Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Rudbeck, Alexander: Den Medborgare som hyser en sann Fosterlandskänsla , värderar framför allt den lagbundna Friheten—Den rättighet att anmärka föregående lagstridiga händelser är visserligen ett symbolum på den rätta Friheten — men just derföre torde vara värdigast, att endast åtala det till följderna skadliga och mäst lagstridiga, samt dermed förena ett mindre afseende på hvad om icke alldeles laggilt, likväl af en omtänkt välvilja, till befrämjande af allmänna fördelar, blifvit föranledt.
Med dessa synpuncter begagnas den rätta Friheten och med samma åsigter synes Constitutions-Utskottet behandlat förevarande ämne, som säkerligen förtjenar Ridderskapets och Adelns bifall, hvatföre S3ken torde få fötfaltej samt till Handlingarne läggas, 4io Den 2* April, Grefve Mörner, Carl Stellan-.
Då jag variten af dem, hvilken erhållit en så beskaffad Skrifvelse , hvarföre Hans Excellence Stats-M inistern för Utrikes Ärenderne blifvit anmärkt, och hos Riksens Högloflig» - Ständer tilltalad, anser jag med skyldigheten förenadt nu upplysa, hvad hos mig härutinnan är bekant, hvarjemte jag anhåller ätt med några ord få yttra min mening, — Den ifrågavarande Skrifvelse» kan jag icke anse för något Embetsbref, såsom utan Contrasign3tion , utan i egenskap af enskilt Skrifvelse, innehäilande underrättelse att Konungen af vanlig nåd samt ömhet för sina trogna Undersåtare. ämnade anskaffa Spannmål mot lindriga priser för de orter i Riket der hungersnöd vöre att befara och att Landshöfdingarne derefter kunde taga sina Messurer.
Kronobergs
Län var förra året likasom det innevarande uti den lyckliga belägenhet att ej behöfva anlita Kronans Magaziner — hvarföre ingen åtgärd af mig blef vidt2gen; — men har nu detta steg varit ett brott hos Stats-Ministern, så kan väl. allt annat hänföras till brottslighet , — Jag känner utom dess ingen Lag hos civilicerade Nationer, som bestraffar den enskilta Brefväxlingen — och synnerligast vid ett tillfälle sådant som detta, der innehållet af Brefvet endast var tillkännagifvande om en välgörande anstalt från.
Regeringens sida. -—
Det är visserligen både nödigt och rättvist att en noga uppmärksamhet fästes vid verkeliga fel och brottsligheter, men deremot ej nyttigt öfverskrida billighetens gränser — ty att utan skäl blottställa Embetsman, är lika så vådligt Den 2?
April. 411 för det Allmänna, som en feg efterlåtenhet emotdem ofta kan föranleda både till Medborgares och Samhälls-ordningens obestånd; jag finner således ingen anledning till återremiss, utan anser Constitutions-Utskottet hafva följt sä väl billighetens som rättvisans fordringar i denna fråga.
Föremålet för denna öfverläggning innefattar frågorne, huruvida Constitutions-Utskottets
Betänkande med dervid gjorde anmärkningar kan återremitteras, samt huruvida Ståndet äger pröfnings-rätt uti Anmärknings-frågor, dä Utskottet icke sådana enligt 107 §.
Regerings Formen, tiil Ståndet anmält.
Enligt Grundlagen tillhör det Constitutions* Utskottet att granska de i Stats-Råder förda Protocoll samt att pröfva och utan Riks-Ståndens medverkan besluta huruvida någon af StatsRådets Ledamöter eiler Föredragande skola efter 106 §. Regerings-Formen, inför Riks-Rätten af Justitiae-Ombudsmannen till ansvar ställas; pröfningen af sådana frågor tillhör således icke Riksens Ständer; deremot då Utskottet enligt 107 §. hos Riks-Ständen anmäler något Konungens Stats-Råd eller föredragande StatsSecreterare, att i deras Rådslag icke hafva iak* tagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Stats - Secreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Förtroende-Embet utöfvat, då äga Rikets Ständer att pröfva, icke huru vida Utskottet haft rätt eller orätt, utan en - 412 Den 2f April, dast huruvid de anse Rikets val kräfva att hos Konungen begära, det han mätte från Embetet skilja den eller dem, som af Utskottet ansetts feiagtigs.
Uti Grundlagen stadgas, att frågor om anmärkningar eiri >t Konungens Rådgifvare och Föredragande, så väl i Ständens Plena af enskilta Riksdagsmän, som af andra Utskott än af Constitutions-Utskottet, få väckas*hvarvid lik* väl till undvikande afall slagsöfverläggninglflerom i Ståndens Plena sjelfva Ordalagen, som vid sådana tillfällen få nyttjas, finnas i Riksdags-Ordningens 29 §. föreskrifna •, först sedan Constitutions-Utskottet blifvit hördt, få de af Stånden afgöras, och detta afgörande kan icke utsträckas öfver detfi allmänhet för sådana frågor utstakade gräns, att då Canstitutions-Utskottet med stöd af 107 §. anmält en sådan Embetsman, då pröfva och afgöra, huruvida Stånden anse Rikets väl kräfva, att hos Konungen begära den eller deras endtledigande ifrån Embetet.
Constitutions-Utskottet har i min tanka tillåtit sig en deduction i ämnet, som icke af Lagarnes föreskrifter är föranledd.
Utskottet bör j sådana mål, Rall det pröfvat i*j6 §. böra tillämpas, sådant endast enkelt anmäla.
Finnér Utskottet deremot de gjorda anmärkningar icke föranleda tillämpning af io5 och 107 §§. af Regerings Formen, bör Utskottet sådant, «tan allat slags motiver, enkelt Stånden med« dala.
Den a?
Det har blifvit yttrat, att den som strängast söker granska Rådgifvares åtgärder, mest älskar Konungen.
Denna granskning är i Lagen föreskrifven , och jag kan ej tro en god afsigt förenad med att vilja underlåta den föreskrifna Formen, emedan en god
Medboreares första piigt är att ifra för helgden af Grundlagarne.
Kunde handlingen uti Anmärknings mål af Riks-Stånden få infordras, så Vöre föreskrifterne uti 90 §.
Regerings Formen äfvensom uti 29 § Riksdags-0'. dningen fullkomligt illuderade.
Då man talar om Medborgerlighet, och erkänner att en god Medborgare bör ifra för Grundlagens helgd, bör man ej försöka att densamma rubba eller annan tolkning deraf draga, än bokstafvera innehållet kan medgifva.
Jag kan i grund af allt detta , ej föreställa mig att Herr Grefven och LandrMarskalken lagligen kan göra Proposition på den begärde återremissen.
Herr van Stahl, Samuel, anförde skrifteligen:
Den anmärkning sorn hös Högloflige Rid. derskapet och Adeln blifvit gjord af Herr Öfverste Schönström mot Hans Exeellence Utrikes Stats-MimStern, är af Högloflige Constitutions-Utskottet ogillad, och ingen bör kunna föreställa sig, att icke denna fråga blifvit efter bästa förstånd, samvete och öfvertygelse pröfvad, oeh då sådan pröfning skett med Rik» sens Ständer rätt, måste cn och hvar med Sam* ina beslut åtnöjas* 414 Den 2?
April, Herr Friherre Anckarsvärds påstående, att
Betänkandet måtte jemte dess dervid gjorde anmärkningar återremitteras till Utskottet, anser jag vara stridande mot Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, samt endast tjena, att ytterligare föröka göromålen, vid en Riksdag som långt för detta bordt vara slutad, och som endast blifvit påbuden för att reglera Rikets Financer.
Man bör icke rimmeligen kunna tänka , att Utskottet iemnar annat yttrande, rörande denna fråga, än det redan afgifvit, och jag finner icke hvartill en återremiss är nödig, då de andre Stånden lemnat utan påminnelse Utskottets Betänkande.
Jag föranlåtes å nyo vördsammast göra Högiofiige Ridderskapet och Adeln uppmärksamma derpå, att Landets Innevånare med otålighet önska ett snart slut på denna Riksdag och att blifva räddade från den nu allmänt rådande Penninge-förlägenheten.
Det synes alltså vara af högsta vigt, att icke genom vidlyftige Memorialer och Anföranden uppehålla Ständernas dyrbara tid, då hvarje Riksdagsman vet, att i Län finnas flere iooo Personer, * som öfver hvarje dags uppehåll sucka och klaga, likasom det är bekant att Krono-Utlagorne icke kunna inbetalas.
På desbe skäl anhåller jag i ödmjukhet, att Högiofiige Ridderskapet
Adeln täcktes ogilla anmärkningarne, eller i annat fall, att Herr Grefven och LandtMarskalkea behagade vägra Proposition om Återremiss af Betänkandet.
April. 4*5 Friherre af Wetterstedt, Gustaf:
Efter de upplysningar, som af Friherrarne Adlerbe*h} Åkerhjelm och Cederström blifvit meddeldte, vill jag vara korrt.
Jag åberopar hvad jag tillförene sagt i afseende på Constitutions-Urskottets åliggande.
Af Coristitutions-Utskottet är upplyst att det anmärkta Brefvet ej bär stämpel af officiel egenskap.
Anckarsvärd har trodt att detta ei verkade förändring.
Men jag tror åter, att sjelfva orden i Ansvarighets-Lagen innehålla detta , att Konungens Stats-Råd såsom Medborgare äro underkastade allmän Lag, och såsom hans Rådgifvare Regerings-Formen.
Ett enskilt Bref, ehuru skrifvit med hög Auctorisation, kan ej i tillämpning på detta få någon annan Stämpel än den at en förutseende åtgärd, och kan således ej vara officielt.
Anckarsvärds tanka om tolkningen af 2 Morn. i 107 §.
Regerings-Fcrmen delar jag icke.
Jag anser icke med Grnndlagsrnes bokstaf likaså litet som med deras anda förenligt, att någon återremiss kan ske af ett Betänkande från Constitutions-Utskottet, som förklarar en emot Konungens Rådgifvare gjord anmärkning bora förfalla.
Efter att hafva i förväg yttrat denna min öfvertygele, i så väsendtlig del sloljagtig med de värde Ledamöters, sorn talat i detta ämne, och som yrka återremiss, får jag utbedja mig Högloflige Ridderskapets och Adelns Dm af April. benägna tålamod, till utvecklande af mina skäl och till närmare bestämmande af det begrepp, Sorn jag,' efter min åsigt, fastar vid denna återremiss.
Jag anser den innebära en rätr, som man söker att tillerkänna Rikets Ständer, att pröfva sjelfva CortstituriOns Utskottets beslut, och derigenom leda till mera omfattande följder än infordrandet af några Handlingar och offentliggörandet af en artmärkning, den Constitutions Utskottet förklarat sig icke kunna upptaga} och jag styrkes uti denna förmodan ej allenast äf den påstådde tydliga och bokStafliga slutsätt*, man söker dråga af 2:dra Morn. io? §. Regerings-Formen:; äter upprepad i 29 §.
Riksdags-Ordnirtgen:
Men icke af Riksrm Stånder af porat förr dn (Tdnstitutinns- Utskottet deröfver blifvit hör dt; utan ock af det nödvändiga Resultat en åtsfremiSs 1 allmänhet bör äga Skall i detta fall Constifutions-Utskottet jemforas med ändra Utskott, och således behandlingssättet, i Gfundlagarrte föteSkrif/it får dessa Utskotts Betinkanden, i all deras vidd tillämpas pä Constitutions-Utskotrct, så innebär återfemiss rättighet, att först anmärka och sedan ått ändra hvad föreslagit är3 och denna rättighet kan jäg icke tillerkänna Rikets Ständer', åtminstone efter mitt begrepp om Grundlagarne, i afseende pä ett sådartt Constitutions-Utskottets Betänkande, hvarom nu fråga är.
Jag har redan sagt att Constitutions-UtIkottet enligt 107 §. Regerings-Formen, om det Den s? April, 4x7 det vid granskningen af Stats-Rådefs Protocoller finner, att någon Stats-Råds-Ledamot icke i sina Rådslag iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Stats-Secreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift, sitt förtroendes.Embete utöfvat, äga rä.t att sådant för Rikets otander tillkännagifva.
Sedan detta tillkännagifvande skett, men icke dessförutan, inträder Riksens Ständers rätt att pröfva, huruvida da finna Rikets väl kräfva antingen att låta Constitutions-Utskottets anmälan förfalla, eller att skrifte!igen vända sig till Konungen, för att begära att han vHJe utur Stats Rådet eller ifrån Embetet skilja den eller'dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord.t
Nu inträder ett nytt förhållande, nära för-; bandet med Constitutions-Utskottets åtgärder» men af dess beslut beroende.
Frågor i detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas» och af andra Riksens Ständers Utskott än Constitutions-Utskottet hos Stånden andragas; men icke af Riksens Sfärider afgöras förrän sistnämnde Utskott deröfver blifvit hördt.
Kar» val någon annan mening fästas vid detta ”ej afgöras förr” än att Riksens Ständer icke pä en enskilt Riksdagsmans in Pleno, eller ett annat Utskotts yttrade anledning tilli anmärkning, kunna gifva? verksamhet åt den i 107 §. dem fö 1 varade pröfnings-rätt, utan att inhämta Constitutions Utskottets tankar, som äger ensam tillgånit till de Protocoll , hvarutur skälen till anklagelser skola hämtas, och att först Ridd. vch Ad, Prof, V, R. % Afd, 53, ^4. 418 Ben 2?
April kunna begagna pröfnings-rätten , då Constitu» tions - Utskottet begärt tillämpningen af §:n.
Ty om Riksens Ständer utan ledning af Constitutions-Utskottets beslut, sjelfve på en anledning till anmärkning, kunde ingå till Konungen för att begära en Embetsmans endtledigande, sä dömde de endast efter ögonblickets intryck, och skulle utöfva den till sin grund mäst dictftoriska och orättvisaste Opinionsmagt, som någonsin vore af Lag medgifven.
Mea sä är och kan icke meningen vara, först då Constiiuuons-Utskottet upptagit och tillämpat den gjorda anmärkningen , kunna Rikets Ständer pröfva och afgöra huruvida den skall fortsättas intill Konunga-Thronen, och den Opinions-Domstol, som i detta fall urgö;esaf Riksens Ständer, äger åtminstone då, å ena sidan en ledning till alfvarsamt beifrande af ett Utskotts tillstyrkande, som ur Handlingar hämtar sitt omdöme; och å den andra Correctivet emot Utskottets stränghet, i rättigheten att låta Målet förfalla.
Detta förhållande blefve, som sigt är, tillintet gjordt, om Riksens Ständer skulle kunna genast dömma, utan afseende på hvad Constitutions Utskottet yttrat, vare sig att fria eller fälla.
Hvarföre om denna Riksens Ständers rätt hade i Grundlagen varit åsyltad , är med så mycken noggranhet bestämd , både den ordformel, som vid anmärkningens tillkännagifvande skall begagnas, och hvarföre skall utvecklingen deraf förseglad inlämnas?
Innebär icke allt detta ett begifvande, att Ståndens pröfnings-rätt > liksom rätt att med ärendet taga befattning, det vill Den i?
April. 4?
9 saga; gifva påföljd och offentlighet åt anmärkningen, icke vidtager förr an Constitutions Utskottet upptagit och tillämpat den?
Kunna möjligtvis Riksens Stander säkrare dörnma af en dem förelagd enskild anmärkning, om StatsRådets Ledamöter i deras Rådslag iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta eller icke, än af ett Utskotts omdöme , som i ett sammanhang tagit kännedom af dessa Rådslag; och om denna pröfnings-rätt utan stöd af Handlingar, och endast inskränkt till serskiita fall oell serskilta åsigter, skulle äga rum, till hvad oredorj förföljelser, misstag och' orättvisor skulle den icke leda!
Finnes väl någon gräns för anspråk och tydningar, då fråga' är att pröfva om en Embetsmans Rådslag varit erdigä med Rikets sannskyldiga nytta!
Fältet är för vidsträckt för att icke ovillkorligen kräfva ett inskränktare antal
Domare och en öfversigt af det hela.
I annat fall skulle den ringaste omständighet, den minsta åtgärd, sorn hade förolämpat eller angripit det enskilta Interresset, gifva anledning till klander, och till ett steg å Riksens Ständers sida, sorn förlorar all vigt hos ds Personer, som derföre kunna blottställas, oro det icke till Valspråk antager en bekant Vers i ett af våra skönaste Skaldestycken; Det är för stora fall som blixten mäste sparas.
Om Lagen är otydlig, örn på sätt denna öfverläggning utvisar, den på t vänne särskilta sätt till sin ordalydelse kan tillämpas och förklaras, sä be visar detta endast att erfaren - Ditt 2? jfpriJ. heten är för Grundlagars tydlighet den”säkra. ste ledaren, att omständigheter som vid Lagars stiftande förefölSo de Personer ovedersägeliga, oell i deras tanka klart uttryckta, som uttänkte och framställde Lagens föreskrifter, sedermera öppnat tillfällen till stridiga tolkningar, och att således en mera bestämd Redaction behöfves, men som icke får eller kan blifva en Lex in casa, utan bör tillkomma på det af Grundlagen föreskrifna sätt, med KonungS och Ständers gemensamma beslut och begifvande.
Skulle, sedan Constitutions Utskottet prof. vat en gjord anmärkning böra förfalla, Riksens Ständer likväl äga rätt att infordra Handlingarne och pröfva befrielsens behörighet; så vet jag icke hvarföre ej med lika skäl, sorn den enskilta anmärkningen infordras, äfvenväl dä Constitutiöns-Utskottet till exempel, vid slutad granskning af Stats-Rådets Protocoller, skulle förklara dess Ledamöter frie från alla anmärkningar, återremiss likaledes häruppå kunde begäras, och Stats-Rådets Protocoller till upplysning för Riks-Stånden in extenso infordras, för att deraf kunna dömma om ConstitutionsUtskottet rätteligen förfarit eller icke.
Äga Riksens Ständer Laglig rätt att rubba Constitutions-Utskottets beslut i det ena fallet, så äga de den äfven i det andra, och att ett ark elfer tusende infordras göra i Grundsatsens tillämpning och behörighet ingen åtskillnad.
Genom denna förmenta pröfnings-rätt å Riksens Ständers sida, i alia på 107 §. till.
April. lämpliga fall, skulle flere Stadgande^ i Grund.
Jagarne til! deras nu bindande kraft upphäfvas och deribland de sorn icke utan vederbörandes tillstånd tillåta offentliggörandet af Stats-Rådets Protocoller.
Med glädje har jag hört att hår endast varit fråga om principe, ej om person.
Personen behöfver ej mitt försvar, ej eller af mig något enskilt beröm.
I g år har jag delat hans mödor, och sett hans varma och upprigtig^ nit för Fäderneslandet.
Det är icke han, som vill undandraga anmärkningen allmän pröfning.
I öfverensstämmelse med min enskifta öfvertygelse, skulle jag med glädje se, att alla anmärkningar en dag offentligen och öppna framställdes i Riks-Stånden, för att då ds påkallade ett svar, till Constitutions-Utskottet öfverlemna®.
Det är på sådan grund jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln finner för godt, att genom Protocollsytdrag tillkännagifva Constitutions-Utskottet dess önskan, att Herr Schönströms anmärkning , jemte Hans Excellence Herr Grefve von Engeströms förklaring., må varda till trycket befordrade.
Herr von Schulzenheim , David, fden äldre) Sedan det ifrågavarande Anmärknings-målet, redan blifvit så väl utveckladt, synes allt vidare anförande vara öfverflödigt; men som jag anmält mig att^tala i ämnet, och äfven nu blifvit Hen 2,?
April. uppropad, får jag äran förklara , att jag i Grundsatsen till fullo instämmer med Friherrame Adlerberh och Åkerhjelm, samt hvad flere upplyste Herrar sedermera efter samma principe, på ett öfvertygande sätt, anfort.
Då nu det af Rikets Hoglotliga Ständer, i vigtiga Högmål befullmägtigade Constitutions - Utskott, hvars aifvarsamhet i ärendens behandling vi ifrån Regeringssättets början känne , långt ifran att finna det hänskjutna målet vara något ansvar underkastadt, tvertom förklarat, att det samma ej kunde upptagas, huru skull® då Högloflige Riks-Stånden kunna tvinga Utskottet emot dess öfvertygelse , samt emot lydelsen af Regerings-Formens lo7:de och RiksdagsCrdningens 29tde §§. att ändock upptaga och till Respective Ståndens öfverläggning bereda målet?
En hög Rådsherre, forsin zele vid både Ministeriella och Fubliqua Oeconomie-mål, samt för Konsters och Vettenskapers befordran, med skäf vördad, har genom blotta anmärkningen blifvit nog oroad och må då icke längre härmed fortsättas 3 utan afstyrkes all återremiss af detta mål.
Herr von Hausswolff, Cart Gustaf Hein. hold'.
I anledning af Herr Schönstöms anmärkning, hafva 2:ne frågor uppstått; den ena angående rätta tolkningen af Regerings-Formens jo5 och 107 §§. och den andra om Flans Excellence m. m, Grefve von Engeströms förhållande.
Beträffande den första frågan5 sä har jag
423 redan uti föregående Plena haft äran derom yttra mina tankar.
— Jag har, under åberopande af 83 och 90 §§. Regerings-Formen, sökt bevisa, att enär Grundlagens bokstaf t a ges oförtydd till rättesnöre, varder följden ostadigt den, som' Friherrarne Adlerbeth ' och Wetterstedt nyligen närmare utredt, och jag anser således öfverflödigt, att omständéligare styrka, att Rikets Stander till Constitutions Utskottet öfverlemftadt deras magt att pröfva aila inkommande anmärkningar emot de uti ofvanberörde §5. omnämnde högre Embetsman ; att Rikets
Ständer ingalunda äga på eget bevåg samma deras afnädda magt återtaga; och att i dessa fall vidsträcktare frihet för Riks Stånden icke återstår, än blott att enär Constitutions-Utskottet sjeif till RiksStånden anmäler att någon af desse
Embetsman för emot honom anmärkte förseelser, icke kunnat hvarken ställas under Riks-Rätt, eller aldeles frikännas , meu genom sitt förhållande förlorat den goda Opinionen eller Allmänhetens förtroende ; då öfverlägga och afgöra huruvida Riksens Ständer finna sig befogade hos Kongl. Majrt i underdånighet anmäla deras önskan, att en sådan Embetsman varder utur Stats Radet och från dess Embete endtledigad.
Med hvad Friherrarne Adlerbeth och Wetterstedt i detta afseende yttrat, såsom med Grundlagen öfverensstämmande, förenar Jag mig derföre till alla delar.
Rörande åter den andra frågan eller anmärkningen emot Hans Excelience m. m.
Herr 424 Den 2?
Grefve von Engeström ; så är det upplyst, affi den tadlade Skrilvelsen hvarken passerat StatsRådet elier varit fonderad på något Stats-Rå. dets Protocoll: Hans Excellence har endast med Högvederbörlig! tillstånd såsom privat man meddeladt Landshöfdingarne underrättelse örn de af Regeringen vidtagne anstalter till Spannmåls införskaffande, så att de blottställde af »Rikets Innebyggare derefter kjelfva kunde fatta de beslut, som för hvar och en i deras belägenhet vore lämpeligast •, hvilket avertissement, långt Ifrån att misstydas, snarare borde berömmas.
Och det finnes dessutom ingenstädes i Grundlagarne bestämt, äfvensom det vore högst 0- billigt , att Stats-Rådet iöf enskilt brefvexling står under något förmynderskap.
Angående Hans Excellence Herr Grefve von lingeströms både Utrikes och innom sitt Fädernesland ådagafagde förtjenster , vill jag nu icke yttra mig.
Jag bevarar min tanka derom och min högaktning derföre.
Jag önskar vid detta tillfälle blott, att Grundlagarnes tydeliga bokstaf må följas.
Ja, Mine Her rar ! en viss ordning är stadgad , och så snart en Länk brytes i denna Ordnings-kedja, uppkomma praejudicater till skyddande af andra ingrepp i Samhällets befastade grundläggning, hvilka förr eller sednare skola för dess bestånd medföra vådeliga följder.
Samfundets
Medlemmar hafva öfver!ätit åt deras Representanter utöfnirgen af de förras rätt.
Genom Grundlagen hafva Representanterne uppdragit åt visse Eiectorer eller Constitutions-Utskotfet
425 pröfningS-rätten angående högre Embefsmäns förhållanden; således lika anspråk, som nu åtskilige värde Ledamöter yttrat, att Riks-Stånden äga återtaga hvad genom Constitutionen de fränträtt , kunde ock af enahanda grund de väcka, hvilka genom Grundiagarne lemnat oss Nationens öfverläggnings-rätt, att densamma reclamera och sjelfva utöfva; och följderna deraf lemnar jag hvarje kännare med mogen erfarenhet att sjelf inse.
— Nationen har öfverlast till visse Auctoriteter att granska och bedömma lägre Embetsmäns och Corporationens förhållanden.
Ständerne skulle jemväl af lika skäl kunna tillvälla sig friheten till pröfning angående så väl de förre som de sednare, och vi derigenom återflyttas till de uppträden, hvdke utmärkt Riksdagarne under Farlie- tiderne ifrån Konung Carl Xlhs död 1718 intill 1772 års Regements förändring.
Men jag tror likväl att hvarje sann Patriot och Fäderneslandets
Vän, lika med mig derföre hysa fullkomlig afsky.
Nationen har sin stadgade frihet efter Rikets gällande Grundlagar.
— Den är tillräckelig för Samhällets väl , blott den redligt utan sjelfsvåld begagnas.
,, Måtte endast vid blif " ' vande Riksmöten Folkets Representanter vara derom angelägne, att i synnerhet uti det vigtiga Constitutions-Utskottet, som efter min öfvertygelse har den största magt af alla Utskott, väljas Män kände för redlighet, kurn skaper och erfarenhet, och Nationens- lagliga tätt, så väl som Controllen uppå högre Emr 4
— Men att hjelpa misstag genom öfverträdande af den gräns Grundlagarne för Oss, Nationens Representanter, stadgat, deremot protesterar jag pä det högsta.
Om Cnnstitutionen anses fel«gtig och tarfva förändring eller förklaring t\ må den i behörig ordning sökas och vinnas $ men jag bestrider blott att något Riks-Ständ emot tydeliga bokstafven i Grundlagarne äger frihet sjelf utom den stadgade ordning göra denna förklaring , som i det hela varder en ny Lag; och derjemte besluta att den, skall medföra retroactive verkan på redan framfarne händelser, hvilka skulle efter denna nya Lag bedömmas.
_ Och jag tror, att under en lugn granskning af dessa mina principer de skola hos hvarje fördomsfri Medlem af detta Riksstånd vinna samma bifall, som de grundsatser, jag förut vid flere Riksmöten yttrat och följt.
Friherre Mannerheim, Lare August?