Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror derföre, att det vore i sin ordning att fästa de 2:ne Ståndens uppmärksamhet på det begångna misstaget och begär på sådan grund propos. på återremiss.
I anledn. häraf fästade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, ånyo uppmärksamheten derpå, alt, enligt ankommit prot.utdr., PresteSt., som haft lika mycken del af besluten i denna fråga som R. o. Ad., hade vidblifvit sitt beslut.
Om jag rätt uppfattat Gr.
Horns yttrande, så har han önskat, att Bevilln.Utsk. skulle inbjuda Preste- och BorgareStm att med R. o. Ad. sig förena; men jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att Bevilln.Utsk., enligt de grundsatser, som i början af betänk, förekomma, antagit för regel att aldrig inbjuda två Stånd, som äro om ett beslut ense, alt förena sig med något af de begge andra Ståndens, som sins emellan äro skiljaktiga.
Nu är förhållandet, att förutnämnde 2:ne
Stånd äro ense om det beslut, som af Gr.
Horn klandras, och derföre har Bevilln.Utsk. ansett sig sakna fog att inbjuda desse enstämmige
Stånd att förena sig med någotdera af de 2:ne andra i besluten dissentierande.
I öfrigt lemnar jag derhän hvad med en återremiss skulle kunna vinnas, sedan PresteSt. redan bifallit Utsk:s betänk.
, och BorgareSt. troligen likaledes.
Med ålerremissen åsyftas naturligtvis, att desse Stånd skulle uppgifva sina beslut, men det är ej troligt att de härpå vilja ingå, hvarföre jag anhåller, att någon återremiss ej måtte beslutas.
Jag kan för min del ej finna de vådor, som flere talare befarat af godkännandet af denna voter.propos., men jag kan likväl ej neka, att jag anser det skulle vara olämpligt, om densamma i förstärkt Utsk. blefve antagen.
Jag hemställer derföre, huruvida icke bäst vore, att R. o. Ad. vidblefve sitt beslut och afgåfve en inbjudning lill de öfriga Stånden att med Adeln sig förena, hvarigenom man torde kunna komma lill ett hastigare resultat, än medelst en återremiss, hvarmed troligen ingenting kommer att vinnas, enär det är sannolikt, att de öfrige Stånden icke observerat den oformlighet, som finnes i propos., utan redan densamma godkänt.
Till svar på en återremiss kan Utsk. naturligtvis ej säga annat, än att sedan de öfriga Stånden godkänt hvad Utsk. föreslagit, så kan ej pä ålerremissen något afseende fästas, men om de andra Stånden få emottaga en direct inbjudning frän R. o. Ad. och göras uppmärksamma på förhållandet, så torde på sådant sätt den nödiga rättelsen lättare kunna ernås.
Jag anhåller att få instämma i Frih.
Tersmedens förslag, såsom den utväg, på hvilken jag tror rättelse kunna vinnas, utan alla de svårigheter, som eljest skulle lio-ga i vägen derföre.
Bevilln.Utsk. lärer väl ej så trälaktigt vidhålla den sats, som det yttrat i början af sitt betänk., alt det skulle vilja underlåta en rättelse, som är behöfllig, och hvarom Utsk. sednare blifvit upplyst.
För den händelse, att den utväg skulle af R. o. Ad. beslutas, som Hr von Hartmansdorff och Frih. Tersme - 46 Den 2 April e. m. den föreslagit, så synes mig fråga icke kunna uppstå, huruvida Bevilln.Utsk. vill vidhålla sin princip eller icke; ty sorn inbjudningen går directe ifrån Adeln till de öfrige Stånden, så lärer Bevilln.Utsk. icke få något dermed att skaffa.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. vid blefve sitt i afseende på ifrågavar.
15 § fatlade beslut.
Ropades ja. 11.
Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade inbjuda Preste- och BorgareStm att instämma uti R. o. Ad:s beslut.
Ropades ja, hvarjemte Hr von Hartmansdorff anmälde sig och yttrade:
Tersmedens förslag innehöll, så vidt jag hörde, att med denna inbjudning skulle följa en uppgift på orsaken, hvarföre R. o.
Ad. gjort densamma.
Jag anhåller derföre, alt denna uppgift malte tilläggas det beslut, sorn nyss blifvit fattadt.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om meningen vore alt i inbjudningen skulle intagas de af Frih.
Cederström anförde skäl, hvilket borde bestämmas, enär åtskilliga skäl här blifvit andragne.
Det skäl jag nyss anfört är det, alt de begge uppgifne Ståndens beslut, sådant det nu är affattadt, vore stridande mot en K., författning, hvaremot R. o. Ad:s beslut vore öfverensstämmande med samma författning.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att i inbjudningen lill Preste- och BorgareStm infördes, att den gjordes på de af Hr von Hartmansdorff nu anförde skäl.
Uppå härefter framställd propos. beslöts, att pröfningen af voter.propos:rne N:ris 153 och 154 skulle uppskjutas, intilldess svar å den nu beslutade inbjudningen ankommit.
118:de punkten, ang:de iS § af tulltaxe-underrättelserne. R. o. Ad. lät vid Utsk:s yttrande i denna puukt bero. 119:de punkten, ang:de BorgareSt:s beslut om borttagande af de i nuvarande tulltaxa stadgade införsels förbud.
Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande bifölls. 120.de punkten, innehållande anmälan, att i allt hvad i mern.
N:o 3o icke är vordet vidrördl, Utsk:s framställningar i betänk.
N:o 12 och utlåt. N. o 26 blifvit af alla 4 RiksSt-.n gillade.
Sedan detta betänk, nu är till ändabragt, anser jag mig böra betyga min fägnad deröfver, att sakernes egen inneboende kraft, eller hvad Fransmännen kalla la force des choses, varit starkare än åtskilligt annat.
Då denna Den 2 April e. m. 47 fråga första gången på detta rum behandlades, d. 11 sisth Jan., hade jag den olyckan, icke blott att Gr.
Cronhjelm, utan ock att flera andra stora makter i detta Hus, t. o. m.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig emot mig, som yrkade, att l:sta punkten i Utsk:s betänk, mätte bifallas och de öfriga delarne deraf punktvis föredragas.
Jag dukade under, såsom naturligt var, men sakernas inneboende kraft förblef på min sida, och följden har i dag visat sig; ty utan att jag yttrat eli ord har den första punkten, som då med stort buller förkastades, nu helt stilla blifvit af R. o. Ad. på Hr Gr. o. Landtnäs propos. bifallen; och Gr.
Cronhjelm, som då förhindrade Ståndet att punktvis behandla sakerna, har nu sjelf dragit försorg att underställa R. o. Ad:s pröfning de särskilda punkter, som då förbigingos.
Delta är sakernas egen inneboende kraft; den bör uppmuntra en hvar, som kommer att befinna sig i en lika ofördelaktig ställning som jag, att icke misströsta, så länge han har en sådan makt på sin sida.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om han icke orätt fattat Hr von Hartmansdorffs yttrande, hade Hr von Hartmansdorff tillkännagifvit, alt första punkten af Ulsk:s betänk., som af R. o. Ad. blef afslagen, då detta ämne första gången förevar, nu i dag hade på 11.
Ex. propos. blifvit af R. o. Ad. bifallen.
Hade II.
Ex. härvid ej hört orätt, syntes det hafva undfallit Hr von Hartmansdorff, hvilka stora olikheter förefunnos emellan Utsk-.s tillstyrkanden i detta mern., och det föreg:de betänk., ty flera meningar, som efter H.
Exas åsigt voro af väsendtlig betydelse, hade blifvit uteslutne i Utsk:s sednare tillstyrkande.
Det vare långt ifrån mig att vilja betaga Hr von Hartmansdorff den belåtenhet, hvaråt han gifvit luft deröfver, att då de andra Stånden godkänt vissa tullbestämmelser, desamma äfven nu blifvit af R. o. Ad. stadfästade; men hvad angår den del jag i detta ämne haft, och då Hr von Hartmansdorff förmenat, det skulle jag hafva hindrat R. o. Ad. att fatta något beslut, då detta ämne förra gången förevar, så beklagar jag, att jag nödgas förnya samma framställning, som jag gjorde under f. m:s plenum, eller alt jag egentligen afsett endast bifall till de öfriga Ståndens beslut rörande exporttullarne, samt att det beslut, som R. o. Ad. på min framställning fattade då Utskts första betänk, förevar, innehöll, alt Ståndet lemnade å sido allt yttrande öfver dessa export-tullar, dem Konungen i alla fall äger full rätt att upphöja eller nedsätta.
Då dertill kommer, att det förslag, som af mig då väcktes, var i full öfverensstämmelse med den reservation jag afgifvit, och hvilken med de öfrige Stånden blef communieerad, samt då jag, lika med hvarje annan reservant, hade skäl att förmoda, att reservationen äfven af de öfrige Stånden skulle tagas i betraktande, hvilket också lill någon del varit händelsen; så anser jag mig hafva ådagalagt, att jag icke i detta ärende handlat inconseqvent; lemnandes åt Ståndets rättvisare medlemmar att för öfrigt i delta fall domina Hr von Hartmansdorff och mig emellan. 48 Den 2 April e. m.
Hvad skillnaden beträffar mellan det beslut, som förkastades d. 11 sistl.
Januari, och det som antogs i dag; så får jag äran nämna, att jag collationerat dessa beslut med hvarandra, och funnit skiljaktigheterna dem emellan så oväsendtliga och så föga till saken hörande, att desamma, efter min tanke, äro af så ringa vigt, att jag icke skulle haft någon betänklighet vid att utesluta dem, första gången jag stridde för min tanka.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 26 och 31 sistl.
N:o 239, i anledn. af erhåtlne återremisser å utlåt.
N:o 117, ang:de stapelstädernas tolag.
Hr Wedbergs vid detta utlåt, fogade reservation, äfvensom hvad K.. Comm.coll. enligt utlät.
N:o 117 hade yttrat i ämnet upplästes, på begäran af Gr. Posse, Erik Arvidsson, som derefter yttrade:
Under åberopande så väl af Hr Wedbergs reservation, som Comm.coll. yttrande, är efter min tanke icke någonting hufvudsakligt att säga i detta ämne; men jag anser mig dock böra fästa uppmärksamheten på de skäl, som Utsk. anfört, icke allenast för sitt första afslag å den K. propos., utan äfven för sitt vidblifvande af samma tanka i nu föredragna betänk.
Utsk. åberopar, i betänk. N:o 117, BorgareSt:s intresse.
Jag skulle vara färdig att instämma i denna åsigt, om jag kunde föreställa mig, att borgerskapet uti hela landet hade lika åsigter i denna fråga; men jag är öfvertygad, att detta intresse är mycket parlielt, när man betraktar att det blott är exportörer och importörer i stapelstäderne, som kunna sägas deraf hafva direct fördel.
Uppstädernes handlande hafva det icke, och consumenterne ännu mindre.
Utsk. upprepar olägenheterne och omtalar, att ingen obelåtenhet dermed ifrån deras sida, nemi. ifrån stapelstädernes borgerskap, försports.
Jag kan ej säga om detta yttrande är grundadt, men jag är ganska viss på, att obelåtenheten med det nuvarande förhållandet har uttalats ibland flera andra corpser, och hufvudsakligen af dem jag nyss nämnde, uppstäderne och consumenterne, och i det fallet torde på dem kunna göras lika mycket afseende, som på exporterande och importerande handlande.
Utsk. säger, att fördelen af den föreslagna förändringen blifver ingen för consumenterne, då fråga icke är om lolagens upphörande eller förminskning, utan endast om ett annat uppbördssätt af samma afgift; men här är likväl icke endast fråga om uppbördssättet, utan äfven om en jemnare fördelning af tolagen, så att den må blifva lika för alla städer, då Konungen föreslagit 10 proc. af tullen och beloppets fördelning äfven på andra än stapelstäderna.
Utsk. yttrar, att ”derigenom, att i st. f. tolagsbeloppets bestämmande för de olika städerna i mån af behof och särskilda för handen varande förhållanden, en lika afgift i alla Rikets städer blefve införd, skulle sådane bland dem, hvilka ej hafva större garnison att in qvar - D e ii 2 A p r i 1 e. m. 49 qvarlera, och derföre nu vidkännas låga tolagsafgifter, komma att fä erlägga denna afgift flerdubbelt högre, till skada och förfång för deras handelsrörelse, utan att af en slik förhöjning åtnjuta det ringaste gagn”.
Detta förhållande får man hänföra till de uppstäder, som hafva garnison att underhålla, men ingen tolag att uppbära.
Dessa städer kunna lika väl säga, att det är dem till skada och förfång, eller åtminstone att det är en obillighet, att icke de skola lika så väl hafva del i tolagen, som stapelstäder, hvilka hafva garnisoner, och således kan jag ej finna, att någon rättvisa i denna del är störd, om den förändring skulle iakttagas, att tolagen erlades till ett bestämdt belopp för hvarje stad.
”Härtill kommer” säger
Disk. ”alt vissa varor nu äro befriade ifrån tolag”: således anser Utsk. att det icke vore lämpligt atl förändra tolagsafgiften derå.
Detta skäl måtte förfalla af sig sjelf, ty äro vissa varor befriade ifrån tolag nu, så kan det ju bestämmas i tulltaxan, alt de äfven förblifva fria framdeles.
Utsk. har i betänk.
N:o 239 visserligen upptagit några af de skäl, som, synnerligen inom detta Stånd, framställdes, för bifall till Konungens nåd. propos.; men den vederläggning, som Utsk. trott sig framställa, kan jag icke anse för gilltig.
Bland de kraftigaste skälen, som Utsk. anfört, är det, alt förändringen icke synes medföra de åsyftade fördelarne.
Mig, och som jag hoppas, för mångå andra, synes det utgöra en stor fördel, enär i delta hänseende jemnhet, ordning och rättvisa kan vinnas.
Utsk. åberopar ånyo BorgareSl.-s visade obenägenhet mot förändringen.
Om Utsk. hade förbigått alla andra skäl och i stället sagt, att BorgareSt. icke nu vill hvad Ståndet ville för 10 år sedan, så skulle jag hafva ansett det för ett lika stort skäl, som allt öfrigt hvad Utsk. anfört till vederläggning af de anmärkningar, sorn blifvit gjorda, och af hvad Comm.coll. tillstyrkt.
Utsk. har, som Hr YVedbergs reservation innefattar, alldeles undanröjt frågan om privilegii-natur.
För denna sats har jag funnit stöd i K. förordn. d. 28 Febr. 1717, hvilken Utsk. åberopar, dock icke ur den synpunkt, som jag finnér; ty då Utsk. säger, att redan genom K. br. d. 21 Sept. 1715 stadgats hvartill tolagen skall användas, sä har förhållandet närmare blifvit bestämdt genom K. br. d. 28 Febr. 1717.
Detta bref är af följande lydelse: ”Till Comm.coll., huru tolagen skall inrättas i slapelsläderne.
Datum Lund d. 28 Febr. 1717.
Carl etc.
Utaf
YVär nåd. resol. pä Carlskrona stads magistrats und. meni., laren J redan hafva inhemtat, huruledes Wi i nåder godt funnit att tillägga staden i tolag 1 proc. af inkommande lillarbetade samt utgående rå-varor, men ,} proc. af inkommande rå-varor och utgående tillarbetade eller fabricerade varor; och emedan Wär nåd. vilja är, det tolagen på sådant sätt jemväl i de öfrige stapelstäderne i Riket inrättas; fördenskull är härmed YVär nåd. befallning, att J tolagen derefter rättar, såväl i Stockholm sora annorstädes”.
Häraf synes, att saken icke är af previlegii natur, ulan beroende ensamt af Konungens beslut, och man kan anse, att allt hvad som varit i detta hänseende stadgadt 9 H. 7 50 Den 2 April e. m. före 1717, blifvit genom förenämnde skrifvelse upphäfdt, och hvad som ägt rum efter 1717 kan jag åtminstone icke anse vara af privilegii natur.
Hufvudfrågan, hvarpå jag tror att BorgareSt. grundat sitt afslag, är således förfallen, och de skäl, som Utsk. anför, anser jag vara af alldeles ingen kraft eller betydenhet.
Vore här fråga om alt minska slädernes rätt lill tolag, eller göra någon inskränkning i deras inkomst, sä skulle jag motsätta mig sådant, dä förmånen innehades i följd af lagliga beslut och kungjorde författningar, som icke kunna sägas vara orättvisa; men dä Konungen föreslår alt gifva städerna det högsta belopp af deras hittills erhållna tolag, kan jag ej linna det vara skäl alt motsätta sig en sådan förändring.
Ehuru jag förmodar alt blifva bemött med det svar, alt tvä
Stånd redan bifallit betänk., och kanske äfven det 3:dje Ståndet, hvarigenom Konungens propos. kan anses afslagen, önskar jag dock, all R. o. Ad. genom nu fattande beslut ville vidblifva de äsigler, som förut tyckts hafva gjort sig gällande, hvarpå säkraste beviset är, att R. o. Ari. medgaf älerremiss i följd af de anmärkmr, som gjordes då Utsk:s förra betänk, förevar.
Jag tror ej att det vore R. o. Ad. värdigt att vägra bifall till denna K. M:s nåd. propos.
Hvad på sin högsta höjd skulle, beträffande tolagen, kunna anses som ett privilegium, vore den tolag, som utgick år 1809; men jag tror, alt äfven det vore för långt sträckt, alldenstund 1789, då BorgareShs privilegier utfärdades, Konungen förbehöll sig rättigheten att förändra tolagen.
Men om man äfven antager detta, sä är det obestridligt, då man granskar hvad som passerade när grundlagen år 1809 antogs, alt de ganska betydliga tillökningar, som tolagen vunnit, tillkommit i strid med 00 g Reg.F., då der står ett uttryckligt förbud för Konungen att förhöja allmänna pålagor, hvartill denna afgift målte kunna hänföras, fastän afsedd till förmån för en enskild stad.
Ty vore icke förhållandet sådant, så skulle grundlagen, som förbjuder Konungamakten att förhöja pålagor, kunna eluderas pä det sätt, att för hvarje socken stadgades en sådan der allmän afgift, som förklarades vara enskild för hvar och en af de 2,000 socknar, som finnas i Riket.
Då nu äter förhållandet är, alt tolagen blifvit till en betydlig grad förhöjd; alt denna förhöjning, som verkligen icke i laglig ordning tillkommit, för Stockholms och Götheborgs städer utgör ungefärligen dubbelt emot hvad dessa städers borgerskap betala i bevillning; så mätte det icke kunna anses slå i strid mot grundlagen'; utan tvertom förenligt med billighet och rättvisa, äfvensom utmärkande aktning för det bestående, som man ej alltid får se, såsom t. ex. i fråga om biskopsembetenas indragning, alt släderne tillägges hvad de hittills åtnjutit och blifva derföre garanterade för framtiden.
Det är så mycket mera förundransvärd!, att ett så billigt förslag kan röna motstånd, som det kan bero af Regeringen att låta vederbörande umgälla detsamma.
Om Södertelje eller Waxholm tilldelas stapelfrihet, och för dessa släder sättes en låg tolag, och fartyg derföre betalade der alla umgälder, Den 2 A p r i I e. m.
SI så skulle Slockholm förlora derpå, i st. f. att staden nu blir garanterad ett bestämdt belopp.
I Kongelf t. ex. har införtullning skelt af varor, lill mehn för Götheborg; nu blir Götheborg, om propus, antages, garanterad ett visst belopp, och vet således hvad staden har att påräkna, .lag förklarar, alt i denna propos. billigheten i sin yttersta potens är iakttagen, hvarföre jag pä det högsta anhåller om afslag ä Ulsk:s betänk., med antagande af Konungens propos.
Jag kan icke finna, att fråga här är alt öfverlägga om huruvida tolagen är ett privilegium eller icke.
BorgareSt. har icke eller, mig velerligl, meddelat B. o. Ad. något beslut, hvarigenom detta Ständ velat gifva tillkänna, alt del anser denna fråga vara en privilegii-fräga, som ieke genom 3:né Stånds sammanstämmande beslut kan afgöras.
Här är fråga om huruvida den K. proposm om lolagens förändrade utgående är för Riket nyttig eller icke, och i följd deraf, huruvida R. o. Ad. bör för sin del densamma antaga eller icke antaga.
Oaktadt all den förundran, som här blifvit yttrad, måste jag bekänna, att jag är af motsatt mening med de båda talare, hvilka i detta ämne gifvit sina tankar tillkänna.
St. vid den ena riksdagen begära en sak och vid en efterföljande densamma afslär, det kan på intet sätt förundra mig, ty det inträffar mångfaldiga gånger.
Att den K. propos. af R.
St. ses frän en annan synpunkt än den, hvarifrån K.
Al. sett densamma, är icke eller någonting förundransvärd!; derpå hafva vi haft andra exempel äfven under innevar. riksdag.
Oen nytta, som förändringen förväntas medföra, skulle, efter hvad som anfördi blifvit, såväl af K. Comm.coll., som af de talare, hvilka här yttrat sig för bifall till den K. proposm, komma att bestå antingen tili en större belåtenhet hos de trafikerande, eller en större nytta för städerne, elier ock något större gagn för hela Riket.
Utan att någon af dessa förmånliga följder uppkommer, anser jag för min del, all den gifne nåd. propos. icke bör af R.
Hvad först den större belåtenheten hos de trafikerande beträffa r, så skulle denna belåtenhet, i händelse den ä en del ställen blefve någon, i min tanka blifva så högst obetydlig, emot den missbelåtenhet, som ä andra ställen skulle uppkomma, alt pä det hela någon vinst visserligen icke skulle uppstå genom antagande af den K. propos.
Denna belåtenhet skulle nemi. egentligen bestå uti det minskade besväret alt inlemna duplicater af förteckningarne samt alt erlägga afgifterne på 2:ne ställen.
Hvad duplicalerne angår, så är det en sådan obetydlighet, att det icke lönar mödan nämna dem, äfvensom vidkommande besväret i afseende pä afgifternes erläggande, detsamma är ganska ringa, enär på de Hesta orter betalningen erlägges på ett och samma ställe.
Deremot skulle belåtenheten öfvergå lill missbelåtenhet, och denna ganska betydlig, i de städer, der lolagsafgiflerne för närvarande äro låga, men de lill följd deraf, alt en lika afgift i alla Rikets Städer blefve införd, skulle komma att uppgå lill ett flerdubbelt 53 Den 2 A p r i 1 e. m. högre belopp.
Således är denna fördel, som skulle uppkomma genom den nya ordningen, så i högsla målto tvifvelaktig-, att den icke bör kunna tagas i betraktande.
Hvad dernäst vidkommer den allmänna fördel, som för stapelstäderne skulle uppkomma genom den nya regleringen, så har väl K. Comm.coll. talat något derom, men i så obestämda ordalag och så utan all slags bevisning, för all det åsyftade ändamålet skulle vinnas, att jag vid detta K. Comm.collegii utlåt, icke kan fästa den vigt, som flere talare gjort, utan måste jag laga saken i skärskådande egentligen frän samma sida, sorn stapelstäderne sjelfva sett den.
Under de föregående åren hafva undersökningar varit gjorda till utrönande af deras inkomster, såväl af tolag som andra afgifter.
Det är likväl allmänt kändt, att dessa undersökningar hafva mött de största svårigheter.
Vissa städer hafva t. ex. rent af vägrat att uppgifva sina inkomster; frän andra åter hafva protester oell föreställningar ingått deröfver, att Styrelsen vill inblanda sig uti städernes enskilda hushållning; alt
Styrelsen sätter i fråga upphäfvande af städernes gamla rättigheter; samt slutligen deröfver, alt man, under en tid, dä så mycket talas om communala anstalter och befallningar, likväl vill concentrera styrelsen i vissa afseenden, för användandet af medel, hvilka nu disponeras af communalstyrelseu i städerne.
K. St. skulle på sådant säll komma att pröfva behofvel af anslagen för stapelsläderne; delta vore i min tanka alt omvända frågan mot hvad den borde vara.
För hvar och en, som lager något närmare kännedom om förhållandena, är det klart, att delta långt ifrån att blifva för slapelstäderne en förmån, tverlom skulle förorsaka en obestämdhet i hvad de hade alt förvänta, med en i följd deraf uppkommande osäkerhet i alla deras företag.
Ar afsiglen ali åstadkomma detta, dä må StalsUlsk:s förslag afslås och K. M:s nåd. propos. antagas.
Låtom oss slutligen tillse huru och i hvad män hela denna anstalt skulle vara till Rikets allmänna fördel ländande.
Hvad är dä
Rikets allmänna fördel?
För min del räknar jag icke dit den fördel, att genom en lätt division låta se hvad siffran utgör pä det eller det stället, utan anser jag såsom en fördel, om någon ökad besparing eller någon större ordning genom den föreslagna förändringen för Riket uppkommer.
Förslaget är, att den summa, som hittills utgått i tolag, skulle äfven hädanefter utgå.
Visserligen kunna R.
St. i en framtid, om K. M:s nåd. propos. antages, reducera detta och förminska anslagen efter behag; men R.
St. kunna äfven nu förminska tullarne, och således bereda samma nytta, om en dylik åtgärd verkligen skall såsom nyttig betraktas.
Någon besparing kan för Rikets innevånare icke uppkomma, enär den K. propos. afser, alt precist samma antal riksdaler skola hädanefter som hittills i tolagsafgifter utgå.
Här är sagdt, att tolagen i olaglig väg tillkommit.
Måhända har så skett; men detta kan dock icke nu utgöra föremål för öfverläggning.
Den värde talare, som gjorde denna anmärkn., torde förr haft tillfälle alt förmedelst en liten rulle göra densamma vida verksammare, än Den 2 April e. m. 53 den nu kan blifva.
Dä dessutom R.
M:s nåd. propos. icke innetallar något förslag lill minskning i denna afgift, utan fastmera dess fortfarande, sä torde å den framställda anmärkn. icke något afseende böra göras.
Här är visserligen sagdt, att K.
M:s propos. vore sjelfva billigheten i dess yttersta potens; men jag tror mig likväl hafva visat åtskilliga omständigheter, hvilka skulle leda till någonting belt annat än billighet, men som skulle blifva en ovillkorlig följd af denna samma R. propos.
Hvad man sagt derom, all en större ordning skulle för framtiden uppkomma, kan jag icke eller fullt inse, enär någon brist i detta afseende icke för närvar, varit märkbar, hvilket torde bäst bevisas deraf, ali städerne sjelfva icke hafva anmält något missnöje med nu gällande stadgandet) i afseende på erläggande och uppbörd af tolagsmedel.
På 1111 af mig uppgifne skäl kan jag icke annat, än på det högsta tillstyrka R. o. Ad. att bifalla Utsk:s förslag.