Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke kan pastorn följa med på åkern och räkna kärfvarne, icke kan lian räkna antalet af kalfvar, höns, får etc.; med ett ord sa^dt det nuvarande stadgandet i delta hänseende tillerkänner honom stora förmåner, ulan att han någonsin kan controllera att lian verkligen bekommer dessa fördelar.
Derföre händer det beklagligen ofta, att det nuvarande aflöningssältet åstadkommer missnöje emellan pastorn och hans församlingsboer.
Det nedsätter pastorns värdighet och det anseende, hvari han bör stå inom församlingen emedan det gör honom till en fiscal på församlingsboernes inkomster i allmänhet.
Det gör honom till och med afskydd, på ett och annat ställe, af hans församlingsboer, derföre att de lycka, att lian delar alltför mycket med dem.
Jag skulle föreställa mig, att om våra tjenstemän skulle taga sina löner directe utaf en socken, så skulle detta för dem vara ett säkert sätt att få större delen af den socknens innevånare till sina veikliga afundsman, kanske flender.
Om pastor vill vinna sin församlings bifall, så kan detta nu omöjligen tillgå på annat sätt, än all han eftergifver en betydlig del af hvad som utgör bans lagliga rätt.
Atlönim-ssättet är af den beskaffenhet, att hvar och en af pastorerna, som sätter högre värde på att väl uppfylla sitt embete, än på stora inkomster, får en liten lön, hvaremot den som är nogräknad att få ut hvad som honom lagligen tillkommer, sättes ur tillfälle att rätt uppfylla sitt embete.
Jag skulle kunna tillägga ganska mycket här, men det som jag redan sagt och, som jag hoppas, lifligt kännes af alla ledamöter inom detta
Hus, torde vara tillräckligt såsom skäl för min anhållan, att delta ärende blir återremitteradt till Ekon.Utsk., för allder, i sammanhang med dea motion ja» tilllåtit mig afgifva, blifva ånyo handlagdt.
Haabs åsigt kan jag för min del under närvarande förhållanden icke dela.
Jag skulle med honom instämma deruti, att det vore fördelaktigare för Sverige om presteståndets löneinkomster af lionden indrogs till Staten, och presterskapet i stället erhåll bestämda lönevillkor på stat; men vi äro icke der.
Detta fordrade åtskilliga preliminära regleringar, 5 II. 84 C6G Den 28 December. sorn icke äro företagna oell som fordra tid för alt kunna verkställas.
Hela indelningsverket och ali tionde, som icke är annat än en förläning eller indelning, skulle derigenom komma att upphäfvas.
Ulan PresteShs begifvande enskildt såsom Stånd, sä lärer det, enär deras privilegier innehålla, att de äga rättighet att genom tionde njuta sin aflöning, icke ens kunna komma i fråga.
Utsk:s förslag i delta morn., alt motionerne icke må till någon åtgärd föranleda, är i min tapka ganska riktigt.
Hvad beträffar tvisterna församlingarne emellan, så är det icke möjligt att slita dem på annat sätt, än att tillse att lag efterlefves.
Ingendera parten äger alt klaga öfver, att den ena fordrar fullgörande af en lag, som den andra är pligtig alt fullgöra.
Han måste således, äfven om han anser att afgifterna äro dryga, fullgöra dem, emedan det är hans skyldighet.
Pastorsembetets rättighet all räkna, der icke särskilda conventioner blifvit träffade emellan pastorsembetet och socknen, är obestridlig, och det finnes särskilda embetsman inom communerna, under namn af sex män, hvilkas åliggande det är alt besörja denna räkning och att tillse det icke bonden i sin lada inkör säden förr, än prestens andel blifvit räknad och till honom afförd.
Raab; Jag tackar Frih.
Cederström derföre, attFrih:n instämt med mig i hufvudsaken, och således ej ogillat mina åsigter.
I den händelse, säger Frihm, alt man skulle komma dertill att tionden indrogs och att presterna linge sin aflöning directe från statsverket.
Delta är just min iifligastc och varmaste önskan, men jag ser i- sanning icke, när man hyser en sådan önskan, hvarföre man icke skulle vid alla tillfällen, som dertill erbjuda sig, sö ka att närma sig målet.
Om jag bifaller Ulslcs betänk, så innebär det ett gillande af Utsk;s framställning nemi. att olägenheterna af en förändring skulle öfverväga de fördelar man deraf väntade sig.
Detta skulle innebära ett medgifvande af R. o. Ad., att det är bäst all förblifva vid hvad som är.
Jag medgifver visserligen, att Frihm liar rätt deruti, att den önskvärda förbättringen icke kan så lätt till vägabringas.
Jag tror icke eller att Ekon.-
Utsk. vid denna riksdag i detta afseende kan uppgifva ett tillfredsställande förslag; men det är oss icke obekant, att motioner äro till Ekon.Ulsk. ingångna, dels om upphörande af biskopsembetena, dels om domprostembelenas indragning, dels om minskning af dessa embetens inkomster.
Jag skulle föreställa mig, alt dessa frågor borde behandlas i sammanhang med dem, som det föredragna betänk, innehåller.
Jag tror äfven, att Ekon.Etsk. kan inkomma till R.
St. med det förslag, att R.
St. ville anhålla hos K. M., att alla dessa frågor i ett sammanhang måtte blifva intill nästa riksdag utredde och att vi vid nästa riksdag måtte få en K. propos. i ämnet.
Delta är det enda sätt, hvarpå jag tror att man kan komma till målet; men vill man målet, sä måste man också begagna medlen för att närma sig dertill.
Således förnyar jag min önskan, alt man icke nu malte bifalla ett förslag, som aflägsna!' oss ännu ett stycke derifrån. Den 2S December. 607 H. Ex. Hr Gr.
Jag hade visserligen icke ämnat yttra mig i denna fråga, men jag kan icke återhålla min förundran, att höra 2:ne ledamöter af detta Stånd yrka, alt presterskapets tionde skall afskaffas, och ersättas med löner på Stat.
Jag hemställer lill dem, om icke PresleSt:s oberoende derigenom skulle blottställas, och om icke detta skulle återverka menligt på nationens religiösa och moraliska tänkesätt.
PresteSt. blef dä beroende af anslag ifrån ett StatsUlsk., som vid hvarje riksdag kunde minska eller helt och hållet indraga dess löner, hvarigenom den frivilliga religionsprincipen, som lyckliggör Norra America, kunde i Sverige införas och vi lika med delta land erhölle 50 religioner i st. f. en.
Afven myntvärdets läll skulle kunna nedsätta lönerna och så, att hela presterskapet sattes pä indragningsstat.
Jag protesterar emot sådana läror, både i moraliskt, religiöst och politiskt afseende.
I anledn. af den sista värde talarens yttrande, anhåller jag endast att få anföra några ord till svar.
Om vi vilja förmoda Sveriges återgång till en sådan grad af barbari, att man här skulle anse religionen för en öfverflödsartikel, sä linnes intet aflöningssätt för PresteSt., som hindrar Sverige ifrån alt afskaffa allt hvad presterskap heter.
Vi äro Gudskelof ännu icke der, och komma, såsom jag hoppas, aldrig dit.
Raab är rädd för della mern., ehuru han påstår, att Ulsk. ingenting vidare kan göra.
För ali trygga Frih. Raab deremot, att R. o. Ad. skulle godkänna alla Ulsk:s premisser, anhåller jag, alt II.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. derom, att II. o. Ad. mätte godkänna det slut, hvaruti Utsk. stannat, men lemna premisserna alldeles ovidrörda.
Slutet kunna vi sannerligen godkänna, ty något annat slut kunna vi icke komma till vid denna riksdag.
Utan att bestämdt biträda eller bestämdt bestrida någon af de åsigter, som vid detta tillfälle blifvit yttrade, anser jag likväl Frih.
Raabs anmärkt), vid betänk, vara af den art, att äterremiss bör af Ståndet beviljas, på det att ämnet må blifva vidare ulveckladt.
Hella ämne. är af högsta vigt, förtjenar att från flera sidor skärskådas, och enligt min åsigt, är det icke af Ulsk. tillfyllest utredt.
Raab, i hans begäran om återremiss.
Jag är visserligen af Gr.
Björnsljernas tanka, att man bör akta sig för alt ställa presterskapets aflöning på sådan fot, att Ståndet derigenom förlorar den sjelfständighet, som det bör äga, för att utgöra en del af Sveriges nationalrepresentation; men jag tror, att en förändring i Ståndets lönevillkor kan åstadkommas utan detta äfventyr, och jag befarar, att om det nu gällande löningssättet länge fortfar, så kommer
Ståndets sjelfständighet just derigenom att lida.
Raab har antydt hvad en hvar väl vet, att uti de consistorielle gallen, hvarest prestcns utnämning beror på de valjan - CCS
Den 28 D e c e m b e r. de, köpslagan icke sällan äger rum mellan åhörarne och den blifvande läraren om nedsättning i lönen, såsom ett villkor för pastoratets erhållande.
Hvad blifver deraf följden?
Jo, alt kyrkoherden varder fattig och att han, genom en sådan öfverenskommelse med församlingsboerne, förlorar det moraliska inflytande på dem, sorn han bör hafva.
Uti stadspaslorat, hvarest kyrkoherdens aflöning heror på frivilliga bidrag, eller s. k.
Påskören, är förhållandet ännu värre, emedan kyrkoherden der ännu mera beror af dem, som skola stå under hans själavård.
Jag anser följaktligen Frih.
Ilaabs yrkande förtjena allt afseende.
Deremot tror jag, att ifrågavarande löneförändring icke kan göras med mindre PresteSt. dertill samtycker, emedan 4 § i dess previlegier försäkrar det om bibehållandet af sine nuvarande inkomster och rättigheter.
Om således PresteSt. icke härtill samtycker, så blifver af allt delta ingenting.
Jag anser följaktligen icke eller möjligt, att i delta afseende något åstadkomma, med mindre K. M. och PresteSt. äro derom ense, och att en K. propos. i enlighet dermed till R.
St. aöemnas.
En sådan kan icke nu åstadkommas, men om den möjligen skulle kunna föranledas, eller påskyndas deraf, alt R.
St. i detta afseende gjorde en und. framställning till K. M., sä kunde det i min tanka icke skada, men deremot väl gagna.
Jag instämmer således i Frih.
Raabs önskan, att återremiss måtte bevilljas och ali saken icke må lemnäs derhän, på sätt Utsk. föreslagit.
Sedan jag begärde ordet sista gången, har jag fått ett understöd, som torde göra det för mig öfverflödigt, att vidare orda i ämnet.
Jag har dock begagnat mig af uppropet, för att besvara Gr.
Björnstjerna, som trodde, att ett förändradt aflöningssätt för preslerskapet skulle sälla dem ali beroende, både i politiskt, religiöst och moraliskt afseende.
Jag tror verkligen, lika med Hr von Hartmansdorff, att det nuvarande aflöningssältet är för Ståndets sjelfständighet, i moraliskt och religiöst och äfven politiskt afseende, det mest fördeifliga.
Jag instämmer val icke med Hr von Hartmansdorff deruti, alt församlingarne just dagtinga före valet med sina pastorer, ang:de aflöningen; men aflöningen efter 1681 års författning är af den beskaffenhet, att sedan pastor har blifvit antagen, så kunna församlingsboerne på visst sätt undanhålla honom sina rättigheter, ända derhän, att han kanske får nöja sig med en tredjedel af hvad som är hans lagliga rätt, emedan det icke är så behagligt, icke lämpligt, icke möjligt, att sjelf gå och räkna tionden, eller att anmoda sexmännen derom.
Hurudant ar väl detta löningssält, som skulle göra presterna så sjelfständiga?
Jo, på sina ställen har man ännu det vederstyggliga exemplet, att se personer gå omkring i kyrkan med håf, och stöta åhörarne i hufvudet för att fä några styfver, på andra ställen finnes de s. k. offren, der antingen pastor sjelf eller hans commitlerade stå och buga sig för att få en skärf; och vidare hör det lill löningssättet, att pastor far omkring i socknen, för att samla några kannor ostmjölk, eller taga emot matskott o. s. v.
Jag be - Den 28 December.
669 hofver icke genomgå alla dessa förhållanden med pastorernes aflöningssält, hvilkas detaljer sannerligen äro af den beskaffenhet, att den som närmare känner förhållandet, torde finna, att det är en rak omöjlighet, alt en pastor, utan att eftergifva större del af sina inkomster, kan bibehålla något anseende, någon aktning, något förtroende, någon kärlek af sine församlingsboer.
Hvarifrån hafva vi alla dessa historier om de snåla presterna, om icke just ifrån detta aflöningssätt, och vi veta likväl, alt de flesta prester lemna fattiga enkor och barn efter sig.
Aflöningssättet är likväl af den olyckliga beskaffenhet, att det synes för den som skall gifva aflöningen vara en alltför stor uppoffring.
Jag tror, att om presterskapet skall komma på en sjelfständig fot här i landet, komma på den fot, att de kunna verka till sina åhörares förbättring, så är den första åtgärden man för det ändamålet bör vidtaga, att söka åstadkomma en förändring i presterskapets aflöningssätt. H. Ex. Hr Gr.
Det är icke Frih. Raabs motion, som jag pä något vis beslridt.
Tvertom anser jag, att det vore ganska nyttigt, alt stående contracter vore uppgjorda för hvarje pastorat, efter hvilka kyrkoheden fick beräkna sina inkomster.
Hvad jag yttrade mig emot, var den af Frih.
Cederström framställda princip, att presterskapets aflöning skulle flyttas öfver till statsverket och desse förses med penningelöner.
Det var denna princip jag beslridde, och som jag alltid kommer att bestrida, men alldeles icke Frih. Raabs motion.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot ifråga var. punkt af Ulsk:s betänk, gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Ropades starka ja jemte några nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej. 2:dra punkten, rande genom häradsskrifvare och kronofogde.
Af sjelfva ordalagen uti det nu upplästa, torde man finna, alt denna punkt bör återremitteras likasom den föregående punkten. R. o. Ad. biföll, att äfven denna punkt finge till Utsk. återremitteras.
3:dje punkten, ta presterskapets boställen. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt hemställt.
4:de punkten, ang:de väckt förslag, att genom minskning af pastors löneinkomster förhöja comministerns.
Jag vill visserligen icke förorda motionärens förslag, alt i allmänhet pastors lön skall delas af comraistern, men det kan likväl finnas åtskilliga församlingar, der pastorernas löner 670 Den 2S December. äro så betydliga, att de nied skäl kunna delas med comminislrarne; och således, då K. o.
Ad. återremitterat första punkten, vågar jag vördsamt anhålla, alt äfven denna punkt måtte återremitteras, för att kunna i ett sammanhang med den föregående besvaras.
Jag understödde Frih.
Raahs önskan, att första punkten mätte återremitteras, i den tanka, att den ena framställning
Ståndet borde lill K. M. i detta fall göra, vore en anhållan om lämpligare lönereglering för presterskapet.
Men ingalunda var det min mening, att dä R.
St. gjorde en sådan allmän framställning, de tillika skulle ingå uti vissa särskilda omständigheter och utpeka det ena eller andra.
Detta vore i min tanka, antingen en motsägelse, eller alt gå i förväg för den allmänna reglering, som man vill åstadkomma.
Således och enär denna punkt angår en detalj, som Utsk. afstyrkt, anhåller jag, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag, hvarigenom ingen detaljfråga komme att i den und. skrifvelsen inflyta.
Det lärer väl icke kunna bestridas, att comministrarne äfven höra till presterskapet, och om den und. framställningen, som jag, lika med Hr von Hartmansdorff, önskat att R.
St. måtte göra till K. M., kommer att från R.
St. afgå, sä skulle jag föreställa mig, att det icke vore främmande för ämnet, om den frågan blefve bragt å bane, att comministrarnes löner äfven vore inbegripna under det allmänna förslag, som R.
St. vilja göra till K. M.
Det är ur denna synpunkt, som jag begärt återremiss till Utsk.
M. med den lind. anhållan, att presterskapets löneinkomster måtte lämpligare regleras, så följer deraf klarligen, att comministrarnes lönereglering äfven hörer dit, emedan de utgöra en del af presterskapet.
Skälet för mig att vid detta tillfälle tillstyrka bifall å Utsk:s betänk., är detsamma som jag redan nämnt, och hvilket föranleder mig, att då de följande punklerne föredragas, hemställa, att Ståndet icke måtte bifalla Utsk-.s särskilda förslag, ronde dels comministrarnes lönevillkor, dels likstol och dylikt, emedan, såsom jag nämnt, ämnet, i min tanka, bör behandlas i sin helhet.
Öfverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:s yttrande i denna punkt gjorda anmärkntr föranleda till ålerremiss.
Propos. till bifall å Utskis yttrande i denna punkt blef här efter framställd och besvarad med starka ja jemte några nej, hvarpå H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. 5:te punkten, Frih.
Raab: Då Hr von Hartmansdorff redan gifvitpå hand, Den 28 December.
671 alt Hr von Hartmansdorff icke ämnar bestrida återremiss af de sednare delarne i betänk., sä torde icke min anhållan i detta afseende miila något särdeles motstånd ifrån R. o.
Ad:s sida.
Jag anhåller derföre vördsamt, alt denna punkt måtte lill Utsk. återremitteras, för att i sammanhang med de föregående af Utsk. behandlas. R. o. Ad. biföll återremiss af denna punkt.
6:te puukten, ang:de comministrarnes förseende med boställen jemte hjelp och understöd i deras byggnadsskyldighet.
I öfverensstämmelse med de återremisser, R. o. Ad. i detta mål redan beviljat, hemställer jag, alt äfven denna punkt mätte få återremitteras.
Raab instämde med Hr von Hartmansdorff. 11. o.
Ad. biföll, att jemväl denna punkt fiuge till Utsk. återremitteras.
7:de punkten, ang:de likstols-afgiften.
Då i denna punkt af Utsk:s betänk, omtalas en framställning, som vid sista riksdagen gjordes af R.
St. till K. M., af enahanda lydelse, som den, hvilken nu är föreslagen, så är jag skyldig, alt för R. o. Ad. redo göra, huru detta mål har blifvit behandladt hos K. M. Sedan samtlige Konungens Bef:h:de och Consistorier hade blifvit hörde i frågan, upplystes genom de inkomna utlålanderne, att endast ganska fä af dessa auetoriteter tillstyrkt bifall till hvad R.
Vid jemförelse af dessa utlåtanden fann man, att förhållandet var högst olika uti olika landsorter, och hvad de särskilda tillstyrkandena angick, så varierade de emellan proc. af den behållna inkomsten ända till 2 proc. af summa inventarii.
Slån kan af dessa olikheter finna huru olika denna inkomsts värde på särskilda ställen uppskattades.
När man dertill lägger, att det förslag, som då gjordes, och som nu skulle förnyas, gör den förändring uti hittills gällande stadganden, att en del af de personer, af hvilka likstoln hittills icke varit utgjord, hädanefter skulle komma att erlägga likstol, och att deremot i afseende på andra, förhållandet skulle blifva tverlom, så torde finnas, att det icke varit skäl all bifalla den framställda önskan.
På de skäl, som af de flesta auctoritelerne blifvit anförde, har också K. M. under d. 23 Dec. innevarande år icke funnit skäl bifalla den utaf förra R.
St. gjorda framställning, af enahanda lydelse, med den, som nu är i fråga, och på denna grund får jag äfven vördsamt tillstyrka, alt R. o. Ad. måtte afstå denna punkt.
Jag vill för ingen del i denna speciella fråga hafva sagt, alt icke K.
M. ganska visligen förfarit, på de grunder, som Ilr Silfverstolpe 1111 utvecklat; men jag kan icke underlåta alt begagna detta tillfälle, för att tillkännagifva min oförgripliga mening, alt ett sådant förhållande af stridighet emel - C72 Den 28 December.
Ian R.
St:s framställningar till K. M., och de framställningar, som man erhåller när man remitterar så beskaffade mål till Konungens Bef:h:de och till Consistorierne, nästan kunna tagas för afgjordt, att de skola äga rum.
En sådan divergens i åtgärder blir, alt jag så må uttrycka mig, nästan framkallad genom de former, som Herrar föredragande hos K.
M. nu måste iakttaga.
Jag tager mig friheten, att fästa den värde ledamotens af Conseljeu uppmärksamhet derpå, att man således icke torde böra lägga alltför mycken vigt på sådana divergenser, som uppkomma, just genom dessa auctoriteters qvalificationer.
Jag bade visserligen tänkt att begära återremiss pä denna fråga, men då Hr Silfverstolpe upplyst om utgången af densammas handläggning förut, sä vill jag icke motsätta mig det af honom begärda förfarandet dermed, öfvertygad derom, att om också det af Utsk. gjorda förslag afslås, Ulsk. är oförhindradt, att upplaga frågan, i sammanhang med den första punkten.
Jag får i alla fall ett ökat skäl att yrka afslag specielt af detta förslag, deruti, att om man borttager den inkomst, som presterna erhålla af likstolen, så skulle den ersättning, som derföre komme att lemnäs, åtminstone i min ort, betydligt understiga hvad presterskapel nu få.
Det är fallet med de flesta bönder, att de lemna ifrån sig egendomen till sina barn under mannaåldern, oell att de således vid sitt frånfälle icke hafva någon betydligare förmögenhet.
Kanske några få hundrade r:dr utgöra boets behållning, hvaraf | proc., som bär är föreslagen, skulle falla ned lill några skillingar.
Jag anser således delta förslag vara obilligt emot presterskapet, och hemtar deraf ett ökadt stöd för mitt yrkande af afslag till denna punkt.
Ilr Silfverstolpe:
En värd ledamot har fästat uppmärksamheten derpå, att man icke bör fästa sig vid den olikhet eller den divergens, som lian kallar det, hvilken kan äga rum emellan auctoriteters yttranden, och de meningar, som af R.
St. framställas till K. M.
För min del skulle jag tro, att det, hvarpå man egentligen bär göra afseende, är, hvad som är rätt och billigt, ulan att fästa sig vid om det divergerar, eller sammanstämmer med den enas eller den andras framställningar.
Når man dä finner, att de auctoriteter, som yttrat sig, hafva varit i tillfälle alt lemna bättre upplysningar, och alt känna förhållandet bättre, än den fraclion af R.
St., som utredt målet, och på hvilken R.
St. alltid hufvudsakligen måste förlita sig, så skulle jag tro, att det är nödvändigt alt fästa sig vid hvad sålunda finnes rätt och upplyst vara, utan afseende på än den ena och än den andra consideralionen.
Hvad särskildt angår denna fråga, så tillkommer ännu ett skäl, hvarför jag anser det vara rätt att afslå den, hvilket ligger deruti, att det icke torde vara lämpligt, att skilja en af de mänga särskilda rättigheter, som tillhöra presterskapets aflöning ifrån de öfriga, och särskildt handlägga frågan derom, utan om någon förändring uti presterskapets aflöning skulle ske, så borde väl frågan be - Den 28 December. 673 behandlas i sin helhet.
I synnerhet anser jag det icke vara rätt att lägga skatter pä den ena medborgaren, och taga dem ifrän den andra, så framt icke derigenom något stort ändamål vinnes, nemi. en ändamålsenligare allmän lönereglering.
Det skäl, som den siste värde talaren nu sednast anförde, och som jag icke vill bestrida kunde ligga äfven onämndt inom hans förra yttrande, är så allsmäktigl bjudande, att jag icke har någonting att deremot invända.
Så fort sora frågan är om att betrakta saken ur rätt synpunkt, så skall åtminstone jag icke vara den siste att medgifva K.
M:s rättighet och pligt, att icke göra afseende på R.
St:s framställningar.
Den siste värde talaren torde likväl benäget ihågkomma, att det var icke den åsiglen, utan blott den andra, som af honom framställdes, då han första gången hade ordet.
Hvad nu likvisst beträffar den frågan, att bedomina hvad som är rätt, så, utan att jag vill yttra mig derom i detta fall, der jag särskildt har reserverat mig i afseende på frågan, anhåller jag att fä yttra mig blott rör:de sjelfva principen.
Under medgifvande, att den värde talaren, såsom ledamot af Conseljen, är bättre än jag i tillfälle alt pröfva hvad som är rätt i sjelfva saken, tager jag mig friheten, endast i afseende på formen af hans yttrande här, vördsamt hemställa, om, då K.
M. bar den obestridliga rättigheten all afslå sådana und. framställningar, hvarmed R.
St. kunna i oträngdt mål inkomma, det då är rätt lämpligt eller rätt constilutionelt, att en ledamot af Statsrådet här uppstår, för att yrka, det en opinionsyttring i något fall mätte afslås.
Derom tager jag mig friheten att tills vidare tvifla, emedan jag tror, att sådana framställningar af R.
St. i önskningsväg böra åtminstone få komma fram till thronell, hvarest det naturligtvis är en föredragandes både rättighet och pligt, att i und. afstyrka dem, om de äro oriktiga.
Jag kan således icke förena mig med den värde ledamoten och med Frih.
Raab derom, alt det nu bör af Ståndet förklaras, att man afslår opinionsyttringen, så vida icke, efter hvad jag trott mig finna af Frih.
Raabs yttrande, något annat tillfälle skulle finnas för Ståndet alt framkomma dermed.
Della var likväl en mellanmeniug i Frihrns yttrande, som man kanske icke bort så mycket fästa sig vid.
För min del anser jag det icke vara skäl att förhindra framkomsten af denna opinionsyttring, derföre att ett yttrande derom redan vid en föreg:de riksdag har varit afgifvet.