Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 27 Ma] f, m. 213 anmärkmr emot Utsk:s förslag icke kunnat rubba min öfvertygelse.
Del våsendlligasle och inom detta rum otvifvelaktigt mest verkande, sorn blifvit anmärkt emot Utsk:s förslag, angår den 12 § 1 morn., hvarest, så vidt jag kan förstå, Const.Utsk. uttryckt att R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet skall uphöra.
Långt ifrån alt förneka den vigt, man velat gifva sjelfskrifvenheten, erkänner jag den fullkomligt, men 2:ne skäl finnas, hvilka föranleda mig alt afsäga mig den.
Först och främst har It. o. Ad. redan vid 1840 ars riksdag förklarat sig beredd alt göra denna eftergift.
Del må visserligen vara eo sanning, att vi icke äro juridiskt bundne af de beslut, It. o. Ad. vid en föreg:de riksdag fattat, men i denna fråga var det något mera än eli beslut.
Det var åtminstone inom oss, som fattade det, eli ord, ett löfte, som vi gåfvo MedSlånden och Svenska folket, utan att jag vill klandra dem, som hysa en olika öfvertygelse.
Det andra skälet för min afsägelse af sjelfskrifvenheten är rent praktiskt nemi. att jag anser den såsom ett vilkor för åstadkommandet af de. förbättringar, som med Utsk:s förslag åsyftas, icke som skulle det vara omöjligt, att i detta förslag införa eli sjelfskrifvet element, ty sådant låter sig väl både tänkas och göras, såsom föregtde talare visat, men derföre alt R. o. Ad. icke tillkommer ali i denna fråga ensamt besluta.
Den måste äfven vinna de öfrige Ståndens bifall, och min öfvertygelse är, ali af MedSlånden aldrig kan väntas bifall till ett förslag, hvari sjelfskrifvenheten är bibehållen.
Då således jag anser att betydliga fördelar vinnas genom Ulsk;s förslag, tror jag all de, somäto att hämta af sjelfskrifvenhetens bibehållande, böra eftergifvas.
Man har äfven och icke ulan skäl anmärkt, all del varit önskligt, om i delta förslag kunnat närmare än hvad som skett uttryckas hvad, sorn skulle sältas i stället för sjelfskrifvenheten, att således R. o. Ad:s valsätt blifvit i grundlagen intaget emot hvilket, om det berott af min enskildta tanke, jag icke skulle haft något att invända.
Jag tror likväl, ali om Utsk. inlåtit sig i lagstiftning i delta fall, hade sådant i väsendtlig mån hindrat framgången af Utskrs förslag.
Icke blott vid delta utan äfven vid flere föregrde tillfällen, hafva vi sett, alt tankarne om det bästa sättet för R. o. Ad. att genom val representeras, hafva varit och åro inora delta hus serdeles skiljaktiga och säkerligen äfven inom de andre Stånden.
Någon möjlighet för R. o. Ad. att härutinnan förena sig torde väl finnas, men att sådant kan ske inom de öfrige Stånden, vågar jag knappt hoppas.
Man hyser fruktan för den osäkerhet, hvilken förslaget härutinnan lemnar, och jag nekar ej dertill, all skäl ju förefmnas.
Men vi böra ihågkomma, att om detta förslag vid en kommande riksdag vinner R.
St:s bifall och följaktligen Konungens sanktion derå begäres, kan densamma icke lemnäs förr, än de serskilda Stånden till K.
M. inlemnat en i öfverensstämmelse med detta förslag upgjord vallag.
Vi hafva t. ex. vid 1840 års riksdag, då R.
St. beslutade en förändrad organisation af Statsrådet, sett, att K.
M:s sanktion derpå icke följde förr, än R.
St. bestämt lönerne för Konungens rådgifvare.
På samma sätt måste uti förevavide fall tillgå. K. M. kan icke lemna Sin sanktion 214 Den 27 Maj f. m. förr äQ förslag till vallag blifvit af II.
St. till Honom ingifvet.
Detta leranar ganska mycken säkerhet, ty om också vallagen icke upfyller allt, hvad man personligen önskar, bör man likväl vara förvissad, att den icke innebär något för fäderneslandet vådligt.
Man har vidare invändt, att ägare och fideikommissarier af i mantal satt jord, hvilka till ofrälse
Stånd höra och på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst å Rikets Stat skola inympas på R. o. Ad.
Det torde likväl vara för mycket hegardt, att då R. o. Ad. fordrar åtskilliga nu uteslutne klassers intagande i representationen, R. o. Ad. icke medgifver, att någon af dessa klasser inrymmas bland R. o. Ad. eller minskar dess nu ägande i representationen.
Under sådana förhållanden finner jag den klass, hvilken Utsk. föreslagit till inträde inom R. o. Ad., närmast likna R. o. Ad:s nuvarande sammansättning.
En värd talare har visserligen varit af en annan åsigt, men jag tror likväl, den talare icke gjort sig skyldig till något misstag, hvilken sagt, alt ägandet af jord i förening med innehafvande af Rikets tjenst ursprungligen utgjort en karakteristik på Sveriges R. o.
Det är således ett af ålder med R. o.
Ad. likartad!, element, som på R. o. Ad. skall inympas.
Men, säger man, dä desse tjenstemän om de äga aldrig så liten jordtorfva, blifvit i representationen inrymde, hvarföre har man uteslutit dem, hvilka icke äga någon jord, hvarjemte åtskilligt blifvit yttradt emot den theorelhiska grunden för embels- och tjenstemäns representationsrätt.
Anmärkn. kan besvaras med en annan fråga: då för närvande ägare af den minsta hemmansdel har representationsrätt, såvida han icke är eller varit embetsman, hvarföre har då embetsmannen blifvit beröfvad en sådan förmån?
Ar nu detta orimligt, så har väl Utsk. förfarit rätt, då det sökt afhjelpa denna brist i vår närvande representation.
I fråga om 13:de § har blifvit anmärkt, alt PresleSt. lämpligen kunnat lemnäs en mindre andel i representationen.
Jag tror äfven, att det icke varit förenadt med någon våda, om sä skett, men kan icke finna något skäl, att yrka en förändring häri.
Vid tillämpningen af Ståndsgrundsalsen i allmänhet måste man antaga, att hvarje
Stånd representerar ett samhällsinteresse, sorn i och för sig är lika vigtigt som de andra, och man kan då icke reglementera, att det ena Ståndet bör hafva 75 och det andra 60 ledamöter.
Jag tror således, att Utsk. äfven härutinnan förfarit rätt, då det bibehållit närvande förhållande, ty det har legal utom möjlighetens gräns för Utsk. att upgifva någon bestämd siffra såsom den rätta.
Likaledes har man fästat sig dervid, att lärare vid de offentliga skolorne, hvilka äro tjenstemän, tillagts representationsrätt, oaktadt sådan icke blifvit medgifven andra tjenstemän, som icke äga faslighet.
Deremot synes mig Utsk. hafva gått ganska riktigt tillväga.
Utsk. har nemi. icke velat antaga en annan grundsats, icke velat öfverlemna representation åt andra, än som redan äga den, men del har deremot velat åstadkomma en utveckling af närvande förhållande.
Nu har i PresleSt. äfven den allmänna icke religiösa bildningen redan sine målsmän i lärare från Universiteterne och Vetenskaps-Akademien.
Utsk. har Den 27 Maj f. ra. 215 nu gatt vida längre och ända ned till skollärare, och jag linner skäl härtill icke blott deruti, att skollärares representationsrätt blifvit yrkad uti alla de förslag, som i sednare tider blifvit framställde, utan äfven af den omständigheten, att den humanistiska bildningen blifvit i sednare lider spridd inom ett större antal individer, och att i allmänhet laget den allmänna bildningen och de, som gjort dess meddelande till ett åliggande, fått inom samhället en vigt, som de tillförene åtminstone icke i lika grad ägt.
Flera anmärkmr borde jag visserligen till besvarande uplaga, men då jag hört talare yttra den åsigt, alt hvarje förslag lill gemensam tanke, som här blifvit framställdt, bör göras till föremål för serskild öfverläggning, vill jag icke uptaga R. o. Ad:s tid med pröfning af de åsigter här blifvit yttrade, ulan tillstyrker Ståndet att antaga Utsk:s förslag i 12, 13, 14 och 15 §§ alt hvila till grundlagsenlig behandling till nästa riksdag.
Efter de yttranden flere föreg:de talare afgifvit kan jag blifva ganska kort.
Ifrågavar:de förslag har, jemfördt med sina föregångare, obestridligen stora förtjenster och isynnerhet den, att, utan att beträda revolutionens bana, vara verkställbar!.
Att det äfven innefattar en betydlig förbättring i vårt nuvande representationssätt, torde icke heller kunna nekas.
Det bereder inträde i representationen åt nya elementer, som nu äro derifrån uteslutne.
Det försäkrar om mera kontinuitet i ärendernes behandling, isynnerhet inom detta Stånd, ty ärenderne böra komma att oafbrutet handläggas af samma ledamöter.
Genom Ulsk:s förslag blir äfven möjligt att utröna en bestämd majoritet inom representationen och det bör således åt Regeringens system, såvida det vill stödja sig på majoriteten, kunna gifva en fasthet, som det f. n. har mera svårt alt kunna konseqvent vidhålla.
Förslaget innebär äfven en möjlighet af representationens friare utveckling till något bättre, utan en för hastig öfvergång till ett helt och hållet förändradt
Statsskick och det öpnar härmed vägen för de ytterligare förbättringar, som af sjelfva förslaget kunna blifva en följd. R. o. Ad. behagade således finna, att jag för min enskilda del hufvudsakligen gillar de grunder, hvarpå förslaget hvilar, icke derföre, alt jag anser dem såsom de fullkomligaste, hvilka kunnat utfinnas, utan derföre att de hafva verkställbarhetcns möjlighet för sig.
Jag har hufvudsakligast begärt ordet i anledn. af de betänkligheter, som här blifvit yttrade i fråga om sjelfskrifvenhetens uphörande.
Man torde icke kunna förneka, att denna sjelfskrifvenhet under förflutna tider medfört stor nytta vida mera för fäderneslandet än för detta Stånd enskildt.
Att söka att bibehålla densamma i dess nuvande utsträckning, torde emedlertid vara mindre välbetänkt, men som tankarne i denna del, så vidt jag varit i tillfälle att om dem göra mig underrättad, äro inom Ståndet delade, torde ett strängt vidhållande af Utsk:s förslag möjligen kunna sätta hela förslagets framtid på spel, och derföre tager jag mig friheten föreslå en modifikation deruti.
Jag har trott mig finna, 216 Den 27 Maj f. m. att det är hufvudsakligast i de större frågorna R. o.
Ad. brukar mera mangrant infinna sig här för att uttala dess tankar, och att det äfven är egentligen med afseende på dessa frågor, som R. o. Ad. ännu önskar att' hafva en sådan rättighet åt sig bevarad.
Tiden för dessa frågors behandling kan vid hvarje riksmöte på förhand någorlunda beräknas.
De bestå egentligen af de från föregide riksdag hvilande grundlagsförändringar.
Om således den modifikation göres i förslaget, att de valde ledamöterne dels utaf R. o. Ad. och dels utaf de i 2 mom.
12 §. omförmälde representanter, som bland R. o. Ad. skola inrymmas, utgöra R. o. Adis ledamöter i Riksnämnden och äfven äga att utöfva R. o.
Ad:s beslutande rätt i Ståndet, men att R. o. Ad:s samtlige valberättigade ledamöter enl. 1 mom.
12 § skola äga, all med personel rösträtt deltaga i Ståndets öfverläggningar och beslut i frågor, som angå förändringar i grundlagen, eller i Ridd.Ordn. eller i R. o. Adis privilegier; så skulle jag tro, att en sådan modifikation skulle undanrödja de Hesta betänkligheter, som i fråga om sjelfskrifvenhetens uphörande ännu torde hysas inom detta hus.
Af en sådan modifikation kan enl. min åsigt någon våda icke eller upstå för det allmänna, ty R. o.
Ad. kommer icke att bestämma öfver mera än dess nu ägande ^ i representationen.
En talare har redan visat, att för de 15 ledamöter, som ibland R. o. Ad. skola inrymmas, blir det icke allenast fullt ut lika lätt, all bereda sig majoritet inom Ståndet, såvida det blir talrikare som om det endast blir inskränkt lill del ringare antal Utsk. föreslagit, ulan att fastmer i detta sednare fall större svårigheter skulle derföre upstå.
Det måste nemi. vara lättare att kunna finna liktänkande ibland ett större än ibland ett färre antal.
Man liar anmärkt, att embetsman, som icke äga fastighet, skulle enl. förslaget vara uteslutne från delaktighet i representationen.
Jag skulle tro, att dessa personer borde lämpligen kunna inrymmas i representation under den kategori, som omtalas i 14 § Riksd.Ordn.
De fleste af desse embetsman äro bosatte i ståderne, och endast dessa vill jag tillerkänna representationsrätt.
Då städernes innevånare f. n. icke sända 75 representanter till riksdagarne, göres icke någon inskränkning i deras närvaride antal, om de nu uteslutne embetsmännen inrymmas uti kategorien af de valberältigade, som äga att utse de 75 ledamöter hvilka omnämnes i 14 §.
Genom de i städerne bosatte embelsmännens deltagande i valen derstädes skulle, enl. min åsigt, representationen göra en verklig vinst.
På landet finnas jemförelsevis ganska få embetsman och dessa tillhöra i öfrigt hufvudsakligen antingen den executiva makten eller Domare-korpsen.
De förstnämnde behöfvas oafbrutet på sin post, och då
Domarne på landet äro valförrättare för ett af RiksStånden, torde det icke vara rätt lämpligt att göra dera äfven till valberältigade.
Deras ställning är dessutom sådan, att denna embetsmannakorps bör vara från de politiska striderne frånskiljd.
Med de två af mig nu framställda modifikationer tillstyrker
Den 27 Maj f. m. 217 jag antagandet af Utsk:s förslag i nu föredragne punkter och anhåller att få underställa dessa mina tankar Ståndets pröfning.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. enär flere ledamöter begärt ordet för afgifvande af ytterligare anföranden i ämnet, nu behagade upskjula öfverlåggningen till eftermiddagens plenum; hvilket bifölls, hvarefter fl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 till 3 e. ra.
Uplästes lill justering ett prot.utdr. för d. 24 och 26 dennes, innefattande R. o. Ad:s beslut, rör:de Instruktionen för Ridd.- Direktm och Riddarhusets tjenstemän.
Uti detta prot.utdr. hade icke blifvit omförmäldt R. o. Ad:s beslut, att uti prot. skulle antecknas, att det förändrade stadgandet om pensioneringen icke skulle äga retroaktiv verkan i afseende på Riddarhusets nuvarande ordinarie tjenstemän, i anledn. hvaraf Frih. Stjernstedt, Aug.
Wilh. yttrade:
Det torde vara i sin ordning att Ridd.Utsk. får kännedom om R. o. Ad:s beslut vid 13 §, att nemi. de förändringar som dervid gjordes, icke hade afseende på nuvarande tjenstemän, så att någon retroactiv verkan af samma beslut icke kommer alt äga rum.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge dess ifrågavar:de beslut böra i prot.utdraget omnämnas, ropades ja, hvarå det uplästa prot.utdraget, med förbehåll om införande af ett sådant tillägg, godkändes.
Justerades 2:ne prot.utdr. för d. 26 dennes.
N:o 7, med förslag till åtskilliga ändringar i grundlagarne.
Den på förmiddagen började öfverlåggningen om de afUtsk. föreslagna 12, 13, 14 och 15 §§:ne i Riksd.Ordn. fortsattes sålunda.
Sedan flera af husets talare in - 218 Ben 27 Maj e. m. stämt i (len åsigt jag ytlrat om utsträckning af valrätten i andra mom. af 12:te §, får jag vördsamt föreslå följande förslag till gemensam tanke i detta hänseende.
Efter min vördsamma tanke skulle 12 §:s andra mom. erhålla följande lydelse: ”De, hvilka till ofrälse stånd höra och på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst å rikets Stat, välje inom sig, distriktsvis, riksdagsmän”.
Jag hade visst tänkt att i denna § inlägga de restriktioner som Ridd.Ordnms 20:de §, utöfver Riksd.Ordn:s 18:de § föreskrifver, men sora de tillika innebära förhållanden, hvilka egentligen endast röra R. o. Ad., och jag föreställer mig alt Coust.
Ulsk. icke uraktlåter att tillägga dem, hvilka föreslås att få inträde på Riddarhuset, lika beskaffade qvalilikationer, sora de, hvilka Ridd.Ordn. f. n. uptager för R. o. Ad., har jag uteslutit dem ur miu propos. till gemensam tanke, hvilken jag nyss hade äran upläsa.
I anledn. af hvad en värd talare framställt på f. m., om att något i detta förslag borde intagas rör:de så väl R. o. Ad. som de andra Ståndens Ståndsordningar, eller i detta fall rör:de Ridd.Ordn., ber jag blott få nämna, alt jag derpå är alldeles oförberedd och vågar icke f. n. ingå i diskussion deröfver, samt tror icke att det här vore på sin plats.
Det förslag, som den värde talaren då framställde, att nemi.
Adeln skulle välja distriktvis och att detta skulle utsättas i det blifvande Const.Utsk:s förslag, får jag vördsammeligen hell och hållet afstyrka, emedan jag föreställer mig, att först och främst sjelfva sältet hvaruppå R. o. Ad. kommer alt konstituera sig bör undergå en serskilt diskussion innan beslut fattas i denna de).
För öfrigt hyser jag den föreställning, att ju mindre rubbning man gör i nu beslående förhållanden, desto bättre är det, och det är en stor och väsendtlig rubbning, om man skulle stadga en sådan föreskrift som talaren föreslagit, nemi. att R. o. Ad. skulle distrikt vis utse sina medlemmar; hvarföre jag alldeles afstyrker ett sådant förslag.
I öfrigt utber jag mig när tider blir propos. på detta mitt förslag till R. o. Ad:s gemensamma tanke i afseende på 12:te §:s andra mom.
Ändteligen få vi då öfverlägga om ett förslag, som icke tyckes vara blott en följd af theoretiska grillfängerier, utan företer en praktisk sida.
Tvenne hufvudorsaker finnas i detta förslag, hvilka göra att jag talar för detsamma.
Det första och väsendtligaste är alt det bibehåller ideen om Stånd, ett uttryck af motsatsen till allmänna, hvilka sednare skulle medföra fäderneslandets förderf förr eller sednare kanske snart nog.
Den andra och näst denna den väsendtligaste fördelen är, att gemensam öfverläggning mellan alla Stånden äger rum, utan att derföre Stånden äro helt och hållet borttagna, emedan tinder vissa vilkor de slå qvar såsom förut.
Jag tror att det ligger mycken jemnvigt i förslaget.
Nogsamt ser man att Const.Utsk. har haft många klippor och skär att lotsa sig förbi innan det kunnat framkomma med ett förslag, som hade möjligheten för sig att gå igenom, icke endast vid denna riksdag, utan äfven som jag hoppas, vid den följande.
Deraf har också blifvit en följd, att vissa saker kunnat vara på annat sätt än som de blifvit framställda.
Bland Den 27 Maj e. m. 219 andra hafva Hrr Lagerhjelm och Weidenhjelm på f. m. yrkat, såsom en väsendtlig sak i fråga om förslagets förbättrande, förändring i det sätt på hvilket de ofrälse ledamöterna på Riddarhuset skulle kunna inträda, och föreslagit att vilkoret af egande utaf jord skulle försvinna, och desse ledamöter i allo, sålunda komma i samma kategori sora R. o. Ad. sjelf, så nemi. att deras Kongl, fullmakter som konstituera dem till Adelns vederlikar, ensamt skulle gälla för dem, likasom födseln ensamt gäller för Adeln.
Men om denna anmärkn., hvilken är den enda jag önskat göra, icke lyckas vinna R. o.
Ad:s bifall, så skall jag i alla fall icke neka min röst lill antagande af de grunder hvarom vi nu diskutera såsom hvilande till nästa riksdag.
Vid denna, likasom vid all lagstiftning, gifves 2:ne sätt att gå tillväga, antingen att man utan afseende på bestämda lagar och rådande tänkesätt, endast afser det rationell fullkomliga, eller och, alt man med afseende på bestående lagar och gällande tänkesätt, afser det praktiskt nyttiga och ulförbara.
Const.Utsk. bar följt den sednare vägen, och sålunda ansett sig i första rummet böra efterse om i den stora, eljest af tvistiga punkter så upfyllda representationsfrågan, icke funnes några, derom meningarne vore ense.
Utsk. har dervid trott sig finna tvenne sådane, den ena, den att åtskilliga samhällselementer finnas, hvilka af alla, för öfrigt huru olika tankar som helst, önskas berättigade till inträde i representationen, den andra punkten åter, hvarom alla olika tänkande äro ense, den att arbetsättet förenklas och Stånden bringas i en närmare samverkan med hvarandra.
Längre än till utförandet af dessa punkter, ansåg Utsk. sig icke eller böra gå, emedan då man går längre och således råkar in på de punkter deri tankarne äro delade, någon samverkan icke år möjlig, och det är genom samverkan, icke genom den ena eller andra opinionens förqväfvande, som frågan bör afgöras om den skall lyckligen kunna lösas.
Utsk. ansåg sig icke eller behöfva gå längre, ty om Utsk. kunde utföra delta, så hade frågan kommit i vida bättre position mot hvad den nu är, ty dels skulle då, sedan så många uplysta och inflytelserika elementer i samhället, hvilka nu sakna inträde i representationen, i densamma inkommit, representationen derigenom hafva vunnit både i styrka och uplysning, äfvensom rättvisa mot dessa medlemmar utöfvats derigenom, alt de sålunda komma i tillfälle att äfven få afgifva sin röst vid den stora frågans slutliga lösning, hvarförutan om arbetsordningen blefve i betydligare grad förbättrad, naturligtvis sanningen derefter skulle lättare göra sig hörd, och då hvar och en är öfvertygad om sanningen af de satser han förfäktar, så skulle också hvarje opinion anse sig göra en vinst genom antagandet af eli sådant förslag.
Utsk. inskränkte derföre sin verksamhet lill upsökandet och utförandet af de delar deruti meningarna voro ense.
Jag sade att den ena af dessa punkter rörde åtskilliga nu orepresenterade samhällselementers intagande i representationen.
Utsk. har trott allmänna tänkesättet vara ense om att man borde borttaga den disqvalilikation, som nu hvilar öfver 220 Den 27 Maj e. m. embelsmännerna, så att om en person eljest liar representationsrätt han äfven skulle få behålla denna rätt under alla förhållanden, och icke, såsom nu är händelsen, derifrån förhindras, derföre att han är eller varit embetsman.
Vidare ansåg
Utsk. att då presterskapet från uråldrig tid egt representationsrätt, och då man för några år sedan ansett såsom ett corrolarium, deraf följa och derföre äfven meddelat represenlationsrätl ål Universiteterne och Vetenskaps-Akademien, så skulle äfven en följd deraf vara, ali sedan vetenskapens tjenare blifvit i representationen intagna, jemväl uplysningens tjenare så blifva d. v. s. representationsrätt äfven medgifven åt skollärarne.
Utsk. har vidare ansett meningarne vara ense derom, att såväl fabriksidkare som ock alla andra, hvilka idka sådana näringar, som enl. författningarna hänföras till borgerliga yrken, äfvensom husegare i stad eller köping borde i representationen äga plats.
Det är egentligen ang:de dessa medborgareklasser, Utsk. ansett allmänna meningarna vara ense.
Det återstår visserliga) ännu en vigtig medborgareklass nemi. tjensternännen, men Utsk. ansåg meningarna angtde deras intagande icke vara ense, och jag tror att Utsk. deruti haft rätt.
Det är icke nu min mening ali försöka utreda huruvida det må vara rätt att embetsmäunen såsom sådane ega representationsrätt, men ett faktum torde vara, alt meningarna huruvida så bör vara eller icke, ännu äro stridiga.
Utsk. ansåg derföre att då allmänna täukesätset i detta afseende ännu icke har bestämdt uttalat sig, del vore lämpligast alt icke i delta förslag, som endast i sig uptog de frågor hvarom meningarne vore ense uptaga frågan om ernbelsmännens intagande i representationen såsom sådane, utan det vore lämpligare, att denna fråga upskjöts till dess de öfriga elementerna blifvit intagne, och tänkesättet ang:de den frågan i en framlid kunde komma till fullkomlig endrägt.
Att nu göra det, vore att gå ifrån den princip, som ligger tili grund för sjelfva förslaget.
Sedan Utsk. för sig gjort klart ål hvilka elementer representationsrätt borde gifvas, återstod att se till i hvilka Stånd de borde intagas. Utsk. ansåg då, att sedan man hade gifvet, hvilka som skulle intagas, sådant borde ske i de Stånd till hvilka, om jag så får uttrycka mig, hvar och en egde närmaste slägtskapen.
För att börja med jordegare, ansåg Utsk. att sådana jordegare, som innehaft eller innehafva tjenst på grund af Kongl, fullmakt, derigenom voro i den närmaste slägtskap med R. o. Ad.
Efterse vi detta Stånds första juridiska upkomst, så finna vi att det bestod af jordägare, hvilka för denna sin jord rustade, d. v. s. gjorde krigstjenst.
De voro icke tjenstemän, icke jordegare allena, utan de voro jordegare, hvilka gjorde Statens tjenst.
Hvad är del nu som man anser bör ingå bland R. o. Ad.?
Det är jordegare hvilka tillika göra Statens tjenst.
Hrrtne behagade således finna att Utskts åsigt i detta fall hvilar på ren historisk grund.
I afseende på skollärare och vetenskapsidkare, faller sig tydligt alt dessa skola intagas i PresteSt., likasom att näringsidkare och husegare skola komma till BorgareSt.
Återstår då endast sådana jordegare, hvilka icke innehafva eller innehaft Kongl, fullmakt, och att dessa jord - Den 27 Maj e. m, 22 i egare skola ingå i BondeSt., torde falla af sig sjelft.
Sedan Utsk. sålunda afgjort hvilka nya elementer som skulle inga i represen* tationen, och huru de borde fördelas på de olika Stånden, återstod för Utsk. att göra sig klart, huru en hällre arbetsordning skulle införas.