Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Der står nemi.: ”Enligt denna uträkning erlägges brännvinsbrännings-afgiften förskottsvis, på det sätt oell den lid K.
M. närmare bestämmer etc.” Frih.
Det of Hr von Hartmansdorff framställda förhållande slår i fullkomlig öfverensstämmelse med den skrifvelse, som de förenade Utsk;n föreslagit; meni motiverna, sorn ej komma in i skrifvelsen, der är det fråga om afgifternas erläggande i förskott, men detta är uteslutet i skrifvelsen, ty uti densamma inkomma endast de orden: att R.
St., vid öfverlemnande af förslaget till den blifvande nya förorda. ang:de brännvinsbränningen, hos K. M. i underd. anhålla, det K.
M. täckes uti författningen i nåder föreskrifva, huru med debiteringen och uppbörden af berörde afgift bör förfaras,” Detta står jemväl i Gr.
Hamiltons förslag, Hr von Hartmansdorff:
Jag anser olämpligt, alt uti en urul. skrifvelse upprepa detsamma, som står i den författning, sorn åtföljer skrifvelsen.
Skall man upprepa en §, så hör wan med lika skal säga om alltsammans och således lemna två exemplar af författningen, ett såsom bilaga, och ett intaget i sjelfva skrifvelsen.
Men delta lärer väl ej vara meningen.
Frih. Cederström: K. M. lärer väl ej ur ett förslag till författning, som R.
St. beslutat, behöfva gissa sig till, att R.
St. anhålla om föreskrifter, hvilka naturligtvis genom skrifvelsen böra begäras.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad,, att en sådan nnd. anhållan, som Hr Landtm, sednast uppläst, skall lill K. M. afgå.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade derefter, alt Utsk:n, sid. 4 > betänk.
N:o 2, föreslagit, att R.
St. uti särskild und.
Den 9 November e. m. a7i skrifvelse lios K.
M. mätte anhålla, att förhud emot eller inskränkning nti utöfning of brännvinsbränning linder den i författningen tillåtna tid, till och med år 1845, icke mätte aga rum.
Jag skalle önska, att R. o.
Ad. ej beslutade någon sådan skrifvelse.
lV.I:s lätt att utfärda förbud emot brännvinsbränning, när omständigheterna sådant påkalla, är gifven.
Att nu anhålla hos Konungen det
Han ville afsäga sig en sådan rättighet, anser jag vara hvarken lämpligt eller rätt.
Sådana omständigheter kunna inträffa, då K.
JM. kunde anse lämpligt, och folket i allmänhet önska, att ett förbud i detta hänseende utfärdades.
Att nu på förhand vilja binda händerna på Styrelsen, vore efter mitt förmenande ingalunda riktigt.
St. likväl sådant försöka, kan jag ej förmoda annat, än att alsing derpå följer.
Att försvåra saken med dylika ansökningar, det måste jag alldeles afstyrka.
Hvad den siste värde talaren anfört kunde hafva mycket skäl för sig, i händelse K
M. ansett sig böra, med den makt och myndighet K. M. äger, ensam bestämma föreskrifterna för brännvinsbrännings-rättigbetens ulöfvande i Riket; men då K. M., nu sorn tillförene, öfverlåtit ät R.
St. sjelfva att uppgöra lagarna för brännvinsbränningen, så finner jag ej utom ordningen, att R.
St. vid delta tillfälle i lind. fästa K.
M:s uppmärksamhet på det olämpliga deruti, alt sådana band läggas på en beskattad näring uti landet, hvarigenom verkligen stora förluster för enskilda medborgare kunna uppkomma.
Skulle behof af inskränkning i brännvinsbrännings-räll ighelen inträffa, hvilket jag för min del anser ej böra kunna tiga ruin med kloka och förståndiga spanmålslagar, så är likväl denna omständighet af sådan vigt, alt K. M. i anledn. deraf vore nödsakad alt sammankalla R.
Pä grund häraf anser jag verkligen ej olämpligt, alt denna önskan inflyter i den lind. skrifvelse, som är föreslagen.
Jag vill blott i afseende på den und. skrifvelsen fästa Ståndets uppmärksamhet på nödvändigheten af att ändra ordalagen deri, i händelse Ståndet skulle besluta, att en sådan skrifvelse skall afgå.
Här står nemi.: ”att R.
St. borde hos K. M. i underd. anhålla, att förbud emot eller inskränkning uti utöfning af brännvinsbränning under den i författningen tillåtna tid, lill och med år i84å, icke måtte äga rum.” 1 den förordning, som R. o. Ad antagit, finnes ingen inskränkning i afseende på tiden, och således torde skrifvelsen i öfverensstämmelse dermed endast innehålla en und. anhållan, att förbud emot eller inskränkning uti utöfning af brännvinsbränning ej mätte äga rum.
Horn och anhåller om bifall lill den Den 9 Noveni ter e. m. af'
Utsktn föreslagna lind. skrifvelsen.
Jag anser intet vara skadligare, lin ilen K.
M. hittills förbehållna rätt, alt, när Ilan så för godt linner, låta inställa brännvinsbrnuningen.
Jag erinrar mig, att under sista missvexlen förorsakade fruktan för eli inliälfande brännvinsbränningsförbud, att man i Skåne så ansträngde brännvinsbränningen; att när förbudet slutligen inträffade, bade man till den grad ativändt alla möjliga tillgångar till brännvinets producerande, att linder påföljande Sommaren hvarken säd eller potates kunde fås för något pris, meri deremot fanns öfverflöd på brännvin och det till det lägsta pris i mannaminne; Dr von Hartmansdorff:
Den siste talarens villande tyckes blott bevisa, att förbudet den gången kom för sent. flade det kommit innan tiden för brännvinsbränningens verkställande inträffade, så bade
Skåningarne naturligtvis ej kunnat skada sig sjelfva så mycket som de nu gjorde, emedan brännvinsförbudet kom för sent.
Horn bar yttrat, alt Sorti K.
M. till Jf.
St. öfverlåtit att uppgöra lii ännvinsbränningS-lagstiflningen : så borde K.
M. ej kunna utlärda något förbud i della hänseende.
Men annat är att bestämma, luiru brännvinsbränningen må utöfvas under dén tiri bort är tillåten, oell annat är att bestämma oni linn linder någon tid ej må tillåtas.
Horn bar äfven anfört ett skäl, som sv nes mig aldrabäst bevisa olämpligbeten att icke medgifva lörbud.
Häri har nemi. sagt, att om det Liefve nödvändigt att inställa brännvinsbränningen, så borde riksdag för sådan orsaks skull sammankallas.
Detta vore likväl att åstadkomma en för Rdiet alldeles onödig kostnad, som kunde besparas, om del hittills varande förhållandet (inge fortfara.
Jag anhåller således om afslag på lietta Bevilln.
UlSkts förslag.
Horn föreslagna lind. skrifvelse, sorn äfven i betänk.
N:o 2 (innes omnämnd, anhåller äfven jag, alt Ståndet måtte besluta; Vi hafva ett ganska färskt exempel på följderna af brännvinsförbud, nemi. förbudet år 1818.
Protocoll, hållna lios H ö g 1 o fl i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829.
Femtiondefjerde Häftet.
Tryckta hos Jolian Hörberg, i833. ' : fi.. m ■ • *, -■ \ ; . ! »' . •• * .. ' , ■ ■ * .-“•■•k • ,/• { r.f" •>- K - ‘ .. ’ ■ ,• :
Torsdagen d. i 7 December 1829.
Vjrrefve von Fersen, Hans:
Då jag i sista Plenum icke deltog uti voteringen om min motion, begagnar jag detta tillfälle att reservera mig emot Ridderskapets och Adelns beslut, att vägra remiss å berörde motion, hvilket, enligt mitt begrepp om 56 §.
Riksdagsordningen, icke bordt kunna ske.
Jag anhåller, att få denna reservation i Protocollet förvarad.
Herr Dalman, Lars Johan, reserverade sig äfven mot Ridderskapets och Adelns ofvanberörde beslut.
Företogs till pröfning Stats-och BnncoUtskottens den i4 sistlidne November under N:o 21 aflåtne, och den 16 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af RiksStåndens beslut, i fråga om Myntbestämningen och dermed gemenskap ägande ämnen. i:sta Punkten.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att denna 54 H.
Den 17 December f. m. punkt må Ite afgöras, när i2.'te punkten, med hvilken den stod i sammanhang, förekommer; hvilket bifölls. ä.dra och 3:dje Punkterne.
Dessa båda Punkter ansågos icke erfordra någon åtgärd. rf:de Punkten j HufvudMomentet.
Detta Moment blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit. /fule Punkten, Mom. a).
Detta Moment ansågs icke erfordra någon åtgärd. 4-'de Punkten , Mom. b).
Friherre Cederström, Jacob: Jag hemställer, huru det kan låta sig göra, att punktvis afgöra delta Memorial, då några punkter äro af den beskaffenhet, alt de fordra återremiss; och deribland i främsta rummet den punkt, hvari Utskotten föreslagit, att skiljaktigheterna i RiksStåndens beslutskola afgöras genom Förstärkt Stats- och BancoUtskott, ehuru afgörandet rälteligen tillkommer Förstärkta BancoUlskotlet ensamt; ty jag kan icke instämma med Utskotten uti ett sådant behandlingssätt af de skiljaktiga besluten, om än prejudicater derpå finnas från föregående Riksdagar.
Grundlagens föreskrift
Sr tydlig, att det Utskott, (icke de Utskott), till hvars handläggning
Den 17 December f. ni. 5 målet hört, skall förstärkas till Nämnd, för att med Rikets Ständers rätt afgöra dylika frågor.
Förliden gårdag afgjordes ock Rränyinsfrågan, sorn vid denna Riksdag blifvit behandlad af sammansätta Bevilluiogs-, Lagoch EkonomiUtskotten, af Förstärkta StatsUtskottet ensamt, derföre att frågan hufvudsakligast tillhörde BevillningsUtskoltet, Hade den åter ansetts hufvudsakligen vara af ekonomisk natur, hade Ekonomiutskottet bordt förstärkas, såsom det år 1823 skedde i frågan om Magazinslnrättningen; och om Lagbestämmelserne ausetts vara det mest Väseudtliga i frågan, hade afgörande! tillhört Förstärkt LagUtskott.
Här vill man deremot förstärka hegge Utskotten, som behaud
Lt frågan, och derigenom öppna fältet för möjligheten af en Utskotts-aristocrali, hvarunder det ena Utskottet opåkalladt begär sammanträde med andra Utskott, i sådane frågor, der det förmodar, att RiksStåndens tankar blifva delade, för att sedermera i Nämnden kunna afgöra frågan med sin egen majoritet, och sålunda paralysera Grundlagen.
Ett sådant behandlingssätt skall till och med leda till den absurditet, alt ett sammansatt Utskott mäste förminskas, i stället för att förstärkas, till bildande af den Nämnd, bestående af 3o Ledamöter från hvarje Stånd, åt hvilken Grundlagen uppdragit rättigheten att afgöra frågor med Rikets Ständers rätt; ty sammansatta Utskott kunna blifva så talrika, att de utgöras af mera än 3q Le - 6 Den 17 December f. m. damöter från hvarje Stånd.
Om man äfven från förstärkning undantager Bevillningsutskottet, enär Bevillningsfrågor, enligt Grundlagen, hafva en särskild behandling, ehuru äfven i detta Utskott åtskilliga frågor kunna förekomma, till hvilkas afgörande Utskottets förstärkning erfordras; kunde likväl, genom de öfriga Utskottens sammansättning, det förhållande uppslå , att en förminskning, i stället för förstärkning, måste äga rum, för att bilda den Nämnd, som äger att med Rikets Sländers rätt besluta.
För min del måste jag således yrka, att BancoUtskottet, dit Myntbestämningsfrågan hufvudsakligast hört, ensamt må förstärkas, för att definitift afgöra RiksStåndens skiljaktiga beslut i denna fråga.
Förenade Stats- och BancoUtskotlen , som behandlat Myntbestämningsfrågan, icke till följd af någon Utskotten emellan träffad öfverenskommelse, utan på Ständernes uttryckliga befallning, hafva ansett sig såsom ett enda sammansatt Utskott.
De hafva derföre trott, alt det vore detta sammansatta Utskolt, som borde förstärkas lill Nämnd.
Jag vill likväl icke bestrida vådorne häraf för framtiden; men det lärer väl kunna upplysas, huru det tillgått tillförene vid 1818 och 1823 årens Riksdagar.
Jag har icke åsyftat att införa någon nyhet, men om tillförene tillgått på sam - Den 17 December f. m. 7 ma sätt, som Utskotten föreslagit, vet jag ej, hvarföre man nu skulle frångå en vedertagen praxis.
Ridderskapet och Adeln har vid denna Riksdag Lill sammansatta Stats- Bevillnings- Banco- Lag- och EkonomiUtskotten remitterat en af mig väckt motion, hvilken val icke föranledt till någon åtgärd; men om RiksStånden deröfver (Stadnat i olika heslut, och Utskotten skulle hafva inkommit med jemkningsförslag och voteringspropositioner, hemställer jag, huru det kunnat stå tillsammans med Grundlagens föreskrift, att man minskat antalet af de sammansatta Utskottens Ledamöter till 3o af hvarje Stånd, för alt få frågan med Rikets Ständers rätt afgjord, då Grundlagen Bestämdt åsyftar, alt hilda Nämnden på ett sätt, att de tillkallade Ledamöterne af RiksStånden må utgöra pluralitet mot Utskottet.
RiksStånden äro heslutande, och Utskotten blott beredande, men genom den här uppställda sats, skulle ett alldeles omvändt förhållande komma att äga rum; RiksStåndens beslut skulle betyda intet emot Utskottens vilja, enär de sistnämndes
Ledamöter skulle äga en gifven pluralitet i Nämnden.
E11 sådan tolkning af Grundlagen kan jag icke gilla, och tror icke eller, att den står tillsammans med boksta fl iga tillämpningen af Grundlagens föreskrifter.
Jag bestrider derföre båda Utskottens förstärk - 8 Den 17 December f. m. ning, och förnyar min hemställan till Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida Utskottens Memorial, som första gången är före, kan punktvis företagas och afgöras, derest man icke nu här vill göra detsamma, som åtskilliga gånger varit brukadt i de andra Stånden, nemligen antaga vissa punkter, och återremittera andra, hvilket jag likväl för min del finner stridande mot 56 §.
Herr Cederschjöld Pehr Gustaf: Otvifvelahtigt är den siste värde Talarens påstående rigtigt i principen, och enligt med andan af Grundlagen; men sedan man remitterat samma mål till flera Utskott, och desse i sitt sammansatta skick ej lära kunna anses annorlunda än såsom ett Utskott, synes principens tillämplighet vara ganska svår.
Jag utber mig likväl att få anföra ett ställe ur Riksdagsordningen, som kan åberopas till stöd för Friherre Cederströms mening.
Sednare Momentet af 34 §. lyder sålunda:
Vilja Riksens Ständer heldre_, än att tillsätta flera Utskott s remittera sädane mål, sorn till visst Utskott icke höra, antingen till Besvärs- och Ekonomiutskottet, eller till något af de öfrige förut tillsatta Utskott , vare samma Utskott pligtigt, att med dess Utlåtande j i enlighet med erhållen remiss j inkomma; (således måste Stats- och BancoUtskotten här betraktas såsom ett särskildt Utskott) och bestämnie sjelfva ämnets
Den 17 December f. m. 9 beskaffenhet efter Grundlagen, men icke den hvarje särskildt Utskott i allmänhet uppdragne befattning, huruledes ett mål, i enlighet med Riksens Ständers deröf ver tillhöriga beslutande rätt, bör af gör as.
Af detta senare stadgande skulle stöd kunna hemtas för den mening, alt oaktadt Ständerne uppdragit åt begge Utskotten att bereda Myntbestämningsfrågan, borde likväl afgörandet, då ärendet hufvudsakligen tillhör BancoUtskottet, tillkomma Förstärkta BancoUtskottet allena.
Men jag medgifver, att detta blott är en resonnerad tillämpning af den citerade §:n, och jag öfverlemnar åt andra att afgöra, om den bär bör användas.
Jag vill blott, i anledning af Friherre Cederströms anmärkning, erinra, att jag så mycket heldre anser frågan böra afgöras, på sätt Utskotten föreslagit, som de båda sammansatte Utskotten icke kunna betraktas, såsom tvenne Utskott, utan endast såsom ett, sedan Rikets Stander uppdragit åt båda alt behandla frågan.
Friherre Cederström.Om ett misstag en gång inträffat, bör detta ej kunna träda i verksamhet såsom prejudicat, eller anses som Lag, h,eldst prejudicater icke hos oss äro gällande, såsom i England.
Vid sista Riksdagen har man dessutom exempel äfven af ett motsatt behandlingssätt, som kan io Den 17 December f. m, tillrättavisa misstaget.
En fråga, som då behandlades af Stats- och EkonomiUtskotten, öfverlemnades nemligen till afgörande af Förstärkt EkonomiUtskott, emedan målet rätteligen hörde dit.
Då nu Myntbestämningsfrågan till alla sina detaljer rörer Banken, tillhör det ock Förstärkta BancoUtskottet att densamma afgöra; och jag får, j anledning af Herr Cederschjölds anförande, blott yttra, att om man en gång gjort orätt, är det så mycket angelägnare, alt icke göra det ånyo.
Då jag deltog i det förslag förenade Stats- och BancoUtskoltens Memorial innehåller, erinrade jag icke det förhållande Friherre Cederström nu anmärkt, utan förlitade mig på rigtigheten af den praxis, som följdes vid sista Riksdag.
Men ofelbart är, att Friherre Cederström har rätt, Till bevis derpå vill jag blott påminna om ett förhållande, som vid denna Riksdag lätteligen kunnat inträffa, derest frågan om creditif för SpannemålskÖp i missvextår gått till Nämnd, det nemligen att de sammansatta Utskott, som handlagt ämnet, bordt förminskas, i stället för att ökas, emedan de varit talrikare, än den Nämnd, som kunnat med Rikets Ständers rätt afgöra frågan, Hvilka Utskottsledamöter borde i sådan händelse hafva uteslutits; och huru skulle det hafva tillgått?
Detta synes mig tillräcklig
Den 17 December f. m. gea bevisa, att icke mera än ett Utskott lian enligt Grundlagen förstärkas.
Jag anhåller, att Herr RiddarhusSecreteraren ville upplysa, huru förr i sådane frågor tillgått, och hoppas jag, att Utskotten måtte finnas ursäktade, om de nu handlat, såsom förr varit brukligt.
Hvad åter beträffar Friherre Cederströms farhåga för den pluralitet, som Utskottens 72 Ledamöter komma att utgöra, och den ensidighet, som derigenom skulle äga rum inom Nämnden, får jag fästa uppmärksamheten derå, att endast sådane frågor, der två Stånd stadnat emot två, blifva till Nämnden hänskjutna; jag frågar, hvaruti partiskhet väl då kan visa sig.
Opinioner kunna blifva Jederade, men icke rättvisan; det bör synas likgiltigt med huru många röster Utskolteu ingå i Nämnden, Friherre Cederström:
I anledning af den siste Talarens yttrande får jag erinra, att de Stånd, som varit af motsatt opinion med Utskotten, förmodligen icke hafva något hopp, att kunna göra sin mening gällande i Nämnden, då Utskottens egna Ledamöter der utgöra pluralitet; hvaremot bägge meningarne skulle hafva lika utsigt att göra sig gällande, i händelse RiksStåndens Ledamöter, såsom Grundlagen tydligen åsyftat, utgjorde pluraliteten i Nämnden, 12 Den 17 December f. m, Undertecknad Riddarhus-Secreterare :
I anledning af en värd Talares anmodan får jag vördsamt upplysa, att vid sista Riks-* dagen samma händelse inträffade som nu.
Frågor, tillhörande Financeregleringen, blefvo då behandlade af förenade Stats- och BancoUtskotten, och sedan uti åtskilliga delar två Stånd stadnat emot två, föreslogo
Utskotten dessa frågors afgörande utaf de sammansatte Utskotten, förstärkte till 3o Ledamöter af hvarje Stånd, i anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken eftermiddagen den 3o September 1823 hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade påföljande Lördag den 4 October förmiddagen utvälja 12 Ordinarie Ledamöter och 8 Suppleanter uti bemälte Förstärkta Utskott, hvilket bifölls; hvarefter sedermera val företogs till Förstärkt Stats- och BancoUtskott, hvarest frågorne jemväl afgjordes.
Den upplysning Herr RiddarhusSecreteraren meddelat, var ingen nyhet, utan tvertom känd å bägge sidor; ty minnet kan icke vara så klent, att man icke skulle erinra sig en så märkvärdig händelse.
Men jag torde få erinra om ett annat förhållande, som agde rum vid samma Riksdag, nemligen att Ekonomiutskottet förstärktes till afgörande af en fråga, som blifvit behandlad af förenade Stais- och EkonomiUtskotlen.
Enär sållin - Den 17 December f. m. i3 da dessa händelser endast äro mot hvarandra stridande prejudicater, vid hvilka vi ingalunda få hålla oss, utan vid Grundlagen, roed hvars anda den förstnämnde på intet sätt öfverensstämmer, inser jag icke, hvad verkan dess åberopande bör kunna äga på frågans afgörande denna gång.
Om Stats- och BancoUtskolten, såsom lätteligen kunnat hända uti det ifrågavarande ämnet, nemligen myntbestämningen, som har ett så vigtigt inflytande på landets ekonomiska ställning, begärt sammanträde med Ekonomiutskottet, hade dessa Utskott tillsammans utgjort 3o Ledamöter af hvarje Stånd, och således genast kunnat afgöra frågan med Rikets Ständers rätt, enligt den princip man nu vill etablera.
Men då Grundlagen bestämdt föreskrifver, alt Utskott, för en frågas afgörande med Rikets Ständers rätt, skall förstärkas, ConstitutionsUtskoltet till 20 Ledamöter, och de öfrige Utskotten till 3o Ledamöter af hvarje Stånd, alltid iden proportion, att RiksSlåndens
Ledamöter utgöra pluralitet mot Utskottens, tror jag, att fråga aldrig bör kunna uppstå, att tillskapa en Nämnd på ett motsatt sätt, eller så att Utskottets Ledamöter blifva talrikare, än RiksSlåndens, hvilka senare i sådant fall på förhand voro öfvervoterade, då det vanligen är Utskottets förslag, som utgör ena alternativet i Yoterings-propositionen.
Jag kan derföre ej underlåta, att motsätta mig den af Utskotten nu föreslagna åtgärd.
Den 17 December f. m. Tians Excellence Herr Grefven och Län dt Marskalken yttrade, att sedan Friherre Cederström uppkastat 2:ne preliminairfrågor, hvilka inträngde i rätta förståndet af Grundlagens föreskrifter, ansåg Hans Excellence del vara dess pligt, att deröfver gifva dess tanka och Öfvertygelse tillkänna; och hvad således först angick frågan, om man kunde punktvis företaga till pröfning ett från Utskott inkommit jemkningsförslag, så enär ^3 §.
Riksdagsordningen stadgade, att då jemkningsförslag till Rikets Ständers Plena från vederbörande Utskott inkomma, Rikets Ständer äga, att öfver den yppade frågan de fini tift besluta, fann Hans Excellence denna Grundlagens föreskrift innefatta rättighet för Stånden, att första gången jemkningsförslag till Stånden öfverlemnas, behandla berörde förslag på enahanda sätt, som om de voro för andra gången inkomne» Friherre Cederström'.
Med Herr Grefven och LandtMarskalken instämmer jag deri, att Ståndet, i allt, hvad sjelfva jemkningsförslaget beträffar, är oförhindradt att fatta sitt beslut utan återremiss.
Min begäran har icke eller haft afseende på sjelfva saken, utan endast på behandlingssättet eller frågan om Utskottens förstärkning, sorn är ett särskildt ämne, hörande till formen; jag skall likväl ej vara emot, att då sjelfva saken defmilift kan afgöras, man anser sam - Den 17 December f. m. i5 ina förhållande kunna aga rum i afseende på den af mig väckta särskildta fråga, huruvida hägge Utskotten skola förstärkas, eller icke.
I händelse således Herr Grefven och LandtMarskalken anser denna fråga nu kunna afgöras, har jag ingenting deremot, utan anhåller blott om proposition, att BanCoUtskottet ensamt må förstärkas, till afgörande af de delar utaf myntbestämningsfrågan, hvaröfver RiksStånden stadnat i skiljaktiga beslut, samt får, i fall meningarne, vid besvarandet af denna proposition, skulle finnas delade, på förhand begära votering.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att hvad beträffade den senare af Friherre Cederström väckte fråga, eller alt BancoUtskottet ensamt borde förstärkas till en Nämnd, samt det Förstärkta BancoUtskottet äga att med Rikets Ständers rätt afgöra de af Stats-och BancoUtskotten förut handlagde frågor, rörande myntregleringen, deruti två Stånd stadnat emot två; finge Hans Excellence jemväl åberopa ^3 §.
Riksdagsordningen, hvilken lydde sålunda:
Skulle detta försök till jemkning frugtlöst aflöpa, utvälje Rikets Ständer i sina särskilta Plena, genom allmän omröstning, till en Nämnd, att förstärka det Utskott, till hvars handläggning målet hört, så att Ledamöterne blifva 3o af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 ,§\ föreskrifver, öfver den i6
Den 17 December f. m. tvistiga fråganj och åge att densamma med Rikets Ständers rätt afgöra.
Enär nu Ridderskapet och Adeln, vid föredragningen af de flere rörande myntregleringen väckte motioner, remitterat dem alla till Statsoch BancoUtskottens gemensamma handläggning, samt dessa Utskott jemväl afgifvit förevarande jemkningsförslag, ansåg Hans Excellence deraf följa, att båda dessa Utskott borde förstärkas för att sedermera med Rikets Ständers rätt slutligen afgöra de frågor, hvilka i sådant afseende kunde blifva till dem öfverlemnade.
Alt utesluta ett af dessa Utskott, och endast förstärka det andra, såsom Friherre Cederström föreslagit, skulle, efter Hans Excellences omdöme, strida mot ordalydelsen i nyss åberopade 'j3 §. i Riksdagsordningen, hvarifrån Hans Excellence icke finge afvika.
Efter den förklaring Herr Grefven och LandtMarskalken afgifvit, synes frågan inskränka sig dertill, huruvida Stats- och BancoUtskotten, genom remissen till båda Utskotten, blifvit förvandlade tili ett.
För min del tror jag, att de ej kunna betraktas annorlunda, än såsom tvenne, då icke i remissen finnes omnämnt, att de skulle betraktas såsom ett enda särskildt Utskott.
Jag får för Öfrigt å nyo fästa uppmärksamheten på det exempel jag för en stund sedan anförde, neni - Den 17 December f. m. >7 ligen att Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag remitterat en af mig väckt motion till Stals- Bevillnings- Banco- Lagoch EkonorniUtskotten, hvilka, om de vol’o att anse såsom ett Utskott, utgjordes af flere än 3o Ledamöter från hvarje Stånd.