Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid onekligt är, att genom ifrågavar:de för Gottlands län särskildta stadgande, en icke obetydlig expedition, hvarmed ingen af Lands-Sekret. i de öfriga länen besväras, blifvit ålagdt Lands-Sekret. i det mig nådigst anförtrodde län, utan att någon ersättning derföre kan, i brist af stadgande i nu gällande expeditions-taxa, parterna påföras; då allmänt kändt är att Landtstats-tjenstemännens lönevilkor i Gottlands län äro bland de minsta i riket, hvilket ock föranledt R.
St:r, att för- omkring 25 år sedan bevilja Lands-Kamereraren en lönetillökning af 300
R:dr b.ko; samt då de tillökade göromål, som nu drabbat Lands-Sekret. i lä - 224 Den 29 D ecembc r. net, blifvit honom ålagde i följd af R.
Stms derom gjorda begäran, anser jag en skyldig omvårdnad om underhafvande tjenstemäns bestånd fordra, att hos R.
St. vördsamt föreslå, att såsom ersättning för det biträde LandsSekret. måste förskaffa sig för fullgö randet af det honom särskildt ålagda besvär med enskildta parters besvärshandlingar, måtte beviljas ett årligt anslag af 300
R:dr b:ko att från 1852 års början utgå.
Till denna min vördsamma framställning linner jag ytterligare skäl i K.
M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof, hvaruti någon lönetillökning för LandsSekret.
i Gottlands län icke är föreslagen, utan att, såsom i öfriga län, endast en Läns-Notarie med lön tillkommer; en befattning, hufvudsakligen såsom en person en second för Lands-Sekret. då denne sjuknar, eller då göromål, aflägsna från Landskansliet, måste handläggas.
Alströmer, Carl Jonas Oskar, upläsle 2:ne motioner af följande innehåll: I :o. Hvarje Svensk man bör vara och, jag hoppas det, äfven är Sveriges
Konung tacksam för det förslag till en förändrad bränvinslagstiftning, som R.
St. fått till sin vidare behandling emottaga.
Detta förslags antagande skall otvifvelaktig! medföra välgörande verkningar.
Dä likväl detsamma hufvudsakligen afser minskad tillverkning af och ökadt pris pä bränvinet, men jag hyser den mening, att i jemnbredd med åtgärder i sådan syftning äfven andra böra vidtagas, för att i möjligaste måtto förekomma omättligt bränvinssupande, anser jag för en medborgerlig pligt att i detta afseende uttala min enskilda åsigt, den må sedermera gälla hvad den kan.
Begäret efter bränvin synes mig böra betraktas som en sjukdom och den svåraste vi hafva af alla att bekämpa, och liksom man lyckats alt genom skyddskoppor förhindra smittkoppornas härjningar, bör man, enl. mitt förmenande, såsom skydd för fyllerisjukdomen försöka att så småningom på nationen inympa begär efter något annat mindre skadligt njutningsmedel, för att såmedelst undantränga det skadligaste af alla, — bränvinet.
Jag kan icke föreställa mig och det kan icke skäligen förväntas att den bränvinssupande allmänheten skall till dryck åtnöja sig med endast vatten.
Derföre och så länge icke något surrogat för bränvinet, hvartill det såsom ganska sundt vitsordade Uaijerska Ölet otvifvelaktig! lämpar sig bäst, blifver till billigt pris för allmänheten tillgängligt, tror jag ej att bränvinssupaudel i fullt önskvärd mån aftager.
Det har t. o. m. blifvit sagdt, att bränvinets fördyrande skulle göra det ännu smakligare och att således föga vore på sådan väg att vinna.
Om än någon sanning ligger deruti att en varas dyrhet kan göra den begärligare, hörer sådant likväl till undantagen och i afseende på bränvinet bör man med någorlunda visshet kunna antaga Den 29 December.
225 antaga att fördyrandet skall i icke obetydlig mån minska förbrukningen.
Men om en sup bränvin hädanefter kommer att kosta dubbelt mot hittills, är dock föga sannolikt att bränvinssupandet blir derigenom hälften mindre; och blefve än förhållandet sådant, hade man ändock icke hunnit målet närmare än till hälften, eller i vidsträcktare mån förekommit fyllerilasten, än att drinkare som nu stundom trälfas medvetslöse, då skulle återfinnas halffulla.
En af de åtgärder, som, i sammanhang med de af Kongl. Maj:t föreslagna och med hvad som på öfvertygelsens väg kan vinnas, hvaraf f. n. myckel är att hoppas, borde verksamt bidraga lill förminskande af bruket eller åtminstone missbruket af bränvin, vore att befordra anläggande af Ölbryggerier, hvarifrån s. k.
Baijerskl
Öl af god beskaffenhet ständigt hålles allmänheten för godt pris tillhanda.
Emellertid och för att öfverflytta, om jag så får säga, allmänhetens smak från bränvin på öl, erfordras ovilkorligen alt en flerdubbelt större qvantitet af detta sednare skall kunna erhållas till billigare pris än jumfrumåltet af det förra, äfvensom att öl finnes på nära håll inom kommunerne tillgängligt, men ingendera låter sig göra utan Statens mellankomst, då ölbryggningen är en hos oss föga ändamålsenligt och endast undantagsvis i stort drifven handtering, hvilken lemnad uteslutonde åt den enskilda företagsamheten, omöjligen kan för närvarande och innan ölkonsumlionen blifvit mera allmän, lemna en god vara till lågt pris.
Jag får derföre vördsamt föreslå: att af den inkomst, sorn i följd af en högre beskattning å bränvinstillverkningen, hädanefter kan komma att inflyta, ett så stort belopp, som kan anses för ändamålet erforderligt, mätte af R.
St. ställas till K.
M:s disposition, för att användas, — dels till reseunderstöd och arfvoden åt personer, som finnas villige och lämplige att utrikes inhemta kännedom om och sedermera inom riket meddela undervisning uti Olbryggerikonslen efter Baijersk method, — dels till förlagslån pä lämpliga vilkor åt landtbrukare, som vilja anlägga och drifva llaijerska Ölbryggerier, — dels och hufvudsakligen lill prcemier att årligen tills vidare tilldelas de ägare eller arrendatorer af sådane bryggerier, vare sig i stad eller på landet, hvilka behörigen styrka sig hafva, under nästföregående året, på från hvarandra ej alltför långt aflägsna försäljningsställen inom ett visst efter bryggeriets tillverkningsförmåga lämpadt område deromkring, ständigt tillhandahållit allmänheten öl af god beskaffenhet till ett pris, som för en flerfaldigt större qvantitet öl varit lägre än gångbara priset på en viss mindre qvantitet bränvin.
Om ändamålsenliga åtgärder i sådan eller likartad syftning vidtagas samtidigt med bränvinstillverkningens högre beskattning, är jag fullkomligt, öfvertygad, att den tidpunkt icke skall vara serdeles aflägsen, då bränvinssupandet aftagit, allmänheten i samma mån 2 H. 15 226 Oen 29 December. kommit sig i vana att förtära öl, samt denna vana öfvergått till sådant behof och ölkonsumtionen i följd deraf så tilltagit, att ölbryggerier, äfven å landet, kunna utan understöd bära sig sjelfva samt kontrollen å varans beskaffenhet och pris öfverlåtas ät blotta täflan enskilde emellan.
Då skall ock en icke obetydlig qvantitet spanmäl användas i bryggpannan i st. f. i bränvinspannan, och nationen skall välsigna Konung och Ständer, som fört den på en ny bana, ledande till moralisk, sanitär och ekonomisk förbättring. 2:o.
Bland samhällsnyttiga anstalter inom lmfvudstaden är väl ingen, sorn har ett ädlare sylte, ingen som bättre upfyller sitt ändamål, än Prins Carls upfostvings- inrdttning för fattiga och vanvårdade barn.
Också har den enskilda gifmildheten frikostigt bidragit till denna Inrättnings uprätlhållande och utvidgade verksamhet, men tillgångarne motsvara ändock icke behofvet.
Det vore således värdigt R.
St. att äfven räcka en hjelpsam hand ät denna välgörenhetsinrättning, som deraf ovedersägligen gjort sig förtjent.
Häremot kan visserligen invändas, att Statens medel, behöfliga för så många andra mera allmänna föremål, icke böra tagas i anspråk för ifrågavande upfostringsanslalt, hufvudsakligen lill gagn endast för hufvudstaden och hörande lill antalet af sådane fromma stiftelser, som hittills blott undantagsvis af Staten omhuldats.
Men detta skäl bortfaller helt och hållet om R.
St., på sätt jag vördsamt vågar föreslå, ville medgifva och för ändamålet anvisa en serskild ny beskattning, alt utgöras af hvarje i Stockholm mantalsskrifven ägare af hundkreatur.
Jag förutser att ifrågasättandet af en sådan beskattning skall, ehuru en dylik blifvit införd och befunnits lämplig i mer än en utrikes stad, här af mången mötas med klander, men detta kan icke förmå mig all lilIbakahålla föreslåendet deraf, enär den af hvarje opartisk måste erkännas vara både nyttig och billig.
Nyttig, emedan den bör hafva lill följd, dels en säker kontroll att icke, såsom förhållandet under den bland hundkreaturen härstädes nyligen gängse farsot varit och sannolikt, fast i mindre grad, ännu är, en stor mängd hundar utan ägare och således utan tillsyn och vård kringströfva på stadens gator, dels att det (ill några tusende upgående antalet af härvarande i allmänhet mindre behöfliga hundar, lill hvilkas uppehälle åtgår en icke obetydlig qvantitet födoämnen, som eljest kunde komma fatliga till godo, möjligen komrae alt i någon mån minskas; — samt billig, då i betraktande tages, att hundar i städer, der de icke, såsom på landet, kunna hållas inom ägarens område, för invånarne i allmänhet äro mer och mindre besvärliga och förorsaka olägenheter, som det hvarken är nödigt eller tillständigt att närmare angifva, men hvilka utgöra åtminstone grannlagenhetsskäl för deras ägare att, genom en lindrig afgift till något för stadssamhället nyttigt ändamål, godtgöra sina favoriters förseelser.
För öfrigt föreställer jag mig att de i så många hänseende värdefulla hundarne skola blifva det ännu mer, då de, såsom beskattade, kunde bereda sina ägare ett måhända eljest obegagnadt tillfälle till välgörenhet mot värnlösa medmenniskor.
För vinnande af ofvanantydda Ivärme ga gnetig a ändamål vågar jag alltså till R.
St:rs bepröfvande vördsamt föreslå: alt hvarje hundkreatur, som äges af i Stockholm mantalsskrifven person, måtte beläggas med årlig skatt af 2
R:dr b:ko eller något annat tilläfventyrs lämpligare belopp, att från och med år 1855 af ägaren utgöras; att den deraf efter godtgörelse af kostnader och besvär för upbörd och kontroll, hvilken sednare lämpligen borde åligga polis-styrelsen, blifvande behållna inkomsten måtte anslås såsom understöd till Prins Carls Upfostrings-Inrättning för fattiga och vanvårdade barn; samt att R.
St., i händelse af bifall härtill, måtte hos K. M. i nndihet anhålla om nådigt anbefallande af de verkslällighetsåtgärder, som knnde finnas erforderliga.
Hvad sålunda för Stockholm föreslagits borde följdriktigt utsträckas (ill alla öfriga städer i riket, och får jag i sådant afseende vördsamt hemställa om tillämpning äfven på dem af ofvanstående förslag, med den förändring likväl, att den behållna skatteinkomsten finge länsvis användas såsom bidrag lill inrättande och uprälthållande af en för hvarje läns städer gemensam Upfostrings-Inrättning för fattiga och vanvårdade hain, och, eler sådan anstalt icke kunde genast åstadkommas, till grundläggande af en fond för lillvägabringande deraf framdeles.
Dessa motioner begärdes pä bordet.
Hr Cederschiöld, Rob. Theophron, upläste en sålydande motion:
Ehuru den motion, jag nu går att väcka, är af enskild beskaffenhet, har jag likväl ansett mig böra fästa R.
St:rs synnerliga upmärksamhet derå, emedan den har till ändamål alt bereda 2:ne vid f. d. Magazins-Deparhlet anställde Tjenstemän godtgörelse för det oförskyldla, men högst kännbara lidande, som dem tillskyndats derigenom, att R.
St:rs, rörande desse Tjenstemän, vid sednaste Riksdag fattade beslut blifvit tillämpadt på ett sätt, alldeles motsatt det, som R.
St:r åsyftat.
Uppå underd.
Förslag af K. Stals-kont. har K. M. genom nåd.
Bref af d. 19 Oktober 1850, funnit godt fastställa en förändrad organisation af nämnde Embetsverk, jemte ny lönereglering för personalen derstädes, men tillika, hvad angick den i sammanhang med det underd.
Förslaget väckta frågan om indragning af Magazins-Depart:tet. hvars samtlige Tjenstemän innehade sina befattningar på grund af Constitutorialer, samt om användande derefter af den för detta Departement anslagna aflöning i och för berörda löne-reglering, uttryckligen förklarat, såsom orden lyda: ”att i afbi”dan på R.
St:rs beslut och intilldess
Vi derom vidare förordnat, ”någon förändring med Magazins-Depart:tets Embets- och Tjenste 15* - 228 Den 29 December ”män samt Vaktbetjening, jemte deras atlönings-anslag icke bör ”ega ram.” Sedan K.
M. genom detta nådiga förklarande alltså medgifvit, det frågan om indragningen af Magazins-Depart:tet finge blifva beroende af R.
St:rs beslut derom, sä att denna indragning följaktligen kunde allenast, för den händelse att R.
St:r dertill biföl le, men icke eljest, fä af Statskont. verkställas, efter det K.
M. derom förorduat; så behagade K. Äl., uti Dess tili Rikets år 1850 församlade Ständer aflåtna nåd. propos:n ang:de Stats-Verkets tillstånd och behof, föreslå, att det till aflöning för Magazins-Deparhtet pä allmänna indragnings-staten upförda anslag af 6,442 R:dr mätte få till stats-anslaget för Stats-kont. öfverföras.
Uti den skrifvelse af d. 20 Augusti 1851,,R.
Sl:r till K. M. i underddiet aflålit, rörande de af Ständerna vid regleringen af RiksStatens 7:de hufvud-titel fattade beslut, anmälde R.
St., beträffande Stats-kont., hurusom de ansett icke fullt lämpligt, alt en definitiv reglering af Stats-kont. då verkställdes till bestämdt antal Tjenstemän, fördelade till vissa bestämda befattningar och med en förhöjning i lönevilkor, som R.
St. icke godkändt, men att likväl R.
St. insäge nödvändigheten deraf, alt de medel, som erfordrades för ärendernas oafbrulna gång, måste finnas till K.
M:s nåd. disposition samt någon inskränkning uti hvad K.
M. härtill funnit nödigt, ej borde ega rum, så vida sådant kunde ske, inom de för ändamålet, hittills afsedda tillgångar; och förklarade derföre R.
St., att, enär dessa tillgångar, deribland inberäknadt det för Allmänna Magazinskont:s Tjenstemän på Allmänna Indragnings-Stateu upförda anslag, 6,442 R:dr, upginge till en sammanräknad summa af 50,091 R:dr 16 sk., som öfversköte det för Stats-kont. efter dess nya organisation erforderliga belopp, 46,170
R:dr 32 sk. med 3,920 Rdr 32 sk., så ”anse R.
St. sin åtgärd f. n. böra inskränka sig till att med”gifva fortfarande användandet af så stor del af det på Allmänna ”Indragnings-Staten för under Stats-kont. hörande Allmänna Maga”zins-kont. anslagna belopp, som, enl. förestående beräkning, till ”Stats-kont:s aflöning erfordras utöfver andra i detta afseende an”vända eller upgifna tillgångar”; och yttrade R.
St. vidare i en oafbruten fortsättning, såsom orden lyda: ”Då hela detta belopp nu ”utgör 6,442 R:dr, men öfverskottet i tillgångar 3,920 R:dr 32 sk. ”upgår således den för nyssnämnda behof erforderliga summan till ”2,521 R:dr 16 sk., hvilken dock ej blifver disponibel förr än i ”den mån nu vid Allmänna Magazins-kont. anställde Tjenstemän ”från sina innehafvande befattningar afgålt och de öfverskjutande ”3,920 R:dr 32 sk. till Stats-Verket hunnit besparas”; och hafva R.
St. vidare i samma skrifvelse förklarat, att de, såsom orden lyda: ”utan att antaga E. K. M:s nåd. propos., i hvad den angår ”Stats-kont:s lönereglering, medgifvit, att E. K. M. af de på Alllmänna Indragnings-Stalen f. n. till aflöning åt Tjenstemännen vid ”Allmänna Magazins-kont. anvisade 6,442 R:dr, sedan 3,920 R:dr ”32 sk. deraf kunnat efter afgående Tjenstemän Siats-Verket besparas, må ega att tills vidare för de till Stats-kont:s handlägg - Den 29 December.
229 ”ning hörande ärendens oafbrutna gång använda återstående i mån ”af afgång disponibla blifvande 2,521 R:dr 16 sk.” Hvad R.
St. sålunda beslutat, behagade K. M., tillika med öf riga af R.
St. vid regleringen af 7:de hufvud-tit:n fattade beslut, uti nåd.
Bref af d. 17 September 1851 meddela Stats-kont. till kännedom och behörig efterrättelse.
Genom den här ofvan till innehållet ordagrannt citerade underd. skrifvelsen af d. 20 Augusti 1851 hafva R.
St.t, så vidt jag förslår, tydligen uttryckt sin vilja vara, alt Sl.ats-kont:s lönereglering ej skulle ske på de vid Magazins-kont. anställde
Tjenstemännens bekostnad genom deras skiljande från de af dem vid samma kontor innehafvande löneförmåner, utan deremot på det sätt, alt desse Tjenstemäns löneinkomster för regleringens bringande till verkställighet finge användas, endast, såsom det uti den underd. skrifvelsen heter: man af afgång”, hvilket uttryck, enl. min upfaltning, måste betyda detsamma, som i den mån de vid Magazins-kont. anställde Tjenstemän, vare sig genom döden, öfverflyttning på pensions-slat, befordran till andra tjensler, eller på egen begäran, från sina der innehafvande tjensler afgingo.
Vid tillämpningen af R.
St:rs ifråga vande beslut har detsamma dock erhållit en alldeles motsatt uttydning, ty, sedan de 3:ne äldste Embets- och Tjenstemännen vid Magazins-kont. på pensionsslat öfverflyttats och deras löneförmåner såmedelst blifvit för löneregleringen disponibla, hafva Magazins-kontis återstående fyra yngre Tjenstemän, hvilkas löneförmåner endast successivt, eller, såsom det uti R.
Sl:rs underderd. skrifvelse heter: mån of afgång”, för löneregleringen skulle fä användas, i December månad 1851 blifvit af K.
Stats-kont. förständigade att deras tjenstgöring med årets slut komme att uphöra vid Magazins-kont., emedan deras aflöning behöfdes lör att bringa Stats-kont:s löne-reglering till fullbordan.
Om ock en så beskaffad åtgärd kunde vara utan betydelse för tvenne bland dessa Tjenstemän, af hvilka den ene öfverflytlades till motsvarande befallning på Statskont:s nya stat, och den andre, hvilken innehaft tjernsten kortaste tiden, var ogift och egde en för hans lefnadsbehof tillräcklig enskild förmögenhet, blef åtgärden deremot så mycket mera menlig och tryckande för de (vänne öfrige, som desse voro obemedlade och familjefäder samt, i förlitande derpå, att de löneinkomster, som de innehaft, den ene i mer än 16 år och den andre nära 15 år, ej skulle kunna dem fråntagas, hade beräknat dessa inkomster såsom en säker tillgång för sin och sina familjers bergning, samt genom förlusten deraf skulle komma alt till sin välfärd lida en väsendtlig skada.
Visserligen hafva dessa tvänne vid f. d. Magazins-Depart:tet anställde Tjenstemän, kanslisten Anton Ekman och Kammarskrifvaren Carl Angust Forsberg, genom nåd.
Bref af d. 22 Maj 1852 blifvit för det året tillagde en gratifikation, motsvarande löne-inkomslens belopp med 438 R:dr b:ko för hvardera, men deremot har K. M. uti nåd.
Bref af d. 3 Juni 1853 lemnat utan afseende bemälde Tjenstemäns underd. ansökning om tillgodonjutande af en lika beskaffad gratifikation för innevar:de år. 230 Den 29 December.
Vid sådant förhållande och då jag är fullt förvissad, alt R.
Sl:s afsigt ingalunda varit att löneregleringen för Slaiskont. skulle få medföra någon förlust för de Magasins-kont:s Tjenstemän, hvilka, såsom förhållandet är med Kanslisten Ekman och Kammarskrifvaren Forsberg, varit under en lång följd af år i Kontorets tjenst anställde, medelst constitutorialer på fullkomligt enahanda sätt, som de Kontrs \
Embels- och Tjenstemän, hvilka R.
St. förklarat vara berättigade \ att på Pensions-slat öfverflyttas, då de upnålt den för pensions åtnjutande af Staten bestämda ålder, anser jag mig böra vördsamt föreslå, alt R.
St. måtte förklara Kanslisten Ekman och Kammaskrifvaren Forsberg berättigade ali få från och med innevarande 1853 års början utbekomma och på Allmänna Indragningsstaten upföras till åtnjutande af ett, deras i f. d.
Magasinskon!, innehafda ofvannämnda aflöning motsvarande belopp, intilldess de genom fullmagt ' å annan Statens tjenst erhålla lika stor löne-inkomst.
Jag anhåller, alt denna motion måtte varda med öfrige RiksStm kommunicerad och lill StatsUtsk. remitterad.
Begärdes på bordet, hvarjemte Hr Westerstrand, Fehr, förklarade sig till alla delar biträda denna motion.
Uplästes en af Ilr Dalman, Wilh. Fredr.
Achates, inlemnad sålydande motion:
Uti en fråga, som tyckes befinna sig i den fördelaktiga ställning, alt både Regering och folk derom äro ense, synes det icke böra vara omöjligt att förlika intressena och förena meningarna äfven inom represeulationen, ehuru denna olyckligtvis fortfar att vara splittrad i fyra Stånd.
En sådan fråga är den s. k Bränvinsfrågan.
Troligen har i intet lagstiftningsärende en mera aktningsvärd och enhällig opinion, i och genom sin egen sanning och styrka, utan tillhjelp af andra eljest ej så sällan anlitade agitationsmedel, både verkat och framträdt.
Från alla landsändar hafva petitioner i hundradetal ingått, varmt förordande en så beskaffad förändring uti denna del af lagstiftningen, att det förstörande onda, som bränvinet i moraliskt, fysiskt och ekonomiskt hänseende åstadkommer må kunna hämmas, om ej helt och hållet tillintetgöras.
Uti sitt tal från thronen har Konungen med ädel värme upmanat
Ständerna att vidtaga åtgärder för att tillvägabringa en till detta ändamål syftande reform och derigenom ”gä Konungens faderliga afsigter till mötes.”
Tvisten i frågan är således flyttad frän punkten ”huruvida” och inskränker sig lill ”pä hvad sätt”?
H. M:s Regering har likväl i detta hänseende framlagt ett förslag, hvilket beklagligen föga synes vära egnadt, i hvarken att lugna den oro för framtiden, som i denna fråga bemägtigat sig sinnena, eller tillfredsställa fordringarna hos alla uplysta i och länkande medborgare på en genomgripande reform deruti, eller slutligen att leda till det af alla dessa åsyftade ändamålet att inskränka bränvinstdlverkningen och så ansenligt fördyra varan, ali bränvinsförläringen eller superiet derigenom komme att i någon märkbar mån minskas.
Enl. upgifl i Regeringens egen propos. utgjorde år 1851 antalet af s. k. husbehofsbiänningspannor till den Den 29 December. 231 pannerymd Regeringen föreslår såsom maximum, det betydliga antalet af 34,474.
Endast med dessa skulle, likaledes enl. propos:ns beräkning af 1220 kannors tillverkning med hvardera under en lill två månader inskränkt bränningslid, en qvantitet af 42 milkr 258,280 kannor bränvin kunna produceras endast till husbehof, hvilket val ändå mäste anses alltför öfverdrifvet, då det utgör mer än 13 kannor för hvarje individ i landel, ilian och med spenbarnet t. o. m. 80-åringen.
Lägges nu härtill den produkt, som skulle kunna under samma tid tillverkas af de, enl.
Hr Hagelstams beräkning, nu befintliga 430 ångaparaterna, eller efter omkr.
10,000 k:r med hvardera under två månaders bränningslid, minst 5 milkr k:r, hvrlka skulle vara beräknade för bränvinssuparena utom hus, så befarar jag att bränvinsfloden komme alt öfversvämma ungefär lill lika förderf som under närvaride förhållanden, oaktadt, enl.
Regeringens kalkyl, kannan bränvin i dyra är skulle komma att gälla 1 R:dr 11> sk. och i goda är 1 R:dr 4 sk. b:ko, och således priset pä en jumfru eller sup bränvin ökas med 2 till 3 styfver.
Utvägen att ernå det önskvärda oell af alla önskade målet torde följaktligen böra sökas efter en annan method.
Enl. min tanka finnes denna förnämligast genom en lika och hög skatt, så att det under ingen förevändning kan blifva en vinstgifvande industri att bränna lill s. k. husbehof.
Jag vill derföre pä intet sätt föreslå något förbud mot den s. k. hnsbehofsbränningen: jag vill endast att den icke skall upmuntras eller privilegieras med lägre skatt än annan bränning, utan att den skall återgå till sin första bestämmelse, att enhvar bonde, som sådant önskar, fortfarande må hafva rätt att bränna för behofvet inom sitt hushåll, men deremot icke skall, genom en låg skatt, frestas alt bränna till afsalu.
Resultatet af en lagstiftning i denna rigtning blefve troligen, att de aldraflesta husbehofsbrännerier sjelfvilligt nedlades och att tillverkningen kommo att hufvudsakligen bedrifvas fabriksmessigt.
Och just detta är det som jag önskar.
För det första skulle det troligen inskränka tillverkningsqvantiteten.
Ty med en bränningslid af två månader, kunde antalet af fabriker mer än åttadubblas innan man erhölle en så stor qvantitet bränvin, som, efter Regeringens förslag, kunde åstadkommas endast med det nu befintliga antal husbehofspannor.
Men då det icke är i någon mån sannolikt att antalet ångbrännerier skulle i sä stor skala tillökas, ulan snarare att handteringen koncentrerades på färre händer blefve tillika resultatet att vi, efter någon lid, här likasom i Norge, Danmark och Preussen, erhölle ett färre antal större Fabriker.
För det andra blefve det först dä möjligt både att tillförlitligt kontrollera och till vederbörlig höjd beskatta denna näringsgren.
På detta sätt skulle tvifvelsutan den förderfliga husbehofsbränningen snart helt och hållet försvinna.