Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Å tillstyrkande att 3 millioner mätte bestämmas såsom maximum, och 5oo,ooo R:dr afsättas till Reservfond, anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, på det vi måtte komma ifrån ett ämne, som eljest skulle inveckla våra öfriga åtgärder i denna väg.
Fri - Den 4 December f. nn • 97 Friherre Boje:
Då den siste värde talaren nämnt, att man genom obegränsad upplåningsrätt söker väcka oro för Realisationens bestånd, får jag förklara, att ehuru jag varit emot Realisationen, Sådan den nu blifvit beslutad, jag dock icke tillegnar mig beskyllningen, att vilja motverka beståndet af hvad Pluraliteten beslutat.
Äfven jag vore icke för en obegränsad upplåningssumma* om ej under vilkor att den skulle stå i förhållande till utlåningsbehofvet och i förening med nödig Reservfond.
Hade man bestämt, att ej mera än 2| millioner lingö utlånas, så vore det rätt, att ej eller mera fick upplånas.
Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela oss proposition i enlighet med hvad förut blifvit begärdL Herr Munck af Rosenschöld j Eberhard:
Jag får till en början förklara mig emot bestämmandet af någon gräns för upp- och utlåningssummorna, då så väl personlig borgen som pant af säker vara fordras till säkerhet, således en större än för de gamla Disconllånen.
Jag får afsäga mig all delaktighet i en sådan bornerad åsigt.
Gränsen sätter sig sjelf.
I den mån man sätter en godtyclig gräns för penniugetillgåugen, sätter man den äfven för produclionens, handelns och näringarnes utveckling( samt för möjligheten att befrämja denij 5a H- 7 Dm 4 December f. m. och man uppskjuter i ännu minst 4^5 år Nationens förkofran och välstånd.
Man har yttrat farhåga för, att de fordna
Disconlernas öde kunde förnyas vid verkställande af ifrågavarande Låneinrättning.
Jag får dervid erinra, att ehuru Götha Canal BolagsDiscont rörde sig med 4^5 millioner på Afskriftnugs-räkning, var hela dess förlust derå ej större än 2000 R:dr; och Mal mö
Disconts obestånd härrörde icke af Afskrifnings - räkningens begagnande, utan deraf att
DisconlDirectionen på egen credit och icke blott mot insatte capilaler utgaf tre procents
Obligationer i enorma summor utan säkerhet, samt mera till uppmuntrande af consumtion än af production, äfven som mot för hög ränta.
Ibland kan man drifva försigtigheten så långt, att den rent af blir oförsigtighet.
I detta land, hvarest finnes en sådan mängd af råämnen att bearbeta, och så stora sträckor af till sin natur frugtbar men ouppodlad jord, är det ju oförsigtigt och ren förlust för Riket, att, genom undanhållande af förlags-capital, hämma industriens och productionens tillväxt.
Om samma principer blifvit följda i andra länder, såsom Eugland, Förenta Staterna och Frankrike m. fl., hade de fått qvarstadna på samma låga ståndpunkt, på hvilken Sverige nu står.
Det är ej vi, som behöfva experimenteringen af ifrågavarande låneanstalt, den är redan gjord i andra länder, Om den det ej vore, skulle äfven jag
Den 4 December f. m. 99 lill en början begränsa lånebeloppet; men systemet är redan godkändt af andra länders erfarenhet, hvartill vi i detta fall med trygghet kunna förlita oss.
Man bör besinna, att landets välstånd icke beror allenast af RörelseCapitalels arithmetiska förhållande tili Bankens silfverfond, utan äfven af dess förhållande lill folkmängd, handel, jordbruk och näringar.
Ett klokt Creditsystem försämrar ej sedelmyntet.
I Januari 1812 bade vi omkring 80 sk. kurs, och för bela året en medelkurs af icke 90 sk.
Men sedan Lånsystemet i Diskontväg 1818 blifvit så betydligen inskränkt, hade vi redan i Dec. 1819 en kurs af i36 sk., och den föll ej betydligt, emedan utländsk spanmål vida öfver behofvet eller rättare ulan behof införskrefs, förr än grödan följande året säkert kunde beräknas blifva ymnig, och således spanmålsinförsel onödig.
Man påminner sig äfven, huru efter 1826 års missväxt den stora spanni ålsinförsel 11 ånyo jagade betydligt upp kursen, som åter föll, sedan ej mer någon införsel behöfdes. 1828 år i gröda var i Sverige öfverflödig och väl inbergad, då förhållandet var aldeles motsatt i England, Frankrike och Holland.
Hade vi då haft den nu ifrågavarande Låneanstalten, så hade våra Skånska köpmän ej varit tvungne sälja säd till Köpenhamn med 1 R:drs vinst 5a H. 7* 100 Den 4 December f. m. på tunnan, i stället för directe till nämnda länder med minst 100 procents vinst.
Utländska, i synnerhet
Köpenhamns handlande skördade då den ofantliga vinst, som kunnat tillskyndas våra egne Handlande, hvilka då ock kunnat betala jordbrukaren mer för säden, om en dertill tillräcklig LåV neanstalt funnits, och denna hade förskaf fat vårt land minst så stor vinst, som hela lånebeloppet; kortligen, om vi ej genom inskränkande af vårt RörelseCapital ständigt, i synnerhet ända sedan 1817, strypt bandel, jordbruk och näringar, samt åstadkommit en allmän penningeförlägenhet och deraf följande Creditbrist, hade vi nu kunnat realisera efter 96 sk.
Om också nu det ifrågavarande Lånebeloppet bestämmes till högst 5 millioner, svarar det dock ej emot det RörelseCapital vi förlorade genom ProvincialDiskonternes indragning år 1818.
För min del anser jag vigligt, att bestämma upplåningsbeloppet, emedan deraf beror det förtroende man kommer att hysa för beståndet af det myntvärde vi nu stadgat.
Deremot inser jag ingen fara , att stanna vid de af Utskottet föreslagne 3 millioner.
Vi tro oss äga ett RörelseCapital af 29 å 3o millioner, men vi känna ej, huru mycket deraf circulerar i Finland och Dannemark.
Det är således ej lämpligt, att calcinera efter denna summa.
BancoUtskot - Den 4 December f. m. 101 tets förslag synes mig det lämpeligaste; och då någon skada ej kan inträffa, när upplåd ningen skall rätta sig efter utlåningen, an-r ser jag 5oo,ooo R:drs Reservfond obehöflig, och tillstyrker derföre att vi helt enkelt måtte få proposition till antagandet af ett maximum af tre millioner.
Innan jag vidare yttrar mig öfver sjelfva ämnet, anhåller jag att få besvara en värd talares anmärkning gar, helst jag fruktar, att någon skulle, af de exempel han anfört, kunna låta förvilla sig.
Den värde talaren har åberopat coursens förhållande 1812, då den stod omkring 80, oaktadt den nyss föregående sedelutsläppningen och Discont-inrättningarne, hvaremot coursen år 1819 var 136 å i4o, efter Disconternas indragning.
Jag får derföre påminna, att sedelutsläppningar icke genast visa deras menliga verkan på myntförhållanderne, utan först sedan varuprisen och arbetslönen ne hunnit sätta sig i förhållande till myntstocken.
En sedelutsläppning medför tvärtom alltid i början några år ett skenbart välstånd, till dess nyssnämnde förhållande hunnit stadga sig; och då först märker man, att myntet blifvit försämradt.
Dessutom bidrog handelns ovanliga liflighet år 1812 väsendtligen att upprätthålla den större sedelstockens silfvervärde; då deremot stockningen i handeln år 1819 måste nedsätta gedlarnes värde. 102 Den 4 December f. m.
Såsom ytterligare motbevis torde jag få erinra om verkan af Riksgäldssedlarna, då de först utgåfvos.
De antogos i början till lika värde, som Bäncosedlarne, samt beredde ett skenbart välstånd, och låckade till odlings företag.
Men så snart varuprisen hunnit sätta sig, och kommit i deras naturliga förhållande till myntstocken, föllo dessa sedlar på 1790-talet till den grad, att de gällde vida mindre, än hvartill de sedermera realiserades.
Samma värde talare bar äfven anfört ett annat exempel, som likaledes erfordrar närmare skärskådning, nemligen den i Skåne föll i det år inträffade händelse, att köpmännen sålde sitt hvete i Köpenhamn till underpris, i stället att skicka det directe till England, hvaraf talaren velat draga den slutsats, att våra köpmän saknade medel för större handelsföretag.
Men otvifvelaktig! är att skillnaden i tid och kostnader mellan transporten till Köpenhamn och London är så obetydlig, att brist på medel icke kunnat vara en tvångsorsak för köpmännen, att skicka sitt hvete lill Köpenhamn; utan synes detta snarare hafva skett af brist på industri och kunskap om de gällande prisen; och under sådane förhållanden blifver det alltid otillräckligt, att skaffa penningar, så länge kunskaper och industri icke äfven kunna disconteras.
Jag öfvergår nu till sjelfva saken, och Den 4 December f. m. får i afseende derpå erinra, huruledes nian, genom dea ifrågavarande anstalten, motverkar det ändamål man på annat håll synes söka.
Ty hvad blifver väl följden af denna anstalt, om icke den, att alla Capitaler skola dragas från landsorterna, för att insättas i Banken, hvarifrån de icke så lätt torde kunna komma landtmannen lill godo, i brist på erforderlig säkerhet att erbjuda, och personlig bekantskap med vederbörande.
Det blifver altså förnämligast Stockholm, och på sin böjd närmast kringliggande orter, som häraf kunna draga någon fördel, under det tillgångar till lån på detta satt betagas landtmannen i de afhigsnnre orterna.
Jag vidhåller på dessa skäl, att ifrågavarande fond bör göras så liten som möjligt, och förnyar min anhållan om proposition att summan må bestämmas till en million.
Den siste värde talaren torde tillåta mig yttra, alt de Ledamöter, som äro för den ifrågavarande lånerörelsen, verkligen förstå det ändamål, hvartill de syfta; ty, äfven under medgifvande, alt låneanstallen i första handen kommer köpmannen och den större rörelsen till godo, befarar jag icke, alt den ju ej i andra handen skall blifva fördelaktig afven för landtmannen; och jag inser intet skäl, hvarföre landsorterna icke jemväl skulle blifva delaktige deraf.
Emedlertid, för alt D e ii 4 December f. m. komma till ett slut, hemställer jag, om icke, enär flere talares yttranden hvälft sig kring 4^de momentet i sammanhang med det andra, man lättare skulle komma till målet genom proposition i första rummet å 4;de fnomeptet.
Under förutsättning, att denna låneanstalt icke blifver utsträckt till andra föremål, än dem, som med vår Bank-inrättning kunna stå tillsammans, är jag för inin del öfvertygad, ptt för framtiden stor nytta deraf skall dragas för handeln, och derigenom i andra handen för de öfrige näringarne.
Jag skulle derföre gerna se, aft någon större summa kunde bestämmas; men då frågan endast är om en inrättning på prof, vågar jag för närvarande icke tillstyrka högre belopp, än Utskottet föreslagit, helst man bör taga i betraktande de sönderstyckade beslut, sorn åtfölja våra öfverläggningar i 4 Stånd, samt vi ännu icke äga någon erfarenhet, huru dessa beslut låta sig verkställas.
Dessutom förekommer ett annat hinder i de farhågor, sorn hos måqga vid denna anstalt äro fästade.
Ett Stånd har redan afslagit hela låneanstalten; och då det således erfordras öfverensstämmelse hos de öfrige tre Stånden, synes mig ställningen vara sådan, att inga farhågor böra stötas.
Jag vågar på dessa skäl ej öfverstiga det belopp Utskotfet föreslagit; men att gå derunder kan Den 4 December f. m. io5 jag ej eller tillstyrka.
Summan skulle derigenom blifva för obetydlig för alt löna mödan af en serskild organisation, och vara otillräcklig för att gifva ett praktiskt bevis för saken.
Jag hemställer alltså, om icke, efter den vanliga sönderstycknings-theorien, som hittills blifvit följd, och hvilken ger anledning att förmoda, det öfverläggningarne i detta ämne skola blifva utdragne till nästkommande Mars månad, man först bör bestämma totalsummans belopp, och sedermera låta fördelningen deraf mellan Obligations- och Afskrifnings-räkningarne blifva föremål för serskild öfverläggning.
Skulle deremot dessa begge saker på en gång afgöras, tillstyrker jag, att en million må bestämmas för Afskrifnings-räkningen och två millioner för Obligations-räkningen, samt att momentet må erhålla följande lydelse:
Att den upplånade summans hela belopp må utgöra högst 3 millioner Riksdaler j och att högst en million deraf må upptagas på Af 'skrif nings-råkning , samt de öfrige 2 millioner, jemte hvad på Afskrifnings-räkningen af den bestämda summan tilläfventyrs ej erliålles, mot Obligationer upplanas, men att i öfrigt icke mera må upplänasj än som i föreskrifven låneväg kan åter utgå.
Meningen härmed är, att Afskrifnings-räkningen aldrig må öfverstiga en million, men att Obligations-räkningen må öfverstiga 2 millioner med så mycket, sorn tilläfventyrs på Afskrifnings-räkningen Den 4 December f. m. lian komma att fattas lill fyllnad i den bestämda totalsumman af 3 millioner.
Hvad för öfrigt angår Herr Lefrens anmärkningar, så uppskjuter jag att besvara dem, såsom tillhörande fade momentet.
Herr Munck afa Rosenschöld:
För att förekomma en möjlig förvillelse af del exempel, Herr Cederschjöld mot mig anfört, vill jag blott erinra, att jemförelsen med Riksgäldssedlarne aldeles icke bär ur lärn pel ig.
Dessa sedlar utgåfvos utan valuta, då deremot här icke är i fråga, att utgifva mera, än som utlånas mot fullgod säkerhet, ja större än för de gamle Diskontlånen.
En hufvudsaklig orsak till Riksgäldssedlarnes fall var för öfrigt den, alt FuIImägtige i RiksgäldsConloiret låto af Regeringen förmå sig, att inblanda Contoiret i Caffe- och Jernhandel, hvaraf följden också blef, att de vid nästföljande Riksdag 1800 förlorade sitt förtroende, och att den ende af dem, som satt sig emot Regeringens förslag, en Ledamot af BondcStåndet, blef derföre mycket förföljd, äfven efter 1809 års ofullständiga revolution.
Jag får vidare erinra, att allt sedan December 1810 stod kursen aldrig så hög, sorn ifrån December 1819 till Juli 1820, oaktadt den indragning af så många millioner Diskontsedlar, som då egt rum, hvilket är ett facliskt bevis, att sedelmyntels silfvervärde ej ensamt beror af sedelstockens arithemithiska förhållande
Den 4 December f. m. till silfverfonden i Banken.
Här är utomdess nu icke fråga om en tillökning af sedelstocken på ett sådant sätt, alt den skulle tynga på silfverfonden, ty upplåningen föranleder lill utlåning, och sedlarne gå icke in för silfver, utan för fordringar.
Slutligen får jag anmärka, att det ej var sistlidet års sommar, som köpmännen i Skånes kickade sitt hvete till Köpenhamn, utan det var sisllidne års höst och efterhöst, eller för omkring ett år sedan och något deröfver.
Om än industrien och speculationsförmågan varit större, hade Capitalerne dock ej räckt till; de sände sin vara till Köpenhamn den ena dagen, för att få sin betalning den andra till nya uppköp, och de kunde ej calculera i stort på de låga priserne i Skåne, för att skicka stora partier spannemål directe till England.
Jag fortfar, att yrka, det summans belopp må blifva, icke obegränsad, såsom den rätteligen borde vara, men åtminstone 5 millioner.
Discussionen synes hafva blifvit utsträckt till flere ämnen, än sorn. äro föredragne; jag anhåller derföre, att proposition måtte framställas endast å 2:dra rnomentet, som nu följer i ordningen; ty Herr Rosenblads förslag, att inblanda summans fördelning mellan Afskrifnings- och Obligations-räkningarne måste jag afstyrka, för att afböja öfverläggningens invecklande genom sammanblandning af flere ämnen och Den 4 December f. m. meningar, helst jag på förhand får förklara, att jag ingalunda kan instämma deruti, att inskränka Afskrifnings-räkningen till en million, sedan Obligationerne blifvit ställde på uppsägning.
Jag föranlåtes häraf att begära dessa ämnens åtskiljande i serskilda propositioner, samt anhåller nu om den proposition, att den upplånade summans belopp må bestämmas till 3 millioner, likväl med tillägg, att BancoFullmägtige äga tillse, att det, som inflyter, må åter blifva utlånt.
Man har ifrågasatt, dels att bestämma summan till annat belopp, och dels att göra den helt och hållet oinskränkt; och det är således häröfver vi nu böra votera, i händelse saken derförutan icke kan afgöras.
För min del kan jag ej instämma hvarken i summans inskränkning till en million, enär anstalten derigenom skulle blifva så obetydlig, att den ej lönade mödan, eller i dess utsträckning till 5 millioner, då här blott är i fråga, att göra början med en anstalt, som på 70 år vatit ur bruk.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då flere Ledamöter tycktes önska, att 4:de momentet, angående sammanslående af den serskilda fonden för lån på actier och documenter med den ifrågavarande HandelsDisconten, måtte före andra momentet till pröfning företagas, fann Hans Excellence sig böra derom inhämta Ridderskapels och Adelns Den 4 December f. m. tanka; och hemställde Hans Excelience altså, om Ridderskapet och Adeln ansåg f.de momentet böra först afgöras.
Hans Excelience gjorde derefter proposition till bifall å andra momentet; livilli en proposition med Ja besvarades* Herr Lefrén:
Som jag begärt, alt proposition först måtte meddelas å 4;de momentet, hemställer jag vördsamt, om ej min rättighet är öppen att sedermera* då 4;de momentet lill pröfning förekommer, framställa mitt förslag, oberoende af det beslut Ridderskapet och Adeln nu fattat, angående 2:dra momentet.
Jag kan ej annat än anse oriktigt att bestämdt afgöra ett underordnadt moment, som har så positift inflytande på ett efterföljande hufvudmoment.
Om Herr Lefton behagat närmare genomläsa Utskottets förslag i begge momenterne, är jag öfvertygad, att han ej skolat finna något hinder för frågornas afgörande i den ordning de af Utskottet blifvit framställde.
I 4-‘de momentet står nemligen, att den serskilda fonden för lån på actier och documenter skall med upplåningsfonden sammanslås j icke inberäknas$ och jag tror således, att Utskottets Utlåtande gifver den bästa ledningen för sakens afgörande.
— Sedan Ridderskapet I IO Den 4 December f. m. och Adeln nu bifallit Utskottets förslag i afseende på totalsummans belopp, anhåller jag, på grund af det redan fattade beslutet om inrättande af både Afskrifnings- och Obiigations-räkning, alt summans fördelning mellan dessa båda räkningar nu måtte bestämmas, och får i sådant afseende föreslå den proposition, att halfva beloppet upptages på hvardera räkningen, likväl med rättighet för BancoStyrelsen, alt, derest den ena räkningen ej skulle begagnas till fulla beloppet, men den andra derutöfver anlitas, i sådant fall ändra proportionen efter omständigheterna.
Jag anser detta tillägg så mycket nödvändigare, som jag är öfvertygad, att upplåning mot Obligationer, ställde på 3 procents ränta och 2 månaders uppsägning, icke skall blifva möjlig.
När man besinnar, att allt, som upplånas på Afskrifnings-räkning, skall vid anfordran återbetalas, men att Banken sjelf åter utlånar på tid, som ännu icke är bestämd, och kanske kommer att bestämmas till 4 eller 6 månader; så hemställer jag, om det icke är vådligt att upptaga allt för mycket på en sådan Afskrifnings-räkning.
Jag tillstyrker derföre, att ej mera än en million må bestämmas för detta slags upplåning, det vill säga en tredjedel af totalsumman, hvilket synes mig aldeles tillräckligt.
Den 4 December f. m. 111 Herr Lefren:
Sedan fråga nu uppställ, alt hfes lii mm a, huru mycket af totalsummans belopp skall upptagas pä hvardera räkningen, sitter man åter fast på samma punkt, sorn jag förut antnärkt; ty om den serskildta fonden af 5oo,ooo R:dr blifver använd såsom reservfond, är ingen fara alt upptaga på Afskrifnings-räkningeii hulu mycket sorn helst af de 3 millionerne, emedan man då vet, hvarmed Banken skn 1 i betala sina förbindelser h vista.
Men ulan att veta, om någon reservfond skall finnas, kan jag ej bestämma mig, och jag nödgas förklara, att den ordning, Utskottet valt för sina framställningar, blott tjenar att åstadkomma tortur vid tankans uttalande.
Väl bar Herr Hjerta sagt, att den serskilda fonden skall sammanslås med upplåningsfonden; men man bar ännu icke uttalat den princip, att denna serskilda fond bör ligga räntelös i Banken såsom reservtillgång, enär omständigheterna sådant fordra.
Skulle Utskottets förslag i 4;de momentet blifva bifallet, kommer den serskilda fonden att utlånas, likasom allt det öfriga; och jag hemställer, om man då vinner hvad Herr Hjerta enskildt för mig erkänt fara det rätta, nemligen alt den serskilda fonden af 5oo,ooo R:dr bör blifva en reservfond.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken tillkännagaf, att plenum komme kl. half till 6 i eftermiddag att fortsättas. na Den 4 December f. m.
Då den siste värde talaren nu närmare uttryckt hvad han menar med sin begäran om en reservfond, och sagt, att de härtill bestämde 5oo,ooo R:dr skulle förhållas rörelsen, och ligga ränlelösa i Banken, får jag erinra, att enär denna serskilda fond förut tillhört rörelsen, men numera, sammanslagen med upplåningsfonden, skulle afräknas och qvarhållas så-* som reservfond, blifver det arithmetiskt klart, att RörelseCapitalet, i stället för en åsyftad tillökning af 3 millioner, i sjelfva verket endast ökas med två och en halft Jag kan derföre ej neka, att jag finnér det liberalt af Herr Lefren, att han synes vilja förhöja totalsummans belopp till 3 och en half millioner, till ersättning för den halfva million, hvilken han såsom reservfond vill undandraga rörelsen.
Resultatet skulle derigenom blifva detsamma, som Utskottet åsyftat med dess föreslagne totalbelopp af 3 millioner; ty Utskottets mening har varit, alt den serskilda fonden af en half million äfven skulle ingå i rörelsen och utlånas.
Om således detta icke kommer att ske, utan denna halfva million ständigt skall qvarligga i Banken, anser äfven jag, att den bör afräknas, och ersättning gifvas åt
RörelseCapitalet genom totalsummans ökande till samma belopp.
Jag ämnar ingalunda svika de tänkesätt jag enskildt yttrat till Herr Lef - Den 4 December F. m.
Lefren; men jag tan icte erkänna mig enskildt hafva sagt annat, än hvad Herr
Lefren har godt tillfälle att göra gällande vid föredragningen af 4;de momentet, der Utskottet omnämner den särskilda fondens sammanslående med upplåningsfonden.
Jag skull då söka upplysa sådane förhållanden, som skola betaga Friherre Boye all farhåga, att denna särskilda fond icke skall komma rörelsen till godo; och jag skall tillika söka visa, att Herr Lefréns förslag, rätt uppfattadt, står väl tillsammans med rörelsens oafkortade fortgång.
Nu böra vi endast hålla oss till den väckta frågan om summans fördelning, som står i sammanhang med det nyss fattade beslutet; och jag får i sådant afseende förnya min begäran om proposition, att hälften må upplånas mot Obligationer, och hälften på Afskrifnings-räkning, med rättighet för BancoStyrelsen att, i händelse de finna, att den ena låneutvägen icke till fulla beloppet anlitas, då, på den andra mera eftersökta utvägen upptaga återstoden.
När vi komma till 4:de momentet, skall jag instämma med Herr Lefren, men intill dess .uppskjuter jag att yttra mig om den saken; ty ehuru vigtigt det kan vara, att få frågan om reservfonden på förhand bestämd, föranleder den jiu endast till en onödig discussion, som 5?. H. 8 Den 4 December f. m. i nila fall vid /pde momentet sfcuHe" komtna att. förnyas.
Dessutom skulle raan med samma skäl kunna anse lika vigligt, och till och med ännu vigtigare, att äfven få 'utlåningsgrunderne på förhand bestämda; ty afven desse hafva ett stort inflytande på besluten om upplåningsgrunderne, och det kunde lätteligen hända, alt man genom voterings-resultaten slutligen kommer att stanna i ganska heterogena beslut.
Emedlertid, då ett ämne måste företagas i sender, anhåller jag, för alt komma till ett slut i afseende på den nu förevarande frågan oin fördelningen , att få uppställa följande contra-propösilion mot Herr Hjertås:
Att högst en million må upptagas på Af skrifningsr åkning, samt de öfrige ä millioner ne jemte hvad på Af skr i filin gs-räkningen af den bestämda summan tilläfventyrs ej er hålles mot Obligationer upplånas.
Det är mig för öfrigt likgiltigt, om mitt förslag intages uti Ja- eller Nej-propositionen.