Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då under en längre tiderymd, Riksens Ständers Rank, varit förvaltad, jemlikt föreskrifter, hvilkas osfbrutna efterlefnad uppfyllt ändamålet och nationens fordringar, men rubbningen i de deri stadgande Financiella förhållanden, som föranledt till nu öfverklagade oredor i penningeväsendöt, allena tillkommit, i följd af Riksens Ständers egne, emot deras om; buds tillstyrkanden, år IS09 vidtagne beslut, har det varit att förmoda, att af erfarenheten varnade, Riksens Ständer häldre skulle bibehålla dess BancoUtskott vid de rättigheter, som detsamma, på dess principalers vägnar ännu innehafver och aldrig missbrukat, än att sjelfva ingå i utöfningen af desamma, och i öfverensstämmelse härmed har icke anledning saknats till den tanke, att publiciteten af Bankens tinancielle ställning såsom icke af nödvändigheten påkallad, åtminstone icke borde fordras förr, än i följd af en redan beslutad re. alisation, och i sammanhang med de åtgärder dervid, sorn kunde lämplige anses, men då denna publicitet synes af allmänna rösten vara bestämdt påkallad, torde en erinran deremot, vara utan ändamål, särdeles sorn, i sjelfva verket nationen redan förut genom FinanceComitéens beräkningar torde vara upplyst i det närmaste om ds förhållanden man söker att känna och hvarå en bekräftelse åsyftas, hvilken utan att söka lägga hinder i vägen för den 94 Den 7 Maji f. m. enskildte kännedomen, jag likväl trodt, att i form af officiel uppgift, det kunde vara betänkligt att meddela, sorn möjligen kunde framdeles, utom och inom Riket öppna anledningar till Speculationer, hvilka fordra säkra, men icke vidtagas på de hittills, blott på gissning grundade beräkningar, i anseende till Bankens financiella ställning.
Men om som är att förmoda, den af BancoUtskottet tillstyrkte publiciteten af Bankens ställning, af Ridderskapet och Adeln bifalles, får.jag, för min del vördsammeligen tillstyka att dervid må det vilkor fästas, att de för BancoUtskottet nu gällande föreskrifter, måga orubbade bibehållas till nästinfallande Riksdag, då Riksens Ständer, efter sig då företeende omständigheter äga att derom besluta, och genom hvilket stadgande, hos BancoFullmägtige och BancoUtskottet väckte betänkligheter, i afseende på ändring i de
Banken rörande constitutionelle stadganden, synas komma att förfalla; äfven. sorn jag anser en vidsträcktare periodisk publicitet af Bankens förvaltning och räkenskaper, än hittills ägt rum, icke emedlertid böra föreskrifvas, antingen realisation beslutas, eller åtgärder vidtagas, för dess framtida beredande, hälst i båda fallen, det kunde blifva menligt för, och motverkande ändamålet om de financiella förändringarne, innan nästa Riksdag, i anseende till Bankens reela fond, blifva allmänt kände.
Med erkännande att publicitet i allmänna ärender är en rättsfordran hvarföre i allmänhet icke bör läggas hinder i vägen, måste likväl undantag medgifvas i financielle liksom ministerieile ärender, då för beredande af allmän nytta, omständig, Den 1 Maji f. m. 95 heter deri påkalla inskränkning, och likasom ett handelshus, under fördöljande af sitt financielle tillstånd af opinionen understödt, ej allenast kan upprätthålla sin credit, utan äfven finna utvägar att derunder förbättra en ofördelagtig ställning, så, med förutsättning att vår Banks inrättning fortfarer att blifva oförändrad , kan, i enahanda förhållande, ett icke offentligt görande af vår Banks financielle ställning, i afseende på Silfver Fonden i critiska tidpunkter blifva af obestridlig nytta , hvarpå exempel, som alltid meddela den säkraste bevisning, kunna hämtas ifrån Bankens egen historia, enär efter en misslyckad realisation, det befanns att omkring tvåtredjedelar ai Silf— verFonden blifvit utvexlad, detta förhållande för allmänheten okändt, likväl icke verkade på opinionen till nedsättning af Bancosedlarnes värde, då deremot, om rätta förhållandet varit officielt kändt, den mindre återstående delen af reela fonden, sannolikt i följd af misstroende, äfven hade ifrån Bankens hvalf utvandrat, och mesurer till återförande af en förbättrad ställning hade blifvit förfelade.
Jag tror, för min del, att erhållande allmän kännedom om Bankens reela fond icke har något inflytande på Coursförhållanden, eller beräkningar af myntvärdet, i afseende hvarpå, ett förbättradt förhållande allena bör väntas af fördelagtig utrikes handel och allmän och enskildt sparsam hushållning, hvaremot jag tror att allmänheten med fullkomlig anledning fästar en större och ogillande uppmärksamhet derå, om genom en skadlig tillökning af Ban - Dm 7 Maji f. m, kens sedlar, deras innehafvares förmögenhet minskas och undergräfves, än om några få tunnor guld-mera eller mindre i Silfver förvaras i Bankens hvalf. NrO 3.
Grefve Hård, Carl Gnjlaf; Herr Hjertås motion, som föranleclt det nu till pröfning företagna BancoUtskottets Betänkande, går derpå ut, att Bankens tillstånd mätte inför nu församlade
Ständer i alla dess delar framläggas; och jag anser Utskottet hafva bordt inskränka sitt utlåtande tili hvad i de tvänne första punkterne innefattas, utan att nu sätta i fråga något afgörande af Bankens publicitet för framtiden.
Detta är ett särskilt ämne-
Här är frågan, huruvida Bankens ställning nu må för Rikets Ständer yppas, för att grundlägga deras beslut om en förändrad organisation af Bsncoverket.
En annan fråga är, huruvida med antagandet afen förändrad inrätt, ning står tillsammans eller icke, att Bankens ställning och förändringarne deruti allmängöras.
Beträffande hufvudsaken, anser jag uppdagandet af Bankens ställning vara ett nödvändigt vilkor för beslutet om Financeregleringen, hvilket icke kan medföra någon menlig följd; hvarken för verkets credit, eller för de en - Den 7 Maji f. m. 97 enskildes, genom opinionens verkan till nedsättning eller förhöjning af Bancosedelns varde.
Det har ofta blifvit sagdt och det är ganska troligt, att man i det närmaste känner Bankens ställning, så vidt den af dess Böcker kan bedömas.
En bestämd uppgift måste således endast obetydligt skilja sig från hvad man redan vet, och om än skiljagtigheten skulle vara större, ånman förmodar, kunna verkningarne derutaf göras oskadlige, om Riksens Ständer lämpa sine beslut efter omständigheternes kraf.
I alla fall synes mig följderne kunna blifva vådligare derutaf att Rikets Ständer skulle på osäkra grunder bygga sitt beslut i financefrågan, än ds kunna blifva det af ett beslut, som grundar sig på fullständig kännedom om Bankens ställning.
Jag anser alltså Utskottets Utlåtande böra bifallas i hvad första och andra punkterne deraf innehålla, och afgörandet af den tredje böra uppskjutas tills fråga blir om en ny Finance-reglering.
N;o 4- Herr Tham, Wollrath : BancoUtkottet har anfört, ”att det ej anslg sig böra tillstyrka rubbning i gamla BancoFormen Bil. till Ridd. o. Ad, Pr.
IV Band; 38 Den 7 Maji f. ml pä en enskildt Riksdagsmans förslag och att då förra betänkandet uppsattes inga anledningar af de förekomma ärenderna då funnos att understödja ett förslag, stridande emot förra Ständers beslut, men att Utskottet ansåg sin pligt såsom Utskotts Ledamöter, och deras aflagde Ed fordra, att emot den väckte motionen äfven nu yttra deras betänkligheter."
Om på enskildte Riksdagsmäns motioner intet afseennde bör göras, läret ingen ny fråga kunna väckas utan ifrån Regeringen; detta skulle jag tro, vara rakt stridande emot Regeringsformen.
Jag tror det vara Utskottens ovilkorliga skyldighet fästa afseende på enskildte Riksdagsmäns motioner, på deras mer och mindre vigtiga innehåll, den nytta eller skada Staten eller det allmänna deraf kan hämta, med ett ord, att fästa sig vid saken och ej vid personen, antingen motionen strider emot förr fattade beslut eller ej; och ägde icke kommande
Ständer ändra eller förbättra de beslut föregående Ständer fattat, skulle alla saker förblifva i ett och samina skick ehvad verkan deraf följde.
Då förra Betänkandet uppsattes, var landets förlägenhet lika väl känd som nu, och angelägenten att framdeles kunna emotse en förbättrad penningeställning, lika obetviflad.
Jag tviflar derom, att
Utskottet erhållit några nya eller andra anledningar att medgifva den äskade publiciteten, än den opinion, som in - Den 7 Maji f, nn 99 om RiksStånden nog allmänt yttrades emot Utskottets förra, evasiva svar.
Utskottet tyckes ”anse af mycken vigt för Banken, at ett mindre antal personer förnämligast styrt och disponerat om detta verk, att Utskottet med Ständers rätt fått afgöra en del årender, och tyckes frugta att, om Publiciteten meddelas, denna beslutande rätt kan Utskottet för all tid ifrångå.” Enär Utskottet sjelft är sammansatt af Ledamöter inom RiksStånden, tyckes mig, att detsamma med nöje borde önska få Utskottens mångåriga hemliga åtgärder en gång af Ståndsbröder granskade; medvetandet att redligen hafva uppfyldt deras pligter borde lifva denna önskan, och vissheten att opartiskt granskas, betaga den frugtan, att beslutanderätten icke skall återlemnas Utskottet, så framt Ständerna finna, att densamma hittills i väsendtlig mon gagnat Banken , eller hädanefter kan göw ra det; det är endast gonom publicitet och granskning, som utrönas kan om de beslut, så väl Utskotten, med kunskap om Bankens ställning, som Ständerne under mer och mindre okunnighet derom, samt med tro på Utskottens betänkanden vid flere tillfällen fattat, orsakat penningeverkets oreda och lagt grund för de klagomål, Utskottet omtalar och till hvars afhjelpande ljuset torde vara gsgneligare än mörkret.
Utskottet omtalar vidlyftigt de befarade 100 Den 7 Maji /. ni. speculationer på Banken, sora utländningen skulle grunda på dess publicitet, anför vidare att sådana speculationer orsakat våra metalliska effecters fall samma gång Pappersmyntets värde började minskas och bärleder allt detta onda från Pappersmyntets osäkerhet eller obestämda värde.”
Jag kan i allt detta aldeles icke dela Utskottets tanka.
Om speculationer på Banken äga rum, så måste det vara då, när den betäckt med hemlighetsslöjan, icke kan fullgöra sina förbindelser, ty då måste misstankan nödvändigt uppkomma, både emot verket, emot dess ägare, och dess förvaltning; men samma stund deremot som verkliga ställningen redligen framlägges, upphörer misstanken och med den, de derpå grundade speculationer.
Då landet icke äger någon utländsk skuld, hvilket afhvar och en, som ej är invigd i Financernas theoretiska hemligheter, anses för en stor lycka; då Sveriges utrikes handel, utom den missfördelagtiga Finska, icke verkställes med mynt utan med vexlar för egna exporterade varor, kan jag ej begripa hvad utländningen skall göra för Speculationer på Svenska Banken; Utskottets påstående att
Sveriges metalliska effecter föllo på samma gång som pappersmyntet, öfverensstämmer icke med rätta förhållan. det.
Under Continentalkriget kunde Svenskt jern, landets förnämsta metalliska export, föga eller intet säljas; detta och icke myntets fallande värde orsakade vanpris, efter krigets slut steg jernet småningom och sedan pappersmyn - Den J Maji f. m.
IOI tet fallit till 120 i 130 sk. cours åren 181S, 1819 och 1820 till det högsta pris det någon, sin i Sverige hunnit; att det sedan åter betydligt fallit, beror icke af vårt Pappersmynts vanvärde, utan troligen af våra försvarade Handelsrelationer, sedan äfven de förenade Americanska Staterne, om jag ej bedrager mig, ökat Tullen på Svenskt jern.
Tillgång och afsättning på varor, tillgång eller brist på mynt, äro de naturliga orsakerna till fallande och stigande priser; man behöfver ej dertill söka några främmande.
”Utskottet anser garantier för myntets bestämda eller säkra värde nödvändiga och att endast då dertill tages nödiga åtgärder, Bankens publicitet kan gagna.”
Jag anser publiciteten högt påkallad och högst nödvändig derföre, att dessa garantier nu fela; funnos de, eller om Banken kunde honorera sina sedlar, då vore pubiiciteten icke nödig för Bankens credit.
Nu är den nödvändig icke allenast för denna credits återställande, utan äfven för Ständerne, att med säkerhet kunna bedöma huru den bäst skall återställas, huru de äskade garantier bäst skola gifvas och pappersmyntet erhålla ett säkert värde.
Jag kan ej disputera BancoUtskottets Herrar Ledamöter deras tro, om de verkeligen äga den, nemligen: att de med visshet redan känna de bästa medel att återgifva Bancosedeln förtroende och ett säkert värde; men de böra icke misstycka, att Rikets öfrige Repre - loa Den 7 Maji f. m. sentanter, genom erhållande upplysning om Bankens verkelig» ställning, söka stadga deras öfvertygelse i detta vigtiga ämne; de arbeta icke för sig ensamt.
Represeatanterne kunna icke anse sig ensamt ägare till Banken; deras hemmavarande medbroder hafva äfven deruti andel, och dessa hafva rätt fordra, att man ser med egna ögon och afgör efter egen pröfning och öfvertygelse.
Den ställning, hvaruti penningeverket nu befinnes härleder sitt första ursprung från det genom revolutionen år 1809 slutade olyckliga kriget; jag för min del tror att Riksens Ständer böra söka kunskap örn allt hvad sedan den tiden i Bancostyrelsen förelupit och i sådant afseende nu fatta beslut.
Lika litet som jag kan förena mig med de premisser BancoUtskottet anfört, hvilka icke för mig visa annat än vacklande begrepp och åsigter, lika litet kan jag förena mig med de obestämda beslut da 3 sist* puncterna i Betänkandet innehålla, men utgående från de bestämda éynpuncter, på hvilka Herr Kammarherren von Seth och Herr Doctor Hedrén grundat deras särskildta utlåtanden, vågar jag till Högloft.
Ridderskapet och Adeln föreslå, att Ridderskapet och Adeln, i anledning af Herr Hjertås motion och dess nämnde särskildta yttranden, ville besluta. iso. Att, med upphäfvanue af all kraft och verkan af den tysthetsed BaocoUtskottets Den 7 Maji f, m.
Ledamöter aflagt, Bankens Räkenskaper, tillgångar och skuider, endast med undantag af hvad enskildta personer angår, genast framläggas, till granskning af Rikets Höglofl.
Ständer ifrån och med 1808 års slut, och att Ständerne deraf erhålla de utdrag och upplysningar, de behaga föreskrifva. 2:0.
Att sedan en sådan allmän utredning öfver Bankens ställning, nu blifvit lemnad, Riksens Ständer efter BancoUtskottets hörande före denna Riksdagens slut, skola afgöra och bestämma, huruvida och på hvad sätt Bankens räkenskaper, efter deras afslutande, eller efter hvarje revision, skola till allmänhetens kunskap utan förbehåll meddelas, och om således Bankens publicitet skall fortfara oafbrutet till nästa Riksens Ständers sammankomst.
Bilaga till PleniProtocollet för den 7 Maji, eftermiddagen.
N:o i» Herr von Hartmansdorff% Auguft: Högloft, Stats Utskottets Utlåtande öfver 104 < Den 7 Maji c, m. mitt Memorial angående upplysningars infordrande om antalet och begagnandet af Kronans byggnader, hvilket i Plenum den 25 sistledne förevar, underrättade Högtofl.
Riddersk?pet och Adeln derom, att Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag i samma ämne fattade beslut icke blifvit till Kongl.
M^j:t expedieradt.
Jag utbad mig då, att efter inhemtad underrättelse om ordsaken till detta uragtlåtande, få föreslå medel att förekomma något dylikt vid innevarande Riksmöte.
Af handlingarne har jag ej kunnat få någon annan upplysning, liksom jag ej bör hysa någon innan förmodan, än att Expeditionen till Kongl. Majit af Riksens Ständers ifrågavarande beslut måtte hafva blifvit glömd eller förlagd under den brådska och det öfverhopande af göromål, som emot Riksdagarnes slut pläga inträffa i ExpediiionsUtkottet.
Utan att det ringaste misstro uppmärksamheten hos de Ledamöter, hvaraf Utskottet för närvarande består, tror jag likväl, att hvad som tillförene handt äfven hädanefter under lika omständigheter kan förefalla, i afseende å bristande expedition af Riksens Ständers beslut.
Till förekommande deraf vågar jag vördsamt föreslå: t p Att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln för lin del ville fatta och anmoda sina respective MedStänder förena sig i det beslut, att hvajpe Utskott borde till Stånden ingifva en Lista pff de mål, sorn af detsamma blifvit handlagda, och fordra åtgärd genom Expeditionsutskott©!, Den j Maji e, m. 105 samt detta åter till
Stånden inlemna motsvarande listar lika många som Utskotten å de mål, sorn genom ExpeditionsUtskottets åtgärd blifvit expedierade, hvarigenom hvarje Motionaire och hvarje Utskotts Ledamot vöre i tillfälle att göra jemförelser och att efterse de ärender, som han kände eller honom angingo.
Skulle Högloflige Ridderskapet och Adeln samt de öfrige RiksStånden gilla detta Förslag, så kunde början med de ifrågavarande listornas ingifvande göras genast, och desamma för hvarje vecka efter hand fortsättas till ömsesidig reda och efterrättelse.
Bilagor till PleniProtocollet fpr den 12 Maj, förmiddagen.
N;o 1, Grefve Hård, Carl Gitftaf', I anledning utaf den af Herr Hjerta gjorde anmärkning vid ExpeditionsUtskottets
Förslag till underdånig skrifvelse till Kong’- Maj:t, io6 Den 12 Maji f, m, angående prestanda till Bruken af åboerne å de hemman, som Bruksidkare till Skatte inlöst, torde tnig tillåtas yttra några ord:
Då jag emottog förtroendet att vara Ordförande i ExpeditionsUtskottet, var det med den föresatts, att, efter min förmåga, söka befordra föremålet för detta Utskotts verksamhet, som jag ansåg vara, att, med noggranhet i afseende på Logik och Grammatik, sannt uttrycka Riksens Ständers mening.
Jag visste icke utaf något formulaire för expeditionerne och jag ansåg icke ens nödigt, att genomläsa ExpeditionsUtskottets memorialer vid föregående Riksdagar, för att deraf hämta rättelse för expeditionssättet vid den närvarande; men då Herr Hjerta ansett nödigt fästa Utskottets uppmärksamhet på olämpeligheten af den uti ifrågavarande Förslag nyttjade ingressen, har jag tillåtit mig, rigta min enskilda uppmärksamhet pä grundligheten af den gjorda anmärkningen.
Förslaget börjar med dessa ord:
Hos Rikfens Ständer har en Ledamot af Bon - deStåndet framflälldt &c.
När jag här tillämpar de allmänna Regiorne, finner jag intet vara feladt mot sanningen, Logiken eller språket.
En enda Ledamot af BondeStåndet har vackt en, icke allmän, utan mera enskild fråga.
Den har icke föranledt den minsta discussion inom Ståndet, ieke eller blifvit communicerad med de öfrige Stånden, Det är således Den 12 Maji f. m. 107 denne Ledamots framställning, som blifvit föremål för Riksens Ständers öfverläggning, jag medgifver, att man också kunnat säga:
Hos Rik fens Ständer har fråga blifvit väckt, eller." det liar väckt Rikfens Ständers uppmärkfamhet o- f u.y men detta hade, utan att vara mera välljudande, varit mindre bestämdt; Hvad är det då, som utgör olämpligheten?
Skulle den bestå deruti, att Kongl. Maj:t underrättas derom, att en Ledamot i det eiler det Ståndet väckt en fråga.
Jag tror icke att sådant kan anses olämpligt, enär de fall äro sällsynte, då frågor, liksom genom inspiration, på en gång väckas hos alla Ståndenj eller skulle den bestå i det ovanligs?
Jag tror icke det heller» Jag har, af Herr Hjerta väckt til! uppmärksamhet, rådfrågat förra Riksdagens handlingar, och inhämtat, att flera då afgifna underdåniga skrifvelse!- haft samma ingress.
En af dem har denna början; Hos Rikfens Ständer har Herr Bifkopen Doct. Almqvifi väckt fråga: en annan af Riks dagsjnllmågtige Jör Götheborgs Stad är,hos Rikfens Ständer anmäldt-, en tredje: åtfkiUige.Riksdags Fullmägtige inom Bonde Ståndet från Skaraborgs och öflergöthlands
Län hafva hos Rikfens Ständer anmält.
Äfven vid denna Riksdag och vid samma tillfäle, som den ifrågavarande anmärkningen gjordes hafva Expeditioner blifvit god.; kände, som haft ungefär lika uppställning.
Hos Rikfens Ständer hafva RiksdagsFullniägtige jör Götheborgs Stad vid innevarande Riksdag anfört__ är början till en ibland dem. jag tror mig med det anförda hafva till - io8 Den 12 Maji f rn. räckeligen visat, att den gjorde anmärkningen icke varit grundad, om icke på tycke och smak; men jag åsyftar hvarken något personligt klander, ej heller ait inskränka någons rättighet, att anmärka hvad honom godt synes.
Jag har härmed blott velat bereda någon uppmärksamhet för den vördsamma önskan, att man icke måtte, genom mindre väsendtliga anmärkningar, öka obehaget af det i sig sjelf otacksamma uppdrag, som är ExpeditionsUtskottet gifvet, att blott redigera andras tankar, med föga tillfälle tiil användande af egna.
Ridderskapet och Adeln skulle finna, att jag bordt yttra mig, innan återremissen beslöts, får jsg till min ursägt åberopa icke något hinder af granlageriheten , som skulle förbjuda mig att söka förekomma beslutet, utan misstroendet till min egen förmåga, att oberedd framställa mina tankar till besvarande af anmärkningen.
Herr Mant gömme, i?,, Grift af:
Bevillningsutskottets nu afgifne utlåtande och förslag i afseende pågrunderne till den framdeles utgående Bevillriingen, har jag trodt mig böra vördsamt göra några anmärkningar.
Jag vet att min erfarenhet och Den ra Maji f- m, 109 raina kunskaper i delta vigtiga ämne, icke helt och hållet motsvara ändamålet, ieke eller min välmening; men om den 1 i fl i ga åtrån att i mån gagna, kan komma i beräkning, så bör jag icke tveka att till de mera sakkunnigas granskning, framställa mina åsigter äfven i den fråga som, i likhet med den förevarande, närmare, än kanske någon annan, lörer Medborgares väl, och således det allmänna hajla.
Då man under nu varande Riksdag hört så många klagomål anföras öfver nu gällande Bevillningsförordning, jemte ofta upprepade önskningar om en rättvisare fördelning af sjelfva Bevillningen; hade man, må hända icke utan skäl, väntat att Höglofl.
Bevillningsutskottet tagit detta förhållande i en noggrann betraktelse och öfvervinnande de många svårigheterna, härvid naturligtvis sig yppat, sökt att utarbeta en ny grund för Bevillningen t ändamålsenligare, rättvisare, billigare utgående än den nu varande.
Derigenom hade Höglofl.
Utskottet kunnat bota de nu öfverk lagade bri-' sterne i deras helhet: hvaremot de partieia förändringarne ej sällan åtminstone förvilla, om ej skada mera än förbättra.
Det af mig vördsamt föreslagna sättet, som enligt Utskottets Utlåtande af en annan utfprligare och noggrannare blifvit utarbetadt nemligen, att då man känner Statsbristen, hvilken såsom bevillningssumma skall utgå, densamma skulle fördelas på Rikets alla Län, efter Länens mer eller mindre välmåga och storlek, samt sedan efter lika grunder på hvarje Stad, Härad och 110 Den 12 Maji f m.
Socken genom en af Konungens Befallningshafvande inom hvarje Län nedsatt Comité af ortens kunnigaste och redligaste personer af alla Stånd; synes icke ensamt mig utan äfven för många andra ett ibland de bättre, om icke oemotsägeligt det bästa sättet att få bevillningen jemnare fördelad med iagttagande af alla de omständigheter och olika förhållanden, som öfver allt uppkomna af Länens, Häraders Socknars, Hemmans och jordmåns olika fördelar i hvad afseende som helst.
Genom detta fördelningssätt af^Bevillningen skulle äfven vid räkenskapernas förande den fördel vinnas att i stället för de nu begagnade flerfalldiga tittlarne blott en enda behöfdes nyttjas, och räkenskaperne sålunda blifva enkla, korta och lätt controllerade: och dessutom undvek man de stora olägenheterna både af fyllnads anslag och öfverskott, emedan Bevillningen och fördelningen deraf såmedelst skulle, i förhand, kunna beräknas på runstycket.
Också har Utjkottet funnit detta project icke utan förtjenft, men likväl icke kunnat antaga det af orsak att Utskottet trott sig sakna, för Bevillningsgrunderne, kännedom af hvarje Läns olika hufvudnär ingar och de deri förefallande förändringar.
Att Fäderneslandets Statistiska kännedom varit ringa, har hvarje sann medborgare med smärta måst erkänna, men att den sträckt sig ända derhän att man, såsom Höglofl.
Bevillningsutskottet yrkar, icke har kännedom af hvarje Läns olika hufvud - Den 12 Maji J, m. 3 Ii näringar och att Utskottet å denna för hvar Svensk bedröfvande att icke säga förödmjukande orsak, funnit sig föranlåten förkasta ett i öfrigt för antagligt och godt ansedt Förslag, är mera än öfverraskande.
I sanning, om så skulle förhålla sig, tvekade icke eller jag att förena mig med dem, som inom detta rum sökt ådagalägga Regeringenty eller den så kallade Miniflerens 'Overksamhet.
Uti intet fall har ett Samhälle mer linhof, mer nytta af noggrann kännedom än i Statistiskt afseende.
Om en Regering försuramade att förskaffa sig upplysning derom, försummade den tillika grunden för Samhällets bestånd, medborgares väl kanske Thronens säkerhet.