Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får till alla delar instämma i Gr. von Flåtens reservation.
Jag anhåller att få instämma i den af Gr. von Platen upläsla reservation.
I den af Gr. von Platen anförda reservation får äfven jag instämma.
Härmed får jag äran förklara, att jag instämmer i den af Gr. von Platen afgifna reservation.
Hr von Krajmer, Anders Rob.:
Ulan att vilja obetingadt underskrifva den i Frih.
Palmsljcrnas reservation uttryckta grundsats, alt endast ett på Slåndsval bygdt representations-förslag är lämpligt alt antagas instämmer jag likväl i samma reservation, så mycket heldre som jag, i likhet med honom, anser en representalions-förändring vara en af fäderneslandets vigligaste angelägenheter och ett allmänt erkändt samhällsbehof.
O •• o o Hr Akerman, Fredr.:
Afven jag anlialler att fa anmäla min reservation emot R. o.
Ad:s beslut i representations-frågan.
Gr. von Lantinghausen, Erik Albrecht:
Emot det beslut, hvarigenom R. o. Ad. förkastat det från sisth Riksdag livilande grundlagsändrings-förslag, får jag i prol. nedlägga min protest.
Jag yttrade mig icke under den discussion, som föregick det beslut, emot hvilket så många af R. o. Ad:s ledamöter nu reservera sig, och hade icke heller ämnat nu yttra mig, så framt icke reservanternas växande antal likasom upmanat hvarje ledamot af detta hus att tillkännagifva sin åsigt i ämnet.
Jag får således förklara att ehuru jag icke kan i hufvudsaken instämma i de afgifna reservationerna, eftersom jag röstade emot förslaget, jag likväl har den tillfredsställelsen att kunna förena mig, såväl i den af Frih.
Palmstjerna yttrade åsigt i afseende å 336 Den 22 Mars f. ra. följderne af ett alltför ihärdigt motstånd emot hvarje representations-reform, som i flera af de, af Gr. von Platen uttalade åsigter.
Men jag hade önskat att dessa åsigter hade lyckats göra sig gällande inom detta Stånd, då det af K. M. till 1848 års Ständer afgifna representations-förslag, vid sisth Riksdag af R. o. Ad. förkastades.
Att det ifrågavar:de förslaget rönt samma öde, deröfver har jag, som ogillar förslaget, ej skäl att beklaga mig.
Jag anhåller att få helt och hållet förena mig i de åsigter, som Gr. von Platen i sin reservation uttalat.
Hr Lilliehöök, Carl Berthild:
Då så mångå ledamöter af R. o. Ad. nu hafva reserverat sig emot det beslut, som Ståndet i representations-frågan fattat, torde det icke vara ur vägen, att en af R. o. Ad:s ledamöter, som bidrog till nämnde beslut, i korthet redogör för hufvudskälet för hans votum.
Jag röstade emot förslaget, derföre att det ej var åtföljdt af vallag, vid hvilket förhållande jag ansåg, att jag genom att bifalla förslaget skulle handlat lika orätt, som en hufvudman för någon af R. o. Ad:s ätter, den der utfärdade fullmakt att intaga säte och stämma å Riddarhuset åt en för honom alldeles fremmande person.
IIr Tornerhjelm, Rudolf:
Jag instämmer i den reservation, Frih.
Då jag altid älskat ett öppet uttalande af de åsigter och öfvertygelser, man uti förekommande vigtiga frågor fattat -och hyser, samt enär jag befarar att det af mig straxt i början af denna förhandling uttalade enda ordet: ”instämmer” måhända kunnat blifva öfverliördt och sålunda ej komme att i prot. inflyta, anhåller jag härmed få tillkännagifva, det jag till alla delar förenar mig i den reservation, Frih.
I den reservation, som blifvit af Frih. Palmstjerna afgifven, får jag till alla delar instämma.
Hr af Sillén, Lars Gabr.:
Jag anhåller att få instämma i Gr. von Plåtens reservation.
Då jag nu anhåller att få till prot. afgifva min reservation emot R. o. Ad:s beslut öfver det sedan sisth Riksdag hvilande grundlagsändringsförslaget, vill jag tillika förklara, att denna min reservation ingalunda innefattar något medgifvande deraf, att det fallna förslaget innebar det bästa sättet för vår representations ombildning, ehuru detsamma, enl. min tanka, under nuvande förhållanden utgjorde ett tjenligt medel att närma sig ett önskadt mål.
Hr af Ekenstam, Israel, hade inlemnat ett så lydande Mern.:
Af sjukdoms-förfali hindrad, allt sedan jag d. 15 sisll. Febr., mot midnatt, afgaf mitt votum uti representations-frågan, alt anmäla - Den 22 Mars f. m. 337 mäla min reservation emot voteringens afslående utgång, får jag nu vördsammeligen anhålla, att vid justerings-tillfället få en sådan min reservation i prof. förvarad.
Mig synes högeligen ändamålsvidrigt, att förkasta ett förslag, derföre att det1 ej är fullkomligt, då det likväl är vida bättre än hvad, som i samma afseende förut finnes; ihågkammande jag härvid det af gammalt kända Franska ordspråket, som säger, att ”det bästa fortfar alltid att vara det godas fiende”:
Deremot under ett blott förbällradl representations-skick, hade man dock hort kunna hoppas, alt snarare komma till det önskvärda, än under ett fortsatt användande af ett representalions-sätt, som allmänneligen erkännes vara förkasteligt.
Det kan naturligtvis icke anstå någon, som bidragit till det omförmälda förslagets fall, att göra invändning deremot, att förslagets anhöriga och vänner beklaga sorgen, eller att detta sker under en hög anförares ledning och med stor högtidlighet.
Men då härunder blifvit yttradt, att förslagets förkastande skulle innebära förklaring, dels att Ståndet ej velat lösa det ord, som vid en föregående Riksdag gifvits, att R. o. Ad. vore färdig att för en syftesenlig representationsförändrings genomförande, offra den personliga sjelfskrifvenheten, dels att Ståndets beslut afsett upskof till en oviss framtid med denna samhällsvigtiga frågas afgörande, så nödgas jag, som gått längre än någon annan i fråga om sjelfskrifvenhetens upoffrande, å motsatta sidan förklara, det jag likväl ansett mig alldeles oförhindrad att motarbeta det ifrågavarrde förslagets antagande, emedan jag ansett och anser det vara behäftadt med ännu större brister än dem, som vidlåda vårt nnvarule represeutations-sätt.
Att samma tanke äfven ledt de öfriga medlemmarne af det flertal, som ogillade förslaget, har jag all anledn. att antaga.
Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, hade inlemmat följande Mern.:
Sedan jag haft tillfälle att taga kännedom af den reservation som Hr Frih. C. 0.
Palmstjerna ämnar afgifna emot det af II. R. o. Ad. d. 15 sisth Fehr. fattade beslut att förkasta det sedan sista Riksdagen hvilande förslag till ändringar i våra grundlagar, anhåller jag att till alla delar få förena mig om och instämma i samma reservation, såsom fullkomligt öfverensstämmande med det af mig till Ståndets prof. samma dag afgifna yttrande.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl
Afven jag får förena mig med alla dem, som beklagat, att det ifrågavande förslaget af R. o. Ad. förkastades.
Min bevekelsegrund härvid är icke, att jag anser förslaget vara det fullkomligaste bästa, ty här i lifvet upnås aldrig något sådant, hvarken af individer eller samhällena, men jag anser förslaget innefatta en väsendtlig och god förbättring af det bestående representations-skicket och derföre skulle jag äfven hafva röstat för detsamma, ifall jag vid beslutets fattande varit här tillstädes.
Jag anhåller att denna min mening måtte blifva i prot. antecknad. 5 H. 22 338 Den 22 Mars f. m.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel, haele inlemnat ett Mern. af följande innehåll:
Efter det jag varit i tillfälle att taga kännedom af den reservation som Statsrådet Hr Frih.
Palmstjerna har för afsigt att till R. o.
Ad:s prot. afgifva emot Ståndets d. 15 nasti.
Febr. fattade beslut i den då förehafda fråga om ändringar i grundlagarne, får jag härmed till prot. anmäla, att jag i nämnde reservation mig förenar.
Afven jag inser och erkänner den rätt, som framkallat de inånga reservationer, hvilka här blifvit afgifna, men jag önskar att för framtiden befria mig från de tillmälen, som i desamma blifvit framkastade emot de personer, hvilka med deras röster bidragit till förslagets fall, hvarföre jag i allo förenar mig i det yttrande, som Hr von Hartmansdorff nyss afgaf.
Jag får till alla delar instämma med Hrr von Hartmansdorff och Adelborg. Frih.
Åkerhjelm, Carl: Inan R. o. Ad. till behandling företager StatsUlsk:s Utlåt.
JVå 64, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster, anhåller jag att fä hos det Ilöglofl.
Ståndet hemställa, huruvida icke det vore lämpligast att först handlägga och afgöra de vid Utlåt, fogade bilagor från och med Litt. A. t. o,, m. Litt. G., och sedermera öfvergå till behandlingen af sjelfva Utlåt.
Vinsten af detta förfaringssätt blefve, att disenssionen öfver hvarje serskild punkt af Utlåt, icke skulle blifva så sväfvande som ifall R. o. Ad. ginge tillväga på motsatt sätt eller behandlade bilagan i sammanhang med den punkt i Utlåt., hvartill bilagan hårde.
På grund häraf anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. å hvad jag nu haft äran föreslå.
Jag egde på förhand kännedom derom att fråga skulle väckas om sakens behandling n 0 pa det sätt, Frih.
Åkerhjelm nu föreslagit.
Tvekande huruvida det vore rikligt, har jag derom rådgjordt med andra Riksdagsmän, hvilka ansett, det förut brukliga förfaringssättet att behandla bilagan i sammanhang med den punkt i hufvud-betänk., hvartill hon hörer, vara det riktigaste.
Jag vill likväl icke göra några invändningar, antingen man börjar med slutet, eller med begynnelsen, emedan man, i båda fallen kommer till samma slutföljd.
Jag öfverlemnar derföre åt Hr Gr. o. Landtm, att vidtaga det föredragningssätt, han anser vara riktigast och lagligast.
Lika med Hr von Hartmansdorff tror jag att det vid föreg:de Riksdagar varit vanligt, ' att man, då bilagor åtföljt det s. k. inkomst-betänk., pröfvat och afgjort bilagan i sammanhang med den punkt i Retänk., sorn bilagan angick.
Jag tror äfven, att ett sådant behandligssätt är Den 22 Mars f. m. 339 det rätta, och kan för min del icke finna någon fördel ligga i det förfaringssätt, hvarom Frill.
Åkerhjelm gjort framställning.
Frih. af Ugglas, Curt Gusf.:
Jag ber att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet deruppå, att de s. k. bilagorna icke blifvit af StatsUtsk. såsom-bilagor behandlade.
De utgöra 7 serskildta Utlålrn, innehållande svar på dels K. M:s Propos:r, dels enskildta Riksdagsmäns motioner.
Jag kan för min del icke finna annat än att det vore ändamålsenligt att först afgöra dessa serskildta Utlåtm, enär beslutet öfver dem kommer att inverka å afgörandet af inkomst-Betänk.oi dess helhet, hvarföre jag förenar mig i den hemställan Frih.
Åkerhjelm gjort.
En ledamot har ifrågasatt fördelen af det föredragningssätt jag förordar, och af sådan anledn. vill jag närmare utveckla, hvaruti, enl. milt förmenande, denna fördel består.
De i fråga var: de bilagorna innehålla grunderna för beräkningen af åtskilliga utaf de Stats-inkomster, hvilka finnas i sjelfva Utlåt, utförda.
Det måste således vara en fördel att, innan man yttrar sig öfver det belopp, hvartill en Stats-inkomst blifvit beräknad, förut hafva fattat beslut ang:de den grund, på hvilken beräkningen hvilar.
I fall mitt förslag antages, undviker man att på samma gång öfverlägga ang:de beräkningens belopp och grunden för beräkningen och härigenom måste naturligtvis öfverläggningen vinna i enkelhet och reda.
Ehuru jag fullkomligt gillar de skäl, Frih.
Åkerhjelm andragit, kan jag för min del icke finna, hvad det skulle göra, om bilagorna föredragas på samma gång som de motsvarande punkterna i Utlåt.
Jag tror tvertom att ett sådant förfarande är lämpligt, och då praxis gifvet- vid handen, att så förut skett, tror jag att man derigenom undviker en obehöflig vidlyftighet i discussionen, emedan de 2:ue saker, sorn blifva föremål för discussionen, utan tvifvel ingå på hvarandras områden.
Då man således förekommer discussionens vidlyftighet och ingen anledn. förefinnes, att förveckling af de håda ämnena derunder skall npstå, anser jag för min del, att bilagorna ej böra till behandling företagas förrän i sammanhang med de punkter i hufvud-Betänk., dit de höra.
Jag tänker lika med Hr von Hartmansdorff och anser Hr Gr. o. Landtm, vara häst i tillfälle att pröfva och bestämma det föredragningssätt, som i detta fall är det lämpligaste.
Jag har således icke begärt ordet för att bestämdt yrka det ena eller andra föredragningssättets antagande, utan anledningen dertill är endast Frih. af Ugglas’s yttrande, att de s. k. bilagorna utgjorde serskildta, fristående Betänk:n Jag får då fästa denne värde ledamots upmärksamhet derå, att sjelfva Utlåt, hänvisar till bilagorna.
Som exempel härå får jag nämna att ä pag. 5 läser man ang:de koppar-räntan: ”härvid förekommer väl, att, derest R.
St:r, på sätt Utsk. i bilagde, denna dag afgifna, Utlåt.
B. tillstyrkt, bifalla K.
M:s atlätna Nåd. 22 * 340 Den 22 Mars f. m.
Propos. örn nedsättning uti afraden utaf Fahlu Bergslag för Stora Kopparberget från hvart 10:de lill hvart 30:de
S/ca af tillverkningen, härigenom en betydlig minskning å denna inkomst-titel skulle upkomma”.
Utsk. har således icke försummat att å de ställen i Utlåt., der sådant varit behöfligt, meddela hänvisning till bilagorna.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han i afseende på denna discussion och vädjandet till hans tanke borde uplysa, att han eftersett huru vid föreg:de Riksdagar med pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt, om beräkningen af Statsverkets inkomster bade lillgätt och dervid funnit att vid sednaste Riksdag, då blott en bilaga och vid 1847 och 1848 årens Riksdag dä flere bilagor åtföljt sagde Utlåt-, R. o. Ad. upskjutit behandlingen af de punkter, som stodo i sammanhang med bilagorne, tills bilagorne efter det hufvudsakliga Utlåt:s genomgående, blifvit afgjorde.
Den olikhet hade likväl egt rum, att samma Utlåt, vid föreg:de tillfällen verkligen varit försedde med bilagor, hvaremot StatsUtsk. nu afgifvit serskildta Utlåt:n, ehuru under samma nummer, som det hufvudsakliga Utlåt, i ämnet, hvarföre det också mötte någon svårighet att öfvergå från ett under pröfning varande Utlåt, för att företaga ett annat.
Hr Gr. o. Landtm, trodde att ehuru man efter behag kunde antingen först företaga hufvudsakliga Utlåt, och dervid förbigå de med bilagorna sammanhang egande punkterne, tills bilagorne blifvit afgjorde, eller först företaga bilagorne till pröfning, det sednare skulle leda till en kortare discussion, emedan i sådant fall sjelfva beräkningsgrunden blefve afgjord, inan man företog den punkt, som innehöll tillämpningen, och dermed endast förekomma att afgöra huruvida den utförde siffran var med den antagna grunden öfverensstämmande; hvaremot, om både punkten och bilagan föredrogs på en gång, man finge tvenne frågor att afgöra, nemi. om såväl beräkningsgrunden som siffrans öfverensstämmelse dermed.
Tersmeden; Ehuru jag icke vidare vill motsätta mig det föredragningssätt, Frih.
Åkerhjelm föreslagit, sedan detsamma blifvit af Hr Gr. o. Landtm, gilladt, ber jag dock att få erinra, att dé bilagor till ifrågavande Utlåt., hvilka blifvit betraktade såsom serskildta Betänk., bära samma nummer som hufvud-Betänk., hvilket tyckes utvisa det meningen mätte hafva varit att de skulle behandlas i sammanhag med sistnämnde Betänk, och icke serskildt.
Resultatet blifver visserligen detsamma, men då jag för min del ej kunnat finna någoi^. fördel upkomma af det nya förfaringssättet, anser jag att man bordt förblifva vid det ganda.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad., O ' i öfverensstämmelse med Frih.
Akerhjelms förslag, behagade upskjuta behandlingen af StatsUtsk:s först å föredragnings-listan förkommande Utlåt.
JY° 64 tills li. o. Ad. fattat sina beslut om samma Ulsk:s Utlåt.
J\° 64 Litt.
G, ropades Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Den 22 Mars f. m. 341 Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 15 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt.
JV° 64, Litt. A, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de anslag till erforderliga ersättningar för beredande af rättelse uti Salpeterhjelpens beräkning inora Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län.
Hr von H art mans dorff, A ug.:
Statenvara skyldig hålla rusthållare inom de Småländska länen skadeslöse för den minskning i augmentsräntor, hvilken skulle blifva en följd af bifall lill StatsUtsk:s Utlåt.
Utsk. har ansett hvarje tjensteman, som genom salpeterhjelpens högre beräkning haft större inkomst, böra tillerkännas ersättning för hvad han, genom skattens förändrade beräkningssätt förlorar.
Men, om rusthållarne, säger Utsk., att de ej kunna hafva bättre rätt än kronan och att då kronan ej varit berättigad att upbära salpeterhjelpen till så högt belopp, som densamma hittills blifvit af augmentshemmanen erlagd, borde icke heljer rusthålfarne få ersättning för hvad de genom rättelse i skattens beräkning förlora.
Jag frågar då: ”har tjenstemanen, som fått indeld lön genom anvisning å kronans salpeterlijelp, bättre rätt än kronan?”
Om svaret härpå måste utfalla nekande: så borde tjenslemänncn förlora lika mycket som rusthållarne.
Antingen borde tjenstemännen, de nuvande ej mindre, än de blifvande, hafva erhållit ingen ersättning eller och skulle en sådan hafva blifvit tillerkänd blott de nuvande tjenstemännen, men, vid deras afgång, uphört.
Intetdera har likväl blifvit föreslaget, utan full ersättning har tilldelats alla kronans tjenare, från Landshöfdingen ända ned till enspännaren och fjerdingsmannen.
Om 1111 desse sistnämnde, hvilka äro med bönder och rusthållare jemförlige, få ersättning, hvarföre skola de rena bönderna, eller sådana, som äro utan all tjenstebefattning, icke få njuta samma förmån?
I stället att söka bereda godtgörelse åt augmentshemmanens egare för hvad dessa hemman under 150 år för mycket i skatt erlagt — hvilket icke blifvit ifrågasatt — föreslår Utsk., att de augmentstagande, eller rusthållarne, skulle för all framtid mista lika mycket, som de augmentsgifvande tillförene betalt för mycket.
Det kunde möjligen ursäktas, om förhållandet vore sådant, att rusthållarne i Smålaild vore lika väl lottade som deras vederlikar i andra landskap, t. ex. i Upland, der rusthållarne vinna på rustningen.
Men då detta icke är händelsen,utan Småland är svårare betungadt med krigsfolks underhåll än något annat landskap, emedan det håller 4 hela regementen, en del af 2:dra Lif-grenadier-regtet och dessutom en mängd båtsmän, synes mig det sätt, hvarpå Smålänningarne blifvit behandlade, vara för hardt.
Utsk. har varit lika strängt mot vissa allmänna inrättningar.
Militieboställs-kassan t. ex. skulle mista omkring 179 R:dr.
Det gör ingenting, säger man, ty summan är så obetydlig.
Men man bör ihågkomma, att denna kassa redan är oförmögen att underhålla militie-boställena i vederbörligt skick.
Dessutom mäste kassan årligen utgifva omkring 6,300 R:dr, till aflöning ät en 342 Den 22 Mars f. m. del Krigs-Collegii tjenstemän.
Jag bar vackt motion om rättelse 1 sistnämnde missförhållande, men Utsk. lärer icke hafva fästat något afseende derå.
När kassan kan tåla vid en utgift af 6000 R:dr, så tycker Utsk. troligtvis, att hon jemväl kan uthärda en minskning i sina inkomster af så ringa betydenhet, som 179 R:dr.
Jag bestrider riktigheten af dylika slutsatser och yrkar, att ifrågavande kassa måtte få full ersättning likaväl som andra.
Enahanda är förhållandet med Wadstena Krigsmanshus-kassa, som skulle förlora omkring 612 R:dr.
När man nu vet, att denna kassas medel användas till pensionering af uttjenade soldater: så inser man att genom henne anslag åt personer åstadkommes.
Hvarför har Utsk., vid sådant förhållande, varit så kargt äfven mot henne?
När man derjemte kanner, att hon, till tjenstemäns aflöning i Krigs-Colkm, årligen får vidkännas en utgift af 5,866
R:dr hvarifrån jag förgäfves sökt befria henne: så är denna kassas ställning än värre.
När man ihågkommer, att soldatpensionerna äro så knappa, att somliga endast upgå till 12 R:dr, så finnér man, att med de 612 R:dr, som Utsk. velat fråntaga kassan, skulle 51 soldater kunna pensioneras.
Jag bestrider derföre äfven detta förslag.
Invalidfonden skulle förlora 69 R:dr.
Den är äfven inrättad för samma välgörande ändamål, som Krigsmanshus-kassan, och bör derföre, enl. min åsigt, icke tillskyndas någon förlust.
När andra inrättningar än de, som afse militär-väsendet, ifrågakomma, såsom Wexiö Gymnasium och Wisingborgs Skola, så finner Utsk. nödigt att lemna full ersättning med 11 R:dr åt de'n förra och 144 R:dr åt den sednare inrättningen.
Men hvarföre har icke
Utsk. på samma sätt förfarit emot hospitalen och Tryserums sockens fattigkassa, hvilka äfven höra lill Ecklesiastik-verket, och hafva så ringa fordringar, som hospitalerne 15 och fattigkassan 2 R:dr, men enl.
Utsk:s förslag skulle förlora dem?
Jag anser detta förfarande mot dem, som ej i Utsk. hafva lika goda förespråkare, som Wexiö Stift, vara partiskt, och alldeles oriktigt, icke allenast för sakegarnes skuld, utan i främsta rummet folden orättvisa grundsats, man härigenom lemnat insteg, nemi. den att borttaga något från dem det lagligen tillhörer, utan att derföre gifva ersättning.
På grund häraf, får jag vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att återremittera denna del af Utlåt.
Den siste värde talaren har egentligen fästat upmärksamheten deruppå, att StatsUtsk., enligt hans förmenande, begått en obillighet, då Utsk., som föreslagit, att åtskilliga såväl militära som Landt-Stats-tjenstemän skulle fä ersättning för den genom salpeterhjelpens olika beräkning dem tillskyndade förlust, icke ansett en sådan ersättning böra tillkomma augments-tagarne.
Den värde talaren har frågat: ”Då tjenstemännen få ersättning, hvarföre skola icke innehafvarne af augments-räntor jemväl åtnjuta en sådan?
hafva de sednare icke lika god rätt som de förre?”
Vid besvarandet af denna fråga beder jag att få fästa såväl den värde talarens som Ståndets upmärk - Den 22 Mars f. m. 343 samliet deruppå, att, åtminstone hvad Militär-Staten beträffar, en af båda Statsmakterna erkänd och gillad lönereglering försiggått.
Vid 1833 års lönereglering bestämdes det, att lönerna för MilitieStaten skulle beräknas tili det belopp, hvartill boställenas afkastning och de indeldta räntorna upgingo, och det tillskott af kontanta medel, som Ständerna vid näst föreg:de Riksdag beviljade, lämpades derefter.
Hade icke detta förhållande inträffat, så skulle Hr von Hartmansdorffs anmärkn. möjligen ega grund, men då vid löneregleringens upgörande man beräknat, att salpeterhjelpen skulle utgå efter förvandling, samt K. M. nu föreslagit, att denna ränta, i likhet med hvad fordom egt rum, framdeles må beräknas endast efter kronovärdi, så torde en hvar inse billigheten deraf att de tjenstemän, hvilka vid 1833 års lönereglering, fått sina löner fastställde, sådana de då utgingo och beräknades, erhålla ersättning för den löneförminskning, de till följd af salpeterhjelpens förändrade beräkningssätt få vidkännas.
Vidkommande åter Landsliöfdingarne, så och då vid den reglering, af dessa embetsmäns löner, som till följd af Kongl. Bi-efvet d. 24 Febr. 1837 utan serskildta anslag af Statsmedel verkställdes, salpeterhjelpen i Småland blifvit beräknad enl. det belopp, hvarmed densamma genom förvandlingen efter markegång allt hittills utgått, torde R. o.
Ad. finna, att samma förhållande inträffar med dem som med de militära tjenstemäunen.
Beträffande de öfriga landt-stats-tjenstemännen, har K.
M. vid innevar:de Riksdag aflåtit Nåd.
Propos. om reglering af deras löner, dervid i beräkning tagits, att godtgörelse skulle gifvas desse tjenstemän i de Småländska länen, derest salpeterhjelpen i Småland hädanefter skulle utgå endast efter kronovärdi.
Hade denna omständighet icke blifvit tagen i betraktande, skidle förmodligen K.
M. äskat en större summa för landt-slats-tjenstemännens aflöning.
Betraktar man deremot förhållandet med angments-räntorna, så visar det sig, att indelningsverket, som för dessa län afslutades år 1695, inträffade under en tid, då salpeterhjelpen utgick efter kronovärdi, så att vid utgörandet af de augmentsräntor, som blifvit rusthållen till hjelp i rustningen tillagde, salpeterhjelpen erlades efter nämnde beräkningsgrund och icke efter markegångsförvandling.
Agarne af rusthållen kunna naturligtvis icke erhålla annan eller bättre rätt än den Kronan sjelf eger, och om, till följd af salpeterhjelpens oriktiga beräkning, en större inkomst, än som lagligen borde ega rum, tillskyndats dessa rusthållare, så kunna de likväl, enl. min åsigt, ingalunda göra anspråk på ersättning för hvad de förlora derigenom att rättelse i ett olagligt förhållande nu verkställes och salpeterhjelpen återföres till det belopp, hvarmed den ursprungligen utgått.
Här har blifvit yttradt, att rusthållen i Småland skulle vara hårdare betungade än rusthållen i andra delar af riket.