Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min de! tvekar jag icke alt rös,ta för det förra, eller att följa Amerikas och Frankrikes exempel i fråga örn de stöl re communicalionerna.
Skälen äro följande: 1 to emedan enskild acticteckning, utan någon viss af Slaten garanterad revenu, ej kan påräknas till andra än sådana företag, der det enskildta intresset ligger klart för ögonen, och säker ränta kan för actieägare beräknas, men icke till arbeten af den allmänna natur, alt egentliga vinsten måste tillfalla de trafikerande genom nedsatta afgifter, och Slaten i det hela, genom ökad production och ökadt välstånd ; Den i3 Januari f. m. 2:0 emedan penningebrist, begäret att vinna utan föregående uppoffring samt misstroende till beräkningars säkerhet troligtvis skulle afhålla mängden ifrån nctieteckning, och några (å patrioters bidrag blefve alltför ringa emot Statens, att de trafikerandes intressen skulle derföre uppoffra s ; 3: o emedan det icke vore
Val beräknadt, att för ett ringa enskildt bidrag öfverlemna äganderätten till canalen åt ett enskildt bolag, oell sålunda tillskapa ett intresse emot afgifternas nedsättning, således i strid med industriens och Statens sanna fördel; 4:o emedan om Staten, såsom jag äfven bort föreslås, uppmuntrar till actietcekning, emot allmän garanti för måttlig ränta, och mot förbehåll att actierevenuen ej må öfverstiga vissa procent, det i alla fall är Staten, som blifverden egentliga entreprenören, sorn löper hela risken, och den enskilde eontrahenten lärer då, visserligen, likasom i TrollhuttealTären, tillse ait han blir den vinnande.
Orsaken hvarföre ett arbete kan anses gifva statsvinst, ehuru den directa inkomst, som deraf uppbäres, icke motsvarar räntan af derå nedlagd kostnad, ligger deruti, att största vinsten oftast ligger utom canalverkets räkenskaper och tillfaller trafikanten genom nedsatt transportkostnad, och Staten, genom uppväckandet af ökad industri och välstånd, som blifva föremål för ny beskattning.
Exempel må förtydliga detta:
Om tillgången till Nora bergslags malmer föranleder en ökad brytning af 5o,ooo skepprd, som, transporterade på canalen å 12 sk., gifva en canaiinkomst af endast i2,5oo r:dr, men en ökad jerntillverkning af 2.5,000 skepptd derpå grundas, så erhåller Staten derför en årlig direct skatt af circa 12,000 r:dr och en exporttull efter nu gällande nedsatta taxa af 8,333^. r:dr, hvarjemte grufvubrytaren, fartygsägaren, tackjernsblåsaren och stansjernstillveriaren skörda en vinst, som mångfalldigt öfverstiger den nu beräknade.
Af de flera uti frågan intresserade, nemi. canalngaren, Staten och de industri-idkande, är det ofta canalägaren, som njuter minsta vinsten.
Likaså om 5o,ooo tunnor spantnål, sill och salt passera canalen mot en afgift af 10,000 r:dr, så måste såsom vinst för
Staten dessutom anses den transportvinst af kanske 20,000 r:dr, sorn varuägaren eller consumenten dessutom skördar.
Dessa åsigter, mine herrar! må förklara hvarföre jag äfven vågar föreslå :
För det andra: alt canalarbetet må på allmän bekost nad verkställas, utan allt bidrag af enskilda.
Skulle icke delta medgifvas, utan ett bolag anses böra bildas, så föreslår jag, till skyddande af trafikanters intresse, att det erforderliga Statsbidraget må lemnäs hufvudsakligen mot följande villkor: a) att ett minimum af 5oo,ooo r:clr enskild aclieteck - Den i3 Januari f. ra. 70 tmiS mätte bestämmas för företagets öfverlemnande till enskildt bolag; b) alt canaltaxan niå af K, M. bestämmas.; c) att den canalinkomst, som kan öfverstiga g procent af enskilda actieinsättningen , skall tillfalla Slaten , utan alt ett års brist ina betäckas genom ett annat års öfverskott; d) att Staten må förbehållas rättighet att framdeles kunna inlösa aetierna mot högst 20 proc. förhöjning å den derå insatta summan.
Om det medgifves att Sveacanal må af Staten ensam, eller åtminstone till större delen af Staten bekostas, så återstår att tillse hvarifrån tillgångar dertill kunna, med den minst kännbara uppoffring, beredas.
Innan extra-statsregler:n i öfrigt, jemte frågan om anslag till fängelser, blifvit af R.
St. afgjord, kunna Statsverkets eller Råksg.contorets tillgångar icke beräknas, men ryktet förmäler, att någon förlägenhet i afseende på de rika tillgångarnas användning skall i SlatsUtsk. äga rum; och i sådant fall synes naturligt, alt sådana öfverskott lill ifrågavnr. arbete användas, vida hellre, än att medlen skulle blifva på depositionsräkning utan nytta inneslående, eller genom utdelning länsvis, troligen utan särdeles allmänt gagn för Riket, förskingrade.
Men äfven under förutsättning att några betydliga öfverskotter efter slutad statsreglering icke återstå, erbjuder sig ett enkelt och föga kostsamt sätt att anskaffa de till företaget nödiga medlen, om nemi. R.
St. besluta utfärdandet af ett emot behofvet svarande belopp af statsobligationer.
Mine herrar! jag tror mig känna hela betydelsen af det ord jag här uttalat; jag förbiser icke vigten och faran af ett sysleme, hvars missbruk skulle för landet medföra svåra följder, emellan lättheten att i låneväg anskaffa medel och anvisa ålerliqviden på efterkommande utgör den farligaste frestelse till lättsinnigt slöseri och en begärlig tillflykt för lidens egoism.
Skulle man obetingadt såsom sanning antaga allt hvad som röride obligations-syslemet blifvit i Sverige under de sednare åren i slröskrifter och tidningsartiklar anfördt, så vore man frestad alt tro, att i sjelfva denna låneform lage en underbar sjelfständig trollkraft att alstra nya capitaler, och att det är hufvudsakligen detta systeme, som skapat andra nationers, särdeles Englands välstånd.
Man har gått så långt, att man framställt blotta tillskapandet af statspapper vara ett mål för sig, som borde sökas, utan afseende på Statens behof af medel eller vigten af de arbeten, man med de upplånade medlen skulle verkställa.
Det är endast för oss Svenskar, sorn nian framställer theoder, sorn ej vunnit credit i systemets hemland.
Man creditera!' obligationssyslemet för allt hvad med de upplånade medlen blifvit verkstäldt; men man glömmer, att dessa capitaler redan för - 8o Den iS Januari f. m. ut ägde tillvaro, och man underlåter att å räkningens aladia sida upptaga hvad sorn med samma capitaler skulle uträttats, om de icke af Staten blifvit undanryckta den enskilda industrien; men långifvnren, säger man, erhåller i utbyte ett statspapper, som i allmänna rörelsen blir gångbart, således för honom lika användbart i stället fördel mynt eller creditinynt, han lemnat Staten; hans industriella verksamhet är således icke hämmad oell den enskilda rörelsen bar icke förlorat hvad Staten vunnit.
— Men om statspapperen erhålla en sådan form, att de erhålla en allmän circulation, så intränga de på pappersmyntets område, de medföra då alla fördelar men också alla vådor af ett ökadt sedelmynt, de nedsätta dess värde och verka emot realisationens bestånd, oell detta mera och fullkomligare i den mån denna rörlighet blir större.
Man anför äfven, att tillfället att i statspapper förränta hvad man besparat, innebär en för nationen nyttig anmaning till hushållning och verksamhet, och att en del af de capitaler, Staten upplånar, annars blifvit liggande overksamma.
Detta må vara sanning, isynnerhet i capitnlrika länder, der svårigheten alt placera besparingar är större.
I Sverige, der nästan hvarje individ Jiar skuld att afbetala, der privat- och sparbanker äfven i de minsta summor mottaga alla erbjudna penningar, der enskilde lånesökande ej saknas, och der speculationernes fält är mindre odlad), der bör man väl icke påstå, alt nationens stigande hindras derigenom att medborgaren saknar tillfälle att väl använda hvad han besparat eller förvärfva!.
Må denna förklaring gälla såsom en reservation emot den läran, alt obligalions-systeroet ensamt för sig utgör en i sina verkningar underbar nationalvinst; men jag vill härmed ingalunda hafva förnekat, att credit-systeme eller upplåning i allmänhet, äfven utan afseende på sjelfva formen hvari den sker, mot statsobligationer, vanliga reverser eller summans blotta inskrifning i skuldboken, erbjuder ett kraftigt medel att bringa till verkställighet stora nationella företag, öfverstigande ögonblickets tillgångar, eller att afvärja olyckor, som annars skulle hafva uttömt nationens krafter, samt att månget reproduetivt företag, som återgäldat så väl capital som ränta, skulle blifva ogjordt, mången industri, sorn nu spridt välstånd, skulle slumrat, om dess anläggare icke vågat stödja sig vid crediten, Det är vigten och nyttan af de företag, som genom statsobligations-systemet befordras, som bör bestämma beslutet; icke skalet utan kärnan sorn bör sökas.
Svea-canal är i min tanke af ett stort nationell intresse, som directe eller indirecte skall reproducera de capitaler, som deri nedläggas, och deraf efterkommande skola skörda största vinsten.
Jag drager således ej i betänkande att föreslå:
För det tredje: att dertill erforderliga medel, i mån of Den i3 Januari f. ra. 3i af arbetets fortgång, upplånas mot Riksg.contorets förbindelser, löpande med 4 proc. ranta oell uppsägbara endast å låntagarens sida; hvaremot på extra-stalsregleringen från och med år 1841 uppföres ett årligt anslag, motsvarande 5 proc. af obligationernas caleulerade totalsumma, deraf utbetalas 4 proc. ränta å utelöpande obligationer och resten till deras amortering.
Det upprättade kostnadsförslaget upplager ett behof af 3,691,099 r:dr, som å 5 proc. skulle erfordra ett årligt anslag af 184,555 r:dr uti 37 år.
— Härvid bör märkas, att i förslagssumman redan upptagits 20 ä 25 proc. förhöjning för oförutsedda händelser och diverse utgifter, hvadan förslaget bör kunna anses någorlunda tillförlitligt.
De canal-inkomster, som efter at betets fullbordande uppstå, kunna, ifall canalen blifver Statens, användas efter framtida Ständers beslut, antingen till arnot teringens påskyndande eller till nedsättning af årsanslaget.
Tili StatsUtsk. öfverlemnar jag dessutom att pröfva, huruvida de öfverskotter på statsverkets inkomster, som uppstå och icke till andra ändamål blifva beräknade, må, hellre än alt deponeras utan ränta uti banken, anslås till Svea-canal och således minska lånebehofvet; beroende det i alla fall afRikets kommande Ständer att besluta, huruvida en motsvarande summa sedermera skall för canal verkets räkning upplånas för att till statsverkets disposition ålerlemnas.
Äfvenledes torde SlatsUtsk. taga i öfvervägande, huruvida någon del af upplåningen skulle kunna verkställas mot obligationer med 3 proc. ränta, ställda på 4 eller 6 månaders uppsägning, hvilket i min tanke bör blifva beroende deraf, om någon sådan upplåning tillätes Statsbanken eller icke.
I afseende på upplåningsorten finner jag likgiltigt, om penningar erhållas inom eller utom landet; och om lånet vore af mera betydenhet, skulle jag anse Statens upplåning i ett capitalfattigt land så skadligt inverka på den enskilda rörelsen och crediten, att ett utländskt lån vore vida bättre; men då ifrågavar. behof är så litet, att det knappast fäster en utländsk bankiers uppmärksamhet, och bör till största delen kunna fyllas af sådana capitaler, som i annat fall ej torde utgå i allmänna rörelsen, anser jag att upplåningen bör kunna ske inom landet.
Remitterades till StalsUtsko ttet.
Hr Nordenanckar uppläste derefter följande: Sedan R.
St., genom bifall till BancoUtskts betänk.
N:o 10g, beslutat huru med bancovinsten skall förhållas, och en reglering af bankens rörelse således nu kan uppgöras, oberoende af de beslut, som i afseende på statsregleringen återstå att fatta, hade jag, såsom ledamot af BancoUtsk., ämnat alt i Utsk. härom väcka fråga; men då jag af enig H. 11 8a Den i3 Januari f. m. skilda angelägenheter hindras att längre följa ärendeis behandling, och jag dessutom befarar att mina åsigter vinna föga understöd af den i BancoUtsk. rådande majoriteten och således skulle der undertryckas, har jag hellre velat genom särskild motion i ämnet försäkra mig derom, att denna vigtiga del af vår finaneiella lagstiftning bringas under R.
Det är ej min mening att företaga en granskning af lånerörelsens alla fördelningar och deruti föreslå hufvudsakliga förändringar, emedan jag inser omöjligheten att, i strid med intressena, genomdrifva några sådana, äfven om de af behofvet påkallas, — ej heller vili jag ingå i detaljbestämmelserna, dem BancoUtsk. i alla fall, vid bancoreglementets granskning och nya redaction, mäste taga under pröfning; min afsigt är endast att genom en generel uppfattning af nuvar. regleringens inflytande på allmänna rörelsen, och en approximativ beräkning af bankens disponibla tillgångar sätta R.
St. i tillfälle att bedömmn, om några ytterligare beslut i detta ämne böra fattas, samt att föreslå utvägar att åter göra fruktbara de medel, som annars skulle undandragas rörelsen.
Såsom allmän grundsats för all bankförvaltning torde kunna antagas, att man bör lemna directionen så fria händer som möjligt, emedan bankens och allmänhetens sanna intressen oftast äro identiska, och så väl utlåningen som sedelstocken alltid måste följa con juncturernas omvexling; men denna grundsats blir i min tanke icke fullt tillämplig vid en statsbank, förvaltad af R.
St. och beroende mera af olika intressens och tillfälliga majoriteters anspråk, än af orubbliga principer.
A den ena sidan har man hört uttalas den åsigt, alt då proportionen emellan metalliskt mynt och sedlar nu vore bättre än 2 till 5, kunde ulan fara flera millioner nya sedlar circulera; å den andra har man yrkat, alt större delen, ja äfven hela vinstsumman, borde i banken reserveras, och sparsainheten vid statsregleringen synes äfven tendera till sedelindragning.
Min tanke är, alt siffran 2 till 5 är en fiction, som utan skada kunde utur reglementet utgå, alt hvarje sedelstockens ökning skulle kunna verka lill en för allmänna rörelsen skadlig reaction, och att en klok omvårdnad om realisationens bestånd bör afhålla ifrån papperscirculationens förökning.
Ännu mera oklokt vore, alt genom den redan sjunkna sedelstockens indragning verkställa en visserligen ännu icke af bebo fvet påkallad tryckning på penning emarknaden, som kunde medföi a större eller mindre förlägenhet och i någon män kunde hämma industriens fria utveckling, som, i bredd med en klok reglering af utländska handeln, mera än allt annat bidrager, på ett naturligt sätt, till silfvervexlingens bestånd.
— Det: var dessa åsigter, som bestämde min röst emot reservation af vinstmedlen, jag vidblifver dem ännu, och tror att Dan 13 Januari f. m. 83 man under närvar, förhållanden icke med afsigt bör underkasta lånerörelsen eller sedelstocken några betydligare fluctuationer.
Då den vid i83g års slut gjorda sedelindragning hufvudsakligen tillkommit genom Ikiksg.contorets behållningar samt genom en del af vinstmedlens deposition såsom reserv för lånerörelsen, så torde dessa medels återbringande i omlopp kunna anses, icke såsom en sedelstockens ökning, utan endast såsom ett återställande af det förut rubbade förhållandet.
Riksg.contorets behållning lärer vid den extrastatsregleringen lagas i beräkning; och de på depositionsräkning afsatta medel, deraf vid i83g års slut voro outlåuta af fonden till publica papp.belåningen 200,000.
Hy poth.-föreningarna 384,000.
Handels-disconten 299,27g. 883,27g, böra således till verklig utlåning disponeras; men för öfrigt anser jag, i öfverensstämmelse med de åsigter jag nyss uttalat, att R.
St. nu böra så reglera banken, att, sedan den vid i83g årsslut utelöpande sedelstocken blifvit med nämnda depositionsmedel förökad, densamma icke underkastas annan hufvudsaklig ökning eller minskning, än den naturliga som silfvervexlingen medför.
Till vinnande af detta ändamål, är nödigt, att först taga en öfversigt af bankens lånerörelse, och å ena sidan undersöka beloppet af de capital-afbetainingar och vinstmedel, som banken under de 5 åren 1840—44 erhåller, och som verka till motsvarande sedelindragning, samt å den andra sidan tillse i hvad mån och på hvad sätt dessa medel böra till allmänna rörelsen återgifvas.
Det är en sådan öfversigt jag nu vill söka framlägga.
I afseende på bankens fordringar af Staten är under riksdagen ingen förändring föreslagen och banken kommer således att äfven hädanefter årligen uppbära capitalalbetalning af Riksg.-cont. med 88,000 rtilr, som under 5 år lemnar en tillgång till nytt användande af 440,000 r:dr.
Icke heller i afseende på lån mot rörlig pant är förändring föreslagen.
Denna rörelse är, särdeles i afseende på jernbelåningen, underkastad starka fluctualioncr; men då en ökad utlåning i denna väg vanligen motsvaras af en ökad behållning af vår betydligaste exportvara, äro dessa fluctuationer af mindre betydenhet; de reglera sig sjefva och böra vid sedelstockens fixerande ej tagas i beräkning eller anses föranleda till några åtgärder till sedlars indragning. — Jernbelåningen var dessutom redan vid i83g årsslut så högtuppdrifven, att någon särdeles ökning ej bör väntas.
Af lån till städer och corporationer inbetalas årligen ungefärligen 5,ooo r;dr, alltså iutil! nästa riksdag en tillgång af u5,ooo.
Af s. k. s i I f ver - fas tig he l sl ane n inflyta aidi - 84 Den i3 Januari f. ra. gen circa 22,000, således en tillgång på 5 år af — 110,000 r:dr.
Utlåningen mot inteckning i fastighet och återbetalning i sedlar uppgick vid i83g års slut till 4,563,54g r;dr, men R.
St. hafva nu beslutat att anslaget skall höjas till 5 millioner.
Ehuru det är tvifvelaktigt, om tillräckligt antal lånesökande anmälas, så att summan kan utassigncras, upplager jag likväl balett nytt behof af 436,451 r:dr.
Skiftes- och odlings lä nen komma troligtvis att något minskas, men upplagas icke nu i beräkning, såsom varande af alltför ringa betydenhet.
Disconten har, utöfver creditivet 5 millioner, nyligen af R.
St. erhållit en tillfällig förhöjning af 460,000; men då denna rörelse ej väl uppfyller sitt ändamål, och dess utlåningssumma, sedan särskild reservfond och vinstmedel äfven deruti användas, vanligen uppgår lill 5^ millioner, anser jag, alt denna lånerörelse bör återföras till sitt förra anslag, och att således dessa 460,000 r:dr höra återgå och beräknas nu såsom tillgång lill nytt användande.
Publika papper sbelåningen utgör en ibland bankens fördelaktigaste och bör således, ifall att nya publika papper bringas uti omlopp eller erkännas till belåning, blifva föremål för ökadt anslag; men om sådana publika pappers behandling vill jag här nedan särskildt yttra mig, och beräknar således här denna belåning lill oförändradt belopp, utan att de 200,000 r:dr, som för detta behof varit deponerade, men ej begagnade, behöfva att deri användas.
I fråga om förhöjning af
Mnn iifactur-discon tens crediliv med ^ million hafva 2:ne Stånd afslagit Utsk;s förslag.
— Frågan torde således kunna anses afslagen eller förfallen, och denna lånegren oförändrad, såvida icke den af R. o. Ad. nu beslutade inbjudningen till de andra Stånden föranleder till ökadt anslag.
Jerncontorets creditiv torde bibehållas oförändradt.
Handels- och N ä r i ng s - d i s co n t e n s utlåning uppgick vid :83g års slut till 2,55c,48c r:dr, deraf 2,410,720 af bankens medel samt :40,76c af bandels-discontens egen reservfond.
Denna lånegren, ehuru icke fri från missbruk, hvarigenom dess ändamål till en del förfelas, bidrager likväl i vida större grad än den allmänna discoriten till understöd för enskilda erediten och industriel förkofran.
— Jag anser derföre, att denna utlåning må kunna förhöjas till jemna 3 millioner, egna reservfonden oberäknad.
E11 ännu större anslagssumma skulle antingen öka missbruken, eller blifva oanvänd, såvida man ej tillika nedsätter räntan till 4 proc. — antingen för hela denna lånerörelse eller endast för vexelbelåningen, hvilket förtjena:' att af Utsk. tagas under särskild pröfning.
Skulle en sådan ränlenedsättning äga rum, loi de denna fond kunna höjas med ytterligare ^ million — emedlertid beräknas endast uppgifna 3 millioner.
Af de för denna discont vid Den i3 Januari f. ra. 85 i83g års slut på depositionsräkning stående 299,279 r:dr äro sedermera 260,000 r:dr öfverförda till allmänna disconten, resten 39.279 r:dr beräknas således såsom qvarstående tillgång, och såsom ytterligare behöfligt låueanslag antecknas således här endast till 55o,ooi r.'dr.
Till nya cassa-creditiv hafva varit på depositions-räkning 400>000 r:dr, deraf 100,000 för Skånska och 300.000 för brukshypotheks-föreningen, men dessa creditiv hafva sällan och endast till mindre belopp varit anlitade, som synes häst deraf, att hela sammanräknade räntan, sorn under 5 år derpå influtit, utgör blott 5,653 r:dr; vid i83g års slut voro endast 16,000 r:dr begagnade.
Förhållandet kan antagas framdeles blifva enahanda, och det är håde obehöflig! och förlust för hanken, att ett så betydligt capital står afsatt utan ränta.
En deposition af 100,000 r:dr vore troligen tillräcklig, helst bruksägares låneoperationer troligtvis snart förminskas, och deras behof af credilivet upphör.
Skulle creditiven hårdare anlitas, blir denna rubbning troligtvis snart öfvergående och den genom sådan ulbetalning ökade sedelstocken af ingen betydelse.
Af dessa medel torde således 300.000 r:dr kunna flyttas till annan räkning och anses såsom tillgång till ny användning.
Bankens tillgångar i obetalla räntor, bokförda värden och för sköttel-, torde blifva balancerade till nästan oförändrade belopp.
Bankens vinst uppgick år 183g till 674,381 r:dr.
Den hör för år 1840 något ökas genom ökad discontering, hvaremot s. k. tillfälliga capitalvinsten något minskas, och den torde således för 1840 kunna antagas till enahande belopp eller 670,000, men genom
Handels-discontens fastighetsbelåningens ökning och beslutet att Handels-discontens hela vinst, utan vidare afdrag till reservfonden, skall tili banken ingå, kommer vinstsumman att under följande åren betydligen förhöjas.
Af Handels-discontens vinst hafva år i83g endast Ö2,63o r;dr ingått i bankens vinslsumma; men efter nya förslaget skulle banken uppbära ränta å 3,000,000 (oberäknad! ränta å 200,000 rtdrs reservfond, som torde betacka förlusterna) eller i5o,ooo r:dr, — således en årlig ökning af 87,370.
— Fastighelsbelåningen, som inbringat 186,5a 1 r:dr, bör, efter fondens höjning till 5 millioner, inbringa 200,000, — således en ökning af 13,47g, hvaremot räntan å Biksg.cont. och silfverlånen minskas med per medium io,5oo rtdr.
Efter denna beräkning, skulle bancovinslen under hvartdera af de 4 åren 1841—44 utgöra 760,349 r:dr, som, med tillägg af 1842 års vinst, gifver för de 5 åren en totalsumma af 3,71 1,3g6 r:dr.
Genom bifall till betänk.
109 hafva B.
St. förordnat, att under följande 5 åren, från och med 1841 t. o. m. i845, skola 2,3i 1,216 rldr med 462,243 årligen till Riksg conloret ifrån banken aflemnas.
Deraf infalla endas 4 afbetalningar, således 1,848,972 r:dr under den tid, t. o. m. 1844, hvarom denna min framställning handlar; när dessa fråndragas lotalvinslsutmnan 3,711,396 r:dr, 86 Den 13 Januari f. ra. så blifver den verbliga vinslbehållningen, som af banken kan förranias, 1,862,424 rldr.
Emot dessa mina beräkningar kan antnärkas, att det är ovissl, om de till ökning af fasligliets-belåningen oell Handelsdisconlen upptagna anslag kunna genast användas, och alt i sådant fall räntevinsten under de första åren blifver mindre; men dels är det ingenting som hindrar R.
St. att tillåta en sådan behållnings qvarblifvande i allmänna
Disconlen, intill dess alt ilen enligt plankan användas, (hvarom jag äfven här nedan väcker förslag), dels är det denna min framställnings ändamål att visa del banken äger öfverskjutande tillgångar, som böra göras fruktbara, och hvarigenom v ilis tsumman skulle betydligen höjas äfven utöfver 1111 beräknade beloppet.
Enligt Irecapitulation af hvad nu blifvit anfördt, äger eller vinner banken under de 5 Aren tillgångar att använda :
Riksg -contorets afbelalningar 44°i000- Afbetalning af lån till corporationer .... 25,000.
D:o af silfverlånen 110,000.
Återföring från disconten 460,000.
Deponerade cassa-creditiv-rnedel 3oo,ooo.
Bancovinst utöfver hvad som till Riksg.contoret aflemnas 1,862,424.
Summa 3,197,424.
Deraf skulle afgå till ökad fastighetsutlåning 436,4?i, och Handels-disconten 55o,ooi.
S:a g86,45i.
Alltså ett öfverskott 2,210,973.