Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen kunde barnen ej rå för föräldrar-nes synd, men det hindrade ej, att de måste bli lidande derfor.
Gud sjelf hade ju sagt: Jag, Herren din Gud, är en stark hämnare, den som söker fadernas missgeming in på barnen, allt in till tredje och fjerde led.
Damerna besvarade knapt hans helsning; herrarne undveko honom, så mycket som möjligt, och han uteslöts frånalla bjudningar.
Den första tiden grämde han sig djupt öfver det bemötande, han rönte, men sa småningom försonade han sig med sitt öde, och han böljade till sist finna ett outsägligt behag i att få rå om sig sjelf.
Den vackra våningen, der han gick och leddes, när han ej hade främmande, föreföll honom numera så oändligt treflig, och när han var ute i staden, kände han en riktig hemlängtan.
Qvällarne egnades för det mesta åt läsning.
Och nu hände det, att de moderna författarne fingo inträde hos honom, dessa diktare, hvilka han skytt som pesten, tack vare C.
D. af Wirséns varningsrop.
Men af den estetiska surdegen satt så pass mycket qvar, att han ej kunde förlika sig med Zola, utan kände en viss qväljning, när han mättade sin andliga hunger med den kraftiga kost, som kom från naturalismens mästerkock.
Kielland blef favoriten.
Hans förnäma berättarekonst tog borgmästaren med storm, och hvar gång han anföll det fariseiska samhället med satirens eleganta ridspö, med ironiens ciselerade stilett och hånets silkesknutpiska, smålog borgmästaren, ty i diktarens ömkliga figurer såg han välkända drag.
En dag stod borgmästaren i matsalen och betraktade, hur ett par svalor med outtröttlig flit lagade sitt bo, som fatt en remna, när verandan målades.
Till sist blef han trött i ögonen och lemnade fönstret.
Då han närmade sig midten af rummet, kom hans blick att halka öfver bordet.
På den snöhvita duken låg en födelsekaka.
Ah, det var sant, det var ju hans födelsedag — det hade han så när glömt bort Den kakan hade, väl Kersti, sjelfva omtänksamheten, bestält — för hans pengar, förstås.
Han log ett vemodigt löje, när han tänkte på, hur många gåfvor, som den förra födelsedagen tornade sig upp på bordet Inte en gång hans syster hade gratulerat.
Hon var kan tänka stött ännu.
Så fort hon af konsulinnan Ejder fick veta att han tagit Gunnar hem till sig, hade hon uppvaktat med ett långt bref, hvari hon riktigt läste lagen för li9uom.&gt;Att begå en syndig handling, skref hon bland annat, är illa nog, men ännu värre att sjelf trumpeta ut den för hela verlden.
När du så länge kunnat berga dig utan barnet, hade du väl inte just nu behöft ställa till skandal med dess hemtagande.
Hyste du ej förtroende till morföräldrarne, kunde du ju vändt dig åt annat.håll, ty det fins tusentals hyggliga menniskor, som för en ringa penning åtaga sig att uppfostra frukterna af brottsliga förbindelser.
Den der oäkta perlan skall ej bli en sådan skatt, som du menar, utan en källa till evig förargelse.
Och dessutom bör du l&gt;etänka, att så lätige det der barnet fins i huset, skall ingen anständig flicka samtycka till ett giftermål med dig.
Men ännu kan allt hjelpas.
Inackordera barnet antingen i någon annan stad än X. eller på landet, ty slipper folk bara att se barnet, skall man snart glömma bort, att det existerar.
Jag ber hvar enda qväll Gud, att han må upplysa ditt om-tocknade förstånd. »
Derpå svarade han kort och godt:
» Jag tackar inte för ditt sista bref, ty det smärtade mig outsägligt, att du, som alltid synts mig så rättänkande och varmhjertad, kunde uppvakta med slik jesuitmoral.
Skulle du, som afgudar dina barn, vilja kasta ut dem i vida verlden, när du har öfverflöd på plats der hemma?
» Nej, tusen gånger nej! » hör jag dig utbrista och ser dina kinder förgås af vredens rodnad öfver en så förmäten fråga.
Och likväl begär du, att jag skall låta mitt barn drifva vind för våg.
Eller menar du, att der är annan skilnad än den sociala mellan barnen inom äktenskapet, och dem, som födts utanför?
Hvad det beträffar, att den » oäkta perlan », såsom du qvickt nog behagar uttryckar dig, skall bli en kalla till evig förargelse, så vågar jag hysa en motsatt åsigt Jag tror nämligen, att Gunnar skall bli en aldrig sinande källa till glädje och vederqvickelse.
Och den qvinna, som nekar att bli min hustru, derfor att jag efter bästa förmåga sökt reparera ett felsteg, den qvinnan må gerna hålla sig undan, ty jag anser det för en stor lycka att slippa ifrån en så trångbröstad varelse.
Tackar ödmjukast för dina förböner, men fruktar, att det der skånska ordspråket har rätt, som säger: » Vår herre bryr sig inte om torrbaggaböner.
På det brefvet hade han aldrig erhållit svar.
Han vidgade näsborrarne.
Hvarifrån kom den härliga doften af violer?
Inne i fodelsekransen låg något blåttHan sträckte handen dit och fick fatt i en violbukett Han förde den till näsan, undrande, hvem som visat honom denna uppmärksamhet.
Ah, der satt ju ett visitkort doldt mellan bladen!
Han ryckte det fram och läste till sin stora förvåning:
Anna Liberg.
Och under namnet hade hon skrifvit med en blyertspenna: » Tack for att Ni var bättre än jag trodde. »
Han lade buketten från sig och rusade ut i köket
— Hur har den der violbuketten på födelsekakan kommit hit?
sporde han Kersti, som stod vid spisen och rörde i en gryta.
— Här va ’ mamsell Liberg och fråga7 efter borgmästaren, och då jag sa ’, att borgmästaren va ’ på rådhuset, tog hon opp ett kort och skref nå ' nting på det och stack det in i buketten, som hon hade med sig, och bad mig lägga den på borgmästarens födelsebord.
— Men hvarfbr bad Kersti inte henne sitta ner?
sporde borgmästaren förargad.
Kersti visste ju, att jag skulle komma hem vid tretiden.
— Jag bad henne sitta ner så länge, men hon hade inte tid, sa ’ hon, för båten skulle strax gå, sa * hon.
— Är det länge se ’ n hon var här?
— Jaa — det ä * allt en halftimme se ’ n.
^Borgmästaren gick in i sitt arbetsrum, och, lutad mot
fönsterposten, stirrade han utåt hafvet.
Ett godt stycke förbi Måsskäret syntes en väldig svart prick.
Det var helt säkert ångbåten, ty högt uppe i den genomskinliga luften hängde en lång rökstrimma.
För hans blick steg upp bilden af en ung, resklädd flicka — Anna Liberg.
De fylliga, blekröda läpparne logo lika förfriskande som förut, och under de tjocka ögonlocken, med liksom svedd frans, lyste de gulbruna, sammetsglänsande ögonen lika ömt som förut Det enda, som förändrats hos henne var, hållningen.
Hon böjde nu ej längre hufvudet, som otn det askfargade, bångstyriga håret varit af bly, utan höll det käckt tillbakalutadt på den kraftiga, korta halsen.
Åh, hvilken präktig mor hon skulle bli för hans pojke!
En far är nog bra att ha, men en mor tusenfaldt bättre.
Han grep om hennes handoch skulle just fråga, om hon ville bli en mor för Gunnar, då Kerstis rost väckte honom ur hans drömmerier.
— Borgmästaren!
Han spratt till och sporde häftigt.
— Gunnar skriker så fasligt, och jag törs inte lemna gröten.
Borgmästaren sprang in i barnkammaren, hvartill gröna kabinettet blifvit döpt.
Pojken hade sparkat af sig täcket och låg, med benen i vädret och händerna krampaktigt knutna, gallskrikande, som om han varit besatt.
— Se så lugna dig, min lille gris, sade borgmästaren och höljde täcket öfver honom.
Pojken upphörde med ens att skrika och drog den lilla munnen till ett bredt leende.
Borgmästaren böjde sig ner öfver sängen och tryckte en lång kyss på barnets fuktiga läppar.
När han lyfte upp hufvudet, såg Gunnar på honom med stora, strålande ögon och lallade ba — ba.
Borgmästaren blef underlig till mods, nästan förskräckt.
Med återhållen andedrägt och halföppen mun lyssnade han efter, i fall underverket skulle upprepas, och si — för andra gången ljöd det ba — b *.
Då gaf han upp ett glädjeskri och störtade ut i köket.
— * Kersti, jublade han, nu kan pojken tala — han sager pappa.
Och han släpade Kersti med sig, och när de väl kommit in om dörren till barnkammaren, upphof Gunnar sin röst och sade ånvo ett ljudligt ba — ba.
Nu fann Kersti tillfallet lämpligt att tala om sirf son.
Han var knapt årsgammal, då han kunde säga en mängd med ord, och när han var ett år, kunde han peka ut både sol och måne, och innan han fylt två år, kunde han säga nästan hvad som helst och hade reda på, hvad kungen hette och drottningen och hufvudstaden.
Medan Kersti höll på med att lofsjunga sitt barn, sveddes födelsegröten.
Från köket vältrade sig ett infernaliskt os in i serveringsrummet, och derifrån slank den genom den halföppna dörren in i matsalen, hvarest den så småningom förträngde den ljufva doften af violer.Om handelsdomstolar.
Ernst Bring.
Sedan 1875 står i vårt land frågan om särskilda handelsdomstolars inrättande på dagordningen.
Nämnda års riksdag aflät nämligen till konungen en skrifvelse med hemställan, det frågan, om och i hvad mån dylika domstolar kunde komma till stånd, måtte behandlas i sammanhang med utarbetandet af forslag till ny rättegångsordning.
Såsom stöd för denna hemställan åberopas hufvudsakligen: handelns intemationela karakter, handelsrättens beroende af allmänna, sedan århundraden småningom utvecklade handelsbruk, nödvändigheten for domare i handelsmål af kännedom om dessa handelsbruk och en mängd andra af handelns natur beroende omständigheter, den bristande sakkännedomen i dessa afseenden hos den rättslärde domaren i allmänhet, samt önskvärdheten af handelstvisters afgörande utan betydlig tidsutdrägt.
Sedan nya lagberedningen uti sitt betänkande angående rättegångsväsendets ombildning yttrat sig i frågan om handelsdomstolar, kommer densamma att behandlas af den i dagarne * sammanträdande förstärkta lagberedningen, och få af de frågor, som föreläggas denna s. k. lagriksdag, torde vara egnade att, åtminstone inom köpmansverlden, tilldraga sig mera uppmärksamhet än denna.
* Denna uppsats ingick till Red.
den 31 dec.
1885.Då vi i Sverige icke någonsin haft några egentliga handelsdomstolar *, måste vi för att kunna bilda oss ett omdöme om institutionen, vända oss till utlandet, från hvars erfarenhet i frågan god lärdom torde vara att hemta.
I Italien sages handelsdomstolar först hafva blifvit inrättade.
Redan i tolfte seklet hade man derstades af l$öp-mansgillena valde egne lekmauuadomare, » consules merca-torum ».
Sådana domstolar finnas dock numera icke, utan de italienska liandelsdomstolarne äro nu sammansatta af en graduerad jurist såsom president och två köpmän såsom bisittare.
Dessa domstolar döma på de platser, der de ärc inrättade, såsom första domstol i alla handelssaker, hvilkas värde öfverstiger 1500 lire, och så * om appelldomstol i alla af prsetorerna såsom bagatelldomare i första instans afdömda handelssaker.
Der handelsdomstolar icke finnas, fungera de allmänna civildomstolarne i stallet
Långt ifrån att man i Italien år benägen för de särskilda handelsdomstolarnes afskaffande, synes man tvärtom der arbeta för institutionens ytterligare utveckling.
Så begärde handelskamrarne 1869 och 1871, att handelstribuua-lerna måtte bibehållas och utvecklas, och röster saknas icke, hvilka höjts för en återgång till det gamla systemet med uteslutanae lekmän såsom domare i handelsmål * *.
Frankrike lärer från Italien hemtat sin handelsdoni-stolsinstitution, hvilken egentligen grundlädes först imder förra hälften af sextonde seklet, ehuru redan en ordonnans af 1302 lärer tillåtit inrättandet af särskilda köpmansrätter.
Angående anledningarna till handelsdomstolarnes uppkomst hafva meningarna varit delade.
Vissa författare påstå med bestämdhet, att dessa speciela domstolar icke inrättats till följd af någon från handelsståndet uttryckt önskan eller något af köpmännen sjelfve kändt behof, utan skulle orsakerna vara att söka på det politiska,området uti konungarnes åstundan att på samma gång smickra och vinna det tredje ståndet genom att gifva detsamma rätt att sjelf
* Såsom egentliga handelsdomstolar kunna nämligen räknas lika litet de gamla Hallrätterna, Bergstingsrätterna och Sjöförsäkringsöfver-rätterna, i hvilka samtliga lekmannaelementet hade stor betydelse, som de i våra mindre stader ännu befintliga rådstufvurätterna med » illiterata » ridmän.
* * Se Riccardo G. Cattaneo, della Giurisdizione Commerciale.
Torino 1879.väija sina domare och att aflågsna samma stands tankar från det egentligen politiska området genom den nya institutionen, som beräknades skola så upptaga ståndets intressen och tankar, att någon tid för politiken icke blefve öfrig.
Riktigare anse andra författare dessa orsaker hafva bestått uti: l: o Den borgerliga rättens förfall samt de ordinarie domstolarnes mycket klandrade och mycket gäckade långsamhet, hårklyfvande spetsfundighet, falhet och missbruk;
2: o Handelns då för tiden ambulatoriska verksamhetssätt, till följd hvaraf en hastig summarisk procedur var i ‘ hög grad önskvärd;
3: o Frånvaron af en skrifven handelslag; samt 4: o De hinder, som genom romerska kyrkans rante-förbud (ockerdogmat) lades i vägen för all kredit och der-med för all egentlig handel *.
De franska handelsdomstolarne hafva städse, likasom ännu i dag, bestått af uteslutande lekmän.
Såsom rådgif-vare i fråga om rättsfrågor ' hafva de i äldre tider anvandt rättslärde, valde för tre år i sender, livarjemte fordom funnits, åtitiinstone på vissa ställen, s. k.
» conseiUers en la chambre consulaire », hvilkas hufvudsakliga uppgift torde.
hafva varit att uppgöra vidräkningar och inför domstolen föredraga vidlyftigare räkenskåpstvister.
Dessa rådgifvare eller assistenter valdes af domstolen sjelf bland de yngre köpmännen.
Numera är hvarje handelsdomstol i Frankrike sam- * mansatt af en president och minst två domare, hvilka samtliga skola tillhöra köpmansståndet eller dermed likstälda yrkesklasser.
De väljas af en valmansförsamling bestående af köpmän, bolagsdirektörer, vexelmäklare och sjökaptener.
Valet sker för två år i sender.
President och ledamöter kunna efter två års tjenstgöring omedelbart omväljas för ytterligare tyå år, men sedan jemväl denna tid gått tillända, äro de ej ånyo valbara förr än efter ett års förlopp.
Vid hvaije handelsdomstol finnes en af statschefen anstäld räftskunnig sekreterare.
Handelsdomstolarne handlade ursprungligen endast tvister emellan köpmän, men deras kompetens är numera så
* Se H. F. Rivière, Etude sur les Tribunaux de Commerce.
Paris 1865; samt W. Uppström, Om domstolarnes inrättning m. m.
Stockholm 1884.utsträckt, att alla tvister emellan 1 soner som helst
lvftigt att här uppräkna alla de särskilda slag af tvister, hvilka enligt iranska lagen höra till handelsdomstolarne.
Vi anmärka blott, att såväl konkursmål som sjörättsmål höra dit, men att deremot icke mål emot jordbrukare m. fl.
på grund af försäljning af lefnadsförnödenheter utaf den egna jordens afkastning och ej heller mål mot köpmän rörande betalning af föremål, inköpta för egen förbrukning, anses såsom handelssaker.
I öfrigt hänvisa vi såväl i afse-ende på denna som andra detaljer till W. Uppströms oivan citerade arbete.
Handelsdomstolarne i Frankrike gåfvo redan tidigt anledningar till klagomål, bland hvilka de, som kommo från det ordinarie domareståndet, torde kunna lemnas utan synnerligt afseende, enär dessa klagomål kunna anses hafva haft sin hufvudsakliga grund i de allmänna domrarnes missnöje dermed, att handelssakerna blifvit dragna undan dem och de derigenom beröfvade tillfälle till förtjenst Rättmätigare anses allmänhetens klagomål deröfver, att handels-eller consulairdomstolarne icke respekterade gällande allmän lag, att deras lagskipning blef ytterst osäker och vexlande allt efter olika orters olika commerciela vanor, att domstols-ledamöterna läto sig ledas af sin sekreterare, som, ensam hemmastadd i det formela, beherskade domstolen och åstadkom, att den föreskrifna enkelheten i proceduren icke förverkligades, att domstolarne på ett upprörande sätt öfverskredo sin befogenhet, samt att rättegången långt ifrån att, såsom lagens menipg varit, blifva kostnadsfri, blef ytterst dyrbar till följd af nödvändigheten att af de rättssökande uttaga de ständigt växande kostnaderna för domstolarnes kanslier.
Under de senaste årtiondena har missnöjet i Frankrike med handelsdomstolarne yttrat sig bland annat uti uppre- ' pade förslag till förändring i dessa domstolars organisation.
Dessa förslag hafva hufvudsakligen gått ut på att i handelsdomstolarne införa rattskunskap.
Men mäktiga röster hafva älven höjts för de speciela handelsdomstolarnes fullständiga afskaffande.
Härvid har man åberopat, att de omständigheter, hvilka gåfvo anledning till handelsdomstolarnes inrättande, numera icke vore förhanden.
Handelsdomstolarnes företräde framför de allmänna domstolarne vore i allt fall ytterst tvifvelaktigt, enär detta företräde ju skulle grunda
rörande handelssaker lyda under
blefve för vid-sig på en specialkunskap hos domstolen?
ledamöter, som alltid måste vara bristfällig, då man omöjligen kunde i han-delsdomstolarne inrymma representanter från aflarslifvets alla olika områden.
Det vore antagligt, att en domstol bestående af erfarne civildomare båttre skulle kunna pröfva t. ex. en tvist emellan två spanmålshandlande än en handelsdomstol, bestående af t. ex. en bankir, en bokhandlande och en garfvare.
Den allmänna aöärskännedomen vore numera vida grundligare hos juristerna än hos köpmännen och påträffades hos de förre lika ofta som hos de senare.
Vände sig icke köpmännen dagligen till advokaterna för att erhålla råd och upplysningar i aflarsfrågor.
Med skal kunde man betvifla, att en köpman såsom domare den ena dagen men med utsigt att den andra dagen blifva part skulle kunna vara fullt opartisk.
Domaren-köpmannen råkade mycket lätt emellan två eldar: sin fördel och sin pligt, och frestelsen härvidlag att svika pligten för fördelens skull vore af sådan art, att medborgares ve och väl icke borde göras beroende af individens förmåga att emot-stå densamma.
Och äfven inför dem, som om köpmannakåren i allmänhet hyste de bästa tankar, kunde näppeligen en domstol bestående af köpmän, valde för kort tid, någonsin fa det hvarje misstanke uteslutande anseende för omutlighet, opartiskhet och redbarhet, som en domstol bör åt-iijuta.
Missnöjet i Frankrike med handelsdomstolame har tagit sig uttryck bland annat uti en adress, som för omkring tre år sedan af advokaterna i Paris afläts till deputeradekammaren och hvari handelsdomstolarnes fullständiga afskaf-fande begärdes.
Icke ens handelsdomrarne sjelfve tyckas hafva synnerligt stort förtroende till institutionen.
Det är nämligen ett faktum, att de franska handelsdomstolarne i en stor mängd fall inskränka sin verksamhet till att hänskjuta tvistefrågan till en eller flera vidräknings- eller skiljomän samt att sedermera såsom dom i saken utfarda dessas utlåtande.
Dessa skiljomän äro vanligen advokater, och der juristers biträde icke på detta sätt öppet anlitas lärer det ofta inträffa, att handelsdomaren söker råd hos advokater eller avouéer samt utan vidare kritik följer deras anvisningar *.
* Uppström 1. c. pag.
82; Rivière 1. c. pag.
55 &amp; 56.I Spanien, hvars lagstiftning i många delar ju är J&gt;e-slägtad med den franska, skulle man väl vänta att finna särskilda handelsdomstolar.
Så år emellertid numera icke fallet.
Och i den nya handelslag, som från och med 1886 års böljan träder i kraft i Spanien, är, såvidt förf.
kunnat finna, intet spår af dylika specialdomstolar att upptäcka, ehuru förslag om institutionens införande lärer hafva blifvit väckt af » El circulo mercantil » i Madrid.
Den belgiska lagen är i fråga om handelsdomstolars sammansättning och kompetens i hufvudsakliga delar öfverens-stämmande med den franska, hvadan det ej torde vara skäl att här upptaga utrymmet med en särskild redogörelse för handelsdomstolarne i Belgien.
Det bör dock icke lemnaé oanmärkt, att i Belgien, likasom i Frankrike, missnöje med handelsdomstolsinstitutionen yppats från skilda håll.
Så ingafvo t ex. år 1859 ett flertal af medlemmarne utaf Ant-werpens advokatkår till Representantkammaren en petition, hvari begärdes » reorganisation » af handelsdomstolarne.
Med den synes emellertid hafva åsyftats handelsdomstolarnes totala afskaffande, ty uti petitionen anföres bl.
att de olägenheter, som häftade vid den dåvarande organisationen af ifrågavarande domstolar, vidlåda sjelfva denna institution och äro en naturlig följd deraf:
att deremot de allmänna civila domstolarne åtnjuta obe-stridt anseende för mönstergill ordning, värdighet och omutlig opartiskhet;
att lagarne gifvetvis blifva respekterade af de allmänna domstolarnes ledamöter, som äro män, hvilka gjort det till sitt yrke att studera lagen och hvilka lefva utanför och öfver den sfer, inom hvilken parterna och deras försvarare röra sig;
att handelsdomstolarne, — som i åtskilliga länder till dessas båtnad afskaffats, bestå af ledamöter, hvilka, utan den ringaste kännedom om rättsvetenskapen, använda sin kunskap om s. k. handelsbruk icke allenast så, att lagen dermed suppleras utan äfven så, att dessa handelsbruk sattas i stället för och öfver gällande lag; samt
att köpmannen-domarens egentliga yrke, hans dagliga omgifning, hans dyrbaraste intressen nästan oundvikligt utsätta honom för inflvtanden och misstankar, af hvilka icke ens den minsta skugga bör falla på rättvisans tjenare.
Redogörelsen för innehållet af denna märkliga petition
Vr Dagent Krönika.
5ham förf.
hem tat frän en liten brochyr af en köpman i Antwerpen *.
Denne köpman vill visserligen icke, såsom advokaterna, hélt och hållet afskaffa handelsdomstolsinstitu-tionen, men han påyrkar deri åtskilliga väsentliga ändringar, af hvilka en del redan blifvit vidtagna.
Emot han-delsdomstolame sådana de ännu i dag äro qvarstår dock klandret af kanslistinstitutionen samt en anmärkning rörande omfånget af lekmannadomrarnes dom snitt.
I afseende å han-delsdomstolarnes kanslist eller sekreterare säger brochyrför-fattaren bl.
» Fastän af lagen nämnd såsom underordnad blir sekreteraren, enär han ensam är lagkunnig, ganska lätt her-skare, och, med rätt eller orätt påstår allmänna opinionen, att det i sjelfva verket är han ensam, som är domare. » Den nu citerade författaren vill vidare inskränka de icke lagkunnige ledamöternas domsrätt till att » konstatera fac-tum » och yrkar, att det måtte öfverlemnas åt jurister att på det sålunda faststälda sakförhållandet tillämpa lagen.
Men han vill icke.
att denna lagtillämpning.
skall verkställas af en oansvarig sekreterare, utan af en lagkarl, » som med sitt namn och sitt embetsmannaan seende svarar för de domslut, han bestämmer. » Deijemte yrkar denne författare, som inser att hvarje köpman icke kan vara sakkunnig inom handelns alla olika grenar, att handelsdomstolarne skola delas på två från hvarandra fullständigt skilda afdelnin-gar, en för » handelstvister i allmänhet » och en för sjörättsmål.
I England, der, såsom bekant, inga särskilda handelsdomstolar finnas, tillsattes 1867 af regeringen en kommission för att granska det engelska rättegångsväsendet Denna kommission, som bestod af ett stort antal på politikens, lagstiftningens och lagskipningens områden synnerligen framstående män, erhöll 1872 särskildt uppdrag af regeringen att bl.
a. undersöka, » huruvida det skulle vara till allmän fördel att inrätta handelsdomstolar för afdömande af tvister rörande handelsförrättningar eller rörande några särskilda arter af sådana förrättningar. » I anledning af detta uppdrag utsände kommissionen ett större antal frågor till sakkunnige såväl i England som i utlandet.
För de 129 svar, som på dessa frågor ingingo, lemnas i W. Uppströms ofvan citerade afhandling (pag 112 — 118) en tillräckligt noggrann
* Max OOssi, Les Tribunaux de Commerce, Anvers 1866.redogörelse.
Deremot har förf.
icke hittills sett kommissionens utlåtande, som afgafs den 21 Januari 1874, omtalas i något svenskt arbete.
har derför ansett det vara af intresse att meddela detta på noggranna och vidsträckta undersökningar grundade, synnerligen lärorika utlåtande tem-ligen fullständigt.
Med uteslutande af ingress och slutord lyder utlåtandet i svensk öfversättning sålunda:
» Vi finna, att de, af hvilka lagstiftning i detta ämne har blifVit föreslagen (ehuru de allmänt önska att någon åtgärd mätte vidtagas för mera summarisk rättegång i åtskilliga handelsmål), icke äro ense angående beskaffenheten af de domstolar, hvilka de önska inrätta, eller arten af de mål, som af dem skulle af-dömas.