Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St., hvilka representera Svenska folket, vilja åsidosätta rikets 5* 68 Den 8 Januari. behof, och lilla Sverige vara t. ex. mindre väl försvaradl, mindre förkofradt än del kunde vara, om dertill erforderliga bidrag gifvits: så blifver det deras sak.
Riket får umgälla del och Konungens rådgifvare äro ulan skuld dertill.
Men om de icke upgifva rikets behof, sådane de verkeligen äro, och om R.
St. derigenom missledas att icke anslå hvad som vederborde — då är felet hos Konungens rådgifvare.
Huru förhåller det sig nu med behofven?
Aro de sådana som de upgifvits eller äro de större?
Jag vill icke gå längre än tilldel yttrande, som Hr Lefre'n nyss afgaf, och deri han talade om huru våra fästningsbyggnader krypa fram, i st. f. att utföras på annat sätt.
Jag frågar Eder, Mine Hrr! som varit vid flere riksdagar, huru det tillgått med fästningsbygguaderne i vårt laud; hafva de blifvit befrämjade derföre att de behöfdes för rikets försvar, eller derföre alt Just.
Statsministern behöfde sysselsätta en mängd arbetsfångar? 4 lorden minnas en tid, då Just.
Statsministern icke visste hvar han skulle göra af dem, när diivar. chefen för Ingeniör-korpsen, Frih. Franc Sparre fägnade Ministern med sin förklaring att kunna emottaga dem.
Sålunda hafva våra fästningar blifvit byggda, mindre till att försvara oss mot utrikes fiender, än mot inrikes våldsverkare.
Man visste ej vid förra riksdagen, om det skulle finnas tillgångar alt betala den Danska fejden utan serskild bevillning, derföre måste raan besluta en sådan.
Tron J, Mine Hrr! alt om den K. pröpostn innehållit följande: ”VVi vilje till den Danska fejden använda de öfverskott som komma att finnas i Riksg:s-konl., äfvensom öfriga tillgångar för Sveriges extra statsreglering vare sig till försvarsverket eller lill anskaffande af andra förnödenheter,” till byggnader af hamnar, vägar m. m. — tron J, säger jag, att R.
St. derpå skolat svara: ”Danska fejden må gå på bekostnad af Sveriges försvar och förkofran?” -— Ingalunda.
Sådant hade visserligen icke sketl, åtminstone ej i detta
Hus eller af mig serskildt.
Jag gaf mitt bifall emedan jag hoppades all vår egen krigsmakt derigenom skulle blifva förkofrad både till sin materiel och lill sin öfning.
Man säger alt skattebördorna icke böra utan behof ökas.
Det är sanni; men beviset alt fråga icke är om deras ökande, ligger i mitt yrkande, alt ej efterskänka hvad som redan är till eli gifvet ändamål anslaget, utan låta del gå till sin bestämmelse samt alt låta de besparingar, som skolat finnas i Riksg:s-konl., i fall de icke blifvit begagnade lill Danska fejden, ligga der orubbade.
Beviset att de icke behöfvas för en vidsträcktare extra statsreglering än den han föreslagit, har talaren lemnat derhän.
Mig förefaller det så, som hade
Konungens rådgifvare vid detta tillfälle begärt mindre än vederbordt, för att kunna efterskänka hvad Staten eljest behöft.
Jag har i ett annat land bemärkt ett 'tillfälle då representationen, för att slippa gifva de anslag, som äskades, beräknade statsinkomsterna för lågt.
Här har, efter min tanka, det förhållandet alt Konungens rådgifvare beräknat slatsbehofven för ringa, ty värr, egt rum.
Den 8 Januari.
Man har sagt, att man skall rälla sina ulgifler efter tillgångarna.
Det är i allmänhet sannt; men det linnas utgifter, som äro till den grad oundgängliga, alt om man icke för ögonblicket har penningar till deras bestridande, så mäste man låna.
Behöfver man t. ex. varmare kläder för vintern, så måste man låna sig penningar till deras anskaffande om man vill undgå alt frysa ihjel.
Behöfver man vapen för ali försvara sig, så måste man skaffa sig dem, om man ej vill blifva slagen.
Det har också blifvit sagdt, att Bankens tillgångar borde anses tillräckliga för att vidmagihålla hans bestånd och ali således den påräknade bankovinsten skulle blifva tillgänglig för extra statsregleringen.
Det har icke kunnat vara Konungens rådgifvare, aldraminst Chefen för Finans-dep:tel obekant, att den stora varu-införseln, som gjort tullen så betydlig, med detsamma dragit sil frel ur Banken.
Sverige har befunnit sig i samma belägenhet som en enskild person, hvilken har godt om penningar, derföre alt han dagligen föryttrar sitt silfver.
Om en lika införsel fortfor, utan att kunna af utförseln betäckas, och då räntorna på hvpothekslånen dessutom skola betalas i Hamburg, tillika med amortissemenl af kapitalel: såskall man få se alt Banken kommer i än svårare belägenhet.
Kunna B.
St. under sådana omständigheter tillåta, att all den vinst Banken eger, skall åter utlemnas och sedelstocken i detta hänseende förblifva oförminskad, för att, jemte privatbanks-sedlarne, trycka på silfverfonden ?
— Utan tvifvel måste R.
St. minska sedelstocken, antingen genom lånerörelsens inskränkning eller, om sådant anses för mycket strypande, genom den lindrigare utvägen alt låta de bankosedlar, som genom räntevinsten inflyta, ligga döde utan att åter utgifvas.
Om så sker med en del af bankovinsten, huru skall då StatsUtsk. kunna upgöra den extra statsregleringen, hvartill Bankens hela räntevinst varit påräknad.
Hade då den krigsgärd, som en gäng beviljats, fått utgå, så hade åtminstone den tillgängen funnits.
Nu torde medel brista både för K. propos:rs och än mer för enskilda motioners tillfredsställande.
Talaren har omförmält, att jag betviflat Riksg:s-kont:s tillgångar och sagt det jag lösligen kastat fram en sådan förmodan, ulan alt hafva stödi den på någon bevisning.
Jag säger Eder, Mine Hrr! att jag ej vågade framkasta ett sådant tvifvel förr än jag sökt underrättelse om förhållandet.
I sådant afseende vände jag mig till en tjensteman i Riksg:s-kont., som borde hafva kännedom om ställningen.
Hans skriftliga svar, som jag har i mina händer, innehöll, att haji icke visste hvar den beräknade tillgången funnes.
Veten J, Mine Hrr! som Ullhören StatsUtskis Rikg:safd. hvar denna tillgång är: så sägen det!
— Eljest få vi väl se det framdeles.
Jag anhåller att detta mitt yttrande äfven måtte åtfölja remissen.
\ Hr Sandströmer:
Jag skall blott framställa några få erinringar i anledn. af den siste talarens yttrande.
Han anför, att om Konungens rådgifvare icke upgifva stalsbehofven fullständigt, så blir representationen missledd.
Jag medgifver fullkomligen, alt om rådgifvarne skulle undanhålla nödiga uplysningar i berörde hänseende, så vore del klandervärdt; men elt är att upgifva framställda behof, — annat att tillstyrka användande af medel för alla dessa behofs fyllande.
Af de handlingar, som åtfölja den K. propos:n, kan inhcmlas hvad som af vederbör, blifvit äskadt, äfven i de fall, då Konungen icke ansett sig böra af R.
St. fordra anslag till alli, sorn blifvit begärdt.
Jag kan således icke finna, att St:rne, på något salt, äro vid dessa frågors behandling missledda.
Del måtte ock säkerligen hafva varit pä det sättet, som den värde motionären fått veta hvad han i sin motion anfört rörde de 600,000 rdrs nedsättning uti anslaget till fängelsebyggnader.
Alt nu inlåta sig i en närmare utredning af moliverna för de förändringar uti vederbörandes förslag, som vid propos:ns upställande blifvit beslutade, är naturligtvis alldeles utom ämnet; men jag ber dock få göra den allmänna erinran, att jag tror, alt hvad Konungen fordrat för de vigtigasle föremål, som vanligen förekomma å extra statsregleriugen, icke är mindre än hvad
Sinne vid sisll. riksdag för dylika behof beviljade, och dä borde de gjorda inskränkniogarne väl icke å Shrnes sida kunna föranleda det af motionären framställda klajider, för åsidosättande af hvad landets väl och förkofran i åtskilliga omständigheter anses hafva fordrat och jag önskar, att icke vid de äskade anslagens slutliga pröfning, anmärkmr i alldeles motsatt rigtning varda framställde.
Det säges äfven, det jag skulle hafva yttrat, att Bankens tillgångar voro till räck 1 ige för dess behof: den värde talaren Ilar missförstått mitt yttrande.
Jag sade nemi., ali då det var utredt all Bankens grundfond hade upnått del maximum, som Sinne derför antagit och Stone vid föreg:de riksdagar ansett sig böra och kunna anvisa bankovinsten för Statens utgifter, så ansåg
Re-^ geringen sig kunna förmoda, att Sto ne, som i detta fall hafva beslutande rätt, äfven nu skulle finna sig vara i tillfälle att vidtaga samma åtgärd; och det var under en sådan förutsättning som Konungen gjorde den framställning, hvarom nu är fråga.
Motionären har förespegla!. behofvet af Bankens tillgångar i och för densantmäs konsoliderande, han har äfven antydt sannolikheten deraf att Riksg:skont. icke skulle ega de tillgångar som i det K. förslaget äro up lagna.
Jag tror det vara nu, innan vi settj Bankens tillgångar och innan vi fått kännedom af Riksg:s-kont;s behållning, för tidigt alt inlåta sig i diskussion derom.
Jag antager som utgångspunkt, att den upgift som Konungen lemnat, måste vara riktig, och då står det alltid fast, att de tillgångar, som i statsregleringen finnas uptagne, äro fullt lillräcklige för de behof, som der äro föreslagne; — men saken har äfven andra sidor, som torde böra när riffi re belysas.
Jag kan icke underlåta, att vidröra det spefulla sätt, på hvilket motionären yttrat sig om det understöd, som Sveriges folk egnat sina naboer på andra sidan sundet.
Den 8 Januari. 71 Jag kan icke, lika med honom, inse ali någon fejd hafva egt rum, icke heller andra förhållanden, som kunna vara föremål för skämt.
Det blef, genom en försigtig behandling, intet krig utaf, men det oaktadt, var det dock ett ganska nyttigt understöd, värdigt Sveriges ädla folk, som lemnades våra slamförvandler.
Jag ber att få föra motionären till minnes, alt den frågan hade varma sympathier i hela landet.
Att Hemliga Utsk. tillstyrkte frågan, sådan den af Konungen proponerades Stone, visade sig deraf, alt dess ledamöter (jag har en af dem här bredvid mig på bänken) talade varmt för bifall till det K. förslaget.
Likaledes ber jag alt få erinra derom, att samtlige RiksStm, med ovanlig majoritet, beviljade hvad Konungen för ändamålet äskade; och icke lärer del kunna nekas, alt saken utfördes med prisvärd försigtighet och lycklig utgång för Sverige.
- Att i denna fråga, likasom i många andra, hvarpå vi nyligen haft ett eklatant bevis här i landet, upslår en reaktion, derpå är icke att undra; men jag kan icke underlåta att klandra den stats konst, som går ut på att afkyla känslorna i denna fråga, som torde hafva sin betydelsefulla framtid.
Jag ber att äfven få vidröra en annan sida af motionärens framställning.
Den värde motionären tillhör en major i te, som ofta på detta rum framträdt, likasom skrytande af att vara Konungens sanna vänner.
Konungen har lill Ii.
St. i sitt throntal gifvit Svenska folket eli löfte alt slippa en skall: vi veta alt ett sådant löfte alltid omfattas med värme af folket.
Vi veta ock, att om detta löfte icke upfylles, innebure sådant en dementi, som helt säkert skulle vara i högsta måtto skadlig både för Kouungen och konungamakten, och likväl är det en man, som är den förnämsta ledaren af denna majorite', som framkommit med förslag till R.
St., att understödja hans mening, som är att neka till upfyllande af Konungens eget löfte.
, Jag anhåller att detta mitt anförande måtte åtfölja remissen, och jag vill föreställa mig att de åsigter jag framställt, delas af mänga — större delen — inom delta ständ, som vid så mångå tillfällen förklarat sig just vara det, som har för upgift al! i första rummet stödja konungamakten.
I anledn. af Hr Sandströmers försvar mot Hr von Harlmansdorffs, i dess motion, gjorda anmärkn.
, att den i Konungens nåd. propos. gjorda beräkning af Riksg:s-konl:s tillgångar, icke grundar sig på några derifrån meddelade officiella upgifter, anser jag mig, såsom egande den äran, att vara en medlem af nämnde verks öfverstyrelse, pligtig vitsorda riktigheten af Hr von Hartmansdorffs berörde anmärkn.
Frän Riksg:s-kont:s öfverstyrelse har nemi. aldrig, hvarken af Regeringen eller af chefen för den afdeln. af Regeringen, som kontrasignera! ifrågavar. propos., någonsin äskats någon upgift om Riksg:s-kont:s ställning.
Hvarifrån den värde ledamoten erhållit dessa upgifter är för Riksg:s-kont:s öfverstyrelse således fullkomligen obekant; och jag anser mig i följd häraf berättigad, alt helt och hållet desavouera dessa upgifter, hvilka samma öfverstyrelse aldrig haft tillfälle alt kontrollera.
Hr Sand strömer:
J.ig her alt fä fästa den siste talarens upmärksamhet dera, ali det Staisråds-prot., som finnes bifogadt den K. propos., icke innehåller, alt den deri omförmälda kalkylen är uprältad efler officiella upgifler från Riksg:s-kont.
Det visar likväl, pä sätt jag yttrat, fullkomligen på hvilka grunder den hvilar, samt alt den är byggd på sådana förhållanden, som man har ganska lätt att känna, utan alt vara hvarken Fullm. eller tjensteman i Kiksg:s-kont.
Riksg:s-kont. brukar nemi., som bekant är, offentliggöra sina räkenskaper, och det är således icke konstigt att af dem få veta huru stor behållningen var vid innevar. riksdags början.
Riksg:s-kont:s reglemente, jemfördl med räkenskapen, visar för öfrigt både hvad kont. eger att i inkomster påräkna, och hvilka utgifter som på kont. äro anvisade, och sålunda beböfver man icke mycken räkenskapsvana för alt med ledning häraf sammanfatta en sådan kalkyl, som den ifrågavar. och på detta sått är ock densamma tillkommen.
De officiella handlingar, hvilka Hr Sandströmer upgifvit sig hafva begagnat, för upgörandet af de beräkningar öfver Riksg:s-kont:s ställning, som legat lill grund för den nåd. proposm, äro till både innehåll och beskaffenhet mig nogsamt bekanta.
Men dessa röra, hvad räkenskapsutdragen beträffar, en förfluten lid, och kunna i högst obetydlig mån tjena till ledning för bedömande af Riksg:s-konl:s ställning för den kommande liden.
Derföre, och oaktadt tillgången lill dessa handlingar, har Riksg:s-kont:s öfverstyrelse, när den skolat vidtaga några förvaltningsåtgärder, för hvilkas utförande roan behöft beräkna konl:s penningeställning, i afseende på tillgångar och utgifter, vid perioder, som ännu legat i framliden, alllid funnit sig, af nödig försigtighet, dertill upmanad, föranlåten, att från vederbör, tjenstemän infordra fullständiga och sorgfälligt uprättade kalkyler öfver dessa utgifter och tillgångar, hvilka kalkyler öfverstyrelsen derefter med största noggranhet granskat och genomgått.
Och när nu Riksg:s-konl:s egen öfverstyrelse, som bättre än Regeringen måste känna knutis ställning, har af nöden att pä detta sätt förfara, för alt icke blottställa sig för några misstag i sina beräkningar, så lärer det vara skäligen klart, det Regeringen i ännu högre grad hade varit i behof, att från Riksg:s-kont. erhålla en dylik kalkyl för beräkningarnes upgörande i den K. proposin, och att således de officiellif handlingar, Hr Sandströmer åberopat, ingalunda varit tillräckliga för det ändamål, som med proposin är åsyftadt.
Ilr von Hartmansdorff: Frih.
Raab har sagt, att jag skulle hafva yttrat mig spefullt om Sveriges förhållande till Danmark.
Det har jag hvarken åsyftat eller gjort.
Jag respekterar ett folk, som försvarar sig så manhaftigt som det Danska, och kan icke annat än uttrycka min glädje deröfver, alt det vid detta tillfälle Den 8 Januari.
73 visai sig värdigt den slam vi alla tillhöra; men då man skall lala om eli företag, hvilket, såsom vårt deltagande i Danmarks strid med sina uproriska undersåtare, hvarken var krig eller fred, — hvad skall man dä kalla det?
Jag begagnade ordet fejd; om något spefullt ligger deri, så har jag icke velat det.
Frih:n tilläde, att då Konungen i Sitt thrental löfval eftergift af den ifrågavar. skatten, så innebure min motion eli försök, att åstadkomma ett Kongligt löftes brytande.
I sin nåd. propos., om Statsverkets tillstånd och behof, af d. 15 sistl. Nov., har Konungen, sid. 16, yttrat: ”med afseende å detta lyckliga förhållande, har ock K.
M. velat lill R.
St. öfverlemna, huruvida icke R.
St. skulle finna lämpeligt förklara, att från och med nästkommande år, debitering af den serskilda bevillning, som vid sista riksdagen fastställdes, till godtgörande af krigsrustningskostnader, icke vidare skall ega rum, och således denna afgift, efter upbärandet af hvad för innevar. år belöper, uphöra.”
Konungen har följaktligen ingenting annat gjort, än lian lagligen kunde göra, nemi. öfverlemna till R.
St. huruvida de ville låta skatten uphöra, eller på annat sätt fylla rikets behof.
Denna propos. är konlrasignerad af Ilr Sandströmer.
Hvilket är nu bättre, antingen att låta den ifrågavar. beskattningen fortfara såsom hon blifvit beviljad eller alt först efterskänka henne, och, när penningar sedan brista, åtaga sig en annan.
Raab har vidare talat om min motion, såsom vore den framställd pä fleras vägnar än mina egna.
Jag talar aldrig pä andras vägnar än mina egna, och vet knapt om jag pä förhand meddelat denna min motion åt flera af Ståndets ledamöter.
Har jag på förhand talat derom, så har det måhända varit med någon af Konungens rådgifvare.
Om det vid åtskilliga tillfällen inträffar, att detta Stånd beslutar i öfverensstämmelse med de meningar jag yttrat, sä kommer det tvifvelsutan deraf, att jag talar hvad de flesta tänka.
Hvilken som gör på samma sätt, han får också bifall inom detta Hus.
Ståndets sjelfständighet rubbas hvarken af mig eller någon annan.
Föreslår jag något, som strider mot dess mening, så skall det hädanefter såsom hittills visa sig, att jag får orätt.
Hr Mannerskantz, Carl Axel: Tvisten mellan Hrr Printzensköld och Sandströmer torde bäst kunua slitas vid den framtida beräkning af tillgångar, som kommer att ske inom SlatsUtsk.
Föredrogs och remitterades till RankoUtsk.
Gyld en stolpes, Ant. Gabr., d. 30 sistl.
Dec. e. m. på bordet lagda motion, att R.
St. måtte i und:het anhålla, att K.
M. täcktes hädanefter låta utöfva den framtida upsigt och kontroll öfver Götha kanals vidmakthållande, som för närvar, är updragen åt R.
St:rs Fullmäktige i Ranken och Riksg:s-kont. - 74 hD e n 8 Januari.
Föredrogs och remitterades till Bevilln.Utsk. Frih.
Cederströms, Hildolf, d. 30 sisth Dec. e. m. pä bordet lagda motion om bibehållande af nn gällande Tulltaxa m. m. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: R. o. Ad. beslöt nyss, att till Bankolltsk. remittera Gr.
Gyldenstolpes motion ang:de den närmare kontrollen öfver underhållet af Götha kanal.
Det må visserligen vara rätt att så skedde, ty Bankofullm. hafva för närvar, en sådan kontroll sig ålagd; men samma kontroll som Bankofullm., hafva äfven fullm. i Riksg:s-kont., och stadgandet derom finnes intaget i reglementet för nämnde kontor.
För min del skulle jag derföre tro, att man borde jemväl remittera motionen till StatsUtsk. hvarom jag anhåller om propos.
Uppå i auledn. häraf framställd propos. remitterades Gr.
Gyldenstolpes ifrägavar. motion jemväl till StatsUtsk.
Ilr Ribbings, Arvid, d. 30 sisth Dec. e. rn. på bordel lagda motion, ang:de uprällande af eli lagförslag om inteckning lill säkerhet för fattigvården.
Hr Ribbings motion innehåller ett förslag, all hvar och en jordbrukare, som begagnar ett visst antal arbetare, skulle för deras framlid och för den möjliga fattigvården i och för deras familjer låta inteckna sin egande jord, samt alt, om jorden skall vara sä pass intecknad att vederbör, deri icke för dem fannö tillräcklig säkerhet, han icke må antaga några arbetare, med mindre han till dem afstår jord, tillräcklig för familjens framtida underhåll.
Delta skall vara grundadt pä ett förslag af Just.Ombudsm.
Jag har mycken vördnad för de lagkloke lingne och deras åsigter; men som practicus får jag förklara, att detta förslag är af beskaffenhet att i framtiden göra mera ondt än motionären troligtvis tänkt sig.
Jag vilh visserligen icke föreställa mig all motionären skall få många försvarare i LagUtsk.; men i allt fall anser jag det orätt att låta den härifrån afgå utan att dervid göra några anmärkmr.
Jag ber alltså få fästa upmärksamhelen derå, att för den oförmodade, olyckliga händelse, att ett sådant förslag skulle kunna bli lag, så skulle det vara rälla sättet att helt och hållet förstöra all frihet i arbets-aftal och derigenom skada lika mycket begge parterne, både den som behöfver använda arbetare, och den som behöfver söka arbetsförtjenst.
Jag vill nu egentligen fästa mig vid de sednare, eller de arbetssökande.
Det är klart, alt om desse icke kunde employeras hos någon, sora ej vore skyldig att underkasta sig ett så förskräckligt onus, som molionen afser, så skulle tillfälle till arbetsförtjenst minskas, och möjligheten för arbetaren alt söka sig en bättre utkomst, än den som beviljas honom der han en gång blifvit fästad nästan försvinna, ty ingen skulle vilja laga emot flere arbetare än hvartill han vore nödsakad.
Följden skulle, de facto, bli lifegenskap för Den 8 Janna r i.
75 den fattige, oell i allmänhet minskning i verkställdt arbete, och således minskad produktion, hvilken sednare är villkoret för all förkofran.
Vidare ville jag väl veta hvar den ifrågaställa säkerheten skulle fås för personer, som icke användas för jordbruket, t. ex. fabriksarbetare och dem som egna sig åt hvarjehanda handtverk?
Äfven de kunna ju bli fattige, och skola äfven de försörjas af jordbruket?
Jag hoppas att icke behöfva vara vidlyftigare, utan inskränker mig till den anhållan att denna min rekommendation må åtfölja remissen af motionen till Utsk.
Jag tager mig friheten vid detta tillfälle yttra en grundtanka, som jag länge hyst rör:de denna fråga, och som jag tror förtjena!' mycken upmärksamhet.
Om man en gäng vill söka grundligt afhjelpa alla de tvister, alla de svårigheter, som upstå i fråga om fattigvården och i fråga om sådane personers hållande till arbete, som mäste ställas under allmän upsigt, om man, säger jag, en gäng vill gå till botten med frågan, så skall man stadga att den socken, der individen är barnfödd, den är och förblifver hans hemort, han må derifrån hafva varit aflägsnad i 2 eller 40 år.
Dä uphör den fattige att sakna ett fädernesland.
Men så länge han icke eger rättighet att komma tillbaka till sin födelsesocken, framkallas sådane förslag som det förevar., eller andra lika outförbara, ehuru i grunden välvilliga.
Jag har i en komité', der jag var ledamot, gjort beräkning öfver ett par tusen häktade personer, som då funnos och för hvilka fråga var att bereda utväg till sysselsättning.
Jag tog mig före ali efterse hvar dessa individer voro barnfödde, och hvar de sednast varit skattskrifna, och resultatet blef, att om de antogos hörande till sina födelsesocknar, blef tungan af deras försörjande genom arbete jemnare fördelad, men om deras hemvist skulle rättas efter skattskrifningsprincipen, hopade sig tungan på ett mindre antal socknar, under det andra undgingo densamma.
Lägges nu härtill den omständigheten, att om en person, som lemnar sin socken, måste komma tillbaka till densamma, i händelse han framdeles råkar i fattigdom, och att socknen således har att möjligen vänta sig hans återkomst, så tager socknen större omvårdnad om barnens sedliga upfostran, samt kan, med temmelig säkerhet, på grund af kyrkoboken, beräkna det antal, som i framtiden sannolikt kan falla den samma till last.
Nu deremot löper hvarje socken fara, att få personer lill fattigvård, som icke tillhöra densamma, och detr socken, som häst ordnar sina fattigvårdsanstaller, får vidkännas större tunga af inflyttande medellösa, hvilka snart falla fattigvården lill last, än den som vårdslöst gatt till väga med dessa anstalters ordnande, ty dit vill ingen inflytta.
Jag bifogar dessa allmänna anmärkmr, emedan jag tror att i dem ligger en väsendtlig grundsats, som ofta blir förbisedd.
Jag vill visserligen icke bidraga till diskussioners onödiga förlängande vid remiss af motioner, men jag anser den tanka, som Hr Lefrén nyss yttrat, så ingripande och tillika så farlig, alt jag ej kan underlåta att beledsaga den med några 76
Den 8 Januari. få ord.
Den värde talaren liar sagt, att den enda rätta grund för fattigvårdens utgörande vore, att hvar och en skulle tillhöra den socken der han vore född.
Jag ber alt få fästa upmärksamheten på hvilka olägenheter det skulle medföra.