när skall det då ske?» Oell i sanning är det icke en bedröflig företeelse, att en qvinna ieke skall kunna gå ut och röra sig i skymningen, utan att blottställa sig för att blifva antastad af oanständiga personer.
Sådant kan icke inträffa under andra förhållanden, än en felaktig barnaupfostran i allmänhet; och det skulle utan tvifvel försvinna om gossen, lindel det han upväxer till yngling, finge lära sig att han nedsätter sitt eget menniskovärde genom att brista i högaktning och vördnad för qvinnan.
Jag slutar med att förena mig med Hr Bildt, anhållande dervid om bifall till det tillägg jag hade äran göra.
Alla de talare, som här fästat upmärksamheten på nödvändigheten att vidtaga någon åtgärd i denna angelägna fråga, hafva hufvudsakligen lagt vigt på bildandet af lärarinnor.
Jag tror att detta är ganska riktigt, och hemställer derför, om icke K. o.
Ad. skulle vilja förena sig om en underd skrifvelse till K. M. i följande ordalag: »Det K.
M. täcktes låta upgöra och till Pikets näst sammanträdande
Ständer öfverlemna förslag till undervisningens ordnande för den qvinliga ungdomen, med hufvudsakligt af’s:de fästadt på bildandet af lärarinnor.»
På detta sätt tror jag att allas opinioner kunna förenas, hvarföre jag anser detta förslag vara det lämpligaste, samt anhåller, att Hr Frih. o.
Ordhden behagade framställa propos. derå, till följd hvaraf jag naturligtvis frångår mitt förut framställda förslag.
Hr Lilljehöök: Hr Cedeschiöld, Gustaf, har helt och hållet missförstått mig, om han tror att min mening är att studiet af naturvetenskaperna skall uppskjutas till äldre år.
Jag är tvertom fullkomligt af hans åsigt, att detta studium bör börja så snart barnen begynna kunna tänka och gifva akt på hvad de lära sig.
Jag ber att få fästa upmärksamheten på, att, oaktadt allmänna meningen tyckes vara för det af Hr Bildt afgifna förslag, om hvilket, på sätt det sednast blifvit framstäldt, jag helt och hållet förenar mig, hafva dock åtskilliga bland talarne yrkat, att en normal-skola borde inrättas.
Jag tror alf, hvad raan i främsta rummet bör söka, är att bilda lärarinnor, men ett slags seminarium för bildandet af lärarinnor tror jag icke låter förena sig med en normalskola för flickor; ty i ett Cemina.ium måste undervisningen naturligtvis vara mera omfattande, än i en flickskola.
Jag tror derföre, att man snart sagdt skulle göra illa, om man förblandade dessa båda olikartade institutioner med hvarandra.
Ett Seminarium skulle dessutom, efter mitt förmenande, icke komma att begagnas annat än för mera mognade qvinnor.
Jag fruktar för öfrigt, att man genom inrättande af normalskolor för flickor kommer att draga undervisningen alltför mycket ifrån hemmet; och ju mera man löser familjebanden, desto olyckligare är det för samhället.
Inträder man en gång på den vägen, torde det sedermera befinnas omöjligt att återgå, äfven om mö IX H. 40 €26 Den 23 No t ernber f. ra. drarne skulle ega förmåga att till alla delar upfylla en lärarinnas kall.
Jag tror derföre, att man, i enlighet med det af Hr Bildt framställda förslaget, bör inskränka sig till att uttrycka den önskan att ett Seminarium för bildande af lärarinnor matie i främsta rummet bildas.
Man har yrkat, att alla enskilda pensions-anstalter borde ställas under offentlig kontroll.
Jag delar denna åsigt; men innan Staten ännu gjort något i afs:de på bildandet af lärarinnor, tror jag att man icke bör annat än i förbigående omnämna denna sak! ty, ehuru jag tror att de nuv:de pensions-anstalterne i allmänhet äro felaktiga, tror jag ieke att man bestämt kan yttra sig derom förr än sådana lärarinnor, som bildats på Statens bekostnad, fått tillfälle att pröfva sig.
Jag ber dessutom att få erinra derom att det finnes en mängd enskilda pensions-inrättningar för gossar, som icke står under någon kontroll.
Jag instämmer i Hr Bildts förslag.
Jag har begärt ordet med anledn. af hvad som yttrats rörande nödvändigheten af qvinnans upfostran i hemmet.
Äfven jag är af den öfvertygelse!), att hennes egentliga upfostren bör ske der; men blott så vida den afser den spädare aldren.
Jag tror nemi. att upfostran så väl för mannen som för qvinnan bör grunda sig på något så när samma princip.
Familjebandet bör derföre icke lossas att qvinnan upfostras i ett allmänt läroverk; ty sedan den första upfostran i hemmet är fulländad, tror jag det vara gagneligt att hon i allmän skola kan erhålla en mera nationel utbildning än hittills.
Den Svenska qvinnan anser jag, i jemförelse med andra länders qvinliga befolkning icke stå särdeles högt.
Anledningen dertill torde egentligen återfinnas i den omständigheten, att man alltför länge binder henne vid familjen.
Detta förhållande utgör ofta hinder för äktenskaps ingående, och hennes upfostran blir ensidig och skef.
Derigenom att hon kommer i beröring med en mängd personer och förhållanden erhåller hon relationer, och dymedelst höjer och lifvas hennes andliga riktning och äktenskapsförbindelser kunna också på naturligare sätt knytas än nu, då det stora svalget mellan könen utesluta all närmare förbindelse dem emellan.
Hon erhåller icke allenast en elevation i tänkesätt och åsigter i enlighet med tidens anda, utan hon kommer äfven att knyta förbindelser med personer af sitt kön, som kunna blifva gagneliga för hela hennes lefnad.
Det är pä dessa grunder, som jag tror att man icke bör så fastsmida qvinnan vid familjen, som åtskilliga talare velat göra.
I en tid, då man sträfvar efter att gifva qvinnan samma frihet som mannen och vill göra henne myndig och till sin egen gifto man, tror jag, att det också är skäl att betänka, det hon erhåller en upfostran, som gör för henne möjligt att draga nytta af sin frihet, hvilken i sådant fåll alltid måste leda både till hennes egen och fäderneslandets fromma.
Hvad det beträffar, att man uteslutande bör afse bildandet af lärarinnor, hade jag redan förra gången, då jag hade ordet, äran Den 23 November f. m. 627 uttala min åsigt derom.
Jag tror nemi., att då R.
St:r nu första gången yttra sig i denna fråga, det vore lämpligt att uttrycka den åsigt att, derest någon läroanstalt för qvinnor skall inrättas den hufvudsakligen hör afse hennes bildande till maka och moder.
Jag anhåller om propos. på hvad jag nu haft äran framställa.
Jag har begärt ordet för att tillkännagifva det jag instämmer i det af Hr Bildt framstälda förslaget, hvarjemte jag ber att få besvara eti anmärkn. af Hr Lilljehöök.
Den värde talaren har nemi. klandrat
Hr Bildts förslag derföre, att det skulle innefatta två olika saker, en normalskola och ett seminarium.
Jag tror att Hr Lilljehöök missförstått förslaget i detta afs:de.
Han säger att i en normalskola skola barnen börja och sluta tidigare, än i ett seminarium.
Jag tror dock, att bästa sättet att bilda qvinnor är att låta dem sjelfva få deltaga i undervisningen och sålunda praktiskt lära sig, just det, som för deras framtid är det vigtigaste.
Jag har på det sätt upfattat
Hr Bildts förslag, att den ifrågav:de normalskolan icke blott skulle afse meddelande af undervisning åt unga flickor, utan äfven att åt de af skolans elever, som ville bilda sig till lärarinnor, gifva den högre bildning, som dertill erfordras, till hvilken ända de borde någon längre tid qvarstadna i skolan såsom biträdande lärarinnor.
Det är derföre som jag lägger vigt på att båda dessa saker blifva i skrifvelse!! omnämnda; och i fall Hr Frih. o. Ordf:den skulle anse, att det ligger någon olikhet mellan Hr Bildts och mitt yrkande, ber jag fördenskull att få afstå derifrån och i stället förena mig med Hr Bildt.
Hr Cederschiöld: Fredr.
Hr Bildts sednare förslag är något vidsträcktare, än jag önskat, vill jag dock, i likhet med föreg:de talare förena mig derom.
Jag tror jemväl att Hr Ribbing, hvars åsigter jag förut förklarat mig dela, står så nära Hr Bildt, att han kan instämma med honom.
Jag medgifver vissserligen att man kan tvifla om företrädet mellan mitt förslag och det af Hr Bildt framstälda; och jag anhåller derföre att detta sednare måtte varda upläst, på det jag må derom få närmare kännedom.
Sedan i anledn. häraf Hr Bildts förslag blifvit upläst, tilläde : Hr
De flere skrifvelser, som vid föreg:de Riksdag afgått till K.
M. hafva visserligen icke ledt till det resultat man åsyftat.
Sålunda har också i detta ämne en skrifvelse blifvit aflåten, utan att deraf blifvit någon påföljd, och hvad öde, som förestår den nu föreslagna, står i vida verlden; det blir tids nog att vid nästa Riksdag derom taga kännedom.
Jag kan icke neka, att min mening varit att begära en inbjudning till de andra Stånden; ty om förslaget antoges, vore redan något i verkligheten och i handling gjordt för hvad R.
St:r vid sista Riksdagen begärde, och R. i' 628 Den 23 November f. m. o. Ad. nu åsyftar.
Jag kan derföre icke annat än tro, att mitt förslag skulle vara det verksammaste: det är affattadt i generella ordalag, och det visar åtminstone att E.
St:r hafva allvar med saken.
Vi hafva i detta afs:de förbindelser till det allmänna att inlösa, hvilka vi så väl vid denna sora föreg:de Riksdagar åtagit oss.
Vi hufva t. ex. under nuvrde Riksdag med hänseende till folkundervisningen, uttalat den önskan att denna måtte öfverflyttas till hemmet, hvartill medlet just skulle blifva qvinnan.
Vi torde således äfven i anslagsväg böra göra något för ett förslag, som åsyftar qvinnans bildning, och jag tror att i sådant afs:de mitt förslag är mera praktiskt än de öfriga här framstälda, ehuru jag visserligen icke vill motsätta mig R. o. Ad:s beslut i fall det skulle utfalla annorlunda.
Hr Frih. o. Ordf:den framställt hurusom under öfverläggningen blifvit yrkadt af Hr Ribbing, att R. o. Ad. måtte för dess del besluta att ställa föreslagna 6,000 Rdr årligen till K.
M:s disposition att användas till befrämjande af qvinnors undervisning och bildning af skollärarinnor, af Frih. Creutz, att R.
St:r måtte bevilja ett årligt anslag af 6,000 Rdr
Rmt för inrättande i Stockholm af en normalskola för flickor i hufvudsaklig öfverensstämmelse med motionärens förslag för bildande af husmödrar, och af Hr Bildt, att R.
St:r må hos K. M. i underdånighet anhålla det K.
M. täcktes låta upgöra och till Rikets nästsammanträdande Ständer öfverlemna förslag till undervisningens ordnande för den qvinliga ungdomen, med hufvudsakligt afsrde fästadt på bildandet af lärarinnor, blefvo de först till bifall å Utsk:s ifrågav:de yttrande, sedan till bifall å Hr Ribbings förslag och derpå till bifall å Frih.
Creutz förslag framstälda proposine alla besvarade med starka
Nej jemte ett och annat Ja, och efter sedermera gjord hemställan om R. o.