Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då blir detta, sedan denna förändring inträdt, ytterligare en gång till beskattadt, enär det uptages såsom en kapital-inkomst, ungefärligen motsvarande hvad man anser den nu sist omförmälda personen till lefnadskostnad behöfva.
Således blir då samma kapital 3 gånger beskattadt.
Dessa förhållanden oansedt, skulle jag dock icke motsätta mig den direkta beskattningen af kapitalet, för den händelse jag uti förevarande förordning funnit en tillfredsställande lösning af det problem, som uti berörde hänseende blifvit oss förelagdt; men detta har icke varit mig möjligt.
Det föreskrifves nemi. att den, som har inkomst af kapital, skall upgifva att han har inkomst af kapital, utan att omnämna beloppet deraf.
Då han icke behöfver upgifva beloppet, så inträffar, att, om t. ex. en person har både egendom och kapital, taxeringsmännen icke kunna hafva någon grund för bestämmandet af huru stort kapital han har.
Jag kan icke finna, att den grund uti detta fall kan anses tillförlitlig, som man fotar på den lefnadskostnad, hvartill man anser hans vivre upgå.
Man kan visserligen säga, att personen icke kan lefva, så som han lefver, utan att han eger en inkomst af så eller så stort belopp; men man stannar dock på det hela uti fullkomlig osäkerhet härom.
Jag tviflar uppå, att taxeringsmännen kunna, ens i aflägsnaste mån, riktigt bedöma, huruvida kapitalet, som antages, är annat än sannolikt det eller det.
Säkerligen blir ofta händelsen, att personer, som alls icke ega något kapital, komma att åläggas bevillning för kapital, liksom om de egde sådant.
Skall kapitalet beskattas, så måste detta ske efter rättvisa grunder, der det användes, samt alltså den, som använder kapitalet, ega rättighet att, på sätt uti viss grad hittills egt rum, återfå den bevillning, han erlägger, utaf den, som försträcker honom penningarne.
Den 12 Maj e. m. 107
På dessa skäl får jag anhålla^ om propos. på återremiss af denna fråga i den syftning, att den direkta beskattningen måtte förkastas; och hemställer jag, i sammanhang härmed, att möjligen äfven Bevilln:sTJtsk:t måtte inkomma med förslag till en indirekt beskattning, i ungefärlig likhet med hvad hittills härutinnan egt rum.
Jag har endast begärt ordet med an ledning af Gr.
Lagerbjelkes argumentation, att här icke skulle vara fråga om annat, än att förkasta förslaget eller att antaga detsamma, samt att man icke borde fördjupa sig i några bestämmelser utöfver detta ämne.
Med afseende härå ber jag dock att få fästa uppmärksamheten deruppå, att, uti sednare mom:na af den nu föredranga §:n finnas förklaringar gifna rör:de livad man med inkomst, dels af kapital, dels af arbete, bör förstå.
Detta har gifvit anledning till att dessa frågor nu under K. o.
Ad:ns öfverläggningar hafva afhandlats; och är orsaken, att det varit en omöjlighet att åtskilja dessa momenter ifrån hvarandra.
Man har väl icke kunnat annat, än på en och samma gång ingå uti undersökning af dem.
Hvad den första delen af mom:t beträffar, ber jag att få förena mig uti det af flera talare framställda yrkandet om återremiss; äfvensom att, hvad inkomsten af arbete beträffar, särskildt fa yttra mig vid efterföljande mom.
Det synes mig dock ■— jag kan icke neka derför —• bra hårdt att man vill beskatta till och med undantagsförmåner.
Så t. ex, se vi, att då, som en hvar, hvilken vistats på landet, nogsamt känner, brukligt är, att allmogen vanligen, redan under sin lifstid, öfverlemnar sina hemman till sina barn, mot vissa undantagsförmåner, så hafva hittills aldrig dessa undantagsförmåner blifvit beskattade, utan staten har ansett sig nöjd att erhålla skatt af sjelfva hemmanen.
Då man nu här synes söka upp nya föremål för beskatt ning, blir naturligtvis förhållandet, att, då sådana här bevillningsgrunder skola tillämpas, så komma de otvifvelaktigt att väcka mycken sensation bland hela vår befolkning.
Lager bjelke så tydligt påpekat, hvad denna fråga egentligen rör, torde diskussionen härefter icke behöfva uttänjas så mycket som hittills skett.
De fleste talare, som här yttrat sig, hafva, som mig synes, gått utom ämnet.
Det är här icke fråga om någonting annat, än huruvida kapitaler skola beskattas.
Detta är ju icke någon nyhet, Det har ju så hos oss skett i långliga tider, nemligen genom de s. k. bevillmngsafdragen; men när räntan går ner till 5 proc., och denna proc. blir den vanliga, kunde kapitalet icke åtkommas, på det sätt, förut egt rum, utan man hörde öfverklagas, att den inkomst, ett kapital bereder, icke bidroge till fyllande af statsbehofven.
Då 108 I) en 12 Maj e. m. väcktes fråga om att kapitalistens inkomst måtte på någöt annat sätt beskattas.
Sättet, man ifrågaställa må vara oriktigt^ derom kan man yara af olika tankar; men i afseende på sjelfva principen, att kapitalet skall beskattas, förutsattes det, att man derom borde vara ense.
En af de sednare talarne, som upträdt, har trott sig anföra ett bevis för den åsigt, att kapitalet icke borde beskattas, då ban sagt, att det framdeles, efter denna förändring, komme att draga bevillning tvenne gånger.
Tillfälle blir, då dessa frågor på sitt ställe skola afhandlas, att ordna förhållandena så, att detta på något sätt må rättas; men sjelfva principen att kapitalet skall beskattas, tror jag vara fullkomligt riktig, anseende sålunda att det bör beskattas.
Denna åsigt uttalades vid föregående riksdag, och var till en del orsaken till E.
Stirs anhållan, att komitén skulle nedsättas.
Jag har ingenting annat att tillägga, än tillstyrkan af bifall till denna del af den nu föredragna punkten.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende på det förevarande lista mom:t af 6:te §:n, blifvit yrkadt dels bifall dertill, samt dels återremiss deraf; och hade Gr.
Lagerbjelke, som anhållit om bifall till momit, derjemte föreslagit, att förbehåll skulle göras om öppen rätt för Ståndet, att, vid behandlingen af § 8, pröfva frågan om minimiafgifter af inkomst utaf kapital eller arbete, i afseende å hvilket förslag II.
Exc. anhöll att få yttra, att, då det läge i sakens natur, att lt. o. Ad. egde för sig öppen den rätt, hvarom särskildt förbehåll nu skulle göras, någon propos. å Gr.
Lagerbjelkes omnämnde förslag icke torde vara behöflig.
Den anhållan jag gjort om ett till lägg, framställdes endast, på det att de personer, som möjligtvis kunde frukta att blifva fastlästa i sina beslut, skulle inse, att detta icke på något sätt vore meningen.
Efter den förklaring, Hr Gr. o.
Landtm, nu afgifvit, afstår jag från ifrågavarande hemställan.
Efter framställda, samt med blandade ja och nej besvarade proposir först å bifall till och sedermera på återremiss af ifrågavide morn., gjordes förnyad propos. å bifall till momit; och då dervid svaradas starka ja, jemte ganska många nej, förklarade H.
Sedan votering blifvit begärd, upsattes och justerades följande voteris-propos.: »Den, som bifaller första momit af 6:te §:n i BevillmsUtskits förslag till BevillmsStadga, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, varder nämnde morn., på grund af deremot gjorda anmir, till Utskit återremitteradt.”
Den 12 Maj e. m. 109 Yid yoter:s slut, och. sedan den förseglade sedeln blifvit öpnad, befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—27. Nej—28.
Emot detta beslut anmälde Hr Hjärne, Harald, sin reservation, Härefter föredrogs:
Utsk:ts, å sid. 24 i Betänk:t förekommande hemställan, i anledning af väckta motioner om uphörande af det s. k. bevillningsafdraget.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade gilla det beslut, hvari Utsk:t beträffande förevarande fråga stannat; dertill svarades ja. § 6, 2:dra mom:t.
Det ifrågav:de 2:dra mom:t af 6:te §:n är så upstaldt, att det synes vara ett slags definition.
Skulle det vara en definition, så tror jag den icke vara alldeles riktig.
Af de upräknade inkomsterna skulle en del, t. ex. vinst å aktier, kunna hänföras till inkomst af arbete.
Jag tror dock detta afhjelpt, om första raden får följande lydelse: ”Till inkomst af kapital räknas: ränta” etc.
Sedan Ståndet återremitterat den första punkten af denna §, torde de efterföljande punkterna deraf böra få gå samma väg.
Jag inser icke, huru man skall kunna definiera, hvad med inkomst af kapital förstås, innan det är afgjordt, huruvida kapital skall beskattas.
Dessutom tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på en annan omständighet, hvarom någon af Bevilln:sTTtsk:ts ledamöter torde kunna lemna närmare uplysning.
Det heter nemligen: ”Ränta och vinst å aktier i bolag, der aktieutdelningen icke kan inbegripas under benämningen inkomst af arbete.”
Jag kan icke fatta annat, än att det skulle blifva en dubbel beskattning, som träffar, dels den, som innehar .en aktie, dels don, som är delegare i bolaget.
Detta är likväl kanske ett misstag af mig, hvilket, i enlighet med den af mig förut gjorda framställning, för sådant fall torde rättas.
Gr Mörner, Carl Göran Detlof:
Yid den nu före dragna punkten tillåter jag mig att fästa upmärksamheten på en skiljaktighet, som förefinnes mellan Htsk:ts förslag och det af komitén upgjorda.
Utsk:t uptager, att, hvad som förstås med inkomst af kapital, är: »ränta af utlånade eller i ränte»bärande obligationer nedlagde, eller hos penningeförvaltande 110 Den 12 Maj e. m. ”verk eller enskilde insatte penningar, äfvensom ranta och vinst ”å aktier i bolag, der aktieutdelningen icke kan inbegripas un”der benämning inkomst af arbete.”
Men, då Komiterade, i 7:de §:n af sitt förslag, tala om bevillning för inkomst af kapital, tillägga de: »när inkomst beräknas af ränta å utlånadt kapital, tår afdrag »ske för ränta, som utbetalts af den skattskyldige å uplånadt ”kapital, jemte de förluster och kostnader, som genom kapitalets förräntande förorsakats.”
Komitén har således trott, att det icke vore tillräckligt, att kunna säga en person, att han i det eller det företaget insatt ett så och så stort kapital, för att kunna beskatta honom derför; utan, om personen bevisade, att han lant upp penningar på annat håll, så egde han derför göra afdrag, samt skulle endast beskattas för så mycket, som räntan å det utlånta kapitalet kunde öfverskjuta hvad till afdrag medgifvits.
Härom förekommer icke något i TTtsk:ts förslag.
Jag tror likväl, att detta är en vigtig omständighet, som väl kan förtjena att behjertas, då man beträder den nya banan, att beskatta kapitalet.
En sådan liqvid kan isynnerhet vara vigtig, då fråga är om personer, som idka bankirrörelse och taga mot andras penningar, för att åter lemna ut dem.
Jag befarar, att, om ingen sådan föreskrift meddelas, som Komiterades förslag innehåller, man möjligtvis skall kunna komma till resultater, som icke blifva fullt billiga; och hemställer, i öfverensstämmelse härmed, att jemväl den nu föredragna punkten torde få återremitteras.
Jag instämmer i, hvad den siste talaren yttrat derom, att det är alldeles nödvändigt få in något, som hänför sig till 3:dje mom:t, 7:de §:n af Komiterades Betänk., att nemi. kapitalist skall vara berättigad att göra afdrag för ränta, som utbetalts af den skattskyldige å uplånadt kapital, m. m.
Anledningen, hvarföre jag icke, när jag förra gången hade ordet, framställde samma anmärkning, är, att jag föreställt mig, att, med den upställning, som nu af TTtsk:t blifvit gjord, det skulle vara lämpligare att införa det såsom ett lista mom. i 7:de §:n.
I sjelfva saken instämmer jag alltså med den siste talaren; och är, vid sådant förhållande, af den åsigt, att det kan vara ungefärligen detsamma, hvar denna anmärkning kommer att infogas.
Då man gör anmärkning mot en pa ragraf derföre, att dersammastädes icke uptages ett förhållande, hvilket Htsk:t ansett böra ha stått på annat ställe, så är väl TJtsk:t temligen oskyldigt, då TJtsk:t velat precist detsamma, som de värde anmärkarne, att nemi. den, som utlånt kapital, får åtnjuta afdrag för ränta, som utbetalts af den skattskyldige å uplånadt kapital.
Detta har oek varit Utsk:ts mening.
Utsk:t har ju också uttryckt detta i 7:de §:n, som handlar om D en 12 Maj e. m. lil grunderna för inkomstberäkning.
Om denna mening der befinnes illa upställd eller skrifven, så må den ook der rättas; men icke kan man ändra i den 6:te §:n, hvad som förekommer i den 7:de. Emellertid, och då föregående mom. blifvit af B. o. Ad. återremitteradt, får jag, till följd af dessa mom:ts sammanhang med hvarandra, förklara, att jag icke motsätter mig, att äfven detta mom. må följa med samma väg, vore det ock, i och för sig, aldrig så riktigt.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr von Koch, med ani. af H.
Exc. Hr Gr:ns o. Landtm:ns uptagande af Hr von Köchs, under diskussionen framställde, yrkande, begärt ordet och förklarat, att han afstod från samma yrkande, framställdes propos. på mom:ts återremitterande och blef med ja besvarad. § 6, 3:dje mom.
Äfven vid detta mom. inträffar sam ma fall, som vid det föreg:de blifvit anmärkt, att nemligen detta mom. är upstäldt såsom en definition, men som icke egentligen passar till det följande.
Så t. ex. kan man väl rätteligen icke säga, att en lifränta, som man köpt, är ”inkomst af arbete”, ehuru det ibland händer, att man får lifränta i följd af arbete.
Samma förhållande är med undantagsförmåner, som man erhåller vid försäljning af egendom.
Jag inskränker mig dock äfven härvid, att endast yrka på en omredigering af detta morn.; samt att det sålunda måtte uti dess början erhålla följande lydelse: ”Till inkomst af arbete räknas” etc.
— På grund af denna anm., och enär jag anser det rättare, att, då man återremitterat ett morn., man äfven återremitterar alla de efterföljande, som dermed ega omedelbart sammanhang, får jag anhålla om propos. på återremiss.
Mom:t återremitterades. § 6, 4:de mom:t.
Oberäknadt att det icke förefaller mig vara riktigt bra, eller lämpligt, att införa Norrmännen under en särskild rubrik i BevillmsEörordningen, så är detta mom. icke så redigeradt, att man dermed lyckats uttrycka den åsigt, som, enligt motiverna, synes hafva legat till grund för ITtsk:ts förslag i denna del.
Hetta är nemi. ett alldeles nytt tillägg af Utsk:t.
Uphofvet dertill från början är, att vid 1845 års riksdag väckte Hr Eosenblad en motion, att den aflöning, som utgick till Svenska diplomater från Norska statskassan, skulle befrias från bevillning.
Erågan härom väcktes i sammanhang med några andra ämnen; men Bevilln:sUtsk:t förbigick densam - 112 Pen 12 M i j e. ra. ma uti dess förslag till Beyilln:sStadga.
Detta föranledde Hr Rosenblad att häröfver sig beskärma.
Björnstjerna instämde äfven i sjelfva saken med Hr Rosenblad samt yrkade att ett »ådant undantag skulle ega rum.
Bevilln:sUtsk:t svarade häruppå uti ett Betänk., som, om mitt minne icke vilseleder mig, var dateradt den 2 Januari samma år.
TJtsk:t yttrade deruti, dels att frågorna uti denna motion varit så sammanblandade, att det icke varit godt att taga reda på, hvad Hr Rosenblad egentligen afsett, dels att Utsk:t, för dess del, ansåge det alldeles olämpligt, att i en Svensk Bevilln sStadga införa, att icke någon bevillning skulle utgå af Norska statsmedlen.
Det vore en sak, hvarom det endast berodde på K.
M:t att förständiga StatsKontoret att vid lönernas utfallande iakttaga.
Under åberopande af Bevilln:sUtsk:ts, af R.
St:r bifallna, Mern., utfärdade K.
M:t år 1847 en föreskrift i denna syftning; och alltsedan har BevillmsStadgan på detta sätt blifvit tillämpad.
När nu meningen är, att framgent som hittills befria de Svenska diplomaterna från bevillning af hvad de åtnjuta från Norska statskassan, så föreställer jag mig, att det vore bättre, att redigera detta moment så, att denna åsigt blir tydligen uttryckt, utan att Norrmännen deri behöfde omnämnas.
Till följd häraf tager jag mig friheten upgifva följande förslag i ämnet : »Yid de förenade rikenas beskickningar hos utländska makter anställda, jemte alla öfriga under UtrikesDepar:tet lydande embets- och tjenstemän erlägga inkomstbevillning för den aflöning, de från Svenska statskassan upbära.» Jag hemställer, att R. o. Ad. ville bifalla detta förslag, dock med förbehåll, att man icke är bunden vid sjelfva verba formalia deri, utan endast vid den deri uttryckta grundtanke.
Då jag anmälde mig, hade Hr von Koch icke framställt sitt förslag till redaktion i ämnet.
Det var egentligen för att anmärka en ofullständighet i Utsk:ts förslag, som jag begärde ordet.
Utsk:t talar nemi. om Norrmän, anställde vid de förenade rikenas beskickningar hos utländska makter, men omnämner alldeles icke de Norrmän, som i öfrigt äro i rikets tjenst anställde, nemi. i UtrikesDepar:tet.
Äfven dessa åtnjuta dock, till en del, aflöning af Svenska statsmedel.
Jag förmodar att anledningen, hvarföre Utsk:t intagit detta morn., härleder sig derifrån, att Komiterade i deras förslag, pag. 104, infört ett stadgande af innehåll, att Norrmän, tjenstgörande eller anställda här i riket, skulle vara från all beskattning för inkomst fria.
Det var sannolikt emedan Utsk:t icke kunde dela denna Komiterades mening, som Utsk:t velat uttrycka den åsigt, att Norrmän, hvilka åtnjuta aflöning af Svenska statskassan, icke skulle ega åtnjuta större fördelar, än som under enahanda förhållanden tillkom Svenskar.
Om nu ett stadgande intages i Utsk:ts förslag ungefär - Den 12 Maj e. m. 113 gefår i enlighet med den ordalydelse, Hr von Koch föreslagit, synes mig, att man uttalat en riktig grund, hvarifrån man utgår vid tillämpning af bevillning å Svenska statsverkets embetsman, utan afseende å nationalitet; samt att derigenom äfven den af mig anmärkta ofullständighet i Utsk:ts förslag blifvit afhjelpt.
Äfven jag medgifver, att det af Hr von Koch framställda förslag ar bättre än Utsk:ts; men jag kan likväl icke frångå, att jag finner det ligga något liksom litet stötande uti den beskattning, som uti förevarande fall är ifrågaställd för Norrmännen.
Skola Norrmännen erlägga bevillning .till Svenska statsverket för de bidrag, eller de löner, de af Svenska statsverket erhålla, så förefaller det mig, som om Norska staten skulle kunna på samma sätt hafva anspråk uppå att erhålla något bidrag för sig från de Svenska embetsman, uti hvilkas löner, till en viss del, Norska statsmedel ingå.
Jag tror att den tanken, att Norrmän böra vara befriade från att erlägga sådane afgifter, är riktig; och får, på grund deraf, hemställa om återremiss af denna punkt i Bet:t.
Om jag rätt uppfattat hvad Gr. af Ugglas nyss i ämnet anfört, synes mig att Gr:n missförstått Utsk:ts yttrande.
Utsk:t föreslår nemligen, att Norrmännen skola betala bevillning för de medel, de från Svenska statsverket upbära.
Hvad de förenade rikenas ministrar t. ex. i Petersburg, Wien och Konstantinopel beträffar, så erlägga de bevillning här i Nikolai församling; och jag anser icke något skäl att fritaga dem derifrån, så länge de äro Svenska tjenstemän.
Skulle man vilja tillvägabringa någon ändring i rigtning, att få större befrielse, än den nuvarande, så tviflar jag dock, att sådant har någon utsigt att vinna framgång i de öfriga Stånden, der denna fråga redan varit före.
Jag får således anhålla om bifall till det af mig framställda förslag samt att frågan icke återremitteras.
Efter härmed slutad öfverläggning yttrade H.
Hr Gr. o. Landtm., att derunder blifvit yrkadt af Hr von Koch, att det ifrågavarande mom:t skulle erhålla följande förändrade lydeise:
"Vid de förenade rikenas beskickningar hos utländska makter anställda, jemte alla öfriga under Utrikes-Depart:t lydande embets- och tjenstemän, erlägga inkomstbevillning för den aflöning, de från Svenska statskassan upbära»; samt utaf Gr. af Ugglas, att mom:t måtte återremitteras; hvarefter, och sedan propos:r blifvit framställda å såväl Hr von Köchs förslag som återremiss af mom:t, samt med blandade ja och nej besvarade, förnyad propos. å bifall till Hr von Köchs förlag gjordes, dervid svaren utföllo med starka ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 6, 5:te mom:t, och i sammanhang dermed Utsk:ts å slutet af sid. 24 i Betänk:t gjorda hemställan.
Vt H. 8 11-1 Den 12 Maj e. m.
Ehuru jag, bland Komiterade, förfäktat den åsigt, att rättast vore, att hänföra afgiften af arrendatorer till fastighetsbevillningen, vill jag dock, med afseende å nu förhanden varande förhållanden, icke i det fallet göra några ytterligare påståenden; men anser, att förslaget, sådant det här är upstäldt, kan föranleda till tvetydigheter.
Det heter nemligen derstädes: ”Arrendatorer af Kronan tillhörig fast egendom”.
Man skulle till följd häraf kunna ifrågasätta, huruvida icke äfven en arrendator af ett boställe — hvilket väl ocbtå är en Kronan tillhörig egendom — bör betala en sådan bevillning.
Detta lärer dock icke vara TTtsk:ts mening, då det icke vill att bevillning skall betalas för annan egendom, än sådan, som är fri från eganderätts-afgift.
Det enda undantag, enligt 2:dra Art. 2:dra §:n af gällande BevillmsFörordning, från skjddighet att utgöra bevillning, är för statens egendom.
Med stöd af hvad anfördt blifvit, får jag föreslå, att momentet måtte erhålla följande lydelse: ”Arrendatorer af staten tillhörig, från bevillning befriad egendom” etc.
Det är likväl kanske rättast att återremittera detta mom.
Då Kronan skall upbära inkomst af arrenden, och denna fastställas med afseende å de onera, som egendomen är underkastad, så är det väl temligen gifvet , att om Kronan tager bevillning på denna inkomst af arrendatorn, blir ock inkomsten af arrendet otvifvelaktigt så mycket mindre, som denna bevillnings belopp.
Jag finner således icke något rimligt skäl att ålägga bevillning, att utgå af arrendatorn af en statens egendom; utan anser jag, att man, vid arrendets bestämmande, endast har att tillse, hvad egendomen kan gifva, samt att derjemte arrendatorn må derå kunna hafva sin behöriga utkomst; samt härmed punkt!
Som jag befarar, att staten skulle förlora mer på denna inkomst, än den vinst, man synes påräkna, får jag anhålla om propos. å afslag på detta mom.
Det är temligen allmänt kändt» att en mängd statens egendomar, hvilka icke äro uti någon indelningshafvares hand, utan hvaraf inkomsterna gå direkte till Statskontoret, att, säger jag, sådana större arrenden gifva ganska stora inkomster åt sina arrendatorer.
Dessa arrendatorer af Kronans hemman hafva, enligt äldre Bevilln:sEörordningar, varit ålagda bevilln.
Det fanns då bestämd för dem en viss minimiafgift i berörda hänseende.
Jag har sjelf för längre tid sedan varit arrendator af en Kronans egendom, och derför, såsom sådan, blifvit beskattad.
Då de flesta arrendatorer af kungsgårdar och annan Kronans egendom hafva ganska betydliga inkomster, så torde ingen obillighet ligga deruti, att beskatta dessa inkomster.
Man kan vid detta tillfälle endast erinra sig åtskilliga ganska betydliga Kronans arrenden, som finnas i hufvudstadens granskap och hvilkas beskaffenhet der - Dun 12 Maj e. m. före är mera allmänt känd.
För egen del känner jag ganska noga till ett af dem, emedan jag varit på detta ställe flera gånger.
Då för några år sedan detta ställe ånyo utarrenderades på 30 år, så erbjöds arrendatorn icke mindre än 100,000 rdr i afträde; men denne arrendator bibehöll likväl arrendet.
Låt nu vara, att den af mig omtalta summan kan hafva blifvit något tilltagen i vexten, emedan jag erhållit denna upgift kon* versationsvis, så är det dock lika säkert, som allmänt kändt, att ifrågavarande arrendator kan, i afseende på behållningen af arrendet, anse sig såsom egare af denna egendom, isynnerhet, sedan han, till följd af gällande föreskrift, eger optionsrätt vid en blifvande ny arrendeauktion.
Yid sådant förhållande kan det icke annat än förundra mig, om man skulle fritaga dessa arrendatorer från all slags bevillning; och kan jag således för min del icke annat än tillstyrka bifall till ifrågavarande förslag.
Uti förra tider och till 1840 års riksdag betalades inkomstbevillning af arrendatorer i allmänhet.
Yid nämnde riksdag borttogs dock nämnde bevillning, emedan man ansåg att, dä jordegare betalade bevillning för den inkomst, som kunde af egendomen dragas, så skulle man taga dubbel bevillning, om man jemväl ålade arrendatorn en sådan för hans inkomst.
Egentligen hade man bort dela bevillningen, t)^ då det är gifvet , att ingen arrendator lärer vilja arrendera en egendom för sitt blotta nöje skull, utan vill deraf jemväl hafva inkomst, så måste jordegaren till arrendatorn afstå någon del af sin inkomst.