Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han kan icke vara chef och tillika underordnad; lian kan icke blifva revisor, om han är functionär i något af dessa verk, emedan han i sådan händelse är redovisningsskyldig inför revisorerne; men alt den, som, ehuru tjensteman uti ett embetsverk och der redovisningsskvidig inför revisorer, men icke njuter lön hvarken i Banken eller Riksg.cont., skulle vara utesluten från att kunna väljas till fullmäktig i Banken eller Riksg.cont., del lärer vara en öfvertygelse ensamt förbehållen Gr.
Frölich och Hr Munck af Rosenschöld; ty från grundlagens stadganden kan sådan slutföljd icke härledas.
Frölich behagat beklaga, att män finnas på Riddarhuset, som annorlunda än han tolka och förstå grundlagens mening uti 70 §:n Riksd.Ordn., så mäste jag i min ordning beklaga, att Gr.
Frölich icke är så mycket bevandrad i grammatican, äfvensom att han icke läst §:n så fullständigt, alt han kunnat se, det han i sin beklagelse har orätt.
Pronomen relativuui ”dertill” har, efter den grammatica, som läses vid hvarje skola, alltid afseende på nästföregående pronomen subslantivum eller demonstrativum.
Uti denna mening finnes ordet ”revisorer” vara det, hvarpå ordet ”dertill” har afseende.
För att tydligare öfvertyga sig härom behöfver man blott läsa lill slut det mom. af ifrågavar. §, hvari dessa ord förekomma.
Först står det nemi.
— ”Ej heller må dertill utses någon person, som vid ett elier flera af dessa verk är redovisande, njuter lön eller annan inkomst;” och omedelbarligen derefter heter det — ”sker vid revisors-val annorlunda, skola revisorerne om en annan persons utseende i föreskrifven ordning skyndsamt föranstalta.”
Om meningen varit den, som Gr.
Frölich förmodar, så hade det väl bort heta—”sker annorlunda, skola” etc.— eller ock — ”sker vid fullmäktigs eller revisors val annorlunda” etc.; men då häruti endast i denna strof talas om revisors-val, så finner man deraf, att den föregående meningen blott har afseende på sådana val.
När man skall tolka en §, så skall man läsa till slut och icke stympa meningen; ty eljest händer det, att man tolkar rakt emot både ordalydelsen och andemeningen.
Jag anser valet vara fullkomligen lagligt, och jag beklagar, alt Hr af Tuneld, möjligen af åtskilliga rykten, som varit gängse, att klander skulle blifva anstäldt mot valet, låtit förmå sig till den afsägelse, som sannerligen icke behöft äga rum.
Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Gr.
Frölich har emot Frih.
Cederströms anförande anmärkt, att lagstiftaren icke skulle behöft utsätta, att man icke kan vara revisor för det verk, der man är redovisning skyldig, och att således Frih.
Cederströms förklaring icke skulle vara liklig.
Jag beklagar, att grundlagsstiftaren icke ansett öfverflödigt hvad Gr. Frö - s
Dt n 5 Ma j. lich förklarat vara öfverflödigt.
GrundlagsstiClaren har uti 41 §m Riksd.Ordn. bestämdt sagt— ”Ej ma någon, af hvilket) II.
St. kunna fordra redo och ansvar, inväljas i utskott, der redovisning för hans egna göromål och embetsåtgärder kan förekomma.”
Om det i allmänhet hade varit öfverflödigt att uti lag stadga, att man icke må sitta öfver mål, elerman sjelf är redovisande, så skulle äfven det nyss citerade grundlagsstadgandet kunnat befinnas onödigt; men lagstiftaren har icke ansett sådana stadganden öfverflödig», och derföre bar äfven uti 70 §:n blifvit föreskrifvet — ”Ej heller må dertill utses någon peison, sorn vid ett eller flera af elessa verk är redovisande.” Grundlagsstiftaren har nemi. genom sådana föreskrifter vetat förekomma misstag.
Jag instämmer i allo med hvad llr Printzensköld anmärkt.
Den sorn vill läsa §:n utan alla commentarier, sådan som lagstiftaren uttryckt honom, mäste finna alt man icke kan vara revisor, der man sjelf är redovisande; men alt man kan vara del, der man icke sjelf är redovisande; det måste vara klart för det sunda menniskoförståndet.
Frölichs utfall mot Frih. Cederström, alt här vore fråga att gifva luft ål begäret att förbise grundlagen, att icke följa grundlagen, så ber jag
Hr Grefven påminna sig den stora striden, sorn börjats under denna riksdag och som böljats under flera föregående riksdagar, äfvensom inom publicitetens område.
Det finnes väl ingen, som icke klart inser att en viss per sonal söker att göra begripligt för allmänheten, att vi hafva ett annat regeringssätt i vårt land, än det som står uttryckt i grundlagen.
Man säger att vi äga en ministerstyrelse sådan som i andra länder, och man har påstått, alt derom skulle finnas i Sveriges grundlagar stadgadt.
Denna faction har blifvit tillrättavisad, och nu har den börjat upphöra med att påstå, att ett så organiseradt regeringssätt är i våra grundlagar nedlagdt.
Jag hemställer till Hr Grefven sjelf, 0111 icke denna riksdags erfarenhet bevisar huru man i detta fall betraktar grundlagen.
Coust.Utsk. har ju sjelft förklarat
Talmännen skyldige att framställa propos. på alla betänkta från Utsk., då likväl grundlagen klart stadgar, alt för hvarje fall skall Const.Utsk. bedomina, huruvida Talmannen haft lätt eller icke, då han nekar propos. på ett betänkande.
Detta kallar jag att klarligen afvika från hvad grundlagen föreskrifver, och exempel på sådana afvikelse!' skulle icke vara få att citera, 0111 tiden nu medgåfve att framdraga dem.
Jag skall dock icke underlåta det, då man bjuder till att bryta mot grundlagen.
Det anstår illa Gr.
Frölich att förebrå andra hvad han sjelf dagligen försöker, dels med lock, dels med pock och dels med hotelser.
Hr Munck af Rosenschöld: Då Frih. Cederström beklagat, att här skola finnas ledamöter, som vilja förtyda grund - Den 5 Maj. 9 grundlagen, så har Hr Frih:n förmodligen tänkt på sig sjelf; ty under det Gr.
Frölich och jag hafva hållit oss vid grundlagens ordalydelse, såsom 83 §:n Reg.F:n föreskrifver, så har deremot Frih.
Cederström velat commentera 70 §:n Riksd.- Ordn., såsom Frihtn för godt funnit.
Hade meningen, enligt Frih. Cederströtns påstående, blott varit sådan, att den som är redovisande i banken icke kan väljas lill fullmäktig derstädes, och att den söm är redovisande i Riksg.cont. icke kan väljas till fullmäktig i berörde contor, så hade den omtvistade perioden i 70 §:n Riksd.Ordn. förmodligen varit af denna lydelse — ”Till fullmäktig i Banken må ingen utses, som är redovisande i Banken, och till fullmäktig i Riksg.- cont. ingen som der är redovisande; äfvensom lill revisorer öfver Statsverket, Banken och Riksg.cont. ingen må utses, som i något af dessa verk är redovisande; och kan till ingendera af dessa befallningar någon utses, som icke i det Stånd, för hvilket han skulle väljas, kan vara riksdagsman och ledamot i utskott” etc.
Att den perioden — "Ej heller må dertill utses någon person, som vid ett eller flera af dessa verk är redovisande, njuter lön eller annan inkomst,” icke har afseende blott på revisorsvalet, utan äfven på valet af Bankens och Riksg.contts fullmäktige, kan man äfven se utaf 07 §:n Ridd.Ordn., der det heter — ”Ej må ledamot af Ridd.directionen derjemte kunna vara fullmäktig i R.
St:s Bank eller Piiksg.cont., eller revisor öfver dessa verks samt Statsverkets styrelse och förvaltning.” Hvad Hr Lefren anmärkt derom, att Const.Utsk. skulle hafva inkräktat på grundlagen genom sitt förklarande, att i allmänhet Talmännen borde framställa propos. på utsk.betänktn , så får jag erinra i förbigående, alt Talmännen icke hafva rättighet vägra propos. på utsk.belänktn, samt derjemte hufvudsakligen påminna, alt det är en fråga, som icke hör hit; men ifall Hr Lefre'n behagar se på 55 §:n Riksd.Ordn., så torde han finna, att Utsk. bokstafligen har följt grundlagens lydelse; ty här står — ”Landtm, eller Talman må ej kunna vägra propos. utom i del fall, då han finner en väckt fråga (d. v. s. när den väckes i Ståndet) bokstafligen strida mot grundlagarnes lydelse.”
Ett utsk.betänk, kan icke anses såsom en ny vackt fråga; ty när saken kommer från Utsk., måste den först varit väckt i något Stånd.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då den af Hr Munck af Rosenschöld väckta fråga blifvit af Hr von Hohenhausen begärd på bordet, komme den att der förblifva till dess att den i sin ordning komme att för R. o. Ad. föredragas. R. o. Ad. förväntade måhända af Hr Landtm, någon förklaring i afseende på det val, som skett, och den fråga, som i anledn. deraf nu uppstått. R. o. Ad. behagade finna, att Hr Landtm, funnit valet lagligt, då han icke vid öppnandet af 25 H. 2 10 Den 5 Maj. sedlarna ansett dem böra casseras såsom icke riktiga.
Ej lieller hade någon af de jemte Hr Landtm, vid hordet sittande ledamöter af Ståndet varit af sådan tanke, utan alla hade ansett alt valet varit i öfverensstämmelse med grundlagen verksteldt. 70 §:n Riksd.Ordn. innehåller — ”Ej må dertill” (hvilket i Hr Landtm-.s tanke vill såga, till fullmäktige för ett Stånd eller till revisorer), ”utses någon person, som vid ett eller flera af dessa verk är redovisande, njuter lön eller annan inkomst.” R. o. Ad. behagade af denna ordalydelse finna, att en persons befattning såsom redovisande uteslöte honom lika så väl, som om personen njöte lön eller annan inkomst vid något af dessa verk.
Om hans egenskap såsom redovisande uteslöte honom, uteslöte honom således äfven hans egenskap af löntagare; men R. o.
Ad. torde erinra sig, att så väl vid denna riksdag som vid föregående riksdagar tili fullmäktige i Banken och Riksg.cont. blifvit valde löntagare af statsverket, och icke lär man kunna påstå, att sfidane löntagare icke skulle kunna vara competente att väljas till fullmäktige i Banken och Riksg.con toret.
Så väl ordalydelsen som bruket tycktes således ådagalägga, att med orden ”dessa verk” icke menas statsverket, helst statsverket icke vore något embetsverk, ulan vore Statens inkomster, utgifter och räkenskaper.
Dessa är det, som utgöra statsverket, men något förvaltande verk funnes icke, som benämnes statsverket, då deremot Banken och Riksg.- cont. vore förvaltande verk.
Hr Landtm, hade således icke för sin del kunnat finna alt något i grundlagen vore föreskrifvet, som kunde göra det skedda valet i afseende på Hr af Tuneld olagligt.
I händelse grundlagens mening vore sådan, som blifvit satt i fråga, skulle, såsom R. o. Ad. behagade finna, mera än en fullmäktig, som för det närvarande var invald i Banken och Riksg.cont., äfven vara grundlagsvidrigt invald, äfvensom ålskillige vid föregående riksdagar valde, hvilka varit tjenstemän och ordinarie löntagare af statsverket.
Då emedlertid frågan blifvit begärd på bordet, torde Ståndet finna, att vidare öfverläggning derom för det närvar, vore öfverflödig, då tillfälle att vidare behandla den inträffade vid skeende föredragning nästa gång.
Jag har med största uppmärksamhet följt den framställning, Hr Frih. o. Landtm, haft godheten göra till Ståndet; men jag har icke kunnat finna, att den rörde annat än den fråga, som är lagd på bordet.
Hr Frih. o. Landtm, har visserligen åtskilliga gånger nämnt, att R. o. Ad. behagade finna förhållandet vara sådant, som det af Hr Frih. o. Landtm, blifvit framstäldt, men jag har icke kunnat fatta, att Hr Landtm:s yttrande skulle leda till något svar af R. o. Ad.
Till pröfning företogs Stals- samt Atlin.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns den 24 och 28 sisth April på bordet lag - D c ii 5 Maj. da utlåt.
N:o 189, i anledn. af erhållna återremisser af betänk.
N:o io5.
Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Utsk:n hafva tillstyrkt, att R.
St. skulle i underd. hos K. M. anhålla, att hvad uti K. brefvet den i3 Mars i83o blifvit förordnad! ora gästgifvares, samt håll- och reservskjutsskyIdiges åligganden, i afseende å snällpostföringen, må upphäfvas, samt hädanefter denna postskjuts bestridas endast efter träffad öfverenskommelse.
Om en sådan önskan från R.
St. skulle leda lill något beslut å K.
M:s sida, så vore det detsamma, som att alldeles borttaga snällposten.
Postmedlen äro, såsom vi veta, så inskränkta, alt de icke medgifva betydliga utgifter; men utgifterna skulle betydligen stegras, om snällpostskjutsningen lomme att bestridas efter öfverenskommelse.
Likväl torde det vara skäl att bibehålla snällposterna; och om de, som fortskaffa snällpost, tillgodonjuta samma förmåner, som då de skjutsa resande i allmänhet, så vet jag icke något skäl hvarför, helst under närvar, omständigheter med postverket, man skall upphäfva snällposterna, hvilket blefve följden, i händelse skjutsningen skulle ske efter öfverenskommelse.
Vidare förekommer i detta betänk, ett förhållande, hvarpå Gr. von Platen uti sin reservation fästat uppmärksamhet, nemi. att undersökas borde hvilka posthemman äro i behof af lindring i jemförelse med andra posthemman.
I begge dessa delar önskar jag afslag å Utsk:ns betänkande.
Gr. von Platen, Baltzar:
Lika med den sista värda talaren, beklagar äfven jag, om den förbättring postinrättningen vunnit genom snällpostens införande skulle upphöra; men då jag det gör, kan jag likväl icke inse skyldigheten för en skjutsande alt underkasta sig någon ny, enligt min åsigt, icke fullkomligen lagligt tillkommen skjtitsningsskyldighet.
Är snällposten behöflig, så må Staten på det hela bidraga till dess bekostande, men icke bör den skjutsskyldige åläggas andra skyldigheter, än honom egentligen tillkomma.
Orsaken hvarför jag begärde ordet var egentligen icke, att jag ämnade yttra detta, utan den, att jag ville anhålla att betänk, måtte punktvis föredragas i den ordning punkterna förekomma, hvarigenom man lättast afgör ärendet.
Uppå derefter gjord propos. heslöt R. o. Ad., att detta mål skulle punktvis pröfvas.
Utskottens tillstyrkanden sid. 5.
Gederström, Jacob: Jag biträder Hr von Holienhausens anmärkn. i afseende på hvad som förekommer sid. o, synncrligast som, då förhöjning i skjutslega!! i allmänhet blifvit beslutad, det icke kan vara jim ligt att föreslå särskild förhöjning för postskjutsningen.
Det i 2 mom. pag. 5 förekomna förklarande, "att R.
St., enär postverkets öfver - 12 D t il 5 M a j. skjutande odisponerade inkomster icke torde för närvar, förslå till ersättande af den föreslagna förhöjningen i postskjulslegan, ville å Riksg cont. anvisa eli förslagsanslag af i5,ooo r:dr till bestridande af ifråga var. utgift, att årligen utgå till dess postverkets Öfverskott kunna dertill bereda tillgång,” torde blifva öfverflödigt, emedan postverket alltid ägt och måste äga medel att gå i förskott vid liqviden för poslföl ingen. 3 mom. på 5 sidan innehåller, att It.
St. skulle bos K. M. anhålla, att, enär posthemmanen äro å särskilda orter ganska olika tryckta af poslföringsbesväret, saint följaktligen mera eller mindre i behof af lindring, en undersökning i detta afseende, och till utrönande af posthemmanens i Riket olika behof af lättnad uti poslföringsbesväret, må, på sätt K.
M. kan finna lämpligast, verkställas.
Denna af Utsk:n föreslagna undersökning förefaller mig ganska besynnerlig, då Utsk:n uti första punkten visat, att de icke saknat kännedom om K.
Kammar-collegii kungörelse den i5 Febr. 1822, samt K. brefvet den 27 Mars 18I0, enligt hvilka postföringsbesväret omöjligen kan vara olika för olika hemman, emedan skjutsningen bestrides ett visst antal mil för de friheter, som äro hemmanen beviljade; och för den skjutsning, som derutöfver verkslalles, erhålles contant ersättning efter gästgifveri-skjutslega.
Jag tillstyrker således afslag på alla dess 3 mom:r pag'. 5.
Gr. von Platen:
Jag har visserligen varit och är af den tanke, hvilken jag uttalat i min reservation vid betänk., alt en undersökning boule föregå innan den ifrågasatta förhöjningen meddelades.
Jag anser del vara nog långt gånget, att icke vilja medgifva en sådan undersökning.
En värd talare har ansett att någon olikhet icke finnes emellan hemmanen i afseende på postsk jutsningen.
Månne roan dock icke måste medgifva att olikhet verkligen förefinnes med afseende dels på vägarnes, dels på postväskornas olika beskaffenhet, hvilka sistnämnde kunna vara tyngre den ena gången än den andra?
Det torde således vara skäl att bifalla sisla punkten af 5:te sidan, der frågan är om undersöknings verkställande.
Den siste värde talaren har in skränkt sig till att begära bifall till sista punkten sid. 5, eller den som angår undersöknings verkställande till utrönande 0111 och i hvad mån poslföringsbesväret är olika för olika hemman, och såsom exempel på skiljaktighet i detta hänseende hemmanen emellan, har han åberopat, dels att vägarne liro olika beskaffade, och dels att postväskorna kunna vara tyngre den ena gången än den andra.
Jag anhåller att få fasta den värde ledamotens uppmärksamhet derpå, alt någon annan mätesgrund än miltalet och den forslade postväskans medeltyngd lämpligen icke lärer finnas för bedöm - D e 11 5 Maj. i3 mande af det besvär, mot hvilket posthemmanen njuta roleringsfrihet ro. m.
Skulle vid en sådan undersökning befinnas, alt på stationen A finnas 3 eller 4 större backar, men deremot alt på stationen B icke finnes en enda backe, och stationen A af sådan anledning ansetts böra blifva mindre lång än stationen B, så inträffar möjligtvis den händelsen, att just det hemmanet, som har den backiga vägen, har den lindi igaste postforslingen, emedan den släta vägen kon vora tyngre än den backiga, som i alla årstider är hårdare än den slata.
Börjar man ingå i sådana undersökningar oell beräkningar, så kommer man slutligen att fördjupa sig uti en massa af småakliglieler, hvilket alltid bör undvikas i alla slags regleringar rör:de statsbestyren.
Jag fortfar i min anhållan om afslag å betänkandet.
Hr Westfelt, Nils:
Denna fråga är af ganska stor vigt, och bör derföre icke behandlas så likgiltigt, som Frih.
Cederström betraktat densamma.
Jag tror att Hr Frihtn, likasom andre, inser behofvet af undersökningen, men det är Hr Frih:ns sätt alt aldrig vilja medgifva äfven hvad han sjelf tänker.
Hr Frilen kan icke bestrida, att olikhet finnes emellan poslföringshemmanen.
Om Hr Frih:n behagade gå in på postcontoret, då posten afsändes, skulle han finna alt del icke är sällsynt, att det behöfves 3 å 4 personer för alt transportera postväskan på vagnen.
Månne ett sådant förhållande ägde rum, när posten inrättades?
Den gick då måhända med en häst; nu äro knappast alne hästar tillräckliga.
Miltalet, säger Hr Frihln, är rätta normen för bestämmande af skjutsningsskyIdigheten.
Hr Frih:n hade bort påminna sig, att då posten inrättades, voro postväskorna vida mindre lunga än nu.
Boende nära intill en gästgifvaregård, har jag haft tillfälle att se, huruledes vid skjutsombyte postväskan stundom måste med tillhjelp af slång, samt 3 å 4 personers biträde, upplyftas på vagnen.
För min del kan jag således icke annat finna, än att undersökning bil
I ig t vis icke bör nekas.
Då XJtsktn tillstyrkt undersökning, men det oaktadt ansett förhöjning i skjutslega!! böra äga rum, så skedde det derföre, alt Utsk:n ansågo det vara bättre, att äfven de, som icke behöfde lindring, fingo tillgodonjuta den intilldess undersökning försiggått, än alt de, som verkligen behöfde den, skulle få vänta derpå 4^5 år.
Det var motivet hvarför Utsk:n tillstyrkte förhöjning och att undersökning det oaktadt skulle ske.
Dervid förutsattes likväl, att när undersökningen försiggått, skulle förhöjningen borttagas för dem, som icke behöfde densamma.
Häruti tror jag alt Ulsk:n gjort fullkomligen rätt.
På de små vägarna anser jag icke någon undersökning behöfvas; men på de större, der denna skjutsning är ett verkligt onus, bör undersökning försiggå.
Dessutom hemställer jag, om någon kan tvinga mig, såsom postskjutsningsskyIdig, att skjutsa eu enda aln längre >4 Don 5 Maj. än det bestämda miltalet; likväl nödgas de sk julsningsskyldige emot särskild betalning skjutsa mera än dem egentligen åligger.
Jag vet burn i detta fall tillgår nära Slockholm; ty jag har sjelf haft det åliggandet alt skjutsa posten.
Jag känner huru tryckande detta onus nu är emot fordom, [bistar, sorn eljest kunnat begagnas 6 å 8 år, mäste ombytas efter a å 3 års förlopp.
Jag tror derföre att Utsk:n gjort fullkomligen rätt, dä de för detta ändamål tillstyrkt ett anslag af i5,ooo rtdr, och anhåller jag derföre om propus, till bifall å Utsk.ns betänkande.
Jag har anmält mig för att ställa några ord till den sisla värda talaren, som yttrade, att jag icke erkänner det, hvarom jag sjelf är öfvei tygad.
Ett sådant sätt alt handla må vara den värde talaren sjelf förbehållet; jag förstår mig icke derpå.
Hvad sjelfva saken angår eller huruvida den postskjulsningsskyldige kan tvingas att skjutsa längre än honom egentligen åligger, så har den värde ledamoten glömt, att posthemman, som åligga skjuts utöfver hvad deni i och för sjelfva hemmantalet åligga, emot de derför anslagna friheter, erhålla skjutslega lika med hvad sorn erlägges för gästgifvarskjuts.
Sålunda förfaller allt hvad den värde talaren yttrade, ty ett till postföring anslaget hemman måste vara skjutsningsskyIdigt.
Hvad vidare angår den förmenta olagligheten, att postväskorna äro så hiskeligt stora och tunga, att de måste med stänger upplyftas på vagnarna, så får jag bedja den värda talaren ihågkomma, alt uti betänk.
N:o io5 förekommer en punkt, sorn stadgar, att med postskjuts icke må föras mera än med gästgifvareskjuts i allmänhet.
I alla fall lärer alltså postväskan, som med stång lyftes upp på vagnen, icke vara tyngre iin de flera koffertar och kappsäckar tillsammantagna, hvilka en resande äger att föra efter ett par hästar, och hvilka just derföre att de äro flera kunna upplyftas ulan behof alt dertill använda stång.
Häri bör jemväl beräknas, att Irenne personer aga alt åka efter ett par hästar, men alt med postskjuts aldrig följer mer än en person, ehuru 2:ne hästar begagnas, så att tyngden alltid är mindre för postskjuts än för gästgifvaresk juts; men huru än härmed må förhålla sig, har erfarenheten likväl ådagalagt, att, oansedt alla de klagomål, som vid riksdagarna försports öfver tyngden i poslföringsskyldigheten, hvarje gång fråga uppstått att, med befrielse från postsk jutsningen, låta ett hemman inträda uti de skyldigheter, sorn befrielsen från postskjutsningen skulle medföra, så har ögonblickligen protest inkommit från hemmansinnehafvaren, hvilken ansett sig böra få bibehållas vid postföringssky Idigheten, den der icke då betraktats såsom någon tunga, utan fastmera sorn en lindring i jemförelse med andra hemmans onera.
Med anledning af hvad man yttrat, Dea 5 Maj. i5 ber jag att ännu få tillägga några ord.
Det torde vara klart, att om jag har rätt att föra ett Sf?:s tyngd efter en häst, så liar den skjntsskyldige, som aldrig för mer än 5 h 6 hU tyngd, en betydlig lättnad emot den som ständigt får torsia ett Su efter hvarje hust.
Vurialionerne emellan det högsta och det minsta kunna vara ganska betydliga.
Den sorn har en backig och svår väg alt forsla posten måste likaledes. kunna sägas hafva ett svårare onus än den som har slät och god väg.
Man säger, att på det ena stället vill man och på det andra vill man icke afstå från rättigheten att vara postförare.
Hvad bevisar detta annat än att somlige hafva fördel af att deras hemman uro anslagna till posthemman, då andra åter sakna någon fördel dervid?
Månne just ej af alla dessa anledningar en undersökning vore nödvändig för att åstadkomma lindring, der en sådan behöfves.
Jag anhåller örn bifall till sista mom. i denna punkt.
Hr Frih. o.
Landtm, yttrade, att Utskms å sid. 5 framställda förslag innehåller 3 momtr.
Då meningarna syntes vara delade i afseende på de 2 första, men icke på det 3:dje, ville Hr Landtm, först framställa propos. på de båda förstnämnda och sedan på det sista; hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla de 2 första moratn af Utsk:ns å sid. 5 framställda förslag.
Efter derefter framställda förnyade propos:r, dels till bifall, dels till afslag å Utsk:ns förslag i de atlie första mom:n, blef det slutligen af R. o. Ad. bifallet.
Likaledes blef 3:dje mom. af Ståndet bifallet.
Utskottens tillstyrkande, sidan (i, r ö r: d e rum för de postskjutsandes hästar.
Utskottens förslag bifölls.
Utskottens tillstyrkande, angtde snällposternas f o r t s k a f f a n d e efter träffade öfverenskommelse!'.
Gederström:
Oansedt det kan vara likgiltigt huruvida en eller annan punkt af detta underliga betänk, bifalles eller icke, får jag dock fästa uppmärksamheten på det mindre väl betänkta, att upphäfva snällposlerna och göra denna inrättning beroende af beting.
Så länge gästgifveri-inrättning i Sverige existerar, måste väl en postiljon vara lika berättigad lill gästgifvarskjuts, som hvar och en annan medborgare.