Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tager mig den friheten anmärka detta derföre, att StatsSecreteraren Herr Baron Wirsén mot slutet af sista Plenum, då jag, i anledning af dess hemställan, till Ridderskapet och Adeln yttrade mig, var frånvarande.
Marskalken bekräftade rigtigheten af hvad Herr Munck af Rosenschöld nu anfört.
Efter slutad Protocolls-justering utbad sig Grefve Lilliencrantz, ffohan Wilhelm, få nämna, det han föregående dag anmält sig hos RiddarhusSecreteraren, för att få del af hvad som uti discussionen den 31 Mars, angående Friherre Wirsing hemställan i anledning af Herr Munck af Rosenschölds Dictamen, blifvit yttradt, samt af Herr LandtMarskalkens proposition i samma ämne, men att det honom icke kunnat beviljas, af det skäl, att Protocollet ej var justeradt.
Han kunde således icke veta, om de citationer han gjort uti ett anförande^ 12 Den 4 April. sora han nu utbad sig få uppläsa, vöre de rätta, utan anhöll, att, om de det icke vöre, det måtte vara honom tillätet att desamma efter Protocollet förändra.
Härefter uppläste Grefve Lilliencrantz nyssbemälte anförande, så lydande:
Vid en hastig öfversigt, skulle det väl synas, som den af Herr StatsSecreteraren och Commendeuren Baron Wirsén gjorde anmälan, i anledning af Herr Professoren Doctor Munck cj Rosens,hålds uppläste Memorial, hade, vid Högloft.
Ridderskapets och Adelns Plenum, erhållit all den pröfning och åtgärd, som ämnets beskaffenhet fordrade.
Likväl har, vid närmare eftersinnande, uppstått anledning att förmoda, ej allenast att saken från ovigtig 6ynpunkt blifvit skådad, utan ock att den egentliga frågan är lemnad oafgjord. RegeringsFormens 8i. §. stadgar visserligen med oemotsäglig klarhet, att frågor om Grundlagarnes upphäfvande eller ändrande icke må väckas i Ståndens Plena.
Lika tydligen bestämmer 83- § , att förklaring af Grundlagarna icke må stadgas, utan på det sätt, som enligt föregående ente §. §.,' vid ändringar i dem, iakttagas bör.
Det är således afgjordt, att den Riksdagsman, hvilken önskar att uppgifva project till förklaring öfver någon §. af Grundlagarna, Den 4 April. 13 Som synes honom otydlig, äger att vända sig till ConstitutionsUtskottet.
Men under den ifrågavarande öfverläggaingen har, enligt min f2ttningsgåfva, ingen anledning funnits till något sådant.
Herr Professoren Doctor Munck af Rosenl scköld hade anfört något, som angick Herr StatsSecreteraren m. m.
Friherre Wirs&ns yttrade underdåniga mening vid ett hos Hans Kongl.
Maj t i StatsRådet föredraget ämne.
Herr Baron och StatsSecreteraren, som derefter tillkännagaf sig icke hafva för allmänheten yppat sin underdåniga hemställan, förmodade således, att Herr Professoren, i egenskap af ConshtutionsTJiskoUets Ledamot, vid läsningen af StatsRådets Protocoll, inhämtat kännedom deraf, och öfverlemnacle till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns bedömmande huruvida det vore tillständigt åberopa en på förberörde sätt vunnen kunskap om StatsRåders eller Föredragandes Embetsåtgärder.
Vid nästföljande
Plenum utlät sig Herr Professoren Doctor Munck af Rosenschöld, att då ingen af Höglofl Ståndets Herrar Ledamöter , enligt hans förmodan, fästat uppmärksamhet vid den af Herr Baron och StatsSecreteraren gjorde framställning, nödgades Herr Professoren sjelf dervid anmärka, att ehuru han icke af StatsRådets
Protocoll tagit anledning till den tacksamhetsgärd, som han åt Herr Baron och StatsSecreteraren frambar, ansåg 14 Den 4 April. han likväl intet hinder i Grundlagarnes förö* skrift för sig eller andra Ledamöter af Con* stitutionsUtskotlet, att inför Stånden åberopa Herrar StatsRåders och SratsSecreterares underdåniga yttranden i sådana mål, som icke äro af hemlig beskaffenhet.
En af Ridderskapets och Adelns Medlems mar har således bestämdt yttrat en tanka, hvaruti det Höglofl.
Ståndet förmodligen man grannt instämmer.
En annan af Ridderska-' pets och Adelns respective Ledamöter, som må hända vid närmare pröfning sig äfven derom förenar, har, utan att omtala någon otydlighet i RegeringsFormen, till Höglofl.
Ståndets bedömmande framställt en förfrågning, som till närvarande icke blifvit direct besvarad.
Ingen har således väckt nägon fråga, att RegeringsFormens föreskrift i förevarande ämne vöre otydlig, och någon sådan fråga lärer ej heller med skäl kunna uppstå, då, enligt 83. §.
Grundlagarne i hvarje särskildt fall böra enligt deras ordalydelse tillämpas.
Mindsta orsak att hänvisa någon till ConstitutionsUtskottet har sålunda icke förefunnits, helst ingen §. af Grundlagarne ålägger förfrågning i det som är klart, eller förmenaf
Ståndet att sjelf fatta det som är tydligt.
Men, då saken emedlertid tagit den sällsamma vändning, såsom vore det vådligt och inconstitutionelt, att
Ståndet meddelade sitt till - Den 4 April. 15 stånd och bifall till ett med Grundlagen en. ligt förhållande, kunde i ett ämne af vigt tvekan uppkomma , ej mindre hos ConstitutionsUtskottets Ledamöter, än öfrige Ståndets Medlemmar, och det är derföre jag hos Eders Excellence, Högvälborna Herr Grefven och LandtMarskalken, vördsamligen anhåller, att Eders Excellence ville framställa den fråga, ”om icke Ridderskapet och Adeln instämmer ”i öfvertygelse, att ConstitutionsUtskottets ”Ledamöter, enligt RegeringsFormens klara föreskrift, kunna och böra på det der stadgade ”sätt, i sina respective Stånd, utur dem fö”relagde StatsRådets Protocoll tillkännagifva allt, som till nödvändig upplysning är ”ländande.”
En af Riksens Ständer i Grundlagen tillerkända rättigheter skulle i annat fall förfelas.
Till de vigtiga motiver, som Herr HofCanzleren Baron JVetterstedt så värdigt anfört, beder jag att få tillägga 2.ne, nemligen: angelägenheten för Konungen att känna det större eller mindre förtroende
Dess närmaste constitutionele Rådgifvare af Nationen äga: och den tillfredsställelse, som tillskyndas välbemälte Statens högre Embetsmän, igenom Medborgares högaktning och erkänsla för sådana deras nitfulla och riksgagneliga tillstyrkanden, som blygsamheten, och må hända Embetsmanna-pligten, hindra dem att sjelfve till allmänhetens kännedom öfverlemna.
Jag vågar smickra mig, att af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vara så känd, att mitt l6
Den 4 April. anförande icke möjligen kan misStydas till nå* gon missfirmlig afsigt.
Grundlagens rätta förstånd och tillämpa ning är icke allenast af vigt för närvarande lyckliga tidpunkt, utan ock fastmer för kommande generationer.
Friherre Cederström, ffacob: Då Ridder skåpet och Adeln i förlidne Plenum beslutat, att frågan, som af StatsSecreteraren Baron Wirsén var väckt, skulle förfalla, kan jag ej anse enligt med lagliga formen att, på Grefve Lilljenerantz’s begäran, å nyo upptaga den.
Då frågan förra gången förevat till öfverläggning, var jag af den tanka, att den, såsom allmän och icke åsyftande någon ändring eller förklaring af Grundlagen, om Ståndet velat den afgöra, bordt remitteras; jag är ännu af samma tanke, och anhåller derföre att nu få så vida utvidga mitt förra yttrande, att jag får uppgifva, på hvilka skäl min öfvertygelse är grundad. 50. §. i Riksdagsordningen 1. mom. lyder som följer:
'Hvar je Stånds Ledamot äger rätt att i Plenum ”stående och från sin plats till Protocollet ”fritt tala och utlåta sig j alla frågor, som un* ?’der öfverläggande komma, och om lagligheten af allt, som inom
Ståndet sig tilldragerDet torde deraf tydligen synas, att Baron Wirsén ägt all laglig rätt att yttra sig öfver lagliglieten af Herr Professor Munck af Rosenschölds yttraode, hvilket han icke haft, om han genom - II Den 4 April. nom sin framställning föreslagit någon förän» äring eller förklaring af Grundlagarna.
Genom den form , hvarpå Herr Friherre Wirs ens framställning biet' gjord, var den icke iner enskildt emot Herr Professorn Munck af Rosenschöld, utan allmän, och som sådan hada den måst remitteras, så framt den ej genom Ståndets beslut förfallit.
Ehuru hvar och en Rättligen i förhand lärer kunna se, att Utskottet, i fall frågan blifvit remitterad, aldrig kunnat svara annat, än att Grundlagen icke förbjuder sådana framställningar, och att de således ic» ke äro olagliga; tillhörde det dock formerna, att Ståndet icke directe och utan föregången remiss, genom ett beslut, Jemnade Herr Baron Wirsen ett sådant svar.
Herr Pålman, Otto Fredric!
Då jag förra Plenidagen hade äran för Högloft.
Ridderskapet och Adeln vördsamt yttra mina tankar om sättet för Grundlagsfrågors behandling, undvek jag sorgfälligt ingå i pröfning om de Riksdagsmans-rättigheter, hvarom fråga uppstått.
Detsamma skall jag äfven nu iakttaga, ty då hvar och en både kan och hör läsa RegeringsFonn och Riksdagsordning, må hvar och en också sjelf deraf kunna göra tillämpning.
Jag anser Grundlagen klar, äfven i de frågor, som nu tvistas om, men som det är en möjlighet, atC R:dderskapets och Adelns pluralitet kunde vara eller blifva af olika mening med mig, vill jag aldrig underkasta mig ett afgörande, hvaf. Ridd. 0. Ad.
N:o j. 4.
IS Den 4 April, igenom mig knnde beröfvas en af de första rättigheter som Riksdagsman, och hvars säkerhet i Grundlagen måste vara förvarad, en säkerhet, hvars ändring icke en gång beror af Konung och Ständer gemensamt att rubba förr, än efter fern års pröfningstid.
Men efter allt hvad som blifvit täladt uti detta ämne, och hvaröfver Protocollet nu är uppläst, må man väl förundra sig, att å nyo höra till Ridderskapets och Adelns afgörande framställas en fråga, som, genom ett enhälligt fattadt beslut i sista J lenum, Ridderskapet och Adeln erkänt icke ligga inom gränsen af de ämnen, som kunna till öfverläggning i ett RiksSiånd upptagas.
Sedan detta är afgjordt och, som mig synes, saken så tydligen är utredd, att den bör vara fattlig för hvar och en som behagar göra sig möda att den oveldigt bedomina, reducerar sig hela denna öfverläggning till den enkla fråga, om Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skola iakttaga de föreskrifter Grundlagen stadgar, eller om sådant är en öfverflödig formalitet.
I det. sednare fallet har jag intet att vidare tillägga j i det förra åter, vågar jag endast hos Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken vördsamt anhålla om dess förklarande, att i dylika lagstridiga öfverläggningar, som den närvarande, ingen proposition kan äga rum.
Grefve Lilliencrantz : Om Höglofl.
Stån det förlidne Plenum hade genom beslut afgjort, att den fråga, som nu är väckt, vore Dm 4 April, Utötfl gränsen af de ämnen, som kunna tili öfverläggning i ett Riksstånd upptagas, skulle jäg visserligen icke förlänga discourserna derom men då , enligt hvad minnet säger tnig, hvarken proposition elltr beslut innefattade något sådant, har jag trott mig, utan att förnärma rtågons Riksdagsmannarätt och utan ätt böra förnärmas i den jag äger, kunna till mitt Stånd vid Frotocollets justering framställa, att en i Protocollet Omnämnd fråga, i min öfvertygelse, icke blifvit rigtigt fattad.
Med Kerr Majoren Pålman delar jag fullkomligen den tanka, att det vore högst vådligt och inconstitutiönelt, öm Ståndet genom Votering skulle afgöra Grundlagens maning , om och när den 1 något anine vore Otydlig , eller på mer än ett sätt fattad.
Mer något dylikt har, som jag redan anmärkt, icke varit i fråga.
Ingen har uttder den i fråga varande öfverläggningen omtalat någon otydlighet i Grundlagens föreskrifter och endast derföre har jag visat, att fråga om hänvisning till ConstittitiorisUtsköttet icke kunde äga rum.
Öm en Ledamot åf Ståndet har rätt att yttra,! det han finner Grundlagens föreskrift i någon viss §. vara klar, vöre sällsamt, att icke Ståndets alla Ledamöter på ert gång skulle få lemna lika yttrande, det vill säga , att älla samfällt ägde mindre rätt än en enda.
— Här är, NB! och har aldrig varit fråga om anhat, än att lemna ett enkelt svar, icke att afgöra en tvätydighet.
Ty hvarken jag eller nå* 20
Den 4 April. gon har bestridt, att, så fort mindsta olikhet i omdöme om Grundlagens mening försports , tillhörer det, icke Ståndet, utan Constitutions» Utskottet, att i laga väg behandla det väckta tvifvelsmålet.
Sedan jag nu än närmare utvecklat mina tankar, hoppas jag, att så väl Höglofi.
Stan* det, sorn Herr Majoren Palman lärer inse, att deruti icke innefattas något, som i vådlighet kunde jemföras dermed, att en Ledamot ägde rätt att såsom lagstridig förklara en annan Ledamots motion, och sådant, om än den förstnämndes omdöme vore ljusare än alla andras.
Mav svalken yttrade den anmärkning, att om Lagen vore tydlig, vore visserligen icke beslut af Ridderskapet och Adeln i en sådan fråga behöfligt.
Friherre Boye, Ludviq:
I de frågor, uti hvilka värman for ämnet förmår bemägtiga sig af sinnet , kan man icke nog snart hinna slutet.
Det var af detta skäl, som jag i sista pleno var glad att se dåvarande öfverläggning förfalla.
Nu åter, då någon betänklighet icke visar sig emot den af Herr Grefve Lilliencrantz , i dess nyligen upplästa Memorial, framställda önskan, att vinna ett offentligt erkännande för en af Nationens rättigheter, tror jag mig så mycket hellre böra conformera mig deri med Herr Grefven , som jag anser, det förtjensten af hans Memorial ligger särdeles i det afskiljande från förra frågan , som han gifvit åt denna sin begäran, Jag anhåller blott Dea 4 April. 21 att fa, såsom ett ytterligare skäl för angelägenheten af ett sådant erkännande, framlägga den reflexion, att, om, för att göra Nationens rättigheter tvätydiga och derigenom suspendera deras kraft, icke skulle behöfvas mera, än blott att mot dem uppställa tvifvelsmål; så stodo våra rättigheter på en alltför lös grundval, och ägde då liten eller ingen säkerhet.
Herr Silfverstolpe , Gustaf Abraham:
Hela denna öfverläggning synes mig härleda sig från de olika sätt, hvarpå Herr Baron iVirséns ord blifvit fattade.
Om de betraktas såsom blott ett yttrande , innehållande Herr Barons enskildta mening, bör på dem den nyss citerade 5c:de §. användas, och ingen fråga någonsin uppstå för någon Ledamot att ifrån sin bänk ett sådant yttrande afgifva.
Fattas de åter såsom en hemställan, hvars påföljd skulle vara en förklaring af Ridderskapet och Adeln, huruvida det vore en Ledamot af ConstitutionsUtskottet tillständigt att yppa hvad han läst i de i StatsRådet inför Konungen hållna Protocoll, innehölle en sådan hemställan ett ämne, hvarom hvarken öfverläggning inom Ståndet bör kunna äga rum, eller hvarpå proposition af Herr Grefven och LandtMarskalken kan göras.
Huru helst man nu fattar Herr Baron Wir&éns framställning , synes mig saken vara rätt och fullständigt, genom Hans Excellences HerrGrefvens och LandtMarskalkens i förra Plenum gjorda proposition , afgjord, att hvad som blifvit yttradt, må för hvars och ens räkning stå i protocollet, och Den 4 April, a», när fråga uppstår pm ett stadgande till förklaring af Grundlagen, må hvar och en äga att derom enskildt vända sig tiil Consti. tutionsUiskottet.
Hvar och en enskildts rätt, att fritt yttra sig, är härigenom förvarad, och Grundlagen , i afseende på Grundlagsfrågors väckande, rätt använd.
Till något ytterligare resultat kan man i denna fråga ej komma, då någon proposition , huruvida Grundlagen i sin tillämpning är tydlig, icke kan göras.
Grefve Lilliencrantz:
Om en Ledamot har rätt att begära sitt Stånds tankar, är denna* rätt icke tillfredsställd förr, än på en fram-? ställd fråga erhållits svar, Jag anmärker å nyo, att detta ingen gemenskap ägor med pro, ject till förklaring af Grundlagen , sorn bör* aflemnas till ConstitutionsUtskottet, Friherre af Wetterstedt, Gustaf:
Då en Värd Ledamot, Herr Grefve Lilliencrantz, åberopat hvad jag i sista Plenum hade den äran för Ridderskapet och Adeln yttra, så tror jag mig endast om rätta meningen deraf böra hänskjuta till det nyligen justerade anförande, sorn jag till Protokollet inlemnat.
Jag har deruti sorgfälligt undvikit att ingå i någon pröfning af sjelfva hufvudfrågan, endast sagt, att, om den gifna första anledningen till alla dessa öfverläggningar ansåges af sådan vigt, att den till särskildt ellen behörigt Utskott borde remitteras, kunde der, äfven i detta fall, icke utgöra något öfverläggningsämne för Ridderskapet och Adeln, ej heller af dem ensam* Den 4 April. 23 me afgöras.
Jag har äfven sagt, att den utvidgade anmärkningsrätten, hvarom nu är fråga , för ConstitutionsUtskottets Ledamöter i visst afseende kunde vara gagnelig, och jag tror, att hvarje redlig Embetsman deruti med. mig instämmer.
Jag är öfvertygad, att hvar och en med frimodighet skall gå denna nya pröfningsrätt till mötes, endast den på ett lagligt sätt tillkommer.
Jag omtalade äfven en Remiss i mitt förra
Dictamen, men jag instämde slutligen till alla delar med Major P linan, som återförde öfverläggningarna inom de gränsor, sorn Grundlagarne föreskrifva.
I anledning af hvad en värd Ledamot, Herr Friherre Boye, yttrat, att här icke är fråga om något nytt förslag till förändring eller tolkning af Regeringsformen, bör jag anmärka, att då otydlighet förefinnes i constitutionela stadganden, enda möjligheten, enligt min öfvertygelse, att den häfva, är att göra ordalydelsen klarare} hvarje sådan förändring fordrar ny redaction och således nytt förslag.
Utan att, som jag redan anfört, vilja ingå i någon närmare granskning af hufvudfrågan, får jag endast exempelvis meddela, att, då Tryckfrihets-Förordningen undantager från den allmänna rätten att kungöra offentliga Handlingar, både StatsRådets och Constiiu« tionsUtskottets Protocoll, men deremot Ståndens bestämdt böra tryckas, skulle dessa stadganden vara i fullkomlig stridighet emot hvarannan, i händelse en Ledamot i Constitutions* Utskottet skulle ur StatsRådets Protocoll få 24 Den 4 Aprit. hämta upplysningar, dem han anförde inom sitt Stånd, och derigenom gaf dem en publicitet, som i deras ursprungliga egenskap ej är tillåten.
För öfrigt instämmer jag fullkomligt med hvad Herr Major jPålman nu i detta ämne anfört.
Grefve Mörner, Carl Stellan, yttrade sig anse det visserligen vara hvars och ens rätt att yttra sig, men trodde hela frågan , genom Herr LandtMarskalkens i sista Plenum gjorda proposition, vara förfallen, och hemställde i ifölje deraf, om icke Riddeiskapet och Adeln skulle behaga upphöra med all vidare discussion i detta ämne.
Det ar en märklig skillnad emelian sådana yttranden af individuel öfvertygelse, hvilka ej leda till något resultat, ty hvar och en äger rätt att utlåta sig öfver lagligheten af hvad tinder öfverläggning förekommer, och sådana, öfver hvilka begäres proposition till fattande af beslut, ty besluten mäste alltid vara i öfverensstämmelse med Lagarna.
Jag hade derföre ej förmodat, att en värd Ledamot, Herr Grefve Lilliencrantz, under åberopande af RegeringsForinens 81. §•> skulle begära proposition till fattande af det beslut, att Grundlagens förstånd vore tydligt och klart i en frå« ga, hvaröfver tankarne voro skiljaktige, ty hvad annat innefattade väl ett sådant beslut, Den 4 April.
25 än en förklaring öfver Grundlagens förstånd?
Jag hemställer derföre till Herr Grefven och LandtMarskalken och Idöglofl.
Ridderskapet och Adeln, att ingen proposition till fattande af beslut öfver den a! Herr Grefve
Lillj ener antz framställda fråga måtte ä;:a rum.
Herr Nauckhoff, Carl Ulric; Då jag förra gången under öfverläggning af frågan otn Grundlagens rätta förstånd i afseende å rättighet för ConstitutionsUtskottets Ledamöter att offentligen meddela sådana upplysningar, som vid läsning af StatsRå.lets Protocoli kunnat inhämtas, vågade hemställa, om icke pröfning, huruvida en slik fråga kunnat hos Ståndet in Pleno, eller bort hös ConstitutionsUtskottet väckas, skulle föregå, innan någon ventilation i sjelfva ämnet kunde tillåtas, ansåg jag väl, för enskildt del, lika med hvad Herr Landshöfdingen Grefve Lilliencrantz i dag yttrat, det för hvar man vara påtagligt, att någon ConstitutionsUtskottets
Ledamot icke kan eller bör betagas att offentligtgöra hvad han till upplysning för allmänt bästa under läsning af StatsRådets Protocoli kunnat inhämtaj men som den af StatsSecreteraren Herr Baron Wircén först i ämnet gjorda anmärkning, hvaraf åter Herr Professorn Munck af Rosenschölds hemställan om dess Constitutions-enliga förfarande blifvit en följd, tyckes ådagalägga individuel skiljaktighet i det förmenta allmänna omdöniet, hvarå naturligtvis förtydligande af Grundlagen i denna del, om sådant äskas, bör följa, så tror jag, å ena sidan, att någon Ståndets 26 Den 4 April.
Ledamot ieke bör utestängas från den rättig, het, sorn Höglofl.
Riddeiskapets och Adelns sist i ämnet tagna beslut ät hvar och en förvarar, men deremot, å andra sidan, vågar jag hemställa, om någon öfverläggning i sjelfva ämnet, på sätt nu sker, kan in Pieno få äga rum, sedan det blifvit bestämdt i hvad ordning frågan bör väckas och afgöras.
Grefve Lilliencrantz; Hvad angår den i Grundlagen icke medgifne rättighet att trycka StatsRådets och Constitutions - Utskottets Protocoll, så anser jag sådant hafva afseende på enskilclta sakägare.
Men oaktadt det icke vore iämpligt, att hvad å för berörde ställen förehafves blefve af enskildta i otid utspridt till allmänheten, är deremot ingen contrast , att ConstitutionsUtskottets Ledamöter , med urskiljning, till sina respectiva Stånd öfverlemna sådant, sorn bör komma till Riksens Ständers kännedom.
Jag har varit af den tanka, att den ifrågavarande National-rättigheten icke åtföljdes af någon den mindsta otydlighet, och jag har trott denna tanka äga fullt stöd af den grundsats, att hvad Constitutionen icke förbjuder, det har han tillåtit; hvaraf jag dragit den otvungna följd, att, då Constitutionen uti en gifven rättighet icke gjort någon inskränk, ning, så vore samma rättighet också att anse för oinskränkt.
Ett skäl för en sådan inskränkning uti ifrågavarande rättighet är likväl nu mera gifvet.
En värd Ledamot, Herr Idof - Den 4 April. 2?
Canzleren Friherre af Wetterstedt, har påmint derom, att Tryckfrihetslagarne skola förbjuda tryckning af StatsRådets Protocoll, deraf man skulle kunna sluta, det en oinskränkt.publicitet icke vore dem ämnad.
Detta skäl innebär väl icke, i min tanka, en hufvudsaklig verkan till tvätydighetj men då, i händelse en stridighet verkligen existerar emellan tvänne lika gällande Grundlagar, samma stridighet nödvändigt måste verka till en lika tvåtydighet i båda; och frågan derom är af största vigt att få afgjord j så får jag nu, i så målto, skilja mig ifrån Herr Grefve Liljencrantz, att jag ödmjukast föreslår, att denna sednare fråga må varda hänyist till ConstitutionsUtskotiets utlåtande.
Herr Pålman, Otto Fredrik; Att på en gång yttra sig anse Grundlagens föreskrift vara klar, pcb tillika begära, att Ridderskapet och Adeln skola afgöra att så är:
Att vilja underkasta Rjdderskapets och Adelns domslut, så framt det utfaller enligt med hvad man sjelf anser Vara det rätta, men icke i arnat fall åtnöjas med utslaget, utan då först vädja till Grundlagens ordalydelse , hvilket i korthet tyckes vara Herr Grefve Lilliencrantz's påstående, innefattar, i min tanka, påtagliga motsägelser.
Om genom en allmän åsigt af principer, jag icke kunnat göra min tanka rätt fattlig, så tillåten, mine Herrar, att jag genom exempel närmare får bevisa vådan af ett sådant förfarande, som någre värde Ledamöter nu yr - *§ Ben 4 April. kat, och hvarigenom på en gång yerkan af den RegeringsForm , som både Konung och Ständer antagit och besvurit, skulle kunna tillintetgöras.
Låtomoss antaga, att någon af Ridderska* pet och Adeln hade gjort anmärkning emot en eller flera af Konungens Rådgifvares handlingar!
Antagom äfven, att de gjorde anmärkningarne, i Grundlagen tillåtna, vore så påtagligt rättvisa, att den eller de som saken rör. de, icke lagligen kunde försvara sina åtgärder !
Icke dessmindre vore ju ganska möjligt, att Ridderskapets och Adelns pluralitet, i ett ögonblick af hetta, ansåge anmärkaren hafva öfverskridit gränsen af sin Riksdagsmannarätt, och genom ett till följe deraf iattadt beslut beröfvade sig sjelfva den dyrbaraste af ett fritt Folks rättigheter, hvarigenom de tillika blottställde deras vältänkande Ledamot att blifva ett oder för orättvisa mägtiges hämndlystnad och förföljelser.
Med all högaktning för detta upplysta Riksstånd, kan jag likväl aldrig frivilligt underkasta mig deras afgörande i ett så grannlaga och magtpåliggande ämne, ty jag kan omöjligen tillerkänna Höglofl.
Rid. derskapet och Adeln' Domarerättighet.