Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har här äfven yttrat, att ingen annan grund för rösträttighet borde finnas, än efter hemmantalet.
Jag frågar de värde ledamöter, som yrkat sådant, 436 Den 19 Augusti f. m. om de vilja att ägarne t. ex. af Motala mekaniska verkstad, som icke hafva något hemmantal, skola vara utan rösträttighet, och om denna verkstad, som är såld för 200,000 r:dr, icke skall bidraga till Motala församlings fattigvård, skol-inrättning m. m.
Fattigvården har der blifvit så dryg, alt det under min statssecrel.-lid var fråga om att skilja verkstaden från församlingen i detta afseende.
Jag vet ej huru saken nu står, men jag önskar afsöndringen malte gå i fullbordan.
Likadant är förmodligen förhållandet med Rydboholms fabrik och flera sådana andra inrättningar.
För dem som hålla sig vid hemmantalet, skulle jag tro, att detta bör vara öfvertygande, att Utsk;n hafva haft rätt.
I 5 §:n sista mom. förekommer: ”Ej må ledamots frånvaro hindra stämmans fortgång; och må han, sedan beslutet laget är, icke eller äga alt derstädes något vidare i samma ämne anföra; vare dock oförhindrad att få sin reservation till prot. förd.”
Här tyckes vara fråga om rösträtt både för frunvar. och närvar, ledamöter.
Den som varit frånvar. har efter min. förmening intet att reservera sig emot.
Han kan besvära, men icke reservera sig.
En småsak anmärker jag på 18 sidan: der står ”visa medborgare.”
Ulan tvifvel är det ett tryckfel, och me nas vissa medborgare. 7 §:n innehåller tvistepunkten, huruvida kyrkoherde skall vara 01'dför. i sockenstämma eller icke.
Jag är först af deras mening, hvilka yrka såsom ett åliggande för kyrkoherden att vara ordför. i sockenstämma, såvida ingen annan ordför. är utsedd; men ingalunda anser jag honom böra vara berättigad att förblifva ordför. i alla mål.
Såsom stalssecrelerare har jag vidhållit den grundsats, att han borde vara ordför. i alla mål; men erfarenheten har tillrättavisat mig, så att jag derifrån afstått, särdeles hvad städerna beträffar. — 1 en af dessa upprättades en mycket god fattigvårdsanstalt; särdeles skicklige och nitiske män ålogo sig vården derom.
1 reglementet föreslogs att ordform skulle väljas.
Jag skref till landshöfdingen i orten, att sådant stridde emot kyrkoförfattningarna, dem jag ville upprätthålla, så att kyrkoherden förblefve sjelfskrifven ordförande.
Landshöfdingen svarade, att detta vore så stridande mot tänkesättet på stället, att om så af Konungen beslutades, så komroe samtlige de skicklige directeurerne att utgå ur directionen.
Jag vidhöll min mening, den gillades af Konungen — och directionen gick bort.
Andre skicklige män kommo i stället, men sedan jag lemnat utöfningen af statssecret.-embetet ingingo stadens innevånare, och ibland dem kyrkoherden sjelf, med anhållan, alt Konungen läcktes ändra reglementet och tillåta, det någon annan än kyrkoherden linge blifva ordförande.
Uti en annan stad, der fattigvården äfven skulle ordnas i öfverensstämmelse med det sätt sorn i den förstnämnda var vidtaget, uppstod samma fråga om upphörandet af Den ag Augusti f. m. 437 kyrkoherdens ordförandeskap.
Der voro omständigheterna olika, emedan personalen heslod af 3:ne församlingar med gemensam fattigvård, så alt det icke ens var gifvet hvilken kyrkoherde som skulle ifrågakomma.
Jag tillstyrkte der, att ingendera skulle vara sjelfskrifven ordförande.
Konungen godkände förslaget, och det har gäll bra i verkställigheten.
Såsom t. f. landshöfding har jag tillstyrkt, att hvarken landshöfdingen eller kyrkoherde i stadsförsamling skulle såsom tillförene vara, den förre ordför. och den sednare hans närmaste man inom fatligvårds-directm, och delta har hittills äfven gått väl.
I fattigvård ingår nu för tiden icke blott barmhertighet, utan äfven mycken polisåtgärd, hvaribland tvångs-anstalter, tili hvilkas utförande prestembetet icke är väl skickadt.
Ett fattighus, der man icke holle den late till någon sysselsättning och tvingade honom att göra skäl för födan, skulle snart af fattighjonen betraktas såsom ett värdshus, dit de gingo för att fylla magén och för öfrigt uträttade ingenting.
När således tvångsåtgärder och sträng eftersyn behöfvas, så kan kyrkoherden för vakandet häröfver icke vara den tjenligaste personen.
Vill man hafva en fattigvård, som gör skäl för namnet, så får man icke vidhålla den grundsats, som åtskillige värde ledamöter yrkat, utan man måste erkänna den Utskm omfattat.
I fråga om kyrkotukt och undervisning, eller med ett ord i alla kyrkliga angelägenheter utom fattigvården , som inträder på det juridiska området, anser jag kyrkoherden böra vara sjelfskrifven ordför. i sockenstämma och sockennämd.
Norrska författningen om Form a nd sk a be r ne på landet, hvilken jag här håller i handen, gör kyrkoherden till sjelfskrifven ordför. i fråga om skole- och fattigväsendet, (se 23 §:n) men icke för öfrigt.
Vid 8 §:n får jag göra den anmärkn., alt sockenstämman skall, när så påfordras, vara skyldig att utan omgång lemna Land&h.embelrt i länet ett utdrag af sitt prot., för att tillkännagifva hvad som blifvit af sockenstämman besluladt.
Man skulle icke tro, att en sådan försigtighet vore behöflig; men jag har förut en gång nämnt, att mig, som t. f. landshöfding, är vordet vägradt att få reda på vissa sockenstämmobeslut, som fattades, och att mycket trassel ägde rum med consistorium i Linköping, innan jag kunde officielt få veta hvad man haft för sig på sockenstämmor inom de församlingar i Calmar län, hvilka höra till Linköpings stift.
Landshöfdingen hade förr kunnat få veta hvad som tilldrog sig i deputerade-kammaren i Frankrike, än hvad som skedde i Ukna församlings sockenstämma.
Uti 9 §:n hafva Utsk;n undvikit att bestämdt utsäga hvilka befattningar tillhöra sockenstämman och ålnöjt sig att yttra allmänna ordalag.
Det kan visserligen hafva sin fördel alt begagna sådana, emedan man derunder kan innefatta hvad som helst.
Men det har afven sina olägenheter, ty man kommer i en 438 Den 29 Augusti f. m. ovisshet, som gör att då tvister uppstå, förklarar den ene, att saken icke tillhörer sockenstämman, och den andie motsatsen, utan att någondera hav lagens bokstaf att åberopa, och så tvistar man om formen, som upptager mera tid än frågan om hufvudsaken.
Jag önskar derföre att Ulsk:n ville specificera föremålen och tillägga, med mera dylikt, hvarigenom man icke vore stängd inom ett visst måhända ofullständigt uppräknande, men hade, genom ordet ”dylikt,” en gifven jemförelsegrund att rätta sig efter.
I afseende å sockenstämmas rättighet att ålägga vitén, finnas redan på sidan 20 föreskrifter, som synas mig betryggande i orden: ”börande likväl sockenstämmas beslut om vilen af Konungens Bef:h:de pröfvas och fastställas, innan de äro gällande.”
Vid 10 §:n 2 mom. har Frih. Cederström, Anders, afgifvit en reservation, uti hvilken jag instämmer.
En sådan särskild beskattningsrätt bör icke kunna tillkomma något litet samfund, som icke derom sjelf öfverenskomma.
Det kunde eljest utöfva ett välde, som blefve alltför äfventyi ligt.
Jag känner en händelse någorstädes, der man tog sig för att på detta sätt taxera utan rättighet att vädja, och det hände att nattväktaren fick betala ungefär lika mycket som den högste civile och ecclesiatiske embetsmannen på stället.
Är man så viss på sin sak, att man vågar vidtaga ett sådant beslut, så må det så vara.
I Götheborg vet jag, att faltigvårdstaxeringen sker på sådant sätt och med sällspord enighet.
Men utan att ett sådant förtroende äger rum mellan en menighets medlemmar, bör icke hvad här föreslås kunna stadgäs, och följaktligen icke heller såsom allmän lag.
En ledamot har yttrat, del han befarade alt sockennämnden skulle blifva ett medel, hvarigenom de styrande embetsmannen skulle komma alt dirigera och intriguera.
Jag får hemställa, om det ej vore riktigt att här, likasom man stadgat i Norrige rör;de förmynderskaperna, förordna, att sådane embetseliel- tjenstemän, hvilka tomine att pröfva sockenstämmas åtgärder, eller att såsom tjenstemän taga befattning med uppgifter, controller och dylikt, som henne röra, måtte vara uteslutne från valbarhet till ledamöter i sockennämnd; således skulle hvarken landshöfding, biskop, kronofogde, häradsskrifvare eller länsman kunna vara valbare till ledamöter i denna nämnd.
Det kunde eljest hända, att samme person, länsmannen l. ex., Lomme, som det heter, alt både accusera, condemnera och exeqnera.
När nu fråga är om dessa val, erinrar jag mig en annan omständighet rör:de kyrkoherdar och valde ordförande.
Man säger, alt det skulle stöta en kyrkoherde, om han icke blefve ordför. i alla grenar af sockennämndens bestyr, hvadan man såsom botemedel, i händelse kyrkoherden vore gammal och orklös, uppgifvit alt en vice-pastor skulle begäras, för att fylla hans plats: för min del befarar jag, ali det skulle förefalla en kyrkoherde mera förnärmande, om hans församlingsboer be - Den 29 Augusti f. m.
439 gärde en vice-pastor i lians ställe för alla embetsförrättningar, således äfven för vården om kyrkotukt och undervisning, än om de blott befriade honom från befattning med verldsliga bestyr, dem mången kyrkoherde troligen ville slippa, synnerligast som presterskapet, enligt hvad man vet, vid förra riksdagen yrkat att från sådana befrias.
Dernäst kan man lätt föreställa sig, huru en ung vice-pastor eller en nyblifven kyrkoherde, som hela tiden förut varit skollärare i stad, skulle, i frågan t. ex. om en brandstodsförening på landet, hafva bättre reda på saken än församlingens fastig— helsägande medlemmar, som sjelfve hafva hus och genom lång erfarenhet veta hvad som är görligt eller icke.
Man bör dessutom, så vidt möjligt är, söka befria presten från verldsliga bestyr, för att icke inleda honom i tvister örn materiella intressen, hvarifrån han bör vara skiljd, för att kunna så mycket bättre utöfva sitt andliga kall.
Om en sockennämnd, såsom verkställande makt inom församlingen, skall blifva rätt nyttig, dels på det att vederbör, embetsmål! måtte hafva någon att hålla sig till, om de skola få något derstädes uträltadt, dels på det att församlingen måtte hafva någon bestämd befrämjare af hennes önskningar när hon vill hafva något fram; så är det ovisst, om kyrkoherden, som tillsattes för andra ändamål, alltid är väl fallen för sådana verkställighetsåtgärder, och om lian följaktligen kan lyckas.
Är lian fallen, så kan han väljas; i annan händelse är det en lycka både för honom och socknen att han befrias.
Förslaget i 10 §:n 3 morn., att sockenstämmo-beslut i frågor, som röra afgifter, icke skall vara gällande längre än ett år, fordrar nödvändigt, att hvarje församling skall hafva sockenstämma för sig.
När man vet huru mycket innevånarne inom hvarje socken på landet sammanhänga med hvarandra, ja, till den grad, att de ofta äro afvogt sinnade mot grannsocknarna; så skulle man hafva mycket orätt att föranleda sammanblandning, särdeles af deras penningeväsende, så framt ej någon församling skulle vilja formligen förena sig med en annan, t. ex. i frågor om fattigvård, och helsovård eller dylikt.
Skyldigheten för häradsskrifvare och stads-casseurer att lemna förteckning på hvars och ens utskylder, bör ingalunda efterskänkas.
Det är förgäfves att hoppas, det hvar och en skall komma fram med sin skattsedel lill rättelse för afgifternas beräkningar till socknens behof.
Troligen förvarar icke mängden sina skattsedlar, sedan de äro betalda.
Om de äfven funnes i behåll, så vore det ovisst, om de vid behofvet läge till hands; då vederbör, skulle sakna nödig rättelse och ledning.
När nu bestämd lösen blifvit utsatt för de uppgifter, som desse tjenstemän lemna, så synes mig erforderlig ordning vara iakttagen.
Den enda anmärkn. man kunde göra, vore måhända, att ett utdrag af taxer.längder med den mängd af siffror det innehölle, och när hvarje 44° Ben ag Augusti f. m. sida skulle upptaga 3o rader, icke vore betaldt med 3a sk. för arket, särdeles när man beräknar den noggrannhet, hvarmed summorna måste collationeras.
— I Norrska författningen ang:de Formandskaberne är föreskiifvet, att det skall finnas ett diarium, eller en förteckning öfver alla inkomna mål, ett protocoll öfver besluten och en copie-bok öfver utgående expeditioner.
Något sådant finnes icke föreskrifvet i Utskins betänk., der endast protocoll omtalas.
Jag skulle önska, att alla dessa 3 handlingar bestämdt utsattes såsom erforderliga, ty det ar villkoret för att hafva bestämd reda på hvad som förefallit och blifvit expedieradt.
I afseende på besvärshänvisningen i ii §:n säges, att för Hernösands stift vare för mål, som gå till domcapitlet från Jemtland, Westerbotten och Lappmarken, besvärstiden &c. Man har glömt Norrbotten: troligen har man tänkt sig Norrbotten innefattadt under Westerbotten såsom fordom; men som detta icke är rätt, så måste man iakttaga det verkliga förhållandet.
Anmärkningen vid 12 §:n , att ingen verkställighet må äga rum i afseende på sockenstämmo-beslut, förrän detsamma vunnit laga kraft, biträder jag på de skäl, sorn blifvit anförda.
En så ohejdad lagstiftning, som sockenstämman skulle utöfva, om denna § bi föl les, känner jag icke i lagbundna samhällen.
Hennes beslut, om de finge gå i verkställighet förr än de vunnit laga kraft, kunde ofta blifva nog äfventyrliga.
Uti i5 §:n i mom. står, att sockennämnden skall hafva att skaffa med fattigförsörjningen, undervisningsanstalterna, allmänna helsovården, samt vaka öfver iakttagandet af ordning och sedlighet.
Jag skulle önska, att man efter orden ”iakttagande af/’ anförde omyndiges rätt.
Då vunne man den controll man i ett betänk, från LagUtsk. för några dagar sedan önskade sig.
Då saken behandlas gemensamt af Lag- och Ekon.Utsktn, så kan ingen okunnighet derom äga rum, hvilken skulle hindra, att äfven frågan om omyndiges medel komme under öfverläggning.
I afseende på 2 mom. af samma i5 § instämmer jag med Utsk:n, och bestrider det yrkande man gjort att de större köpingarne skulle ställas under nämnden i den stad dit köpingen lydde.
Det finnes en köping i Calmar län, Döderhultsvik, som är så betydlig, att omständigheterna utan tvifvel föranleda att fattigvården och hela menighetsslyrelsen måste skiljas från landt-disli ictet.
Att för lägga deras vård under staden Calmar, dit han hörer, skulle, då det är ett afstånd af 8 mil eller något sådant mellan köpingen och staden, vara menligt inverkande på köpingens angelägenheter.
Beträffande 16 §:n skulle jag tillstyrka, att val af ordför. och vice-ordför. i sockennämnd icke måtte förrättas på soc - De 11 ag Augusti f. m. 441 sockenstämma, ulan alt de till sockennämnd utsedde personer ägde ali inom sig välja ordför. och vice-ordför.
Då behöfde man icke rädas, att personer, sorn litet eller intet förstå saken, skulle genom mängden af deras röster utse en otjenlig ordförande.
Om de, som sjelfve skulle deltaga i sockennämndens göromål, finge sjelfve utse deras ordför. och sålunda sjelfve umgälla valet af en olämplig person, så kan man hoppas, alt de röstade på någon af de tjenligaste.
Så tillgår det också i Norrige.
Uti 17 §:n är icke sagdt för huru lång tid ledamot i sockennämnden skall väljas.
Så obestämd som §:n nu är i detta fall, skulle ett sådant ledamotskap kunna räcka huru länge som helst.
Detta bör således lättas, och i det fallet tillstyrker jag hvad i deu Norrska författningen derom stadgas, nemi. 4 år för den som sitter längst qvar.
Men som halfva antalet bör utgå för hvarje gång, så skulle hälften utgå hvartannat år.
Detta må dock Ulsk:n närmare bestämma, huru dem godt synes; ordförandeskapet må fortfara i 2:ne år, på sätt Utsk:n föreslagit.
Med Hr von Rosen instämmer jag i hans anmärkn. vid 4 morn. i 17 Jin, alt den som icke åtager sig nämnde befattningskall, då han ej kan förevisa laga förfall, också förlora sin rösträttighet i sockenstämma.
5:te moni. i samma § stadgar: ”Finnér sockenstämma anleda, till missnöje med vahl ordför., vice-ordför. eller ledamot af sockennämnden, håfve när som helst rätt att honom genast från förtroendet skilja och utse annan valbar person i hans ställe.’'
Om Ulsk:n skulle antaga att valet lill ordför. i sockenstämma lör sådana ärenden, sorn icke tillhöra kyrkoherden såsom sjelfskrifven, skedde af nämnden; så finge naturligtvis detta morn. rättas derefter; och då vore det måhända mindre farligt att stadga något sådant, som här föreslås.
Men skall man öfverlemna åt sockenstämman alt kunna afsätta sin ordför. när som helst, så kan man befara, alt för någon möjligen tillfällig förtrytelse deröfver att ordform icke gjort mängden eller de maktägande till viljes, sockenstämman skiljde honom från befattningen.
Följden blefve måhända, att man slutligen icke finge någon, som ville åtaga sig ordförandeskap, utan att hela inrättningen att hafva vald ordför. af sig sjelf förfölle, eller att man endast finge sådene som saknade sjelfständighet.
Föreskriften i 1 q §:n om den befattning, sorn sockennämnden tillkommer, anser jag böra qvarstå; men det är möjligt, att föreskriften kunde göras bättre och uttryckas annorlunda; emedlertid måste hon finnas.
Anmärknrn vid 2 mom. i 20 §m mot verkställighet af sockenstämmas beslut, med förbigående af Konungens Bef:h:de, bestrider jag; ty förslaget kan ej med lag och rätt förenas och skulle troligen föranleda till alltför stora misstag och missbruk. 12 H. 56 442 Den 29 Augusti f. til.
I afseende pä sjelfva språket har jag visserligen mångfulldiga anrriärkn:r alt göra, men jag hoppas, då saken ånyo genomgår de sammansatta Utskm, alt de äfven Skola fästa mera uppmärksamhet härvid.
Beträffande de främmande benämningar, som förekomma, så instämmer jag hufvudsakligen med Hr Lefle'n deruti, alt jag önskar och yrkar, att en författning, som skrifves för att läsas af hvarje röstägande person inom en församling, han må vara så ringa som helst, må vara skrifveri i möjligaste måtto på Svenska och i sådana uttryck, som för en hvar äro begripliga; att fördenskull sådana ord som communal, munipal och institution m. fl. måtte utbytas mot Svenska uttryck.
Hvarföre kan man icke säga kyrkoherde i stället för pastor i 7 §:n.
Allmogen kallar sin capellan äfven för pastor; Iivari före då föranleda tvetydighet?
Jag anhåller äfven om återremiss.
Flere talare hafva uppträdt och §ivis genomgått betänk.; och då jag af dem är i hufvudsaken förekommen, återstår blott för mig att anföra några få anmärkn:r, som af dessa
Hrr talare blifvit förbigångna.
Jag skall i korthet framföra hvad jag har att säga.
På sidan 15 anföra Utsktn : ”att hvarje stadssamhälle må, genom utsedde deputerade, utarbeta förslag lill stadens administration, skiljd från dess domaremakt, med iakttagande af hvad om sockenstämmor kan blifva stadgadt, samt att sådant förslag underslälles K.
M:s nåd. pröfning.’’ jag vill fästa uppmärksamheten derpå, all detta troligtvis icke låter sig verkställa.
Domaremakten i städerna nemi. hafva så mycket med uppbördsverket, polisen och andra ärenden i samfundet att skaffa, att om en administration skulle uppkomma, skiljd från domaremakten i staden, så skulle man just be-* främja hvad man söker förekomma, nemi. splittring i ärendenas behandling.
Till 4;de Jin har Hr von Rosen, i fråga om att socken** stämma äfven må hållas samma dag den utlyses, önskat det tillägg, att vid sålunda utlyst och hastigt inträffande sockenstämma inga beslut om communal-afgifters erläggande må fattas.
Jug ber att få fästa hans uppmärksamhet derpå, -att ganska ofta förekomma sådana frågor vid allmän sockenstämma, då besluten deröfver genast böla gå i verkställighet, hvarpå jag sorn exempel må anföia kyrkobyggnad.
Om i sockenstämman uppgifvas behofVet alt för detta ändamål vissa bräden böra tillsläppas af hvarje mantal, så är det en eommunal-afgift, stim mången gång, och i de flesta fall, hör genast utgöras, på del ej en vida större förlust och skada för kyrkobyggnaden må inliäffa under en längre afvaklan på dessa bräder.
Den 29 Augusti f. ra. 443 Hvad 6:le §:n beträffar, anser jagattUlskm härvid hafva förbisett deri omständigheten huru förhållas bör då sådane personers lätt kan komma under öfverläggning, hvilka icke hafva i sockenstämman någon rösträttighet.
Jag vill citera som exempel, i fråga örn fattigvård och skolundervisning, att jag anser med billigheten öfverensstämmande, att torpare, vare sig de som hafva jord, som ock stattorpare samt tjenstehjon, böra dertill med någon afgift, huru ringa som helst, bidraga, emedan del tillhör hvarje ledamot i samhället att under sin kraftfulla tid hafva i någon mån medverkat till dessa föremål.
Det är icke möjligt för sockenstämman att ålägga dessa personer ifrågakomna afgifler; ty sådant strider mot 57 §:n Reg.Ftn, och det återstår då ingen annan utväg för vinnande af delta mål, än att till sockenstämman sammankalla dessa personer, för att der höras öfver framställningen om erläggandet af en sådan communal-afgift.
1 samma § är icke hellgr något utsatt om desse personers rösträttighet; men någon matie de dock äga, efler det är fråga om deras beskattning; och jag vill härå fästa Utskms uppmärksamhet, För öfrigt m?h hvad beträffar den frågan , att församlingens pastor alltid bör vara sjelfskrifven ordför. så val i sockenstämman sorn i sockennämnden, kan jag härutinnan ej annat än förena mig med Frihtne Leijonhufvud och Gederström, och tillägga att det mångenstädes på landet inträffar, att det vöre omöjligt att kunna få någon annan ordför. än pastor.
Om nu allmogen, sorn utgör phjraliteten, skulle välja en person, som kanske icke kunde skrifva sitt namn, än mindre föra ett piotocoll, hvilket dock alltid mäste föras lör att tjena församlingen till efterrättelse, huru skulle det väl då gå?
Jag vill ej längre uppehålla R. o. Ad., utan anhåller äfven 0111 återremiss, Hr B r å k en b j e I m, Pehr Reinh.:
Jag tager mig friheten, i förmodan alt betänk, återremitteras, att fästa uppmärksamheten på en och annan omständighet, sorn icke af föregående talare blifvit vidrörd.
5:te §:n bestämmer, att ”rättighet att inställa sig vid sockenstämma och der yttra sina tankar tillkommer i allmänhet hvar och en sorn derstädes rösträtt äger, på sätt i nästföljande § stadgas.’'
Den nästföljande 6 §:n talar visserligen om huru rösträttigheten mellan församlingens ledamöter skall fördelas; men den egentligen bestämmande karakteren på rösti ältngande söker man förgäfves i denna §.
Till exempel 0111 någon fastighetsägare i en församling vore tjensteman på annat håll, om jag t. ex. såsom tjensteman vid krigsacademien vore fastighetsägare i landsorten, äger jag inom dea församling, der min fastighet vore belägen, rösträttighet såsom fastighetsägare, löntagare eller 444 Den 39 Augusti f. ra. såsom varande begge delarna?
Denna hufvudsaklign skilnad är icke gjord i den 6 §:n men bör nödvändigt införas; och i allmänhet böra Utskm i denna $ uppdraga en bestämd nota caracteristica på hvem som är berättigad att rösta och hvem som icke är det.
Hvad fördelningen af denna räll och bestämmandet af röstetalet beträffar, vågar jag föreslå; att så beskaffad egendom eller rörelse, som o m t a I a s i 6 : t e och äfven i den jorde §:n, hvilken icke är i bevilln.- taxe ringen åsatt något capitalvärde, måtte af socknen få sättas till något hemmantal efter medium af värdet på belt hemman i orten; så att hvar och en röstägande ledamots röstetal, han må vara löntagare, industriidkare eller fastighetsägare, eller ock under alia dessa qvalificationer äger röster, må få beräkna deras antal, efter det sammanlagda hemmantalet af hans jord och det sorn församlingen sätter å hans rörelse eller Jon.
Om t. ex. inqehafvaren af en såg, en qvarn, ett fiske, eller den som på landet drifver handel eller landtmannarörelse, —— om, säger jag, hans innehafvande näring, hans verkstad eller hvad det vara må, åsättes, i och för deltagandet i sockenstämmans angelägenheter och beskattningen inom communen, något viss hemmantal, skulle, som jag tror, man komma ifrån den förlägenhet, hvaruti man nu befinner sig, när man vill beskatta dessa egendomsinnehafvare och tillägga dem deremot svarande rösträttighet.
Hvad uppgiften angide fattigvården 1 Motala socken beträffar, hvarigenom blifvit nämndt, att verkstaden skulle hafva menligt inflytande på fattigvården i nämnda socken, så fruktar jag, att denna uppgift icke öfverensslämmer med verkliga förhållandet, utan Jära andra omständigheter vålla denna förlägenhet; nemi. befolkningen vid qvarnarna och å stadstomten.
Uti 6;te §:n torde böra införas, att ingen annan äger rösträttighet inom församlingen och vid sockenstämma, än den, som i församlingen är skattskrifven: äfvensom i samma § bör utsättas, huruvida sjelfägande torpare skola äga rösträttighet.