Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. med ja besvarat den propos. att Bevilln:sUtsk:s betänk. ang:de tullbevillning skulle punktvis föredragas, sä fattade R. o. Ad. jemväl, på propus, af Hr Gr. o. Landtm, ett deremot rakt stridande beslut och förklarade, att Utsk:s betänk, icke skulle punktvis föredragas utan alt till grund för föredragningen en vid betänk, fogad reservation skulle antagas och att öfrige punkter i betänk., som denna reservation icke omfattade, skulle läggas till handlingarne, hvarigenom R. o. Ad. betogs pröfningsrätt af dessa punkter och de tullbestämmelser, hvilka Utsk. i dem föreslagit.
Deraf hände också att Utsk., som i de föregångna punktet ne föreslagit tullafgifter i prohibitiv syftning, icke fick denna sin åsigt pröfvad af Ståndet.
Om nu det af Hr Skogman föreslagna föredragningssätt skulle göras gällande, så hlefve ju följden den att, med undantag af särskilda artiklar, som en och annan ledamot kunde uppgifva, såsom börande utgöra föremål för R. o. Ad:s vidare öfverläggning, detta betänk, rönte samma öde, som träffade Bevilln:sUtsk:s betänk, vid förra riksdagen, nemi. att, läggas till handlingarne, och att man, i alla de frågor, der 1845 års tulltaxa icke följdes, fick underkasta Utsk:s förslag närmare begrundande och pröfning.
Jag tillstyrker således för min del jemväl bifall till Hr Skogmans förslag och an håller att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. derå.
I afseende å det intryck, som det möjligen kan hafva gjort och således i afseende på den ver - De n 29 Maj f. m. 205 kan som del kan hafva vid den blifvande voteringen, anhåller jag, alt få fäsla mig vid hvad en talare nämnt, angide tullförsnillningen af smör.
Han påstod att den slöra smugglingen vid Torneå eif, som nu existerar, skulle lika väl komma alt ega rum om tullen å smör nedsatles.
Jag får dervid fästa uppmärksamheten på följande officiella siffror öfver de smörqvantileter, som blifvit förtullade.
Ar 1838 in förtullades 111,755 Lf? smör. 1844; del sisla äret, som den Finska tractaten gällde, då tullen^ å från Finland infördt smör var 40 sk., förtullades 52,680 L8\
Är 1845 deremot då den tulltaxans bestämmelse af 2^ r:drs lull blef gällande för all införsel, nedsjönk förtullningen till 1,035 LU och år 1846 lill 150 La.
Deremot steg införseln från Haparanda till Slockholm till det orimliga qvantum af 30,000 Ltt, hvaraf man kunde vara öfvertygad om, alt största delen icke var Svenskt smör.
Huruvida 1 r:dr 16 sk., som man föreslagit kan vara tillräckligt låg tull för alt förekomma betydligare smuggling vid Torneå eif, lemnar jag derhän.
För min del anser jag, att 1 r:dr eller högst 1 r:dr 12 sk. b:co vore en lämpligare tullsats.
Beträffande föredragningssättet, sä har visserligen det af Hr Skogman föreslagna, den fördelen, att man kommer fort ifrån saken, och det kan visserligen vara ett vigtigt skäl för dess antagande, men det har likväl det emot sig, att då det är 11.
St., som hafva rätt alt bestämma tullen, ehuru K.
M. äger rätt att nedsätta den, så skulle genom ett så slumpvist antagande, det blifva följden, att K. M. och Dess rådgifvare ginge miste om den ledning de borde hafva om hvad som är R.
St:s mening.
Jag betviflar icke, alt förhällandet med de fleste är detsamma som det är med mig, alt de icke i sin helhet gilla, hvarken 1845 års tulltaxa eller Bevilln.Utsk:s förslag, ehuru jag i allmänhet föredrager det sistnämda.
Bland annat finnes uti undenättelserne till 1845 års taxa vissa stadganden, som Ulsk. nu borttagit, t. ex. i afseende å lullresiitution för skeppsförnödenheter införda för utredning af fartyg byggda för utländsk räkning, ett stadgande, hvars bibehållande blir så myckel nödvändigare om det nyligen gjorda förslaget till nya navigationsreglemente i England blefve antaget, hvarigenom Engelska redare medgifvas att bygga sina fartyg i främmande länder, med rättighet för dessa att anses för Brittiske och njuta alla dermed förbundna fördelar.
I detta hänseende är 1845 års tulltaxa mycket liberalare än Utskis förslag.
Äfvenledes finnes andra förhållanden der jag under varande förhållanden skulle vilja vara mera prohibitiv än Ulsk. i sitt förslag varit, och i det fallet hålla mig till 1845 års taxa.
Jag skulle således hafva ganska svårt att vid en votering i klump emellan dessa båda läxor veta till hvilkendera jag skulle hålla mig och måhända är detta förhållandet med de fleste ledamöter.
Jag var icke närvarande då Hr Skolmans förslag framställdes, men jag har hört tillräckligt af andra talare för att veta hvad det innehåller, nemi. att helt enkelt göra förslag till antagande af nu gällande tulltaxa.
Ett så - 206
Den 31 Maj f. m. dant behandligssätt vore visserligen mycket vigt för de prohibitiva åsigterne, hvarigenom de kunde göra sig gällande och äfven få de liberala åsigterne afklippte; men jag får dervid anmärka, att detta vore, i min tanka, så mycket oriktigare, som jag föreställde mig att äfven ibland de s. k. prohibitiva eller conservativa, hvilkendera benämningen man vill begagna, linnas de, som önska förändringar i den n.v. tulltaxan, och det vore efter dennas antagande för dem omöjligt alt fä sina åsigter gällande.
Det är på dessa grunder som jag mäste förena mig med Frih.
Raab i afseende å de åsigter han uttryckt, rör:de behandlingen af detta ämne.
I hänseende till de allmänna åsigterne har jag icke hört något skäl, som jag anser af vigt att genmäla mera än det, attconjuncturen nu icke skulle vara passande för att göra en så betydlig nedsättning i afgifterne sora den af Utsk. föreslagne af vissa anses vara.
Jag vill visserligen icke bestrida, att om verkligen så stora eller så starka nedsättningar varit föreslagne, att man deraf kunde befara någon öfversvämning af främmande varor, konjuncluren icke nu vore den rätta att på det sältet gå till väga, men för min del finner jag de nedsättningar, som äro föreslagne icke vara af den natur, att man deraf kunde risquera något för industrien, ty jag anser det blott såsom en öfvergång lill att frångå det prohibitiva tullsystemet, sem så länge varit gällande; och när man betänker att 25 procent i allmänhet har blifvit bestridt såsom skyddstull, så behöfver man icke mycket fundera på saken för alt finna att skyddet är alldeles tillräckligt.
Dessutom lärer den n.v. konjuncturen visserligen kunna åberopas såsom skäl för vissa artiklar, synnerligen för öfverflöds- och modevaror, som icke af den större allmänheten förbrukas, utan endast köpas af de rikare.
Tror man det vara nödvändigt, alt pä dem bibehålla den höga tullen, sä må man göra det; jag anser en nedsättning äfven vid dessa ej farlig; men här finnes en annan artikel, som är lifsförnödenheter.
Jag skulle tro, att konjuncturen alldeles icke är emot tullnedsättning å dessa, utan tvärtom; ty man må väl icke påstå, att vi skola blifva öfversvämmade med mat, derföre alt verlden är i rörelse och derföre, att man botar med krig och örlig, dä tvärtom sådane varor väl behöfvas och förbrukas företrädesvis i alla de länder, som blifva skådeplatsen för slika tilldragelser.
Här äro flera talare, som veta, att det icke kan tillverkas tillräckligt inom landet af många sådana förnödenhetsartiklar, och detta har vid flere riksdagar varit medgifvit af sjelfva fabriksintresset, af klädesfabrikörer och flere.
Det är ganska bekant, att om vi icke här skulle införa mera kläde än som tillverkades af våra fabrikanter, så skulle vi icke kunna kläda oss, utan till hälften komma i natur-tillstånd.
Jag anser det derföre vara en gifven sak att det som icke i tillräcklig mängd tillverkas i våra fabriker, nödvändigt skall importeras.
Jag har samma erfarenhet som Frih.
Raab, att i hvilken stad man kommer, ser man utländskt kläde, hvilket är någon gång bättre än det inhemska och någon gång sämre.
Af födoämnen veta vi, att bär införas åtskilliga sorter och man kan väl icke anse tjenligt, Den 31 Maj f. m. 207 all låta folket svälta, således måste desse artiklar komma in för att fylla hvad som brisler.
Jag kan icke begripa, huru, då man noga eftersinnar dessa sanningar, man kan vilja sätta sig emot att sådana saker skola komma in.
Ar man då mera belåten att de inkomma tullförsnillade och lurendrejade än att de komma in på laglig väg?
Detta vore en annan sak, men för hvilken jag ej kan visa några skäl, hvarken ur moralisk eller någon annan synpunkt, hvilket är den ovilkorliga följden af det prohibitiva systemet?
När jag besinnar nu nämnde förhållanden, så är det för mig omöjligt att lägga mitt ja till en åtgärd, hvarigenom jag skulle blifva en orsak till demoralisationens och strafflöshetens tilltagande.
Jag vågar ej nämna, men af historien vet jag följderna af sådane saker.
Man anför såsom ett bevekande skäl för att antaga den nu gällande tulltaxan att det står i Konungens makt att ändra den och alt sätta ned tullen.
Detta är ganska slugt sagt för att locka oss med, men vill man väl inbilla sig att
Regeringen gerna skulle vilja frångå och ändra de beslut, som R.
St. fatta?
Jag tror alt Regeringen anser sig endast i nödfall böra begära det, och jag tror icke att det är rätt af R.
St. ali med flit sätta Regeringen på den punkten.
Skulle man likväl uppriktigt vilja taga detta såsom grundsats, så borde man också öppet säga: ”vi anse den af Utsk. i enl. med K.
M:s nåd. propos. föreslagne tulltaxa vara nyttig om icke konjuncturen nu vore otjenlig”, och då borde man också bestämdt uttrycka sin önskan, att när denna conjuuktur upphör, K.
M. ville nedsätta tullen i likhet med hvad K. M. föreslagit.
Då vore det rent spel.
Då visste Regeringen R.
St:s önskan, men sådant har man icke, å andra sidan, föreslagit och jag tror icke alt man låter beqväma sig dertill.
Man har här sagt, att det icke finnes någon vara, som icke varit tullförsnillad eller lurendrejad.
Jag vill icke disputera det förra ock icke heller det sednare, ty jag vet det icke; men hvad har varit orsaken till dessa tullförsnillningar?
Den, att de varit för höga tullar, det har föranledt tullförsnillning och lurendrejeri ock kommer alltid att göra det, ty ingen lurendrejare eller tullförsnillare lärer vilja underkasta sig den med hans handtverk förenade risk, utan att han deraf har någon betydligare vinst.
När man nu känner tullafgifterne, så är det icke svårt att bestämma hvilka af dem, som äro stora nog, för att gifva premier åt lurendrejare.
Jag tror icke att de tullar, som nu äro föreslagne äro egnade, att förekomma lurendrejeri, men jag begär också icke, att man på en gång skall nedsätta tullen, så att fabriksidkare skulle blifva rädda för följderne deraf.
Jag begär blott, att man måtte biträda den väg, som jag för min del anser vara den enda rätta, nemi. att man så småningom nedsätter tullarne och sålunda framgår på den bana, som leder till den fria handeln och till näringarnes upphjelpande.
Vill man icke gå denna, så kommer man icke ur stället, och min begäran och önskan är endast, att vi någon gång måtte komma in derpå, så att vi icke stå der vi stå, eller gå tillbaka.
Retragtar man noggrannare det tvång, som existerat i det ena seklet efter det andra, och som ännu qvarstår, 208 Den 31 Maj f. m. så är det verkligen beklagligt att se.
Hvarpå grundar sig då det prohibitiva systemet?
Det hvilar icke på någon okristlig grund, det är säkert, utan för det mesta derpå, att dess förfäktare icke hafva genomtänkt saken.
Det är väl för mycket begärdt, att den stora allmänheten, som mest köper och mest konsumerar, som skall med sin svett och möda förtjena hvad den behöfver anskaffa sig, skulle vara belåten om den på ena stället kunde få köpa en mark bröd för 12 sk. men man ålade den, att på det andra köpa den för 24 sk. eller svälla.
Ar sådant rätt?
Jag frågar, är det okristligt?
är det ädelmodigt?
Det finnes icke något mera olyckligt för eli land, än alt, genom monopol, en för landet mindre passande fabriksnäring uppdrifves.
Hvilka äro följderna deraf?
Jo vi hafva sett dem; del är ett sätt all ruinera en mängd menniskor genom företag, som icke äro säkra, utan tvinga sina idkare, att slutligen, förr eller sednare, göra bankrutt.
Hvad hiden mängd arbetares öde, som en sådan fabrikör bar?
De blifva kastade pä landsvägarne, de hafva icke blifvit vid något annat yrke vande, än sitt fabriksarbete och blifva derföre om delta ej står att erhålla, dagdrifvare och landstrykare.
De som bo på landet se allt för väl dessa verkningarue af detta system: de som gå omkring och tigga på landet, kunna ingenting uträtta eller göra.
Den som litet grand bar gjort sig underrättad om huru jordbruket är beskaffadt bär i landet, hvilka ödemarker här finnas, hvilka omätliga sträckor, som ännu ligga ouppodlade, han mäste dela min öfvertygelse, att det vore bättre alt vära arbetskrafter vändes mera ät del hållet.
För några är sedan deltog jag uti en undersökning ang:de odlingsbar jord inom hvarje pastorat i den ort, der jag är bosatt, och jag upptäckte der, hvad jag tillförene aldrig kunnat tro, ofantliga sträckor af odlingsbar jord, hvilka nu till en del bära rika skördar och på hvilkas uppodling ännu många menniskor skulle kunna sysselsättas.
Ar det under sådana förhållanden rätt alt vända hågen och inleda folk på onaturliga försörjningsutvägar när vi hafva naturliga och se hvarest vi skulle kunna, förtjena vårt bröd, nemi. på landtbruk och bergsbruk, hvarigenom vi kunde undvika de olyckor, som ett onaturligt fabrikssystem framkallar. .
Jag vill nu icke längre uppehålla R. o.
Ad. sedan jag tillräckligt yttrat hvad jag tänker och önskar.
I afseende på föredragningssättet, förenar jag mig med Frih.
Raab och i tullbestämmelserna med de åsigter, som äro nedlagde i Utsk:s betänk.
Det förslag har blifvit framstäldt, att R. o. Ad. skulle vidblifva den taxa, som förut är gällande.
Man har såsom skäl derföre anfört, att den politiska ställningen och deraf följande förändringar i alla handelsförhållanden, haft till följd, alt varuvärden i den mån sjunkit, att om man skulle bifalla det förslag, som af K.
M. blifvit gjordt, skulle lullafgifterne icke komma att stå i det förhållande till verkliga varuvärdena, som i K. M:s nåd. propos. varit åsyfladt.
Den 31 älaj f. m. ao9 tror för min del, att detta skäl egentligen gäller i afseende på manufakturvaror eller fabrikater, men alt det deremot icke förhåller sig så i öfriga fall, och att således icke för närvarande finnes någon anledn. att förhindra nedsättning i afgifterna på andra varor t. ex. lyxartiklar och spanmål, med afseende på hvilken sistnämnde vara serskildt förekommer, att derest tullen derå sah tes för hög, skulle i missvextår, då ingen serskild import deraf förekommer, K.
M. hafva svårighet, att bibehålla den Finska tull, som han önskat vidblifva.
Jag tror således, att det icke är något skäl, att bibehålla den gamla tulltaxan i andra punkter, än der det skydd, som den lemnar, kan vara nödvändigt för inhemska fabriker och näringar.
Det har visserligen blifvit anmärkt, att K.
M. eger rättighet, att derest R.
St. bibehålla taxan, nedsätta de deruti upptagne tullafgifterna.
Det är klart, att detta är K.
M:s grundlagsenliga rätt; men det är väl icke skäl, att med beräkning af denna rättighet, nu bestämma taxan annorlunda, än man, efter de förhållanden, som vid taxans fastställande ega rum, kan anse vara lämpligt.
Med afseende härpå, hemställer jag, att R. o.
Ad. måtte, i likhet med hvad Bevilln.Utsk. yttrat, godkänna de grunder, hvarpå K.
M:s förslag till tulltaxa hvilar, endast med de undantag, som i afseende på fabriksvaror anses vara af nöden, och i det fallet har jag för min del icke något emot om 1845 års tulltaxa Olifver bibehållen och anhåller att R. o. Ad. efter dessa grunder behagade besluta att genomgå taxan.
Frågan är af större vigt än man i allmänhet sig föreställer.
Jag vill icke ingå allt för långt i vederläggning af de theorier som Hr Ribbing här har för oss framställt.
Dessa theoder äro förut tillräckligt kände, ock gå hufvudsakligast ut derpå att genom påsläppning af utländsk koncurrens, alltid jaga den inhemske näringsidkaren ifrån den näring, som han en tid sysselsätter sig med, för att tvinga honora att söka, äfven med risque att icke finna ett annat sätt att sig lifnära, och, om han lyckas deri, äfven vid nästa riksdag genom utländsk koncurrens ytterligare jaga honom derifrån.
Detta är sättet att förhindra den Svenska näringsidkaren från all möjlighet att nära sig inom sitt eget land och göra honom till produktiv.
Här säges att lindriga tullafgifter skulle medföra frånvaro eller upphörande af tullsnillning.
Detta är en theoretisk sats, som icke håller stånd i verkligheten.
Det är för 10 eller 12 år sedan som det pålades socker en tull af 1 r:st. på 8i:det.
Denna afsigt afsåg mera att kontrollera qvanliteten af det socker som infördes, än en egentlig inkomst för Staten; nåväl, vi hafva exempel på alt dessa runstycken på S^det försnillades och att man, för att behålla dem, risquerade all plig5 H. 14 210
Den 81 Maj f. m. ta och förlora hela lasten.
Detta inträffade inom denna stad.
Ofvannämnde sats är således blott en theori, som icke håller stånd.
Den som vill tullförsnilla, han gör det, antingen tullen är låg eller hög, ehuru med större svårighet å ena fallet, än i det andra.
Någon moralisk garanti emot dessa brott kan icke vinnas genom tullsättning, utan tullagarne måste upprätthållas genom kontroller öfver deras efterlefnad.
Detta anser jag nog för denna gängen för att genmäla, hvad här blifvit stadgadt och beder nu, att för R. o. Ad. uppläsa ett vördsamt anförande till R.
St., uppfattadt på ett möte af allmogen och ämnadt att underställas R.
St. vid denna frågas afgörande inom RiksStin.
Detta är en inskränkt del, såsom nogsamt är bekant, af den del i Westergöthland som sysselsätter sig med väfnader.
Skriften är med mycken omsorg utarbetad och det skall synas deraf hurudan ställningen är i orten, der den är skrifven och af presterskapet underskrifven.
Hr Lefrén uppläste härvid följande:
Vördsammaste anförande till R. H. St., uppfattad! å prestmöte i Marks och Bollebygds contract d. 16 Mars 1848.
Då det synnerligen i denna ort af riket länge idkade och i större mån utvidgade väfnadsyrket numera hotas med undergång, förmedelst det föreslagna upphäfvandet af förbud mot från utlandet inkommande bomulls- och andre väfnader, som vid innevar. riksdag synes vilja göra sig gällande, har nedanskrifne presterskap i Marks och Bollebygds contract af Götheborgs stift, som närmast är i tillfälle att känna folkets belägenhet, af omsorg för dess väl äfven i denna del och till förekommande af den betänkliga ställning, som för den arbetande klassen af innevånarne ge nom ifrågavar. åtgärd nödvändigt måste uppkomma, ansett sig pligtigt att sammanträda och i förening utbedja sig att få på detta sätt inför R. 11.
St. till upplyst och allvarligt behjertande frambära sine farhågor och bekymmer i detta hänseende.
Desvåra följder, för hvilka orten genom en sådan införselfrihet skulle blottställas, komma ej så mycket att drabba förlagsmännen, som fastmera det öfriga folket, d. v. s., ej blott hemmans innehafvare, som, jemte jordbruket i en mindre bördig landsort, allmänt hämta af sin väfnads-industri en för dem behöflig och oumbärlig binäring, ulan äfven och i synnerhet den mängd af torpare, backstugu- och inhyseshjon, som, genom denna industri här ovanligt förökade och nästan sagdt utan någon jord, under ett betydligt antal år lefvat och lefva endast och allenast af sitt väfnadsyrke.
Skulle detta, åtminstone i hast, upphöra, hvilket blir en naturlig följd af importfriheten eller den på husslöjden nästan lika menligt inverkande projecterade låga tull å omförmälde väfnader, så Den 31 Maj f. m.
Jli blefve med detsamma utsigten lill bergning ganska mörk för den härvarande större befolkning, som, utan arbetsförtjenst och i saknad under en längre tid af andra näringsyrken och öfning deri, skulle med bekymmer se armod, hunger och en total undergång nalkas sina, för det mästa genom väfnadsfliten förvärfvade och underhållna, boningar.
Vid början af innevar. år utgjorde folkmängden inom detta contract icke mindre än 35,568 personer, deraf ofelbart vida mer än hälften beröfvas utväg till försörjning, så snart, genom i vägen lagda hinder, bomullsväfnadsslöjden afstadnar och ingen dylik förarbetning och förädling af råämnet här vidare kan äga rum, enär den derutinnan mera skicklige och öfvade utländningen, med sina i större mängd och mindre dyrt tillverkade konstväfnader, mäste vinna ett ojeinnförligt företräde, framför den inhemska fabrikanten, som med den förre dåmera desto mindre kan konkurrera, som, efter tull per skålpund och ej per aln, utländningen genom användande af lill qvaliteten finare garn, än som här för handväfvar kan begagnas, af samma qvantitet kan tillverka dubbelt antal alnar mot hvad den inhemske förmår åstadkomma, samt denne följaktligen, medelst bristande afsättning af förut befintliga varulager, mäste afstå från all ytterligare tillverkning deraf, och dermed äfven lemna de många nu idoga händer utan arbetsförtjenst, utan tillfälle och medel till sysselsättning.
Deraf blifver äfven en oundviklig följd, dels att fattigvården, som nu redan ligger tung och tryckande på församlingarne, allt för mycket kommer att tillitas och blir fördem omöjlig att besörja efter i så stor mängd ökade föremål för densamma, dels att hittills till K. M. och Kronan af ortens handslöjdidkare erlagde utskylder af dem, i obestånd och nöd försatte, icke mera kunna utgöras dels ock att brotten, som förut beklagligen redan oerhördt tilltagit, derigenom skulle förökas bland de tusendetals sysslosösa till oberäkneligt antal.
Med anledn. af hvad vi här, efter vår öfvertygelse med sanningen fullkomligt öfverensstämmande, ansett oss skyldige och haft äran att framställa, hysa vi vördsammast till R.
St. den förhoppning, att ifrågasatta import-frihet eller låga tull å bomulls- eller andra väfnader, såsom för denna ort i synnerhet olycksbringande och för hela landet farlig genom dess öfversväinmande af utländska fabrikater, mätte antingen alldeles afböjas eller åtminstone, så länge möjligt är, fördröjas, för beredande under tiden af andra nu okände utvägar till folkets näring, hvilka kunna i någon mån ersätta hvad genom en dylik åtgärds framgena vidtagande, om samhällets väl nödvändigt, så en gång skulle fordra, oundvikligen skall förloras.
Slutligen och då denna vigtiga fråga framdeles kommer till II.
M. Konungens Nåd. afgörande, våge vi vid Hans hulda och faderliga hjerta, som med outtröttlig ömhet sörjer för alla Dess undersåtare? välgång, hvila med den underd. och fasta förtröstan, att vära landsorlsslöjder och näringar, dem H. M. Sjelf ibland oss bevärdigat med Sin höga uppmärksamhet och Nådigst lofvat hägna och befrämja, måtte, under Dess Nåd. beskydd, blifva en af bc 14* - 212 Den 31 Maj f. ra. hofvet påkallad fortfarande källa till Hans härvar. idoga och trogna folks utkomst och ett värn mot dess undergång.
Uppläst och vidkändt som ofvan. J. B.
Schanberg, Contr.prost &
Pastor i Seglom.
Lindhult, Joh. Ahlberger, Prost och Pastor i Örby.
Prost och Pastor i Thorestorp. O. M. Torell, A. C. Andersson, Prost och Pastor i Säkilla. vice Pastor i Surteby. Joh. Carlsson, L. A. Bagge, v.
Pastor och Comminister i Örby. v. Pastor i Berghem.
Efter uppläsningen häraf tilläde Hr Lefren:
Denna skrifvelse tolkar i sin erfarenhet följderne i sitt system, som man sträfvar för att få införd i vår tull-lagstiftning.
Skola vi väl då, med förbiseende af dessa förhållanden antaga ett system, hvarigenom man, till mehn för egna medborgare som söka få utvägar forsin försörjning, gynnar utländningen?
För att framdrifva en kall llieori, en theori, som redan visar sig till sina föjder å andra länder.
Hvad gör man i Frankrike i detta ögonblick?
Man jagar ut alla utländningar, som kunna något i handelsväg, för ali skaffa förtjenst åt sina egna medborgare.
Hvad betyder detta annat än återinförande af ett å skydd för näringsidkare grundadt system i näringslagstiftningen?
Detta utskälles i andra länder under namn af skrå-inrättning.
Man kallar det hvad man behagar.
Det är en regulator för näringarne inom landet och skråordningarne så mycket de varit fördömde hafva likväl haft sin goda sida.
Man har klagat öfver att gesällvandringarne voro en plåga för landsbygden.
Hvad slår väl i detta afseende i skråordningen?
Jo, förbud för alla gesäller att vandra omkring, utom för de bästa gesällerne, hvilka skulle, såsom en uppmuntran för deras större skicklighet i yrket få vandra.
Man har tillämpat detta stadgande tvärtom och låtit dräggen vandra.
Det tillgår så vanligen hos oss alt man skriker öfver en författning som man läst och icke känner.