Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sjelf sett för några år sedan, att en sådan ransakning har kunnat räcka 3, 4, 5, ända till 6 dagar.
Då har det icke varit möjligt, alt under denna tid återskicka honom till länshäktet, utan han har måst qvarstadna.
Det är icke sagdt alt domaren vid detta tillfälle har endast haft en ransakningsfånge.
Jag har exempel på att de varit ganska mänga.
Då hafva de hopats tillsammans i ett litet trångt rum.
Hvad har det då tjenat till att staten med omsorg skött en sådan fånge i länshäktet, då all nytta deraf har måst förspillas under ransakningen vid häradshäktet.
Det har flere gånger händt, att icke den anklagade har blifvit endast en gång, utan flere gånger förd till häradsrätten.
Jag har erfarenhet af att sådana ransakningar kunna räcka år och dag, nära nog två år, under hvilken tid den anklagade måst 16 å 18 gångånger föras till och ifrån häradsrätten, hvilket medfört betydliga kostnader.
Häraf synes tydligen att hela cellsystemet för ransakningsfångar är afbrutet och förfeladt så länge dessa förhållanden fortfara.
Utom en talare, har jag icke hört någon bestrida nyttan af cellfängelser för ransakningsfångar.
Jag har icke lång erfarenhet deraf och torde derföre kanske icke böra åberopa min, men likväl har jag med den uppmärksamhet, som är mig möjlig, loljt de för - 662 Den 23 Februari f. m. hållanden, som inträffa! i det länsfängelse, jag haft att göra nied, och jag tackar Gild att K.
M. var nådig emot Christianstads län att hörja der med ett sådant Fängelses uppförande.
Jag har visserligen icke någon särskild nytta af fortsättandet med dylika byggnaders uppförande i andra län; men dä jag ser den obestridliga nyttan af cellfängelser för ransakningsfångar vid detta häkte, så kan jag icke annat än önska att de öfriga länshäktena eller ransakningsfängelserna må blifva af enahanda beskaffenhet.
Vilja vi minska brottens antal, vilja vi hämma den ström, som kanske snart blir oss öfvermäktig, så äga vi medel dertill i vår brottmålslagstiftning och våra fängelser.
Sä länge gemensamhetsfängelser finnas för den anklagade under ransakningsliden, så skall brottens antal ökas och den som höjt sin röst emot en motsatt åtgärd i detta fall, han må taga det på sitt samvete.
Jag ser icke något hinder för R. o. Ad. att antaga StalsUtsk:s förslag.
Derigenom uppstår ingen fara för att binda sina händer, när fråga blir om det nya lagförslagets antagande.
Jag ser ingen fara att K.
M. genom ett sådant beslut skulle hindras alt förlägga de fängelser, som ännu ytterligare behöfvas, der K. M. finnér för ,godt att bestämma.
Att endast länsfängelser böra finnas efter cellsystemet, skulle jag önska icke hade blifvit sagdt af den eller deni, sorn hittills åtminstone följt den grundsatsen, att icke representationen skall ingå i detaljerna af organisationer.
Likväl beklagar jag att vid detta tillfälle denna konseqvens blifvit bruten af den eller dem, som yttrat denna åsigt.
Jag skulle tro att det vore 11.
St. värdigt, att öfverlemna åt K. M. alt Sjelf ingå i dessa detaljer.
Vi kunna sedan pröfva huru Regeringen dervid förfarit, men böra icke gå K.
M:s beslutanderätt i detta fall i förväg.
Jag har således icke skäl att antaga behofvet af att återremittera betänk., utan alla skäl att bifalla detsamma.
Då jag ifrån början hört de fleste, jag kan nästan säga alla talare, vara ense derom att det ifrågavar. cellsystemet vore nödvändigt och oundgängligt för s. k. ransakningsfängar och att de nu begärda anslagen vore behöfliga för uppförande 'af häkten för sådana, så hade jag icke tänkt att, med ytterligare anmälan ali lala, besvära R. o. Ad.; men då jag sedermera- fann att ännu åtskilliga talare fortfara i den anmärkn., på grund hvaraf allt afseende ä anslag för de s. k. häradsfängelserna borde uteslutas, så anmälte jag mig, synnerligen som detta ämne egentligen tillhör dem, hvarom jag i följd af min tjenstebefattning kunnat inhemta någon nämnare kännedom.
Jag har, i hvad jag velat anföra, blifvit förekommen af den siste värde talaren och kan således vara ganska kort.
Han har, om jag rätt fattade hans mening, yttrat att i första rummet anslag bordt bestämmas för häradshäklena, och jag kan icke neka, att jag skulle hafva hyst samma önskan.
Om fråga varit om häradshäkten, antingen sådana, som de förut varit, eller också nya ändamålsenliga på alla 316 tingsställena i riket, som Hr von Hartmansdorff omnämnt och vid alla de 85 städerna, så skulle jag visserligen ieke förorda en sådan parceller in g af den summa, man kan hafva alt använda.
Jag kan ic - Den 23 Februari f. m. 663 ke sälta i fråga, att hvad som i denna diskussion talats om häradshäkten skulle kunna vara menadt om något annat än de för större distrikter anlagde häkten, hvilka skulle komma i närmaste jemförlighet med hvad man tillförene kallat kronohäkten i vissa orter.
Om man pä dessa mera centralt belägna ställen, der fråga kunde blifva att uppföra fängelser, skulle vilja göra gällande skyldigheten enligt Byggn.-balken för häradsboernc att sjelfve underhålla fängelset, sä skulle det måhända blifva den mest betungande af skyldigheter, n. b. under den förutsättning, alt fängelset blcfve ändamålsenligt uppfördt, och ett icke ändamålsenligt fängelse anser jag sämre än intet.
Jag glömmer aldrig hvad jag för 30 år sedan, då jag första gäng bevistade riksdag, hörde yttras af en aktad talare, som nu bevakar Sveriges intresse i ett främmande land, i fråga om anslag för arméen: att den sämsta af alla arméer, vore den otillräckliga.
Skulle häradsfängelserna byggas af häraderna, såsom de äro skyldiga enl.
Byggn.-balken, så kunde häraderna icke betagas rättigheten att också bygga dem ungefärligen sä, som de hittills varit.
Jag känner dem visserligen icke på alla ställen, och vill tro att det kan finnas de, som äro ändamålsenligt inrättade, eller som lätt kunna blifva det, i sådana orter der häraderna varit så betydliga att det gifvit anledn. att bygga dem något större och der häradsboernes förmögenhet mcdgifvit en sådan kostnad.
Jag känner dessa fängelser blott i de trakter, dit min embelsmannabefatlning sträckt sig och der man dels saknar allt hvad som kan kallas häkte, och dels har sådana, hvilka äro, om man så får säga, under ali kritik.
Det har också varit satt i fråga alt genom bifall lill utsträckning af anslaget för häradsfängelsers, eller som jag vill kalla dem distriktfängelsers anläggning, skulle pä visst sätt tagas på hand en ny indelning af domsagorna, och allt hvad deraf skulle följa, enligt det förslag, som man omtalat vara till K. M. ingifvet af H. Ex. just.stals-ministern, men som just.statsministern sjelfnu förklarat vara blott ett förslag, och naturligtvis ännu icke heller kan vara annat.
Jag skulle för min del högligen beklaga, om detta förslag, i likhet med så många andra, i e vigliet skulle förblifva blott ett förslag, om äfven här quwslio an skulle paralyseras af quwstio quomodo, så alt man äfven derå kunde tillämpa den gamla folksagan om Marcolphus, som, ehuru af Konung Salomo dömd alt hänga, likväl ännu går ohängd omkring, och söker det träd, som kan passa honom alt låta hänga sig uti.
Jag måste bedja att fä fästa uppmärksamhet på att vid sista riksd. stadgades i fullt grunglagsenlig ordning en lagförändring, som icke annorlunda än i samma ordning nu kan upphäfvas.
Den stadgade att, utan hinder af hvad Rälleg:s-balken bjuder ronde ransakning om brott och missgerningsmål der gerningen skett, skulle flere härader, som tillhörde samma domsaga, fä hafva en gemensam tingsplats för brottmåls behandling, och vid de ställena finnas ett gemensamt raksakningshäkte, hvilket stadgande borde J räda i verket på alla de ställen, der K. M. sådant förordnar.
Ändamålet var förmodligen att bereda tillfälle för distriklfängelsers anläggande och behandling af brotten på stället, till vinnande af de otaliga fördelar, som en ransakning genomförd på ett ställe ifrån början till slut 664 Den 23 Februari f. m, alllid måste medföra.
Det är af en föreg:de talare anfördt, att all den nytta, som kunde vinnas derigenom, att man nu förvarar ransakningsfångarne i de nya länsfängelserna är förspilld, så snart de måste ut på ransakning, och derigenom komma i beröring med andra fångar, som med dem eljest sitta vägg om vägg och hvilka man i öfrigt har så mycket besvär att skilja dem ifrån, eller också med sådana personer som komma till stället just för att träffa dem och meddela dem åtskilligt sådant, som de ej borde erfara.
Om nu vid detta anslags beviljande den inskränkning gjordes att K.
M. icke skulle kunna fritt använda medlen till förekommande behof, så synes det mig som örn hela anslaget icke kunde hafva någon särdeles välgörande verkan.
Man har sökt förespegla att tillgångarne skulle vara sä små, att man måste göra inskränkningar i denna del.
Då man likväl medgifvit summornas behöflighet för det närvar., så måste detta vara sagdt endast för att hafva det i minnet för en annan gång.
Jag måste i denna del fästa uppmärksamheten på den ojemförligt större vigten af tillräckliga anslag i delta afseende, än i nästan hvarje annat, som vid denna riksdag kan komma alt blifva föremål för It.
Om man för de yttre försvarsanstalterna icke kan neka anslagens behöflighet, ty penningar och penningar och penningar äro de tre ting, som fordras för utförande af hvarje plan, så må man också ihågkomma, att här är fråga om de inre försvarsanstalterna emot det samhälle inom samhället, som en af de förtjenstfulla prestmän, hvilkas yttranden blifvit uppläste, uppgifvit håller på att bilda sig, ett verkligt Sonderbund, som vi framför allt mäste söka att upplösa. H. Ex.
Då jag redan en gång förut i dag haft tillfälle att yttra mig i detta ämne, och då, i följd deraf alt man inblandat mycket som till den föredragna saken icke hörer, öfverläggningen fått en utvidgning som den icke bordt hafva, så skall jag nu icke göra mig saker till förlängning af diskussionen mera än behöfligt är.
Jag vill blott upptaga till besvarande ett par yttranden, som jag tror mig icke böra förbigå.
Det har varit mig angenämt att höra att Hr von Hartmansdorff i sä måtto uppfattat denna fråga rätt, som han ansett den icke äga sammanhang med frågan om en ny brottmålslag; men Hr von Hartmansdorff har dock yttrat den önskan att de anslag som nu beviljas, icke mätte användas till annat än ransakningsfängelser, och lika med Hr Rääf anmärkt att hvarken i StatsUtsk:s betänk, eller i K. M:s nåd. propos. eller i just.stats-ministerns und. mern. ordet ransakningsfängelser någonstädes förekommer.
Jag ber derföre att få fästa uppmärksamheten derpå, att benämningen ransakningsfångelse är oegentlig och oriktig, ty de s. k. ransakningsfångelserne måste, antingen den nya lagen antages eller den gamla bibehålies, äfven användas till strafffängelser och det, om den gamla lagen bibehålies i vidsträktare mån än om den nya antages, ty efter den gamla lagen äro vatten- och brödstraffen de allmännaste och dessa måste alltid på länshäktena verkställas.
Således tror jag, att om en återremiss vinnes för detta ändamål, så vinner man likväl icke hvad dermed egentligen åsyftas, ty StatsUtsk. kan svårligen tillstyrka att anslaget endast skall utgå Den 23 Februari f. m. 065 lill ransakningsfängelset', enär man då skulle nödgas hafva särskilda fängelser för vatten och brödstraffs och enskildt fängelsestraffs undergående.
— Den rätta benämningen på dessa fängelser är vissferligen den som blifvit i K.
M:s nåd. propos. begagnad, nemi. läns-, härads- och stadsfängelser, och när der icke ett enda ord nämnes om straff-fängelser, sä är det ju klart, att man icke kan använda ifrågavar. medel till något annat än läns-, härads- och stadsfängelser.
Om nu det uttryck, som StatsUtsk. begagnat, likväl skulle väcka farhågor i afseende på användandet af ifrågavar.
600,000 r:dr, så anhåller jag, för att ytterligare lugna dem, hvilka kunna hysa en sådan farhåga, få fästa uppmärksamheten derpå att, med de 1,300,000 r:dr som förut blifvit till cellfängelser beviljade, K.
M. icke låtit uppbygga andra fängelser än läns- och stadshäkten.
Man har fästat sig mycket vid sjelfva byggnadskoslnaden, och förcspcglat sig att densamma skulle blifva oberäknelig och oerhördt stor.
Jag vet icke hvarifrån man fått denna fruktan, ty i K. M:s nåd. propos. är redogjort för huru mycket uppbyggandet af nya läns-, härads- och stadsfängelser skulle komma alt kosta.
Det är uppgifvit,' att kostnaden skulle uppgå till 2,740,000 r:dr, hvarutaf redan är beviljadt 1,300,000 r:dr. — Således behöfves ännu ytterligare 1,440,000 r:dr. — Om nu R.
St. bevilja 200,000 r:dr om äret, och detta anslag sedan får fortfara, så erfordras icke mera än 7 å 8 års anslag för att allt skulle kunna blifva färdigt.
Man har dervid anmärkt, att beräkningen är oriktig samt ansett cellernas antal för litet äfvensom kostnaden för hvarje cell för lågt beräknad.
Jag torde i detta afseende få tillkännagifva, att dessa beräkningar icke stödja sig på lös grund.
Hvad cellernas antal angår, så har man beräknat antalet af de fångar, som under de sednare åren funnits i fängelserna, förvandlat straff för alla de brott, som blifvit begångna under några vissa år, till de straff som skolat tillämpas i händelse den nya lagen under denna tid varit gällande, samt fästat afseende å folkmängden inom hvarje län.
Beträffande kostnaden, så medgifves att hvarje cell i de flesta af de färdiga nya länsfängelserna kostat mera än 1000 r:dr.
Men dessa byggnader hafva blifvit dyrare än som var påräknadt, derföre att de voro de första försöken i den vägen.
Under byggnadsarbetet fann man att än det ena, än det andra, kunde göras på ändamålsenligare sätt, än först var föreslagit; och när de först byggde fängelserne skulle tjena till modell för de öfriga, så såg man vid deras uppförande mindre på kostnaden, än på nödvändigheten att få dem så ändamålsenliga som möjligt.
Dessutom har det inträffat t. ex. i Stockholm, der man efter verkställda jordborrningar trodde sig kunna påräkna berg till grund för byggnaden, att man i stället påträffade större lös sten, som måste sprängas bort, hvarigenom kostnaden blef betydligt ökad.
I Carlstad befanns den påräknade vattentillgången för fängelset icke vara tillräcklig, utan man fick göra en ganska dyr vattenledning, och således blef byggnaden äfven der kostsammare än det uppgjorda förslaget upptog; men i Christianstad deremot uppgår kostnaden icke högre än till 1000 r:dr för hvarje cell, och den som haft bestyr med dessa byggnader, anser att man med 13Gb
Den 23 Februari f. m. säkerhet kan beräkna kostnaden för de byggnader sorn hädanefter uppföras, efter den erfarenhet man vunnit vid byggandet af Christianstads cellfängelse.
Cederström, Rudolf, har fästat uppmärksamhet derpå, huruvida tillgångar finnas till eli sä betydligt anslag, som det ifrågavar., och sökt ådagalägga all de saknas.
Ilan har dock dervid begått det misstaget, att stödja sitt påstående på den förmodan att i K.
M:s nåd. propos. inkomsterna af bränvinsbränningsafgifter och tullafgifter blifvit för högt beräknade, dä likväl nämnde inkomster afses för de ordinarie utgifterna och har med ifrågavar. anslag icke alls att skaffa.
Detta anslag hör lill extra ordinarie Statsregeringen, hvartill bankovinsten troligen kommer att användas, dä R.
St. redan beslutat öfverlemna den till riksg.-kont.
Frilen har äfven yrkat nedsättning lill 300,000 r:dr, emedan han trodde alt man icke borde använda medlen till ett sådant ändamål som delta, utan i stället till produktiva förelag.
I detta fall är jag icke af Frilens mening.
Jag tror alt icke något produktivt företag bör jern föras med det, hvarigenom man förhindrar menniskor alt blifva brottslingar.
Dm man skulle göra jemförlse mellan dessa begge ändamål, så tror jag att det nu ifrågavar. är ojemförligt större.
Hr von Troil har redan fästat uppmärksamheten derpå, att om R. o.
Ad. återremitterar detta betänk, så uppkommer derigenom en tidsförlust, hvilken förorsakar en ökad kostnad.
Jag ber alt härtill få lägga, att ritningar till flera fängelser, såsom i Malmö och Calmar redan äro till K.
M. inlemnade, men att de icke kunna fastställas förrän det är afgjordt om R.
St. bevilja det ifrågasatta anslaget.
Meningen hade dock varit att dessa byggnader skulle påbörjas i år, men delta blir troligen omöjligt i händelse R.
St. återremitterar betänk.
Jag skulle icke tagit mig friheten begära ordet i detta grannlaga ämne, så vida jag icke såsom ledamot i LagUtsk. ansett mig dertill uppmanad.
Förevar, fråga har nemi. ett obestridligt sammanhang med den nya strafflagen.
1 början af diskussionen har man väl här sagt, att det icke kunde blifva fråga om annat än ransakningsfängelser, men man har dock slutligen erkänt att här verkligen är fråga om alla de straff, som undergås i ransakningshäktet H. Ex.
Hr just.stats-ministern, äfvensom chefen för fångstyrelsen, hafva sjelfve derom erinrat.
Någon vidare bevisning torde således icke vara af nöden, men för att ådagalägga i hvad män straff-fängelser här äro i fråga, må det tillåtas mig att anföra följande.
I Otsk:s utlåt, åberopas R.
St:s tind. skrifvelse af d. 5 Juni 1841 ang:de beviljande af 1,300,000 ruhlin uppförande af läns-, härads- och stads fängelser.
Uti denna skrifvelse, som föranledt uppbyggandet af dessa fängelser och som kan anses ligga lill grund för StatsOlsk:s ifrågavar. utlåt., står med tydliga ord: att R.
St. anslå dessa medel, på det att fängelsestraff i länshäktena måtte kunna undergås i vidsträcktare mån än som hittills skett, och så att derstädes kunde verkställas fängelsestraff af Den 23 Februari f. m. 1)67 ända till 2 år.
Det ur således verkligen fråga om straffängelset; och det förvånar mig alt detta från början nekats.
Således äro vi verkligen inne på frågan om cellsystemet.
Man har tält om förskräckelsen för detta straffsystem.
I delta afseende får jag då erkänna, att inom LagUtsk. majoriteten förskräcktes för detta system, ty då vi uppgjorde beräkning öfver koslnaderne, sä uppgingo dessa lill 9 å 10 millioner rulr b:co.
På grund deraf beslöt LagUtsk. alt i betydlig män inskränka användande af cellsystemet.
Vi ansägo nemi. kostnaden större än att den kunde uthärdas i vårt land.
Vi ansägo oss icke eller hafva tillräcklig erfarenhet om det beprisade systemet.
Jag har under mina resor sökt att förvärfva kännedom om cellsystemet.
Alla de, med hvilka jag derom samtalat, förena sig i den mening att förhoppningarne om fördelarne af detta system endast hvila pä den grund, att tångarne icke kunna corrumpera hvarandra, hvilket inträffar i gemensamhetsfängelset; men de förklarade att ensamhetsfängelset icke visat sig åstadkomma de förvånande verkningar till fångarnes förbättring, som man vanligen tillägget’ det.
Då jag frågade föreståndarne derom, så svarade de ett kort nej.
Det är sannt att cellerne förhindra corroptionen tångarne emellan, men alla brott hafva icke sin grund i corruption.
Mänga brott äga sin grund i illvilja och lättsinnighet samt åtskilliga yttre omständigheter.
Månne man tror sig genom användandet af eellsystemct kunna öfvervinna alla dessa olika orsaker lill brott?
Jag betvifla!' det.
Månne det är skäl hos oss att innesluta en man, kanske under 10 års tid, i cell, der han skall förvekligas, der han ständigt innesluten i en temperatur af 16 till 18 graders värme skall blifva oförmögen att uthärda de vexlingar af köld och värme för hvilka han vid sitt befriande är blottställd?
Och huru skulle han vand vid ett stillasittande lefnadssätt kunna försörja sig med arbete sam i vårt härda klimat är förenadt med uthärdande af svåra mödor.
Vid de besök i fängelserna, jag gjorde under mina resor, säg jag fångar som voro så försvagade af ifrågavar. straff, att de bådo mig aflägsna mig emedan ett längre samtal mattade dem.
LagUtsk. har besökt cellfängelset här i Stockolm.
Fångpredikanten upplyste oss att en qvinna, ehuru hon icke beklagade sig öfver fängelset, likväl råkade i ett sådant tillstånd af apathie, att hon förlorade målet och återfick det icke förr, än hon förflyttades till korreklionsinrältningen.
Han sade äfven, att andra fångar efter någon tids förlopp så förslöades, att han fruktade för deras sinnesförvirring ifall de icke däntagits.
Dessa äro straffets förskräckliga följder och likväl är det icke särdeles afskräckande.
Såsom ett bevis derpå, vill jag nämna att vid samma besök i häktet berättades mig, att en af de personer, som suttit i häktet men blifvit befriad, 2 dagar derefter återkom och frågade om han icke kunde få ackordera med kronan om att få sitta qvar.
Delta öfverensstämmer med hvad jag erfor under mina resor.
Fångarne sade mig att, under de första 5 ä 6 månaderne, ensamheten var dem obehaglig, men efter denna tid funno de sig väl dervid.
Jag ber om förlåtelse att jag nu råkat in på straffsystemets område, men jag började med att säga att, oaktadt allt livad man ordat om ransakningshäktet det verkligen 608 Den 23 Februari f. m. är fråga om straff-fängeser, enär R.
St:s skrifvelse vid 1841 års riksdag visar att tvåårigt fängelsestraff i dessa häkten skall aftjenas, samt SlatsUtsk:s betänk, tillstyrker anslag för uppförande af byggnader efter cellsystemet.
Jag har således icke kunnat undgå att tala om systemets lämplighet.
Jag går nu till kostnaden, och vill dervid mera uteslutande hålla mig vid det föredragna betänk.
Här har blifvit sagdt, alt det ifrågavar. anslaget egentligen skulle användas till ransakningshäkten, att enligt den plan, som blifvit uppgjord, 1,200,000 r:dr erfordrades för ändamålet.
Detta kostnadsförslag är likväl obestridligen oriktigt.
Det grundar sig på den beräkning, alt hvarje cell skulle kosta högst 1,000 r:dr, men de redan uppförde cellerna hafva kostat ända till 1,080 r:dr b:co och i medeltal öfver 1,200 r:dr.
Kan man då hoppas, att de hädanefter skola kunna uppföras för bättre pris?
Man har sagt att orsaken hvarföre man tror det de hädanefter skulle blifva mindre dyra, ligger deruti, att man hittills gjort misstag, man har byggt på en otjenlig grund, anlagt fängelser långt ifrån vatten o. s. v. Hvem svarar oss för, mine Ilrr! att icke sådana misstag äfven hädanefter kunna begås?
Att sådana misstag blifvit begångna skulle kunna vara anledn. till att vi ansåge det man borde se sig bättre före innan man började arbetena, men icke kunna de gifva anledn. att förmoda kostnadernas nedsättande för framtiden.
De kostnadsförslag, som nyligen blifvit uppgjorda för fängelset i Stockholm, upptaga kostnaden per cell till emellan 1,200 och 1,300 r:dr b:co.
Det är sagdt, att man bör öfverlemna till K.
M. att bestämma hvar
Han anser nödigt att uppbygga fängelserna.
Det är sannt att man icke bör ingripa i verkställande maktens detaljer, men alt bestämma, huru högt kostnaderna få gå, det anser jag tillhöra representationen och derföre skulle jag för min del tro alt
Utsk. har gjort orätt att framställa ett förslag, som uppenbart är för lågt beräknadt.
Mig synes att Utsk. bordt efter sannolika grunder med noggranhet beräkna kostnaderna för ransakningshäktenas uppförande eller om dertill icke gifvits tid söka infordra sådana uppgifter, samt derefter tillse i hvad mån medel dertill kunna anskaffas.
Man har yttrat, att härads fängelser borde byggas i nästan alla härader, emedan cellsystemet icke kan utbildas annorlunda än om dessa häkten äfven uppföras med celler.
Jag vill blott med få ord upprepa hvad en föreg:de talare sagt, om den enorma kostnad, hvartill det skulle leda om vi i alla domsagor skulle uppföra sådana häkten, vid hvilka då äfven erfordrades flere personer till bevakning; Dessutom, mine Hrr! i flera af dessa häkten blefve kanske under långa tider ingen arrestant.
I åtskilliga af de domsagor, der jag förvaltat domareembetet, har ganska ofta inträffat, att vi på lång tid icke haft en enda fånge.
Hvarföre då uppföra så stora byggnader och anställa personer till sådana häktens bevakning.
Lämpligare vore väl, att förmå häradsboerne till att uppbygga sina häkten med afseende på den närvar, tidens behof.
Stadgandet i byggn.-balken, som ålägger häradsboerne att hålla sina häkten, är verkligen så bestämdt, att jag icke ser något hinder för verkställande makten att Den 23 Februari f. m. GOD Ålägga häraderna att bygga fängelserna ändamålsenliga såsom stadgadt är. leke lär väl, såsom en värd talare anmärkt, någon anledn. för kronan att bygga liäradshäktena kunna hemtas deraf att för närvar, vissa härader åsidosatt denna sin skyldighet.
Delta försåtliga förslag att befria häraderne ifrån alt hålla liäradshäkten för att hvälfva hela denna kostnad på kronan, skulle leda oss in i oändliga utgifter.