Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen är det sannt, att de moderna statsekonomiska principer, som af flere talare blifvit vidrörde, kunna vara ganska intressanta; men jag tror, att seglationen på delta haf icke bör för närvar:de af oss vågas, emedan tid dertill fattas.
För egen del utgående från den synpunkt, att erfarenheten visat, huruledes inom de länder, der, genom tullagarne, skydd beviljats näriDgarne, desamma uppblomstrat, vidhåller jag denna enkla erfarenhetssats, till stöd för hvad jag tillförene yttrat, och till besvarande af hvad Hr Hjerta anfört.
Denne talare har sagt, att man borde uppmuntra exporten af våra slöjdvaror till Amerika och bereda lättade tillfällen, att derifrån för godt pris erhålla fläsk.
Men det kunde lätteligen hända, alt våra varor icke voro afsättliga i Amerika, i hvilket fall de måste, förgäfves utbjudne, återföras hit igen, under det att åtskilligt fläsk blifvit härstädes försåldt, i anseende till det pris, hvarmed Amerikanaren, särdeles för alt få trafiken i gång, kunde finna för godt att undersälja den Svenske laudtmannen.
Penningeutgiften blefve då till Sveriges nackdel på det hela.
Hr Hjerta har tillika förklarat, att, då inom detta hus man i allmänhet sökt skydda fabriker och näringar, man borde utsträcka denna omtanka derhän, att åtgärder vidtagas, hvarigenom billiga pris på lifsmedel beredas; utan afseende således på om jordbrukarens förmån derutinnan lemnäs åsido.
Jag återigen tror, att, i enlighet med hvad Drottning
Christina vid ett tillfälle yttrade, man bör sä klappa det hvita barnet, att det svarta dervid icke blifver glömdt.
Rättast anser jag att jemväl nu följa det förfaringssätt, som blifvit af flere ledamöter inom detta hus uti många hithörande frågor iakttaget; i det jag speciellt tillika lägger vigt vid detta ädla föredöme, som af åtskilige BondeSt:s ledamöter i detta ärende blifvit gifvet.
Ibland de ledamöter af det Hederv. BondeSt., hvilka med sin reservation beledsagat ifrågavar.-de betänk., bar t. ex. riksdagsfnllmägtigen Erik Pehrsson från Gefleborgs län sålunda sig yttrat: ”Likasom jag håller före, att tull-lagstiftningen bör skydda landtmannanäringarne, så anser jag äfven, att det skydd bör utsträckas till husslöjderne, handtverkerierne, fabrikerne och bergsbruket.
Ty hvar skall landtmannen för sina produkter finna afsättning, om ej till den befolkning, som är sysselsatt med frambringandet af industriens alster.
Ju talrikare och ju mera välmående dessa folkklasser äro, 5 n. 2i 322 Den 2 Juni e. m. desto större blifver förbrukningen af landttnannens produkter, desto säkrare är denne om en lönande afsättning.
Att hjelpa lill att förstöra inhemska industrien, måste jag derföre anse alldeles stridande mot landtbrukets intresse”.
I detta om sann fosterlandskänsla och godt omdöme vittnande anförande med hvad mera deri är framstäldt, hafva till alla delar sig förenat riksdagsmännen Sven Jonsson Appelquist, Skantze, Sandstedt och Gezelius.
Detta bevittnar frihet frän ensidighet i fordringar, för så vida dessa tänkesätt, såsom jag förmodar, delas af det företrädesvis jordbrukande Ståndet i allmänhet.
På samma sätt och i samma förhållande anser jag för öfrigt den, som vill beskydda manufakturerne, jemväl böra lemna landtbruket skydd.
Jag anhåller, att man icke måtte sänka tullen sä våldsamt, som Dtsk. tillstyrkt, utan att man täcktes finna skäligt stanna vid den tullsats, förenämnde reservation förslagsvis innehåller.
Hr Printzensköld förenade sig med Frih. Cederström.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att de Hrr, hvilka yrka, att man småningom skall nedsätta tullen å denna vara, betydligt misstagit sig, ty det är endast sedan 3 år tillbaka som tullen i Sverige varit bestämd till 1 r:dr 16 sk. å fläsk.
Den högsta tullen på denna vara, införd från Finland, hvarifrån all införsel skedde, var först 20 sk. och nu har man föreslagit tullen nära nog dubbelt så hög.
Jag förnyar derföre hvad jag i detta hänseende redan yttrat.
Palmstjerna har missförstått mitt yttrande, då han uppgifvit, att jag skall hafva sagt, att med ett pris af 5 r:dr för fläsk, det alldeles icke skulle löna sig att föda svinkreatur.
Sjelf har jag icke någon erfarenhet i denna fråga.
Jag har endast hört andra uppgifva, att, då priset understiger nyssnämnde belopp, det icke lönar sig, att producera fläsk i jemförelse med fördelen att producerara smör och kött.
Min mening härutinnan är föröfrigt ådagalagd i mitt förra yttrande.
En värd talare här midt öfver har yttrat, att man icke borde fördjupa sig i theoder; som han tycks hafva riktat delta yttrande emot mig, får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att jag alldeles icke fördjupat mig i några theoder.
Jag har endast åberopat erfarenheten från annat land.
Den värde talaren har sagt, att man borde grunda sina yttranden på andra länders erfarenhet i det hänseende, hvarom här är fråga, och vid sådant förhållande ber jag att få åberopa Englands åsigter.
Deremot synes mig den värde talaren hafva begått en liten synd mot den sats, han framställt, då han sjelf otvifvelaktigt framkommit med en theod, uti det yttrande som han citerat efter Drottning Chtistina, ty det var icke , någon erfarenhetssats i det förevar:de ämnet ulan en theoretisk sats.
Samme värde talare har äfven förmenat, att det exempel jag citerat i fråga om nedsättning i tullen af fläsk icke skulle vara fullkomligt rikligt, emedan det skulle kunna hända, att
Amerika väl ville införa fläsk hit men icke taga vårt jern i utbyte.
Den 2 Juni e. m. 223 Härvid torde jag få erinra, alt den värde talaren icke synes hafva riktigt begrepp om vilkoren för handeln, särdeles emellan platser, som ligga aflägse från hvarandra, ty det kan omöjligen på längden löna sig att föra ett lands produkter till det andra, med mindre än man får återfragt tillbaka.
Under nuvar:de konkurrens, heror nemi. möjligheten att kunna sälja ett lands produkter i ett annat land naturligtvis hufvudsakligen derpå, att varorna kunna transporteras lill försäljningsorten till sä billigt pris eller för sä billig frakt.
Men för att erhålla en sådan billig transport, är äfven nödigt, att de fartyg, som åtaga sig densamma, skola, för att komma ut dermed, hafva hopp om att få någonting att föra tillbaka.
Då åtskilliga landtmän yrkat, att tullen måtte nedsättas till 1 r:dr, och Hr Printzensköld häruti instämt, så får äfven jag instämma i denna anhållan, på det att propos. i ämnet desto förr må kunna göras.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan numera de ledamöter, som yrkat bibehållande af den i 1845 års taxa stadgade införseltull, hade derifrån afstått, endast 2:ne förslag återstodo, nemi. bifall till Utsk:s tillstyrkande att tullen å fläsk måtte nedsättas till 36 sk. och Gr.
Sparres förslag, att densamma mätte bestämmas till 1 r:dr pr Lg; hvadan Hr Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle Utsk:s tillstyrkande.
Härvid ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o.
Ad. ansåge införseltullen å fläsk böra bestämmas till 1 r:dr pr Lg, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Jag tager mig friheten i största vördsamhet hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm., i anseende till den långt framskridna tiden, ville föreslå Ståndet att efter slutad votering åtskiljas.
Uppå Hr Gr. o. Landtm:s i anledn. häraf nu framställda propos., lemnade R. o. Ad. sitt samtycke till åtskiljande af plenum efter slutad votering.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter. propos.:
Den som bifaller att, såsom Bevilln.Utsk. föreslagit införseltullen å fläsk nedsättes till 36 sk.
Lg, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. införseltullen å fläsk böra bestämmas till 1 r:dr Lg. 21* 324 Den 2 Juni e. m.
Nej — 19. H. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ Gil 11 e. m.
In fulem protocolli, Albert Munck.
Lördagen den 3 Juni 1848.
Företogs val af Bänkman inom 13:de Bänkm:s-afd:n efter N:o 743.
Hr Björnstjerna, Johan Magnus; och befunnos dertill hafva blifvit utsedd: N:o 833.
Hr Werdenhoff, fullm.
N:o 13, ang:de Tullbevillningen; hvarvid bland de punkter, hvaröfver B. o. Ad. förbehållit sig att serskildt besluta, nu förekom.
17:de punkten, ang:de artikeln garn.
Efter uppläsning af första delen af Utsk:s utlåt, i denna punkt, ronde ofärgadt bomullsgarn, yttrade Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Jag hemställer om ej läsningen kunde få afbrytas här; och om man ej kunde särskildt få företaga frågan om det ofärgade bomullsgarnet?
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad. ansåge den återstående delen af Utsk:s, ronde artikeln garn afgifna förslag icke behöfver uppläsas innan beslut ronde ofärgadt bomullsgarn blifvit fattadt, ropades ja, hvarjemte Hr von Hartmansdorff yttrade:
Då jag förmodar att det öfriga garnet ej borde komma under öfverläggning, så anhåller jag att denna sort nu måtte företagas.
Den 3 Juni f. m. 325 Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr von Hartmansdorff begärt, att den nn upplästa delen af ifrågavande punkt, måtte få serskildt förekomma, de öfriga delarne af denna punkt skulle blifva serskildt föredragne.
För mindel, vill jag visserligen icke bestrida den nedsättning som här är föreslagen; men jag vill likväl fästa Ståndets äppraärksamhet derpå, att 7,365 r:dr derigenom förloras.
Det är kändt att i vestra delen af riket äfvensåväl som vid Östersjökusten linnas högst betydliga fabriksanläggningar för bomullsgarns tillverkande.
Med afseende å detta förhållande föreslog 1S45 års Bevilln.Utsk. den lull, som nu är gällande.
Man höjde tullen på sådant garn soiu af de här i riket befintliga fabrikerna kunde produceras, under det att man åter sänkte den på sådana garusorter, som härstädes äro behöfliga men ej kunna till erforderlig myckenhet tillverkas.
Nu deremot har Utsk. sammanfört de olika sorterna till en enda tullsats, ulan att jag, för min del åtminstone, finner skäl vara förhanden för en så beskaffad åtgärd.
Man må väl medgifva, att det leder till beqvämlighet vid garnsorternes tullbehandling, dä de alla äro ställda under en och samma rubrik.
Men då hvarje garnsort, allt efter sin finhet, är försedd med olika nummer, som ger en lika tydlig som säker anvisning huru tullbehandlingen bör ske, sä ser jag sannerligen icke något behof af den föreslagne ginvägen för att derigenom underlätta tulltjenstemännens möda.
Det är af större vigt, att skydda bomullsspinnerierne här 1 landet, och derföre tillstyrker jag att 1845 års tulltaxa må i lörevar:de fall fä förblifva gällande.
Jag deremot tillstyrker Utsk:s förslag.
Det är notoriskt alt bomullsspinnarne hafva en mycket hög vinst på sin rörelse under närvarrde förhållanden.
Det är äfven kändt att husttiten mest begagnar bomullsgarn, enär de väfvare som linnas, i södra Westergöthland syunerligast, begagna bomullsgarn, och att de sålunda hafva fördel af att garnet hålles i sä lågt pris, som med spinnerifabrikernes bestånd och behöriga fördel är förenligt.
Dä en lull af 5 sk. är mycket väl förenlig med spinneriernas fördel, ehuru derigenom ej tillskyndas dem en sä öfverdrifven vinst, som 6 sk:rs tull måhända skulle gifva; så vågar jag tillstyrka den tull som Ulsk. föreslagit, fullt öfvertygad derom, att bomullsspinnerierna i alla fall äro ganska väl lönande.
Jag har sökt alt göra mig någorlunda underrättad om detta förhållande, och då det inom Östergöthland nu finnes 2 spinnerier, har det ej varit mig svårt att inhemta underrättelse i delta afseende.
Hr Wästfelt, Nils: Med Frih.
Palmstjerna förenar jag mig.
Hr von Hartmansdorff har äfven talat i samma anda, och jag är öfvertygad om, alt han haft så väl fabrikanterna som väfveriyrket i åtanka.
Hr Printzensköld deremot fortgår pä samma 326
Dea 3 Jani f. m. sätt i dag, i afseende på de fattigare, som i går i afseende på de rikare; lian vill ej unna dem den fördel, som naturligtvis genom denna nedsättning skulle komma dem till godo.
Vid ett tillfälle, för ej så långt tillbaka, upplystes af en ledamot här på detta ram, huruledes bomullsväfuaderna inom de provinser, der sådana förfärdigas, hufvudsakligen tillverkas af de fattigare, som ej kunna bestå sig förlager utan i detta afseende mäste ligga i händerna på de förmögnare, som uppköpa garnet, hvaraf väfnaden tillverkas.
Det ligger således klart i sakens natur att de fattigare ej vinna något pä den lägre tullen, enär de i alla fall få hvarken mera eller mindre än sin arbetsförtjenst; den öfriga vinsten tillfaller alltid förläggaren.
Man talar hår örn den öfverdrifna vinst fabrikanterna nu skola skörda; och det saknar icke sin märkvärdighet alt se med hvilken ifver man missunnar dera nära nog all slags fördel af den rörelse de idka.
Ty sä snart det lyckas en fabrikant, i följd af gynnsamma konjunkturer, eller på annat lofligt sätt, alt förtjena något, om än aldrig sä litet, mer, än som anses åtgå för hans tarfligaste bergning, eller tror man blott, att så sig förhåller, så heter det straxt:
Han beskattar mer än skäligt är dem, som behöfva hans tillverkning; på deras bekostnad blir han bottenrik; och är det väl dä billigt alt man åt honom skall fortfarande bibehålla det skydd, lian hittills åtnjutit?
Man glömmer dock härvid, att hvad fabrikanten förvärfva!’, det betalar han till större delen ut på andra vägar, hvarigenom äfven den fattige får förtjenst.
Man ser t. ex. här i Stockholm huru af dessa fabrikanter uppföras byggnader, sorn äro en verklig prydnad för hufvudstaden, hvilka företag sprida arbetstillfälle och arbetsförtjenst åt många håll till nytta och båtnad för så väl den enskilde som det allmänna.
Men hinner blott afunden att sätta fabrikanterne sjelfve pä svältkur; så blir det också slut med möjligheten för dem, att i sin ordning bereda förtjenst åt andra.
Detta besinnar man icke, ehuru det ej behöfves serdeles skarpsinnighet, för att kunna inse, att just derigenom att fabrikanten lemnäs tillfälle alt förtjena, just derigenom kan han ät en mängd handtverkare i andra grenar bereda förtjenst; och att det sålunda är icke blott billigt utan af högsta gagn för samhället att fabrikanterna kunna något förvärfva.
För min del anser jag således de nuvande tullbestämmelserna på bomullsgarn ingalunda vara sä höga alt ju icke, i fall de komma att bestå, den fattige arbetaren, som sysselsätter sig med bomullsväfnader hädanefter som hittills kan på lagligt sätt vinna tillräckligt för sin bergning.
Jag ber att få understödja den åsigt, som af Frih.
Palmstjerna blifvit uttalad, .lag tror, i tillägg dertill, att den minskning i inkomster som derigenom skulle tillskyndas
Staten, och som en värd talare här uppgifvit till något öfver 7000 r:dr, att denna minskning i sjelfva tulbestämmelsen, skall återvinnas genom den deraf uppkommande förökningen i Den 3 Juni f. m. 327 importqvantiteten; hvarigenom äfven ökad förtjenst tillskyndas idkarne af den husslöjd, hvartill detta bomullsgarn användes.
Väl har man sagt, att de fattigare väfrarne ej skulle vinna något härpå, emedan de i alla fall skulle få hvarken mer eller mindre, än den bestämda dagspenningen; men, förutsatt äfven alt dessa arbetare, hvar för sig, ej få mera, så, då man vet att de personer, som drifva förlagsrörelsen, deruti hafva nedlagt sina kapital, så synes mig ganska klart, att dessa personer skola, till följd af uedsättningen i priset på råämnet, genom samma kapital kunna åstadkomma en utvidgad rörelse, och derigenom bereda förtjenst ät ett större antal af den allmoge, som deraf är i behof.
Jag är ingalunda bland deras antal, som missunna fabrikanterna en skälig vinst; men jag erkänner öppet, att jag unnar ändå mer denna förtjenst åt den mängd behöfvande allmoge, som sysselsätter sig pä landet med denna husslöjd.
Alt, såsom stöd för sin åsigt om det rätta uti fabrikanternas stora vinst, åberopa de stora stenhus som de bygga, och att denna stora vinst bereder ökad arbetsförtjenst åt handtverkarena; det erinrar nog mycket om Malthus bekanta theori om luxen, att den nemi. skulle vara nyttig derföre att den bereder föda eller ämne till förtjenst ål andra personer.
Det är dock klart och säkert att, om dessa samma kapitaler användas till produktiva företag, att de då användas vida bättre, och med större förmån för de fattigare klasserna, än när de blott användas på en onyttig eller s. k. tärande lux.
Då nu öfverläggningen, rör:de ofärgadt bomullsgarn, förklarades vara fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföl le, atl, såsom Utsk. föreslagit, å ofärgadt bomullsgarn, under en rubrik, sattes gemensam införseltull af 5 sk. pr ropades starka ja, jemte några nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande.
Jag förmodar att den som begärde artikeln ”garns” uppförande på förteckningen å de artiklar, som skola utgöra serskilda föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, dermed egentligen afsåg det slag, hvarmed öfverläggningen nu är slutad.
Jag hemställer derföre till H. Ståndet, huruvida ej, i händelse ingen ledamot nu till öfverläggning begär någon serskild artikel af dem, som finnas under rubriken ”garn”, R. o. Ad. skulle vilja för de öfriga antaga 1845 års taxa?
Jag anhåller alt R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s på K.
M:s propos. grundade förslag i denna del.
Häruti instämde Frih. Hamilton.
Vid nästan alla artiklar begäres af någon ledamot att 1845 års taxa måtte vidblifvas.
Jag anhåller derföre, alt jemte Bevilln.Utsk:s förslag, 1845 års taxa mätte uppläsas, på det att man derigenom må vinna en redigare öfversigt af det hela. 328 Dea 3 J u ni f. m.
Sedan härefter återstående delarne af artikeln garn i såväl Utsk:s betänk., som 1845 års tulltaxa blifvit uppläsen, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag anhåller att, för fullständighetens skuld, 1845 års tulltaxa mätte blifva uppläsen äfven i hvad som angår ”bomulls- och linnetråd”.
De i 1845 års tulltaxa vidtagne bestämmelser för bomullsoch linueträd, blefvo i anledn. häraf uppläste, hvarefter Frih. Cederström, Claes Rudolf, anförde:
Täta lluctuationer uti lagstiftningsväg äro, enl. min tanka, i allmänhet taladt, serdeles skadlige och böra alltså undvikas, derest icke alldeles öfvervägande skäl föranleda till en motsatt åtgärd.
Den orsak som här gjort sig gällande till föreslående af en märkbar ändring, mätte vara det välstånd, hvartill spinneriernas egare lyckats sig uppbringa.
Det är visserligen ett här i Sverige ej sällan spordt förhållande, att raan ej väl unnat någon näring att uppkomma, och vinna någon framgång, förr än man genast vill åter undertrycka densamma.
Mig synes dock ingalunda vara välbetänkt att gifva efter för nämnde rigtning, helst man med detsamma skulle beröfva statsverket den större inkomst, detborde erhålla förmedelst den högre tullen.
Må raan ej mot mig invända att, då det bär endast är fråga om en nedsättning af, i ena fallet 1 sk., i det andra 4 sk., det ej skulle betyda mycket i det hela; ty pä stora qvantileter gör det ganska mycket; och spinneriegarne. som hoppats att man, just i följd af deras mödosamma sträfvande att upprätthålla sin näring, skulle finna skäl att befordra densamma, de gå kanhända snart under, om R.
St. nu samtycka till ett sådant stadgande, sorn Bevilln.Btsk. föreslagit
Jag får på dessa skäl vördsamt föreslå att R. o. Ad. måtte vidblifva 1845 års tulltaxa i detta hänseende.
Hr Printzensköld: l)å under den rubrik, somnuafhandlas, jemväl artikeln ullgarn är inbegripen, sä torde det tillåtas mig att få uppläsa hvad som blifvit anfördt af en reservant, hvilken måhända eger mera sakkännedom än någon af oss närvande.
Det är nemi. klädesfabrikanten i Norrköping riksdagsfullmäktigen Hr Bergvall, som yttrar sig på följande sätt: ”A ”ullgarn” har Utsk. tillstyrkt en införselafgift af 8 sk. fä för ofärgadt och 12 sk. pr
U för färgadt garn.
När Utsk, samtidigt föreslagit tullen å finare ull till 6 sk. &, och den införda ullen, vid fabrikstvätlningen, förlorar 30 å 40 pcocent i vigt och äfven derutöfver, så uppkommer härigenom den orimligheten att införselafgiften å ullen, råämnet, blifver högre än tullen å det ofärgade garnet eller fabrikatet.
Jag anmärker endast denna orimlighet, utan att vidare uppehålla mig dervid”. R. o. Ad. torde häraf finna, huru conseqvent Utsk. gått tillväga i afseende på tullbestämmelserna.
Vid 1845 års riksdag sökte man aft i detta fall nå den rätta medelvägen.
Man hade äfven då upplysningar af Norrköpings riksdagsfullmäktig medde - Den S Juni f. m. 329 lade, och man kom till det resultat som 1845 års tulltaxa innehåller.
Nu har 1848 års Bevilln.Utsk. bibehållit 1845 års tull på grof ull och nedsatt tullen endast på den fina ullen med 2 sk. pr U.
Det må då väl frågas:
Står delta i rättvist förhållande till den tullnedsättning, som Utsk. i afseende å alla garnsorterna tillstyrkt?
Svaret kan ej blifva annat än nej; och anhåller jag således vördsamt att 1845 års tulltaxa i detta hänseende mätte bibehållas.
Då artikeln ”ull” förekom, beslöt R. o. Ad. alt uppskjuta densammas afgörande; hvarföre, och då tullen pä ullgarn är i väsendtlig mån beroende af tullen på ull, jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. måtte för godt finna att uppskjuta artikeln ”ullgarn” iutill dess artikeln ”ull” blifvit afgjord.
I det yrkande, som blifvit framstäldt af den siste värde talaren, ber jag att fä instämma.
I annat fall hade jag nödgats bestrida en värd talares yttrande här, på den grund, alt man ej visste huru med artikeln ”ull” kunde komma att gå.
Jag är bland dem som önska nedsättning i tullen pä artikeln ”ull”.
Men då den siste värde talaren föreslagit en medel väg i detta hänseende, så instämmer jag gerna deruti.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge pröf ningen af artikeln ullgarn böra uppskjutas tills R. o. Ad. fattadt sitt beslut i afseende på väfnader.
Enär nu endast återstå linneoch bomullsgarn samt träd, så anhåller jag att Ståndet måtte fästa uppmärksamheten derpå, att del är olika föremål, hvaröfver man går att besluta, nemi. dels öfver linnegarn, dels öfver bomullsgarn, dels om olika slag deraf såsom färgadt och ofärgadt, dels äfven om träd.
Man kan derföre icke lämpligen företaga dessa ämnen pä en gång, med mindre man följer samma system för dem alla.
För min del anhåller jag här, likasom i allmänhet och från början, att R. o. Ad. täcktes bibehålla 1845 års taxa i alla dessa hänseenden, med undantag af hvad Ståndet beslutat uppskjuta till vidare afgörande.
Jag gör delta förnämligast med afseende å skydd för inhemska näringar, och dernäst för att hindra den minskning i inkomster, hvilken kan följa af en förändring.
Cederström har redan antydt huru osäkert det är för en hvar som i detta land nedlägger sina kapital i fabriksrörelse, då han ej kan beräkna att tulltaxan gäller längre än 3 är, och knappt så länge; hvarigenom han ofta ej hinner att få sina byggnader färdiga, förr än nian förändrar den tulltaxa, hvarefter han beräknat sitt företag.
Han har sålunda förspillt sin möda och sin förmögenhet.
På detta sätt uppmuntras ingen att våga något i denna väg; tvertom, förhoppningarne nedslås.
Jag anhåller således att R. o. Ad. måtte bibehålla 1845 års taxa.
Jag har redan hemställt att R. o. Ad. 330
Den 3 Juni f. m. mätte bifalla (Jtsk:s förslag grundadt på K. M:s propos., och jag hemtar mitt skäl deraf, att jag anser garn egentligen vara ett råämne, hvaraf åtskilliga fabrikater förfärdigas; och att man sålunda ej bör fördyra detta råämne för dem, som sysselsätta sig med itrågavande tillverkning.
Lika rätt till skydd, lika rätt till minskning i utgifterna bör äfven den hafva, som begagnar garn till sin fabrikation; således bör man ej till skydd för garnfabrikanten ensam, fördyra garnet för dem som redan begagna detsamma för sin tillverkning.
Jag tror dessutom att den här föreslagna tullen alldeles icke är så låg, att icke fabrikanten derigenom har tillräckligt skydd.
Det förhåller sig med garn såsom råämne för väfnad, som det förhåller sig med stångjern såsom råämne för mindre jernarbeten.
På samma sätt som stångjernssmidet är en varuförädling, hvilken underhåller en myckenhet arbetare och bruksegare, likaså försörja spinnerierna och tvinnerierna en mängd arbetare och fabriksegare.
Det är för att upprätthålla dessa sednare jemte väfverierna, som jag vid detta tillfälle tillstyrker bibehållande af 1845 års taxa.
Om fabrikanternas, här så mycket omtalade, vinst ej skedde på andras bekostnad, så vore den dem gerna unnadt; och den missunsamhet mot fabrikerna, hvaröfver Hr Printzensköld så mycket talat, tror jag för min del visserligen ej eger rum.