Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mera lifligt och verksamt än de tryckta Frotocollerne kunna åhörarne af våra öfverläggningar inför nationen intyga att dess frihet och rättigheter lika samvetsgrannt vårdas af det Stånd hvafs representationsrätt är ärftlig, som af de Stånd,till hvilka val och förtronde gifva inträde.
Den tid är kommen då Folket med egna ögon vill se, och det följer med uppmärksam blick utveckligen af de allmänna ärendeme.
Offentliga 'öfverläggningar blifva då ett verksamt medel att ingifva förtroende till lagstiftningens vishet, att lugna upprörda sinnen * vådans ögonblick, och de beslut, sorn Den 17 Martii, fattas under allmänhetens ögon, af nationens representanter, utgå till verkställighet med hela styrkan och kraften af den nationella viljan.
Det tadel, som stundom höres öfver lagstiftande magtens åtgärder efter Riksdagarne , skall aftaga om ej tystna, när ett tillfälle är öppnadt lör hvar och en att afhöra de öfverläggningar, som föregå besluten.
Medborgare af särskildta classer skola bevittna att Sveriges Ridderskap och Adel lika frimodigt talar för Folkets sak på Riddarhuset, som den strider på valplatsen forsin Konung och sitt Fo» sterlands ära och sjelfständighet. N:0 6.
Flere värde talare hafva redan med ali den konst vältaligheten erbjuder sökt beveka Ridderskapet och Adeln för ett förslag som äger allt det bländande, vår tids liberalitet kastar öfver allt hvad som synes utvidga Folkets rättigheter; jag kan ej dölja mig ej heller för Ridderskapet och Adeln den underlägsenhet i talanger hvarmed jag går att opponera mig emot detta förslag; men jag vågar så mycket mera hoppas öfverseende i detta fall, som jag, utan anspråk att leda andra, endast här söker uppfylla den pligt mitt samvete bjuder.
Publiciteten är visserligen ägnad att Den 17 Martil', 801 att väcka fleres enthusiasme för sig.
Men mi-' ne Herrar! det är ej med enthusiasm lagar böra stiftas: det tillhör det kalla och lugna förstån<!et att vid så högtidliga tillfällen bjuda känslan att tystna och endast rådfråga den allmänna nyttan.
Plenum haft tillfälle att bestämdt yttra mina tankar i förevarande ämne, går jag nu att besvara särskildta af Högloft.
RiddarhusUtskottet i dess Betänkande gjorde framställningar.
Utskottet anser frågan ej vara af Constitutionel beskaffenhet, stödjande sig på den saM sen, att Grundlagen ej omnämner saken, och att allt hvad som ej är förbjudet måste vara tillåtit.
Men mina Herrar! så är det ej gif— vit att sluta, hvarken i det enskilta eller allmänna lifvet.
Lag kan förutse alla möjliga menniskoviijans yttringar eller i förväg uppräkna dem till bifall eller tadel.
Enär man således vill nu gifva en ny tydning eller ny utvidgning åt Grundlagen, så kan det omöjligen medgifvas på det skälet, att det mås ste vara tillåtit derföre att det ej är förbjudet, dertill behöfves mera: nemligen öfvertygelsert att det är enligt med Grundlagen och att det är nyttigt för samhället.
Den frågan som nu skall afgöras är en stor och vigtig principsfråga, som man fåfängt Bil till Ridd. o. Ad.
Pr. II Band. 51 Den 17 Martti, vill dölja eller in försnilla under formen af ett Stånds reglementariska och enskildta anordningar.
Hvar och en som upprigtigt vill skärskåda ämnet kan aldrig neka att denna publicitet djupt ingriper i Constitutioneila utöfningen af våra rättigheter och skyldigheter.
Redan flera talare, till och med inom Högloflige Utskottets sköte hafva ansett den vara en ren Constitutionsfråga: och så gör äfven jag. fag tror att detta ärende aldrig hade kommit till Högloft.
RiddarhusUtskottets behandlande, om ej målet kort för sidsta Riksmötets slut, då den rätta motionstiden var långt förbi, blifvit qvarlemnadt i RiddarhusUt-skottets värjo- Högloft.
RiddarhusUtskottet citerar ibland sina argumenter till stöd för antagandet, exemplet af 17S9 års Riksdagshändelser: samma exempel torde tjena mig till stöd för afslag derå.
Hade nemligen samma pöbel som då ropade korsfäst, här på Riddarhustorget, stadt midt uti Husets Sal, hade säkerligen Ridderskapets och Adelns frihet ej deraf få dt något stöd; och enär Gustaf lil utvisade Adeln ifrån RiksSalen, hördes hvarken den närvarande publiken eller de 3--ne öfrige Stånden deröfver yttra något ogillande.
Uti stormiga tider, då passionerna tändas och lösläppas, där är det fåfängt att söka den lugna , fördomsfria domsrätten .hos allmänheten, eller hos mängden, som t alla tider blir ett verktyg i deras händer sorn förstådt att ställa den på sin sida.
Äfven det af Högloft.
RiddarhusUtskottet åberopade tillfälle då Napoleon använde Bajonet - Den 17 Martiii ter emot soo;de Rådet, bevisar att Gallerier icke förmå skydda friheten: ty de funnos straxt färdige att hylla våldet.
Jag öfvergår nu till en nytta af annan art, man väntar sig af denne högt beprisade inrättningen: den att en allmännare kännedom af Fäderneslandets interessen och en allmän anda deraf skulle utbildas- Men mine Herrar, kan det väl vara alfvare uti att tro, att en så lindrig åtgärd som den här föreslagne, kan hafva desse stora verkningar: att en inrättad läktare skulle blifva en moder till så stora dygder?
Kan man väl tro, att deraf att 100 personer uti en stad af 70,000, och utaf ett land af sf million menniskor åhöra ett Stånds debatter, som de i alla fäll finna utförda i Tidningar, en''verkelig bildning vinnes för hela nationen?
Nej mine Herrar! funnes icke allmän anda, allmänt deltagande uti Fäderneslandets väl, utan detta medel så vöre det mycket misströstande för Svenska friheten.
Hvad hopp hafva val desse 100 personer aft kunna följa ett mål under flere dagars debatter?
och om dessa roed rättvisa delas åt dem som förr icke kunnat inbjudas, hvad nytta uppkommer väl då af att styckevis och utan sammanhang med föregående debatter, under ett par timmar åhöra stympade discussioner?
Under den korrta Fd våra Riksmövrt äga rum, månne det väl kunde hinna att lemna Stockholms sysslolösa population tillfälle att So4 Den 17 Martu, hvar och en kunde vara saker att bevista en, högst två sessioner? och detta skulle liKväl vara verkande på ett helt Folks iutellectuella och politiska utbildning?
England, der missbruket tillåter publikens inträde i Underhuset, för att hos oss förvandla detta missbruk till tormelig lag! kan en sådan logik nånsin gillas af dea tänkande?
månne icke Högloft.
RiddarhusUtskottet tillika bordt upplysa Ridderskapet och Adeln att i England föres ,inga sådana Pro'ocoller som våra* och att ingen autboriiet be•örjer deras lifgifvande på trycket, och att således detta kunde möjligen anses som ett skäl hvarföre
Hos oss der inom korrt tid allmänheten äger full kännedom om hvad sig uti Stånden tilldrager, der kan den föreslagne publiciteten endast medföra en några få dagars tidigare tillfredsställd nyfikenhet, en känsla icke värd att här ingå i Ridderskapets och Adelns lagstiftning.
Men en annan åsigt erbjuder sig genant vid Högloft.
RiddarhusUtskottets föreslagna stadgande om billeternas utdelande: det nemligen: att så snart de utdelas af någon, hvem som hålst, så förutsätter detta möjligheten af en partiskhet, stridande emot begreppet om sann publicitet och sann likhet uti rättigheter för alla medborgare.
Och detta stadgande är likväl det enda svaga värn man erbjuder oss emot befarade missbruk; ett värn som undct
Den i7 Martii, 8o5 ännu liberalare åsikter snart skall kullslås af efterkommande.
Utskottet har satt Ridderskapets och Adelns öfveriäggningar i jemnförelse med Tingsställen.
Det innebär vi st icke något förödmjukande, så framt här skipad s lag.
Men då här endast stiftas lag, sä är jemlördsen i mina ögon olämplig.
Har d^t lyrkats mig att bevisa, att förslaget icke är byggt på tillförlitliga grunder; och ait om också oskyldigt till alla möjliga närvarande nns.biuk, d"t likväl icke medföra någon enda sann förmån, så återstår mig att yttra de positiva skäl jag äger till dess förkastande
De innefattas, dessa skäl, uti följande momenter. 1:0» Anser jag att det ej vore ett RiksSrånd tillständigt, att söka i sina former en högre grad bifall eller popularitet af Allmänheten, än Grundlagen tillerkänner alla fyra RiksStånden gemensamt.
Denna kappköming efter popularitet kan 6lutas lika tragiskt som måogen oskyldigare på starkare isar, och det på det helas bekostnad.
Så länge icke alla 4 RiksStånden fördenskull efter moget bepröfvande erkänt nyttan och företrädet afen så vä-: sendtlig ändring i constitutionella former, och Konungen ej sanctionerat denna Ståndens åsigt, anser jag det ej tillbörligt för ett Stånd allena att afvika :från de etablerade formerne, 2:0.
Anser jag i Statsläran som ett axi - Drif 17 Martil. om» att ali ändring som icke medförer en etor, allmänt erkänd, högt öfvervägande nytta aldrig bör antagas.
Det är under jagandet af ett bättre, man förlorar det goda nian har.
Vid denna fråga är nyttan problematisk, olägenheter nästan säkre, skadan, möjlig, hvarföre då Ingå i förslaget? 3:0.
Har Höglofl.
FiddarhusUtskotfet ej funnit sig böra besvara den af mig uti mitt förra Betänkande anmärkta inconsecjuens emellan den föreslagna publiciteten och vårt nu varande voteringssätt.
Jag vördar RiddarhusUtskottets tystnad i denna punkt, men tror det vara nog för att bevisa huru liten a tialogie dess nu afgifne förslag äger med en af vår Grundlags vigtigaste Grundprinciper; jag tror att af all inconsequsns är den man skulla tillita sig i lagstiftning den farligaste. 4:0
Har man talat om allmänhetens rätt att öfvertyga sig om sina representanters tänkesätt och handlingssätt.
Denna rätt nekar jag på det högtidligaste i dess nu föreslagne tillämpning.
Riksens Höglofl Ständer äro Svenska Folkets fullmyndiga ombud; dem tillhörer att i samråd med Konung stifta Lag, Folket tillhörer att vörda och lyda den sålunda lagligen constituerade magtens bud.
Det är igenom ger— vingar och beslut, icke igenom tnl som Svenska representationen skall rättvisa det förtroende, det åtnjuter af Folket; men så länge detta förtroende lemnäs dem, vöre det rent utaf anarchiskt att erkänna rättigheten och behofvet af en ännu högre CQOtroU öfver Riksens Ständer Ben 17 Mar lii* ejelfve.
Vaklom oss mine Herrar att någonsin erkänna så desorganiserande principer, hvarken j stort eller i smått.
Svenska Folket är det i Europa som njuter det största mått af sann frihet, och det saknar hvarken vilja eller tillfällen att utbilda sin Fosterlandskärlek och sin tankeförmåga.
Om denna dyrbara frihet har något att befara, så är det en. dast i vådan af att dagligen vilja utsträcka den längre, och att gå ifrån den af Lag och seder helgade erfarenheten, för att famla efter icke bepröfvad? theorier.
Icke dess mindre begagnar jag detta tillfälle lör att gifva en skyldig gärd af rättvisa åt det ädla och rena som ledt d«n lörsta mötionairens afsigter; och beder jag Herr Friherre Åkerhjelm anse den stridiga mening jag yttrat emot dess förslag, som ett svårt och påkostande offer, som den personliga högagtningen och vänskapen måste hembära åt de alfvarsammare pligtcr, seni åligga oss båda på detta rum.
Min opinion är således: att så vidt Höglofl- Ridderskapet och Adeln anser den väckta frågan förtjena ett närmare afseende, den måtte behandlas i dess rätta egenskap af Constitutionsfråga, i hvilket lall den i ett nytt studium torde lemna mig tillfälle att yttra mig.
I annat fall anser jag bestämdt, att Högloflige RiddarhuslJtskottets förslag måtte till aila dejJar afslås och saken förfalla.
8o8 Den 17 Martil.
N.o 7. Grefve Frölich , David:
Jag har icke begärt ordet i den förutsättning att betydligen kunna influera på Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga och som jag varit frånvarande vid de första dis— cussioneme, finner jag nogs det jag blottstället mig för att med repetition af hvad andra sagdt, endast utmärka mig för ett sämre framställnings-sätt.
Icke dessmindre känner jag mig oemotståndligen hänförd, att då jag är närvarande vid beslutet i en så vigtig fråga, offentligen ådagalägga min mening derom.
Ibland de inkast jag hört anföras emot den så kallade publiciteten, torde endast det vara af någon vigt, att det är i principen stridande mot vårt voteringssätt med slutne sedlar, vår Protocollsföring och dess justering, att lemna främmande åhörare tillträde till våra öfverläggningar 5 då jag likväl är innerligen öfvertygad, att just desse stadganden i vära Grundlagar äro, af flere skäl, hvars utvecklande icke bär äga sitt ruin, att räkna ibland Constitutionens brister, så kan jag ej annat än önska , att desse ofullkomiigheter ej allenast icke måtte anses hinderlige för en reglementa. risk åtgärd, den Ridderskapet och Adela titan ändring af Grundlagarne likväl till deras förbättrande kan vidtaga, utan äfven att nämnde brister, må blifva omsider och ju förr dess häldre i allmänna tänkesättet så påtaglige, att Di tt 17 Martti, de i stadgad ordning af sig sjelf lemna rum för en af tidehvarfvets upplysning allmänt påkallad bättre organisation.
En reform i våra Grundlagar kan ej ske annorlunda än successive, om icke vid en ny revolution, och hvem bäfvar icke vid blotta namnet på detta medel och ber Försynen derföre bevara Sverige och dess innebyggare?
Den som således lika med mig anser ändamålet med våra Riksdagar vara: att nationens Representanter ej allenast skola äga tillfälle inhämta, uppfattaoch discutera allt hvad som rörer Statens angelägenheter, utan äfven att resultatet deraf skall blifva beslut, som bero mera på pluralitetens öfvertygelse och mindre på slumpen, samt huru många af Representanterne kunna uthärda till slutet af en långvarig
Riksdag; den som tillika är öfvertygad, att detta ändamål förfelas ge. nom vårt odrägligt vidlyftiga arbetssätt, att föra till Protocolls allt hvad som talas i och utom ämnet, justera, remittera och communicera hvaraf följden blir, att i samma mån de skrifna luntorne växa i voiume, aftager, dignande under onödiga formaliteter, det öfverhopade minnet, och det förslappade interesset hos representanterne, när den afgörande stunden kommit och beslutet skall fattas; den, säger jag, som med mig önskar en slutligen i alla fall oundgänglig reform häruti, den lärer äfven omfatta hvarje medel, som i någon män med verkar till ändamålet.
Utom den reela, fastän ännu kanske aflägsna fördel jag har i sigte, torde det äfven finnas en annan, och jag vädjar till hvarje örn och tänkande Husfader, om Den 17 Murtu, han icke skulle önska ett tillfälle för sin sos, att tidigare än eljest är tillåtet, få tillträde till ett rum, der undersökningar i alfvarsamma och nyttiga ämnen skola upplysa och mogna hans omdöme och afvända hans håg från lättsinnig, heter, der ädla minnen skola upphöja hans tänkesätt och uppelda hans nit, och der, med ett ord, den seger, som förnuftet och-sanningen omsider tillkämpa sig, skall stadga hans öfvertygelse, det sann patriotism består icke allenast i frimodighet, utan lika mycket i moderation och en afsigtsmässig ihärdighet.
]ag bönfaller alltså om tillträde för Fäderneslandets uppväxande generation och ej endast för Tidningsskrifvarne och de nyfikne bland allmänheten, ehuru jag är fullt viss uppå, att äfven de sednares närvaro slutligen skall gifva oss iner tillfredsställelse än oro.
Med lika varm tillgifvenhet för min Konung, som för mitt Fosterland, hvem skulle jag väl på detta rum frugta?
och hvilken varelse dessutom kan vara 6å föragtlig och usel, att jag icke skulla värdigas tala till den, eller låta den höra hvad jag tänker om det allmänna?
Neji känslan af eget värde och välyiijan för medborgare af alla Stånd och vilkor upphöjer mig öfver all fruktan för våld å person eller yttrande rätt.
Långt mera skulle jag, om Publiciteten afslås, befara att möta deras föraktliga b 1 i ekar , som trodde mig hafva bidragit till afslaget af Stånds högfärd, oginhet eller klenmodighet, och jag tillstyrker derföre bifall till principen och begär Herr Grcfvens och LandtMarskalkens pro - D en j 7 Martii. position, på sätt Friherre Åkerhjelm och Grefve von Platen yttradt.
Om sjelfva publicitets frågan skulle vara i behof af någon alfvarlig granskning och ej anses så klar att endast en tanka kunde finnas; så lärer väl denna granskning böra utgå från idéen af Representation i allmänhet, på att det steg som tages, måtte stå i öfverensstämmelse med och icke strida emot denna idée.
Men Representationen skall representera Nationens interessen.
Dessa äro hufvudsakeligen af 2 slag; ty antingen ser den enskilde medborgaren Staten såsom en existerande skyddsanstalt, hvarutaf han skördar lugnet, oberoendet emot skatternas utgörande, det vill säga han ser sig först och Staten sedan; eller ser han Staten först och sig sedan, det vill säga han lefver i det allmänna.
Formen under hvilken detta interesse kan göra sig gällande kan vara mer eller mindre fullständig. äfvensom den är beroende af folkslagens historiska utveckling.
I Sverige finner man den ärfteliga Adeln såsom en permanent
Representant af interesset som lifvat de män , hvilkas bedrifter eller ädla uppoffringar för Den 17 Martti, Fädernesland förtjenat Adelskap d v. s. det intresse hos ett ädelt Folk, iom icke vill vanslägtas från sine Store* Förfäder.
Men det gif* ves ett annat offenteligt interesse, som lika väl måste representeras, nemligen deras, som genom uppoffring af sin egen personlighet för Statens ändamål, dagligen stå i otfcntelig verk. samhet, Statens Embetsman.
1 Sverige finner man PresteStåndet representera en del af detta interesse nemligen kyrkans.
Men Staten har äfven en annan auetoritet, Domstolen, hvar6 interesse äfven är allmänt; och detta in. teresse, Embet^mannens i allmänhet, är i Sverige orepresenteradt.
Jag mötes här sannolikt af det inkast, att Embetsmannen icke är oberoende, således icke kan representera; och till svar derpå får jag i största korthet anmärk a, att egenteligen ett ädelt oberoende, och om allt annat kan jag ej tala, icke hvilar på de materiella behofvens orubbade njutning, utan uppå kraft i öfveitygelsen och mod 1 hjertat att jag icke fattar visheten uti den moderna beräkning, hvarigenom all sjelfständighet skall vata opposition och all opposition endast sträfva på uppdragandet af en skiljemur emellan Konung och Folk.
Bifall till publiciteten inom
Denna publicitet afser således endast och alle. nast ett medgifvande, så vidt möjeligt är för rum att Ridderskapets och Adelns vederlikar
I Den 17 Martil, 813 ml få tillträde att afhöra öfverläggningarne.
Billeterne skola således endast utdelas åt Adelns vederlikar; och här finner jag en grund till ogillande af hvad Riddarhus-Utskottet uti 4*.de mom. tillstyrkt.
Jag vill icke hindra Tidningsredactionerne tillträde, men jag vill ej göra desta till en rättighet, utan blott en möjlighet, beroende på Billetinnehafvarens bedömande.
Jag föreställer mig att billeterne böra delas emellan LandtMarskalken, RiddarhusUtskottet och Bänkmansafdelningarne tour-’ vis, och må den Tidningsredaction, som anser sig förtjena att afhöra Ridderskapet och Adelns^ öfverläggningar och icke kan erhålla Billet af LandtMarskalken eiler enskilde Ledamöter, sig hos RiddarhusUtskottet hvarje Riksdag anmäla, på hvars pröfning det bör bero att bifalla eller afslå en sådan ansökning.
Bilagor till PleniProtocollet för den 19 Martil, förmiddagen.
N:0 1» Herr Lefrin, Johan Pehr:
Ibland de rättigheter våra vördade grund - 8.4
Den I i Martil, lagar tillerkänna Representanten, känner jag ingen i värde öfvergå den, sorn medgifver minoriteten, att till Protocollet anmäla reservation mot ett beslut, som med eller utan votering blifvit fattadt mot dess öfvertygelse.
Jag kan ej föreställa mig att någon vill misstycka att jag begagnar denna mig i 42 §.
RiddarhusOrdningen uttryckligt medgifna rät-* tighet i anledning af hvad i plenum den 17 dennes beslöts rörande Publiciteten af Riddarhusets öfverläggningar.
Jag iakttager tillfället Öppet förklara min allvarliga sorg öfver utgången och min lifligaste önskan att den dag snart måtte randas då vi ånyo få upptaga samma fråga och jag skall aldrig upphöra att hoppas på en olika utgång.
I adle Herrar af detta hus, som utgjort pluraliteten, misstycken ej detta sanna uttryck af hvad som föregår i det innersta af min själ och tillåten mig vördnadsfullt frambära det enda enkla skalet för min fasta öfvertygelse 1 frågan.
Jag anser nemligen ingen flark Nation ilai känsla för representaiiternes åtgärder ml j elig så länge de öfverlägga inom lyckta dörrar, och utan denna National-känsla, intet fortfarande bestånd för friheten.
Jag har ej behöft söka efter uttryck fö® denna framställning, vördnadskänslan och agtningen för andras öfvertygelse gifver dem sjelf. t
Den 19 Martil, 8i5 mant och jag hoppas ej hafva sårat någons ömtålighet.
Nio 2.
Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus •
Jag finner mig förpligtad, att, i afseende på Höglofl.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på följande förhållanden; Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, såsom orden lyda: åsyftar ett tillägg i Grundlagens stadgande. é Tillägg i Grundlagens stadganden har jag trott vara förändringar i Grundlagens stadgandenj propositionen skulle således till Constitutions» Utskottet remitteras, och enligt lagens bokstaf genast dit remitteras, utan att förut propositionen kunde bli föremål för Riksens Ständers öfverläggningar.
ConstitutionsUtskottet likväl har till Riksens Ständer återsändt Kongl. Majits proposition, och förklarat sig icke kunna med målet taga närmare befattning; Utskottet, heter det i betänkandet, föreställer sig att Kongl.
Majus proposition icke åsyftar någon verklig, någon Jör alltid bestående Grundlagsförändring, 816 Den a g Martil. utan ett personligt undantag, en tillfällig modification.
Utskottet, heter det vidare, föreställer sig att jemväl RiksStänden härutinnan delat Utskottets åsigter, ehuru Riksdagsordningen, enligt Utskottets tanka, fkäligen kunnat föranleda remiss.
Jag skulle tro, att då denna 44 § säger:
Konungens propositioner må ej i Riksens StänJ ders Plena till omedelbarligt afgörande upptagas, utan öfverlämnäs till utredande af behörige Utskott; då RegeringsFormens 8» $• säger: ”Vill Konungen föreslå någon ändring i Grundlagarna, böra Ständerna genast utan att om propositionen lörut öfverlägga, uppdraga ConstitutionsUtskottet att sitt utlåtande derom till Riksens Ständer afgifva;” att då RegeringsFormens 56 §. stadgar att första propositionen på antagandet eller förkastandet af en väckt fråga, skall göras på ett af ett Utjkott uppgjordt Förslag, så hade LandtMarskalken och Talemännen fkäligen kunnat tadlas, om proposition tili antagande eller förkastande blifvit i Stånden framstäld; innan ConstitutionsUtskottet utlåtit sig och i anledning af Kongl. Maj:ts proposition meddelat ett Förslag till svar.
Men säger ConstitutionsUtskottet:
Konungens proposition åsyftar icke någon verklig, för alltid bestående Grundlagsförändring, «tan blott en tillfällig modification.
Jag vet ej om jag är för nogräknad på ord, men jag tror att
Grundlagars tydare alltid böra tala samma språk som Grundlagarnes stiftare talat; jag skulle tro att den som uppfattat Grundlagens idée, icke gerna gillar de nyttjade olika benämningar af verkliga Grundlagsförändringar och af tillfälliga modificationer; att den som känner den i Grundlagen medgifna rättighet att motionera förändringar i Grudlagen ej heller kan finna uttrycket af en för alltid begående Grundlagsförändring för alldeles rigtigt, och att mången icke finner någon särdeles betydlig skillnad emellan orden förändring och modification.
Vidare nämner ConstitutionsUtskottet huru det erinrat sig, att Riksens Ständer vid 1812 och 1817 årens Riksdagar genom enhälligen beslutna och sedan inför Thronen framburna önskningar beredt åtgärder, hvilka till äfventyrs torde ha synts Utskottet äga någon likhet med den åtgärd, hvilken nu af Kongl. Maj;t blifvit önskad.
Skillnaden är visserligen ingen till saken, helst 60m Ständerne ofelbart gerna önska motsvara Kongl. Maj:ts nådigst yttrade önskan; men skillnaden är ganska väsentlig i afseende på formen.
Konung Carl den XIII:de hade år 1811 Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. II Band. 52 8x8 Den Ig Martii, i anledning af fortfarande sjukdomJ uppdragit Styrelsen åt sin Herr Son, då varande Hans Kongl. Höghet KronPrinsen. jag förmodar att Nationen såg denna åtgärd gerna, och Rikets Ständer skyndade vid 1812 års
Riksdag att derföre tacka Konungen samt framburo den önskan, att vid återkommande sjukdom, Kongl. Maj:t täcktes fatta samma beslut, samt att Hans Kongl. Höghet alltid med sina råd måtte få gå Kongl. Majit tillhanda.