Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, så får jag för min del hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna att dess tid kunde bättre användas, än genom att ingå i pröfning af detta ämne, och anhåller således att R. o. Ad., utan föreg:de discussion, ville afslå delta betänk, eller åtminstone lägga detsamma till handlingarna.
Jag är till en del förekommen af den sista värda talaren.
Jag tior att den utbildning af communallagarna, som här är i fråga, kommer, åtminstone för de orter jag känner, alldeles för tidigt.
Efter den erfarenhet, som jag har om allmogens och äfven andra innevånares böjelse för att disponera sin tid till allmänna ärenden, så bör man med yttersta varsamhet gå till väga, då man vill anlita den.
Man finner ofta i sockenstämmor, att der saknas en stor del af de personer, som tillhöra sockenstämman.
Detsamma gäller äfven för sådana communala bestyr, som ännu närmare än sockenstämman röra hvars och ens enskilda förmögenhet.
Såsom exempel derpå kan jag åberopa grufvestämmorna för de större grufvelagen.
Man ser afven vid många andra tillfällen huru allmänheten söker draga sig undan de större communala bestyren, och likväl tror jag att Svenskarne måhända mera än alla andra nationer behöfva begagna sig deraf.
Alla dessa förhållanden tillsammanlagda göra, att jag tror att den utsträckning, som här är i fråga, i min tanke kommer alltför tidigt.
En af reservanterna har ganska visligt framställt, ntt om man på allvar önskar utbildandet af en sådan communalanda, som man här afser alt utbilda, så bör man ej fortskynda, ej gå nationen i förväg, utan man skall låta nationen få tid att inse sina behof och låta denna lag tillkomma på samma sätt som all annan lag, samt ej gå nationens egen kraft i förväg.
Det är ej allenast ur dessa synpunkter, som jag anser det vara obehöfligt att för närvar, i detalj genomgå detta mål, utan äfven af andra skäl.
Jag är således af den tanken, att, innan R. o. Ad. beslutar att punktvis genomgå detta förslag, hufvudsaken bör först afgöras, huruvida detsamma bör alslås eller läggas till handlingarna, hvilket kan vara detsain - 34a Don ii Murs. nia, eller också undergå en sådan granskning i detalj.
Jag är för min del böjd för ett afslag, ty mig synes sorn liela denna inrättning ej allenast skulle liafva det felet alt gå tiden i förväg, utan äfven en annan ofullkomlighet eller oklarhet, som förtjenar uppmärksamhet.
Jag kan nemi. ej se lätta följderna af att vilja uppställa myndigheter, såsom man här velat göra, ifrån sockennämnder till länsnämnder bredvid statsmyndigheterna.
Hvar detta skall sluta kan jag så mycket mindre förutse, som jag väl vet, att ehuru statsmyndigheterna äro sysselsatta och hafva redan kanske mera göromål äti de hinna med, så saknas likväl å andra sidan göromål för myndigheter, som man velat inrätta.
Sålunda tyckes man hafva förutsett, att det skulle komma att saknas göromål för länsnämnderna, och man har derföre stadgat, att de böra ovillkorligen komma tillsammans en gång om året.
Hvarföre skulle detta behöfva stadgas, om man ej fruktat, att de ej annars skulle komma tillsammans, och huru skulle detta kunna hända, så framt det ej saknades göromål?
Om man betraktar de göromål, sorn äro gemensamma för häraderna eller för länen, så inträffar behofvet af sådana sammankomster endast ganska sällan.
De kunde likväl vara nyttiga i fråga 0111 skjutsen, broar eller andra sådana större gemensamma angelägenheter.
Formen för sådana sammanträden är då ganska gifven; länets innevånare sammanträda då vid någon häradsrätt, som är dertill närmast belägen, och deras ärenden behandlas på hittills vanligt sätt.
Att nu söka att tillskapa en ny myndighet, för hvilken man ännu ej har sysselsättning, utan blir stiftad i förväg, ej allenast i afseende på tiden, utan äfven i afseende på sjelfva ärendenas verkliga tillvaro, det synes mig vara till det minsta sagdL obehöflig; och opåkalladl; och om detta skulle vara lika klart för Husets öfriga ledamöter, som för mig, så tror jag ej att någon skulle tveka alt afslå betänk.
, och tillstyrker sålunda afslag derå.
Hr Lagerhjelm har önskat afslag å betänk.
, med det yttrande, i början af sitt anförande, alt i annat fall borde det läggas till handlingarna.
Det är just emot ett sådant läggande till handlingarna, som jag för min del protesterar; ty jag finner för min del ingen möjlighet alt göra det med bibehållande af formerna.
Här har af Frih.
Sprengtporten och åtskilliga andia ledamöter blifvit begärdt bifall, då deremot andia ledamöter jemte Hr Lagerhjelm begärt afslag.
Jag påminner mig ej om jag är ensam om den tredje begäran, nemi. att betänk, må pröfvas punktvis och naturligtvis icke till afgörande, utan till anmälande af anmärkn:r deremot, hvilka kunde föranleda till återremiss.
Jag har gjort detta förslag, derföre att jag trott, alt om anmärknlr emot ett så vidlyftigt förslag skulle göras, vore det nödvändigt, att man ej talade 0111 mer än en punkt i Den ii Mars. 343 sender, icke t. ex. om häradsnämnder och länsnämnder på en gång.
Jag hemställer om ej det rätta vore, att Hr Frih. o. Landtm, först framställde propos., antingen till bifall eller afsiag.
O/n då dessa propos:r besvaras med blandade ja och nej, och om votering äskas samt vid det tillfället någon annan contra-propos. framställes lin endera af dessa begge, då skulle jag tro att den contra-propos. borde antagas, att betänk, skall föredragas punktvis, på det att man sedermera må kunna pröfva, om de anmärkn.-r, som göras, anses föranleda återremiss.
Jag får dock för min del förklara, alt jag ej skall ensam yrka denna contra-propos., ritan alt jag skall nöja mig med att få min tanke förvarad i en reservation; men om propos. på bifall eller afsiag blir gjord, önskar jag att detta åtminstone måtte afgöras genom votering.
Afsigten med min framställning i denna fråga var, att om möjligt undanrödja en ändamålslös discussion för R. o. Ad.
Jag är rätt ledsen att i detta afseende ej kunnna instämma med min värda vän Gr.
Spens i dess yttrade åsigt, att man borde punktvis företaga ett betänk, af denna beskaffenhet, sedan Ståndet redan har sig bekant, att frågan är af 2 Stånd afslagen eller förkastad; men jag är Hr Lagerhjelm mycket förbunden för undanrödjandet af den möjliga formvidrigbeten derutinnan, att ritan all slags discussion bifalla eller afslå ett betänk.; och på de grunder, som Hr Lagerhjelm anfört rör:de betänk, i sin helhet, får jag vördsamt hos Hr Frih. o.
Landtm, anhålla om propos. först på bifall till betänkandet.
Betänk, är, efter att hafva hvilat på bordet, andra gången föredraget; det skall på något sätt afgöras.
Tvisten om föredragningssättet synes mig vara temmeligen likgilltig, ty då det är företaget, så lärer det ej kunna förmenas någon ledamot att yttra sig öfver den ena eller andra punkten, som han kan linna anmärkningsvärd, eller öfver det hela.
Sådant plägar vara förhållandet, då inga förändringar, utan endast bifall, afsiag eller återremiss äro möjliga.
Att öfverläggningar härom skulle vara ändamålslösa, det bestrider jag på den grund Hr Ribbing redan anfört.
Att påstå sådant i närvar, ögonblick, är desto meia olämpligt, som man sett exempel på, att beståndet af 3 Stånds redan fattade beslut kunnat ifrågasättas.
Här finnes blott 2 Stånds afsiag å detta betänk., hvilket följaktligen kan återremitteras, i förändradt skick återkomma, samt då äfven af dessa 2 Stånd möjligen godkännas.
På grund af de yttranden jag här hört rör:de de 2 Ståndens redan fattade beslut, förutser jag nogsamt, att saken vid denna riksdag torde förfalla.
Men det skall ej afhålla mig ifrån alt, äfven i strid med mina vänners mening, uttala hvad jag tror rätt och nyttigt vara.
Jag anser först
Den ii Mars. en s. k. häradsnämnd erforderlig, derföre att häradets ge meusamma angelägenheter behöfva andra förvaltare än häradsrätten, sora blott är tillsammans tre, två eller blott en gång 0111 året.
Dessemellan är det ingen, som vårdar dessa ärenden.
Min erfarenhet såsom landshöfding är ganska kort, meri har dock visat mig behofvet af häi adsnämnder.
Jag vill uppgifva några exempel.
Huru vårdas t. ex. en häradsallmänning?
Somlige luiradsboer vilja hugga skog, hvar och en på sitt utsynla ställe; andre önska trakthuggning; andre åter vilja ej hafva någon viss ordning; somlige vilja hålla en skogvaktare, men andre vilja ej gifva honom någon lön eller ej vidkännas den de utlofvat.
Om nu flera härad hafva del i samma allmänning, så äro trasslet, vanvården och förstörelsen ännu värre.
Så förvaltas den angelägenheten.
När Konungen anbefaller öfverenskoinmelsers uppgörande om laxfiskets vård i en ström, som löper genom flera härad, så liander det, att ett härad beslutar lemna laxen fritt lopp en månad sednare än det andra.
Då nu inträffar att strömmen till någon del utgör gräns emellan begge liäradena; så får laxen fritt lopp i den ena halfvan af strömmen, under det att den andra halfvan är stängd.
Om sådana beslut fattades på ett ställe af 2tne förenade häradsnämder, så kunde man hoppas något sammanhang deri; men under närvar, förhållande, förfelas öfverensstämmelsen.
Om häradets medel behöfdes ock en fortfarande vård och bättre eftersyn, än den som nu äger rum.
Hvad länsnämnderna beträffar, så får jag förklara, alt jag skulle hafva ansett såsom en lycka för mig, då jag obekant kom till ett län oell behöfde att om dess angelägenheter inhemta råd af sakkunnige personer, om jag haft en länsnämnd att tillita.
Jag hade då kunnat genom den få underrättelser ifrån de särskilda delarna af länet om de åtgärder, som voro angelägnast.
Men den fanns ej.
Jag måste på eget bevåg välja föremålen för min verksamhet och kalla personer till öfverläggning och ärendenas beredning.
Men desse personer hade till min kallelse lika väl kunnat svara nej som ja.
Slutligen, då ett allmänt yttrande skulle afgifvas, t. ex. öfver en brandstodsinrättnings bildande, kallade jag af hela länets innevånare hvem sorn behagade komina.
Jag kunde möjligen, vid en sådan sammankomst, hafva blifvit sittande ensam till åtlöje för mitt goda uppsåt.
Detta skedde likväl ej, utan en mängd personer infunnosig; men som de ej kunde yttra sig på de öfriges vägnar, så gjorde ej 2 allmänna sammanträden till fyllest, utan jag måste slutligen till hvarenda församling skicka de uppgjorda förslagen , för att underkasta deni den osammanhängande granskning, som på lika många sockenstämmor kunde åstadkommas.
Sådant medförde flera månaders tidsutdrägt, utan enhets vinnande.
Dessa olägenheter - Den ii Mars.
345 heter kunde besparas både landshöfdingen och lånet, om han hade att vända sig till ombud från hvarje fögderi, hvilka genom öfrige innevånarnes förtroende blifvit valde alt å deras vägnar vara landshöfdingarnes rådgifvare i sådana allmänna ärenden, der han behöfde och ville dem rådfråga.
Jag yrkar ej att en länsnämnd skulle hafva någon förvaltande befattning, men hon bör hafva ej allenast en rådgifvande, ilian äfven en föreslående.
Hvad blir följden eljest?
Jo, att en landshöfding, som vill något uträtta, måste göra sig sjelf till motionär för nödiga åtgärder och till redacteur af förslagen.
När han dä sjelf sitter såsom ordför. i en sammankomst, der ett sådant förslag granskas, så blir livarje anmärka. vid förslaget en opposition emot honom, och han mäste så lill säga n d es respondera för sitt arbete.
Vill man befria ordform och öfverläggningarna från en sådan olägenhet, så bör man inrätta en föreslående länsnämnd.
Det finnes nu äfven medel, t. ex. under hushållssällskapens vård, allmänna cassör, hvilkas förvaltning sällskapens egne ledamöter granska.
Men det händer, att dessa medel utlånas så alt de ej fås igen.
Om deremot en länsnämnd verkställde denna granskning, så gjordes hon med större ansvar, samt derföre bättre, och dylika förluster kunde för länen undvikas.
Den granskande befattningen i hänseende till sådana länets allmänna tillhörigheten, är det tredje uppdraget, som jag anser en länsnämnd böra hafva.
Frågan om landshöfdingen borde vara nämndens ordför. eller ej, anser jag temmeligen likgilltig.
Så länge nämnden ej har någon förvaltande befattning, så kommer hon ej att träda landshöfdingen för nära, utan hon må gerna rådslå, föreslå eller granska för sig sjelf, 0111 hon skulle finna sig besvärad af landshöfdingens närvaro.
För honom åter skulle ett sådant ordförandeskap, om del önskades, ej kunna blifva alltför tidsödande eller afledande ifrån det som hans embete egentligen tillhörer, emedan han, i sådant fall, ägde undandraga sig besväret.
Det är ej min mening att genom länsnämnder föranleda riksdagsmannaval, tv jag bar helt andra åsigter öfver representationsfrågan, hvilka jag här uttalat.
Men jag anser saken såsom en communalangelägenhet i stort, fulländande de smärre, som man vill åstadkomma.
Jag fruktar ej, att af dessa länsnämnder skulle kunna blifva provincial-juntor, såsom i Spanien.
Vilja personer i landsorterna regera här, såsom de regera der, så skulle de troligen begagna hushållssällskaperna, pröfningscomite'erna eller hvilken annan gemensam myndighet, som i ett län finnes, för att stifta oro; ty den som vill sjunga, han får nog visor, säger ordspråket.
Min allmänna mening är följaktligen, att både härads- och länsnämnder kunna vara nyttiga och hellre böra finnas än uteblifva. 21 H. 44 346
Den ii Hars, Hr von Rosen:
Jag är af den tanke, att sedan 2 Stånd hafva afslagit betänk., så skulle, om de 2 öfriga Stånden återremitterade detsamma, saken således komma åter till Utsk:n.
Vid slutet af denna riksdag, som jag hoppas ej matte vara långt borta, skulle således Utsk:n, utan att deråt kunna egna tillräcklig tid, nödgas utarbeta ett nytt förslag.
Sedan detta kommit till Pt. St. och blifvit 1 gånger bordlagdt, så skulle förmodligen året vara slut innan detta betänk. blefve afgjordt.
För öfrigt tror jag, att hela betänkts uppställning har gifvit anledn. till det afslag, som 2 Stånd beslutat.
Jag vill ej uppehålla R. o. Ad:s tid med att uttrycka min opinion om så väl härads- som länsnämnderna.
I)e kunna allt efter sin inrättning vara nyttiga eller onyttiga.
Sådana, som Utskm hafva föreslagit dem, tror jag att de vore onyttiga.
Det är på denna grund jag tillstyrker afslag å Ulsk:ns betänkande.
Det angelägna vore att bringa saken till ett snart slut , då vi veta alt två andra Stånd redan afslagit betänk., och att man alltså vid denna riksdag cj kan få någonting afgjordt.
Hvad BorgareSt. vid betänk, anmärkt och livad R. o. Ad. äfven möjligen anmärker, kan visserligen föranleda till återremiss och en möjlig omarbetning af detta betänk., eller också att Utsk:n vidblifva sitt beslut och betänk, blir afslaget, då det möjligen kan komma att tjena till grund för blifvande Ständer, i händelse frågan skulle ånyo upptagas vid en kommande riksdag.
Nu torde här slutligen förekomma propos-.r till bifall eller afslag, och om de vid betänk, gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss.
För att bidraga lill att det sista måtte beviljas, skall jag göra några helt korta anmärknir.
Vid 38 tjms 2 mom. äro ibland häradsnämndens åligganden upptagna skjutsningsanstalterna och fångvården.
Öfver de förra tillhör det Konungens Bef:h:de att hålla tillsyn, och jag ser ej huru häradsnämnderne skulle kunna med sk jutsningsanstalterna sig befatta.
Fångvården åter kunde omöjligen besörjas af en häradsnämnd, som endast har tillfälliga sammankomster; och således lika litet som en häradsrätt skulle kunna taga befattning dermed, enär det fordrar daglig tillsyn, och Konungens Bef:h:de torde ej på något sätt befrias ifrån sitt åliggande, derigenom alt det finnes nämnder, som hafva tillsynen deröfver.
Samma sak gäller äfven för länsnämnderna.
Skulle sådana komma att inrättas, så är det min öfvertygelse, att om de skulle komma alt göra något gagn, så horde landshöfdingen vara deras ordförande.
Det förhåller sig med den saken såsom med mycket annat i den politiska verlden, alt när der finnes en embetsman, som är nitisk i dess styrelse, så hålles den vid lif.
Finnes ej någon sådan, så är det slut; ingen befattar sig dermed , och saken somnar vanligen af sig sjelf på ett eller annat sätt; men 0111 Den ii Ma r s. någon sådan vidmakthållande embetsman funnes i länsnämnderna, derigenom att landshöfdingen vore deras ordför.
, så kunde de verkligen blifva ganska nyttiga, och sedan de vunnit förtroende, uträtta mycket gagn, men det torde ännu vara alltför tidigt att inrätta dem.
Jag tror äfven, att i dessa Jänsnämnder bö'r biskopen inom det stift, der han har sitt säte, vara skyldig att öfvervara sammankomsterna , och ej blott, såsom här står, vara berättigad att bevista länsnämndernes sammankomster och deltaga i besluten.
I de län, der biskopen ej äger sitt säte, bör han förordna en annan prestman i sitt ställe, för att deltaga i öfver läggningarna och besluten.
Flera anmällin:r skall jag för närvar, ej göra, än dem, hvilka jag nu framställt, och hvilka, i händelse af återremiss, torde få densamma åtfölja.
Ilr Frih. o. Landtm, erinrade, i afseende på föredragning punktvis a/ detta betänk.
, att vanligtvis hade icke något betänk., som första gången från TJtsliin varit inne hos RiksStm till behandling, blifvit hos R. o. Ad. punktvis föredraget, enär det icke kunde delas så, att den ena punkten blefve bifallen och den andra afslagen, utan betänk, måste i sin helhet antingen antagas, förkastas eller återremitteras.
Hr Landtm, hade således förmodat, alt R. o. Ad. skulle behandla detta mål på samma sätt, att yttranden deröfver kunde af ledamöter afgifvas, sä väl emot den ena, som den andia punkten, och att således ingen fördelning af discussionen vid detta tillfälle skulle vara mer erforderlig, än vid andra föregrde, beroende det likväl på R. o. Ad. att derom besluta.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg föredragningen af detta betänk, böra ske punktvis.
Sedan jag sist hade tillfälle att yttra mig, bar detta mål erhållit ett annat skick, först genom R. o. Ad:s beslut att ej någon föredragning punktvis skall äga rum , och för det andra genom de sakrika anmärkmr, som af Hrvon Hartmansdorff och Hr von Hohenhausen blifvit framställda.
Isynnerhet innefattade Hr von Hartmansdorffs anmärkiv.r, i min tanke, bestämda anvisningar på nödvändigheten alt ej förkasta frågan, utan hellre återremittera den, för att återfå den i sådant skick, att det kan blifva någonting af med denna vigtiga institution.
Då sådana anmärknlr redan äro gjorda, anhåller jag att få förena mig med dem, under det yttrande, att jag erkänner min tanke vara, att man för närvar, och innan en representationsförändring är gjord, måhända ej kan komma ti fl något annat eller större gagn af länsnämnderna, än som af Hr von Hartmansdorff blifvit åsyftadt, men att redan delta är sa betydligt, att man bör anse dessa nämnder vara nödiga för utbildningen af Rikets communalväsende.
Jag skall, för att ej uppehålla R. o. Adis tid i detta ämne, endast beledsaga de af Hr von Hartmansdorff gjorda an - 348 D c 11 ii Mars. märkntr med en enda erinran.
Den rörer de §§ i förslaget, der Utsk:n framställa förhållandet emellan pröfms-comiteen och länsnämnden.
Det är i min tanke ganska riktigt, att man föreslår att pröfnts-comileen skall vara den instans, som i första början skall pröfva och bestämma åtskilliga frågor ang:de lansnämndens institutioner, ledamöternes antal o. s. v. Detta innefattas här i dg §:n; men sedermera förekommer i 45 §:n ett för ali framtid blifvande förhållande emellan länsnämnden och pröfms-comiteen , som underordnar den förra under den sednare, så alt pröfms-comiteen blir en högre instans.
Denna § lyder sålunda: ”För medel, som länsnämnden om händer häfver, aflemna?
för hvarje år redovisning till påföljande årets pröfms-comile, som redovisningen granskar.”
För min del tror jag, att en ibland de större och verkliga förmånerna af länsnämnders inrättande skulle vara, att man i en framtid kunde umbära pröfntscomileerna, och uppdraga deras befallningar ål länsnämnderna, hvilka äfven kunde vara af folket valda
Det arpa denna grund, och för att hålla denna fråga öppen, som jag skulle önska alt Utsk:n ville förändra det här stadgade förhållandet emellan pröfms comiteerna och länsnämuderna.
Utaf den discussion , som nu ägt ruin, har jag ej kunnat komma till någon förändrad åsigt i afseende på resultatet af frågans behandling; ty för mig synes klart, alt, ehvad ålgärd R. o.
Ad. behagar vidtaga, frågan i alla fall, till följe af två Stånds afslag å betänk., kommer alt för denna gången förfalla.
Ulan att på minsta vis underkänna värdet af de anmärkntr, hvilka af åtskilliga le damöter här blifvit gjorda, så hafva de likväl ej för min uppfattning verkat till någon önskan att ei hålla återremiss af betänk., utan anser jag mig, i likhet med hvad desse herrar åsyftat, nemi. att gifva en hyllning åt principen, lämpligast göra detta, då jag yrkar bifall till betänk., då naturligtvis de motsatta åsigter, som önska återremiss eller afslag, kunna vid voteringen göra sig gällande.
Jag anhåller om propos. på bifall till betänkandet.
Genom det sista förklarandet af Hr Frih. o.
Landtm, anser jag för min del frågan hafva kommit i sitt rätta skick, nemi. alt vi få företaga den till öfverläggning på samma sätt, som hvarje annan ifrån Utsk. första gången inkommet ärende, och jag skulle hafva neckel misstagit mig, örn icke en fråga, afslagen i tvänne Stånd och ålen emil ler.id af de tvänne andra, kunde (såsom det också mångfalldiga gånger har handl), af de två Stånd, hvilka afslagil betänk., upptagas och ett annat beslut af dem fattas, då frågan återkommer.
Det är numera icke nödigt att härom orda, men jag vill icke ingå i denna discussion med modlöshet, som skulle ålföljt öfvertygelse:! att densamma ej kunde leda lill något resultat.
Visserligen är riks - Dcn ii Mars.
349 dagen långt framliden, men detta betänk. ang:de läns- och härndsnämnderna är verkligen ej så vidlyftigt, alt det ej skulle kunna slutligen handläggas vid denna riksdag, ty fastän tre RiksSt. begärt riksdagens afslutande, så är jag på långt när icke af den tanken, att K.
M. dertill kommer alt lemna sitt nåd. bifall.
Emedlertid vill jag ej nu göra någon vidlyftig framställning, utan inskränker mig till alt förklara, att jag för min del vill hafva bifall till Ulsklns betänk, i det skick, hvari detsamma nu är, emedan jag betraktar saken ifrån en annan synpunkt, än Hr von Hartmansdorff, Jag anser af mycken vigt. alt det ej må tagas för gifvet, att landshöfdingen nödvändigt skall vara ord för. inom länsnämndeu.
Jag tror det vara nödvändigt, örn en sådan institution skall kunna åstadkomma något communalt lif, att ordför.- platsen i länsnämnden blir en förtroendepost, och att ordför. följaktligen bör väljas.
Jag åberopar i detta afseende de grunder, som af en ledamot inom de förenade Ulsk:n i en särskild reservation blifvit utvecklade, för att således i möjligaste måtto sammanfatta de tankar, som jag hyser, och vara kort.
Denne ledamot heter Hr Montgommery, C. H., och jag instämmer uti hvad han anfört.
Jag får sedermera måhända tillfälle, i händelse af återremiss, att inom Utskm göra de tankar gällande, som jag kan hysa, och de rättelser, som jag vid denna reservation skulle önska , men vid sjelfva hufvudgrunderna instämmer jag deruti.
Hr Nordensköld, Otto Gust.:
Jag har en gång förut yttrat min opinion vara bestämdt emot allt som åsyftar att splittra fäderneslandet, och uttalade då livad jag äfven nu vidhåller, alt inrättandet af länsstyrelser genom juntor ej skulle vara på något vis fosterländskt nyttigt, och då tvänne Stånd afslagit detta betänk., så ser ej heller jag hvad det tjenar lill att diseutera i denna sak, och jag förenar mig derföre helt och hållet nied Gr.
Anckarsvärd, som yrkat antingen afslag eller bifall.
Jag supponerar, att lian endast önskat, att principen skulle bifallas eller afslås.
1 resultatet träffas vi, ehuru af olika åsigter, oell voteringen må afgöra utgången.
Utaf hvad llr von flartuiansdorff anfört har mitt sinne alldeles icke lugnats, ty denna discussion har verkligen närt mina farhågor, att Spanska junior bär kunna uppkomma.
Denna discussion tjenar nu för öfrigt till intet , och ju förr vi få votera dess bättre är det.
Taube, Gust. Joli.:
Ehuru jag visserligen icke hyser någon fruktan derför, att vi genom antagande af det förslag, sorn nu är under öfverläggning , skulle komma att erhålla några Spanska juntor, kan jag likväl ej neka, att min öfvertygelse är, att det ännu måhända vore för tidigt att inrätta härads- och län-nämnder.
Jag tror äfven, att då 2:ne RiksSt. redan afslagit betänk., kan detsamma ej vidare vid detina riksdag komma under ompröfvande.