Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De ledamöter af ståndet, som önskat bifall å den nu föredragna punkten, grunda denna sin anhållan på en i sig sjelf visserligen fullt rigtig princip, nemi. på den lankan, att alla de, som begagna vägarne, skola lill deras underhåll bidraga; men jag ber att få fästa upmärksamhetcn derpå, att vissa principer, ehuru i sig sjelf rigtiga, kunna vid tillämpningen vara icke blott oanvändbara, utan äfven medföra stora olägenheter.
Hvad som går an uti ett tätt befolkadt land, duger sällan för ett land, med glesare befolkning, och der tillgången på penningar är mindre ymnig än i rikare länder.
För min del vågar jag icke hafva den förhoppningen alt vi i Sverige, med undantag af Skåne och möjligen en eller annan af våra bördigare provinser, kunna komma derhän, att vägarne underhållas på allmän bekostnad genom uptagande af s. k. vägpenningar.
Om man litet följer de dryga utgifter, som i andra länder drabba Stats-kassan, så torde man lätt finna att en dylik åtgärd lätteligen skulle leda derhän att underhållet af vägarne ifrån en natura prestation, såsom det nu är, förvandlades til! en ökad bevillning, erforderlig för betäckande af alla de betydliga utgifterne ej blott Ben 17 Maj; 15 för vägens direkta underhåll, utan äfven för aflöning af tillsyningsman ; utgifter hvilka medtaga så stora summor, att kostnaderna vanligen blifva vida betydligare än de nu äro.
Dessutom ber jag att få fästa upmärksamheten derpå att i de flesta landsorter är den större delen af befolkningen, nemi. allmogen, ehuru anseende väg-underhållningsskyldigheten för ett mycket tryckande onus, likväl mycket mera benägen, att genom körslor och dagsverken dertill bidraga, än att göra det med någon om än ringa penningeupoffring.
Jag tror derföre att vi i Sverige aldrig komma lill det resultat som en del talare här åsyftat, nemi. vägarnes underhållande af de vägfarande med tillskott af statsmedlen.
Med afseende åter på den speciella delen af frågan, som den förevarande punkten egentligen rörer, så ber jag alt få fästa upmärksamheten derpå, att Bruks- och bergverks-anläggningar, sågqvarnar och fabriker på landet, så vida de äro förenade med jordegendom, i sin mån bidraga till vägarnes underhåll.
Aro de åter icke förenade med någon jordegendom, så är det visserligen sanni att dessa inrättningar icke dertill bidraga.
Jag tror likväl att hvar och en skall finna att vid Bruks- och bergverks-anläggningar hela den kringliggande trakten liar så betydlig vinst af dessa industri-företag, att densamma gerna kan vidkännas det ökade underhåll, som upkommer derigenom att vägarne af sådane anläggningar i viss mån förderfvas.
Detta ökade onus ersättes af den vinst, som de på sådane inrättningar skörda.
Dessutom ber jag att få fästa upmärksamhelen derpå, att större delen af de körslor, som äro nödvändiga för Brukens och bergverkens behöriga drift, verkställas icke med dessa Bruks egna dragare, utan af den allmoge, som bor i dessa trakter, och hvilken derpå förtjenar sin egentliga lefnadskostnad.
Jag skulle således tro, att om man granskar förhållandet, så är det icke obilligt, såsom vid första ögonkastet kan tyckas, att dessa vägar, såsom nu sker, underhållas af jorden.
Hvad åter angår mjöl- ock sågqvarnar, så är det klart, att de, som der mest begagna vägarne äro just de, som bo i trakten och som begagna dessa anläggningar.
Qvarnar och sågar producera icke något sjelfva utan det är andra personer, som föra dit sina varor, för alt malas eller sågas, och det är således de, som böra underhålla vägarne lill och ifrån dylika anläggningar.
Då man tillika tager i betraktande det trassel och all den svårighet som skulle upstå genom en ny vägdelning, så tror jag att den af Lag- och Ekon.Utsk:n här gjorda framställning, ehuru möjligen till sin grundsats ganska rigtig, likväl icke låter utan stora olägenheter verkställa sig, och på grund deraf ber jag att få förena mig med de Hrr, som yrkat afslag på den ifrågavar:de punkten af betänkandet.
Då vägunderhållnings-skyldigheten först ålades kommunerna, lades denna skyldtghet på jordbrukare, derföre att det egentligen var de, som beg3gnade vägen och man ansåg derföre rättvist att de som nötte vägarne, också 16 Den 17 Maj. underhöllo dem.
Sedan dess har förhållandet betydligen förändrat sig.
Det är icke blott de jordbrukande häradsboerna, som numera i öfvervägande grad begagna vägarna, utan det är dels Fabriker, Bruks- och bergverks-anläggningar samt qvarnar och sågar inom samma härad, dels trafiquerande från orter utom häradet, hvilka ofta mer än jordbrukarne nöta vägarne, men det gamla förhållandet med väghållnings-skyldigheten qvarstår fortfarande, och i ett afseende måste det ännu qvarstå nemi. derutinnan, att jordbrukarne tills vidare förblifva ålagde det slutliga ansvaret för vägunderhållningsbestyret; men sådant hindrar alldeles icke att det vore ganska billigt att jordbrukarne i detta sitt besvär lindrades genom tillskott af de öfrige, som begagna och nöta vägarne.
Det vore således rättast att på samma gång, som jordegarne fortfarande svara för underhållet af vägarne, de trafikerande ålades att genom afgifter lätta detta jordbrukarnes onus.
Om man åter icke ville gå så långt, så vore det åtminstone någon billighet om alla, som i orten bo oeh hafva nytta af vägarna, bidrogo till deras underhåll.
Derföre att man icke kan på en gång få saken så fullständig som den borde vara, så hindrar det väl icke att man gör den så fullständig som man möjligen kan och alt det är en orättvisa deruti, att icke blott jordegare i orten utan äfven öfrige häradsboer, som begagna vägarne, bidraga lill vägarnas underhåll, lärer väl icke kunna nekas.
Men, säger man, här möta så stora svårigheter.
Man har framställt huruledes den ena vägdelningen efter den andra skulle blifva behöflig, medförande det ena kriget efter det andra, ja, man har nära kommit ända derhän, att förespå ett hellum omnium inter omnes.
Jag tror emedlertid att svårigheterna icke skulle blifva så förskräckligt stora om man nemi. bibehöll jordbrukare vid att svara för underhållet af vägarne, så finnes ju intet som hindrade att egare till Bruk och bergverk samt sågar och qvarnar ålades, att med kontanta bidrag lindra delta jordbrukarnes besvär.
Dessa bidrag kunde då blifva större eller mindre, i den mån bruksoch fabriks-anläggningarne samt qvarnarna drefvos med mera eller mindre fördel och utvidgades eller inskränktes, utan att på något sätt rubba fördelningen af vägarnes underhåll af landtbruket.
Jag har velat anföra detta för att dermed visa att om en skrifvelse till K. M. afgår, så vore det icke omöjligt att få en lycklig lösning af frågan.
Man har slutligen sagt att Bruk och qvarnar icke hafva så mycken nytta af vägarne deromkring, utan att det är hufvudsakligen de, som färdas från och till bruk och qvarnar.
Jag anhåller att deremot få anföra ett exempel.
I en ort, som jag ganska väl känner, och hvarå jag är beredd att upgifva namnet om någon önskar att deraf enskildt taga kännedom, företog sig en qvarnegare att genom process tvinga omkringliggande jordbrukare att anlägga och underhålla väg till hans qvarn.
Om det nu hade varit jordbrukarne och icke qvarnegaren, som hade haft den der stöpa nyttan af vägen, så förefaller det högst besynnerligt alt det just
Den 17 Maj. 17 just skulle vara qvarnegaren, sora behöfde tvinga jordegarne att tillegna sig den der stora nyttan.
Då jag anmälte mig, bade Gr.
Lagerbjelke ännu icke talat.
Jag vill icke från jorden lyfta de af ålder heune åliggande utskylder emedan de tagits i beräkning vid hemmanens förvärfvande; men det förhåller sig så som Frih.
Stjernstedt sagt, nemi. att, emedan rörelsen i landet stigit, så har väghållningsskyldigheten följakteligen försvårats, och detta onus blifvit tyngre än förr.
Om än den gamla väghållnings-skyldighelen för landtbrukaren bibehålles, så hindrar delta icke, att hvilka inrättningar som helst kunna åläggas att jemte honom bidraga till vägarnes underhåll.
Huru skall det tillgå?
Man kan icke lämpligen här såsom i andra länder upföra stugor vid vägarne för vägpenningar uptagande af hvilka sedermera gemensamma utgifter bestridas och väghållningsskyldigheten i allmänhet lindras eller undanrödjes.
Efter hvilken beräkningsgrund skola då desse nya inrättningar bidraga?
I min tanka icke efter hemmantal, ifall sådant vore dem åsatt, ty hemmantalet är icke vidare någon säker måttstock såsom vi alla vela, ulan efter dessa inrättningars verkliga värde.
Om della är beroende af skiftande pris, så böra dessa i den mån de stiga eller falla tagas lill efterrättelse, jemförelsevis med det förhållande, hvari väghållningsskyldigheten åligger hemmanen i orten.
Då komma vi till den slutpunkt, hvarom vi talade i går, men hvilken alla då ansågo temligen likgiltig, nemi. all få en riglig bevillnings-taxering på alla fastigheter.
Om den åstadkommes, så hade man äfven för bruk, qvarnar och sågar en säker beräkningsgrund, efter hvilken man kunde bestämma denna afgift.
Jag tror således för min del att den sak, som är i fråga, ingalunda är öfverflödig eller likgiltig utan alt R. o. Ad. borde bifalla densamma.
Man finge sedan se hvilka frngterna kunde blifva.
De skulle åtminstone föranleda bättre utredning af ett ämne, som förljenar en sådan.
Det ifrågavande ämnet är af särdeles vigtig beskaffenhet och derföre torde R. o. Ad. ursäkta om äfven jag uplager tiden med några yttranden i frågan.
Ilär har af några talare blifvit anförda sådane skäl till bifall för ifrågavar:de utlåt., att jag ingalunda anser det vara ogrannlaga att uptaga dem lill besvarande, då de i sig sjelfva innehålla principer, hvilka, om de tillämpades, skulle innebära stora vådor för framtiden.
Sålunda har Frih.
Stjernstedt yttrat, att han, med godkännande af de skäl, Frih.
Palmsjerna framstäldt, då Frilen visat omöjligheten af att med rättvisa och billighet pålägga bruksoch fabriks-inrätlningar afgifter för ifrågavar. ändamål, ansåg det likväl vara nyttigt att pålägga nyssnämnde inrättningar sådane afgifter, alldenstund, om flere delade delta onus, detsamma lättare skulle kunna bortlyftas från jordbruket, och han hoppades att sålunda komma till ett mer rationelt förhållande genom vägpennin7 II. 2 18 Don 17 Maj. gars läggande på de trafikerande.
Det är väl temligen klart och gifvet att det finnes icke något mäktigare intresse i landet än jordbrnks-intresset.
Om således påståendet innebär någon sanning, så är detta intresse nog olägligt att drifva igenom sin sak.
Jag tror, att om saken vore rigtig, skulle den tala för sig sjelf och sådane skäl som desse af Frihrn anförda, tror jag icke tala för bifall.
En annan talare, som står uogefärl. snedt emot Frill.
Stjernstedt, liar yttrat att lian, nied erkännande af sin bristande sakkunskap, likväl ansåg det vara nyttigt om man lät en skrifvelse afgå för att få saken utredd.
Då jag anser det vara olämpligt att R.
St. skulle aflåta en underd. skrifvelse i detta ämne, utan alt bafva för sig tydligt oell klart att den ifrågasatta förändringen är en förbättring, tror jag icke att detta skäl bör hafva inflytande på R. o. Ad:s beslut.
En annan talare, på samma sida, Gr.
Lagerbjelke, har yttrat att då vägarne först aniades, så funnos inga andra vägar än häradsvägar, och alt det icke fanns några bruk och qvarnar.
Det synes mig dock gifvet att qvarnegare måste hafva funnits, ty man mäste väl förmala säden, sorn skulle användas lill brödföda.
Hade det således varit någon billighet uti att qvarnegare deltoge i väghållnings-skyldigheten, så hade de väl äfven då fått sig en sådan skyldighet ålagd.
Gr:n liar äfven yttrat att det skulle vara skäl, att pålägga bruk, qvarnar och bergverk afgifter för att lindra jordbruket.
Detta är ett sätt alt se saken, som jag icke kan gilla.
På samma sätt borde den rike åläggas att taga af sitt öfverflöd och gifva till den fattige.
Detta är verkligen en början till kommunistiska afsigler i denna fråga och äfven deraf hennar jag skäl att icke tillstyrka bifall till en sådan skrifvelse, sorn den här föreslagna.
De skäl, som ligga bakom detta, har varit, att få väghållningsskyldigheten på bättre sätt reglerad.
Nå väl, om detta är dessa Herrars åsigt, så borde de väl få en skrifvelse framlagd, som innebär hvad som blott var en fana för den efterföljande truppen.
Jag tror alt skrifvelser, som afgå till K.
M. böra vara väl affattade, så att de uttrycka hvad R.
St. mena, ty eljest förfelas det ändamål man åsyftat.
På de skäl, som i sjelfva saken blifvit framställda, anhåller jag om afslag på betänk.
I anledning af Hr Bildts yttrande, såvidl det innefattar replik på mitt sisla anförande, får jag förklara, att min mening icke var alt fabriksidkare skulle deltaga i väghållnings-skyldighetcn, på det att de väghållnings-skyldiges intresse skulle blifva starkare, hvarigenom man skulle komma till ett bättre väghållningssätt, utan att man derigenom skulle hafva beträdt en bana hvarigenom lättare än hittills man kan pröfva bästa sältet att komma till ett bättre väghållningssätt.
Detta var min mening.
Jag yttrade icke på hvad sätt denna fabriks- och bruksegarnes väghållningsskyldighet skulle verkställas.
Jag hyser i det hänseendet ungefär samma åsigt, som Gr.
Lagerbjelke yttrat och tror icke att R.
St. böra uttala något förslag i det fallet Den 17 Maj. 19 emedan frågan icke är fullkomligt utredd, utan att med ledning af den blifvande utredningens resultater det må bero på K.
M. att framlägga förslag i detta afseende för R.
Att skrifvelsen således hvarken är onödig eller olämplig utan bör kunna leda till ett önskadt resultat, nemi. en jemnare fördelning af vägliållningsskyldigheten, derom är jag öfverlygad och fortfar derföre ali yrka bifall lill denna punkt af betänk.
Jag skall icke länge nptaga R. o. Ad:stid utan endast med några rå ord besvara hvad Flr Bildt nyligen har förekastat mig.
Jag bar endast sagt alt jag icke äger flen sakkännedom, att jag kan upgöra förslag till fördelning af väghållningsskyldigheten.
Jag har icke heller upgifvit något sådant förslag, men Gr.
Lagerbjelke bar visat, huru sådant lätteligen kan ske.
Hr Bildt bar sedan yttrat, alt det vore en komunistisk sals alt taga af den ene och gifva åt den andre.
Deruti bar Hr Bildt rätt och just derföre yrkar jag bifall till Utskrs utlåt, emedan jag önskar att man icke skall taga af den ena och gifva åt den andra, såsom nu är förhållandet då man tager af jordbrukaren och gifvet1 åt bruksegaren.
Det torde vara en obestridlig sanning, att en fråga, som återkommer det ena riksmötet efter det andra hemlar stöd från den allmänna opinionen.
Alt derföre en fråga en gång blifvit afslagen, vägra bifall derå hvarje gång den ånyo förekommer, innefattar ett sätt, att tillvägagå, som jag icke kan gilla, ehuru en annan talare yrkat ett sådant förfarande, och att denna opinion icke saknar anhängare inom detta rum, det har under diskussionen visat sig.
För min del tillhör jag dem, hvilka gilla Utsk:s betänk.
Bland de skäl, som till grund derför blifvit anförda, vill jag hufvudsakligen fästa mig vid dem, som Hr Brakel framställt, och ber alt dermed få förena mig.
Hr Brakel har sagt i min tanka ganska rigtigt, att det är egentligen den stora rörelsen, de stora tyngder, som forslas på vägarne till bruks- och qvarn-anläggningar, hvilka egentligen nöta vägarne och i samma mån försvåra deras underhåll för dem, hvilka detta underhåll åligger.
Gifvet är äfven att det icke kan bero på hemmansägarne ensamt, att på egarne till ifrågavar. anläggningar (lytta en hörda, hvilken de icke dragit, om dessa anläggningar icke skett och om det är en rättsprincip att i detta afseende jemna förhållandena, så måste väl icke en skrifvelse till K.
M. under detta förhållande utgå från en sådan grund, som man bär bar påpekat.
Det torde lätt kunna finnas att ett R:
Sl:s Uisk., i saknad af de uplysniugar och de utvägar, som en Regering äger eller bar lätt att anskaffa, icke kan upgöra ett fullständigt reglernentariskt förslag.
För min del hyser jag det förtroende till Regeringen, att den skall, genom de lättade utvägar till uplysningars erhållande, som den eger, komma att, i della afseende till nästa riksdag afgifva ett förslag, som 2* 20 Den 17
Maj. blifver för representationen gagueligt och för densamma antagningsvärdt.
Många svårigheter hafva här blifvit framställda rörande tillämpningen af den ifrågavar. förändrade grundsatsen för vägarnes underhåll, men de hafva redan till en del blifvit undanröjda genom det förslag
Hr von Hartmansdorff framställt och hvaruti jag instämmer.
Jag anhåller om propos. på bifall till Utskms betänk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, att flere ledamöter yrkat dels bifall, dels afslag å ifrågavar. punkt, samt för öfrigt Hr Carleson anhållit om återremiss.
Härvid anmälde sig och yttrade Hr Carleson:
Då mitt yrkande om återremiss icke blifvit af någon annan talare här bilrädt, så afstår jag derifrån.
H. Ex. Hr Frih. o. Landlm:s härefter först till bifall och sedermera till afslag å lista punkten af förevande betänk, framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej, och då II.
Ex. i anledn. deraf förnyade dessa proposrr, blefvo desamma åter besvarade med ja och nej, hvarefter Hr Carleson begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos.
Den, som bifaller den del af Lag- samt Allm. Besv.- o.
N:o 11, hvaruti en underd. anhållan hos K.
M. blifvit tillstyrkt, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. förenämnde del af Utskms betänk.
Vid voteringens slut befunnos att rösterne utfallit sålunda:
Härefter förekom och bifölls 2:dra punkten af Utskms förevande betänk., rörande en Riksdagsfullmägligen Anders Olsson väckt motion.
Ånyo föredrogs Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskms d. 7 och 16 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 12, i anledn. af väckt motion om komministrars befriande från skyldighet alt för sina boslällen deltaga i byggnad af kyrka, sockenstuga och skolhus.
En återremiss af ifrågavar:de betänk, skulle troligen icke leda till någon ändring, enär motionären ensam sig emot Utskms utlåt, reserverat.
Det är skada att så förhåller sig, ty hvad angår Utskms motivering, finner jag den visserligen ganska svag.
Den består icke i något annat än ett åberopande deraf, att det ifrågavande åliggandet skulle komma att i större mån drabba egarne af öfrige hemman inom socknen, i händelse komminislrarne befriades ifrån skyldigheten att för sine boställen deruti deltaga.
Detta är visst sant; men då komministersboställena i allmänhet äro små och svaga, så hade jag trott alt deras fritagande ej skulle för de öfriga, både genom flertal och styrka, tillsammanstagne långt mägtigare hemmanen, kunna medföra någon betungande inverkan.
För komministrarne blefve lättnaden märkbar; och som de onekligen deraf äro i behof, hade jag alltså trott att, med afseende jemväl på öfriga af motionären framställda förhållanden, man hade bort hans motion bifalla.
Jag skall likväl icke söka föranleda någon återremiss, utan ber blott att få förklara mitt individuella instämmande i motionärens förslag, jemte uttryckande af den önskan och förhoppning ätt, vid en annan riksdag, man måtte kunna bereda bättre framgång åt hans åsigt i förevar:de hänseende.
Häruti förklarade sig Hr von Hartmansdorff, Aug., och Frih.
Stjernstedt, Aug. Willi., instämma.
Uppå härefter framställd propus, blef ifrågavande utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogos ånyo och biföllos Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utskrns d. 7 och 16 dennes på bordet lagde utlåt-.n. N:o 13, i anledn. af väckt motion om serskildt stadgande derom, att uti instrument öfver ekonomiska besigtningar och husesyner å kyrkoherdeboställen samt syner å soldattorp bör utsättas af hvilken de i sådant instrument uplagne reparationer böra bekostas ; och N:o 14, i anledn. af väckte motioner om ändringar i K. förordn. d. 19 Dec. 1827, ang:de grunderne och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord- och andre lägenheter från hemman.
Lagerbjelkes, Guslaf, d. 10 dennes f. m. på bordet lagda motion, om aflålande af en underd. skrifvelse tili K. M., angide meddelandet af Svensk medborgar-rält åt utländsk man.
Const.Utsk:s betänk, öfver granskningen af Statsrådets prot. innehåller två skiljda saker, den ena de delar af prol.-ne, som Const.Ulsk. har ansett böra komma lill R.
St:s kunskap, den andra åter de förslag, som Const.Utsk. har gjort i anledn. af dessa protus granskning.
Den förra delen af betänk, var det grundlagsenliga, hvartill Utsk. ägt rättighet, men den sednare var det grundlagsvidriga, hvartill Utsk. icke egt någon rättighet.
Också yrkade främste ledamoten i Const.Utsk. att sednare delen af betänk., eller det grundlagsvidriga, skulle läggas till handlingarne och Hr Frih. o. Landtm, vägrade propos. pä Ulsk:s förslag; men delta hindrade icke samma värde ledamot Gr.
Lagerbjelke att här, i form af motion, väcka just samma förslag, som han ansett olagligt af Const.Utsk.
Troligen kommer Gr:n att säga, att det var en under riksdagen inträffad händelse, att det under riksdagen kommit lill Gr:ns kunskap alt utländningar här i landet blifvit naturaliserade innan de bevisat sig vara befriade ifrån sina förbindelser till det andra landet, att fästningar blifvit raserade utan R.
St:s dertill gifna tillåtelse, o. s. v., på grund hvaraf Gr:n ansett sig enligt 56 § Riksd.Ordn. ega rättighet att väcka de ifrågavande motionerne.
Detta skulle jag medgifva, att han hade rättighet lill, ifall den händelse han åberopat, vore en af de händelser, som subsumeras under 56 § Riksd.- Ordn.
Jag kan för min del icke annat anse än att det är en händelse, om någonting inträffar, som man icke har kunnat förutse alt det ovilkorligen skulle inträffa, men icke tvertom.
Det är icke en händelse att Gr.
Lagerbjelke infinner sig i Const.Ulsk:s men väl är det en händelse om han icke infinner sig der.
Nu har grundlagsstiftaren förutsatt att del skall komma till R.
St:s kunskap, hvad sora möjligen kan vara anmärkningsvärdi i Statsråds-prot:ne.
Detta var en sak, som ovillkorligen under riksdagen skulle ske och just derföre att grundlagsstiftaren förutsatte att det ovilkorligen skulle ske, så skref han 107§R.F., som säger att R.
St. hafva rättighet att, derest de finna sådant öfverensstämmande med rikets väl, begära Konungens rådgifvares entledigande, men enl. denna § ega icke R.
St. alt med anledn. af Consl.Ulskts mera., rörande granskning af Statsråds-prot:na vidtaga någon annan åtgärd än att begära entledigande af någon bland Konungens rådgifvare.
Jag hoppas att R. o. Ad. icke måtte bifalla remiss på denna af Gr.
Lagerbjelke väckta motion.
Jag tillåter mig icke något yttrande huruvida det sora i förevande hänseende förefallit, varit gjordt, utan jag fäster mig blott vid den formella frågan.
Lagerbjelke rätt eller icke i den motion, som han framställt?
När saken första gängen förekom, erinrade jag att denna motions väckande vore olagligt.
Gr:n har med stor försigtighet undvikit alt åberopa annat än den 56 § Riksd.Ordn. i sin helhet, så att man icke vet på hvilketdera af paragraphens irenne alternativ han vid denna motions väckande stödjer sig.
Istället torde jag få fästa mig vid de serskildta alternativen.
I paragraphen står: ”så vida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan uptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas”.
Hvilket beslut har R. o. Ad. i delta hänseende fattat?
Ståndet har beslutat lägga Gonst.Utsk:s framställning till handlingarne, emedan hon var olaglig.
Kan nu Ståndets förklaring, att en framställning från Const.Utsk. är olaglig, göra en likadan framställning från Gr:n laglig?
I det fallet skulle en ledamot eller ordförande allena gälla mera än Ulsk. i sin helhet.
Hvad som göres af en ledamot skut - Ic således vara lagligt, roen om detsamma göres af flera vara olagligt.
Nästa alternativ är: ”redan uplagna ärenden.”
Detta ärende har varit uplaget af Ulsk., men icke af 15. o. Ad.
Om det varit af något annat
Stånd uptaget, så liar ett dylikt förfarande varit olagligt, åtminstone efter della Stånds omdöme.
Att 15. o. Ad. na skulle förklara ett uptagande lagligt, hvilket del förut förklarat olagligt, kan jag icke föreställa mig.
Det skulle vara en sjelfmotsägelse, till hvilken jag förmodar att detta Stånd icke gör sig skyldigt.
Det tredje alternativet är ”under riksdagen inträffade händelser.
Ar del fråga om den oförmodade händelsen att Const.- Utsk. begått en olaglighet, så gäller derom hvad jag redan sagt, att en olaglig åtgärd icke bör kunna grundlägga en fortsättning deraf.