Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afsedt ändamål att förminska brännvinstillverkningen inom Riket, föreslår Utsktn alt bestämma bränningstiden endast till tre månader af äret, med en hvar lemnad rättighet att dertill begagna hvilken af de 5 första och de 3 sista årets månader som helst, samt att anmäla sig till brännvinsbränning äfven för i eller i månader, i förhållande hvarefter beskattningen skulle komma att beräknas.
— Bränningen var i början af det halfva sekel denna handtering åtföljt jorden obegränsad i hänseende till tiden, blef sednare antagen till 8 månader och sednast fastställd till 6 månader.
Ofvanberörde ändamål, nemi, all den förminskning i till— verkningsbeloppet, consumtion och efterfrågan af varan möjligtvis medger, kan, efter min förmening, säkrast vinnas genom bränningsterminens bibehållande vid 6 månader, och 8 H. 5o 3g4 Den 27 Juni f. m. säkrare än med 3, genom dess inskränkande till 4 månader, hvilket sednare dock redan är ett ganska stort, om ej alltför stort afbrott emot förr.
Men, vill man gå ända derhän att förkorta terminen till allenast 3 månader, skall man utan tvifvel begå ett äfventyrligt misstag, som, bland annat ondt, måste föranleda, att utsigten till vinst genom förmodad prisförhöjning å brännvinet, fastän troligen illusorisk, dels uppmuntrade innehafvare af stora jordegendomar att frånklyfva och försälja eller utarrendera lotter deraf, då, i stället för en brännvinspanna af högst tillåtna pannerymden, 2tne sådana kunna begagnas, äfvensom innehafvare af flera särskilda egendomar, hvilka hittills utöfvat bränning på endera af dem, att'anlägga flera brännerier, och dels öppet manade hvar och en, som dertill ägde insigt och förmåga, att genast anskaffa och, begagna alla de hjelpmedel, konst och industri i sednare tider uppfunnit och vidare lärer uppfinna, för att fortskynda averkningen och öka produeten, hvarmedelst ett betydligare brännvins-qvantum sannolikt skulle tillkomma under 3 månaders bränning, än annars under 4 månaders, — ja till och med under 6 månaders afverkningstid, isynnerhet som de tillika föreslagna höga afgifterna samtidigt nästan skulle tvinga till vidtagandet af sist omförmälda åtgärder för alla större verk.
I begge dessa hänseenden motverkar således förslaget nog uppenbart den förutsatta afsigten dermed.
Detta är likväl blott en missräkning, som skulle drabba de mera bemedlade.
Men emedlertid, om föreslagna inskränkningen lill 3 månader godkändes, blefve ofelbart följden deraf, att den allmoge i åtskilliga delar af Riket, hvilken såsom binäring nu idkar brännvinsbränning för afsalu med små lyftpannor af enkel sammansättning, och hvilken allmoge hvarken förmår tillegna sig nämnda uppfinningar eller förstår tillämpa dem, eller eljest kan fortskynda afverkningen utöfver ett visst mått, måste till en början förlora på inskränkuingen, efterhand afstå från samma sin binäring och slutligen bringas i obestånd, ohjelpligen, derest annat näringsfång ej kan substitueras, hvilket, efter hvad förut är antydt, icke låter sig göra uti vissa trakter af Elfsborgs län.
Något tillfälligt godt, fastän ej motsvarande detta djupt ingripande onda, kunde dock måhända vinnas, om Utsktn, som åsyftat att utrota den verkliga hushehofsbränningen, hade conseqvent hållit sig vid ide'en derom och tillstyrkt, att hvar och en jordbrukare, som åstundar bränna brännvin, borde anmäla sig oell betala afgift för hela terminen; men när Utsktn föreslagit, att af de 3 bränningsmånaderna, en, två eller alla skola få väljas bland åtta namngifna månader på året, synes mig att Ulsktn äfven förfelat detta syfte och med ena handen nedrifvit hvad det med den andra uppbyggt; ty det ar klart, att mindre jordbrukare kunna finna sin räkning vid att anställa forcerad bränning för husbehof under en månads tid med för den Den 27 Juni f. in. 395 belöpande afgift, ehuru calculen ej bär sig, om de skulle betala afgiften för alla tre månaderna; och på sådant sätt hafva följaktligen Utsktn jemförelsevis gynnat husbehofsbränningen med småpannor, hvilken af mången anses vara den relativt skadligaste, under det salubränningen med sådana pannor blifvit för den allmoge, som deraf hcrutar sitt uppehälle, mer än tillbörligt kringskuren.
I fråga om föreslagna brännings-afgifterna, erkänner jag öppet mig sakna den kännedom af de olika brännings-apparaternes verkan och mäktighet, som skulle sätta mig i tillfälle alt bedömma uppgjorda classilicalionens mer eller mindre riktighet classerna emella.n.
Att åter samma afgifter äro i allmänhet allför dryga, kan något hvar inse; ocb jag delar meningen så väl derom, som om mycket annat, uttryckt i de reservationer, Frihtne Oxenstjerna, Klingspor, Friesendorff och Raab, Contractsprosten Nibelius och Riksdagsfullmäktige af BondeSt.
Larsson och Ephraim Larsson från Elfsborgs län, Jon Olsson från Gefleborgs län, J. O. Widegren och Anders Trysen från Östergöthland, Anders Larsson från Westerås län, Matts Pehrsson från Stockholms län och Ola Jeppsson från Blekinge län afgifvit vid Utskottens betänkande.
Särskildt tror jag mig likväl kunna och böra yttra, att, då jordbrukande allmogens brännvinsbränning, vanligtvis utöfvad med smärre redskap af den enklaste sammansättning, städse varit lindrigare beskattad, än bränningen med större och fullkomligare redskap, hvarvid afseende tillika lärer fästats å jordbrukets öfriga bördor och onera, som, ännu oförändrade, till det mesta drabba allmogen; så synes man ej heller nu böra liknöjdt förbise allmogens häfdvunna anspråk i detta fall, hvilket dock Utsktn gjort, när t. ex. de föreslagit, att en 10 kannors enkel lyftpanna, förut vid 6 månaders bränning beskattad till 1 r:dr ii sk., hädanefter skulle vid 3 månaders bränning beskattas med 9 rtdr, samt en 20 kannors lyftpanna, som för 6 månader dragit 4 '.'dr i skatt, skulle hädanefter beskattas med 37 rtdr 24 sk. för allenast 3 månaders bränning, hvilket, relativt till afverkningstiden, skulle öka beskattningen för den förra nära i5 gånger och för den sednare nära 19 gånger mot hvad vid i835 års riksdag bestämdes och ännu gäller.
Af uppgifven anleda., att erfarenheten visat det personer icke sällan af obetänksamhet anmäla sig till brännvinsbränning, utan alt taga i beräkning den deraf utgående skatt, samt till förekommande af de förluster, som
Staten redan i detta afseende fått vidkännas, hafva Ulsktn föreslagit, att brännvinsbrännings-afgifterna skola förskottsvis erläggas, nemi. vid mantalsskrifningstillfället, året förut (jemför pag. 10).
Mig tyckes att H.
Utsktn härvid, af omsorg för de obetänksamma— som, derest de i ofvanförmälda fall verkligen finnas, dock höra till undantagen, — nog mycket förbisett 3g6
Den 27 J u n i f. m. mängdens eller alla öfriga jordbrukares rättigheter och intressen.
Skatter i allmänhet ä rörelse och näring, ja till och med consumtionsafgifter, utgöras icke förskottsvis, ulan någon gång efterhand under sjelfva skatteåret, men merendels året derefter, vare sig alt de utgå till Staten eller communen; och den hittills åtnjutna förmånen att afbörda påförd bränningsafgift i lika ordning, bör ej skäligen kunna indragas, isynnerhet sorn, hvad den obemedlade eller mindre bemedlade jordbrukaren angår, han vanligen icke ännu, vid den tid mantalsskrifningen pågår, haft rådrum att genom försäljning af jordbrukets öfverskotts-produeter, eller annorledes, förskaffa sig penningar, efter det han ej långt förut måst aflöna sitt tjenstefolk och bestrida andra för skördens inbergning och tillgodogörande nödiga utgifter.
Erläggandet förskottsvis af bränningsafgiften, i ändamål att förekomma förluster för statscassan, synes mig dessutom vara en obehöflig försigtighet; åtminstone bär jag mig icke bekant, att några sådana förluster af synnerlig betydenhet inträffat.
Men skulle de än någon gång hafva ägt rum, anser jag dock icke äfventyret vara så stort, att man, till undvikande deraf, bör frångå de principer i allmänhet, hvilka hittills varit antagna och äfven hädanefter torde blifva gällande, med afseende på skatters afskrifvande vid bristande tillgäng.
Dessutom är fara värdt, att de svårigheter, förslaget i denna del innebär, med afseende på uppbördscontrollens handhafvande, skulle, om detta antoges, komma att medföra vida större förluster på annan väg.
Fastän jag, i följd af det föregående, nödgas för min del ogilla 11.
Utsktns förslag och tillstyrkanden i det hufvudsakligaste, hyser dock äfven jag den mening, att allt hvad som, med moget afseende på brännvinsbränningens ursprung, utveckling och närvar, ståndpunkt, samt på folkets behof och fordringar, de der icke med ens kunna upphäfvas och afvisas, möjligen kan varda tillgjordt, för att efter hand inskränka brännvinstillverkningen och förbrukningen, också bör ske, medelst en förbättrad lagstiftning i sådant ändamål.
Jag kan likväl, oberäknadt öfriga redan antydda svårigheter och betänkligheter, som dervid möta, icke förgäta att täta förändringar i slika ekonomiska anstalter äro, i och för sig sjelft, ett verkligt ondt, som icke utan nödtvång och med visshet om något bättre, än det beståndande, bör landet påföras; och, med hänsigt till brännvinsbränningen, måste hvarje ingripande förändring särskildt åstadkomma betydliga kostnader för bränningsredskapens inrättande derefter, och andra enskilda förluster genom felslagna beräkningar på det förut beståndande, hvilket en talrik och öfvervägande mängd af landets jordbrukare lagt till grund för deras hushållning.
Det är fördenskull min på här anförda förhållanden och omständigheter stödda öfvertygelse, att brännvinsbränningen, fästad såsom hitintills vid jorden, I) c 11 27 Juni f. m. 397 bör få utöfvas företrädesvis under sex, men aldraminst under fyra på hvarannan följande månader af året, nemi. i förra fallet från och med början, samt i sednare fallet från och med medlet af November, med hufvudsakligen oförändrade föreskrifter om redskapens beskaffenhet, om anmälan vid mantalsskrifningarna till bränningsrättigheiens begagnande, med mera dit hörande, och om afgiftens erläggande i allmänhet vid de vanliga uppböidsslämmorna; och hvad bränningsafgifternas belopp beträffar, så, .utan alt ingå i något särskildt omdöme öfver de sammansatta större bränningsredskapens rätta och ändamålsenliga classification och beskattning efter deras relativa verkan och mäktighet, föranlates jag allenast vördsamt yrka, att bränningen med enkla redskap af 200 kannors rymd och derunder, bedrifven på vanligt sätt, eller med eld, måtte beläggas med en lindrig afgift, högst uppgående till dubbelt emot hvad som för dylika smärre och enkla redskap nu erlägges, och sådant antingen brännvinsbränning skulle hädanefter få utöfvas under sex eller under fyra månaders tid af året.
Vid förslaget till förändrade föreskrifter angrde grun der och villkor för brännvinsbränningens utöfning samt afgiften derför, får jag särskildt anmärka följande:
Enligt 1 art.
1 §:n af K. förordningen den 19 Juni 1835, och, såsom jag vill minnas, jemväl efter förra författningar i ämnet, har brännvinsdislillering under bestämda brärmingstiden tillåtits för dem, som varit till brännvinsbränning berättigade; hvarförutan det ankommit på K.
M:s nåd. pröfning i hvarje full, huruvida och på hvad villkor omdistillering af rått brännvin fått på andra tider af året och för andra personer, än de till brännvinsbränning berättigade, under särskild controll tillåtas.
Som detta sednare undantag blifvit uteslutet från förslaget, torde meningen vara att det ej vidare skall äga rum.
Men då, efter min tanke, nödvändigt är, att detsamma bibehålies, så att rått brännvin må kunna, hädanefter såsom hittills, konstmessigt renas och förädlas genom distillering, hvilket både i Stockholm och annorstädes utgjort och utgör en särskild från brännvinsbränningen afskiljd näringsgren, som för uppfyllande af behofvet af finare brännvin och likörer snarare bör utvidgas än undertryckas, är jag föranlåten yrka, att nödiga bestämmelser i detta ändamål måtte inflyta uti blifvande nya förordningen om brännvinsbränning, med hvad dertill hörer.
I § 2.1 af förslaget förekommer: ”Beträdes justerare "att hafva orätt stämplat brännvinspanna eller i stämp el i n g s be t y g e t hänfört b rännvinsb rännings re d”skap till lägre dass än hvartill den rätteligen ,Jhörer, skall han böta 33 r:dr 16 sk. b:co och derjemte "dömmas tjensten förlustig eller på längre eller kortare tid "från utöfningen deraf skiljas, allt efter domarens pröfning, 3y8 Den 37 J u n i f. m.
"huruvida förseelsen härrört af uppsåt eller af större eller ”mindre vårdslöshet.” Jemför man härmed § 20, så finner man föreslaget, att innehafvaren af brännvinsbränningsredskap skall, vid ofvanförutsutta händelser, vara från allt åtal i afseende på dess beskaffenhet fri, derest den finnes i oförändrad enlighet med justerarens betyg, och ej stå annat äfventyr, än alt för löpande året påföras den högre afgift, som för redskapens högre class i tariffen finnes bestämd.
Huru åter med ansvarsskyldigheten förhållas skall, när redskapen skulle vara olika mot justerarens betyg, derom saknar man hvarje stadgande
Hvad beträffar oriktig stämpling af brännvinspanna, är ofvanföreslagna ansvarsbestämmelse derom rättsenlig, i så måtto, som den otvunget följer af den lagliga ansvarighet, justerare åligger för alla justeringsbefattningen tillhörande göromål ; men när Utsk:n velat påbörda justeraren, som vanligen är en stundom yngre landtmätare, ansvaret för bränningsredskapens hänförande till behörig class, — en åtgärd, som icke har gemenskap med hans yrke, eller kan grundas på den kännedom han i och för detsamma varit skyldig sig förvärfva — synas Utsk:n hafva öfverskridit billighetens gräns och tillika felat mot den enkla rättsprincip, att icke någon bör och kan böta för annans förgörelse.
Jordägares rättighet är att bränna brännvin och dervid välja bland de i författningen tillåtna redskap, samt hans skyldighet att anmäla sig dertill, med uppgifvande af den redskap han vill begagna; hvaraf lärer följa, att han ensam är rätter målsägare, och att det ansvar, som kan böra stadgas för oriktig uppgift 0111 redskapens beskaffenhet, mäste honom obetingadt åligga.
Bland nödiga föreskrifter saknas i förslaget alla de, som, upptagna i 4:e a,'t* <835 års K. förord n., skola be stämma atig:de ansvaret för öfverträdelse af hvad rörtde brännvinsbränningen varder i allmänhet förordnadt.
Jag förmodar II.
Utsktns afsigt vara, alt i hänseende till dessa oumbärliga föreskrifter göra särskild anmälan, i sammanhang med förslaget lill reglementariska stadganden om brännvinsförsäljning och utminutering, fastän sådant ej blifvit uttryckligen antydt i Utsktns förevar, betänk.
Emedlertid får jag vördsamt erinra, att så val i Utsktns redan algifna förslag till förändrade föreskrifter angtde grunder och villkor för brännvinsbränningens utöfning, samt afgiflen derför, som än mer uti ofvanförmälda tillämnade förslag till reglementariska stadganden, ingå flera bestämmelser, sorn öro af natur att antingen utgöra civil-lagslif tning eller tillhöra Konungens ekonomiska lagstiftningsrätt; och synes mig fördenskull angeläget, alt H. Utsktn, med urskiljande af allt hvad som finnes vara af sådan egenskap, derå fästa R. 11.
Sits uppmärksamhet, till grundlagsenlig behandling.
D c 11 27 Juni f. m. 3 99 Slutligen, och på det H. Utsk:n måtte kunna taga detta mitt anförande i behörigt öfvervägande, anhåller jag nu vördsammast om återremiss af föredragna betänkandet.
Hr von Röök, Gust., anförde skriftligen:
Det finnes icke något så förstörande för ett land, som att ofta förändra ekonomiska författningar oell bland dessa hufvudsakligen de förordningar, som angå eller äro ingripande uti och beroende af landlbrukets välstånd.
Våra nästan vid hvarje riksdag förändrade författningar om brännvinsafverkningen bevisa uppenbart denna sats.
Alt Svenska jordbruket stått och slår i ett slags oskiljaktigt samband med brännvins-afverkningen, lärer icke kunna bestridas.
Denna handtering, förståndigt begag nad, är ovillkorligt nyttig för jordbruket.
Den lemna»- landtmannen tillfälle att förädla spanmål och potates samt anskaffa för vissa kreatur ett gödnings- och födoämne af dranken, hvars värde theorier ännu ej hafva kunnat fullkomligt vederlägga.
Sveriges allmoge, som är den talrikaste folkclassen och äger Sveriges mesta jord, skulle, såsom jag troi-, anse sig för sina hemmansbruk på det högsta förnärmad och förfördelad, om husbehofs-brännvinsafverkningen motverkades, och jag trodde icke och kunde aldrig föreställa mig, att en sådan författning i detta ämne skulle kunna föreslås, som jag inhemtar af H. Bevilln- och Ekon.- Utskms betänk.
N:o 2, ang:de grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningens utöfvande i städer och på landet.
Jag anvisar till den i förslaget uppgjorda tariffen på beskattningen för en månad.
Allmogen begagnar vanligen 25 kannors pannerymd, för hvilken pannerymd är föreslaget i beskattning, då tillverkningen drifves med eld, som är det vanliga, i första classen 16 r:dr 3a sk., och i andra classen med mäskvärmare r:dr, som, då afverkningstiden allenast är föreslagen till Irenne månader på året, utgör för 2Ö kannors panna i första classen 5o r:dr och i andra classen j5 r:dr.
Stegringen på afgifterna går sedermera uti gradationer till den ansenliga höjd, alt för en 5o kannors panna, som drifves med eld, bör betalas i första classen 100 r:dr och i andra classen i5o r:dr, samt slutligen för en 90 kannors panna, som drifves med ånga, den betydliga beskaltningssumtnan af 2880 r:dr, hvilken summa är större än ett vanligt arrende af en egendom, som är värd 5o,ooo r:dr b:co, och med den särskildt föreslagna föreskriften, alt afgiften skall erläggas i förskott innan brännvinstillverkningen får påbörjas.
Det hade, enligt min öfvertygelse, varit vida bättre och ändamålsenligare, att föreslå ett bestämdt förbud emot all brännvinsafvetkning, än att föreslå en sådan beskattning, som föranleder dertill, att averkningen af brännvin ej låter med fördel, utan deremot med förlust, verkställa sig.
Med en dylik orimlig beskattning, 4oo Den Juni f. m. som Utskln föreslagit, och oin denna beskattning af R.
St. och Regeringen gillas, så är det ganska säkert, att allmogen, från hvilken största skattebidraget utgår, nedlägger ali brännvinsafverkning, och hvarigenom den betydliga bevillning, 75o,ooo r:dr, som jag tror nu påräknas, blifver en summa på papperet, men ej i verklighet.
Att genom en dylik åtgärd uppkalla ett verksamt medel till fyllerilastens hämmande, vågar jag för min del betvifla, ty den, som är ohjelpligt begifven på fyilerilasten, later ingalunda rätta sig af brännvinets dyrhet, sora tros vinnas af den höga beskattningen.
Om denna lastbara person ej kan åtkomma brännvin, så förskaffar han sig utländska rusgifvande drycker, som i statsekonomiskt afseende äro mera skadande.
Alt brännvinsafverkningen förmedelst den föreslagna orimliga beskattningen förminskas uti Riket, tyckes vara ganska säkert, eller ock att brännvinet stiger till ett högt pris; men jag befarar, alt den säkra följden deraf blifver, att brännvin införes från våra grannstater och försäljes för lindrigare pris än hvartill denna vara, som vanan gjort begärlig, om icke till öfverflöd, åtminstone till dagligt måttligt bruk, härstädes kan med uträkning tillverkas, och hvarigenom stora penningesummor mäste utgå utur Riket för att rikta utländska speculanter.
Jag har hört omtalas, att i Preussen en kanna brännvin får köpas för ett myntvärde, som hos oss svarar emot 18 sk. riksg.sedlar, och om denna berättelse är en sanning, må man vara öfvertygad, att millioner kannor brännvin derifrån ganska säkert utskeppas hit, lofligt eller olofligt, ty begäret efter vinst är gränslöst.
Det skulle allenast åstadkomma vidlyftighet att vidare söka vederlägga Bevilln.- och Ekon.Utsktns nu ifrågavar. betänk., som jag tror vederlägges af Utsktns egen uppgjorda afgiftstariff, hvars like man aldrig förut sett tecknad i en allmän handling, och som säkert afskräcker en hvar jordägare att anmäla sig till brännvinsafverkning och derigenom undandrager från Statens påräknade tillgångar en betydlig bevilln.summa, som måste på annat sätt ersättas, och hvarvid det förut öfver höfvan beskattade jordbruket får vidkännas sin dryga lott.
Jag åberopar nu allenast de flera sakkunnige mäns reservationer emot Utsluns beslut, som åtfölja betänk, och isynnerhet Frih. Mauritz Klingspors yttrande, hvarmed flere ledamöter förenat sig.
Men jag måste tillägga och försäkrar, i följd af den erfarenhet jag haft tillfälle inhemta under den mängd af år, eller 48 är, jag såsom underdomare på landet varit och är ännu anställd och kommit uti nära beröring med allmogen i en del af Östergöthland, att fyilerilasten de sednare åren, då brännvin fåtts för godt köp, 32 ä 36 sk. kannan, snarare liar aftagit än tilltagit.
Jag har med glädje och tillfredsställelse funnit, alt bland allmogen stadgat sig den hederskänsla, att Den aj; Juni f. ni. att man numera anser för skamligt att umgås med personer, som öfverlasta sig af starka drycker.
Under allmänna ting och andra sammankomster är det nu, emot hvad som inträffade i fordna lider, ganska sällsynt att upptäcka öfververlastade personer, och jag har äfvenledes haft tillfälle bemärka personer, som tillförene aldrig kunde bevista ett allmänt ting eller en allmän stämma, ulan att intaga ett rus, nu vara nyktra och skämmas för att visa deras begifvenhet på en sådan oordentlig lefnad.
Det bevisar en öfvergång till förbättring, hvaröfver man med skäl bör förklara sin sanna fägnad, och som jag hoppas kommer att fortfara.
Jag har jemväl enskildt den erfarenhet, att tjenstedrängar, i stället för vanligt månadsbiännvin, utan att likväl afsäga sig hinkel deraf, efter öfverenskommelse för tjensteåret begärt och fått 10 r:dr riksg., och sådant är förhållandet vid min egendom.
Man kan således också trösta sig med, att brännvinsbegäret hos den yngre och tjenande folkclassen är för— minskadt; och jag tror, i följd häraf, att man icke hade beliöft alt blott och allenast, till hämmande af fyllerilasten, föreslå en sådan ekonomisk författning, som visar sig i det oftaföi mälda betänkandet.
Men jag vågar hoppas att detsamma icke bifalles.
Utsktn deremot i de flesta delar hade bibehållit i beskattningsväg den nu gällande K. kungörelsen rörtde brännvinsafverkningen i Riket af den iq Juni i835 och endast tillsett, att de nyuppfunna apparaterna med ovanlig afverkningsförmåga, som äro de källor, hvarifrån den öfverklagade brännvinsfloden utrinner, blifvit antingen beskattade i förhållande till tillverkningen, och att sådana brännvinspannor icke få begagnas af andra jordägare, än de, hvars egendom ar i bevillntsvärde uppskattad minst till 5o,ooo r:dr b:co, eller ock om Utskrn föreslagit förbud alt tillverka brännvin med annan redskap än sorn är upptagen i tariffens första och andra classer, uti 1835 års stadga, så linde sannolikt ändamålet med en inskränktare brännvinsafverlaiing vunnits och brännvinsfloden blifvit stängd.
Om någon förändring i förslaget icke kan vinnas hos Utsk:n, hvartill jag gör mig föga förhoppning, så har jag likväl den säkra förtröstan, att Regeringen, som är den skyddande Statsmakten, pröfvar med rättvisa Svenska folkets behof och stadgar sådana afgifter på brännvinsafverkningen, att denna kan verkställas med jordbrukets bestånd och till dess fördel.
Skulle ett annat förhållande inträffa, sorn jag likvit
I icke tror mig behöfva befara; så hafva vi ännu rättighet innevar. år tillverka brännvin efler i8’>5 års K. kungörelse öfver November och December månader, och således kan man afverka så mycket brännvin derunder, att denna vara räcker för hushållsbehofvet till nästa riksdag, då sannerligen ett annat beskaIIningssysterne än det nu föreslagna 8 H. 5i 402 Den a; Juni f. n. blifver gällande, i anledn. af den ombytlighet i ekonomiska författningar vid hvarje riksdag, som erfarenheten sedan 180g Lar visat.
— Anhållande jag vördsamt, att betänk, malte återremittcras.
Under de vidlyftiga och spända öfverläggningarna, som förefallit inom sammansatta llevilln.- och Ekon.Utsktn, hor jag försökt utveckla de skäl, på grund hvaraf jag befinner mig i fullkomlig opposition mot så väl de uti detta betänk, uttalade principer, som detaljerna deraf, hvilket jag ansett mig böra inför Ståndet anmäla, efter ingen af mig afgifven reservation finnes betänk, bifogad.