Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Della var den ena frågan.
Den andra är den, att man bör beskatta stadsboer sig emellan lika, så alt de, hvilka egentligen anses vara borgare, fä betala efter samma regel.
Jag har dock i KammarU:n funnit att så icke är.
Utom de egentliga Borgrarne, finnes ett slags närings-idkare, dem ingen vill räkna till sin klass, nemi.
Kommissionärer, såsom de kallas, men hvilka i dagligt tal benämnas Procentare; dem har ingen något emot att beskatta, och i Kammar-R:n får man ofta se ganska betydliga bevilln:s-afgifter vara dem ålagda.
De påstå sig då icke hafva några kommissioner.
Ehuru ingen kan bestämdt upgifva hvari dessa skulle bestå, förklara dock vederbörande, att besväranderne väl förtjena den höga beskattningen.
Afven andra olikheter pläga sig förete.
Här förekommer dock förnämligast till afgörande den frågan: skall ledamöternas antal i städernas Taxerings-komitéer ändras, och kan sådant ske ulan att en motsvarande ändring i landets Komitéer företages?
På landet finnas egentligen icke några andra innebyggare än landtbrukare; en sådan är Presten, den indelte Officeraren och Häradsskrifvare!), hvar för sitt boställe, samt ståndspersonen för sin egendom.
Ehuru det. visserligen finnes en eller annan Häradshöfding, som icke har något boställe, så hörer dock sådant till sällsynt,heterna.
Då synes man icke hafva att klaga öfver Taxeriugs-kom i teernas sammansättning på landet.
Men hurudant är förhållandet i städerna?
Om man t. ex. i Stockholm jemför antalet af Borgare och ståndspersoner, så visar sig här en hell annan proportion än på landet mellan jordbrukare och dem som icke äro det.
Huru hon skall vid Komitéernas sammansättning rigtigt iakttagas, kan jag icke för ögonblicket upgifva, hvarföre jag instämmer med dem som yrkat återremiss i detta fall, på det att Utsk. måtte taga frågan i förnyadt öfvervägande.
Kan det icke lyckas att f- n. vinna någon rättelse, så måste man upskjuta saken till en annan gång, ehuru jag för min del hvarken anser det önSkligt eller riktigt.
De äf Gr.
Sparre och Hr von Hartmansdorff anförda skäl, att fästa ett närmare afseende vid Hr Flachs motion än Utsk. har gjort, har jag funnit så talande, att jag med dem instämmer uti anhållan om återremiss.
Dä Hr
Flach icke begärt att de andra klassernas antal ledamöter skulle förökas, utan blott en minskning af BorgareSt:s ledamöter, så kan den utaf Gr. af Ugglas befarade svårigheten att få ledamöter af de öfriga klasserna, icke blifva större än nu; deremot finnes det numera en lättare utväg än förr, om man gifver akt på hvad 3di Den 27 Maj f. m.
Utsk. i afseende på denna § hemställt om borttagande af orden: "sorn icke lill något Riksstånd, höra”, hvarigenom Utsk, har lemnat öppet, att i dessa Komitéer invälja Magistrats-personer, hvilka förut, såsom hörande lill BorgareSt. voro derifrån uteslutne.
Om således någon sådan casus skulle inträffa, som den utaf Gr. af Ugglas omnämnda, så hehöfver man blott vända sig lill Magistrats-personerna:
Jag anser detta vara ett skäl till att begära återremiss, på det att Utsk. måtte taga Hr Fiachs motion i närmare öfvervägande.
Om man vill göra sig reda för Taxerings-komiiéernas sammansättning, så finner man att de skola hesta utaf ledamöter af alla 4 Stånden jemte Ståndpersoner.
Att förutsätta det alla dessa olika klasser vid taxeringen rösta hvar för sig och mot hvarandra endast efter det enskildta intresset, synes mig vara en sats, som svårligen torde kunna med skäl drifvas.
Hvad skulle väl då meningen vara med taxerings-eden ? [)e förbinda sig ju alla, alt efter heder och samvete påföra den beskattning de efter bästa förstånd anse hvarje person böra vidkännas, och då får man väl icke antaga att insättandet af en ståndsperson mera eller en borgare mindre, skulle i någon män kunna ändra förhållandet.
När man varit ledamot i någon Taxerings-komité så vet man, att voteringarne der ingalunda så tillgå, som man här synes föreställa sig; icke rösta nemi. ståndspersoner, Prester etc. alltid emot borgarne, och desse icke eller alllid för hvarandra och emot de öfriga klasserna.
Om sådana missbruk skulle förefinnas, sä får man dessutom rättelse deruti i Pröfnings-komitéerna, som äro sammansatta af alla klasser och der äfven K.
Beflude ega en plats för att tillse det kronans rätt blir iakttagen.
Jag kan således icke finna att saken blir pä något vis hjelpt derigenom, att man uti Taxerings-komitéerna insätter en person mera eller mindre af den ena eller andra klassen, ty de skola alla aflägga samma förbindelse och dä är man åter inne på det af mig förut berörda granlaga förhållandet.
Pä denna grund tror jag, att man ganska gerna kan bifalla Utsk:s Betänk, dä intet skäl är för handen, att i detta afseende vidtaga någon förändring.'
För såvidt taxeringen af synbar förmögenhet beträffar, d. v. s. fastigheter ehvad de äro belägne på landet eller i stad, så kan det vara nära nog likgiltigt huruledes Taxerings-komitéerna äro sammansatte, enär en sådan egendom är för en hvar åskådlig och möjligheten således ligger nära att kunna vinna ett någorlunda säkert omdöme om det taxeringsvärde som bör sådan förmögenhet åsättas, äfven om Taxeringskomitéens sammansättning i afseende på ledamöternas antal skulle vara mindre formenlig; men när fråga är om den icke synbara förmögenheten, d. v. s. den inkomst som hvar och en har af sin verksamhet, då blir förhållandet helt annorlunda.
Här yppar sig den skiljaktighet, att, hvad angår embets- och tjenstemän, man Den 27 Maj f. m. 385 man öfver deras verkliga inkomster har en gifven kontroll, så att, ehvad de äro ledamöter af Taxerings-komitéerna eller icke, deras taxering bestämmes af sig sjelf, enär ifrån vederbörande verk inkomma npgifter på lönernas belopp, men hvad deremot beträffar närings-idkarnes inkomster, är en sådan kontroll alldeles omöjlig.
Då upstår det förhållande, att när Taxerings-komitéerna uti städerna äro på det sätt sammansatta, att halfva antalet ledamöter utgöres af just sådana personer, hvilkas icke synbara förmögenhet skall beskattas, utan att man eger någon kontroll å densammas verkliga belopp, så blir denna andel af Komitéen lätteligen den öfvervägande och dömraer således uti egen sak.
Skulle äter en sådan förändring ega rum, som den af Hr Flach förordade, sä skulle följden blifva den, att de personer, hvilkas icke synbara förmögenhet skall upskattas, icke till antalet vore öfverlägsne de serskildta klasserna, hvarigenom desse öfrige ledamöter vid taxeringen finge en afgörande röst.
Då fråga är om beskattningen af handels- och näringsidkare, så begär man naturligtvis uplysningar om dessa personers inkomster, men af hvem skola väl dessa uplysningar meddelas?
Jo utaf det stora antal taxeringsman, som just tillhöra det yrke, som skall beskattas.
När då flere personer på en gång intyga, att den eller den personen icke har mera än så eller så stora inkomster, hvad skola väl då de öfriga taxeringsmännen göra?
De måste, äfven om deras öfvertygelse är att beloppet är för litet uptaget, likväl rätta sig efter hvad de till antalet talrikare taxeringsmännen vitsorda och intyga.
Ett sådant missförhållande synes mig böra afskaffas, och jag tror, att det skulle ske derigenom, att Hr Flachs motion vunne afseende, så att antalet af de serskildta klassernas taxeringsman blefve lika.
Det hinder Gr. af Ugglas emot en sådan förändring anfört, kan så mycket mindre vara antagligt, som det, åtminstone hvad Stockholm beträffar, är bestämdt föreskrifvet, att Taxerings-komitéen skall arbeta pä afdelningar, och desse således icke kunna blifva flere än antalet ledamöter af hvarje klass, så att om det är 4 ledamöter af 4 klasser men 8 eller 12 af den 5:te, så är det klart, att afdeln:nes antal icke kan blifva större än 4, och alt män i hvarje afdeln. får insätta ett större antal af den 5:te klassen, än af de öfriga.
Om deremot antalet Borgare nedsättes till lika belopp med de öfrige, så blir antalet ledamöter utaf hvarje klass lika på afdeln:ne.
Jag tillstyrker således att förändring måtte ske och att Taxerings-komitéerna måtte blifva sammansatta på sätt Hr Flach föreslagit, hvarföre jag yrkar återremiss.
Jag har ingalunda förbisett den omständigheten, att taxeringsmännen aflägga ed och jag vill icke säga att man vid taxeringar i städerna mera än på landet är glömsk af denna ed, men jag tror att menniskan är så beskaffad, att hon lätteligen beherrskas af fördom, då hennes egna fördelar komma i fråga, och att man icke alltid med samma opartiskhet tillväga7 II. 25 380 Den 27 Maj f. ni. går då det gäller ens eget skin, sorn andras, och jag tror detta förhållande leda dertill att Taxerings-komitéerna i städerna, just till följd af sin sammansättning icke gå tillväga med den samvetsgrannhet som man hade skäl att vänta.
Detta i anledn. af Hr Bildts yttrande.
Mot Gr. af Ugglas yttrande, att BorgareSt. skulle blifva underkastad! de öfriga klassernas godtycklighet, vill jag påstå all ingen taxeringsman anser sig vara berättigad alt handla efter godtycke.
Man har icke rättighet att förmoda annat, än att han gålli Ilväga efter sitt bästa förstånd och öfvertygelse, och om BorgareSt:s ledamöter äro alltför undseende vid upskaltandet af sina egna Ståndskamraters förmögenhet, så vill jag icke säga ali detta misstag härleder sig från mindre samvetsgrannhet, utan ifrån den blindhet hvarmed man vanligen är behäftad då det gäller ens eget intresse.
Hvad angår det yttrandet, att uti Pröfnings-komitéerna skulle finnas ett korrektiv emot Taxerings-komitéernas misstag, vill jag nämna alt Pröfnings-komitéerna, bestående af personer från helt olika orter icke kunna hafva en sä noga kännedom om en köpmans affärsförhållanden, som erfordras för att taxera honom, och det är derföre som Taxerings-komitéerna sällas uti smärre distrikter, på det att hvar och en deltagare måtte kunna med mera kännedom om förhållandena upskalta inkomsterna.
Detta kan man icke begära af Pröfnings-komitéerna, som bestå af ledamöter från hela länet, och man kan således af dessa Komitéer endast hoppas rättelse af de mest skriande missförhållanden, som äro allt för synbara, men man kan icke hoppas att vid bedömandet af en persons affärs-ställning få någon rättelse uti Pröfnings-komiléen emot Taxerings-komiléens beslut.
Det är af detta skäl jag lägger sä mycken vigt pä Taxerings-komitéernas sammansättning.
Då nu i alla andra förhållanden, der Stånden gälla som auktoriteter, de sammanträda med lika mångå ledamöter af hvarje Stånd, sä kan jag icke finna hvarföre man vid dessa Komitéer skulle göra ett undantag, helst det visat sig att just vid beskattningen af BorgareSt., som här eger det öfvervägande antalet, en så stor disproportion eger rum, att den t. o. m. af mina motståndare blifvit erkänd.
En föreg:de talare har omnämnt huru i något samhälle
Borgare-klassen i fråga om en koraunal-afgift gått in på att skatta 2£ gånger mer än embetsmännen.
Ett tydligare erkännande kan man icke göra deraf, att de handlande i fråga om Statsbidrag i allmänhet kontribuera mindre än embetsmännen.
Då således erfarenheten visat, att just i det fall, der man gjort undantag ifrån den allmänna principen, att
Stånden skola vara lika representerade, har det Stånd, som i detta fall eger det öfvervägande antalet, kommit i den ställning att det mindre än de öfriga drabbas af de allmänna skatterna, så synes mig endast denna omständighet vara ett så talande skäl, att jag förmodar det H. o.
Ad. skall bifalla den af mig yrkade återremissen.
Jag vill icke bestrida att ju icke den fördelning, som denna § bestämmer, är af den beskaffenhet att deröf - Den 27 Maj f. m. 387 ver ganska mycket skulle kunna sägas pä grund af så väl erfarenhet som princip, men jag tror för min del att dessa långa öfverläggningar ieke leda lill något resultat, hvarföre jag icke eller ämnar inlåta mig deruti, utan inskränker mig till den förklaring, att jag icke tror en äterremiss af K. o. Ad. skola föranleda till någon förändring, så mycken kännedom tror jag mig på förhand hafva om de andra Ståndens tankar i detta afseende.
Jag skulle likväl anhålla att Hr Rid darli.-Se kret. behagade uplysa huruvida prot.-utdr. ankommit från de öfriga Stånden om huru denna fråga af dem blifvit afgjord.
I anledn. häraf uplyste undert. Riddarh.-Sekret, att, enl. ankommet prot.-utdr., BondeSt. godkänt Bevilln:s-Utsk:s Betänk, i den nu förevar:de frågan, men att de öfrige RikxStms beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelade.
Jag finnér således att BondeSt. bifallit Utsk:s Betänk, och jag tror mig äfven känna, att ett annat
Stånd redan gjort detsamma, hvarföre jag- på grund af hvad jag förut yttrat, och då jag icke anser denna fråga vara någon princip-fråga, anser det vara rättast att bifalla Betänk., enär genom en äterremiss intet resultat lärer vinnas.
Propos. till bifall å Utsk:s förevaride yttrande blef härefter framställd, men besvarad med starka Nej, jemte några Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot samma yttrande gjorda anmärkmr föranleda till äterremiss, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte ett eller annat Nej, förklarade att han funnit
Beträffande sedermera Utskis hemställan i fråga om ett af Hr Hagman väckt förslag, yttrade Hr Flach:
I conseqvens med hvad jag förut yttrat, yrkar jag äterremiss äfven af denna punkt.
Uppå härefter framställd propos., fann R. o. Ad. att i följd af dess nysä fattade beslut, äfven ifrågavande del af förevaride punkt borde återremitteras.
I fråga om Utskis i sista delen af förevaride punkt, afgifna förslag, anförde Hr Flach:
Enl. hvad näst föregide punkt innehåller, har Hr Hagman yrkat, att de platser i Taxerings-komitéerna, hvilka vid sista Riksdagen blefvo åt embets- och tjenstemän samt ståndspersoner uplåtna, måtte ånyo med ledamöter af BorgareSt. besättas.
Längre gick han icke.
Utsk. afslog denna framställning, men går i nästa punkt sjelft ännu ett steg längre och föreslår att de rum, som i Taxerings-komitéerna äro åt embets- och tjenstemän uplåtne, skola i vissa fall kunna besättas med ledamöter af BorgareSt.
Detta är alldeles detsamma som att säga till Hr Hagman: ”Ni har försökt att göra ett radikalt förslag, men Ni har icke förstått
Er på konsten ; vi skola lära er den.
Den består 25* 388 Den 27 Maj f. m. nemi. icke deruti, att man indrager de platser, som blifvit åt embets- och tjenstemän samt ståndpersonér uplåtna, utan deruti, att man drifver ut desse personer och sätter Borgare äfven på deras platser”.
Om jag nu antager att detta förslag blefve vid denna Riksdag godkändt, så skulle man vid en följande komma med den anmärkn., att det är lika svårt att få ledamöter af R. o.
Ad. som af ståndspersoner, hvilket är ganska sannt, och man skulle derföre hemställa, att äfven R. o. Ad:s platser skulle få med Magistrats-personer besättas.
För eonseqvensens skuld borde man då äfven bifalla detta, hvaraf följden blefve, att
Komitéerna skulle komma att uteslutande bestå af personer, hvilkas intressen uppenbart äro stridande emot alla de öfrige innevånarnes; ty hvad förmå väl de fåtaliga Presterne?
Jag vill härvid uplysa, att man redan på försök tillämpat det förslag som nu af Utsk. är i författningen intaget.
I Kammar-Rm har nemi. förevarit ett besvärsmål ifrån Malmö, der man i Taxerings-komitéen insatt Borgmästare och Rådmän under namn af ståndspersoner.
Detta blef af Kammar-R:n undcrkändt, och jag vill påminna mig att, när besvär deröfver anfördes, Konungen äfven ogillade försöket.
Jag anser för min del, icke lämpligt att, såsom lag, stadga något dylikt, ty följden deraf skulle blifva den, att samme man, som ena året, i anseende till brist på ståndspersoner, suttit såsom sådan i Taxerings-komitéen, skulle följande året kunna sitta der bland BorgareSt:s medlemmar, såsom Magistratsperson.
Detta har icke varit författningens mening och man bör undvika tillämpningar, som strida mot författningarnas anda.
Man bar anmärkt att 88:de, 89:de och 90:de §§:ne böra på en gång företagas.
Skulle R. o. Ad. behaga återremittera förevar:de punkt: så böra alla dessa §§:r följas åt.
Jag ämnade icke här upgifva något förslag till ordalydelse, men hemställer dock om det icke möjligen skulle kunna heta: ”§:n 90. till taxeringsman må icke såsom ståndsperson eller embets- och tjensteman, väljas någon, som tillhör R. o. Ad., eller PresteSt., ej heller såsom Borgare annan än den, som idkar verklig borgerlig rörelse, eller är Magistratsperson”.
Det händer understundom att en handtverkare är tillika Rådman och i sådant fall vöre detta tillägg öfverflödigt, men är Rådmannen skiljd ifrån hvarje annat borgerligt yrke, så är ordalydelsen tjenlig. Gr. af Ugglas: Hr Flach har fullkomligt misstagit sig om hvad som varit Utsk:s mening.
Hr von Hartmansdorff har upgifvit, att man på ett ställe redan gjort ett försök i denna riktning, och jag skal komplettera denna upgift dermed, attdet varit en allmän sed, att Magistratspersoner antagits såsom ståndspersoner på de flesta ställen, ända till dess att i Malmö, Borgmästarens val till taxeringsman öfverklagades, och man fick ett prejudikat på att cn Magistratsperson icke mera kan såsom ståndsperson antagas, enär hans val ogillades, på grund deraf, att han var Borgare och kunde såsom sådan väljas till Riksdagsman.
En Den 27 Maj f. m. 389 Magistratsperson kan icke eller i Taxerings-komilé intagas ibland BorgareStis ledamöter, såvida lian icke idkar borgerlig handtering, men Utsk. har ansett dfet gamla förhållandet, all han kunde inväljas ibland ståndspersoner vara ganska lämpligt.
En Magistratsperson och Borgerskapet i allmänhet hafva icke så identiska intressen, emedan den förre är löntagare och i sådan egenskap drager en betydlig del af stadens bevillning.
Det är naturligt, att om man ser på haus enskildta intresse, så skulle det vara att höja bevillningen för Borgarhe på det att hans egna onera till staden, hvilka rättas efter dem lill Slaten, derigenom skulle lättas.
Utsk. har äfven trott, att han med sin kännedom om Borgarne och deras omständigheter, just skulle vara den rätte mannen att granska upgifterna inom Taxerings-komitén, och detta har varit anledn:n till förslaget.
Det är just derföre, alt jag anser en Magistratsperson i städerna vara till sina intressen helt och hållet beroende af Borgerskapet, som jag har yrkat afslag.
Man säger alt en Rådman, som kommer in uti Taxerings-komitéen, skulle till följd af sin egenskap af lönetagare höja bevillmn för handlande och öfriga näringsidkare i staden.
Låtom oss för ett ögonblick antaga att han så gjorde under några år och blcf inom det samhälle, han tillhörde, renommerad för att söka höja Borgerskapets skatter, så skulle jag vilja se huruvida, i händelse han ville söka Borgmästare-tjensten i samma stad, han skulle lyckas att få några röster dertill.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, fästade Hr Flaclis upmärksamliét derpå, att Utsk:s ifrågavande förslag omfattade hela 90:de §:n. och att således det afslag, Hr Flach yrkat, skulle afse hela 90:de §:n, hvilket dock icke torde hafva varit meningen, yttrade Hr Flach:
I sådant fall och då det är svårt att påstående fot göra en redactionsförändring, så förenar jag mig med dem som yrka återremiss.
Propos. lill bifall å Utsk:s ifrågavande förslag blef härefter framställd och besvarad med blandade
Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda till återremiss, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade att han ansåg
Fortsättningen af förevar:de ärendes pröfning upskjöls till eftermiddagens plenum; och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 390 Den 27 Maj e. in. Lördagen den 27 Maj 1854.
Fortsattes pröfningen af Bevilln:sUtsk:s Betänk.
N:o 4, ang:de grunderne för den blifvande allm. bevillmn, samt föreskriflerne för deras tillämpning; hvarvid nu förekommo: 32:dra punkten, ang:de iO-r.de §:n; 33:dje punkten, ting:de 109:de §:n; och 34:de punkten, ang:de 11i:te §:n. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter föreslagit och yttrat. 35:te punkten, ang:de §§:ne 116 och 125.
Hr Flach, Joli Fredr.
Då Utsk. i punkten härnäst efteråt, likasom på flera andra ställen i Betänk., yttrat sig ang:de nödvändigheten och behöfligheten af kontroller i afseende på taxerings-upgifterna, kan det icke annat än väcka förundran att Utsk. på detta sätt affärdat min motion, men jag röner i detta fall samma öde som flere andra motionärer, hvilkas framställningar blifvit, af Utsk. bemötta i premisserna med ja och i conclussionen med nej.
Den framgång jag i åtskilliga af mina framställningar på förmiddagen rönt hos R. o. Ad. ger mig anledn. hoppas, att icke utan behjertande af R. o. Ad. uplräda i denna fråga, den, med hänsigt till sina följder, enl. min åsigt, vigtigaste af hela bevillnm.
Den är af vigt icke allenast för de enskildta skattdragande; den är af vigt äfven för Staten.
Då man betraktar frågan ur rättsgrundens och billighetens synpunkter, kan det icke annat än förefalla anmärkningsvärd!, att de medborgare, hvilkas kapitaler äro nedlagda i en handtering, som bereder den jemförelsevis minsta vinst, men fordrar den största arbetsamhet och omtanka; (såsom förhållandet är med jordbrukets idkare), eller hvilkas förmåga är ansträngd i en verksamhet, hvilken vanligast medförer dryg ansvarighet, men endast knapp utkomst (såsom förhållandet är med embets- och tjenstemän), dessa icke desto mindre få vidkännas den drygaste taxeringen, då deremot personer, hvilkas kapitalstyrka sätter dem i tillfälle att med största fördel använda sin förmåga och verksamhet, i största möjliga grad äro befriade ifrån skatt, åtminstone så mycket som det faller dem sjelfve in att blifva det.
Följderna deraf ser man ock.
Vid hvarje Riksdag förekommer med ökad vigt och betydelse den stora frågan om nedsättning i grundskatterna; och det lärer väl svårligen kunna förnekas, att den klass af medborgare, som, oftast under stor fattigdom, drager dessa skatter, då den ser en annan medborgareklass lefva i öfverflöd och rikedom utan att bidraga till Staten i något jemförligt förhållande efter deras inkomster har skäl för sin sträfvan att vinna lindring i sin börda.
På samma sätt är förhållandet med embets- och tjenstemän nen.
Hvar och Den 27 Maj e. m. 391 en vet huruledes dessa af sina knappa och ringa löner få gifva betydliga bidrag i form af skyddsafgift, ehuru man kan säga att de, i följd af siu samhällsställning, äfven genom sin verksamhet bidraga till det s. k. ”skyddet”, samt följaktligen, på denna grund, borde njuta, om ej befrielse från all hevilla, å tjensleinkomster, dock en billig nedsättning i densamma.
Huru är deremot förhållandet med de s. k. trafikerande klasserna.
Jag skall uplysa derom i någon mån, med ledning af en för år 1845 uprättad summarisk redogörelse, beträffande tillståndet i detta hänseende i llikets alla städer och utvisande de belopp, som blifvit utgjorde af embetsmännen och af trafikerande efter 2:dra artis bevillning för handel och rörelse.
Af denna redogörelse visar sig t. ex. bland annat, att hanlanderne i alla Rikets städer upgingo lill eli antal af 3,619, samt erlade i bevillning efter 2 art. en summa af 105,592 R:dr 16 sk., eller i medeltal för hvarje person af denna kategori 29 R:dr 8 sk., hvilket förutsätter en behållen inkomst af icke fullt 600 R:dr b:ko.
Afdrager man derifrån de handlande, som i Stockholm och Götheborg finnas och hvilka onekligen äro de betydligaste, så visar sig, att i rikets alla öfriga städer dervaride handlande lill ett antal 2,206 st., erlagt en bevillnrssumma af 42,226 R:dr 40 sk., eller i medeltal 19 R:dr 17 sk., hvilket således förutsätter en årlig inkomst af icke fullt 400 R:dr b:ko.
De handlande i Stockholm utgjorde 939 st. med en bevillning af 37,172 Rd:r 40 sk. eller i medeltal 38 R:dr 5 sk.j hvilket motsvarar en behållen inkomst af icke fullt 731 R:dr Inko.
När sålunda hela handelscorpsen här i Stockholm utgjorde 37,172 Rd:r 40 sk. i bevillning, så erlade härvarande embetsmannacorps, lill antalet 2,880 personer, 67,621 R:dr.
För hvarje embetsman utgjorde alltså bevillntn i medeltal 23 R:dr 23 sk., motsvarande en inkomst af omkring 778 R:dr i medeltal, då deremot hvarje handlande, såvida bans bevillu:s-belopp det uplvser, endast skulle haft i inkomst 771 R:dr.
Jag hemställer till Eder Mine
Hrr huruvida icke sistnämnde förhållande på del fullständigaste sätt jäfvas af den lyx, en stor del af handelscorpsen i sin dagliga lefnad utvecklar.
Här finnas ock i detta hänseende, förhållanden, som äro af beskaffenhet, att icke kunna anmärkas, utan att väcka löje.