Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den pedantiska, som i onaturliga former intvingar det späda sinnet, hvarur det sedermera skall vara en lyckträff, om ett eller annat fritt sinne räddar sig; eller den, som fritt och ledigt, i naturlig ordning, utvecklar de physiska och moraliska krafterna?
Valet är förhanden, Begagnom hvad menniskovännen för oss upptäckt.
Huru litet är ej det bidrag, som begäres, och huru stor vinst medför det ej! i54 Den 29 December e. m. Genom Jenna Undervisningsméthods allma nligliet, har den af Försynen blifvit gjord till en föreningspunkt mellan höga och låga, fattiga och rika.
Till och med Furstesonen, sorn ej känner vexelundervisningen, står efter på culturens bana.
Hvilka stora fördelar medför icke den fria sjelfverksamheten!
Barnen lära i god tid att uppdraga en gräns emellan skyldigheter och rättigheter; i bestämda reglor se de genast correctivet till bands för öfverträdelserne deraf.
Men jag går för vida.
J kännen Mine Herrar detta bättre än jag.
Jag vill blott tillägga, att den, som hjerta häfver, han gif■yer till ett så ädelt ändamål.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Hans Excellcnce Herr Grefve De La Gardies ifrågavarande Memorial mätte, jämle de i anledning deraf afgifne yttranden, till StatsUlskoltet remitteras.
Ånyo föredrogs Herr Adlerbrandls, Thure, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion om Skatteköp af KronoLägenheten Ädelfors, med derunder lydande Hemman och Lägenheter.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Ilen Adlei brandt omnämner i sin motion en K:gl.
Maj:ls remiss till StulsUlskollet i detta äm - Den 29 December e. m. 155 ne.
Om man jemför Riksdag^Ordningens 27 §. med 37 §., der det heter: ”Intet Utskott, Constitutions- och Banko-Utskotten ”allena undantagne, vare berättigadt, att ”väcka frågor till afgörande i Rikets Stän”ders Plena, eller att upptaga andra iim”nen, än de från Plena remitterade, så vi”da ej, hvad StatsUtskottet serskildt angår, ”Konungens Proposition, enligt 27 §. till ”detsamma omedelbarligen öfverlemnas;” så torde man med skäl undra, hvad detta kan vara för en Proposition, som Konungen omedelbart öfverlemnat till StatsUtskottet m. m.
Om sådant skett, vill jag förmoda, alt StatsUtskottet genast till Ständerna öfverlåta denna Proposition för att i grundlagsenlig ordning bli behandlad.
Härmed har jag blott velat väcka StatsUtskottets uppmärksamhet på detta förhållande, och önskar, att, om StatsUtskottet upptager ett sådant från Kongl. Majit öfverlemnadt mål, StatsUtskottet då äfvenledes måtte förklara sina motiver dertill; utan att jag velat emot contrasignenten af den Kongl, remissen göra någon anmärkning; ehuru något hvar torde önska en samvetsgrannare respect för grundlagar, än detta förfarande tyckes tillkännagifva.
Jag uppskjuter derföre att meddela de hufvudsakliga anmärkningarne emot Hr Adlerbrandts motion, till dess alla handlingar uti detta mål blifvit hos oss bordlagde.
Skulle emedlertid detta ej ske; utan StatsUtskottet förbise 37 §. Riksd.Ordn., så får 156
Den 29 December e. m. jag, jemte det jag beklagar denna §:s missöde, hvad sjelfva hufvudfrågan beträffar, göra StatsUtskottet uppmärksamt på den påtagliga orimligheten uti att skatteköpa frälse- och skatte-hemman.
Det vill för Kronan säga något helt annat, att inköpa skatteoch frälse-hemman, för att dermed liqvidera Kronofordran, än att afbida åboledigliet å Kronohemman; emedan Kronan i förra fallet går miste om Köpeskillingen å sjelfva dessa hemman, hvilken ej lärer på långt när uppvägas af köpeskilling för skatterätten i Kronohemman.
Hvad som sluteligen synes göra Herr Adlerbrandts påstående fullkomligt obilligt, är att Kronan, under den tid hon varit egare af dessa hemman, nedlagt betydliga summor uti byggnader af hus och vattenverk samt andre anläggningar å dessa hemmans egor, hvilket för en köpare gifver dessa hemman ett helt annat värde, än det, som uppkommer genom beräkning af blotta jordegendomens räntebelopp; och vill det för mig synas, som Herr Adlerbrandt sträckt sina anspråk något för långt, då han rätt och slätt fordrar dessa lägenheter som en ren present.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LändtMarskalken gjord Proposition , beslöt Ridd. och Adeln remittera Ilr Adl erbrandts ifrågavarande Motion, jemte Herr Bråkenhjelms i anledning deraf afgifue yttrande, till StatsUtskottet.
Den 29 December e. m. .57 Föredrogs till remitterande Friherre Anckarswärds, Carl Henric, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, alt alla genom Bevillning, vare sig genom Stora Sjötullen, ChartaSigillata, Bränvinsbränning, eller Postverket ingående Medel, måtte, i likhet med hvad i afseende å Allmänna Bevillningen är stadgadt, lill RiksgäldsContoiret lefvereras m. m.
Grefve Adelswärd > Erik Reinhold} anförde skrifteligen:
Ibland de flere frågor, som förekommo uti Riksens Ständers angående Riksbokslutet aflåtne underdåniga Skrifvelse af den 23 October 1823, deröfver vederbörande EmbetsVerks undexdåniga Utlåtande blifvit infordradt och till Riksens Ständers Statsutskott vid denna Riksdag remitteradt, var äfven den underdåniga hemställan, ”att, med undantag af Bevillningsmedel, som efter Riksens Ständers vid tagne ”eller vidtagande Beslut skola inflyta lill ”Riksgälds-Contoiret, all Krono-Uppbörd, ”Skatt eller afgift, af hvad namn det vara ”må, borde, till vinnande af enhet i för”valtnings-systemet, samt ordning och enkelhet i räkenskaperne, ingå till StatsVer”kets Cassör, för att sedan, med bibehållande af benämningar och bestämda be”lopp, disponeras af Kongl.
StatsContoiret, ”dels till SlalsVerkets directa utgifter, och ”dels till de förvaltande Verkens förmån, Den 29 December e. m. ”sådan den dem hittills tillgodo kommit,, ”hvilket allt skulle i Rikshufvudboken upptagas och, redovisas, och hvarigenom dispositions- och granskningssättet öfver alla ”dessa medel, hvilket på Kongl. Maj:ts och ”Riksens Ständer ankommer, icke rubbas.”
Uti någon motsägelse med denna underdåniga Skrifvelse står det af Riksens Ständer sedermera fattade och genom underdånig Skrifvelse af den 17 Nov. t823 tillkän-. nagifne Beslut, att alla inflytande Tullme-. del skulle till RiksgäldsContoiret lefvereras, och Statsverket deraf tillhandahållas hvad, RiksStaten påräknar.
En ännu större utsträckning har Mo-. tionairen gifvit åt detta system i det lian föreslår att ej allenast alla genom Bevill-, ning, vare sig genom stora SjuTullen, Char-. taSigillata, Bränvinsbränning eller Postverket ingående medel böra, i likhet med hvad för allmänna hevillningen stadgadt är, till RiksgäldsContoiret lefvereras, för att derifrån sedermera Statsverket tillhanda hål-, las, till de belopp, sorn uti Statsanslaget finnes förordnadt, utan äfven anser det utom all ordning att öfverskotten å de i Statsanslaget beräknade Iukomstsummor någon gång passera Statsverket, då detta aldrig synes höra om händer hafva några andra medel, än de hvilkas Summor uti Statsförslaget äro till deras bestämda belopp utförde.
Härvid torde mig tillåtas erinra, att Den 29 December e. ni. ingen genom den allmänna Kronouppbörden inflytande Stats-intrad är så bestämd,, alt den ej kan lemna öfverskott, hvilket likväl ej på förhand kännes, utan först vid Rikshufvudbokens afslutande blifver tillbeloppet utröndt.
Skulle den satsen antagas, att inga Öfverskotter böra passera Statsverket, så bör äfven all StatsVerkets befattning med'
Kronouppbörd en försvinna.
StatsContoiret härigenom förvandladt till ett enkelt CassaVerk, skulle visserligen prisa sig lyckligt att hafva blifvit befriad t från många mödor och bekymmer, hvilka Motionairen> synes vilja pålägga Riksens Ständer och deras Verk, som i och med detsamma skulle öfvertaga en högst vigtig och betydlig del af den verkställande maktens functioner; men andan af den constitutionella samhällsförfattningen och de gällande grundlagarne bjuda helt annat.
Emedlertid, och sedan Kongl. Maj:t, i anledning af Riksens Ständers tillkännagifna Beslut, genom Nådig Skrifvelse af den 4 Dec.
x823 med stöd af 64 §.
Regeringsformen, förklarat: ”alt ”Kongl.
Majit icke medgifver Tullmedlens ”aflefverering till RiksgäldsContoiret, såsom ”en i dess administrerande myndighet ingripande och för öfrigt till onödig omgång ”ledande åtgärd/’ — föreställer jag mig, att Riksens Ständers Statsutskott svårligen torde kunna handlägga denna af Motionairen väckte fråga, hvilken, då den ty deli— gen åsyftar en förändring eller förklaring 160 Den 29 December e. m. af Grundlagarne, har uti samma Grundlagar sig väg utvisad till ConstitutionsUtskottet.
Af samma beskaffenhet är efter min öfvertygelse den af Motionairen väckte fråga, om vissa föreskrifter för begagnandet af Creditiven, enär, i anledning af ett i detta ämne af Riksens Ständer fattadt beslut» Kongl. Maj:t, genom förrberörde Nådiga Bref af den 4 Dec. i8a3 förklarat: ”att ”Kongl. Maj:t, i afseende på Creditivernes ”begagnande och redogörelsen derföre, skall ”noga iakttaga hvad 63 och 64 §§.
Regeringsformen samt 3o och 68 §§.
Riksdagsordningen i detta afseende föreskrifva, ”utan medgifvande af sådane vilkor och fö”skrifter, som deremot kunna vara stridande.”
Mig synes i följd häraf endast af förevarande motion återstå till handläggning inom StatsUtskottet hvad som rörer bestämmandet af det mindre Creditivets belopp, enl. 3o §. 2 mom.
I afseende på Friherre Anckarswärds motion skall jag inskränka mig till yttrande om hvad angår det som kallas bevillning i 60 §.
Deribland upptages äfven Tull-, ChartasSigillatas-och Post-medlen.
Då Rikets Ständer år 1809 författade denna Reg.Form, hafva de förmodligen gjort sig reda för hvad med Bevillning förstods, och då de i 60 §.
Rcg.Formen kallade Tull-, ChartaeSigillatae-, Postmedlen &c., för bevillning, lära de Den 29 Dece.mber e. m.
161 de väl äfven menat, att desse Statsbidrag såsom sådan skulle anses.
Detta bevisas äfven derigenom, att det beror af Rikets Ständer att utfästa beloppet deraf.
Bruket bar likvist varit, att desse medel ingått till.
StatsContoiret, hvilket år 1823 föranledde BevillningsUtskottet att, i samråd med Statsutskottet, föreslå, det TullBevillningen borde redovisas i RiksgäldsContoret.
Rikets Ständer biföllo enhälligt detta förslag.
Jag känner väl, att Konungen icke gillade detta Ständernas beslut, på sätt 17 §.
RiksdagsBeslutet innehåller; men då förslaget hade sin upprinnelse från mig, anser jag mig likväl skyldig nämna, att min mening icke varit, att ingripa i Konungens makt, utan blott att sätta Ständerna i utöfning af den rättighet, som, enligt min tanka, 60 §. R.
F. dem tillägger; i hvilket afseende jag ej kan instämma i den siste värde Talarens opinion.
Såsom Revisor trodde jag mig sedermera finna en annan orsak till Konungens vägran till Rikets Ständers ifrågavarande beslut, nemligen den, att Ständerna under flera Riksdagar anvist åtskilliga utgifter på Bevillningsöfverskotten.
Farhågan att ej i första rummet äga tillfälle begagna dessa öfverskott torde egentligen hafva bestämt Konungens Rådgifvare till motstånd.
Men jag fortfar ännu i den öfvertygelse, att, enligt Reg.Formens ordalydelse, allt hvad som har namn af Bevillning bör inga 8 H. 11 162 Den 29 December e. m. lill Rikets Stäncleris eget Verk.
Utan alt hysa något misstroende till den närvarande Förvaltningen af dessa medel, tror jag likväl, att ett fullkomligare förtroende i afseende å deras användande skulle derigenom vinnas.
Men om denna åtgärd vidtages, så blir det å andra sidan nödvändigt, att icke göra obestämda anslag, som grunda sig på öfverskotten, hvilkas belopp ej är kändt, utan bör man noga afväga behofven och dertill lemna så tillräckliga anslag, att icke brister komma i fråga.
Och då Regeringen hade säkert fastställde summor att till StatsContoirets redovisning påräkna för Statens behofver, skulle allas interessen förenas, om allt hvad Bevillning heter ingeck till RiksgäldsContoret.
Att det hade varit nyttigt, om Tullbevillningen fått ingå uti RiksgäldsContoret, visar erfarenheten.
Då hade redan 18a5 funnits i RiksgäldsContoret öfverskotten för 1823 samt 1824, och man hade må hända då aldrig b eliof t utgifva en enda 3-procents-sedel, åtminstone högst få, och dessa kunde då blifvit betäckte med 1826 års öfverskott, i stället för att desse medel, efter ett års hvila, först inkommo 1827.
Att det äfven vore nyttigt, om öfverskotten för 1827 och 1828 nu funnos i RiksgäldsContoret, torde lätt begripas; då förmodligen ej mindre än 1 million, men kanske 1,200,000 R:dr, då varit alt i närvarande ögonblick tillgå, för de uppgifna behofven; och jemväl af Stals - ✓
Den 29 December e. m. iG3 Utskottet kunnat beräknas.
Jag tviflar visserligen ej att framdeles få en tillfredsställande utredning från StatsContoiret, men erfarenheten har vid andra tillfällen lärt oss, att tidsutdrägten håde skadar och väcker misstroende.
Hr Hjertaj Gustaf:
Jag skulle afskräckas för att i denna fråga uppträda, om jag kunde tro, att de denna dag framställde åsigter angående Revisionen af Statsverket, Räntekammarens underhållna inventering, samt Tullmedlens ingående till RiksgäldsContoiret, vore föranledd af annat än tjenstemannanit hos den Embetsman, som sig yttrat.
Jag säger afskräckas! ty i annat fall vore det ett bevis, att en plati, ett verkligt system vore af Styrelsen antagit till att för Rikets Ständer undanhålla den gransknings- och dispositionsrätt de öfver skattebidragen äga att utöfva: och då vore tal öfverflödigt.
Men Grundlagen bjuder alltför tydligt denna granskningsrätt af StatsVerkets tillstånclj styrelse och förvaltning, för att jag skulle befara, att en sådan plan kunde finnas.
Hr Tham har redan till stor del förekommit mig i bevisningen, att Rikets Ständer år 1823 icke handlat grundlagsvidrigt, ej sökt inkräkta på Konungamagten eller Konungens administrerande myndighet, när de hegart att Tullmedlen di - 164 Den 29 December e. m. recte till RiksgäldsContoiret skulle »Aemnäs.
Hela afsigten var en den billigaste hushållsåtgärd med Statsmedlen; ty RiksgäldsContoiret bade då icke behöft betala så stor ränta för 3-prc:t-lånet som det nu måst göra, när de betydliga öfverskotten af Tullmedlen först 21 månader efter sedan de i Banken influtit, till RiksgäldsContoiret nu öfverlemnas.
Måtte man ej skylla på svårigheten för uppbörd och redovisning: de finnas ej; icke på Embetsmanna-personalökning: den behöfves ej; icke på brist i StatsContoirets Cassalillgångar för löpande utgifter: den fylles, i mohn af behofvet, ifrån RiksgäldsContoiret.
Det skulle då förefalla mig högst besynnerligt, om, vid denna Riksdag, då Regeringen begär så stora anslag genom Lån, man skulle å nyo vägra Rikets Ständer en laglig åtgärd, för att genom Tullmedlens skyndsamma aflemnande directe till RikgäldsContoiret förminska mesta utgifterne för lånen, och iståndsätta RiksgäldsContoiret att betacka de dagliga utgifter.
Att åtgärden är laglig, synes icke vara tvifvel underkastadt.
Jag erkänner ingen större rätt för Konungen, att tolka Grundlag, än för den andra delen af Lagstiftande Magten.
Beskattningen är och blir, för evigt, Svenska Folkets rätt, utöfvad af dess Representanter.
De kunna säga: ingen Tali Bevillning, eller medlen till Den ag December c. m. i65 RiksgäldsContoiret.
Dermed är ock tolkningen sint.
Jag liar inlemnat eli förslag till RiksgäldsContoirets organiserande, grundadt på ett fonderat LåneSystem.
De 4 millioner Kongl. Maj:t ansett till försvarsanstaltcrne Reliöfvas, och de som lill Bankens consoliderande erfordras, kunna där skötas för 225,ooo R:dr på 5 år, och Rikets Ständer skulle år 1833 finna 1,200,000 R;dr färdiga till att afbetala Riksgälden, som då blott vore något öfver 2 millioner.
Mea hela detta förslag hvil ar på öfverskoltens snara ingående till Contoiret och derigenom vundna Ränlebesparingar.
Det ofta använda motskälet, att, för ett Riksens Ständers Verk, det skulle möta svårigheter, att efterhålla Fogdar och Uppbördsman, är, lindrigast sagdt, origtigt.
Det visas bäst, om man vill efterse, hvarest nu, i förhållande till uppbörden, de största Restantierne finnas, antingen på Statsmedlen eller Riksgäldsmedlen.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolf Göran:
Då jag deltagit i tillstyrkandet af det beslut, Konungen fattat att vägra antagandet af Riksens Ständers vid sista Riksdag yttrade önskan om C011- sumtions-afgifternes allefverering till RiksgäldsContoiret, så tror jag mig pligtig re - i66
Den 29 December e. m. dogöra för de skäl, jag haft för ett sådant tillstyrkande, och får härmed förklara min öfvertygelse, att det är aktning för Lag och för Frihetens bestånd, omtanka för reda i Statsverkets uppbörd, samt ordning i förhållanderne emellan Medborgare och Embetsman, som legat till grund för det beslut, hvilket blifvit fattadt.
Rikets Ständer förklarade väl 1809, att de ansågo
Tullmedlen vara af bevillnings natur, men dessa afgifter upphörde derföre icke att vara consumtionsafgifter.
Det stadgas ock i 60 §.
RegeringsFormen — — — "Ej ”heller må Konungen statens inkomster förpakta &c. — eller några mo ”nopolier fastställa.” Om
Konungen ej tillhört att besörja om uppbörden och inseendet öfver dessa inkomster, hvilka finnas ofvan i §. uppräknade, huru vore det då tänkbart, att fråga kunde uppstå om deras förpaktning eller monopoliers fastställande.
Uti 66 §., som bestämmer RiksgäldsContoirets åtgärder, säges: att Riksens Ständers ”RiksgäldsContoir förblifver, såsom hittils, ”under Riksens Ständers styrelse, inseende ”och förvaltning &c." —.
Der talas icke om annat anslag eller någon disposition af andra medel, än dem, som finnas oumbärlige till betalande af Rikets gäld, och slutmeningen visar tydeligen att ändamålet är, alt Rikets Credit skall varda bibehållen.
Men dertill fordras alldeles icke, att medel, som ej till delta ändamål äro bestäm - Den 59 De ceni Ler e. m. de, skola lili RiksgäldsContoiret ingå; dy deremot uti (>4 §•
RegeringsFormen stadgas: att ”så val Rikets Ordinarie Statsmedel och inkomster, som hvad på sätt om”förmäldt är, under namn af extra ordinarie Utlagor eller Bevillningar till Stals”verket af Riksens Ständer anslås, vare ”under Konungens disposition” &c.; och till att fullkomna denna analogi hörer äfven 4 §•
RegeringsFormen, som innehåller, att ”Konungen eger alt allena styra Riket” &c.
Om 1111 Riksens Ständers Verk skulle hafva inseende öfver de flerfaldig» och uti alla Landsorter spridda uppbördsman, som hafva alt göra med consuinlionsafgifternc; om RiksgaldsContoret skulle emottaga och sedan till StatsContoiret aflefverera de successive inflytande afgifterne, hvilka merendels i smärre delar och på obestämda tider ingå; så skulle derigenom uppkomma stor oreda, oordning och osammanhang.
Då vore det ej mer Konungen och de af Honom tillsatte samt både inför Honom och det allmänna ansvarige Embetsman, som besörjde uppbörden och verkstälde de härom utgående författningar; då vore det Riks* gäldsContoret, som styrde en stor del af uppbördsverket; och derigenom vore den öfverensstämmelse uti Statsförvaltningen rubbad, som Grundlagssliftarne afsett.
När RegeringsFormen förklarade Tullmedlen för bevillning, så var deli afsigt alt förekomma arbitiaira förhöjningar, hvilka under 168 Den 29 December e. m. en nyss föregående tidpunkt ägt rum; men icke för att ändra uppbördssättet.
Detta bevittnas af slutet i 64 §. och af hvad angående RiksgäldsContoiret förordnas i den 66:te.
Ingenstädes i RegeringsFormen eller Riksdagsordningen finnes stadgadt, att den nu ifrågasatta uppbörden tillhör RiksgäldsContoiret.
Skulle en sådan öfverflyttning ske; så erfordrade detta att
RiksgäldsContoiret skulle ökas med ett stort antal nya Embetsman, och att dessa skulle förses med en vida utsträckt rättighet till inseende öfver Statens uppbördsman.
Vöre sådant väl ändamålsenligt?
Ständer kunna, efter min tanka, ej sträcka sig vidare, än att fastställa grunderna och bestämma det ungefärliga beloppet af Statsanslagen och Bevillningen.
Sedan öfverskotten äro vordne utredda, blifva de ju lemnade till Riksens Ständers Verk, och huru denna utredning skall ske, är förut afgjordt.
Men på hvad sätt skulle man väl kunna bestämma, huru mycket som influtit, då större delen af consumtions-afgifterne inkomma, en del vid medium, en del vid slutet af året, och en annan del ej förr än det påföljande.
Serskilda remisser för hvar och en detail af olika afgifter skulle således komma att ske.
Hvilka nya controller och Embetsman skulle icke derföre uti RiksgäldsContoiret höra inrättas.
I stället för besparing, torde således, i min tanka, Statsutgifterne derigenom ökas.
Det vore vida än - Den 29 December e. m. 169 damålsenligare, om RiksgäldsContoiret, när sedelutgifningen upphör, (som torde snart kunna ske) indroges, hvarigenom en summa af omkring 3o,ooo R:dr besparades, än att till detta Verks bibehållande dit öfverflytta vidsträckta och mångfaldiga uppbördsbefattningar, som detsamma icke tillhöra.
Orsaken att den allmänna Bevillningen kan utan olägenhet ingå till Riksens Ständers Verk, härleder sig derifrån, att denna Bevillning uppbäres på bestämda tider i större summor, då deremot consumtions-afgifterne ej på en gång inflyta, och således ej kunna så bestämdt beräknas.
Dertill fordras en vana och en mera noggrann eftersyn, än som kan begäras af Riksens Ständers Verk.
— Men om alla ifrågavarande afgifter skola ingå till RiksgäldsContoiret, så kunna äfven de öfrige län torne ingå dit, och då kan StatsGontoiret helt och hållet upphöra.
Jag tror, att den Lagstiftande Magten i Sverige, redan mera än i något annat constitutionelt Land, åtagit sig bestyret om Förvaltningsåtgärderne.
Hvarken Engelska Parlamentet eller Franska Deputerade Kammaren hafva ettlikartadt bestyr, som Riksens Ständer hafva med Banken och RiksgäldsContoiret.
Och man vill likväl ytterligare öka detta best}^.
En Lagstiftande Församlings kraft ligger i dess beskattningsrätt, icke i dess vidsträcktare eller inskränktare deltagande i verkställiglietsålgärderne.
Riksens Ständer vilja väl 170 Den 29 December e. m. icke återgå till 1720 års period, då Secreta Utskottet styrde Riket oell Konungen och Hans Rådgifvare voro intet eller blott det rådande partiets verktyg.
Jag har allt sedan 180g års RegeringsForm antogs, trott det vara vida farligare att Riksens Ständer kunna inkränkta på Konungamakten, än att ett omvändt förhållande vore att befara; emedan Grundlagen alltid åt Ständerne geren motvigt och en starkt återhållande kraft, som af opinionen finner understöd, då fordringarne äro billiga och rättvisa; men sträcka Riksens Ständer sine åtgärder lill dessa små detailler, som tillhöra Embelsmännens befattningar, då förvandla sig Riksens Ständer till en Corporation, som, genom att fästa sig vid obetydligare delai Iinlressen, afvänder och söndrar uppmärksamheten ifrån de vigtigare, blir förhatlig, och bereder slutligen frihetens fall under anarchiens välde.
Redan 1809 yttrade jag, att anarchie och despotism stå hvarannan nära, och att friheten finnes blott midt emellan båda.
Hr Hjerta:^ Jag vill visst ej söka intränga i den af Herr Grefve Mörner prisade consequence i tänkesätt år 1809 och nu.
Grefvens tänkesätt bevittnas bäst af Ridderskapets och Adelns Protocoller; men rigtigheten af dess nu yttrade åsigter vågar jag bestrida.
Lagstiftaren år 1809 kunde ej inse, att Sverge år 1829, efter 15-årig Den 19 December e. m. *71 fred, skulle behöfva låna upp 4 Mill.
R:dr till sitt försvar.
Men han synes tillräckligt insett, att ej Rikets Ständer bordt hindras af Konungen, att anordna om Statsmedlen.
Och då de icke kunde detta, voro alltid de Öfverskott, som finnas, till Rikets Ständers disposition.
Det måtte vara af vigt, om de äro disponible i| år förr eller sednare.
Då StatsUtskottet har under sina ögon både Stats- och Riksgälds-Contoiren, kan detta Utskott bäst inse det ogrundade i Herr Grefve Mörners beskrifning om svårigheterne för verkställigheten, och kostnaderne.
RiksgäldsContoirets Aflöning kostar ej 1111 mera än 3o,ooo R:dr.
Slipper Contoiret Sedelrörelsen, minskas denna utgift ännu mer: och Bevillningarnes directa ingående skulle icke vålla 4 sidors ökning i dess Controllbok.
Beslutet tillhör allena Rikets Ständer.
Jag hoppas, att ingen förnyad vägran till Deras begäran skall inträffa.
Herr Grefve Mörners yttranden bevisa härom ingenting.
Folken, visar ock Historien, framställa genom sina Representanter önskningar.
De afses ej alltid genast.
Men Regeringarne finna slutligen sitt eget bästa, i att vid förnyelsen bifalla dem.