Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Qvarstad eller — — — åtal göres.
Sko. Hvar, som beträdes — Utsökningsbalken. 10:o.
I afseende på stadgade äro. ll:o.
Finner Just.
Statsministern — — — af statsmedlen.
Såväl Preste- som BorgareSt. hade antagit detta förslag.
I den ordnings namn, som denna § haft för afsigt att skydda, får jag nu föreslå indragningsmaktens afskaffande.
Då det nemi. är kändt, hurusom denna makt till sin verkställighet blifvit alltför kraftlös, men deremot gifvit ett ypperligt tillfälle till godtycklig behandling, så tror jag, att det skulle vara en välgerning, om man borttoge denna skenbara makt, som varit öfverlemnad åt godtycket, och i stället underkastade pressens möjliga missbruk den allmänna opinionens pröfning.
H. Den 7 September. 2G5 H. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herman:
I likhet med den sista värde talaren får jag förklara, att jag tillstyrker bifall å Const.Utsk:s nu hvilande förslag, till borttagande af 8 mom. 4 § Tryckfr.förordn.
En lång tids erfarenhet har visat, att detta stadgande icke uppfyller det ändamål, som man dermed åsyftat; jag anser mig derföre ej behöfva vidare utveckla skälen, hvarföre jag röstar för bifall till förslaget.
Jag anser mig dock böra tillkännagifva, att förslag i enahanda syftning, nemi. tiil borttagande af 8 mom. 4 § Tryckfr.förordn., är utarbetadt och har af mig blifvit anmäldt i Konungens rådkammare samt der af Konungen i nåder gilladt; men att, då det tillika var kändt, att sådant förslag hvilade sedan förra riksdagen, för att af R.
St. afgöras vid denna, så har K.
M. funnit nödigt afbida utgången af denna fråga inom RiksStm. innan nådig propos. derom till dem skulle afgå, hvilken propos. naturligtvis, i händelse förslaget skulle af R.
St. bifallas, kommer att helt och hållet förfalla.
Jag röstar för dess antagande.
Då af alla föreg:de talare, som här yttrat sig, icke någon talat mot förslaget, har jag icke vidare att anföra, än att jag äfven dertill tillstyrker bifall, under förmodan, att. R. o. Ad. icke skall vilja genom afsla" å förevar, betänkande bidraga till bibehållande af en makt, som tillkommit på ett olagligt sätt, samt visat sig vara skadlig i sin tillämpning, och således har motverkat sitt ändamål.
Jag röstar för bifall till ifrågavar. förslag.
Hr Lefre'n: Jag röstar till bifall å ifrågav. betänkande, på de grunder, som jag redan vid föreg:de riksdag anfört.
Det torde vara öfverflödigt alt äfven jag til prot. anmäler, det jag röstar för bifall till della förslag, men jag har en moralisk pligt att förklara, hvarföre jag sä röstar.
Vid 1812 års riksdag blef nemi. af mig anmärkt, alt detta förslag ej kunde dä lagligen antagas, först emedan det ej var lagligt att antaga ett förslag vid samma riksdag fråga derom blifvit väckt, och sedermera äfven derföre, att det var stridande mot 86 § i grundlagen.
Då lagen detta oaktadt blef antagen, är det således med glädje, som jag nu afgifver mitt votum för dess borttagande.
Den mindre grundlagsenliga tillkomsten af indragningsmakten, det högtidliga löftet om dess återgifvande så snart de, då den beviljades, afsedda förhållanden sådant medgåfve, äfvensom denna makts otillräcklighet för ändamålet, om den ej med full kraft och ihärdighet, samt nära nog förhatligt tillämpas, synes redan utgöra icke ovigtiga skäl för dess borttagande.
Dä härtill lägges den på sednare tider synbara motviljan hos vederb. att begagna detta retsamma och måhända redan förslöade vapen, äfven oaktadt högsta statsmakten, corporationer och enskilde, till mehn för nödigt inflytande och 2 H. " 34 266
Den 7 September. verksamhet, ofta till heder och medborgerligt anseende, genom de grofsta smädelser och i lagen uttryckligen förbjudna lögnaktiga förvridningar blifvit försåtligt anfallna, framstår deraf en ytterligare anledn. för R.
St. att icke vidare kämpa för dess bibehållande.
Visserligen skulle en förbättrad jury-inrättning och starkare i tryckfr.lagen nedlagde motvigter till hämmande af pressens sjelfsvåld dessförinnan varit önskvärde.
Men af en högsint och älskad Konung, som till valspråk tagit det med hvarje redlig nordbos inre känsla samljudande ratt och sanning, torde man förhoppningsfullt kunna motse ett, endast på denna väg, framgång lofvande förslag lill sådana garantier, att den höga konungsliga 16 § Reg.F., som bjuder, att Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig frihet och välfärd, att detta majestätliga grundlagsbud må blifva en sanning, hvilken det eljest i detta afseende icke möjligen kan vara.
Under vädjande till Konungens rådgifvare alt, såsom en pligt, lika mot Monarken, som mot hela den rättsinniga delen af Svenska nationen, så fort omständigheterna kunna medgifva, utarbeta och för K.
M. framlägga ett lämpligt och ändamålsenligt förslag i detta högvigliga ämne, för att sedermera till R.
St:s rådplägningar öfverlemnas, röstar jag med synnerlig tillfredsställelse för indragningsmaktens upphörande.
Jag hade ämnat föreslå R. o.
Ad. att ej afskaffa indragningsmakten, förr än ett bättre rättegångssätt i tryckfrihetsmål och riktigare straffstadganden i samma ordning blifvit införde.
Men efter det förklarande, som Just.Ministern Frih.
Gyllenhaal nu afgifvit, lärer det vara förgäfves att göra en sådan framställning.
Jag önskar likväl, att den nämnde ledamoten måtte använda sitt embetes inflytande, för att åt enskild och allmän rätt gifva det värn, som Tryckfr.lagen i sitt nuvar. skick icke lemnar.
Erfarenheten 1838, 1841 och 1844 visar nogsamt, ali dagbladen äro i stånd att, när de behaga, anställa upplopp i liufvudstaden.
Att de dagligen förnärma enskild rätt och smäda hvem dem lyster, det vet nian ock.
Om indragningsmakten icke finnes, hvad är hans tillflykt?
Enda utvägen är att vända sig till en jury.
Men huru är den beskaffad?
Illa; men äfven om hon vore väl sammansatt, så får man inga jurymän, ty de frukta för upploppen, för sina fönsterrutors krossande och sina personers ofredande.
Här finnes exempel, att en jury varit, jag tror 11 gånger sammankallad, utan att blifva fulltalig.
Hvad är dä att vänta af ett sådant skydd?
Och om slutligen juryn någon gäng förklarat en smädare vara skyldig, hvad händer dä?
Jo, den domstol som tillämpar straffet, varder skymfad.
Finnes då i detta land något skydd för dem, som genom tryckfrihetens missbruk anfallas?
Jag har velat utreda detta, för att på den Friherres samvete, som nu tillstyrkt indragningsmaktens afskaffande, lägga nödvändigheten att, i stället för denna, bereda nödiga rättelser och förbättringar i Tryckfr.förordn.
Den 7 September. SC7 Frih.
I allmänhet är jag foga benägen att med min röst medverka till ändringar i Tryckfr.förordn.
; jag skulle lill och med anse det som en förmätenhet.
Bättre är en fiende till godt, och denna lag är ju, såsom erfarenheten utvisar, ett mönster af förträfflighet.
I alla länder, hvarest jag vistats, tillfälligtvis eller i följd af mitt kall, har jag funnit den utgöra ett föremål för allmän beundran, en beundran, hardt nära gränsande intill den högsta möjliga grad af förvåning.
En klenod, mine Hrr, som ådragit oss sådant loford, böra vi, synes mig, akta oss att vidröra.
Dock likväl, ingen regel är utan undantag.
Denna förändring har mitt hela bifall; för borttagande af denna utväxt pä den primitiva, oförbätterliga lagen, skall äfven jag rösta, icke blott med sluten sedel_ ntan ock med oförtäckta ord.
— Annu i vårt så långt framskridna tidehvarf, i midten af 19:de århundradet, ett lagstadgande, så illslugt och fint beräknadt, för att fjettra de fingrar, som med ädel otålighet sträcka sig mot papperet?
Ett draconiskt stadgande, som, väl och rätteliga tolkadt, visat sig kunna sä förqväfva publiciteten?
Som med fasansväfd grymhet tvingat publicisten att, till äfvenlyrs med känbar uppoffring, hafva i beredskap en annan ansvarig utgifvare; ja! att med flere, till och med sex bokstäfver förlänga titeln på det blad, som dagen efter indragningen kommit den trängtande allmänheten tillhanda?
— Nej! bort med det lagrum, som hos oss gjort sådan styggelse till en möjlighet!
Om det i många afseenden har obehag med sig att åldras, så kan man å andra sidan icke neka, att det är högst tillfredsställande, när man på gamla dagar gör en sådan erfarenhet, som den jag nu i denna stund har haft.
Jag har sä förvånat mig öfver hvad jag här hört, att jag frågat mig sjelf: är jag väl på samma ställe, der jag var för 10 år sedan?
Då nu likväl factiska bevis derpå ligga för mina ögon och öron, kan jag ej underlåta att tillkännagifva min tillfredsställelse öfver att se ett så förändradt förhållande inom dessa väggar, och jag får instämma med dem, som yttrat sig för förslaget.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjorde propos. till antagande af förslaget om indragningsmaktens upphäfvande.
Ropades ganska starka ja, jemte ett eller annat nej; hvarefter H. Ex. förklarade, att denna propos. blifvit med ja besvarad.
18.de ende på rättegången i tryckfrihetsmål.
Tryckfrihetsförordningen. § 5- l:o.
Lagligheten — Domstol, der brott emot denna lag åtalas, och der ransakningen fullbordas bör, genom förhör med parterna, genom åklagarens slutpåstående, sorn bör bestämdt 268 Den 7 September. upptaga det straff, han yrkar, samt genom den tilltalades slutliga förklaring. 2:o. _ 5:0.
Efter inhemtad underrättelse om nämndens åtgärd skall domstolen ofördröjligen för parterne afkunna utslag med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, och sorn, i de fall, der det af åklagaren åberopade lagrum medgifver straffets bestämmande inom utsatta gränsur, icke må stadgas svårare, än åklagaren yrkat, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses.
Detta förslag hade blifvit godkändt af BorgareSt., men afslaget af PresteSt.
Jag tillstyrker vördsamt, att det H.
Ståndet mätte afsla detta förslag.
Det innebär en sammanblandning af hvad som åligger juryn och hvad som åligger domstol.
Juryn skall blott yttra sig om den anklagade är skyldig eller oskyldig, utan afseende på beloppet af det straff, som kan följa.
Derföre är juryns utsago icke föremål för besvär eller högre myndighets pröfning.
Bestämmande af straffets belopp tillhörer deremot domstolen och är underkastad högre pröfning, samt följaktcligen äfven förändring.
Afven jag anser mig skyldig att tillstyrka afslag å ifrågavar. förändring.
Jag gör det på den grund, att enligt densamma domstolen betages rättighet att bestämma straffpåföljden svårare än åklagaren påstått.
Detta är ett lagstadgande, som är rakt stridande emot rättsprincip, emedan pröfningen af det utaf åklagaren framställda ansvarspåstående alltid måste tillhöra domstolen, så vida man ej vili förvandla domstolen till en tom auctorite, utan all betydelse.
Det kan nemi. hända, att en okunnig eller mindre oväldig åklagare, och sådana kunna äfven finnas, yrkade antingen ett alltför ringa eller och icke något ansvar ä den tilltalade, och då skulle domstolen i förra fallet vara tvungen att tillämpa ett straff, som, i domstolens tanka, icke svarade emot den tilltalades förbrytelse, och i det sednare fallet nödsakas förklara, alt, ehuru juryn förklarat den tilltalade skyldig, likväl och som åklagaren icke emot den anklagade framställt något ansvarspåstående, kunde han icke till något ansvar i saken fällas.
Sä vidt mig är bekant, finnes icke något sådant stadgande i andra länders lagstiftningar, utan beror det alltid pä domaren att bestämma straffet.
Fransyska lagen kan visserligen juryn antaga förmildrande omständigheter, (les circonslances altenuantes) hvilka visserligen verka till straffets förmildrande; men inom de olika graderna för straff är en stor latitud lemnad åt domaren, och det beror på honom att bestämma det svårare eller det mindre straffet.
På sådan grund, och då det föreslagna lagstadgandet skulle betaga domarmakten all rät - Den 7 September.
269 ligliet att pröfva och endast göra densamma beroende af åklagaren, som vanligen ej kan förutsättas äga mera skicklighet än domstolen, som beslår af flera ledamöter, så får jag äfven för min del afstyrka förslaget.
Cederström har, såsom jag tror, ganska riktigt för R. o. Ad. framställt den inkräktning, som genom den nu föreslagna § skulle af åklagaremakten göras på domaremakten.
Jag tror, att denna § innehåller en ännu betänkligare oriktighet, den nemi., att den helt och hållet tyckes afse att vilseföra juryn från dess sanna bestämmelse.
Om denna § blefve antagen, sä skulle åklagaren bestämma det straff, han yrkade, högre eller lägre, i den mån han trodde, att juryn kunde förmås att bevilja en mer eller mindre sträng bestraffning å den anklagade.
Jag ber likväl att fä erinra derom, att juryns bestämmelse icke är att befatta sig med några straffbestämmelser, utan blott att fullborda ransakningen och gifva sitt utlåtande, huruvida ett factum finnes eller icke.
Någon känsla af hat eller medlidande får hos juryn icke finnas.
För att ej blifva vidlyftig i utredandet af en jurys rätta betydelse, skall jag blott bedja att få uppläsa slutet af den instruetion för jurymän, som den Fransyska lagen innehåller, hvilken i det rum, dit de afgå efter slutad ransakning, för att öfverlägga om sin förklaring, finnes med stora bokstäfver anslagen pä det mest synliga ställe och som den ordförande, innan öfverläggningen börjar, för dem uppläser.
Den slutar sålunda: ”Af hufvudsaklig vigt är, att ständigt ihågkomma, att juryns alla öfverläggningar måste afse anklagelse-akten; det är allenast de facta, hvilka den upptager och som dermed hafva sammanhang, som få tagas i betraktande, och jurymännen fela mot sin första pligt, om, med tankarne fästade på straffbestämmelserne, de göra afseende pä de följder, som för den anklagade kunna härflyta af det utlåtande de skola afgifva.
Deras uppdrag är hvarken att åtala eller att bestraffa förbrytelser; de äro endast kallade att afgöra, huruvida den anklagade är gerningsman eller icke lill det brott, som honom tillvitas.”
Jag anser lagförslaget bryta mot flera sunda juridiska grundsatser, och jag röstar för dess förkastande.
Förslaget i 18 punkten blef af R. o. Ad. förkastadt.
Förslag till ändrad rcdaction i afseende på stadsdomstolarnes benämning.
Tryckfrihetsförordningen. i L 6:o.
Förbrytelser emot denna lag upptagas vid allmän underrätt i den stad, der boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade skriften utkommit, anlagdt är, eller, på sätt 1 § innehåller, vid anläggandet anmäldt blifvit.
I Stockholm sker detta upptagande vid första allmänna underrätt; i öfriga städer, der första och andra underrätt finnes, vid den sistnämnda; acadcmicrnes jurisdictionsrätt —- — — Froste- och DorgareSt:n hade bifallit detta förslag.
270 Den 7 September.
Den föreslagna förändringen innefattar aldrig ett grand i förändringsväg, ty, efter det nu gällande stadgandet, skall i städerne, Stockholm undantaget, jemväl der kämnersrätter finnas, förbrytelsen upptagas vid rådstufvurätterna.
Så är jemväl här föreslaget; det heter nemi.: ”1 Stockholm sker detta upptagande vid första allmänna underrätt; i öfrige städer, der första och andra underrätt finnes, vid den sistnämnda.”
Detta förslag är sålunda, lindrigast sagdt, öfverflödigt, och jag röstar emot dess antagande.
Cederström har visserligen rätt i sin premiss, att den föreslagna § icke innefattar ändring i sak, men måhända torde dock finnas att conclusionen är oriktig, om man tager i betraktande en mellankommande omständighet.
Vi hafva nemi. sedan lång tid tillbaka ett förslag till lagbok, som upptager andra benämningar å domslolarne.
Const.Utsk. har med den föreslagna förändringen blott velat åstadkomma, att när det nya lagförslaget komme til R.
St-.s pröfning, desse då måtte af grundlagen vara oförhindrade att, efter som de finna skäligt vara, detsamma antaga eller förkasta.
Skulle deremot i grundlagen qvarstå benämningar på domstolar, som icke upptagas i det nya lagförslaget, så skulle åtminstone tvekan vid detta tillfälle af den nya lagens pröfvande uppkomma, huruvida den grundlagsenlig! kunde bifallas eller icke; och då dessutom, såsom Frih.
Cederström ganska riktigt anmärkt, någon förändring i sak alldeles icke genom den nya redactäonen kommer att inträffa, och icke eller någon tvetydighet genom uttrycken uppkommer, så skulle jag för min del tillstyrka R. o. Ad. att bifalla förslaget.
Frih. Cederström Thure Fredr.:
Jag får lill alla delar instämma med Hr von Troil, Emil, och anmärker blott alt, utom det skäl han anfört för nödvändigheten att antaga ifrågavar. förslag, har jag ännu ett annat skäl att tillägga, det nemi., att jag vid denna riksdag har motionerat frågan om lagmans- och kämnersrätternas borttagande.
Af sådan anledning, och på det att något hinder icke må möta bifallandet af omförmälda af mig gjorda motion, så får jag yrka, att det nu förevar, betänkandet måtte bifallas, allrahelst som någon ändring i nu gällande förhållanden icke derigenom åsyftas.
Förslaget i 19 punkten blef derefter af R o. Ad. antaget. 20:de punkten.
Föreslaget tillägg om villkor för åtal, enligt Tryckfr förordms 3 § 4 morn.
Trye kf riket sförordning en. §• 5- 6:o.
Förbrytelser emot — — — stadgadt är.
Ej må åtal ske, enligt 3 § 4 morn., utan att Konungen dertill lof gifvit.
BorgareSt. hade godkänt, men PresteSt. afslagit detta förslag.
Den 7 September.
271 Hr von Hartmansdorff:
När detta förslag vid förra riksdagen framlades hos R. o. Ad., så blef det icke godkändt.
Jag anhåller att få yttra detsamma nu, som jag då anförde, nemi.: ”Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på Hr Prof. Geijers, Utsk:s betänk, bifogade reservation, hvilken lyder som följer: ”Dä jag anser K. br. af d. 25 Sept. 1777 för ett af dessa tillfälliga stadganden, som långt för detta bort upphöra att åberopas, sedan bestämdare lagar för yttranderätten finnas, och då jag i synnerhet hyser den öfvertygelse, att samma K. br. numera aldrig bort kunna tillämpas på tryckfrihetsmål, får jag reservera mig emot alla försök att införa denna oformlighet i vår tryckfrihetslag.
” Tillika får jag erinra, att Hr Riskop
Holmström då jemväl reserverat sig emot förslaget.
Afven jag tror, att denna § bör afslås.
Jag tror i allmänhet att det är orätt af Regeringen, att tillkännagifva sin tanka i något criminelt rättegångsmål, förrän domen i sista instansen blifvit afkunnad. R. o. Ad. förkastade det i 20 punkten intagna förslag. 21:sta punkten.
Förslag till närmare bestämmelse i afseende på skrifter, som anmälas kunna föranleda missnöje hos främmande makter.
Tryckfrihetsförordningen. § 5. 13:o Varder någon — äge Konungen att derom, efter omständigheterne, förordna, samt, om Ilan så nödigt aktar, låta genom Just.Statsministern föranstalta om skriftens seqvestrerande och indragning både hos boktryckare och försäljare eller andra utspridare, på sätt om qvarstad här ofvan stadgas.
Så vida Just.Statsministern ej öfverlemnar skriften till Just.Cancelleren, för åtalande vid laga domstol, skall han genast ovägerligen inhemta tryekfrihetscomiteens utlåtande.
Finner comiteen, som ej äger afse politiska förhållanden, att skriften, efter lagens bokstaf, ej åtalas kan, eller har åtal skett, men skriften genom laga kraftvunnen dom blifvit obrottslig förklarad, utan att ersättning till den frikände parten i domen blifvit åklagaren ålagd, ankomme det, sedan Statsrådet blifvit hördt, på Konungens pröfning, huruvida af statsmedlen till boktryckare, förläggare eller försäljare må anordnas ersättning för deras omkostnader och förluster.
Denna punkt föreslår några förändringar i livad som förut varit stadgadt, hvaribland först och främst den ytterst vigtiga, att orden ”såväl hos boktryckare som försäljare” blifvit förändrade till ”både hos boktryckare och försäljare.”
Sedermera skiljer sig ytterligare den nya redactionen från den gamla deruti, att den stadgar: att då skriften blifvit åtalad, men ge - 272
Den 7 September. norn laga kraftvunnen dom obrottslig förklarad, sä kan dock indragning af exemplaren ske och ersättning den lidande personen tillkomma.
Dessa vigtiga anmärkmr, hvarmed Const.Utsk. sysselsatt sig, hafva dock ej för mig utgjort egentliga orsaken att afslå förslaget, utan har jag trott mig finna anledn. dertill, uti den besynnerliga sammansättning, som mot slutet af punkten äger rum.
Det heter, nemi.: ”an korn mc det, sedan Statsrådet blifvit bordt, på Konungens pröfning huruvida.”
I den gamla redaclionen står: ”då ankommer det på Konungens nåd. pröfning.”
Denna förändring skulle förutsätta, att det vore möjligt för Konungen, att i regeringsärenden, der det rörde dispositionen af statsmedlen, kunna besluta någonting ulan att höra Statsrådet, och en så besynnerlig förutsättning kan jag ej annat än anse vida skadligare, än den lucka, som finnes i gamla redactionen, och jag får derföre tillstyrka afslag derå.
Man har talat om den heder vårt land åtnjöt genom ägandet af sin Tryckfr.lag, och jag vill lemna den saken derhän; åtminstone måtte icke den nu förevar. § göra oss någon heder.
Den är efter min förmening uti sin helhet, både sådan den nu bcfinnes och sådan den blifvit föreslagen, ovärdig ett folk, som vill kallas sjelfständigt och vida mera förödmjukande än röfvartributen till Marocco.
Jag vill således föreställa mig, att det ej skall dröja länge innan en § blifver upphäfd, som vill tillägga Regeringen i ett lagbundet samhälle rättigheter, dem den annars saknar, blott ett främmande sändebud kommer och blandar sig i saken.
Den 19 Maji e, ra. delen af mina Landsmän, hoppas jag, att de icke skola förtydas.
Uti Utskottets Utlåtande N:o 128, angående Reglering af RiksStatens 2:dra HufvudTitel, har blifvit föreslagit, alt följande Löner måtte förhöjas, nemi.
Herr Justitia» StatsMinisterns från 5849 R:dr till 65oo, Herr StatsMinisterns för Utrikes Ärenderne från 684g R:dr ... —- ^500, De 6 Herrar StatsRådens från 4182 R:dr 24 sk. för hvardera . . , «—> 5ooo. Herrar JustiticeRådens från 3100 R.dr t,..*.,*,,,,,** ,~m' ^ooo. Då det icke förmärkts, att någon af välbemälte
Herrar klagat öfver för ringa Löne-anslag, eller bristande utkomst, och det icke eller af deras lefnadssätt och den train de föra kunnat förmärkas, att lönerne äro för knappa och otillräckeliga, så vet jag icke, om någon lönetillökning för desse Konungens och Rikets Embetsman är af behofvet påkallad, eller bär beviljas i en tid, då Nationens tillgångar äro så knappa, och milliontals Riksdaler vid hvarje Riksdag ändock anslås till Canaler och mera dylikt, hvaraf ingen sannolik nytta någonsin biifver att påräkna.
Man hörer en allmän klagan öfver allt för dryga och tryckande Contributioner; man ser fattigdomen, nöden och penningebristen vara i ett jemt stigande inom den Den 19 Maji e. ra. jordbrukande classen, som är den egenteligen skattdragande delen af Nationen, och man hör beständiga önskningar, att utskylderna måga nedsättas, och folkets bördor lättas.
Men derpå göres intet afseende, och någon lindring påtänkes icke.
Månne det då är med en sund Politik och en rätt Statslära förenligt, att vid hvarje Riksdag tillskapa nya Utgifter, och framkomma med oupphörliga projecter, hvilka alla gå ut på progressiv förhöjning i folkets utlagor, för att kunna skaffa medel och tillgångar till de enorma utgifternas bestridande och de gigantiske projecternes genomdrifvande.
Nöden är stor, ganska Stor bland pluraliteten af Jordbrukarne, och äfven inom de andra folkclasserne, som höra till medelståndet, Näringsidkare och arbetande hopen inom Städerne, Handeln, den egenteliga och rätta källan till ett Lands välmagt och styrka, är i ett jemt aftagande.
Exporterne svara på intet sätt mot Importerne.
Jordbruket finnér ingen uppmuntran; Landtmannen arbetar och -— suckar.
Han nekar sig äfven den minsta beqvämlighet, blott för att kunna skrapa ihop så mycket contante penningar, som behöfs till Krono-utlagors afbördande, och räntors samt tjenslefolks löners betalande.
Han missbjudes för sine varor, och får mången gång med tårfulla Ögon återföra ifrån Städernas torg den slöjdeproduct han derstädes för en |:del af värdet bönfallande utbjuder till salu.