Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Sterbhusafgift^ icke är någon tung skatt, bör väl medgifvas, då den utgår af behållna summan i Sterbhus, och är en tillfällig utgift för arfvingarne af det erhållna arfvet, Lagmans- och Häradshöfdinge-räntan är icke eller ojemt fördelad ; ty den utgår efter rök, och drabbar således enhvar.
— Ändringar med Statens ordinarie inkomster kunna visserligen ega rum; men alla sådane frågor måste, så väl som andra, behandlas i Grundlagsenlig ordning.
Sålunda kunna de ordinarie räntorne icke nedsättas eller afskaffas af Rikets Ständer, utan Konungens medgifvande och sanction, så framt de ej ersättas genom bevillning, som får egenskap af beståndande utskyld, så att den icke kan egenmäktigt af Ständerne hafväs.
Annars kunde det inträffa, att Rikets Ständer, genom upphäfvande af ordinarie InkomstTitlårne och oense om BevillningsSummans ai H. 12 178 Den 34 April o. m. belopp, hämmade Statsmachinens gäng.
— Jag anhåller till en början om proposition till bifall på förslaget, att
Mantalspenningarne måtte öfverallt lika utgå med 12 sk. för personen; Herr HjertaGustaf:
Med verklig förvåning har jag hört Friherre Cederström yrka, att Rikets Ständer icke skola ega rättighet att; då InkomstBetänkandet, efter återrerniss; andra gången till RiksStånden inkommer; besluta öfver hvarje InkomstTitel deri.
Det måtte vara klart, att; då Rikets Ständer allena; enligt 57 §.
RegeringsFormen, utöfva Svenska Folkets rätt att sig beskatta; Rikets Ständer ega att om hvarje
Titel af inkomstetne förordna; och säga: den eller den ändra vi; den eller den uteslute vi, o. s. v. Underligt vöre, om icke nu, då vi hunnit så långt med de extra ordinarie inkomsterne till Staten , att de lemnat ett årligt öfverskott af 4 å 5oo,ooo R:dr, milt förslag om Mantalspenningarnes, Lagmans- och Häradshöfdinge - räntans samt Sterbhus-afgiftens afskaffande kunde bifallas; så att vi fingo nedsätta desse ojemna och tryckande skatter, som tillkommit i de tider; då StatsEkonomien och Statskunskapen annil éj uppnått den grad, att en rättsenlig beskattning kunde tillvägabringas.
Rikets Ständers ensak är det onekligen att besluta, om desse skatter skola försvinna; och om Tre
Stånd äro derom eniga, så är Den a4 April c. ra. heslutet om deras upphörande lagligen fattadt.
Huru Statsbristen sedermera må genom Bevillning fyllas i är i Grundlagarne bestämdt.
Jag har redan visat, att det kan skei genom Capitätions-afgiftens förhöjning till En
R:dr för hvarje maili och till 24 sk. för hvarje qvinna i samt genom förbättringar i afseende på Bevillningehi genom ökade inkomster äf Tullen i Brännvinsbränning beli Charta-Sigillata.
Jag förnyar derföre mitt yrkande i örn ofvannämnde ordinarie skatters iipphörandé, och får fästa uppmärksamheten derpå i att Rikfets Ständer vid 1823 års
Riksdag alldeles icke definitift beslutat Mantalspenningarnes samt Laginansbch Häradshöfdinge-räntans förhöjning till lika belopp i alla orter, utan endast i underdånig Skrifvelse hos Kongl. Majit anhållit, att undersökning om förhållandet med dessa utskylder i serskildta orter mätte anställas i serdeles till utrönande, öm de, som njuta lindring i desse utlagor, vidkännas i stället några andra tjenStbarheter; och derföre böra från förhöjning befrias.
Den underdåniga Skrifvelseri innehåller : att då beTÖrde ”förändring med så väj Mantalspen”ningarné som Lagmans- och Häradshöf”dinge-räntans utgörande synes så väsendtligt röra de Skattdragandes rätt, att sam”ma förändring icke bör vidtagas, utan föregången undersökning örn förhållandet i ”sferskilde landsorter; serdeles till upplys i 2* i8o
Den 24 April e. m. ”nings vinnande, om icke tilläfventyrs de ”orters innevånare, som uti dessa afgifter ”hittills njutit lindring, för närvarande utföra någre deremot svarande tjenstbarhe”ter, få, af sådan anledning, Rikets Stän”der i underdånighet anhålla , att Eder ”Kongl.
Maj:t täcktes uti omförmälde frågor i Nåder låta, före nästkommande Riksdag, verkställa en närmare utredning, hvarigenom tillfälle beredes Rikets Ständer, att ”uti ämnet med behörig sakkännedom be”sluta.
” Nu frågar jag, om Rikets Ständer vid denna Riksdag kunna med behörig sakkännedom i ämnet besluta, då närvarande Statsutskott i dess första Betänkande rörande denna fråga yttrat: ”likväl och som ”Utskottet, för sin del, ansett den omständighet, att den åtnjutna lindringen i Man”talspennings-afgiften ej motsvaras af andra ”tjenstbarheter, icke innefatta en tillräcklig ”anledning för samma afgifts förhöjande, ”enär grunden till den varande olikheten, ”då den i öfrigt ej kunnat utrönas, således ”måste sökas uti den olika förmågan i ford”na tider för de anmärkta orternes inbyggare, att, lika med Rikets alla andra pro”vincer, denna utskyld utgöra, och hvilket ”behof af fortfarande undantag i detta hänseende på åtskillige ställen icke torde kunda betviflas;” alltså afstyrker Utskottet förändring i Mantalspenningarnes utgörande.
För öfrigt är just den omständighet, att en del Riksdagsmän yrkat ifrågavarande rän - Den a4 April e. m. 18*1 tors bibehållande i deras närvarande skick, och andre åter deras jemkning och förhöjning, ett bevis på billigheten af mitt påstående om deras afskaffande; ty då vi ega bättre beskattningsgrunder, böra de ock företrädesvis användas.
Cederström har sagt, att Mantalspenningarne icke äro ojemna skatter.
Men är icke den skatt ojemn, som utgår lika af qvinna och man, af det i5-åriga barnet och den fullväxte?
Den visar mer än någon ting annat orimligheten af de gamla beskattningarne, då endast fråga var att få in medel till StatsCassan, för att fylla behofven, utan afseende på en billig fördelning af skattebördorne.
Mantalspenningarne voro från början en orimlig qvarntull, som pålades för att vinna medel till bestridande af de stora omkostnaderrie för Polska krigen 1621 och 1622.
Man tog hvad som fanns, utan urskiljning af förmågan hos den skattdragande.
Lika obillig är Lagmans- och Häradshöfdinge-räntan, ty den utgår lika af den fattige och den rike.
Den är också en lemning från de tider, då man ej följde några beskattningsgrunder, utan der man såg en rök genom skorsten, och gryta på spisen, dit begaf man sig att beskatta, om än innevånaren var aldrig så fattig; och han fick bära lika börda, som den förmögne.
Finnes väl något större bevis på desse tiders barbari?
En förändring i desse orimliga beskattningssätt påkallas högt af vår tids upp - i8q» Den 24 April e. m.
Jysoing och den kännedom yi ega om ett ordnadt beskaUnings?system.
Jag tror, att om denna förändring någonsin skall kunna hos oss verkställas» så är det nu, då vi sett Fäderneslandet, under fredens lugn, skatta millioner mer än för Statens behof erfordrats, hvaraf större delen ännu är i behåll, och då vi genom bättre Bevillningsgrunder kunna vänta större Statsinkomster af ChartarSjgillata, Bran vinsbränning och Tull, s!| att medel icke felas att fylla den brist, som uppkommer genom ifrågavarande gamla skatters afskaffande, Hela det deficit i Statsintraderne, sorn skulle blifva en följd af mitt förslags antagande, pppgår icke till 400>00P Hidf, såsom i Betänkandet uppgifves, ty jag har visat, att derifrån bör afr dragas en förhöjning i capitationen af 84,000 R:dr, så att egentliga bristen ej är mer än 320,000 R:dr?
hvilka på annat sätt måste ersättas; och ända ifrån den tid nuvarande Bevillning utgått, har öfverskottet deraf årligen aldrig undergått, men väl öfverstigit, sistnämde belopp.
Kanske befinna yi oss vid nästa Riksdag icke i så lycklig belägen-; het, som nu, alt kunna minska skatterne, och vi böra således icke låta tillfället gå oss ur händerne obegagnadt.
Om man gör sig noga reda för saken och beräknar följdeyne af mitt förslag, tror jag, att alla skola finna sig dermed nöjde.
De, sorn befara ett lånesystems införande, skola inse, att det kan undvikas, om det lyckas uppgöra bättre
Den a4 April e. m. grunder för den extra ordinarie Bevillningen, emedan tillräckliga medel då finnas till alla behof, nemligen de två millionerne till Kongl. Maj:t för utomordentliga utgifter och en million till Canaler, eller tillhopa tre millioner; ehuru de gamla tyngande skatterne blifvit minskade med 3ao,ooo R:dr, och detta utan införande af något kränkande beskattningssystem för någon serskild näring eller någon ort.
Jag har visat, att öfverskotts-medlen och andra tillgångar i RiksgäldsContoret uppgå till icke mindre än millioner; och det är således endast 500.000
R:dr, som skola fyllas.
Härtill kan man påräkna Ökade inkomster af ChartaSigillata 5o,ooo R:dr, af Tullen i3o,ooo, af Bränvinsbränningen 80,000 R:dr; och detta allt, utan att befara, att nästkommande Ständer skola finna en 3-procents skuld af 500.000 R:dr.
Begagnas icke desse nuvarande så gynnande omständigheter att lindra de föråldrade och tryckande beskattningarne; så sker det troligen aldrig, utan de komma att pvigt qvarstå.
Man har sagt, att Grundlagarne förbjuda Rikets Ständer att förändra de ordinarie skatterne.
Det yore i sanning förunderligt, om i Grundlagarne funnes något sådant stadgande, tvertemot 57 §. i RegeringsFormens uttryckliga innehåll, att Svenska Folket genom Rikets Ständer allena utöfvar sin urgamla rätt att sig beskatta.
Jag känner åtminstone ej ett dylikt stadgande, och uppmanar Friherre i84 Den a4 April e. m.
Cederström att visa, alt det finnes.
Visserligen vet jag, att man i clett3 afseende åberopar 64 §•
RegeringsFormeri; men det är en alldeles oriktig tolkning.
Denna §. innehåller endast, att hvad af Rikets Ständer anslås till StatsVerkets behof, det inå vara ordinarie eller extra ordinarie inkomster, skall vara till Konungens disposition.
Medlens anslående beror ensamt på Rikets Ständer; först sedan de blifvit anslagne, bunna de disponeras.
Det ynkligaste och orimligaste skälet mot ifrågavarande gamla skatters afskaffande, är det, att Folket är vandt vid dem.
Jag vet knappt, till hvilket resultat en sådan satts skulle leda; det finnes ingen orättvisa, ingen ofullkomlighet, inga brister i förvaltningen, sora ej på sådant sätt äro helige; och då skulle man ju kunna låta bero vid allt, och en constitution vore öfverflödig.
Men jag tror det vara Representanternes skyldighet att eftertänka och tillse, hvad som för Folket1 är nyttigt, och att besluta förbättringar i Folkets belägenhet och vilkor.
Ifrån denna åsigt har jag alltid och äfven nu vid ifrågavarande förslag utgått.
De beräkningar jag gjort öfver tillgångar af besparde Statsmedel äro ej öfverdrifne, utan snarare för låga, så att de säkert skola utgå.
De för 1834, 1825 och 1826 äro enligt StatsVerkets afslutade redogörelser precist uppgjorde; och förslagsberäkningen för de följande tre åren är i förhållande till föregående åren lågt upp - Den a4 April e. m. *85 tagen.
I RiksgäldsContoret finnas dessutom, ganska betydliga medel, vid detta årets slut, som till en del kunde lättabehofvensfyllande.
På denna grund anhåller jag om proposition, attMantalspenningarne, Lagmans-och Häradshöfdinge-räntan, samt Sterbhus-afgiften måtte upphöra.
I afseende på den sista, ber jag att få yttra några ord.
Jag tror den stannar mer i Uppbördsmännens fickor, än den kommer StatsYerket till godo.
Denna afgift utgår med en fjerdedels procent af summa inventarii; meningår dock ej till StatsYerket med högre belopp årligen, än blott 8 till 10,000 R:dr, Det vill säga, att hela bouppteckningsvärdet i Riket skulle om året utgöra högst 4 millioner, hvilket är orimligt, då Revillningsvärdet på fastigheter ensamt uppgår till 34» millioner, och en fastighet säkerligen aldrig i 3o år hehålles af samma egare, utan att bouppteckning måste ske i följd af mannens eller hustruns dödsfall.
Stora missbruk med denna Krono-inkomst måtte således ega rum; och den bör följaktligen desto heldre afskaffas, som den, då den betalas af summa inventarii, lika drabbar den fattige, som den rike, och derigenom är i sin grund högst obillig. —•
Jag förnyar min anhållan om proposition på alla nyssnämde InkomstTitlars upphörande; men om Herr Grefven och LandtMarskalken anser dem icke kunna alla innefattas i en proposition, hvilket jag dock tror vara det bästa, torde mitt förslag om I i8S Den 24 April e. m.
Mantalspenningarnes afskaflande ensamt få Jilifva Contraproposition, då bifall till Utskottets första Betänkande i denna del blifyer Ja-propositionen; och de öfrige Titlarne torde sedermera på samma sättafgöras, Tingsgästnings-penningarne inbegripne under Lagmans- och Häradshöfdige-räntan, men med ersättning derför, såsom Utskottet tillstyrkt, till vederbörande HäradsRätter.
Herr Skogmarij Carl Davida anförde skriftligen:
Jag anhåller, att få göra några anmärka ningar vid det af Herr Hjerta framstäldte och i sista plenum närmare utvecklade förslag om Mantalspenningarnes, Lagmans- och Häradshöfdinge-räntans samt Sterbhus-afgiftens afskaffande och förvandling till Beyillning.
Äfven jag erkänner behofyet af minskning i de bördor, sorn tungt och ojemt trycka jordbruket; jag tror det tillhöra ett samhälles framsteg i odling och industri, att directa skatter, med dem åtföljqnde nafuralprestationer, småningom öfvergå lill consumtionsrafgifter, pch jag hoppas att, så framt vi erhålla ett bestämdt myntvärde, tidpunkten för denna öfvergång icke skall bos oss vara aflägsen.
Härvid åsidosätter jag frågan, huruvida jordbrukaren, som ärft pller förvärft sin egendom med den förut ålagda onera, eger någon rättighetA att få Den 24 April e. m. dem förminskade.
Jag fäster mig endast vid behofvet af lindring för den talrikaste och vigtigaste klass i samhället, och vid den allmänna nytta, som deraf skulle upp-? komma genom jordens förhöjda capitalvärde, genom ökad förmåga att producera och förbruka.
Men pm ock förslaget, att afskaffa de ordinarie InkornstTitlarne af Mantals-; penningar, Lagmans- och Häradshöfdingeränta samt Sterbhus-afgift, utan derom af Kongl. Maj:t till Rikets Ständer gjord fram-; ställning, skulle kpnng anses förenligt med 59 §. i RegeringsFormen, och om denna fråga funnes utgöra ett öfverläggnings-ämne, i sammanhang med StatsUt$kottets förevarande Betänkande pm beräkningen af StatsVerkets ordinarie ocl> extra-ordinarie in-: komster; synes det dock vara olämpligt, att ersätta ständiga och bestämda inkom-; ster till ett belopp af tillsarnmans 4°5,ooo R:dr förnemligast blott genom ytterligare förhöjd beräkning af Tull-, Chartae-Sigillatas— . och J3ränyins-afgifterne, som redan äro till fullt ^elppp afsedde för Statsutgifterne, och af hyifka tillpkt inkomst icke står i ovilkorligt förhållande till förhöjda taxor.
Uti Herr Hjertås åsigt af möjligheten att, med bibehållande äfven af en mindre skuldsumma, än den, som ansågs kunna ega rum ^r 1823, bereda en betydlig nedsättning af beskattningen, instämmer jag till alla delar; ty resultatet af RiksgäldsContorets förvaltning, under den sedan sista Riksdag i88 Den 24 April e. m. förflutna tid, är helt enkelt, att Contoret, efter att hafva med 2,090,000 R:dr bestridt kostnaden för Götha och Hjelmare Canaler, kunnat genom erhållna öfverskott å StatsYerkets inkomster och allmänna Bevillningen, vid 1828 års slut, minska sin skuld på det till 1823 års slut för Riksgäldssedlarne i Banken begagnade Greditiv ifrån 4,oi4>852 R:dr till omkring 2,260,000 R:dr.
Men jag anser den minskning i beskattningen, som kan tillvägabringas, böra användas till nedsättning, icke af personella utskylder, som drabba alla medborgare-klasser lika, utan i första rummet af sådane reela onera, som hårdast och ojemnast falla på jordbruket, de må vara synliga ibland StatsVerkets inkomster eller icke, Herr Lefrén, Johan Pehr:
Den fråga, som nu är under öfverläggning, har den olägenhet med sig, att den i sig innefattar flere serskilda frågor; och jag fruktar, alt öfverläggningen skulle blifva alltför vidlyftig, om man fästade sig vid hvar och en af dem.
Man kunde sätta ifråga: 1:0 om Rikets Ständer hafva rättighet, att med 3;ne Stånds pluralitet upphäfva en ordinarie skattebörda; 2:0 om Sländerne ega rättighet, att med samma pluralitet hoja eller sänka så beskaffade afgifter.
Jag, för min del, vill ej nu ingå i pröfning af dessa båda frågor, emedan det skulle leda mig för långt ifrån ämnet.
En anmärkning må dock til - Den 24 April e. m. 189 låtas mig, den nemligen: att dessa postulater icke kunna upphöjas till allmänna grundsatser; ty då skulle 3;ne Stånd, utan.
Konungens sanction, tvertemot RegeringsFormens 114 §•> vid en och samma Riksdag kunna upphäfva frälse-friheten och gifva större fördelar åt skattejord.
Jag har anfört detta såsom exempel, för alt visa, det en grundskatt icke kan, i enlighet med Herr Hjertås påstående, hänföras till egenskapen af allmän Bevillning, utan att 114 §. derigenom upphäfves.
Beträffande de speciela anmärkningarne, så fäster jag mig endast vid Friherre Cederströms, örn Mantalspenningar.
Friherren har icke velat antaga afkorlningarnes belopp å denna Titel till högre, än 7,000 R:dr om året, då det likväl, enligt räkenskaperne, sällan understigit 3o,ooo R:dr årligen, och t. ex. år 1826 uppgått till 34,ooo R:dr.
Friherren hade, såsom sjelf Landshöfding på Gottland, af förhållandet derstädes bordt kunna leda sig till resultatet för hela Riket.
Gottlands folkmängd utgör omkring en åttationdedel af hela Rikets, och afkortningarne å mantalspenningar utgjorde derstädes för 1826, 3oo R:dr, hvilka, multiplicerade med 80, gifva ett talbelopp af 24,000 R:dr, som redan ar mera än 3 gånger det Friherren ansett böra tagas såsom beräkningsgrund.
Utskottet i detta fall antagit en skälig beräkning, och tillstyrker alltså bifall derå.
Jag bör äfven upplysa, att jag, då Inkomst - igo Den 24 April e. m.
Betänkandet första gången förevar i Utskottet, tillhörde pluraliteten, som önskade mantalspenningafnes lika beräkning hädanefter, som hitintills; men att jag, sednare gången ärendet förevar i Utskottet, delat minoritetens tanka; emedan jag trött; att man ej, för deri så kalläde énhets-principens skull, bör rubba ett gammalt Beskattningssystem.
Likaledes ankér jag icke; att ina ii för anskaffandet af några Tuseride Riksdalers inkomst bör beskatta Inhyseshjon och andra rrieddéllösa personer, och att sådant skulle visa eri fattigdom i utvägar att anskaffa de erforderlige inkomster, hvilken ingalunda är för handeri.
StatsUtskottet har haft för princip att göra sina Utgiftsförslag så, att mari, om möjligt vöre; icke skulle behöfva höja den vid i8a3 års Riksdag bestämda Bevillningssumma; och jag hemställer då, orri det ej är snart sagt löjligt, att, för vidhållande af deri kära enhets-principen, förhöja de skattebidrag, som hårdast drabba den fattigaste classen af medborgare, ehuru jag visserligen icke befarar, att någon oro häröfver ibland deni skall uppkomma, serdeles då undantag likväl alltid kommer att éga rum för vissa orter.
Jag afstyrka derföre på det högsta all förhöjning af inaivs talspenningar; Herr af Billbergh, Johan Petter:
Jag är väl till större delen förekommen af åtskilige värde Talare; sorn redan yttrat sig
Den a4 April e. m. igj i ämnet; men ber dock, att fä tillägga något, som jag tror hafva undfallit deras uppmärksamhet; Frågan visar sig nu för mig i vida sämre skickj än den var förut, då den enda olikheten; Soin existerade med mantalspenhinge-afgiften; hestod i dess olika höjd från 4 till ö och 12 sk; personen på serskilda öfter.
Nu qvarstår icke alle-, nast denna olägenhet, utah den liar blifvit ökad med den af frantalspenningarnes förhöjning i 7 Län; Herr Lefrén har utvecklat obilligheten häraf så fullständigt, att jag i den delen endast behöfvef förena mig med honom.
Utskottet har äfven velat öfverlåta åt Landshöfdingarne i vissa Länj ätt bestämma orternes förfråga till utgörande af den förhöjda frantalsafgifteii.
Jag hemställer, öm det är rätt att öfverlåta ett sådant bestäfrmande åt en enda person, och öm Ständerhe ehs hafva rättighet dertill; Beträffande Lagmans- och Häradshöfdingeräntan, jemte Tingsgästnings-penningarne samt Sterbhusafgift^, hvilkas åtagande afsett ett och samina ändamål, nemi.
JustitiaeStatens aflöning, har Utskottet tillstyrkt att förändring med den förra icke måtte ske, men likväl föreslagit undantag för Dalarne; och derigenofr att
Sterbhusafgiften icke utgår från de begge förmögnaste Städer i Riket, Stockholm och Götheborg, har man frångått principen, att heskatta de i allmänhet förmögnaste Sterte i95 Den 24 April e. m. husen.
För att afhjelpa denna olikhet, gifvas blott 2:ne alternativer: det ena, att återföra afgiften till sitt fordna allmänna skick; det andra, att undanrödja alla dermed nu förenade olägenheter.
Det förra 'vill jag ej tillstyrka, och det andra kan, efter min öfvertygelse, ej lämpligare ti 11— vägabringas, än genom afgiftens upphäfva nde och utbytande mot annan jemnare fördelad skatt.
Icke heller kan jag dela Friherre Cederströms tanka, att afgiftens ringhet talar för dess bibehållande; ty då den, sammanlagd med andra, under flere rnbriker påförde, skatter, stiger till beloppet af i R:dr 30 sk. personel skatt, tror jag detta belopp för hvarje person, som endast har ett litet stycke jord att lefva utaf, vara känbart nog.
Att personel afgift existerar, finner jag visserligen nödvändigt; men den bör vara så lindrig som möjligt, på det den utan afkortningar och afskrifningar må kunna utgå.
Beträffande sättet, att godtgöra borttagandet af denna afgift, tror jag, att Hr Hjerta med all välmening invecklat oss i en i sig sjelf obehöflig strid om åtgärder, hvilka jag vågar påstå, i anseende till tiden, nu vara inconstitutionelt framställda.
Då jag önskat upphäfvandet af ifrågavarande afgift, isynnerhet för dess ojemna fördelning, har jag tillika ansett den böra ersättas genom ökad Bevillning; men huru är det möjligt att bedöma, huru stor den bör blifva, Den April e. m. blifva, innan StatsUtskottets såkallade UtgiftsBetänkande blifvit ventileradt, och, i följd deraf, Beviilningssumman bestämd?
Angående Ständernes rätt, att förändra skattebidragen, har jag sökt göra mig reda för Grundlagens stadgande i detta afseende, och funnit det vara Ständernes ovilkorliga rättighet, alt förordna om de extra-ordinarie skatterne, då deremot til-l disposition af de ordinarie äfven fordras Konungens sanctiom Utaf andemeningen, om icke sjelfva bokStafslydelsen, i 59, 60, 61 och 70 §§. i RegeringsFormen, tror jag det vara klart, att allt hvad som genom Bevillning utgår, och hvartill mantalspenhingarne ofelbart icke höra, bör räknas till extra-ordinarie inkomster. 5p §. sager: ”Efter Rikets och Stats”Verkets tillstånd och behof läte Konungen, till Utskottets öfverläggning, framställa ”hvad Staten kan tarfva utöfver de ordina”rie inkomsterj och hvilka behof, genom Be”villningar, böra fyllas.” Följande §. bestämmer närmare, hvilka extra-ordinarie inkomster Ständerne ega att pröfva, nemligen Sjö- och Landttulls- samt Accisafgifterne, Postmedlen, ChartaeSigillatae-afgiften, Husbehofsbränneri-medlen, samt hvad Rikets Ständer dessutom serskildt hvarje Riksdag såsom Bevillning sig åtaga.
Jag har äfven af Herr Lefren blifvit ytterligare öfvertygad om nödvändigheten, alt söka garantier emot försöken att, utan den andra 3i H, i3 Den 24 April e. m.
Statsmagtens medgifvande, förvandla alla onera i consumtions-afgifter, hvartill, om ordning och säkerhet derigenom hefordras, man ej bör betvifla Regeringens sanction, och följaktligen begge Stalsmagternes medverkan.
Med förbehåll af Konungens sanction , instämmer jag således i Herr Hjertås mening, och anhåller, att proposition måtte blifva framställd på följande förslag:
Mantalspenningarne, Lagmans- och Iläradshöfdingeräntan, Tingsgästnings-penningarne inbegripne, samt
Sterbhusafgiften upphöra med detta år att utgå, emot det att StatsVerket, för de af StatsUtskottet under dessa Titlar beräknade summor, på sådant sätt erhåller full årlig ersättning för nu och framtidenj att personella Bevillningen efter irsta Art. ökas från 44 1 ^:c'r för mankönet, och från 22 sk. till 24 sk. för qvinkönet, och att BevillningsUtskottet anmodas fördela återstoden på Bevillningstitlarne vid tillämpningen af Bevillningsgrunderne.
StatsVerket kommer häremot att godtgöra vederbörande de under Lagmans- och Häradshöfdingeräntan inbegripne Tingsgästningspenningarne, efter medium af hvad hvarje HäradsRätt under de sista 10 åren åtnjutit; kommandes dock detta Ständernes beslut att underställas Kongl.
Maj:ts Nådiga sanction.
Den 24 April e. in.
I sammanhang härmed anhåller jag, alt få uppläsa en ny Motion, om införandet af en allmän Sterbhusafgift i BevillningsFörordningen.
Hvarefter Herr af Billbergh uppläste följande: