Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då liiket suckade under utländskt förtryck och var betungadt af dryga pålagor, då höllö visserligen Adeln och Konungarna ihop, så länge de gemensamt sögo landets merg, och då var det landets allmoge, som under Engelbrecht och Sturarne samt Gustaf Wasa räddade Sverige från total undergång.
Men under Carl VIII Knutson, Gustaf I:s sednare regeringsår, Erik XIV, Carl IX, Carl XII och Gustaf lil hafva regenterne väl fått erfara hvad det vill säga att strida med landets Adel.
Erik XIV, Carl XII och Gustaf lil dukade under på försöket, Carl VIII Knutson måste flere gånger gifva vika för Adelns makt, och ehuru de hegge Carlarne, den IX och XI, hade tillräcklig kraft och beslutsamhet att, med stöd af landets allmoge, underkufva Adeln och dess orimliga anspråk, så visste likväl
Adeln att ånyo resa sig, efter hvarje nederlag farligare och med förnyad styrka.
Det har endast varit mot svaga oell eftergifvande Konungar, Adeln visat sig vänligt sinnad, såsom t. ex. emot Johan lil, Sigismund, Drottning Christina, Ulrika Elenora, Fredrik I, och Adolph Fredrik.
Sveriges historia lemnar således tillräckliga bevis på huru ringa stöd konungamakten har af Adeln, när Konungen mera tänker på landets allmänna än på Adelns enskilda intressen, och jag tror mig genom det anförda tillräckligt hafva bevisat huru falsk den satsen är, alt Sveriges Konung i Sveriges Adel har ringaste stöd att påräkna, om han ej tillika kan grunda detsamma på hela Svenska folkets medverkan och förtroende.
Och jag beklagar den Konung, som hellre söker sitt stöd hos en eller flere enskilda corporationer och folkclasser, än hos hela nationen, der det endast med säkerhet står att finna.
Hvad åter den sednare satsen angår, eller att Adelns framtida bestånd beror på nu gällande arfslagars bibehållande, så anser jag den vara lika falsk som den förra.
Att Adels egendom ulan afseende på nu gällande arfslagar stundeligen förminskas, det är tillräckligt ådagalagdt af Just.Statsministerns berättelser och tabeller; och ehuruväl det låter stort, när man hör berättas, att
Adeln besitter jord för ett värde af nära 75 millioner r:dr, samt lösegendom till ett värde af 25 millioner, så förringas likväl verkan af dessa uppgifter när man derifrån drager de betydliga skulder, hvarmed dessa Adelns egendomar äro belastade, samt den kanske lika betydliga antecknade skuldsättning, hvarföre Adeln häftar.
Kändt är emedlertid med visshet, att Adelns förmögenhet årligen förminskas och öfvergår till andra samhällsclasser ; månne detta förhållande förbättras dermed, att Adelns giftermål med ofrälse försvåras genom nu gällande arfslagars olikhet?
Månne icke det enda sättet att på något vis återfå den förlupna förmögenheten består deri, att
Adelns söner genom giften med rika ofrälse personers 7 H. 33 258 Den 10 Februari. döttrar i någon män återbringa hvad annars svårligen lär komma åter?
Månne icke derföre den lika arfsrätten, långt ifrån att bidraga till Adelsståndets förfall, snarare kan bli ett medel för Adeln att ännu någon tid uppehålla dess alltmer och mer försvinnande såväl förmögenhet som anseende?
För min del åtminstone anser jag detta vara vida troligare, än att Adeln, motsättande sig de öfriga Ståndens önskningar, och tillka stötande dem för hufvudet genom en i min tanka så opolitisk skrifvelse, som den af R. o. Ad i Lördags beslutade, skall kunna för framtiden vinna det ringaste på bibehållande af gamla landslagens bestämmelser, i hvad den rörer Adelns arfs- och giftorätt, öm det är bevisligt, att Adelns förmögenhet för hvarje år mer och mer sammansmälter, sä lärer ingen hjelp ligga deri, alt inom
Adeln sonen fortfarande äl fver 2 delar och dotter 3:dje delen, enär i alla fall såväl sönernas som döttrarnes arfsrätt under detta förhållande årligen minskas.
Vida fördelaktigare skulle jag tro för Adeln vore, om de, genom intimare band med ofrälse Stånden, också i bredd med dem vore i tillfälle att förvärfva förmögenhet, och sålunda, oaktadt lika arfsrätt, kunde lemna efter sig mera ät både söner och döttrar, än de nu kunna.
Den beslutade und. skrifvelsen är således ur både moralisk, politisk, ekonomisk och juridisk synpunkt olämplig och grundlagsvidrig, och jag slutar med att beklaga, det R. o. Ad. låtit förleda sig alt beträda en väg, hvilken, slutande vid en afgrund, omöjlig att komma öfver, en gång passerad, är svår att återvända.
Då jag icke hade tillfälle att förlidne Lördag bevista det plenum, i hvilket R. o. Ad. fattade sitt beslut i afseende på ingifvandet till K.
M. af en und. protest emot del af 3:ne RiksSt. redan fattade beslut, i fråga om lika arfsoch giftorätt, anhåller jag vördsamt, att nu få förena min röst med deras, som nämnde dag sig emot detta R. o.
Ad:s beslut reserverat.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Utaf den af Frih.
Cederström nyss upplästa protest, har jag icke rätt förnummit, huruvida Frihrs mening är, att samma protest skall åtfölja den af R. o. Ad. beslutade und. skrifvelsen till K. M. eller icke.
Jag vågar derför hos H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, anhålla, det H. Ex. täcktes upplysa mig om rälla meningen med denna Frih. Cederströms protest emot protesten.
H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih.
Cederström icke begärt, att hans reservation må få åtfölja den ifrågavar. und. skrifvelsen. H. Ex.
Ilr Gr. Löwenhjelm:
Då jag nu hort ännu en annan ledamot yttra sina betänkligheter emot antagandet af Hr von Hartmansdorffs förslag, må det tillåtas mig att ytterligare uppgifva ett skäl, som jag äfven påpekade förra gången, då sjelfva frågan förevar, det nemi. att jag anser protesten vara så mycket rrktigare, Den 10 Februari. 25? sorn det lagförslag, emot hvilket densamma är riktad, såsom i min tanka både våldförande äganderätten och omöjligt att utföra, icke kan af K.
M. stadfästas.
Cederströms anförande får jag anhålla, det 20 § Riksd.Ordn. mätte blifva uppläst.
Palmstjerna förklarade, att han ej hade något att tillägga, men att lagen talade. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det berodde på R. o. Ad. att besluta, huruvida Frih.
Cederströms anförande finge i prot. intagas, eller borde inskränkas till ett tillkänuagifvande, att han varit fränvar. och i beslutet ej deltagit.
Den §, hvaraf Frih.
Palmstjerna nyss begärt uppläsning i afseende på Frih. Cederströms reservation, torde äfven vara tillämplig i afseende på Hr af Forsells yttrande.
H. Ex. Hr Gr. o. L andira, anmärkte i anledn. häraf, att, enligt hans uppfattning, Hr af Forsells anförande inskränkt sig till ett tillkännagifvande, att han ej varit tillstädes då beslutet fattades, och anmälan alt han reserverade sig deremot.
Propos. om R. o. Ad. bifötle, att det af Frih.
Cederström afgifna anförande finge i prot. intagas, blef härefter framställd och besvarad med ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande.
Efter det beslut, som R. o. Ad. nu lättat, får jag vördsamt anhålla, att de ord jag nyss yttrat, må, såsom onödige, få ur protocollet utgå.
Med föranledande häraf erinrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. tillåtit, att Frih.
Cederströms anförande finge intagas i prot., hvarefter Gr. Löwenhjelm tillkännagaf, att han misstagit sig om beslutet.
Upplästes följande af Hr Fitinghoff, Conrad Blechert, inlemnade anförande:
Sedan såväl inom H. R. o. Ad. motion blifvit väckt af Rivon Ehrenheim, ang:de beviljandet af ett lån för mig, lill återuppbyggandet af det genom Röjd-elfvens öfversvämning sisth år förstörde Conradsforss bruk, som äfven i Hederv.
BondeSt. densamma motionen blifvit upptagen af häradets riksdagsman såsom dess egen, och understödd af alla representanter från provinsen Wermland, m. fl., äfvensom inom Högv.
PresteSt. förordad, och jag således haft den tillfredsställelsen att se deltagandet för den mig öfvergångna, svåra olycka, förenas med önskningarne, att en eljest arm och vanlottad landsbygd måtte genom brukets återupprättande blifva försatt i en bättre belägenhet i framtiden; vågar jag vördsamt anhålla att få till H.
StatsUtsk. afgifva följande förklaring, för att vid målets handläggning lända till upplysning. 2(iO Den 10 Februari.
Derest nemi.
Utsk. finnér det föreslagna låneunderstödet af 30,000 r:drb:co böra H.
St. tillstyrkas, och, i betraktande af det orten och mig öfvergångna lidande, samt för det goda ändamålets vinnande, anser det föreslagna sättet derför, af någon tids räutefrihet samt billiga ränte- oell afbetalningsvillkor, kunna medgifvas, så förbinder jag mig: l:o alt vid låuels emottagande aflemna första inleckningen i bruksegendomen, hvilken säkerhet således kommer att blifva under § af 1841 års taxeringsvärde; 2:o alt vid samma tid hafva behörigen brandförsäkral de byggnader å egendomen, som ännu icke blifvit det, samt de nya i den mån de hinna fullbordas; 3:o att så vida lånet under detta årets lopp utbekomrnes, hafva fullbordat åieranläggningen af bruket, i enlighet med de år 1837 erhållna privilegier, på högst tre års tid; så att orten deraf då skall kunna draga all åsyftad fördel.
I öfrigt vågar jag utbedja mig, att om StatsUtsk. skulle af något skäl anse sig böra ifrågasätta andra villkor eller grunder för lånet, eller behöfva upplysningar, det täcktes, innan besluts fattande, bereda mig tillfälle att få deröfver utlåta mig. R. o.
Ad. biföll remiss af detta anförande lill StatsUtsk., för att tagas under pröfning i sammanhang med Hr von Ehrenheiras i ämnet väckta motion.
Företogs till pröfning SlatsUtsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 156, dels angtde åtskillige i sammanhang med 6:te hufvudtileln, för en gång eller för vissa år, äskade anslag, dels i anledn. af väckta motioner pm statsbidrag för likartade ändamål. R. o. Ad. beslöt, uppå af 11. Ex.
Hr Gr. o. La ndtm. framställd propos., att delta utlåt, skulle punktvis föredragas.
Esta punkten, angide statsbidrag för en canal-ledning emellan sjöarne Narra Barken oell Wessman.
Jag tager mig friheten hemställa, det R. o. Ad. målte, med ogillande af Clsk:s tillstyrkande i denna punkt, antaga hvad i den nåd. propos. af den 10 Juli förlidne år blifvit af K. M. i nåder föreslaget, i hänseende till ett statsbidrag för en canal-ledning emellan sjön Norra Barken, hvarest Strömsholms canal slutar, genom sjöarne Leren samt Norra och Östra Hillen, till sjön Wessman.
Etsk. har, såsom skäl för sitt afstyrkande, icke egentligen uppgifvit någonting annat, än alt tillgångarne för närvarande icke vöre tillräcklige.
Det är mig visserligen icke obekant, alt åtskilliga större anslag blifvit vid denna riksdag af StatsUtsk. föreslagna och af R.
St. beviljade; men jag förmodar dock, alt, då fråga är om ett så vigligt företag, sorn det nu ifrågavar., medel skola utfinnas, huru och på hvad sätt denna för landet så högst vigliga communicationsanstalt må kunna lillvägabringas.
Jag får i öfrigt åberopa de utlåtandet vidfogade reservationer af Fribarn Palmstjerna och Tersmeden.
Till hvad Den JO Februari. desse Hrr SlatsUtsk:s-ledaraöter anfört, får jag blott ytterligare lägga, att lili ett land sådant som Sverige, eler behofvet af communicationer är så stort, måste alltid fråga uppstå att bilda sädane genom canalers och vägars anläggande.
I närvarande ögonblick hafva flere canalarbeten blifvit fullbordade, särdeles må deribland anmärkas Trollhätte canal.
Der och på andra ställen finnas både befäl och manskap, som nu äro alt tillgå; men om desse nu användas pä annat häll, hvar då framdeles taga kunnige och till dylika arbeten inöfvade personer?
Vidare bör man taga i betraktande det ganska betydliga förråd och redskap, sorn vid Trollhättan finnes, och hvilket är alldeles för stort för att kunna absorberas t. ex. af Strömholms canalanläggning.
Hvad särskildt sjelfva det ifrågavar. arbetet beträffar, kan jag icke underlåta att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att i och omkring den ort, der canalanläggningen skulle ske, produceras nästan lika mycket tackjern, som i Stora Kopparbergs bergslag, hvaraf följer, alt om transporten från dessa orter lill
Rikets öfrige trakter blefve underlättad, den Svenska jernhandteringen skulle kunna uppdrifvas till en större höjd, än hvartill den uppgår under närvar, förhållanden.
I*å dessa af mig nu uppgifne skäl, anhåller jag vördsamt om propos. lill bifall å K.
Jag har hört, att åtskilliga af de anslag, som nu komma i fråga, och deribland det, som omförmäles i 1 punkten af förevar, betänk., beklagligen lära redan vara af de öfriga Stånden afslagne.
Om så förhåller sig, anhåller jag, att Ridd.secret. derom mätte lemna upplysning, såväl vid denna punkt, som vid de påföljande, på det att onödiga öfverläggningar må undvikas.
Underl. Ridd.secret. upplyste, alt, enligt ankomne prot.- utdr., BorgareSt. godkänt och BondeSt. bifallit ifrågavar. punkt, samt att prot.utdr. i ämnet väl icke från PresteSt. erhållits, men sistnämnde Stånds Secreterare på derom gjord förfrågan upplyst, att samma Stånd till pröfning förehaft och bifallit de första 30 punkterne af förevar, utlät., med undantag afl3:de punkten, hvilken blifvit återremitterad.
Djupt och innerligt beklagar jag, att, enligt den upplysning, som Ridd.secret. nyss lemnat, det beslut, som R. o. Ad. i denna fråga kommer alt fatta, och hvilket, såsom jag hoppas, skall blifva lill bifall af hvad K.
M:s nåd. propos. i denna del innehåller, troligen icke vid denna riksdag kommer att föra till det önskade resultatet.
Lika innerligt beklagar jag, alt en så oändligt vigtig och i fäderneslandets hela väl sä ingripande fråga, som den ifrågavar. canalanläggningen, har, af anledmr, som jag icke vill gissa mig till, än mindre yttra, blifvit af samtlige de öfrige RiksSt:n afslagen.
Jag anhåller dock vördsamt, att i delta fall fä lemna några upplysningar, hvilka jag kanske är mera i tillfälle att afgifva, än någon annan, dä jag flere gånger varit på dessa orter närvar, och tagit ett lifligt in - 202 Den 10 Februari. (resse i hela denna fråga, allt ifrån det ögonblick, då den först väcktes.
Härefter uppläste Hr von Troil följande:
Ibland de vigtiga anslagsfrågor, hvilkas beviljande SlatsUlsk. ej trott sig kunna hos H.
St. föreslå, förekommer i främsta rummet den summa af 463,000 r:dr, som K.
M. äskat för anläggandet af en canal emellan sjöarne Wessman och Barken, men hvilken summa K.
M. likväl, för att underlätta sakens framgång, föreslagit böra utgå på 12 år med endast 38,583 r:dr 16 sk. om året, eller för tiden till nästa lagtima riksdag med tillsammans 115,750 r:dr. Oaktadt K.
M. funnit denna canalledning, ibland de flera som varit ifrågasatte, företrädesvis böra komma i åtanka , i anseende till de stora fördelar densamma skulle medföra, ej blott för de orter deromkring, hvilka äro att räkna för de mest vigtiga bland Sveriges bergverks-industri, och till följd deraf för Riket i allmänhet, yttrar likväl StalsUlsk., att del, med afseende å tillgångarnas otillräcklighet för ett med så stora kostnader förenadt arbete, hvilket dessutom enligt Utsk:s förmenande torde till ett annat tillfälle kunna uppskjutas, ansett sig icke böra företrädesvis tillstyrka ofvanberörde anslag.
Hvad först beträffar frågan om tillgångarnes tillräcklighet, torde jag ej behöfva ingå i någon vidlyftig undersökning derom, då StatsUlsk:s här närvar.
Hrr ledamöter torde kunna intyga, alt, om man vill taga i beräkning bancovinsten för de tre kommande åren, disponibla medel finnas till ett belopp vida öfverstigande hvad här blifvit föreslaget.
Det är derföre endast för att ådagalägga denna canals stora och obestridliga vigt för fäderneslandet, det är för att visa, att uppskjutandet af dess anläggning till framtiden skulle för Riket medföra en verklig förlust, som jag anhåller att ett ögonblick få taga R. o.
Ad:s uppmärksamhet i anspråk.
Redan på 1770-talet, då undersökningar ägde rum för tillväbringandet af den canal emellan sjön Barken i Stora Kopparbergs och Strömsholm i Westmanlands län, som sedermera utfördes under namn af Strömsholms canal, yttrades lifliga önskningar för samma vattencomnninications utsträckning i nordvestlig riktning, ifrån Smedjebackens lastageplats vid Barken till sjön Wessman i Grangärdes socken af Wester-Bergslagen.
Denna plan blef dock lills vidare öfvergifven, sannolikt för bristande medel till utförandet.
Emedlertid kom frågan under ny pröfning år 1817, och nuvar.
Chefen för medlersta canaldistrictet, Ofverste-lieutenanten m. m.
Edström, anmodades att uppgöra chartor och specifikt kostnadsförslag till den föreslagna canallinien.
Undersökningen blef år 1822 verkställd, och upptog, med beräkning af samma dimensioner, som blifvit gillade för Strömsholms nu under ombyggnad varande canal, en kostnad af 426,746 ndr.
Då denna summa emedlertid vida öfversteg hvad den enskilda förmågan, äfven under gynnsamma förhållanden för Svenska jernhandteringen, kunde åstadkomma, och statsverkets tillstånd under denna tid icke eller medgaf något betydligare understöd af allmänna medel, måste äfven Den 10 Februari.
203 då hoppet öfvergifvas att snarligen få se den vigtiga canallinien fullbordad.
Förändrade conjuncturer hafva sedan inträffat.
Det nedtryckta priset på vår förnämsta export-artikel, jernet, hvaruppå hela den kringliggande ortens bestånd till ej ringa del hvilar, och omöjligheten att afsätta de rika skogsproducter, som i öfverflöd finnas inom dessa trakler, hafva ånyo förmått en talrik mängd af de närboende inbyggarne att hos K.
M. anhålla om framställning lill R, St. i detta afseende.
De hafva till den ändan genom Öfverste-lieutenanten Edström låtit anställa en förnyad undersökning, hvarvid kostnadsbeloppet, enligt noggrannaste beräkningar, uppgår till något mera än det i förra förslaget upptagna, eller till 563,659 r:dr.
Dessa beräkningar äro af Styrelsen för väg-och vattenbyggnader granskade och, likasom företagets stora, obestridliga nylla, af densamma vitsordade.
Petitionärerne hafva förbundit sig att af egna medel tillskjuta 100,000 r:dr.
Med ett ord alla förberedelser äro träffade, och det beror nu endast af R.
St. att, genom denna i rättan tid lemnade hjelp, höja dessa fattiga och af cliniats■förhållandena ogynnade trakter till en hög grad af välstånd och produclivitet.
Sjön Wessman i Grangärdes socken, vid hvilken den föreslagna canalsträckningen skulle taga sin början, är på nästan alla sidor omgifven af högst betydliga jernmalmsfält med 50 å 70 proc. rika malmer.
De förnämsta deribland äro Grängesberget, Hocksberget, Gräsberget, Isviken och Fumundberget.
I den af ortens innevånare till K, M. ingifna petition finnas upptagna namnen på icke mindre än 43 särskilda hyttor och 40 bruk, hvilka i mer eller mindre mån skulle draga nytta af canalen.
Jag har likväl, enligt de upplysningar jag ifrån K.
Bergscoll. kunnat förskaffa mig, trott mig böra ifrån detta antal afföra alla dem, hvilkas blåsning blifvit dels nedlagd, dels på andra hyttor indelad, äfvensom dem, hvilka äro så belägna, att troligen inga eller endast en ringa del af deras effecter och lefnadsförnödenheler komma att till en början transporteras pä den föreslagna canalen; men efter denna noggranna sofring återstå likafullt 22 hyttor, hvilkas tackjernstillverkning, efter medium af de fem åren 1838 — 1842, utgör 72,458 Skf? tackjern, och 15 bruk med en medeltillverkning af 20,386 Sk& stångjern.
För hvarje ställe särskildt uppgjorda specifika tabeller öfver dessa förhållanden, får jag till StalsUtsIcs ytterligare bepröfvande öfverlemna.
Troligen böra flera af de i petitionen anförde hyttor och bruk läggas till dem jag i tabellerne upptagit; men jag har föredragit att göra beräkningen snarare för låg än för hög.
I alla fall lärer det ej kunna bestridas, att 00 a 100,000 Ska' bergseffecter skulle kommer att, genast ifrån canalens öppnande, föras denna väg.
Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten på den i alla länder vitsordade erfarenhet, att i den män nya större communicationer uppstå, anläggas sjelfmant af de kringliggande orternas "invånare mindre vägar, som i alla riktningar leda till de'förra, hvarigenom rörelsen å dem ökas till ett belopp, vida öfverstigande den första beräkningen.
Afståndet emellan sjöarna Wessman och Barken, hvarest den 264 Den 10 Feliman. nya canalen skulle komina alt gå fram, är endast \\ mil, med en sänkning af 182 fot; men allmänna landsvägen förer der öfver så ofatta bergshöjder, att alla lungforslade varor måste först föras på båt till Lodvika bruk vid Wessman, derifrån landsvägen transporteras till sjön Hillen, sedan pä båtar fraktas till Landsla lastageplats, derefter köras öfver bergshöjden till sjön Leren, ånyo inlastas pä båtar för att föras till Risingsbo, hvarifrån de på kärror afgå lill Smedjebacken, för ali nu ändtligen på Strömsholms canal vidare transporteras.
Tre urlastningar och tre ilastningar måste alltså verkställas på 1 j mil.
Beräknar man nu tidsförlusten af denna transport, jemte alla omkostningar för frakt, forlön och provisioner på de olika upplagsstållena och lägger man dertill mindermål och försnillning, så inses ulan svårighet af hvilken omätlig vigt den föreslagna canalen skulle blifva för hela den kringliggande traktens bergsrörelse.
Men ej blott jernhandteringen skulle deraf skörda betydande fördelar.
Större delen af de till areal betydliga, men genom natur och aflägsenhet fattiga Westerdahl socknarne skulle i ännu högre grad komma i åtnjutande deraf.
Grangärdes, Säfsens, Floda, Nås, Jerna, Appelbo, Lima och Malungs socknar äro alla belägna i grannskapet af sjön Wessman eller af VesterDalelfven.
Dessa socknar, hvilkas sammanlagda ägovidd enligt Forsells statistik utgör 1,646,452 tunnland, består nästan uteslutande af omätliga urskogar, som, genom deras från hafvet aflägsna läge, ruttna bort utan nytta för landet eller dess innevånare.
Dessa skogars areal kan ej med någon tillförlitlighet bestämmas, emedan afvittringen på manga ställen ännu icke för sig gatt, men i Floda, Nås, Jerna och Appelbo, hvilka sammanlagt innehålla 400,209 tunnland, utgör skogsvidden mer än 300,000 tunnland.
Man kan således utan öfverdrift påstå, att inom dessa trakter finnas mer än 1,000,000 tunnland skog, som nu ej kan tillgodogöras, i brist på tjenliga coramunicationer.
Och likväl äro de furuträd, som der växa, af en så ypperlig beskaffenhet, att man vid de flesta af bruken i Skinnskattebergs bergslag företrädesvis begagnar sig af plank ifrån Westerdalarne till byggnad af rännor för vattuverken, oaktadt dessa plankor, hvilka nn vintertiden framsläpas till så aflägsna trakter, måste genom den länga transporten blifva oerhödl dyra.
De äro likväl af en så kärnfull beskaffenhet, att de i varaktighet kunna nästan jemföras med ekplankor, och sakna derföre sällan afsättning till det ringa belopp, som för nyssnämnde behof kan erfordras.
Dessa skogars alster kunna likväl med jemförelsevis ringa svårigheter föras till sjön Wessman, dels directe, dels genom flottning på Wester-Dalelfven till Floda och Nås, hvarifrån en 2| mils god landsväg förer till nämnde sjö.
Funnes blott valtencommunication ifrån Wessman till Barken, skulle snart en liflig utförsel af mastträd, plank, tjära och öfriga skogsprodueter inom dessa fattiga trakter sprida en icke anad välmåga och öka antalet af dess innevånare.
En tillfällig omständighet, som i icke ringa mån komme att dertill bidraga, är det fördelaktiga läget af den stora Grangärdes • kyr - Den 10 Februari.
265 kyrkoby, i nordvestra hörnet af sjön Wessman, just der, hvarest landsvägen framkommer ifrån Floda socken.
Denna by synes af naturen danad till en upplags- och bytesplats för den närgränsande orten, och komme eanalen till stånd, skulle utan tvifvel en välmående köping innan kort derstädes uppstå.
Derifrån skullle ortens alla skogs- och en betydlig del af dess bergsproducter komma att utföras till Stockholm.
Dit skulle i utbyte återsändas traktens behof af spanmål och saltvator; och detta behof, mine Hrr, är ganska betydligt.
Det är väl icke möjligt att deröfver uppgöra någon säker beräkning, men som ledning för omdömet torde jag likväl få anföra, att jag känner en masugn i Grangärdes socken, hvars sammanlagda befolkning är 317 personer, och till hvilken årligen 800 t:r säd af diverse sorter, 40 t:r sill och 40 l:r salt uppsändas, eller för hvarje person nära 2| t:r säd £ t:a sill och £ t:a salt; sammanlagt omkring 3 tunnor.
Beräknar man nu antalet af dem, som på eanalen kunna erhålla sina lefnadsbehof till endast 20,000 personer, och antager man för hvarje individ behofvet till blott jj af hvad som för nämnde masung erfordras, så visar sig, äfven med denna låga beräkning, alt minst 40,000 t:r spanmål och sallvaror skulle komma att årligen uppföras på eanalen.