Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rehbinder, Fredr. Wilh.: Såsom ledamot af Exped.Utsk. finnér jag mig vid detta tillfälle skyldig tillkännagifva, att Exped.Utsk. i allmänhet gjort sig till regel ali, så vidt som möjligt, följa framställningen i de andra Utsk:ns betänktn, särdeles nied afseende derpå, attatneafde ofrälse Stånden, nemi.
Borgare- och Bonde.Stm, och isynnerhet BorgareSt., stundom återremitterat skrifvelser, endast derföre att Utsk. icke alltid följt betänk., då det verkligen varit nödvändigt att icke följa detsamma.
Hr von Hartmansdorffs anmärkntr här icke föranleda till någon hufvudsaklig åtgärd, utan endast till en utstrykning i Exped.- Utskts förslag, hvarvid icke blir fråga om någon återremiss, så vill jag icke motsätta uiig den värde talarens yrkande.
Rehbinder nyss anfört vill jag endast tillägga, att hvad angår naturhistoriska museum, tror jag att ordaiagen äro afskrifna ur K. M:s proposition.
Hvad åter beträffar national-museum, så tror jag att de bär begagnade ordalagen igenfinnas i den academiens skrifvelse, som åtföljt K.
M:s nåd. piopos. om denna stiftelse.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. anäåg alt de ordställningar, som af Hr von Hartmansdorff blifvit anmärkta, borde rättas i enlighet med hans förslag.
Ad. behagade godkänna Utsk:s förslag.
Äfven med den ringa erfarenhet i expeditionsväg, som jag må anses äga, vågar jag dock förena mig i de anmärkntr, som Hr von Hartmansdorff framställt.
Det instämmer alldeles icke med antagen stylus 278 Den 19 December f. m. curiae, atl i skrifvelse!- från Ständerna införa sådana uttryck* som ordet ”obestridligt,” och icke heller att införa sådana mellanmeningar, som Hr von Hartmansdorff för öfrigt anmärkt.
Jag till forser mig således, alt K., o. Ad. för sjelfva expeditionssältels skull gillar de anmärkntr, som af Hr von Hartmansdorff äro framställda.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg föislaget böra rättas på sätt Hr von Hartmansdorff yrkat.
Om också K. M. uti nåd. propos. till Ständerna nyttjat sådana ordalag, som del bär anmärkta epithetet: ”för fäderneslandet hedrande,” så hör det dock icke till saken att i expeditionen af svaret derom nyttja samma term tillbaka.
Det måtte vara nog, när Ständerne, i anledn. af Konungens propos., hafva bifallit anslaget och anmäla det.
Jag instämmer i Hr von HartmansdorlFs anmärkntr och tror det vara nödigt att expeditionen derefter rättas.
Jag vågar vördsamt anhålla, att, när propos. nästa gång framslälles, Hr Landtm, först täcktes göra framställning, huruvida discussionén är slutad.
Det är nu 2tne gånger propos. blifvit gjord, och 2:ne gånger hafva talare ytterligare uppstått, och det vore kanske skäl att en gång få sluta denna discussion.
Jag tillstår att jag icke följt denna speciella fråga så att jag kan afgifva något omdöme om densamma i sig sjelf, näen den grundsatsen täger jag mig friheten här uttala, som jag tror vara den enda rätta, att Exped.Utsk., vid affattande af sina skrifvelse!’, bör följa de ordalag, som ligga i RiksSltns beslut och icke ditsätta något annat.
Försöket att på detta sätt omskrifva R:
St:s beslut med andra ordalag, som Exped.Utskls ledamöter möjligen kunde anse mera lämpliga, skulle innefatta ett försök, föranledande till oberäkneliga discussioner, vidlyftigheter och tvister.
Jag anser således, der det icke är alldeles högst nödvändigt, hvilket, efter hvad jag tror, ehuru, såsom jag sagt, jag icke derom kan dömma, nu icke blifvit visadt, att detta sätt att omskrifva R.
St:s beslut med andra ordalag ej borde sättas i fråga.
Jag tog mig friheten från början anmärka, att icke någon fråga var om förändring i beslutet.
Om den siste talaren fästat uppmärksamhet vid anmärkningarna, så hade han funnit, att de blott angå ordalag och bevekelsegrunder, eller, såsom det på nutidens Svenska kallas, motiver.
Då nu allt hvad som icke rätteligen hörer till saken borde bortfalla, önskar jag, att R.
St. i deras skrifvelse!- måtte iakttaga ett sådant språk, att icke med dessa skrifvelsers ordalag må kunna göras allmänt gyc - Den 19 December f. m. 279 kel, om man så behagar.
Derföre har jag gjort mina anmärkningar.
Vore icke en hufvudiitel i fråga, vore det icke en uttryckt önskan att dessa hufvudtitlar måtte blifva färdigs innan årets slut, och hade man icke gjort mig och några af mina vänner den beskyllningen att vi ville onödigtvis uppehålla statsregleringen; så skulle jag 1111 hafva begärt återremiss.
Men när andra skrifvelse!’ föredragas, som icke angå statsregleringen och sorn inkomma eber delta årets slut, skall jag icke underlåta att mera noggrannt än hittills granska Exped.Utsk:s förslag till skrifvelse!’. Skulle R. o. Ad. göra afseende på mina anmärkntr, så vill jag för egen del åtminstone icke medgifva, att under denna riksdag låta de und. skrifvelserna hädanefter framgå lika illa författade, sorn hittills.
Något mera borde väl Ständerne vårda sin egen värdighet i de skrifvelse!', som de tillåta att i deras namn afgifvas.
Hr Printzensköld, Garl; Gr.
FröIichs anförande synes föri}tsätta att Exped.Utsk. skall vara endast en copieringsmachin, efter han yrkar det endast afskrifning af Riks.Stms beslut utaf delta Utsk. skall verkställas.
Det må vara Grefven förbehå|let alf uppfatta Exped.Utskts pligt på detta sätt, och möjligen har han gjort det under den tid han varit ledamot i Exped.Utskottet.
Jag har icke varit ledamot af detta Utsk., känner således ej af någon erfarenhet dess arbetssätt; men jag tror, att sjelfva begreppet 0111 Exped.Utsk:s natur innebär, att detta Utsk. skall tillse, att den stil, som R.
St. nyttja i sina skrjfyelser till Konungen eller eljest, är öfverensstämmande med antagna former, och ali dessa skrifvelser icke innehålla några epitheter eller mellanmeningar, som befinnas olämpliga, eller äro så uppställda, att de föranleda åtlöje eller ogillande.
Jag förnyar mitt tillstyrkande, att de anmärkntr, som Hr yon Hartmansdorff på så goda grunder här framställt, målte af Ståndet gillas.
Hr Lefren, Joli. Pehr; För min enskilda del anser jag mig skyldig att till den af Ståndets ledamöter, som gör sig särdeles besvär att följa äfven denna gren af R.
St:s förhandlingar, hembära min tacksamhetsföi klaring derför.
Jag tror, att i detta fall fråga icke är om annat än att utesluta några ord, som alldeles icke förändra meningen, utan blott göra den klarare.
Jag tror, att ofta har förekommit vid expeditionerna anmärkn:r hufvudsakligast mot de s. k. premisserna.
Ingen har nekat, att ju orda grannhet bör äga rum, då man anför den del af betänk.
, som der är utförd med indragen stil och som utgör R.
Jag kan icke vid detta tillfälle säga, om de förändringar, Hr von Hartmansdorff föreslagit, ligga i denna del af betänk, eller icke, meli det brukar vara i premisserna, som tagas från Utsktns föregrde raisonnement, der de uttryck insmyga sig, hvaremot anmärkn:r göras.
Jag tillstyrker bifall lill de anmärkntr, som här äro framställda. a8o D e 11 19 December f. 111.
Till följe af de yttranden, sorn Gr.
Frölich och Hr Printzensköld hvar mot annan haft i afseende på Exped.Utsk:s skyldigheter, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att jag vissel ligen ic)re delar Gr.
Fiöliehs åsigter, att Evped.Utsk. är ovillkorligen skyldigt att följa de öfriga Ulsk:ns ordalag, utan endast vid sådana tillfällen, då sådant kan ske ulan skada.
Men förhållandet är, alt åtskillige ledamöter i BondeSt ovillkorligen alltid följa ordalagen, emedan de fått sådana order ifrån sitt Stånd, eller icke egenlligen order, men yttranden, som föranleda dertill.
Då nu de armärkntr, som
Hr von Hai tmansdorlf framställt, visserligen kunna vara riktiga, men synas mig vara af föga vigt; så fann jag mig i Utsk. icke befogad att strida derför, helst det har varit särdeles brådtom och af alla partier önskadt att man icke skulle uppehålla dessa skrifvelser om hufvudtitlarna.
Jag skall anhålla hos Hr Printzensköld och den sista talaren att alldeles icke på området af denna discussion inflytta mitt före detta deltagande i Exped.Utsk:s förhandlingar.
Det är nu förbi, och den snön behöfver man icke tala om, som föll i fjol.
Nu är frågan egenlligen om, huruvida det är lämpligt att de 4 särskildta RiksSt:n, efter deras subjectiva mening och uppfattning af ett och annat ord i motiveringen , skola företaga sig att corrigera R.
St:s beslut, sådant som Exped.Ulsk. uppsatt det ur tryckta handlingar.
Det kan icke nekas Hr von Hartmansdorff, att det kan finnas mycket att corrigera i en sådan framställning.
Det är gifvet, alt den enes förmåga i stiliseringsväg öfverIräffar den andres, och jag vill icke neka, att Hr von Hartmansdorff äger denna förmåga i högre grad än de flesta; och att hail således är fullt ut competeul att göra anmärkn:r vid de af R.
St. beslutade und. skrifvelser, är otvifvelaktig!.
Men huruvida han, på grund af en sådan högre förmåga, bör drifva saken derhän, att hvarje ord, som kunde tagas bort, men likväl på det hela är oskyldigt samt troligen icke väckt någon uppmärksamhet, 0111 icke Hr von Hartmansdorff fästat sig dervid, — att, säger jag, ett sådant ord i något af R.
St. fattadt beslut skall föranleda till rättelse af R. o. Ad., hvilket möjligen, ifall andi ingen icke godkändes af de öfriga Stånden, skulle ytterligare föranleda till votering och krångel, derom har jag tagit mig friheten att yttra mig, och det är detta jag vågar betvifla.
Nu har jag särskildt underrättat mig här af personer, sorn afhört anmärkningarna, hvarom jag genast tillsade att de ej voro mig kända, att de visserligen icke kunde anses obehöriga, utan alt Hr von Hartmansdorff må hafva rätt deruti att det kunde vara bättre om några uttryck borttagas, men att deremot dessa meningar icke äro af sådan beskaffenhet, att de kunna kom - Den 19 December f. rn. komma under calhegori att anses väcka åtlöje.
Det är således egentligen om intet man tvistar, om icke derom alt Hr von Hartmansdorff skall få göra sin vilja gällande i alla slags frågor.
Jag deltager oger na i en tvist, som förlänger R o. Ad:s öfverläggning utan något särdeles ähdainål; men att en ledamot af Exped.- Utsk. förklarar att Exped.Utsk. icke bör anse sig på något sätt bundet vid expeditionernas uppställning af de ordalag, som förefinnas i RiksSt:ns beslut, del är något, som jag icke kan stillatigande förbigå, utan anhåller jag emot en sådan Exped.Utsk:s åsigt få till prot. nedlägga min protest; ty jag tror att Exped.Utsk. tvertom är absolut och ovillkorligen förbundet att vid uppsättningen af expeditionerna oeftergifligen hålla sig till de ordalag, sorn finnas i RiksSttns beslut.
Anckarsvärds ytt rande, anser jag mig böra tillkännagifva att jag ej kan finna, att allt är beslutadt, som står i ett bifallet utsk-betänk., och alt det ofta är fallet att Utsktn begagna motiver i deras framställningar till RiksStm, som sedermera ingalunda af RiksStm kunna begagnas i skrifvelse!- till K. M.; och ofta händer äfven att R.
St:s beslut blifva olika emot Utsk:ns tillstyrkande, och i sådant fall är det rent af omöjligt att begagna samma ordalag, som i ett utsk.betänk, äro upptagna.
Dessutom synes det mig, alt flere ledamöter af Riddarhuset delat min åsigt, att Exped.Utsk. ingalunda är förpligtadt att ovillkorligen alltid följa ordalagen i framställningen af del Utsk. som handlagt ärendet; ty i sådant fall skulle alltid Exped.Utsk., enl, hvad Hr Printzensköld fölen stund sedan nämnde, blifva en copieringsmachin, och det kan jag för min del alldeles icke gå in på.
I Riksd.Ordn. finner R. o. Ad. lämpligast hvad med Exped.Utsk:s functioner förstås.
Att dermed icke förstås att man öfverskrifver ett betänk, från ett annat Utsk. med en rubrik: till K. M. underdånigst, och gör det till en und. skrifvelse till K. M., lärer hvar oell en genast finna, äfvensom att således ofta R.
St:s beslut skall uppsättas] i en skrifvelse till K. M., och att denna skrifvelse blir ett arbete på sidan om det betänk., som derför ligger till grund.
Hvad sjelfva beslutet beträffar, så skall detsamma ordagrannt uti skrifvelsen intagas, — deruti få inga ord ändras; men hvad som motiverar beslutet, hvad som omgifver detsamma, det tillhör Exped.Utsk. att föreslå samt RiksSttn att pröfva och justera, innan det afgår.
Af sådan grund är det också helt naturligt, att om en secreterare i Exped.Utsk. förbisett sådant och intagit i en expedition hvad icke dit höra bort och detta i Utsk. blifvit förbisedt eller man låtit det passera, emedan orden funnits i utsk.- 18 H- 36 Den ig
December f. m. betänk.; det är helt naturligt, säger jag, att i sådant fall, när expeditionen kommer till justering i RiksStm, rättelse derutinnan bör ske genom RiksStln sjelfva.
Detta är hvad här nu har inträffat med denna expedition, och jag förnyar min begäran om propos. till bifall å de gjorda anmärkningarna.
Jag får förklara att jag i allo delar den åsigt Gr.
Anckarsvärd yttrat i afseende på beslutet, i hvilket jag anser Exped.Utsk. icke hafva rättighet att något ändra, men skulle Exped.Utsk. ordagrannt följa ordalagen i de betänk:n, på hvilka besluten äro grundade, så är jag öfvertygad alt knappt något af Exped.Utskts förslag till skrifvelse!’ ej skulle blifva af RiksSt:n återremitteradt.
Hr von Hartmansdorff: Gr. af Ugglas har sagt hvad jag ville invända emot talarne å andra sidan.
Frölich vet ganska väl, att det är en stor skilnad emellan hvad som står i betänk, i allmänhet och hvad som står i den del af betänk., som utgör beslutet.
Jag bar icke föreslagit några ändringar i beslutet, utan i de föregående betraktelserna och bevekelsegrunderna.
Frölich varit tillstädes från början, så hade han visserligen funnit det.
Men efter här talas om ordalagen och onödigheten af hvad som här anmärkes, så vill jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett uttryck, som jag förbigick förra gången.
Här står t. ex. ora Vitterhets-, Historie- och Antiqvitetsacademien, att behofvet af ökade anslag dertill förtjenar R.
St;s behjertande, likasom fråga vore om barmhertighet emot denna inrättning, eller om fattigvård.
Man borde väl nyttja orden: förtjena!’ afseende eller något dylikt; men på detta sättet låter man pennan löpa.
Skulden är egentligen utsk.ledamöternes, ty man kan icke begära att de skola särdeles fusta sig vid annat än besluten; men det är fel hos Utsk:s secreterare och cancelli-betjening, som icke hafva det omdöme, att i Utsk:s förslag till skrifvelse underlåta begagnandet af sådana uttryck, som äro olämpliga för meningen.
En talare har här yttrat, att de ordalag, som jag anmärkt, icke kunde vara föremål för åtlöje.
Jag frågar eder, mine herrar! om bemödandet att bevisa ett axiom icke kan vara föremål för åtlöje, och sådant bemödande innefattar den del jag omnämnt.
Här har äfven blifvit sagdt, att jag förmodligen icke åsyftade med detta något annat än att göra ruin vilja gällande vid detta tillfälle såsom vid andra.
Detta yttrande visar, att talaren icke varit bär tillstädes på de sista i4 dagarna, ty under den tiden har jag förlorat åtminstone 2 till 3 voteringar om dagen.
Min vilja har således på detta rum icke varit mycket gällande.
Någon ol eda i behandlingen af detta mål, derigenom att Ståndet utströke vissa ord, kan icke uppkomma, ty det är eder bekant, mine herrar! att med dessa förslag lill und. skrifvelse!’ förhåller det sig så, att sedan förslagen blifvit
Den 19 December f. m. föredragna lios R. o. Ad., gå de med Ridd.Secret:ns påskrift om rättelserna till PresteSt., derifrån till BorgareSt. och sedan till BondeSt. medelst en s. k. löpare, hvarigenom hvarje Stånd får underrättelse om hvad sorn föregått hos de öfriga.
Jag tror således icke alt det kan vara betänkligt för R. o. Ad. att göra de rättelser, jag vördsamt har föreslagit.
Jag Beklagar, alt det är jag, som så ofta kommer alt göra anmärkntr.
Om någon annan af Ståndets ledamöter ville hafva den godheten att besvära sig med förslagens genomseende, så sluppe jag att göra erinringar, och då undginge mina värda motståndare att så ofta höra min röst och mitt namn.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna, att i stället för ordet ”behjertande” i 2:dra punkten borde begagnas ordet ”alseende.” Ropades jäv Hr Landtm, hemställde, om R. o Ad. ansåg, att i 4:de punkten borde, i stället för orden ”obestridligt hellof, ” begagnas endast ordet ”behof vet.’’ Ropades ja.
Hr Landtm, yttrade, att i afseende på 5:te punkten hade blifvit anmärkt, att i stallet för följande mening: ”Under den åsigt, att äfven Svenska nationen, så vidt dess tillgångar medgifva, bör, lika med den öfriga civiliserade verlden, på ändamålsenligt sätt vårda de konstalster den redan äger” etc. borde begagnas följande uttryck: ”För att på ändamålsenligt sätt vårda de konstalster Svenska nationen redan äger” etc.
Då här är fråga om redactionen, så får jag bekänna, att jag ej kan fatta att orden: ”lika med den öfriga civiliserade verlden,” skulle kunna tydas såsom den värde ledamoten har sagt, eller alt vi icke skulle tillhöra den civiliserade verlden.
Jag kan derföre icke (inna, alt de orden böra borttagas, ulan anhåller att de mätte få qvarstå.
Jag hoppas att Konungen icke kan ta ga illa, att nationen önskar att få stå i likhet med den öfriga civiliserade verlden.
Jag finner väl, att i detta uttryck ligger ett bevis, alt det Utsk., som egentligen handlagt frågan, har behandlat saken con amore, sorn man säger; men då RiksSt:n icke gjort någon anmärka mot detta uttryck, samt jag anser detsamma alldeles riktigt, så kan jag för min del icke tillåta att del får tagas bort.
Anmärkn:n mot uttrycket göres nu och har icke blifvit gjord förut, emedan det var alldeles öfverflödigt, då sjelfva betänk, förevar lill pröfning.
Men det malte väl vara klart, alt om Utsk. ansett Svenska nationen, lika med den öfriga civiliserade verlden, böra vårda 284 Den 19 December f. m. sina konstalster, så har Utsk. ansett att vi böra upphöja oss till likhet med densamma, oell att vi således ännu icke hunnit höja oss dertill.
Jag skulle likväl tro, alt motsatsen här har inträffat, och att vi redan före detta höra till den civiliserade verlden samt således icke behöfva derom orda såsom skäl till bifall å K. M:s proposition.
Jag instämmer således i den anhållan, att detta uttryck måtte uteslutas.
Hr von Hartmansdorff; Jag är förekommen af Frih.
Cederström i den del han vidrört.
Men jag vill ytterligare fästa Ståndets uppmärksamhet på hvad jag förut anmärkt, alt man icke borde omtala nödvändigheten att vårda hvad man äger.
Detta bör hvar och en veta, ulan att det behöfver omtalas.
Att vilja bevisa ett sådant axiom stöter på det löjliga.
Hamilton: R. o.
Ad. torde förlåta mig, sedan vi öfvergått till den här grammatikaliska diseussioneo, att jag verkligen icke kan inse, alt när man säger, att vi böra förfara lika med den öfriga civiliserade verlden, detta ut tryck icke verkligen includerar begreppet, att vi redan höra lill den öfriga civiliserade verlden, ehuru vi uti förevar, afseende slått tillbaka.
Om det också skulle kunna visas, att vi varit något mindre civiliserade häruti, så kan jag icke finna det ordet opassande, utan alt det är välförtjent, just derföre att vi icke iakttagit hvad Hr von Hartmansdorff ansett såsom ett axiom, nemi. att man bör vårda de konstalster man äger.
Detta har i sanning icke skett och har icke skett vid denna riksdag heller; ty intet anslag dertill liar blifvit lemnadt, och då det ur fråga om att laga bort ord, då de äro stränga, men att bibehålla dem, 0111 de uttrycka hvad R.
St. verkligen menat, så kan jag icke gå ifrån att de böra qvarstå.
Jag finnér icke lämpligt att R.
St. klandra sig sjelfva.
De hafva nog klandrare ändå.
Hamilton i hvad jag ville svara Hr von Hartmansdorff i fråga^derom,- alt jag anser ordet "vårda” just vara på sitt ställe.
Ehuru sällan jag här varit närvar, har jag vid denna riksdag ofta markt, att bland de skäl, som anföras för att genomdrifva alla förändringar, varit, att vi skola imitera främmande nationer.
Det är så enkelt att om någon är anhängare af något samfund i Europa, det må vara i öster, vester eller söder, och vill att man i allt skall följa exemplet derstädes, är det alltid gifvet, att dea bästa orsak man kan framföra är, att man skall imitera den civiliserade verlden; ty det begrepp, man gör sig 0111 den civiliserade verden, beror alltid på den nation, hos hvilken reformationen skall verkställas.
Hvad^det
Den 19 December f. m. a85 beträffar, atl man skall imitera den civiliserade verlden, så får jag först och främst anmärka, att det är en orimlighet, ty 0111 någon ide'e fattas i Asien eller Afrika eller hvar sorn helst, så är det allsicke bevist alt den är riktig.
Följaktligen är det i högsta grad taladt i vädret, att man skall imitera den civiliserade verlden.
Hvar och en idde, som man tror sig böra följa, bör försl och främst vara bevist såsom sann, och det ar oriktigt alt följa den innan bevisningen skett.
1 öfrigt ligger det en hög grad af grymhet i begäret att alltid vilja införa främmande folks exempel, ty den menniska, som har rikliga statsmnnnabegrepp och riktig kännedom af de vettenskaper, som böra leda menniskans handlingar, kommer sällan fram med förändringar, och vet att sjelf göra en förändring, som sker i fullkomligt lugn och som icke rubbas, hvilket alltid är del bästa.
Vi veta ganska väl, mine herrar! att det finnes en högre lag än våra ide'er, som styr verlden.
Vi veta ganska val att det icke är genom oss, som verlden existerar, att vi äro atomer i det stora hela, och under så många hundra år, som verlden existerat, har man funnit att det bästa sättet är att ovillkorligen följa de lagar, som Försynen och Skaparen ....
Hr Frih. o. Landtm, afbröl Frih. von
Döbelns yttrande, och hemställde örn icke han gick alltför mycket ifrån ämnet, som var justeringen af Exped.Ulsk:s förslug N:o 172 till und. skrifvelse till K. M. Frih. von Döbeln:
Jag vill blott hafva äran i korthet nämna, att man sjelf bör eftertänka alla förändringar, och när rätta perioden dertill är inne, så bör man komma lill ett resultat, ulan att någonsin behöfva lala om hvad andra derom tänka.
Jag har nyligen sjelf, — jag borde icke säga det, men ämnet föranleder dertill,— haft det nöjet att i en mycket svår vettenskap påhitta en sak, som icke förut varit känd, och jag tror mig ännu i vissa delar af vettenskapen kunna uppfinna flera.
Hvad har jag behöft lill detta ändamål?
Jag har behöft att på min kammare öfverlemna mig med hela min tankeförmågas styrka al ämnets begrundande.
Jag har icke behöft främmande nationer, icke behöft andras begrepp eller andras civilisation.
Jag har blott behöft milt eget förnuft och delta begrundande.
Jag vill derföre blott hafva äran tillägga , att det är en sådan småsak om meningen skall ändras, alt jag lika gerna vill votera för som emot Exped.Ulsk:s förslag, men jag tror, att man icke vid alla tillfallen bör taga exempel af hvad sorn sker i den öfriga civiliserade verlden, utan man bör eftersinna hvad som kan vara lämpligt, ty hvad som på ett ställe kan vara nödigt kan på ett annat vara öfverflödigt.
Då jag i föregående andragande medgifvit riktigheten af Hr von Harlmansdorffs anmärkn:r, ehuru jag visserligen ansett dem af mindre vigt, kan jag a86 Den ig
December f. m. dock icke denna gången medgifva det.
Uttrycket: ”lika med den öfriga civiliserade verlden,” kan jag icke anse betyda annat, an att vi helt och hållet anse oss lika med den öfriga civiliserade verlden, och således får jag helt och hållet förena mig med Frih.
Hamilton i den önskan, att dessa ord måtte få qvarstå.
Efter man så ifrigt yrkar på att denna mellanmening skall i expeditionen qvarstå, så vore det roligt om de herrar, som vilja bibehålla den, ville definiera den civiliserade verlden.
Man vet icke så noga, om icke de länder, hvilka Svenska folket, eller rättare sagdt, Exped.Utsk., och det Utsk., som först afgifvit betänk, i ämnet, anser som icke civiliserade, likväl äfven konna vårda sina konstalster, om de äga några.
Således är uttrycket högst oegentligt, och derföre yrkar jag att det måtte borttagas.
Jag gratulerar verkligen Hr von Hartmansdorff att genom denna discussion hafva fått tillfälle att ådagalägga huru vigtig den anmärka, var, som han gjorde emot denna fras.