Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att de af Utskottet i 2tdra, 8:de, 9:de och io;de punkterne framstäldte förslag af Ridderskapet och Adeln gillades, endast med iakttagande af följande reductionsförändring uti 2:dra punkten, att i stället för orden: ”Att som Riksens Ständer i den TullbevillningsTarifF, som ”kommer att utfärdas, icke kunna bestämma an”nan Tull å varor, än den 8cc.” borde införas: ”Att som Riksens Ständer i den Tullbevillnings”TarifF, hvilken kommer att utfärdas, icke äga ”annan grund, för bestämmande af Tull å varor, "än den 8Cc.” Ut supra.
S. D, Då nu å nyo föredrogs LagUtskottets den 26 sistledne September under N:o 186 Litt, D. meddeldte, samt den 30 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut aflåtne Betänkande, angående föreslagen ändring uti Författningen om Intekning i Jord och fast Egendom å Landet; fann Ridderskapet och Adeln för godt, alt, med förkastande af samma Utlåtande, godkänna de förslag, hvilka uti Herr Ribbings, Arvid, till Utskottets Protocoll afgifne och vid Utlåtandet fogade serskilda tanka, innefattas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln för ena.
Ut supra, S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Lag: Ben g Octobtr e, m. jjj Utskottets den 26 sistledne September under N:o 186 Litt.
E. afgifne, samt den 30 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i an~ ledning af återremisser utaf Utskottets under N: ris 67 och 69 förut meddeldte Betänkanden, angående yrkad ändring uti 23 §. och upphäfvande af 25 §. uti Kongl, Förordningen den 13 Julii 1818 om Intekning i fast Egendom.
Lörclagen den II October.
Vid förnyad föredragning af LagUtslottets den 26 sistledne September under N:o 189 af. gifne, samt den g dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande om *3® Den i r October j. rn. befrielse för Riksens Ständers Bank fran skyldig» heten, att, i Concourser och årsProclama, hevaka sine emot lös pant ägande fordringar, fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingame.
RiddarhusUtskottets iden 23 sistledne September aflåtne, samt den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde, memorial, i anledning af Herr Franc Sparres, Bengt Erland, motion, om Stipendiers anslående åt Adelig® Ynglingar, hvilka ägna sig åt Näringarne.
Herr vow Hartmansdorff, August', Jag utbeder mig, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på origtigheten af det nu upplästa Memorialet, ej mindre om man betraktar saken i och för sig sjelf, än om man bedömer densamma med afseende å tillfälliga yttre omständigheter.
Det är i sig sjelft orätt, att betala någon, för det att han lärer sig ett yrke, hvilket under sjelfva lärotiden gifver lärjungen sin utkomst.
Endast den, som icke förr än efter flera år kan hafva sin bergning af det yrke, hvartill han bildar sig, bör hafva anspråk, att njuta understöd under läroåren.
Uti förevarande händelse är förhållandet just omvändt; ty lärlingen af ett näringsyrke kan, såsom erfarenheten hittilIs visat, och dagligen visar, under sjelfva lärotiden förtjena nog med sitt arbete, för att hafva sin Den 11 October /, m. bergning.
Det vore således, efter mitt begrepp, öfverflödigt och origtigt , att dessutom gifva honom särskildt understöd.
I afseende äter å andra för handen varande omständigheter, synes det äfven origtigt, att använda de nu uppgifna eller andre allmänna medel för att föra Adelsmannen, som genom börden är ämnad till det offentliga lifvet, till att föra det allmännas talan på detta rum, in bland Näringsidkarne, dit han egentligen icke hörer, så länge han kan användas i eller egna sig åt det allmännas tjenst.
Om han der icke finner utrymme för sin verksamhet, må det på honom sjelf ankomma, att vända sig åt andra håll.
Hos oss gör man för manga nya Adefiga slägter, och deruti ligger felet.
Detta vill man nu afhjelpa genom de öfverflödige Adelsmännens återförande till näringsyrken.
Rättare vore, att förekomma det onda, genom sparsammare utdelande af adeliga värdigheter, än att vilja bota det, sedan det uppkommit, i synnerhet med otjenliga medel.
För öfrigt och utan de skäl jag redan anfört mot närvarande förslag, bör man taga i betraktande, att erforderliga penningar till förslagets verkställande icke finnas; att något Läroverk, hvarest ynglingarne skulle kunna få begagna en sådan undervisning som den ifrågaställde, icke är att tillgå; samt sluteligen, att de af RiddarhusUtskottet omförmäldle stipendier äro anvistJI på en fond, som vid nästlidne
Riksdag redan blifvit till annat ändamål ariBlagen.
Vill man nu icke agta det dä fattade beslutet, i afseende på 23* Ben II Octobcr f rn. denna fond , så fean ju äfven Ridderskapets och Adelns nu vidtagande beslut i ämnet vid en kommande Riksdag lika lätt upprifvas.
Afven till förekommande af denna ostadighet i det Högloft.
Ståndets åtgärder , önskar jag att Utskot. tets Memorial må afsila.
Jag anhåller, att. få i korthet besvara det af Herr von Hartmansdorff nu framställe inkast, hvilket äfven uti RiddarhusUtskottets
Memorial förekommer, att nemligen de personer, sorn -egna sig åt Näringarne, icke behöfva genom understöd under uppfostringstiden dertill uppmuntras, emedan det skall ligga i Näringarnes natur, att de sjelfve löna Lärlingarne.
Jag torde, i anledning häraf , få fråga, om man icke med samma skäl skulle kunna säga, att stipendier icke böra gifvas åt studerande Ynglingar, eftersom de framdeles i egenskap af Embetsman blifva lönade.
Jag tror nernliden icke, att Lärgossen har sin lön af yrket, utan att det först är, sedan han bi.fvit utlärd och fullbordat sin uppfostran, som han deraf kan påräkna sin utkomst.
I öfrigt har min mening med förslaget aldrig varit, att de Ynglingar, som erhöllo de ifrågavarande stipendierne, skulle blifva endast mechaniskt uppfödde menniskor, såsom vanligt är i Handtverkerien.
Asigten har tvärtom varit, att de, jemte practisk färdighet, skulle tillika vinna den bildning, som kan fordras af män, hvilka i framtiden kunna komma, att, i egenskap af Representanter, och vid andra offenteliga befattningar uppträda.
Ben Ii Octoher f, m, 533 I afseende på Herr von Hartmansdorff* anmärkning, att någon passande skolinrättning icke ännu skulle för ändamålet vara att tillgå, får jag erindra, att redan en konstskola är anlagd vid Motala.
Detaillerne deraf känner jag likväl icke.
Herr Riben, Carl Wilhelm Jag vördar och högaktar de motiv, sorn ligga till grund för den Motion, hvaraf RiddarhusUtskottets förevarande
Memorial är föranleda men jag bekänner upprig. tigt, att jag icke kan förena dess innehåll med min öfvertygelse.
Här har redan blifvit af en Ledamot rätteligen anmärkt, att Adeln är ämnad till det offenteliga lifvet; och det är verkeligen för mig förvånande, att man, i en Stat, der en representerande Adel finnes, offentligen vill bereda Adelig ungdoms danande till Handtverkare.
Det är då ej nog, att man redan 1809 hindrat fideicommissers stiftande , och att man dageligen genom intekningars beviljande i de gamla Fideicommiss-egendomarne sökt att småningom draga förmögenhet ifrån detta Stånd, man vill gå ännu längre^ man vill till och med genom pennioge-understöd locka våra barn, in i Näringar, till sin natur hörande åtminstone icke till Adel, om man får taga detta ord i sin ursprungliga be. märkelse.
För min del kan jag icke annat än , lika med Herr von Hartmansdoff^ yrka afslag å Memorialet.
Herr Lefrén, Johan Pehr', Ifrån dan stund jag började tänka sjelfständigt, har jag fattat den idée om Adelskap och en Adelsmans egenskap, att det är hans skyldighet att föregå sine med - 834 JDcn xi Oclober /, m. borgare i allt; hvad som kan lända till Statens gagn, i all .dygd och försakelse.
Jag tror i följd häraf äfven nu, att, när Staten behöfver en ledare till nyttiga yrken, Adeln icke bör un, dandraga sig att medverka till ändamålet, i stället att såsom hittills afleda sitte yngre medlemmar, och andre deras jemlikar, ifrån sådane yrken till en bana, hvilken för närvarande är så öfverlastad , att vi alla dagar äro sysselsatte med förslag, att tillvägabringa en inskränkning.
Jag inser ej, huru man i denna enkla fråga vill se och finna något anti-aristocratiskt.
De Herrar, som yttrat sig i denna anda, tyckas mig också blott vilja frälsa några Iumpna spilror af forntidens missförstådda Adelskap.
Jag tillstyrker antagandet af Utskottets förslag.
Jag har under discussionen öfver ifrågavarande ämne hört yrkas, att Adeln i Sverige endast tillhörer det olfenteliga lifvet.
Ifrån den tid jag först kunde tänka, trodde jag visserligen, att Adelsmannen i synnerhet tillhörde Staten , och borde gagna densamma, men kuru han gagnar den, beror af ödet mera, än af honom, att bestämma; alltnog att han är gagnelig.
Jag vill äfven bevisa, att han just derföre icke bör inskränka sig inom de fördomar, sorn en värd Ledamot här så rigtigt kraftigt uppställt från forntiden. lag frågar t. ex. om Sverige kan vara utan en Sjömakt: om icke för denna Sjömakt behofvas kunnige SjöO^ficerare och örn i vårt land det är möjligt med så otillräcklige medel till öfning att få nödig kunskap i sjöväsendet, utan att idka den 11 Oetober f. m.
Coopvardiefart.
Jag har sjelf försökt det, och mina afkomlingar, och hvilken som helst, sOin vill strida emot Sveriges fiender tillsjös skall jag rada att först börja sorn jag.
Jag har lärt, att det är yrket, som adlas genom det sätt, hvarpå det handhafves; och yrket, då det är lofligt, kan ej förnedra personen.
Detta är en sats, som jag alltid skall drifva.
Men vidare säger man, att Närings- och Fabriksidkare äro blott Handtverkare.
Hvarföre åsyftar man en gammal vana?
Hvarföre ihagä kommer man ej, eiler huru vill man neka, att vår tids näringar, så vida deras afkomst skall komma till någon höjd, mäste vara grundade på vettenskapliga kunskaper på kännedomen af matbematik, af chemie m. m.?
Hvarifrån skall nu den blifvande Näringsidkaren få dessa kunskaper, utan undervisning, och utan medel att erhålla den?
Jag kan dock ej annat finna, än att, lika väl sotn den till Embetsman ämnade ynglingen, under läroåren får en anvisning på lönen i framtiden äfvenledes den, som eg nade sig åt ett produetift yrke, kunde erhålla enahanda anvisning i afseende på detta yrke.
Man har ock sagt, att det vore med AdelsStåndet oförenligt, och att man icke kunde göra sig någon idée om, att Adelns barn i ett consiitutionelt land skulle deltaga i Näringarne.
Det finnes ändock ett någorlunda gammalt constitutionelt land, som heter England, der blott den äldste sonen i en Adelig famille blir Representant, och de öfrige sönerne få söka sig in uti 23S ven 11 October f. m, Näringarne, hvarföre man ocks! dageligen ser, huruledes desse Näringsidkare, enär den äldste brodern fallit undan, träda upp ibland Lorderna i Parlamentet, och må hända är det just denna af mången kanske öfversedda omständighet, som mer än något annat verkat ej allenast denna Adels och dessa näringars ofanteliga rikedom och förkofran, utan ock StorBrittanniens makt.
Sluteligen har man sagt, att Svenska Adeln dageligen^ blifver fattigare.
Detta är beklagligtvis sannt; men Adelns medlemmar äro måhända sjelfve skulden dertill, dels derigenom att de misshushållat, och dels genom beslutet af år 1809 ett beslut, som jag skulle önska, att det icke vore förhastadt.
Men sedan olyckan en gång •*r skedd, bör man söka afhjelpa den; och jag frågar, om det är ett sätt att hindra detta ändamål, om man bereder Adelns söner tillfälle att inga i näriragsyrken, der man, såsom bekant är, vanligen ökar sin förmögenhet, och således äfven finner den utväg till representantlifvet, som anses så nödvändig.
På dessa skäl tillstyrker jag bifall till JRiddarhusUtskottets förslag.
< Herr Riben'.
Jag arnar alldeles icke att uppträda såsom försvarare af den Arislocratiska principen; men Herr Lefrén har yttrat ett missnöje , hvilket jag ock anser ganska rigtigt deröfver att Adeliga ynglingar för närvarande lockas in på en bana , der de hafva mycken svåiighet att erhålla sin bergning; och jag vågar, i anledning häraf, hemställa om icke Vtn ii. OctoberJ. m, *37 det förslag, hvilket Herr Lefrén försvarat, hvilar på samma felaktiga grund, som den anstalt han klandrat.
Ty ofn man anslår stipendier för handtverkslärlingar, lockar man dermed in personer uti ett yrke, utan att veta, om det i fram tiden Jemnar sin idkare utkomst.
Jag har haft den olyckan, att blifva missförstådd af de två sist talande Ledamöterne.
Jag har aldrig varit emot, att Ädelige Ynglingar af eget fritt val slå sig på Näringar, men jag bestrider offentliga uppmaningar dertill, inrättningar, hvarigenom Svenska Adtrlns
Söner skulle inlockas och öfvertalas att ingå i dessa näringar} hela förslaget synes mig dessutom ganska nära beslägtad! med det härliga projectet, att göra Svenska Bondesöner till Cadetter.
Verkställigheten af detta senare lärer nu vara upphörd} åtminstone finnes icke nu mera någon Cadett af BondeSiåndet vid Carlberg.
Erfarenheten lärer hafva visat, att en Bondeson, blottad på alla resourser och utan släktrelationer i de bildade Classerna, icke är särdeles lycklig; och lika litet lycklig tror jag, att den adeliga ynglingen skulle bli, som för ett stipendium föredrager Nålen för Svärdet.
Jag fortfar att yrka afslag å Memorialet.
Mig synes, att discusionen något öfvergått ifrån föremålet för RiddarehusUtskottets Memorial till ett annat äm« ne, derigenom att någre betraktelser blifvit framställde, i afseende på frågan, huruvida Adelsmäns ingående uti Näringarne skulle stå tillsammans med Ståndets värdighet.
Derom ämnar jag icke nu yttra mig.
Ottar blott om fördelen eller ofördelen >38 Ben 11 Oelober /. m. af de föreslagne stipendierne, som jag anfört några ord inom RiddarhusUtskottet; och som jag der varit af olika tanka med Utskottets öfrige Ledamöter , torde jag få för min mening redovisa, ehuru jag äfven uti min serskilda reservation sökt utveckla densamma.
Jag har deruti sökt viss, att stipendier i allmänhet endast äro inrättade för att under lärotiden understödja sådane fattige ynglingar sorn sysselsätta sig med vettenskapliga studier, hvilka icke under nämnde tid lemna idkarne berg. ning.
En värd Talare har trott sig finna samma förhållande med Näringarne ; men jag anser det vara tillräckligen gifvet, att hvarje, vare sig Borgerlig- eller Landtmanna-Näring , är af den beskaffenhet, att den föder utöfvaren deraf jemväl under lärotiden, Vi se dageligen fattige barn gå in och uppfostras i Näringen och Handt-' verk, och dervid hafva sitt underhåll, utan anvisning på någon framtida inkomst.
Jag föreställer mig, att det varit Motionairens tanka, att vid Lärlingarnes practiska bildande för yrket tillika skulle medfölja en vettenskaplig bildning för yrket.
Men en sådan är omöjlig utan handläggning.
Denna bereder ett värde, och der detta uppkommer, gör den enskilda industrien till fyllest, att bringa yrket, såvida det eljest är lönande, till möjligaste förbättning.
Man kan väl icke gerna föreställa sig en Fabriksidkare eller en Handtverksmästare med så liten insigt, och så föga mon om sitt eget interesse, att han icke skulle låta sine Lärogossar och Gesäller begagna tillfället, att få afhöra teckneologiska föreläsningar, om de ock skulle borttaga en liten tid; helst han derföre skulle i längden erhålla full ersättning.
Ben 11 Ocloher /, m.
Jag medgifver, att det kanske ännu finnea en fördom emot Adelsmäns inträde uti practiska yrken: men denna fördom har dock i det närmaste mast vika för nödvändigheten, och man ser derpå exempel sätdeles i en af våra sydligare provincer, känd för sin mindre bördighet, der en mängd fattige Adelsmän äro bosatte på ofta ganska små hemmansdelar.
Men om denna fördom ännu här och .der existerar, hvilket jagiingalunda vill neka, skulle jag tro det tillhöra tiden, att afnöta den; men icke att det bör eller kan ske genom stipendier, ty om yrket ej är lönande, lära väl icke Eöräldrarne för 200 E;dr inkasta sitt barn i detsamma.
Jag har uti min reservation blott i förbigående nämnt några ord om Adelns egenteliga tendens, och kan icke eller nu dem frångå, Jag har sagt, att lika skadligt som det vore att gifva Adeln en uteslutande tendens för Statens tjenst, lika olämpeligt vore der, att genom konstlade anstalter inlocka dess medlemmar uti Näringarne.
Jag tror tvärtom, att det tillhörer Svenska Adelns försakelse-anda, att ingå i det offenteliga lifvet eller med andra ord på Embetsmanna-banan, så vida den der kan gagna; men att i annat fall den icke bör uteslutande egna sig åt Statens tjenst utan resignera: och på samma sätt tror jag äfven det vara orätt att locka eller uppmuntra den ena eller andra, att ingå i Näringar, utan kännedom om huruvida Näringen är lönande, och utan att man vet, om icke subjectet skulle göra mera nytta i det offentliga lifver, än i en verkstad.
Efter mitt 340 Den 11 October /. m. begrepp tillhörer det subjectet i båda fallen , att sjelf välja.
Herr von Haf Unans dorff".
En värd Ledamot har redan antydt, hvad jag ville säga, att nemligen man söker vända upp och ned på det vigtiga förhållandet mellan de olika Samhällsklasserne
Man har begynt med att genom fri undervisning vid KrigsAcademien locka in Borgare- och Bondesöner från näringsyrken till det allmännas tj rist i MilitaireStåndet.
Det påkallade det andra, nemligen att tvärtom draga ned Adelns barn från Statens tjenst till näringsyrken, dem Borgare och.
Bönder hittills utöfvat.
Vill man änteligen gifva stipendier åt Adeliga ynglingar, så bör man, på sätt förut blifvit beslutadt, och af skäl, som jag nyligen anfört, tilldela dem till sådane , som egna sig åt Statens tjenst, Om man framtager kalendern, och genomgår Embetsverken, skall man finna, att när fordom 'Adeln nästan ensam utgjorde Embetsmannaklassen, äro deremot nu ganska få Adelsmän anställde vid de civila verken.
Jo, emedan den efter hand försvagade
Adeln saknar medel till att underhålla sina söner vid Universiteten.
Vill man nu förskaffa dem en utväg, att genom allmänna understöd erhålla uppfostran , så synes mig lämpligare att anslå stipendier, för-att förmå Adeliga Ynglingar att, som sig bör, gå i Statens tjenst, än att inlocka dem i Näringarne, dit de endast må vända sig i nödfall.
En Ven 1.1 Q cl nhtr /, m En värd Ledamot har sagt att
Adeln skulla föregå sina medborgare
I dygd och försakelse»
Detta gör Adelsmannen just genom det att han tjenar Staten , att han blottställer sitt lif i den raska striden mot Rikets Render, eller låter helsa och krafter långsammare föistöras i lagskipningens eller statsförvaltningens trägna värf.
Det ar det offenteliga eller tjenstemanna-lifvet, soiri är det oegennyttiga, emedan Staters tjenst skall gå framför allt.
Det är Näringsidkarens lif, sorn är det egennyttiga, 'emedan förmögenhets förvärfvande är hans syftemål» .
Man har sagtj det vara angeläget att bilda sig till det offentliga lifvet genom Coopvardife fart, m. fl. näringsyrken»
Det må vara , och jag har ej något att invända deremot, ty dessa yrken tjena då blott till medel för Adelsmannen att blifva hvad han bcir.
Man har åberopat att det gifves Pairers söner i England , som sysselsätta sig med näringar oell handtverk.
Här är icke eller något förbud, som hindrar en Friherres eller en Grefves söner, att göra detsamma.
Men jag frågar, om stipendier i England äro anslagna, för att förmå Pairerne» Söner till sådane steg, på sätt man här vill göra; och det är blott denna åtgärd, som jag och flere med mig bestrida.
Ar det, såsom en vard Le. damot påstått, endast behöflig!
, att befordra vetenskaplig bildning hos den blifvande Näringsidkaren , så kan han ju gå till våra allmänna Lä* roverk och der såsom studerande erhålla understöd af stipendier.
Det beror dock sedermera af honom sjelf att, efter lärotidens slut, välja hvad yrke han behagar.
Prof. IX Band. lista Afd. ig. 5*3 Den ii öctober /. m.
Jag förnyar på dess» skäl ruin anhållan om ogillande af Utskottets förslag.
En Ledamot har emot hvad jag senast hade äran anföra, anmärkt, att jag talat utur en åsigt, som öfverensstämde med den värde Ledamotens egen.
Jag skulle beklaga mig, om jag uttryckte mig så oredigt, att man kunde fatta annat af otina ord än jag verkligen sagt och menat.
Jag har icke sagt, att någon borde tvingas , att ingå i näringarne.
Men jag kan ej inse något ondt, ulan snarare trott något godt, ligga deri, att fattige Adeliga Ynglingar ega färdighet att sysselsätta sig med handarbeten, enär de icke kunna fortgå å Embetsrnannabanan, hvilken jag nu hörer borde vara, eller åtminsto, ne önskas vara, uteslutande tillhörig Adein.
Jag skulle beklaga Adeln, om den ville göra sig till en Hindostanisk Cast — som ej tillät, att från en annan Frisk rot finge jemte den uppstiga nya stammar med friskare krafter _ hvilka hindrade de gamla att aftyna och falla likasom t. ex. den fordne Egyptiske Regent-familjen.
Jag har trott, att jag i detta ämne talat i den anda, som lifvade Sveriges
Adel i äldre tider och lifvar den äfven i den närvarande , då jag öppet förklarar, att icke någon Svensk Adelsman kan anse vanhederligt, att en medlem af hans
Stånd deltager i ett hedrande näringsyrke.
Jag delar ej den (ankan , att man itiger ned, då man gör något nyttigt, i stället att osakligt yf, vas öfver Förfädrens bragder. t)rn ii Oktober f. m, *43 Grefve von Schwerin, Fredric Bogislmir:
Jag utbeder mig att få underställa de Herrar, sorn (a. lat mot Utskottets Memorial, om de rietigt upp» fattat Utskottets satser och förslag.
Frågan är, att söka förmå unge Adelsman, att beflita sig em den vetenskapliga bildning oc.b underbyggnad, som fordras för att kunna rätt bedrifva vissa närincsyrken.
Deraf torde icke ovilkorligen följa, att man vill förmå dem, att sjelfve ingå i näringar och handtverk.
Men Herrarne behagade finna, att då flere Embetsman äga det bestäm, da åliggandet, att leda näringarne, såsom t. ex. förhållandet är med ComtrierceCollegium; då Konungen är Oeconomisk Lagstiftare, och då han af desse Embetsrnän skall hemta ledning för sine beslut i mål, som röra näringarne, — en anstalt ofelbart skall bli nyttig, som har för ändamål, att bibringa en fullkomligare vetenskaplig insigt i hvad till näringsväsendet hörer.
Detta skäl anser j>g för min del ensamt tillfyllest för rnig, att bifalla memorialet.
Men om ock så skulle hända, att detta bemödande, att öka deri technologiska insigten , skulle göra dem, sorn söka den , angelägne att tillika förskaffa sig mechanisk färdighet, så frågar jag, om deruti är något ondt.
Det finnes knappt någon Adelsman, sorn icke lär sig att dansa, och efter mer och mindre fa Ilen het äfven deruti vi nner färdighet; det är likväl icke derföre sagdt, att han skall eftersträfva, att blifva en dansmästare.
Men jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derå, huru nyttigt och förmånligt det är, att kunna föda. sig med andra yrken, än Embetsmannayrket i Slaten, och hvilken sjelfständighet det måste gif* 1W*n ii 0>taler f. m va åt earaeteren, att icke behöfva gora till sJti högsta mål, att erhålla en pension, utan att, i om så skulle vara att man hunnit högsta branten vid en förtroendepost, och finner sig i belägenhet, att antingen försaka den och svälta, eller handla emot bättre öfvertygelse, då Jeunna gå bort och föda sig sjelf.
Jag tillstyrker bifall å förslaget.
Herr von Hohenhausen, Michaell Jag skall an-’ hälla, att få redogöra för de grunder, på hvilka JRiddarhusUlskottets Memorial sig stöder, och att vederlägga hvad som har blifvit origtigt anfördt»
Man bar ibland annat åberopat, att några penningar till de föreslagne stipendierna icke skulle vara att tillgå; att icke någon passande läroanstalt finnes, och att beslutet om dessa stipendier skulle upphäfva ett föregående Adelns beslut.
Hvad nu först medlen beträffar, så är den ifrågavarande fonden af den beskaffenhet, att den går i stan» digt tilltagande, och Utskottet har jemväl meddelat underrättelse, att medel innan korrt komma att för ändamålet vara tillgängliga.
Hvad sedan vidkommer läroanstalten, så är här redan nämnt, hvad som i afseende på undervisningen i Mechaniken för närvärande är gjordt, äfvensom man dermed bör ihågkomma LandtbruksAcademiens inrättning i detta fall, och att det allmännas önskan ärj att en dylik inrättning i stort mitte tillvägabrin» gas.
RiddarhusUtskottet har icke eller tillstyrkt, att stipendierne må, förr än sådant skedt, utgifvas.