Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. om bergslingsrätlernes upphörande; vi bafve snart sådant alt förvänta, och äfven af della skäl torde således bergsfogdarnes indragning utan fara kunna äskas.
Jag tackar den siste talaren, som med sitt yttrande påmint mig om ett förhållande, som jag glömde alt nämna. R. o. Ad. har redan a fsla fri t betänk., anj>:de bersslintrs o . o O rätterncs upphörande, och då tycker jag det skulle vara inconscqvent, om icke med delta betänk, förfares på enahanda sätt.
Cederström har sagt, att bergsfogden endast har alt skaffa med uträkningeu efter smältningsdygn: det är sant, att den conlrollen åligger honom; men om han icke sjelf gör sin tjenst, så sätter han en annan person för sig.
Jag måste erinra, att skälet, hvarföre iuot tioncn om bergslingsrätlernes indragning icke antogs, var just 646 Den 30 Januari. den, att vid föregående riksdagen en skrifvelse i ämnet ingått till Konungen, och att således Sländerne ansågo onödigt, att vid den påföljande förnya densamma.
Det sista yttrande, som Gr.
Sparre afgifvit, äger sin riktighet,, men det medgifver alldeles icke att bifalla delta betänk, i dess nuvarande skick, ty jag säger ännu en gång, att bergsfogdarne icke äga så beskaffade befattningar med bergsväsendet, som kunna flyttas på bergmästare och geschworner.
Det är således icke rimligt alt afsända en sådan skrifvelse till Konungen, utan betänk, måste återremitteras, för att i denna del rättas.
När man frågar efter, hvad det är som en bergsfogde har med bergsväsendet alt göra, som kan öfverflyttas på en annan, så blir svaret, att det finnes ingen ting sådant, ty den karlen har dermed ingenting att skaffa.
Vid afgörandet af denna fråga, följde Utsk. den för bergsfogdarne nu gällande instruction, och deraf upplystes, att åtskilliga åligganden ännu funnes för dessa tjenstemän.
Del var dessa åligganden, som Utsk. ansåg böra öfverflyttas på bergmästare och geschworner.
Finnas numera inga sådana åligganden, så är det klart, att ingen ting heller är att öfverflytta.
Jag har redan haft äran yttra, hvad som ock är med sanna förhållandet öfverensstämmande, alt på den tiden, som Kronan hade grufvor, så hade fogden ganska mänga bestyr.
Han hade uppseende öfver det folk, som vid en grufva arbetade, hade uppsigt öfver, att den ordning, som för grufvans brytning var föreskrifven, blef noga iakttagen m. in., och slutligen, att icke en enda tackjernsbit blef från grufvan afförd, innan Kronans afrad var erlagd och gulden.
Nu är allt sådant förbi; Kronan har upplåtit grufvorne ät enskilde, och de brytas nu mera för enskildes räkning.
Fogden har icke något med malmen alt skaffa, icke eller med tackjernet, vidare än alt, sedan det uppgifvits, huru många Sk# jern, som hvarje bytta skall lemna, på grund af det antal dygn den blåst, deröfver upprätta och till vederbörande förman aflemna rapport.
Jag anhåller om återremiss, ty eljest måste jag, utan afseende huruvida bergsfogdarne öro öfverflödige eller icke, instämma med Gr.
Posse i begäran om afslag.
Sedan upplyst blifvit, att detta ämne snart lärer komma under Konungens pröfning och afgörande, sä anser jag det skälet vara för mig fullt gilltigt för att afslå Utsk:s betänk., enär det vore öfverflödigt och onyttigt att under så beskaffade omständigheter besvära Konungen med en skrifvelse i detta ämne, hvarföre jag instämmer med Gr. Posse.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot förevarande punkt af Utsk:s betänk, gjorde anmärkmr föranleda till återremiss.
Den 30 Ja n u a ri. 647 Ropades starka nej, blandade med ja.
Sedan härefter propos. å bifall blifvit framställd, men besvarad med nej, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade afslå forsta punkten af Allm. Besv.-o. Ekon.- Utsk:s betänk.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H, Ex. förklarade, det hau trott sig hafva fuunit, att den sednaste propositionen blifvit med öfvervägande ja besvarad.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE mSllDBläSaSlSÄSll ®@ib ÄIDl&St» VID % lagtima Hiluitragen i ^tadUjolm ÅK 1859-1860. frei,it,- tsiiftet.
Måndagen den 2 April 1860.
Plenum kl. 2 e. m. Justerades ett ProtUtdrag för den 20, 28 och 30 sistl.
Mars samt 2 Prot Utdrag för den 31 i samma månad, äfvensom PleniProtok;n för den 8 sistl.
Februari e. m. och den 11 i nyssnämnde månad f. m.
PresteStits den 30 och 31 sistl.
Mars bordlagde prot.-utdr.
N:o 227, innehållande, bland annat, inbjudning till K. o. A. att biträda de af PresteSfct gjorda redaktions-förändringar uti det af R. o. Ad. antagna förslag till underd. skrifvelse angående Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden.
Exc. Ur Gr. o. Landtm, tillkånnagaf, att, enligt ankomna prot.utdr., Borgare- och BondeStåndcn icke. antagit R. o. Ad:s inbjudning att förena sig om R. o. Ad:s ofvanberörde skrifvelseförslag, utan biträdt.
PresteSfcts beslut i afseende å den underd. skrifvelsens lydelse; hvarefter H.
Exc. framst.älde propos. derå, att R o. Ad., med frånträdande af Stts förra beslut, skulle antaga PresteSt:ts ifrågavarande inbjudning; och blef denna propos. med starka ja besvarad.
It. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
4 Den 4 April.
Onsdagen den 4 April 1860.
Justerades pleniprot. för den I 1 sistl.
Anmäldes och lades på bordet KonstitutionsUtsk:ts Mein.: N:o 11, med förslag till ändring i 15 § R.
O. om hemmansegares representationsrätt; och N:o 12, med förslag till ändring i 52 § R.
F. och 24 § R.
O. angående tillförordnande af BondeSt:ts Sekreterare Föredrogs K.
M:ts den 31 sistl.
Mars på bordet lagde Nåd.
Propos. om antagande af en författning angående ränta rid försträckning på viss kort tid.
Vid förra riksdagen, då denna fråga förekom, anade jag visserligen att den skulle taga större dimensioner vid ett kommande riksmöte, synnerligast då man hörde Hr FinansMinistern så varmt förorda det förslag, hvilket vi nu i form af en Kongl.
Propos. fått emottaga.
Jag vågade också redan då uttala mina åsigter i ämnet, och ju mera jag tänker derpå, desto mera fast blir jag i min då hysta öfvertygelse.
Sjelfva principen, som ligger till grund för den föreslagna lagförändringen, anser jag för min del vara så högst vådlig att tillämpa på samhällsorganismen, att jag anser den nära nog som den mest frätande kräfta i vår lagstiftning.
Såsom vi af Guds ord veta, är girigheten roten till allt ondt.
Vill nu ett samhälle bevara sig från ondt, måste det också med ali omsorg söka bevara sig från roten dertill.
Jag förmodar att vår lagstiftning icke så uteslutande grundar sig på Romerska lagen, att den icke vill inrymma något i sig af den lagstiftning, som kallas den gudomliga lagen.
Att ocker strider emot denna lag, det lärer väl ingen af oss vara i okunnighet om, så vida man ej vill antaga att ocker är något helt annat, än den fria räntan.
Ja, visserligen kan man förblommera och omhölja de fulaste saker, visserligen kan man smycka sjelfva lasten i den elegantaste yttre drägt; men är den icke derföre last, äfven om den under tidernas vexlingar upträder i andra former?
Afven om ockret skulle bedrifvas under namn af den ädla, den preciösa, ja, den gudomliga räntan, så år och förblifver det dock ett lyte hos menniskan och Den 1 April. 5 ånna mera hos samhället, men allra mest uti lagstiftningen.
Når det nu icke kan vara någon strid om att den fria räntan, då den missbrukas och öfvergår till ocker, är ett ond t och en synd, så måste några sådana bevekelsegrunder hafva gjort sig gällande, som vilja tillåta det onda, under förevändning att man icke emot laster och brott bör sätta positiva lagar, hvarigenom man inskränker menniskans frihet.
Men äfven om det måste erkännas att man icke drifves till det rätta genom lagen, och äfven om tidens tendens ganska bestämdt är sådan, att man vill söka motarbeta det onda, icke med lagar, utan på annan väg; förmodar jag dock, att det icke är någon sådan evangelisk tendens, som, klart förstådd, kan med rätta sägas ligga till grund för detta förslag.
Då det är fråga om att stifta lagar för ett samhälle, tror jag, att det icke går an att borttaga lagens skärpa och straff, så länge samhället är fullt af brottsliga menniskor.
Det skulle då ej heller finnas någon lag, som förbjuder menniskan att stjäla eller att bedraga.
Hvar och en lärer väl också inse, att ett kristligt samhälle icke kan umbära lagar, som hämma brotten, just emedan det gifves menniskor, som icke störas i det ondas utöfning af något annat korrektiv än lagens arin.
I Guds ord bevisas att ocker är synd.
Guds ord är ganska bestämdt i denna del, och den lag, som upställes emot ocker, hör icke till de gamla testamentets ceremonial-lagar, som skulle förändras i nya testamentet, utan till de moraliska lagar, som menniskan alltid skall hafva inskrifne i sitt hjerta.
I 15 'de psalmen i Psaltaren säger Herren, att man icke kan qvarblifva i Hans hus och icke blifva beståndande på Hans heliga berg, om man bedrifver ocker.
Detta nu i afseende på sjelfva principen.
Huru man än vill vända bort denna princip och betrakta den ur andra synpunkter, så förblifver dock Guds ord sanning, och jag kan icke inse annat, ån att den fria conventionela räntan, som tillåter ockraren att uttaga, ja till och med på laglig väg utkräfva en obegränsad och således ända till 200 procent och derutöfver, är en skandal för hela samhället.
Den skulle äfven medföra de förderfligaste följder för all handel och vandel, för all credit och synnerligast för jordbruket.
Man säger att fri ränta endast skall vara tillåten vid förskrifningar på högst 6 månader.
Men följden blir icke desto mindre att en hel mängd stående lån skola upsägas, på det tillfälle må beredas åt kapitalister att med största profit ockra med sina penningar på (i och ti och 6 månader och så allt framgent. i en oafbruten tidsföljd, och då de sex månaderna för något sådant lån åro förbi, är lånet förfallet till betalning, och dornareembetet får då, om gäldenären icke gitter betala hvad han sig utfäst, den icke stora fröjden, att genom domslut utkräfva kanhända ända till 201) procents ränta.
Sedermera omsättes lånet på ytterligare sex månader, och penningemenniskan, den girige ockraren får derigenom ett medel att samla de fattiges skärfvar i sina händer och att förstöra sina medmenniskor.
Hvilka skola då blifva lyckliga genom allt detta?
Jo, ockrare och med dem vinglare och äfventyrare, som icke fråga efter annat än att få penningar och, för att kunna utan risque utfästa sig att betala hög ränta, så länge kre - Den 4 April. diten räcker, inrätta all sin handel och allt sitt vingleri på kärlekslös!. svekfullt och bedrägligt sätt.
I deras händer skola penningarna hopa sig till mehn för allt ärligt och redigt näringsfång.
Hvilka förfärliga följder skola icke häraf upstå?
Och huru skall den, som behöfver penningar, få låna sådana emot 6 procent?
En landtman, en jordbrukare, som aldrig kan få mer än (i proc. på sin jord, en redlig handtverkare, husegare m. fl. kunna icke i behofvets stund få låna penningar, utan att kasta sig i ockrare-liänder, och nödgas sålunda mot sin vilja och sanna interesse följa med vingleriströmmen och förstöra sig sjelfva, för att kunna bestå och, innan de gå under, göra hvar man rätt.
På grund af hvad jag nu haft äran yttra, anhåller jag att åtminstone få nedlägga min öppna protest emot detta nya system i lagstiftningen, och att detta mitt anförande måtte få åtfölja den Kongl. Propos:n. till vederbörligt Utskott.
Jag ämnar icke yttra mig om räntans frigifvande, ej heller om tiden derför, ehuru, som jag tror, detta förslag väcker bekymmer hos mången.
Jag vill blott fästa mig vid den skilnad, som i den Kongl. Propus, upställes emellan lån på längre eller kortare tid, och räntans frigifvande i ena eller andra fallet.
För hvarje lag måste ligga någon erkänd rättsgrund; men jag för min del kan icke finna det rättsenliga deruti, att när den, som emottager en skuldsedel på 7 eller 12 månader, skall straffas såsom en lagbrytare, mista hela räntan och en tiondedel af kapitalet, derest han tager högre ränta än G proc., den deremot, som mottager en sådan på kortare tid eller på (i månader, emot 12 eller 50 proc:s. ränta, skall af lagen anses vara en fullt rättskaffens person.
Jag anhåller att LagUtskit måtte taga denna omständighet i öfvervägande, och jag tror, att den Svenska menigheten, felande snarare af okunnighet än af upsåt mot den föreslagne lagen, skall hafva svårt att upfatta billigheten och rättvisan af en dylik lagstiftning, ty det rätt och skäl icke är, det kan icke heller vara lag, såsom i de bekanta doinare-reglorne uttryckes.
Hvad beträffar det ekonomiska gagnet af ett sådant lånens ställande på kortare tid, skulle jag också tro att det är ganska tvifvelaktigt.
Måhända kan det vara nyttigt för privat-banker och dem, som äro kommissionärer för lånsökande; men en större del af rörelse-kapitalets möjliga öfverflyttning till lån på korta och obestämda tider skall för så väl jordbrukare som industriidkare i städerna, hvilka i allmänhet äro mer eller mindre skuldsatta, tror jag, den föreslagna förändringen blifva ganska ovälkommen.
I stället för att sysselsätta sig med sin näring, komma de att i stället nödgas rigta sina tankar på låne-omsättningar, och derigenom måhända snarare bereda sin undergång Kanhända bättre, att man tagit steget fullt ut och med ens proklamerat räntans frigifvande, hvilket jag dock icke vågar tillstyrka.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja till Utskottet.
Efter härmed slutad öfverläggning, blef den Kongl. Propos. jemte de i anledning deraf nu afgifne yttranden remitterad till LagUtskit.
Till samma Utsk. remitterades K. M:ts Nåd.
Propos. med förslag till Stadga angående Högsta
Domstolens tjenstgöring på två afdelningar.
M:ts den 31 sisth Mars bordlagde Nåd.
Skrifvelse i fråga om anslag till upförande af åtskilliga nya byggnader vid Ultuna Landtbruksinstitut.
Frih. v. Kraemer, Robert Fredrik:
Vid remissen till StatsUtsk:t af Kongl. M:ts Nåd.
Skrifvelse om anslag till nybyggnader vid Ultuna Landtbruksinstitut, anhåller jag att, i största korthet, få lemna några upgifter om de anslag, som Institutet redan erhållit, huru desse blifvit använda, samt om behöfligheten af det nu begärda.
Från år 1841, då Ultuna Kungs-Ladugård anslogs till ett allmänt Landtbruksinstitut för Sverige, till den 14 Mars 1848, då Kungsgården emottogs, erhölls 6000 rdr rgs årligen, motsvarande Kungsgårdens arrende, till upförande af byggnader och inköp af inventarier, med 48,000 rdr.
Dessutom lemnades år 1849 af 6:te HufvudTitelns besparingar 10,500 eller tillsammans 64,500 rdr, hvarjemte erhölls ett räntefritt- amorteringslån, stort 1 1,5 00 rdr, hvilket dock nu är Staten till hela beloppet godtgjordt.
För dessa medel, jemte besparda räntor, påbyggdes karaktershuset af sten under plåttak till bostäder för Föreståndaren och Eleverne, de bristfällige flyglarne iståndsattes, en träbyggning upfördes för Inspektor och Rättarelärlingar, äfvenså smedja, verkstäder, uthus, hvarjemte 8 jordtorp nybyggdes.
Inventarier anskaffades till elevers och lärlingars boningsrum, äfvensom till kök, mathållnings-servis, laboratoriet, och allt hvad erfordrades för ladugård och jordbruk af kreatur och redskaper.
Dessa byggnadsarbeten och inköp bedrefvos med den fart, att Institutet kunde påföljande år, efter kungsgårdens emottagande, eller 1849, öpnas för 2 4 Elever och 24 Rättarelärlingar.
År 1855 erhölls ytterligare ett anslag af 37,500 rdr till upförande af en större ladugårdsbyggnad af gråsten samt ett mejeri af tegel.
I det sednare är nu inrymd en Mejeri-skola för 6 fri-elever, hvilken lofvar all möjlig framgång under ledning af en nitisk och sakkunnig förestånderska.
Innalles har Institutet sålunda erhållit till byggnader och inventarier från år 1841 tills nu 102 000 rdr rgs, men Institutet har derjemte af egna medel upfört åtskillige behöflige byggnader mest af korsvirke och tegel, såsom anatomi-sal, brygghus, material-bodar. såg och qvarn samt stampverk, en tegellada med tegelugn för rörtegels tillverkning samt en större potatiskällare af gråsten.
Värdet af Institutets inventarier efter sista inventeringen utgiorde 9 4,4 80 rdr, detta dock efter en låg beräkning, isynnerhi t hvad den vackra boskapen beträffar, hvaraf som praktexemplar kunna upvisas 24 unga qvigor af fullblod Ayreshire-race.
Om en realisering * De ii 4 April. af dessa inventarier skulle ske. hade Staten deri full valuta för de 102,000 rdr, som Institutet upburit, och derjemte ganska solida, ändamålsenliga byggnader.
Afven torde härvid i beräkning böra tagas, att egendomen blifvit betydligt förbättrad genom den öpna åkerjordens underdikning med tegelrör och djup-plöjning, genom ängsvattning och genom anläggning af en särdeles lofvande farm på andra sidan Fyris-ån å Kungsängen.
Institutet från den tid det öpnades dessutom bekommit de första 5 åren fiOOO rdr och sedan 12.000 rdr årligen, men dessa anslag, jemte gårdens afkastning, åtgå helt och hållet till lärares aflöning, till kosthållning för 24 frilärlingar och 4 frielever, samt till öfrige utgifter, oundvikliga vid en sådan läroanstalt, hvaribland endast artikeln ved upgftr till öfver 3000 rdr årligen.
Sedan jag nu i möjligaste korthet redogjort för användande af hittills erhållne anslag, får jag jemväl lemna några uplysningar om de byggnader, som afses med det nu begärda anslaget; jag bohöfver ej vara vidlyftig härom, då LandtbruksAkad. i detalj upgifvit behofvet och ampelt förordat anslagets beviljande, »såsom ledande till Svenska jordbrukets sanna nytta.»
Vid 185 5 års allmänna Landtbruksmöte i Upsala uttalades allmänt den åsigt, att ett Landtbruksinstitut till borde inrättas i södra Sverige, helst i Skåne, men derjemte borde Ultuna Landtbruksinstitut i afseende på byggnader så utvidgas att 24 Elever der ytterligare kunde mottagas.
Samma åsigt ha Institutets Revisorer flere gånger uttalat och LandtbruksAkademiens
Direktör har, vid den besigtning han gjorde sisth sommar å Institutet, yrkat detsamma.
Styrelsen, som nogrannt känner Institutets brister, har derföre ansett sin pligt vara att framlägga en fullständig plan å ännu behöfliga byggnader, och att deröfver låta upgöra ritningar och kostnadsförslager; dessa upgingo till 1 5 0,7 3 0 rdr, men nedsattes af LandtbruksAkademien till 147,43 7 rdr, hvaremot Ofverlntend.-Embetet, efter skedd granskning, ansett de samma böra uptagas till 15 0,711 rdr.
Med dessa medel är afsedt att upföra: i :o) En större byggnad af tegel till boningsrum för 24 Elever, till föreläsnings- och matsalar och kök, gemensamma för elever och lärlingar, biblioteksrum och ett större laboratorium.
Detta sednare är så mycket mer af behofvet påkalladt, som det nu begagnade är aldeles för otillräckligt för nuvarande personal, så att eleverne måste delas i 3:ne afdelningar, till följd hvaraf den nitiske läraren i Kemi nödsakas hålla dagliga föreläsningar från morgon till afton.
Skulle nu, sorn önskligt vore, och hvarom motion år väckt, en försöks-station för agrikultur-kemiska analyser vid Ultuna få inrättas, blefve nuvarande laboratorium ännu mer otillräckligt.
Huru vigtiga dessa férsöks-stationer för jordbrukets lyftning äro, bevisas deraf, att i nära nog idla Europas länder sådane nu finnas anlagda, och endast i det lilla konungariket Sachsen finnes 4 sådane försök s-stationer. 2:o) V idare afses upförande af ett envåningshus af träd för Rättarelärlingar.
Desse bo nu i 2:ne rum, icke stora, I 2 i hvartdera, hvilken trängsel menligt inverkar på deras helsa, isynnerhet som de insjuknade måste der qvarligga i brist på sjukrum.
I den Den 4 April. 9 nya byggnaden skulle endasi 6 bo i hvarje rum, hvarjemte gårdens rättare der skulle få boningsrum, och en ritsal der anbringas. 3:o) Vidare skulle lime flyglar af gråsten upföras invid ladugården, den ena för får, den andra till stall för hästar.
Det förra är så mycket mer behöfligt, som skäferiet nu är förlagdt i ett gammalt bofälligt hus, hvilket dessutom måste rifvas såsom beläget på den tjenligaste platsen för nybyggnad af boningshus.
Hvad stallet åter beträffar, är jag skyldig uplysa, att, då den Kongl.
Skrifvelsen synes företrädesvis förorda denna byggnad, deri ligger ett misstag; ty om någon afprutning kommer att ske, hvilket jag hoppas ej blir fallet, skulle den kunna göras med de 18,900 rdr, som äro uptagne för stallbyggnaden, emedan den gamla, ehuru mörk och otreflig, likväl ännu en tid kan begagnas.
Bäst, äfven af ekonomiska skäl, vore dock att anslaget jemväl till stallbyggnaden bifölls, hvarigenom Ultuna-Styrelsen icke vidare skulle behöfva besvära Ii.
St:r med anslag till byggnader.
Att Institutet behöfver utvidgas, bevisas bäst af den mängd unga män, som der söka inträde; knappt anonseras en plats ledig, förr än 6 å 8 sökande anmäla sig; så t. ex till 4 frielevsplatser sisth höst anmälde sig 32 ynglingar, alla försedda med fullgoda betyg, och nu i vår till JO lärlingsplatser anmälde sig 06 sökande.
Innalles ha under de 1 1 år, Institutet varit i verksamhet, anmält sig vid ordinarie ansökningstider 849 personer, men nära nog ett lika antal dessemellan hos Styrelsens ledamöter och Institutets föreståndare.
Af 377, som utgått från Institutet, ha flere blifvit anställde som
Statens agronomer eller som lärare vid de mindre landtbruksskolorne, och de, som ej emottagit eget jordbruk, lia alla blifvit fördelaktigt anställde; detsamma gäller äfven om utgående rättarlärlingar.
En egenhet ber jag få omnämna, som åtminstone bevisar att Institutet står i anseende i det närmaste granskap, nemligen att en handlande i Upsala donerat till Institutet 1 0,000 rdi-, med föreskrift, att då räntan motsvarar en betalande elevs afgift, en frielevsplats i all framtid måtte dermed beredas.
Af den stora mängd sökande kan äfven dragas den slutsats, att man börjat allt mer och mer klart inse, att jordbruk icke mer med fördel kan skötas efter gamla vanor, utan att dertill fordras både theoretiska och praktiska kunskaper.
Det har också varit särdeles smärtsamt för Styrelsen att nödgas afvisa så många kunskapssökande unga män, och har Styrelsens ledamöter, för att något afhjelpa detta missförhållande, af egna medel inköpt en byggnad i närheten och der inrymt 8 extra elever — men allt är, det oaktadt — trångt, otillräckligt och otrefligt, genom sammanpackning af elever och lärlingar i trånga rum.
Det lider också intet tvifvel, att medel, anslagna till uplysningens spridande i alla landthushållningens grenar, är det kapital, som säkerligen ger den högsta möjliga ränta.
Jag hoppas derföre att StatsUtsk:t tillstyrker och B.
St:r bifalla det nu af Konungen begärda anslag, hvarigenom Ultuna Landtbruksinstitut skulle upnå en länge önskad, men saknad, utveckling och fulländning. 10 Den 4 April.
Medan jag liar ordet, anhåller jag att få bemöta en anmärkning, som af flere blifvit gjord, nemligen att man bygger dyrt på Ultuna, och har man till utgångspunkt för denna anmärkning valt de sist upförde ladugårds- och mejeri-byggnademe.
Kostnadsförslaget för dessa utgjorde 37,500 och var af Ofverlntend.-Embrt granskadt och förordadt
Men jag medger att det ligger en sanning i att på enskild egendom sådana byggnader upföras för bättre pris.
Tar man dock i beräkning lokala förhållanden vid Ultuna, kommer man kanske till andra åsigter.
Ber finnes icke den ringaste tillgång på byggnadsvirke, och, hvad ännu värre är, ingen arbetsstyrka att använda vid byggnader.
Allt måste anskaffas för penningar och till höga priser.
Styrelsen, bland hvars ledamöter då fanns och ännu finnas praktiska män, försökte på allt sätt att nedtvinga kostnaden, hvarföre ock en skicklig byggmästare från Skåne förskrefs, äfvensom 24 Skåningar, vana vid gråstensbyggnader.
Det oaktadt öfverskreds kostnadsförslaget med några tusen rdr, hvilken brist Institutet af. egna medel ersatt.
Hvad som bör lugna dem, som gjort denna anmärkning, är att byggnaderne äro särdeles väl och varaktigt upförda, och att räkningarne med verifikationer öfver de samma blifvit granskade så väl af Institutets som af R.
St:rs Rivisorer utan den ringaste anmärkning.
Men härmed må nu vara huru som helst — jag lemnar derhän om anmärkningen är grundad eller ej — ett vet jag dock för visso, och det är, att då fråga upstår om att befordra modernäringens, Svenska jordbrukets lyftning och fördelar — denna hjelpkälla för alla Statens inkomster, då gäller företrädesvis och med hela sin kraft den gamla regeln, att vill man ändamålet, måste man också vilja medlen!
Hemitterades jemte yttrandet till StatsUtskd.
Till sistnämnde Utsk:t remitterades jemväl följande, d. 31 sistk
Mars bordlagde och nu föredragne Nåd.