Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan fråga, som är af högsta vigt, afhand - Den a6 Navember f. ffl. 271 Jas i 6 §, (Jer det stadgas: ”Att offentliga bolagshandel- ej ”må utgifva creditsedlar, invisningar och andra förbin”delser till större sammantaget belopp, än som motsvarar ”den af delägarne i contantcr och hypothek insalta och in”nestående grundfond, jemte de contanta medel, Banken derutöfver innehafver, och summan af dervarande depositioner.”
Starka strider uppstodo, på sätt reservationerna utvisa, i Utsk:n i anledning af detta förslag.
För min del kan jag icke instämma, hvarken i den ena eller andra af de framställda åsigterna.
Jag erkänner, att jag icke kan antaga ,Utsk:ns redaction, enär der beräknas förbindelser af hvad slag som helst, och således äfven å längre tid bland de skulder, som icke finge öfverstiga den innestående fonden, och under sådana vilkor skulle i sjelfva England icke ett bankföretag kunna blifva lönande.
Men å en annan sida medger jag ock, att, om det blott skulle heta ”insätta grundfond,” vore sådant ett fullkomligt non-sens, utan att innebära någon säkerhet och endast tillhörande de der stora orden, hvarmed man slår dunst i ögonen på enfaldigt folk.
Jag får härvid erinra om det af mig i vintras anförda exemplet af en bank i Amerika, sorn, för att fylla lagens bokstaf, på 24 timmar lånade sin föreskrifna fond af en annan bank.
Lika litet komme här en insatt fond att betyda, som ej mera funnes.
Jag anser, att bland de förbindelser, som skola motsvaras af grundfonden eller för hvilka ett stadgande behöfves, ej böra inbegripas sådana, som äro utgifna för upptagna lån på längre tid.
Kunna sådana lån fås till rörelsens utvidgning, är det ganska bra, och några hinder deremot böra icke läggas.
Jag vill äfven icke fordra, att förde öfriga förbindelserna fulla beloppet skall vara innestående, utan är nöjd med tre fjerdedelar eller, om man vill, t. o. m. endast tvåtredjedelar; men nödvändigt måste denna säkerhetsfond vara innestående och icke blott insatt, ty då skulle man kunna insätta i dag och uttaga i morgon, enligt det nyss af mig citerade exemplet.
Jag tillstyrker således, att 6 § måtte erhålla ungefärligen följande redaction: ”Ej må ”offentlig bolagsbank utgifva creditsedlar, invisningar eller ”några förbindelser, förfallna till betalning vid anfordran ”eller inom kortare tid än 6 månader efter utgifvandet ”eller uppsägelse, till ett större sammanräknadt belopp, än ”hvad som till 4 (§) motsvaras af den af delägarne i contant och hypotheker insatta och innestående grundfond, ”jemte de contanta medel, derunder inbegripna gjorda depositioner, banken derutöfver äger.”
Jag kommer nu till ett capitel, deri jag är af alldeles motsatt tanka med Utskm; det är nemi. i afseende på sättet att ju förr desto hellre framkalla de ifrågavar. inrättningarna.
Vår kända capitalbrist är nemi. ett af de stora hindren.
Så länge den allm. räntan är 6 proc., må man fåfängt vänta, att de stora capi - 2J2 Den 26 November f. m. talisterna skola använda sina capitaler i verk, der de riskera inöjliga förluster, så vida de icke kunna påräkna 10 ä 12 proc.; och för en sådan afkastning blefve åter nödvändigt att sträcka crediten längre, än allm. säkerheten tål.
Den Skånska privatbanken, ehuru väl förvaltad af penninge- och creditrika män har dock, oaktadt den icke afsätter någon reservfond för slutliga förluster, hvilket jag tror böra ske, netto 6 procrs behållning.
Vill man sålunda framkalla solida enskilda bankstiftelser, bör man hvarken föreskrifva en minimifond af 4 millioner rtdr riksgts eller minimiactier af 4ooo rtdr.
Till dessa sednare finge man troligen få andra tecknare än sådana, som räknade på de blifvande lånen och inom få veckor i lån uttoge allt, hvad de sjelfva insatt och kanske en del af hvad allmänhetens förtroende låtit banken röra sig med.
Det blefve sålunda endast delägarnes reverser eller namn, ej deras penningar, som komme att utgöra bankens fond, och att denna vid en inträffande kris dermed vore föga belåten, det visa mångfaldiga exempel från främmande länder.
Det är icke de stora capitalerna, som behöfva uppsöka privatbankerna, tj de kunna i vårt land göras fruktbara med mindre risk, utan det är de små capitalerna, som, då de icke kunna nedläggas i statspapper, böra få en utväg att använda sig i privatbankerna.
Det är vaktmästaren, landtbonden etc., som der insätter sina besparade 100 rtdr och som icke straxt uttager dem.
Enligt sådana grundsatser inrättade, vunne dessa banker den dubbla nyttan att blifva sparbanker i stort och att till fond äga verkliga capitaler, icke blott namn.
Sålunda ville jag nedsätta actierna till 100 rtdr och hela bankfonden till högst 1 million såsom minimum.
Jag har yttrat, att jag icke ämnar uppe hålla mig vid den egentliga redactionen; men jag måste erinra, att jag saknar ett vigtigt stadgande, hvilket dock finnes föreslaget i Hr Skogmans motion, det nemi., huruvida redan befintliga privatbanksinrättningar skola vara inbegripna under den ifrågavar. lagen.
Göres icke något undantag, så säger mig mitt begrepp, att den allm. lagen skall gälla för alla från dagen af dess lifgifvande.
Men detta åter vore orättvist och obehölligt; och jag föreslår altså en § i likhet med den sista i Hr Skogmans förslag, hvaruti stadgas, att den nya lagen icke må tillämpas på förut varande stiftelser, utom i afseende på beloppet af utgifvande sedlar, — en inskränkning, som ingen lärer kunna anse obillig, då det är ganska tvetydigt, huruvida de nu brukliga depositbevisen, efter nu gällande lag och laga stadgar, äro lagliga eller icke.
På grund af dessa mina anmärkntr anhåller jag om återremiss af betänk., samt att detta mitt anförande må varda densamma följaktigt.
Hr von Troil, E mil:
Det lärer icke vara behöfligt att nu ingå i en utredning af fördelarna utaf privatbanks *Y - Den 26 November f. m. 2n3 systemet; ty meningarna derom torde fa anses mindre delade.
Frågan, som behöfver utvecklas, är endast, om någon särskild lagstiftning för berörde inrättningar erfordras och, i sådant fall, huru långt denna bör sträcka sig.
Den första frågan besvarar jag med ja; och den första af de' särskilda lagarna, som erfordras, är en sådan, som tillåter privatsedelhanker uppstå, ty någon dylik finnes icke ännu.
1824 års förordning talar nemi. icke om creditsedlar.
De 2:ne privatbanker, som redan uppstått, hafva dock börjat utgifva sådana, och då det fått oanmärkt äga rum, lärer det böra anses af Regeringen tyst medgifvet; men hvad som är nyttigt och lämpligt bör genom lag uttryckligen tillåtas.
Vidare är det nödigt att i särskild lag bestämma förbud och ansvar mot efterapningar och förfalskningar, samt vissa förmåner i afseende å executionssättet o. s. v. Detta allt till skydd för bolagen.
Men en annan del af förslaget är af vida större vigt.
Det är nemi. behofvet af skydd för allmänheten emot bolagen.
Man bör härvid ihågkomma, att frihet är ett hufvudsakligt behof för hvarje närings trefnad.
Det helas såväl som det enskildas interessen bevakas i allmänhet bäst, då de få utveckla sig så fritt som möjligt; och undantag, till inskränkning, böra endast äga rum i vissa särskilda fall, då enskildas och allmänhetens säkerhet sådant fordra.
Men till sådana undantag böra bankrörelserna, i vissa afseenden, hänföras.
Då nemi. enskilda bolag få utgifva myntrepresentativer, hvilka komma att löpa i händerna på alla folkclasser, äfven qvinnor och omyndiga barn, är det statens skyldighet att vaka öfver, att olyckor och förluster icke må uppkomma genom sådana fel i representativet, som dess innehafvare ej kan förstå att urskilja.
— De vådor, hvilka en banklagstiftning af sådan anledning bör förhindra, äro hufvudsakligen 3:ne, nemi.: 1:0 sedelhafvarens förlust derigenom, att bankens skulder öfverstiga dess tillgångar, då full betalning hvarken förr eller senare står att erhålla; 2:0 förlust derigenom, att denna betalning ej erhålles i råttan tid, ehuru tillgång till densammas slutliga utbekommande förefinnes; och 3:o förlust genom falska sedlar, som allmänheten ej kan skilja från de riktiga.
Längre bör Styrelsen icke sträcka sina lagstiftande åtgärder, utan för öfrigt lemna rörelsen så fri som hvarje annan näring.
Hvad den förste af dessa frågor beträffar, eller säkerheten för den slutliga betalningen, anser jag den böra egentligen och uteslutande grunda sig, icke på personel, utan på real-credit, på sätt Utsk:n i 6 § föreslagit; och säkerhetsliandhna böra bestå af genom det utfärdade reglementet utaf Regeringen godkända handlingar, hvartill ej få räknas sådana, som Banken emottager af sina låntagare.
Denna punkt har väckt mycket motstånd inom Utsk:n, och man har sagt, att den skulle göra uppkomsten af privatbanker omöjlig.
Jag 16 H. 35 2j4 Den 16 NdTCmber f. m. ber då att närmare få utreda förhållandet i denna del.
Inom en provins finnas t. ex. personer, sorn hafva penningar utlånade emot inteckning, och andra, som äga ointecknade fastigheter.
Dessa sammanträda och bilda en bankrörelse på t. ex. 3 millioner.
De inlägga då i förvar 2 millioner i säkra inteckningar och tillskjuta en million contant.
De, som då äga inteckningar, flytta dem endast ur den egna bureaun
Uti banken, hvarest de ligga lika säkert, och fortfara att sjelfva åtnjuta räntan likasom förut.
De, som låtit inteckna sin egendom, måste jemväl icke äga något att befara, då dessa inteckningar äro nedlagda i en bank, deruti de sjelfva uro delägare.
Slutligen den contanta 3:dje delen.
Dervid bör man blott ihågkomma att, emot tillskott deraf, man äger rätt att röra sig med 3 millioner; och om räntan antages till 5 proc., så och då den contanta fondcassan utgör endast en million, men den löpande rörelsen bestiger sig till 3 millioner, erhålles i sjelfva verket i5 proc. å den tillskjutna i million; eller om jag blott antager, att dubbla beloppet af den contanta summan kommer att utgöra utelöpande sedelstocken, uppgår räntan i alla fall till 10 proc.
Jag kan icke inse, att svårighet kunde komma att möta vid etablerandet af sådana inrättningar, ty de mäste otvifvelaktigt blifva bland de mest lönande företag.
Om bankerna på detta sätt fonderas, behöfves icke någon annan säkerhet för den slutliga återbetalningen, än controller deröfver, att de så beskaffade stadgandena iakttagas; och dessa åter bestå i offentlighet, allmänna auetoriteternas rättighet att, när som helst, inspectera bankerna och skyldighet att ofta göra det.
Man torde invända, att inteckningshandlingar, såsom icke lätt re* alisabla, ej äro passande för en bank.
Derpå svaras, att de äro ganska tjenliga såsom garanti för slutlig betalning; den skyndsamma betalningen måste tryggas på annat sätt.
Att grunda bankrörelser på personal-credit eller en solidarisk ansvarighet, d. v. s. endast bestående i personlig borgen, vore visserligen ganska bra, såvida alla de personer, hvilka blefve innehafvare af bankens sedlar, vore sådana, att de kunde pröfva, hvad vederhäftighet de ansvariga personerna aga.
Men sådant vinnes icke derigenom, att minimiValören å sedlarna bestämmes till 5 eller ens 20 r:dr b:co, ja, icke en gång till den i England antagna summan af 5 pund; utan då måste man, såsom för Franska banken, utfästa motsvarigheten af 5’oo francs till minimivalör, hvarigenom sedlarna nästan icke blefve gångbara annat än på börserna, Jag öfvergår nu till frågan om säkerhet för betalningen S den bestämda tiden, d. v. s. vid anfordran.
I afseende härå är den solidariska ansvarigheten af mycken vigt; men, nota bene, då förhållandet dermed blifver sådant som i England, Skottland och Irland, och icke, såsom Utsktn föreslagit, eller att man endast må äga rättighet att, vid uppstå - Den s6 Noyernber f. m. ende brist för slutliga betalningen, utsöka densamma hos samtliga delägarne sålunda, att man först lagsökte directörerna och sedan de öfriga delägarne, den ena efter den andra för hvarderas andel, och, om brist hos någon uppstöde, ytterligare anställde utsökning hos de öfriga till betäckande derutaf.
Detta kan endast innebära garanti för den slutliga betalningen, men icke för liqvid a utfäst tid.
I England deremot förhåller det sig så, att man väl icke får lagsöka någon af de öfriga delägarne, förrän man derförinnan lagsökt directioneu; men så snart jag fått ett sådant utslag, äger jag lemna det till executor och anvisa honom att hos hvilken som helst af delägarne utmäta hela beloppet; hvaremot denne får hålla sig till de öfriga bolagsmännen.
Då har man säkerhet äfven lör betalningen å bestämd tid.
Måhända skulle man dock här i landet finna betänkligt att ingå i sådant äfventyr.
Deremot synes det mig ingalunda obilligt, att alla de valda bankdirectörerna tillkmnrne åliggandet alt stå i personligt ansvar; ty då dessa äro skyldiga tillse, det banken skötes så, alt den icke äfventyrar något, bör, om missbruk äga rum, hvarje sedelhafvare äga rätt att vända sig till hvilken af directörerna som helst.
Vidare anser jag bankens skyldighet att ersätta ränta, då den inställer sina betalningar, böra bestämmas till den högsta brukliga proc ; och jag finner det inconsequent af Utsk:n, att, då de velat tillförbinda låntagare hos banken att lill henne i vissa fall betala 8 proc., de ej velat ålägga banken att till sina fordringsägare i motsvarande fall betala mer än 6.
För min del tror jag 8 eller 12 proc. icke vara för drygt; hvarjemte jag, lika med Utskln, anser förlust af privilegium böra vara påföljden för instäldt uppfyllande af de åtagna förbindelserna.
Utskln hafva i det stora antalet delägare velat finna en större säkerhet.
Lika med Hr Rosenblad tror jag, att förtroendet för en inrättning icke beror derpå, att ett större antal äger deri del; ty jag föreställer mig, att några personer, kända för förmögenhet och ordentlighet, lemna mer trygghet och vinna mer förtroende än iooo, som sakna sådana egenskaper.
Uti Skottland funtios för få år sedan 29 banker med solidarisk ansvarighet, och af dessa ägde blott 9 så många delägare, sorn Utsk:n föreslagit såsom minimum.
Jag tror icke, att det är någon särdeles nytta rned den skarpa skillnad, Utsktn uppdragit emellan actiebanker och solidariska banker, sådana som Utsktn föreslagit dessa, utan anser jag dem båda böra äga lika rätt såväl i afseende å sedelvalörerna som insättningsbeloppet.
Ytterligare, och då jag gjort en jemnförelse emellan actie- och solidariska banker, måste jag yttra min förundran öfver en sats, hvarmed Utsktn framkommit i premisserna till dess betänk., den nemi,, att actiebolagen böra isynnerhet bestå af capitalister.
Förhållandet är alldeles motsatt; ty vid actiebanker är det fullkomligt likgiltigt, om delägarne äga en styfver mer än deras Pen 26 Nevember f. m. actie, emedan dessa banker äro byggda på real-credit, då deremot de solidariska äro byggda på personal-eredit.
För min del tror jag det vara bäst, att egentligen endast en sorls banker finnas.
Om man vill tillåta bolagsmännen alt mangrannt åtaga sig solidarisk ansvarighet, bar jag icke något deremot, i fall det skulle anses leda lill nytta och större förtroende; men i alla banker böra, såsom jag redan nämnt, directörerna stå i personligt ansvar för den skyndsamma betalningen.
Ett bufvudsakligt hinder emot privatbankers uppkomst är, då ett alltför stort capital dertill erfordras.
Derföre anser jag icke lämpligt att bestämma en hög minimisumma.
Meningarna härutinnan bero dock väsendtligen på den individuella kännedomen om förhållandena; men min enskilda mening är, att 4 millioner är för högt, och jag tror, att I million är det högsta, man bör bestämma.
Vidare tror jag lika med Hr Rosenblad, att actiebeloppeu kunna nedsättas betydligt, och att det ligger föga vigt uppå, om de äro stora eller små.
En annan omständighet af mycken vigt är den, att hvarje bank må stå på egen botten, sålunda nemi., att de alla böra inlösa sina sedlar med klingande mynt.
Jag medger, att ändamålet med banker är att mångfaldiga, hvad landet äger i metallisk valuta; men säkerhelieten för, att sedlarna, hvarigenom ett sådant mångfaldigande sker, icke förlora deras förtroende och värde, beror derpå, att mångfaldigandet icke för långt utsträckes.
Man har i andra länder funnit, att en bank kan utgifva 3 gånger mer sedlar, än den reella valuta, den har inneliggande.
Men om man icke stadgade skyldighet för privatbankerna att inJösa med klingande mynt, kunde mångfaldigandet utsträckas till 9 gånger den metalliska valutan, såmedelst att den i R.
St:s Bank tredubblades och denna banks sedlar derefter finge utgöra fond för en ytterligare tredubbling i privatbankerna.
Stå deremot dessa sednare på egen botten, skall det alltid blifva deras interesse att bidraga till metalliska valutans qvarhållande i landet, samt att noga taga sig till vara för att utgifva större sedelbelopp, än de kunna med verkligt mynt inlösa.
Men sådant blefve förhållandet icke efter Utsktns förslag; ty om än Riksbankens silfverförråd tömdes, kunde dock privatbankerna fortsätta fullgörandet afsina förbindelser med btcosedlar, hvilka fallit under pari.
Om deremot privatbankerna ägde skyldighet alt inlösa sina sedlar i klingande mynt, komme deri jemväl att innefattas ett bland de starkaste band på R.
St. alt fullgöra sitt åliggande i afseende å statsbanken; ty 0111 anledningar till misstroende mot denna uppstode, skulle alla insätta sina penningar i privatbankerna, ocli för hvilket Ständerna säkerligen icke ville blottställa sig.
Man invänder, att det vore svårt att genast anskaffa silfver.
Jag vill icke heller påyrka, att skyldigheten att inlösa med silfver må bestämmas att genast vidtaga, utan endast, att det må stadgas, det rättigheten att inlösa med btcosedlar
Den 26 November f. m. }>lolt mejgifves till någon bestämd tidpunkt, eller på sin böjd tills vidare, då den må kunna bero på kommande Ständer att deri göra ändring, hvilket eljest icke kan ske, så länge privilegierna räcka.
Den 3:dje frågan, eller angående säkerhet emot förfalskning, är oek vigtig; hvaremot Ulsk:ns föreslagna controllör, i denna del, synas mig af nog ringa värde.
Man har nemi. föreslagit några underskrifter, jemte kungörelser i tidningarna; men man vet, att ingenting är lättare, iin att efterhärma namnteckningar, och det är derjemte svårt att ihågkomma namnen på de underskrifvande.
Derföre anser jag det böra åligga bolagen att inför Konungen till granskning och fastställande förete blanketterna och formulären, hvilka böra vara så oefterhärmliga sorn möjligt.
Härutinnan farman ej ensamt lita på bolagsmännens enskilda interesse.
Man ser t. ex. Engelska banken, sorn har noter, försedda med endast koppafgravurer, och icke ens försett sig med särskildt papper, huru den hellie tillåter några dussin förfalskare hängas på året, än den gör kostnader för att åstadkomma förbättringar i blanketternas inrättning.
Då man för ett brott bestämmer ett högt straff, bör man tillika så mycket som möjligt söka försvåra sjelfva möjligheten af brottets utöfning.
Dessa äro de hufvudornständigheter, hvarvid jag tror, att man, vid upprättandet af den ifrågavar. lagen, bör hålla sig; och jag kan icke erkänna den sats, att derföre, att en rörelse är ny, lagarna för densamma böra vara så specifika som möjligt.
Jag tror tvärtom, att just derföse, att man i afseende å sjelfva verkställigheten saknar practisk erfarenhet, bör man till en början endast utstaka hufvudgrunderna, för att sedan, i mån af vunnen erfarenhet, amplifiera delail— stadgandena.
Jag kan t. ex. icke inse, hvartill det lagstadgande skall tjena, att bolaget bör upplösas, om dess förlust uppgår till -Jp af den bildade fonden.
Sådant må bero på bolaget sjelf; men det är icke föremål för en allmän lagstiftning.
Ehuru jag i åtskilliga delar, särdeles hvad redactionen beträffar, icke godkänner nu förevar. förslag till lag för offentliga bolagsbanker, har jag, såsom ledamot af de Utsk., hvilka utarbetat detsamma, dock icke velat, genom någon särskild reservations bifogande, förorsaka ytterligare uppehåll med ett betänkts inkommande till lliksSttn, hvars återremitterande till Utskm hvarken kunde eller borde undvikas.
Det är således egentligen för att tillkännagifva mina från Utsktns pluralitet, i vissa omständigheter, skiljaktiga åsigter, som jag nu begärt ordet.
1 § af lagförslaget anser jag böra erhålla en förändrad, mera enkel och bestämd redaction; och jag instämmer, för min del, uti den redaction af deuna §, som några af reservanterna föreslagit.
Den aG November f. m. 3 § torde lämpligen böra sammanslås med den 2:dra, enär dessa begge §§ afhandla samma föremål. 6 § bör, efter min tanka, erhålla följande lydelse: ”Sammanräknade beloppet af offentlig bolagsbanks utelöpande creditsedlar, invisningar och andra förbindelser får icke öfverstiga den af delägarue insatta grundfond jemte de conlanta medel, som banken derutöfver innehar, och sådana depositioner, för hvilka bevis eller förbindelser blifvit utgifna.”
Lika med den reservant, uti hvars yttrande jag hufvudsakligen instämt, tror jag, att det stadgande, som innefattas uti den af Utsk:n nu föreslagna 6 §, skulle för en längre tid motverka uppkomsten af några bolagsbanker.
Men ehuru jag således anser det vara högst nödvändigt, att den insatta grundfonden, äfven om den ej ar till hela sitt belopp innestäer. de, får uti ifrågavar. hänseende beräknas, tror jag dock det deremot varu oriktigt att, vid bestämmandet af bankernas rättighet att utgifva sedlar, icke afdraga beloppet af sådana medel, hvilka möjligen kunna vara deponerade, utan att några depositionsbevis derför blifvit utgifna, och hvarigenom följaktligen bankernas skulder, men icke deras ulgifna förbindelser ökas. 8 § anser jag vara särdeles otydlig, och i stället för dess nuvar. bristfälliga redaction får jag föreslå följande: ”Derest offentlig bolagsbank, vid anfordran, icke med Rikets allm. mynt eller sådana sedlar, som för mynt skola erkännas, inlöser af densamma utgifven creditsedel, bafve bolaget förverkat sitt privilegium och vare skyldigt att till cedelinnehafvaren jemte kostnadsersättning betula för ioo:de i månaden å det oguldna beloppet.
Åliggande det Konungens Bef:h:de i länet att, efter gjord anmälan och företedt bevis örn sålunda vägrad inlösen, låta, till skuldens godtgörande, ofördröjligen verkställa utmätning hos bankdirectionens ledamöter och, i händelse de ej förmå beloppet genast gälda, hos bolaget; och skall dessutom, då sådant hos vederbörlig domstol yrkas, bolaget varda satt i concurstillståod samt banken ställd under utredning.”
Det stadgande uti io §, sorn bestämmer, hvaruti bolagshanks lånerörelse må bestå, torde desto hellre kunna utgå ur ifrågavar, lagförslag, sorn, enligt 2 § af detsamma, det uppgjorda lånereglementet för sådan hank skall underställas K.
M;s granskning och pröfning, innan privilegium kan erhållas, likaledes anser jag den i 11 § intagna föreskrift, ang:de sättet för frågornas afgörande vid bolagsstämmorna, icke behöfva inflyta i denna lag.
På de skäl, flera af reservanterna anfört, finner jag äfven för min del, att ett sådant stadgande, soin uti i4 § förekommer, endast i bolagsreglorna lämpligen kan intagas, i5 §, ang:de sedelförfalskares bestraffning, synes jemväl icke böra inflyta i denna lag, såsom varaude helt och hållet af civillags natur.
Upprepandet derstädes af den straffbe - Den 26 November f. m. stämmelse, sistnämnde § innehåller, torde också vara alldeles öfverflödigt, enär en särskild knngör. rör:de samma ämne kommer, enligt TJtsk:ns hemställan, att af K. M. utlärdas.
I afseende på 16 §:s redaction instämmer jag uti den af Hr Hessle afgifna reservation.
Oaktadt jag inom Ulsk:n biträdt den der af p I m ra I i le— ten godkända mening, att minimisumman af en actiebanks grundfond icke borde få understiga 4 millioner r:dr courant, vill jag dock med afseende å de mångfaldiga anmarkn:r häremot, som både inom och utom Representationen låtit höra sig, afven medgifva en nedsättning af detta belopp.
Men jag kan ingalunda tillstyrka att bestämma en så låg minimisumina, som en värd talare här föreslagit.
Jag tror, att sådant skulle komma att medföra högst skadliga följder såväl för hela landet som äfven för sjelfva bankinrättningarna, enar de härigenom uppkommande små bankerna otvifvelaktig! skulle inom ganska kort tid förstöra både hvarandra och all credit för den enskilda bankrörelsen.
För min del skulle jag vilja föreslå, att minimisumman för actiebanks grundfond fastställdes till 3 millioner r:dr courant.
Men då någon viss minimisumma i lagen blifvit bestämd, anser jag mindre lämpligt och nödvändigt att derjemte låta densammas förhöjande bero på K.
M:s särskilda pröfning.