Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. få skänker framför en annan, som fördenskull gjort lika litet, eller möjligen mei a.
Om af 2!ne söner, som ärfva sin fader, den ene, med afseende på behållningen, tager i säteri och den andra 2 skattehemman; så får, om hemmantals-räntans efterskänkes, den sednare en opåräknad vinst, men den förre intet.
Skall icke en sådan obillighet vålla missnöje och önskan, icke blott hos jordägare, utan hos alla undersåtare, alt i skäligt förhållande få deltaga i skatternas nedsättning.
Denna kan icke äga rum, genom hemmantals-räntans upphäfvande, utan genom förminskning i den enda afgift, der sådant låter sig göra, nemi. i bevillningen, i fall hon öfverstege Rikets behof; hvarom mera framdeles.
Det är till och med troligt, att liemmantalsräntans nedsättning till förmån för en del af nuvar. jordägare, skulle i längden snarare skada än gagna den, för hvilken hon skulle göras, nemi. allmogen.
Hvarföre kan den ohemedlade, som föga äger annat än sin arbetskraft, i närvar, ögonblick köpa jord, och i stället för hälftenbrukare eller arrendator, blifva sin egen?
Jo derföre, att grundskatten är dryg, och köpeskillingen ringa.
Tag bort grundskatten och höj köpeskillingen, så skall den fattige hafva svårare vid att blifva sin egen, och man har betagit honom den största af alla uppmuntringar, att uppföra sig väl och bespara sin arbetsförtjenst.
Köpeskillingens nedsättning genom en större klyfning af den mindre beskattade jorden afhjelper icke skadan; ty en större hemmansdel lemnar vanligen vidsträcktare odlings- och förkofringstillfällen, än en mindre; och hemmansklyfningens ytterligare pådrifvande synes ej vara båtande, hvarken för allmogen eller Riket.
Till stöd för sitt förslag har Gr.
Anckarsvärd åberopat, huruledes en grundskatt i Norrige, den s. k.
Mat rike Iskylden blifvit afskaffad.
Matri - a38 Den 5 Februari. kelskylden, hvilken är detsamma som de s. k. jordeboksr ättigheter, qvarstår ännu med någon förändring, och utgör i Norriges gällande budget den 12 af de intägter, som ej uppbäras i silfver.
(Se Lov om Indförelse af den nye Matrikui, som Pregel for Grundeiendommenes Skatteskyld paa landet, af den 17 Dec. *836 och Morgenbladet N:o 241 för i83g).
Deremot afskaffades från den 1 Juli i836, den s. k. allmänna landskatten i5o,ooo Norska speciedaler och köps t seds-ska 11 e n 35,000 d:o, om hvilka försvararne af deras bibehållande yttrade, att de voro, af alla utskylder, de som föllo jemnast på de betalande, emedan Landskatten var baser et paa det Udbytte, enhver Eeindom efter sin Verdie maa antages at afgive, ogKjöbstaedsskattenpaadenaarligeIndtaegt,Yderne ved Ligningen godtgjöres at havé.
(Den Constitutionelle N:o 33o för 1836.)
Ehuru grundskatter, synas dessa afgifter likväl hafva, i anseende till den jemna fördelningen af deras belopp, liknat vår bevillning, hvilket ingalunda är förhållandet med vår hemmantals-ränta, som motionären tagit till jemförelse.
Äfven inom dem, som skulle få godt af hemmantalsräntans upphörande, eller skatte- och krono-jordens ägare sjelfve, blefve fördelen ojemn efter de olika landskap, der jorden vore belägen.
Enligt bilagorna till StatsUtsk:s förenämnda betänkande N:o 3a3, af den 31 Oct. 1829, var förhållandet dermed följande, då räntepersedlarna blifvit förvandlade efter deras medel-markegång för dej 10 åren 1814—1823.
Jordeboks- ränta.
Hemman- talsränta.
Su unn.
| För i mantal skatte i Upsala Län 68 29 9 46 ‘7 4 .,4 47 1 Stockholms dto .... 129 45 7 40 35 6 .75 33 1 Nyköpings d:o .... 76 20 35 12 4 111 32 4 Östergöthlands d:o . . 5o 7 5 39 .6 8 69 24 1 Gottlands d:o .... 44 24 2 7 34 9 52 10 11 Calmar d:o 20 23 1 45 46 11 66 22 — Jönköpings d:o .... *7 i5 2 45 9 62 24 2 Kronobergs d:o . . . 3 39 6 45 44 11 49 36 5 Hallands d:oj .... 25 29 6 i5 39 — 4> 20 6 Götheborgs d:o ... 63 1 10 32 8 2 95 10 — Elfsborgs d:o .... 25 33 4 28 36 1 54 21 5 Skaraborgs dto .... 36 43 9 27 28 11 64 24 8 Örebro d:o 3i 6 7 44 i3 7 75 20 2 Wermlands d:o '.
. . 5 38 4 4i 38 2 47 28 68 Westmanlands d:o . , . 111 34 10 42 46 8 I54 33 6g Gefleborgs d:o . . . . i5 21 6 >36 16 6 51 38 —1 WesterNorrlands d:o . . 5 >4 (0 28 25 11 33 4° 9! D en 5 e b r ua ri.
239 Jordeboks- Hemman- Summa. ränta. talsränta.
För 1 mantal skatte i Nordmalings socken af Westerbottens
Län 4 43 — 29 9 3 34 4 3 Wester- 0.
Norrbottens d:o 4 28 10 25 7 2 29 36 — St.
Kopparbergs d:o . . >7 10 6 2 32 8 *9 43 2 Blekinge d:o 1 44 6 6 39 6 8 36 — Christianstads d:o . .
. i3 '38 — 6 39 6 20 29 6 Malmöhus d:o .... i3 6 — 6 39 6 '9 45 6 Bohus d:o 2 44- — 5 3o — 8 26 — Jemtlands d:o. .... 6 27 3 2 — — 8 27 3 Härjeådalen 2 40 — 1 i5 — 4 7 — I eröfrade landskap, Blekinge, Skåne, Bohuslän och Jemtland, utgå dessa räntor utan förvandling.
I Härjeådalen förvandlas blott jordeboksräntan.
Jemföra vi förhållandet i allmänhet, så blifver fördelen så olika, att då, genom hemmantals-räntans upphäfvande, jordägare i Krononobergs län sluppc nästan hela grundskatten eller -f|:delar deraf; så finge Gottländningarna deremot utgöra henne nästan hel och hållen, eller med -feddar af nuvar. beloppet.
Den jemna fördelning af jordens beskattning i mån af hennes godhet, hvilken motionären åsyftat, vinnes således icke, utan motverkas snarare genom hans förslag.
Längesedan hafva ock verkliga statshushållare öfvergifvit all tanka på likhet i grundskatter.
Hon är omöjlig, emedan hemmanens godhet årligen förändras efter jordens tjenlighet till förbättring och odlarens idoghet.
Hon är onödig, emedan ingen köper fastighet eller tager henne i arf för mera än behållningen deraf, lika godt om denna är inskränkt af dryga skatter eller af dålig jordmån.
Efter värdet, som grundas på behållningen, rättar sig ock vår bevillning.
Enskildta missförhållanden hafva ifrån gammal tid blifvit afhulpna, och kunna framgent rättas, genom förmedlingar, hvilka, i hänseende till Kronan, äro detsamma, som de nedsättningar i arrendet, hvilka enskilde jordägare finna skäligt att bevilja deras landtbönder.
Öfver beskattningens grunder har således den ene jordägaren icke mera skäl att klaga än den andre.
Vill den ene begära skänker af Staten för sin grundskatt, eller rättare sagdt, eftergift af sitt låga skatte-arrende; så bör den andra kunna begära det för sin dåliga jord, och den tredje, för det att han alls ingen har.
Det ena är ej mera välgrundadt än det andra eller tredje.
Ämnets utveckling leder mig nu att söka ådagalägga, det hemmantals-räntans upphäfvande äfven är orättvist.
Efter gällande Bevillnts-förordn. borde jordägaren betala efter fastighetens verkliga värde.
I Calmar län torde flera exempel kunna visas, då han betalar bevillning snarare under, än öfver hvad som motsvarar halfva värdet.
Samma förhållan - Den 5 Februari. de är det med handlande i städerna och sådana embetsman, hvilkas inkomst ej kan controlleras, t. ex. häradshöfdingar; då deremot borgare, som erlägga minimi-afgifter, och tjenstemän med bestämda löner få betala fullt ut.
Så har jag sett en köpman, hvars tullafgifter för året öfverstego 8,000 r:dr b:co, taxeras från uppgifna 1,200 rrdr till endast i,5oo r:drs inkomst, eller till y5 r:drs afgift, då en ringa krögare i samma stad fick, så vidt minnet ej felar, betala nära hälften , eller 35 r:dr, nemi. 20 r:dr för brännvins-minuteringen och i5 r:dr för spisqvarters hållande.
Ville man vara rättvis, så skulle man antingen höja taxeringen för de förstnämnda , eller, om det vore onödigt, emedan bevillningen betydligt öfverstiger det påräknade beloppet, nedsätta henne för de sednare.
I motionärens förslag öfverses dessa ojemnheter; och orättvisan skulle således, oaktadt den allmänna nedsättningen, likväl fortfara för ögonblicket.
Ännu värre blefve hon för framtiden, både mot de skattdragande och fäderneslandet i allmänhet.
Motionären har grundat sina förslag till både grundskatternas och bevillningens nedsättning på de nuvar. stora öfverskotten, och de gamla afgifternas umbärlighet för statsbehofvens fyllande.
Till ådagaläggande deraf, har han ingifvit förslag till ny statsreglering, innan vi ännu känna Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof, eller enskilde riksdagsmäns motioner om behöfiighaten af nya anslag.
Det är då icke underligt, om Hr Grefven tilltagit sin statsreglering alltför knäppt, vare sig i afseende på samhällets bestånd eller dess förkofran.
För att i fullständigare skick framställa både dess tillgångar och dess behof i närvar. ögonblick, skall äfven jag för detta ädla Stånd, sedan motionerna yppat beliofven, söka framlägga en statsreglering, öfvertygad, såsom jag är, att StatsTJtsk. ej skall sträcka den af Hr Grefven äskade skyndsamheten längre, än att motionstiden får gå till ända, innan statsbetänkandet ingifves.
Genom mitt förslag till statsreglering, hoppas jag kunna ådagalägga, å ena sidan, att Riket genom den långa fred och de många lyckliga år vi åtnjutit, samt realisationens verkan, nu äger större tillgångar, än det måhända någonsin haft sedan Garl XI:s tid.
Men, å andra sidan, äro ock behofven ganska stora, om Svenska folket skall, i försvar och i förkofran, kunna hålla steg med andra.
Om, under sådana förhållanden, och då skatterna med Så ringa svårighet ingå, att, enligt det sista genom tryck kungjorda bokslutet öfver statsverket, endast 600,000 rrdr eller ungefär 4 proc. voro vid räkenskapsårets slut obetalda på en uppbörd af 16,000,000; så vore det en orättvisa mot fäderneslandet, svår att någonsin godtgöra, om R.
St., genom minskning i de gamla skatterna, hämmade denna förkofran.
Hr Grefven torde, likasom jag nu anser hans statsreglering alltför
Den 5 Februari» alltför karg, framdeles finna min alltför frikostig.
Men ingenting skulle baltie vederlägga honom, än om det allmänna förtroende, som nu insatt honom och hans vänner till Utsktns beherrskare, äfven införde samma ledamöter i Konungens råd.
Åt deras klander af lörelrädarnes overksamhet skulle väl då gifvas eftertryck, genom deras egen drift.
Vore då förmedelst derus eget bearbetande, både grundskatter och bevillning nedsatta; livar skulle medlen tagas till förbättringar?
Med ord uträttas intet i statsverket; endast penningar tala der.
Någon annan utväg lill deras erhållande, än äskandet af nya skatter, inser jag icke, och alt dessa blefve mindre än de nuvar., är otroligt.
Att föreslå hemmantals-räntans återställande vore en alltför snar och svår sjelf-motsägelse, för att kunna göras.
1’egäres åter ersättning af allmän bevillning, eller att alla andra medborgare , än skatte- och kronojordsägare skola godtgöra efterskänkningen af deras gamla, men låga arrenden; så komma alla andra skattdragande i Riket, eller de fleste, alt handgripligen förnimma den orättvisa, som vederfarits dem.
Då förloras utan tvifvel den folkgunst, som skatlenedsättningen nu kan medföra.
Det kunde hända, att de skattdragande i förtreten svarade nej, och att fäderneslandets fortfarande skada vore den enda säkra behållningen.
Dessutom, böra vi väl af närvar, lyckliga omständigheter låta hänföra oss till sådant öfvermod, alt vi förskingra hvad vi hafva, utan alt samla förråd för vidriga skiften, eller förlag till nyttiga företag, och nya krafters förvärfvande?
Böra vi, såsom ett svagare folk, ej rädas för de Förenta Staternas efterdöme, hvilka det ena året ansågo sig så öfver nila närvar, och kommande behof, alt flera millioners öfverskott återskänktes, men det andra året voro så bankrut, att skakningen kändes, äfven på denna sidan om Atlantiska hafvet, i våra brukspatroners cassakistor?
Hr Grefven klagar öfver dröjsmål med räntepersedlarnes för en kli n'g.
Utan att tro fördelarna deraf blifva så stora, som motionären förmenar, skulle jag dock önska, att hon snart läte sig göra.
Orsaken hvarföre hon ännu icke skett, blifver förmodl. under den nyss började riksdagens fortgång fullständigt upplyst; men detta är en annan fråga, än den om grundräntornas afskaf fa nd c.
I hänseende till behandlingen af frågan om grundskatternas nedsättning, anser jag motionärens yrkanden olagliga.
Frih. af Nordin ”betviflar mantalsiäntans lagliga till— "komst, såsom vid jorden för alltid fästad, och yrkar, att ”»StatsUtsk. måtte anmodas noga utreda och fullständigt in”för R.
St. framlägga de lagliga beslut, hvarigenom de af ”Svenska jorden, under namn af hemmantals-ränta nu utgående skatter äro af R.
St. förklarade att i all framtid ”böra af jorden utgöras; och alt, derest sådant beslut icke i H. 3t Den S Februari. ”skulle finnas, hela denna ränta, eller den del deraf, sorn ”ett sådant beslut saknar, mätte med år 184« upphöra alt ”debiteras och uppbäras.”
Motionären förgäter emedlertid, att bevisningsskyldigheten åligger den, som vill frånvinna en annan något, och icke honom, som är innehafvare.
Det omvända förhållandet vore inqvisitorisk! och borde väl aldraminst yrkas af den, som sjelf vill vara så lagenlig.
Om af honom, för bibehållandet af hans besittningar, fordrades att visa skriftlig åtkomsthandling till hvarje jordlapp, som häfden fästat vid hans innehaf; så befarar jag, att han komme till korta.
Ville vi så strängt nagelfara med kronans inkomster, så skulle hvarken 200 eller 700 års häfd göra tillfyllest; ty hvem kan uppvisa riksd.-beslut på tillkomsten af Upsala öde?
På de särskilda andelarna af hemmantalsräntan hafva andre värde ledamöter uppgifvit sjelfva riksd.- besluten.
Att deri ej står något om räntornas utgörande i all ver Idens tid, såsom Gr.
Anckarsvärd uttrycker sig, är ej underligt; emedan alla skatter ifrån början varit bevillningar, sjelfva kyrkofonden icke undantagen.
Me» det är nog, då räntan är förklarad för årlig, eller icke är beviljad blott för viss tid.
Äfven i våra dagar, då man är så nogräknad på ord, säga R.
St. ej en gång om ständiga anslag, annat än att de äro uppförda på stat.
Sade de något mera, så kunde de med något skäl beskyllas vilja gifva ät vårt drätselverk den Chinesiska stabilitet, för hvilken Hr Grefven fruktar, men som icke finnes, emedan sjelfva de ordinarie skatterna kunna upphäfvas, blott Konung och Ständer dertill i behörig ordning samtycka.
Nu hafva begge, i 3o års tid af vårt närvar, statsskick, upptagit hemmantals-räntan bland ständiga skatter.
Är ej det bekräftelse nog, så hafva vi en föregående tid af 5o år, då Ständerne regerade enväldigt, och då det nidska partiet, ej mindre än det frikostigare, hvart för sig bibehöll och stadfästade hemmantals-ränlan.
Jag vet då icke, huru den, som nitälskar för Ständernas envälde i dessa beskattningsfrågor, kan begära bättre bekräftelse.
Men det är behöfligheten af Konungens samtycke till upphäfvandet, sorn begge motionärerne bestrida: Frih. af Nordin, i enskild mening, men Gr.
Anckarsvärd i form af motioner, nemi. genom de 3:ne sista, förmedelst hvilka Konungens bifall skulle framtvingas, eller verkan af hans vägran tillintetgöras, om han ej godvilligt gåfve efter.
Detta är, efter min förmening, den andra olagligheten i målets behandlingssätt.
Försöket alt beröfva Konungen sin röst, i fråga om de ordinarie skatternas bibehållande, är dock icke nytt.
Mig vetterligen, har det gjorts 2 gånger förut, nemi. 1829 i Bonde-och 1834 i Borgare-St.
Vid begge tillfällena vägrade talmännen propos., och begge gångorna gillades deras åtgärder enhälligt af dåvar.
Till fullständig upplysning om förhållandet, torde Utsk:s belänkanden Den 5 Februari. a43 N:o 27 af den 18 Maj 1829, och N:o 5 af den 14 Maj t834 få uppläsas.
Upplästes Const.Utsk:s inem:r N:o 27’ vid 1828—i83o årens riksdag och N:o 5 vid 1834 och 1835 årens riksdag; hvarefter Hr von Hartmansdorff fortfor att uppläsa sitt skriftliga anförande, så lydande:
Härtill får jag lägga: att 80 §:n Reg.F. förklarar indelningsverket böra förblifva till sina liufvudgrunder orubbadt, intill dess Konung och Ständer finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra.
Någon väsendtligare förändring deri, än henimantals-räntans borttagande, kan väl svårligen ifrågasättas.
Huru skulle den då kunna lagligen göras, utan Konungens samtycke?
Frih. af Nordin talar väl örn ersättning åt vederbör.; men denna både för civil- och militärstater så väsendtliga omständighet synes icke hafva ingått, hvarken i Gr.
Anckarsvärds motion, eller i hans förslag till statsreglering.
Uti intetdera omförmäles heller hvarken samtycke af eller ersättning åt ägare af frälseräntor.
Frih. af Nordin nämner dock den sednare, men utan att tala om samtycket.
Detta är likväl af vigt, emedan frälseräntor lagfaras såsom fast egendom, och ägaren svårligen kan tvingas att afhända sig den, utan ett för all äganderätt vådligt maktspråk.
Jag känner blott ett tillfälle, då våra författningar tvinga ägare att taga lösen, nemi. för vattenverk, i fråga om odlingar; men då betalas egendomen med hälften utöfver värdet.
St. på det sättet godtgöra frälseräntorna, så blifver förändringen dyrköpt.
Emedlertid, då fråga är om äganderättens rubbning, och om brytning af den, som vunnit laga kraft; så lärer detta H.
Stånd utan tvifvel inse, att R.
St. ej kunna allena vidtaga åtgärden, utan behöfva dertill Konungens samtycke, med alla de föreg, försigtighetsmått, som åtgärdens genomgripande art kräfver.
Om nu detta förslag, såsom jag sökt ådagalägga, är till sitt innehåll onödigt, onyttigt och orättvist, och till det uppgifna behandlingssättet olagligt; huru många anledningar till anmärkn:r hos Const.Utsk. skulle det icke hafva gifvit, måhända åt Gr.
Anckarsvärd sjelf, om Frih. af Nordin, under det han var Stats-secret. eller Statsråd, framställt det till K. M.? — och nu — hvilken lycka för riksdagsmän, att ej vara underkastade någon annan ansvarighetslag, än den, som finnes i samtidens och efterverldens omdöme!
— Till dess bepröfvande öfverlemnar jag rättvisan af uttryck, sådana som de följande af Gr.
Anckarsvärd, hvilka dessutom så illa sämjas med ädelheten i hans fordna riksdagstal , nemi.:
En Regeringsmakt, som endast synes intagen af egoistisk känsla för sina egna inbillade rättig - *44 D«n S Februari. heter, och som icke under 3o år visat sig r espe cte ra nationens önskningar eller behof, lätt kunde få vunnet spel; &c. eller:
Har val denna (lag-enligheten) blifvit ifrågasatt, der tanken på nationens fördel länge tyckes hafva blifvit, snart sagd t, i alla afseende 11 åsidosatt, och de synbara biafsigterna med hvarje handling endast varit, att söka göra en öfver låten makt allt mer oberoende af dem, för hvilkas bästa den blef upphöjd till sin höga bestämmelse, eller:
Men då olyckligtvis sednare tider utvisat så många fall, då Regeringen sökt att kringgå och äfven förneka R.
St:s rättigheter, torde försigtigheten bjuda &c. Om Hr Grefven och hans vänner en dag, inträdde i Regeringen och bemödande sig att, efter bästa förstånd, samvete och förmåga, sköta Rikets angelägenheter, likväl finge fif då blifvande opposition uppbära dylika tillmålen; månne icke Hr Grefven då skulle erinra sig, att det går igenom verlden en vedergällningsrätt, hvilken, ehuru ofta senfärdig, dock slutligen och säkert hinner sitt föremål?
— Att Hr Grefven fällt sådana ord, samma dag, som han blef ordför. i Const.Utsk., kan likväl icke bedröfva mig, såsom en af Konungens redoskyldige rådgifvare; ty om Hr Grefven hädanefter sak-faller oss i Utsk., så skola våra landsmän skenbarligen se, att hans domslut var färdigt oell fäldt, innan lian läst handlingarna i målen.
Emot remitterandet till vederbör.
Utsk. af Frih. af Nordins motion, och af Gr.
Anckarsvärds stalsreglerings-förslag, har jag lika litet att invända, som emot hans motioner N:ris i och 2.
— Men jag hemställer och yrkar vördsamt, att H. R. o.
Ad. ej måtte bevilja remiss af motionerna N:ris 3, 4 och 5, förrän motionären derifrån borttagit hvad som åsyftar att tvinga Konungen till att, mot sin vilja, bifalla hemman tals-räntans upp häfvande.
Frih. afNordins och Gr.
Anckarsvärds motioner rör:de hemmantals-räntans afskaffande äro af för stor omfattning och vigt, för att medgifva en improviserad granskning.
Inom vårt samhälle finnes knappast något intresse, som ej medel- eller omelbart vidröras af dessa motioner.
Jag ämnar sålunda icke nu upptaga frågan, huruvida de i dem innefattade förslag grunda sig på rättvisa, billighet oell behof; eller om verkställigheten är möjlig utan de kännbaraste rubbningar i vigtiga samhällsförhållanden.
Men då dessa förslag blifvit framställda med en ofullständighet i utvecklingen, föga öfverensstämmande med deras i hela samhällsorganismen ingripande natur, och som — jag bekänner det — varit mig särdeles oväntad af den bland motionärerne, hvilken under sin befattning såsom De ii 5 Februari. nr(1 tor. för Skattejemknings-comite'en behandlade dessa ämnen, med ett nit för forskning, fordrande aktning oell erkänsla äfven af de medarbetare, som icke delade bans åsigter ; så tillåter jag mig till de värda motionärerne ställa några frågor, om ”hvad de verkligen afsett med sina fö r s
I a g e r.” 1 afseende på egenskapen af hemmantals-räntan konna de hemman, som utgöra den, fördelas i 2tne classer af ganska olika beskaffenhet.
Den ena omfattar gamla skattehemman samt frälsehemman, för så vidt de utgöra någon hemmantalsränta.
Innehafvarne af dessa hemman hafva af ålder varit jordägare.
Den af dem utgående räntan — den må hafva tillkommit när och huru som helst, hvilket jag ej nu vill undersöka — äger obestridligen egenskapen af skatt till Staten.
Till denna class torde älven böra hänföras de kronohemman, som grundlagts på genom afvittring från odala skattehemman tillkomna krono-allmänningar, särdeles i norra orterna.
Till den andra classen deremot höra de från Kronan till skatte köpta hemman och de kronohemman, hvarå åboerne nu åtnjuta s. k. åborätt.
Å dessa hemman har äganderätten tillhört Kronan, till större delen förvärfvad genom reductioner af andligt och verdsligt frälse, byten och Gustavianska arfgodsens läggande under Kronan.
Åboens ursprungliga rätt var ingen annan än besittningens, så länge contractet, vanligen för lifstiden, räckte , samt med villkor af alla räntors utgörade; och när, i sednare tider,den stora fördel beviljades honom, att emot en högst ringa löseskilling få köpa hemmanet till skatte, eller att äfven dessförutan för efterkommande få åtnjuta besittningsrätt, har dervid alltid blifvit fästadt villkoret att utgöra både jordeboks- och hemmantalsräntan, hvilka sålunda icke till Kronan erläggas såsom skatt, utan såsom en årlig ränta till ursprungliga jordägaren.
Nu frågas, om de värde motionärerne sträcka sina förslager om hemmantalsräntans afskaffande äfven till sistnämnda class af hemman; och då bland dessa sådana finnas, hvarå helt nyligen skatterättigheten blifvit på offentlig auction försåld till den mestbjudande, så frågas, om äfven dessa sistnämnda skola få tillgodonjuta eftergiften.
I så fall t. ex. skulle de personer, som på i82o:talet köpte Kronans skogsallmänningar på Öland, hvarvid försäljningen skedde till den, som bjöd högsta årliga räntan, hvars sexdubbla belopp en gång för alla erlades i skattelösen, få efterskänkt största delen af sin köpeskilling; — då skulle likartade eftergifter tillgodokomma deri, som för ett år sedan till skattehemman inropade Bispmotala fordna kungsgård, äfvensom dem, hvilka för få år tillbaka köpte lotter af Hellestads fordna bergslagsallmänning , bland hvilka sednare befinnas några af Sveriges största godsägare; andra lika besynnerliga förhållanden att förtiga.
Ulan att nu tillåta mig något omdöme , «rn detta vore lätt, D«n 5 F ebru» ri. billigt eller behöfligt, förnyar jag endast frågan: har detta varit de varda motionärernas afsigt?
I så fall skulle hemmansägare under sistnämnda calhegorier få åtnjuta samma eftergift som de efter äldre, oförändrade, stränga skattlägningsmetoder skalllagda nyhemman på aflägsna frostnästen i Rikets norra provinser, eller på Westergöthlands ofruktbara k ro noall männingar.
I afseende på verkställigheten, vill jag ej nu vidröra den nära malhematiska omöjligheten att till 18 f r års krono-uppbördstid hafva uppgjort och bestämt ersättningsanspråk, som omfatta icke mindre'än alla militära, civila och ecclesiaslika räntetagare, oberäknadt rusthållare, frälseskatteägare m. fl. Jag inskränker mig nu endast till att begära upplysning, hvilka motionärerne vilja lemna ersättning.
Är meningen, att hvar och en, som antingen på lön erhållit någon hemmantalsränta eller fått den sig anslagen för någon åtagen prestation till Kronan (t. ex. rustning), eller köpt eller bytt sig till den, skall derföre erhålla ersättning; så skulle likartade anomalier uppkomma, som vid den allmänna tillämpningen af hemmantalsräntans eftergifvande.