Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af väckte mo tioner om ytterligare åtgärders vidtagande, dels till befordrande af den inhemska Ilästculturen, dels till lättnad vid Remonteringsskyldighetens fullgörande.
Justerades fem ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i plenum den 17 dennes fattade beslut.
Den ai September e. m. 77 Justerades följande:
Riddcrskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 17 September 1829. S. D. Vid förnyad föredragning af RidilarliusUtskottets den 20 sistlidne Augusti aftåtne, och den 7 dennes e. m. på hordet lagde, Memorial, innefattande dels förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om Sanction å en ny Riddarhusordning, dels ock en fullständig Redaclion af berörde Riddarhusordning; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att nämnde Förslag till Skrifvelse och Redaction godkänna, likväl under iagttagande af den förändring, att i stället för den uti skrifvelsen förekommande period: ”får hos Eder Kongl. Maj:t
Rid” der skåpet och Adeln lika underdånigt anthalia, det Eder Kongl.
Maj:t täcktes derå tmeddela Dess Nådiga stadfästelseborde införas följande mening: får hos Eder Kongl. Majit Ridderskapet och Adeln lika underdånigt anhålla, det Eder Kongl. Majit täcktes å förslaget i dess helhet meddela Nådig stadfästelse» Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den ao sistlidne Augusti afgifne, och den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, angående föreskrift för RiddarhusSecreteraren, att, inom viss tid, efter i 78 Den 21 September e. m. hvarje Riksdags slut afgifva de till Riksdagskostnads-Räkningen för Ridderskapet och Adeln hörande verificationer; fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla nämnde Memorial, endast med den förändring, att den RiddarhusSecreteraren, uti ifrågavarande afseende, åliggande skyldighet borde vara fullgjord inom fjorton dagar före den tid, som Rikets Ständer bestämde för afgifvandet af de till Riksdagskostnads-Räkningen hörande verificationer.
Ut Supra. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls RiddarhusUtskottets den 3 dennes afgifne, och den 14 derpå följde f. m. på borde lagde Memorial, angående med Ryttmastaren Silfverstolpe och Notarien Hjerta anstäldt prof i Snällskrifnings-methoden.
T11 fidem Protocolli, O. J.
Onsdagen den 2 3 Sept. 1829.
Upplästes Högvördige Preste-Ståndets ProtocollsUtdrag af den 17 dennes, inne - Den 23 September f. m. 79 fattande inbjudning till de öfrige RiksSlånden, att anmoda samtlige Utskotten , hädanefter, så fort ske kan, till RiksStånden insända sine Betänkanden och Utlåtanden skriftligen, så vidt de icke med samma skyndsamhet kunna tryckte meddelas, eller så vida de, efter Utskottens egen pröfning, finnas vara af den vigt, att de höra tryckte öfverlemnas.
Det är mig okärt, att nödgas afbryta det ämne, som lärer blifva föremål för denna dags sammankomst, med en' praeliminair-fråga.
Det föga afseende, som fästats på min framställning derom, att StalsUtskottet i ett sammanhang med.
Tredje Hufvudtiteln äfven måtte yttra sig om de extraordinarie anslag till materielen, hvilka Kongl. Maj:t begärt, har föranlåtit mig att tro, det jag antingen haft orätt i saken, eller att man ej förstått min framställning.
Vissa tilldragelser uti Europas sydöstra hörn hafva hos mig stadgat den öfvertygelse, att alla consiclerationer måste vika, och att vi först af allt böra tillse vårt försvars-tillstånd.
Okunnig om hvad SLatsUtskottet i denna del gjort, får jag till Herr Grefven och LandtMarskalken hemställa, att vi kunde få den proposition, att frågorne om materielen må blifva de, hvilka vi i första rummet skola afgöra. 8o
Den 23 September f. m. hvarefter vi få tillse, hvad man sedermera kati lemna lill löneanslagen.
Friherre Cederströitij Jacob:
Jag får först anhålla om upplysning huruvida det Betänkande från StatsUtskottet är inkommit och hvilande på bordet, hvarom Herr Crusenstolpe ordat, och torde jag få fortsätta, sedan jag erhållit denna upplysning.
Det ämne, hvarpå Herr Crusenstolpe lärer syfta, eller frågan om de extraordinarie anslagen till krigsmaterielen, har ännu icke från StatsUtskottet inkommit.
Efter den upplysning RiddarhusSecreteraren meddelat, lärer all fråga om bifall å Herr Crusenstolpes framställning höra förfalla.
Frågan lär icke, såsom Friherre Cederström tror, komma att förfalla, ty jag ämnar drifva den till det yttersta.
Jag ville önska, att jag vore lika tranquil i afseende på sjelfva saken.
Ämnet är i alla fall redan behandladt af StatsUtskottet , och Betänkandet lärer vara under pressen.
I en så vigtig sak, som den om rikets försvar, och då vi icke sakna andra föredragningsämnen, ser jag ej, att ett litet uppskof något betyder, och kan ingalunda afstå från begäran 0111 proposition å mitt förslag.
Fri - Ben a3 September f. m. 8t Friherre An ekar swärd _, Carl Henrik'.
Om Sverige utgjorde en af dessa Sta Ler, på hvilka det berodde, att hämma eller gifva ledning åt verldshändelsernas gång, skulle jag ej förundra mig öfver Herr Crusenstolpes förslag; men då hvar och en af oss borde känna, att förhållandet icke är sådant, vet jag ej, hvartill Herr Crusenstolpes förskottsvis yttrade farhågor skola tjena.
Jag anser mig ej böra ingå i någon vidsträcktare politisk discussion, utan afhåller mig bestämdt derifrån, emedan jag icke finner den vara af hehofvet påkallad, utan onyttig och till den grad opolitisk, att jag icke i närvarande stund i Sverige, såsom medlem af en rådslående församling, vill å hane bringa en sådan öfverläggning.
Då för öfrigt det af Herr Crusenstolpe omfönnälte
Betänkande rörande de extraordinarie anslagen ännu icke ens till Ridderskapet och Adeln inkommit, lärer det vara aldeles stridande mot formerne, att nu ingå i pröfning af detta ämne.
Det förundrar mig, att Friherre Anckarsvärd ej känner, att denna fråga icke af mig är bragdtå bane, utan förekommer dels i 3:dje Hufvudtileln, dels i det Betänkande vi från StatsUtskottet hafva att förvänta.
Det är minst den politiska delen, som här bör komma i betraktande, utan egenteligen den financiella.
I afseende 42 H. 6 82 Den 23 September f. m. på denna senare, lära de ifrågastäldte anslagen uppgå till emellan 3 och 4 millioner, en icke ringa summa, och till hvars belopp icke ens de å alla Tittlarne föreslaglie förhöjningar uppgå.
Afven efter
Friherrens system måtte det vara rätt, att behandla den betydligaste delen först, och att således först tänka på försvarsverket, innan man bestämmer ökade löne-anslag; denna method synes ock ganska värdig en rådslående församling.
Jag ber Herr Crusenstolpe hafva den godheten erindra sig, att åtminstone jag icke utan inconsequence skulle kunna ingå på dess förslag, enär jag sjelf, i början af Riksdagen, yrkat, att
Statsregleringen borde först och för sig afgöras; utgående från den synpunkt, att första behofvet för hvarje civiliseradt samhälle, är, att förvaltningen eller administrationen, och den vanliga jemna gången af Statens rörelse ej måtte hindras, utan att det är den, som framför allt annat erfordi ■as.
Alla andra händelser komma alltid i andra rummet.
Med den kännedom man bar om landets tillstånd, förmodar jag det icke eller för någon vara omöjligt, att derefter rätta sina beslut och röster om lönerna, utan att i förväg hafva bestämt, hvilka tillgångar må finnas att bestrida materielens fullkomnande.
Jag finnér det således i alla afseenden vara utan ändamål, att bifalla Herr Crusenstolpes förlag.
Den a3 Septem ber f. m. 83 Herr Crusenstolpe:
Anckarsvärd synes förgäta, att materielen utgör en del af StatsRegleringen, och att hvad jag yrkat, således ej strider emot dess egen åsigt.
Det är endast fråga, om hvilken del af StatsRegleringen man först bör företaga.
Jag anser, att materielen är den hufvudsakliga, och att örn man börjar med den, man börjar, såsom man säger, i rätta ändan.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln instämde uti Herr Crusenstolpes ifrågavarande förslag.
Herr Crusenstolpe begärde votering.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken föreslog följande voteringsproposition:
Den, sorn anser, att pröfningen af StatsRegleringen bör hvila, in Lill dess StatsUtskottets Utlåtande öfver frågan om de begärde Extra-Ordinarie anslag för Armeens materiella behof till Ridderskapet och Adeln inkommit, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer pröfningen af Stats42 H, 6* 84 Den 23 September f. m.
Regleringen att fortsättas, utan afbidan af StatsUtskottets ofvanberörde Utlåtande.
Voteringen böljades klockan io, och slöts klockan 11 f. m.; och befunnos vid voteringens slut, sedan cn voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja — a5.
Nej — i56.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protokoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således beslutat, att pröfningen af SlatsRegleringen borde, utan afbidan af StatsUtskottets Utlåtande rörande de begärde Extra-Ordinarie anslag för Arméens materiella behof, fortsättas.
StatsUtskottets under N:o 237 afgifne, och den 29 sistlidne Augusti f. rn. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af' gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 128 förut meddeldte Betänkande, angående Regleringen af Utgifterne under RiksStatens Andra Hufvudtitel. 1 Punkten.
Lvnerne för StatsRåden.
Den a3 September f. m. 35 Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard_, uppläste följande:
Utan afseende derpå, att Hedervärda BondeStåndet helt och hållit afslägit den af Utskottet tillstyrkta förhöjning för Herr Justitia-StatsMinistern från 5849 ^dl 65oo R:dr, för Herr Ministern för Utrikes ärenderne från 6,849 *-dl 7,000
R:dr, samt för hvardera af de Sex Herrar StatsRåden från 4,18a: a4- till 5,ooo R:dr; och utan att i ringaste moa ens försöka vederlägga något af mina skäl emot den föreslagna förhöjningen, har Utskottet blifvit vid sitt förslag, att förhöja bemäldte Embetsmäns löner.
Jag har vågat motsäga förhöjningen, emedan det icke förmärkts, att någon klagat öfver för ringa lone-auslag, eller bristande utkomst, och det icke eller af lefnadssättet och trainen kunnat förmärkas, att lönerne äro för knappa; emedan Nationens tillgångar äro högst inskränkta; emedan man hörer en allmän klagan öfver allt för dryga och tryckande kontributioner; emedan man ser fattigdomen, nöden och penningbristen vara i jemt stigande nästan inom alla fotkklasserne, men synnerligast inom den jordbrukande; och emedan, i korthet sagt, Rikskroppen synes dragas med altynandc krafter.
Då dessa skäl icke blifvit af Utskottet upptagne, torde de hafva funnits vara sanna och oemotsägliga; likasom min öfvertygelse är fust, att ingen förhöjning kan eller 86 Den 23 September f. m. bör äga rum.
Utskottet bär yttrat: ”att Rikets högsta Embetsman måste vara så lön”te, alt de, utan afseende på egen förmögenhet, kunna använda tid och nit till Stadens bästa.”
Jag delar samma öfvertygelse.
Men om man tillika antager den princip, att högsta Embetsmännen böra föregå andra medborgare med lysande efterdömen, äfven i sparsamhet och hushållning, helst man vet och känner, huru gerna de lägre folkklasserne söka imitera de högre och förnämare i allt hvad dessa på luxens sida företaga, och således genom ett lysande lefnadssätt vilja liksom tilltruga sig en värdighet, som icke bör och icke eller kan i sjelfva verket äga rum, aldraminst i ett fattigt land; så måste man taga för afgjordt, att de hittills varande löuer äro ganska tillräckliga, och att all förhöjning blott skulle bidraga till ett ännu yppigare lefnadssätt.
Om man lefver på gammalt ärligt svenskt sätt, och ej i det kalla Norden låter borden dagligen prunka med söderns förvekligande drycker och frukter, samt i allt annat iakttager enfald och okonstlade bruk, så kan hvilken Embetsman som helst rikligen bärga sig med 4182 R:dr 24 sk.
Banco, hvilket nu åt StatsRåden är anslagit, och som i så många år varit tillräckligt.
Jag anhåller alltså vördsamt om proposition till afslag å första punkten af Utskottets Utlåtande; och om denna proposition besvaras med Nej, votering.
Den 23 Sep Le ruber f. in. 87 Friherre duck ar swärd, Carl Henrik:
Då jag bör förutsätta, alt allt hvad i detta ämne kan yttras, redan af hvarje Ledamot blifvit öfvertänkt, skall jag inskränka mig till några få anmärkningar.
Jag täger mig friheten fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, huruvida det i närvarande ögonblick vore lämpligt, att bifalla en sådan löneförhöjning, som den för Ministeren föreslagne.
Jag föreställer mig, att den organisation, som nu sammansätter StatsRådet, ej kan länge blifva beståndande.
Jag är öfverlygad. att Rikets Ständgr snart komma i öfvertygelse om det stora misstag de gjort, då de afslogo förändringen i StatsRådets organisation; och jag hemställer om det vore lämpligt, att, genom partiella bidrag, binda händerna på sig för en ändamålsenligare sammansättning; jag hemställer huruvida det icke skall på folkel göra ett obehagligt intryck, att representationen hos oss, långt mera än hvad som sker i andra länder, sysselsätter sig, nästan vid hvarje Riksdag, med löneförhöjningar.
Jag tror, att en sådan reglering aldrig bör företagas utan i ett sammanhang, och alt i en så gammal organisation som vår, der stora förändringar behöfvas, man bör afvakta en sådan ändamålsenlig reglering, för att en gång för alla, eller åtminstone för en längre tid, bestämma de förhöjningar, hvilka kunna erfordras.
På grund af dessa betänkligheter, 88 Den 23 September f. m. anser jag mig ej kunna rösta för bifall å förhöjninga rne.
Herr Dalman > Lars Johan, uppläste följande: Innan Ridderskapet och Adeln nu slutligen för sin del går att bestämma de nya skattebördor, hvarmed våra Commitenter och vi sjelfve under fredens lugn hotas; bördor, de der skola blifva det oväntade resultatet af vår rysligt kostsamma i x månaders sammanvaro; anhåller jag vördsamt, i egenskap af national-ombud, få generelt öppet yttra min öfvertygelse, i afseende på de vigtiga frågor, som i min tro äga ett absolut oskiljagtigt sammanhang, Finance- och iSlatsregleringen.
Jag ser nämligen sorn ett axiom, att om en omogen myntbestämning nödvändigt vid denna Riksdag skulle, coute qu’il coute, emot allmänna opinionen framtvingas, borde detta Rikets Ständers beslut åtminstone föregå bifall å den grofva lönförhöjning, som StatsTJtskottet föreslagit.
Värdet på skatterne hvilar ju oemotsägligen på Myntbestämningen, och denna åter på möjligheten att genast företaga ut- och in-vexling af silfver mot sedlar, samt andra säkra garantier; men emot allt detta visa sig Den 23 September f. m. 89 för mitt omdöme stora hinder ännu uppstå samt deribland särdeles det, att ifall man ej nu handlar, likasom 1812 års
Ständer i afseende på indragningsmagten handlade, Kongl.
Majit aldrig kan grundlagsenlig!, förrän nästa Riksdag, lemna dess Nådiga sanction, hvilken jag anser oundvikeligen nödvändig, om förtroende till Cessions~ domen skall vinnas.
Dessa med liera betänkligheter afskräcka åtminstone mig, ehuru alltid den mäst nitiske vän af en pålitlig reda i vårt intrasslade penningeväsende, och just derföre, att med min röst understödja ett beslut, som så oändligen väl tåler att mogna till nästa Riksdag, för att då blifva mera populärt.
Enär politiska ställningen i Europa hunnit, åtminstone såsom stillestånd, lugna sinnena, och Banken har för sin räntevinst skaffat mera silfver i sina hvalf, har ju Hans Majit full rätt, att sammankalla Rikets Ständer å nyo, blott för att afgöra de ämnen > Uans Maj:t i Nåder täckes låta Rikets Ständer föredragas.
På grund af dessa praemisser, och då jag hoppas, att under det Bancosedeln förbättrar sitt värde, samt alla priser falla, Embetsmännen ej ens sjelfve af sitt fattiga fosterland tilltro sig fordra mer än det belopp, med hvilket de sig försörjt årligen sedan 1828, innan en säker myntbestämning kan vara att grunda en ny Statsreglering på; röstar jag med den afgjordaste opi~ 9° D en 23 September f. m. nion emot, att denna så högst bosynnerliga 1829 års
Riksförsamling skall få lyckas förändra 1823 års RiksStat, enligt StatsUtskoltets förslag, äfvensom emot all myntbestämning för det närvarande, hälst den ej fått beslutas i förväg, eller såsom vilkor för anslagen.
Jag conformerar mig, under ett tryggt samvetes vittnesbörd, med de redlige patrioter, som i en tryckt, sista plenidag utdelad, uppsats framlagt, efter hvad jag tror, Nationens majoritets contra-proposition, i afseende på Statsregleringen.
Jag smickrar mig ingalunda, att dessa ideer kunna inverka på andra Ledamöters förut fattade mening.
Jag ber endast för egen tillfredsställelse om plats i protocollet för min protest, som skall rättfärdiga mig inför nationen, och intyga för tid och efterverld, att jag varit oskyldig i de mesurer, som probablement i strid med min åsigt komma alt antagas.
Ehuru jag visserligen är öfvertygad, att de löneförhöjningar StatsUtskollet föreslagit, ära behöfliga, likväl och då jag blott finner dem vara det relatift, men andra frågor äro af större vigt, och deribland försvarsverkets materiel, samt Ridderskapet och Adeln förkastat det förslag jag nyss framställt, att försvarsverket först borde tagas i betraktande; så begagnar jag delta tillfälle
Den 23 September f. m. gr att förklara, det jag under loppet af Statsregleringen skall oafbrutit icke allenast tala, utan ock rösta Nej, i afseende å alla ökade personliga anslag; ty, ehuru jag med.
, glädje finner, att vi ega i56 hjeltar, hvilka utan materiel våga försvara fäderneslandet, vågar jag likväl icke medgifva några löneförhöjningar, förrän man tillförliteligen erfarit, att de för materiellens iståncfsättande nödige medel finnas att tillgå.
En värd Talare har tillstyrkt afslag å Utskottets förslag derföre, att han förmodat detta afslag skola bereda en lättare möjlighet till Minister styrelses införande i Sverige, och emedan han tror, att tillökningen i StatsRådets löner skulle motverka en sådan förändring i vår Statsförfattning.
Om så vore, är det ett nytt skäl för mig alt tillstyrka bifall å detta förslag, på det åtminstone vårt kära fädernesland må slippa se sådana brytningar och förändringar i Ministerstyrelsen, som i andra länder, der blott partichefer, och icke Konungen, styra landet.
Jag önskar derföre dels för det verkliga behofvets kull, och särskildt på det Ministerstyrelse derigenom må förekommas, bifalla Utskoltets förslag.
I fråga om löneförhöjning åt StatsRådets Ledamöter, har man anfört, att ingen sådan vo - ga D en 23 Sep tern I>e c f, m, re af Konungen hegard, oell att ingen af dem sjelfve klagat öfver löuernes otillräcklighet.
Det är måhända ett blygsamhetsfel af dem att, då de föreslagit tillökning för öfrige embets- och tjenstemän, de ej gjort gällande sina egna anspråk.
Mea är det väl skäl för Ridderskapet och Adeln, att bestraffa denna grannlagenhet, då en livar kan finna, att deras löner behöfva förböjas.
Jag liar tillförene yttrat, att jag ansåg dem företrädesvis böra få tillökning, och bar sedermera ingen anledning haft att förändra min mening.
Man har sagt att ingen af deras lefnad förmärkt, att de beliöfde bättre lön; men jag hemställer, om det i något samhälle är lämpligt, att Statens Embetsman, i synnerhet de högsta, skola igenkännas på deras torftighet?
Om de inskränkte deras umgänge endast till fattigare medborgare, så ginge det an, men i intet land kunna de undvika att lefva med de förmögnare, hvilka enligt sakens natur hafva det mesta med styrelsen alt göra.
Embetsmännen måste då rätta sitt lefnadssätt efter de förmögnares, och en livar, som här umgåtts både hos de högsta Embetsmännen och de rikare Köpmännen, kan anställa jemförelse, hvilka öfverträffa hvarannan, och bedomina, att kostnaderne äfven förden underlägsne äro betydliga.
Men de högsta Embetsmännen äro ej inskränkte, att umgås med flerfaldigt klasser af landsmän.
Flere af dem och en isynnerhet nemi.
Den a3 September f. m. 93 Utrikes Ministern är förbunden att umgås med de främmande sändebuden, måste således rätta sitt lefnadssätt efter sina gästers, och följakteligen efter det, som i andra rikare länder är brukligt.
Man har sagt, att all löneförhöjning borde uppskjutas, intill dess den väckta frågan om en förändrad organisation af Styrelsen blifvit afgjord.
Jag har ock yttrat min önskan för en sådan förändring, och kommer, om jag får lefva, att flere gånger yrka derpå; men att intill verkställigheten af denna organisation, hvilken ej kan ske utan grundlagsförändring, och all den tid, som dertill erfordras, uppskjuta löneförhöjningen, det vore lika obilligt mot Embetsmännen, som det vore obilligt mot en skattdragande, hvilken önskade sitt hemmans förmedling, att bedja honom vänta, tills en förbättrad refning och skattläggning öfver hela Riket hunnit företagas.
Här är äfven sagdt att, då man ej visste, huruvida tillgångar funnos åt materiellen af försvarsverket, borde man ej på förhand borttaga medlen till personliga anslag.
Dä detta ämne åter företages, skall jag söka visa, att personalens tillräckliga aflöning är lika nödvändig, som materiellens anskaffande, ty den sednare kan intet uträtta, om det icke finnes dugliga personer att den begagna.
Men såsom Ledamot af StatsUtskottet, bör jag upplysa, att extra tillgångar till de begärd ta extra anslagen finnas fullt ut, och ändock några 100,000 R:dr utöfver 94 D en 23 September f. m. det behof Konungen uppgifvit.
Vill man ej undanhålla stora summor i reserv för kanaler och strömrensningar, så kan försvarsverket få allt hvad det, enligt Konungens framställning, behöfver, oagtadt civile Embetsman erhålla nödig löneförbättring.
Vill man åter sätta kanaler och strömrensningar främst, så får hvarken Embetsmän eller Officerare hvad de borde, och det vore detsamma, som att låta civila och militaira Embetsmän allena betala dessa arbeten.
Närmare till saken, får jag erhindra att, då lönerne i8o9anslogos åt SlatsRådets medlemmar, var coursen omkring 64 sk.
Nu är han omkring 128 sk.
JustitasStatsMinisterns lön bestämdes då till 3ooo R:dr, och taffelpennningarne till 2000 R:dr, summa 5ooo R:dr.
Efter cours borde han således nu hafva dubbelt så mycket eller 10,000 R:dr, hvilket vore vida mera än StatsUtskottet föreslagit.
Förut har jag tillstyrkt, att lön för JustitiasStatsMinislern skulle blifva 8000
R:dr, och jag kan ej afstå från detta yrkande.
Hvad Utrikes StatsMinistern angår, så fick han 1809 i lön 3ooo R:dr, och i taffelpenningar lika mycket, tillsammans 6000 R:dr.
De motsvara nu 12,000 R:dr.
Jag har föreslagit 9,000 R:dr, och fortfar att anse denna summa nödig.
Hvad StatsRåden angår, så lingö de vid 1809 års Riksdag 2000
R:dr i lön och i5oo R:dr i taffelpenningar, summa Den a3 September f. m. g5 35oo R:dr; utgörande efter samma beräkningsgrund 7,000 R:dr.
Jag har tillstyrkt 6000 R:dr, och hemställer ytterligare, att Ridderskapet och Adeln ville anslå denna summa.
Jemte det jag i allo instämmer i hvad Friherre Anckarswärd anfört, och gillar de åsigter han lagt till grund för sin mening, her jag, att helt kort få hesvara de anmärkningar, hvilka blifvit gjorda af Herrarne Cederschjöld och von Hartmansdorff.
Det är Herr Cederschjöld egenteligen, som synes vilja motverka en Minister-styrelse derigenom, att ökade anslag skulle behålla dessa StatsRåder vid sina platser.
Om det skulle vara ett skäl, så tror jag att han, redan, utan det ökade anslaget, vunnit sitt ändamål, då man ser, att StatsRådets Ledamöter nog länge qvarblifva, och blott lemna sina platser i anseende till ålderdom eller försvagad häl sa.
Herr von Hartmansdorff, yttrande, att de löner, som 1809 bestämdes, voro högre, i följd af myntets förhållande, så torde äfven höra komma i beräkning det stora hopp, sorn 1809 års Ständer gjorde sig på denna inrättning.
Jag fruktar, att om 1809 års
Ständer nu sago, huru ringa frukter den burit, de skulle sätta i fråga, om de ville lenina några löner åt personer, hvilka synas hafva liten eller ringa del i ärendernas gång.
Det är 96 Den 23 September f. m. egenteligen StatsSecreterarne, hvarpå sakerna hero, och jag har äfven emot min öfvertygelse, men på mina väners skäl, biträdt ett förslag till ökning för dessa.
Då nu StatsRådet egenteligen är att anse, såsom en öfverflödig personal, borde det ej komma i fråga, att man ansåg dessa platser behöfliga, derigenom att man ökade anslagen för deras aflönande.
Herr Tham, Wolrath1: