Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle detta vara en gifven följd, så borde ock alla andra allmänna omröstningar, deri valde ombud deltaga — således äfven inom representationen — ske öppna; men detta är ju icke händelsen.
Det har vid många Riksmöten väckts fråga om att öppna omröstningar derstädes skulle ega rum; men detta förslag har städse mött ett bestämdt motstånd.
Hvarföre detta?
Det vill jag icke inlåta mig uti att nu utreda.
Man kan å andra sidan tänka sig att en person icke har så klar föreställning om hvad som i frågan är rätt eller orätt, att han vill högt yttra sin mening; men att han likväl icke drar i betänkande att inkasta en voteringssedel, som hans bekanta sticker honom i handom.
Äfven jag tror, att den Den 18 Maj f. m. 233 öppna voteringen i sjelfva principen är rigtig; men deremot icke i tillämpningen rätt lämplig, -— ett förhållande, hvilket ock vid liera tillfällen blifvit konstaterad! och som jag tror af de liesta erkännes.
Detta ämne skulle kunna föranleda till ganska vidlyftiga filosofiska deduktioner, men tid och ställe äro dertill icke nu lämpliga.
Vill man således hafva en rättvis beskattning i pröfningskomité^ så tror jag att det är klokast att låta omröstningen försiggå med slutna sedlar; och får fördenskull, med frångående af mitt förra yrkande på återremiss, hemställa att uti förevarande § den förändring måtte vidtagas, att orden ”vara öppen” utbytas, mot orden ”med slutna sedlar.” Gr.
Ifall den åsigt, hvilken jag för min del omfattar, att nemi. den öppna voteringen har företräde framför den slutna, skulle vara i behof af något ytterligare stöd, har allt hvad Hr Hjärne i ämnet andragit verkligen, efter min uppfattning, endast ländt till att ännu mer styrka denna min mening.
Min öfvertygelse är att den öppna voteringen uti ifrågavarande fall är icke allenast den mest lämpliga utan en bestämmelse, hvilken, från ingen synpunkt, hör eftergifvas, ty om, såsom Hr Hjärne yttrat, skandaler kunna inträffa vid den öppna voteringen, så lärer dock erfarenheten, att ett ojemförligt vidsträcktare fåll boredes för dessa skandaler genom den slutna än genom den öppna voteringen.
Jag måste således vidhålla mitt förut framställda yrkande, att, på sätt jemväl TJtsk:t föreslagit, endast den öppna voteringen i detta fall må ifrågakomma.
Anckarsvärd icke uti sitt sednaste yttrande omnämnde frågan, huruvida, vid lika röster, den mening, som är till det allmännas eller den skattskyldiges förmån, skall göra sig gällande, samt man, med anledning deraf, har skäl att förmoda, det Gr:n afstått från fullföljandet af dess i detta ämne först yttrade åsigt, kan jag likväl icke finna skäl att i detta hänseende träda uti den ädle Gr.ns fotspår, utan fortfar i mitt förra yrkande, att, för ofvanuppgifne fall, den mening, som är till den skattskyldiges förmån, skall göra sig gällande.
Här har anförts, det man ansett, att, när rösterna utfalla lika, den mening bör blifva gällande, som för det allmänna (Kronan) är förmånligast, emedan, enl. förslaget, Landshöfding numera endast eger rättighet att i komiténs öfverläggningar, men icke i dess beslut, deltaga, samt tillförene antagits, såsom bevakande Kronans talan, alltid rösta för dess bästa.
Jag kan icke gilla denna åsigt, utan är öfvertygad att nuvarande Landshöfdingar, i likhet med öfrige ledamöter i komitén, skulle rösta för den mening, som de ansåge vara den rättaste, den må sedan lända till Kronans eller den skattskyldiges fromma.
234 Den 18 Maj f. m.
Då i öfrigt uti cn komité af 20—30 personer en fråga liksom står och väger, samt man icke med säkerhet vet, på hvilken sida do lyngsta och vigtigaste skälen finnas, anser jag, isynnerhet när denna fråga gäller att taga ut penningar, att det är mer lämpligt och värdigt att det allmänna gör en uppoffring än att begära en sådan af den enskilda.
På dessa skäl vidhåller jag mitt förra yrkande.
Jag instämmer till alla delar uti den af Hr v. Koch uttalade åsigt om det sätt, hvaruppå Landshöfdingarne, nu som tillförene, skulle begagna ifrågavarande rösträtt; och om den värde talaren velat föreslå, att denna rösträtt jemväl hädanefter skulle få bibehållas, skulle jag icke hafva något emot att förena mig uti det af honom väckta förslag, att nemi. det blir den skattskyldiges förmån, som, vid paria vota, blir gällande; men så länge nämnde rösträtt är Landshöfdingarne fråntagen, kan jag icke annat än förorda bifall till ITtsk:ts förslag i denna del af frågan, med en förändring i afseende å ordatydelsen, till hvilken jag nu öfvergår.
Egentliga anledningen, hvarför jag nu begärt ordet, har nemi. varit den af Gr.
Mörner föreslagna redaktionsförändring, att man i stället för orden »det allmänna'-’ skulle införa ordet ”Kronan.”
Som äfven jag anser denna ordalydelse vara rigtigare och bättre än den af Utsk:t föreslagna, får äfven jag, för min del, anhålla att denna redaktionsförändring måtte bifallas.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att någon anmärkning emot lista mom. af förevarande § icke förekommit, men att, hvad åter det 2:dra mom. beträffade, följande yrkanden blifvit framställda, nemi. af Hr Hjärne, att orden ”vara öppen” skulle utbytas emot orden »ske med slutna sedlar»; af Gr:ne Mörner o. Lagerbjelke, att i st. f. orden »det allmänna» skulle införas ordet »Kronan» ; af Hr v. Koch, att slutorden »den som för det allmänna är förmånligast" måtte förändras till orden »den som länder till den skattskyldiges förmån»; samt slutligen af Hr Reutersvärd, att mom. oförändradt måtte bifallas.
Härvid anmälte sig Hr Reutersvärd och förklarade att han förenade sig med Gr:ne Mörner och Lagerbjelke.
Sedan propos. å bifall till lista mom. blifvit framställd och med ja besvarad, hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad. bifölle hvad Utskit i 2:dra mom. föreslagit derom, att omröstning i pröfnings-komité skall vara öppen, och då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedermera gjordes propos. å bifall till Gr.
Mörners förslag, att slutmeningen skulle erhålla följande lydelse: »den som för Kronan är förmånligast», hvilken propos. besvarades med Den 18 Maj f. m. 235 blandade ja och nej; hvarefter propos. framställdes om antagande af Hr v. Köchs förslag till ifrågavarande menings lydelse, och sedan svaren derå jemväl utfallit med blandade ja och nej, förklarade H. Exc., det han nu funnit ja öfvervägande.
Upplästes och godkändes följande voterings-propos.
t »Deli som bifaller 2:dra mom. i 65:te §:n af Bev:s-Utsk:ts förslag till Bevis-stadga med den förändring, att de å sista raden förekommande orden »det allmänna» utbytas emot ordet »Kronan”, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner nej, bifalles samma mom. med den förändring, att slutorden »den som för det allmänna är förmånligast» utbytas emot orden »den som länder till den skattskyldiges förmån.»
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja—16.
Nej—17. § 66.
Bifölls. § 67.
Det synes mig verkligen att denna § bort kunna något kortare redigeras, ty i dess närvarande skick är den sannerligen nog mycket tungläst, och innehållet deri är så tillkrångladt som möjligt.
Till följd häraf skulle jag vilja föreslå följande ordalydelse: »Kon:s Bef:de eger att för upplysningars meddelande till pröfnings-komitén inkalla en eller flere af ordföranderne i bev:s-beredningarne.»
Samma mening skulle på så sätt uttryckas; men man erhölle derjemte en enkel, ehuru tydlig, uppställning af §:n.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., beslöt R. o. Ad., att §:n skulle erhålla följande ljrdelse: »Kon:s Beflde eger att för upplysningars meddelande till pröfnings-komitén inkalla en eller flere af ordföranderne i bev:s-beredningarne.» §§:ne 68, 69 och 70.
Biföllos. §71 och Utsk:ts tillstyrkande å sid. 41 i Betänkt.
236 Den 18 Maj f. m. Gr.
Jaar kan icke godkänna Htsk:ts uppfattning af Kammar-Rättens Utlåt:de i frågan.
Kammar-Rätten har sökt ådagalägga att i vissa frågor kunde klagan öfver komiténs beslut svårligen hos Kammar-Rätten föranleda till ändring i komiténs åtgärder samt anfört skäl för denna sin åsigt.
Kammar-Rätten slutar dock med att erinra om de betänkligheter, R.
St:r vid Riksdagarne 1840 1841 och 1847 —1848 utta lat mot inskränkning i Kammar-Rättens pröfningsrätt, samt de skäl, som anförts lill försvar för rättigheten att söka ändring i pröfnings-komiténs åtgöranden.
Med särskildt fästadt afseende å denna Kammar-Rattens slutliga mening anhåller jag att, med afslag å Utsk:ts förslag i denna del, R. o. Ad. måtto besluta att, i enlighet med 122:dra §:n i nu gällande Bev:s-förordning, besvär måtte få anföras på enahanda sätt som hittills egt rum.
Att nu uppgöra ett redaktionsförslag torde icke vara lämpligt, hvarföre jag får anhålla att det måtte öfvcrlcmnas åt TTtsk:t att derom gå i författning.
Jag har svårt att fatta huru TTtsk:t kunnat komma derhän att föreslå R.
St:r att betaga de skattskyldige klagorätten öfver pröfnings-komiténs beslut.
Jag tror att detta" verkligen är ett sätt, som skulle kunna hafva de betänkligaste följder samt träda de skattskyldiges rätt allt för nära på lifvet.
T)å detta förslags syfte är, att få beredningar indelade öfver hela riket, finner jag det högst märkvärdigt, att man vill borttaga den öfver-rätts pröfning, som hittills egt rum.
Min öfvertygelse är, att, för den händelse en sadan förändring verkställes, det skall komma att uppväcka en allmän förtrytelse inom hela landet och att man skall anse sig hafva förlorat en ganska vigtig rättighet, som man hittills egt.
Jag anser derföre att bev:s-komiténs åsigter i detta fall äro fullkomligt välgrundade, och får föreslå att R. o. Ad. behagade i st. f. denna § antaga 75:te §:n uti bev:s-komiténs till K.
M:t afgifna underd. betänkande.
Komitén har uti förev:de hänseende föreslagit en medelväg.
TTtsk:t åter har ansett sig hora tillstyrka, att inga besvär öfver pröfms-komiténs beslut må fä anföras.
Ehuru, på sätt jag förut nämnt, komiterade ansågo sig hafva gått en beskedlig medelväg medelst framställning af sitt förslag i ämnet, finner man dock att äfven den i deras förslag ifrågaställda inskränkning i klagorätten åstadkommit en stor skrämsel, både att Kronan icke skulle få, hvad den borde hafva, samt, å andra sidan, att icke den skattskyldige skulle fä klaga så mycket han behagade, då nemi. hans afgift icke blifvit förhöjd.
Man har ansett äfven detta vara en betydlig inskränkning i don skattskyldiges rättigheter.
Man kan icke undgå att medgifva, att det bör vara gagneligt, att någon enhet gör sig gällande derigenom, att alla Den 18 Maj f. m. 237 dylika, mål kunna på ett ställe komma att pröfvas; och då äfven komitén ovedersägligen understödt. en sådan åsigt, anser jag mig höra frångå den tanke, jag förut i ämnet yttrat, samt medgifva, att hädanefter eller åtminstone under nästa sfatsregleringsperiod klagan må som tillförene ega rum.
.Tåg instämmer således uti det af Gr.
Mörner framställda yrkande att §:n uti berörde syftning måtte få af Bev:s-Utsk:t omredigeras.
Efter mitt förmenande är denna §, sådan den blifvit uppställd, ganska vådlig, såväl för Kronans inkomster som för den skattskyldige.
Man må söka att uppgöra berednings-, taxerings- och pröfnings-komiténs sammansättning så väl som möjligt, och deruti verkligen lyckas, så kan det likväl ganska väl hända, att orättvisor der blifva begångna.
Derjemte kan, på sätt hittills ganska ofta erfarenheten bevittnat, inträffa, att bestämda misstag der ega rum.
Man kan väl icke bestrida, att det, för sådana fall, vore särdeles orätt, att ingen hjelp skulle kunna gifvas mot ett slikt förfaringssätt.
Jag anser fördenskull, att det rättaste vore, att bibehålla besvärsrätten uti dess hittills befintliga skick.
Komitén har visserligen föreslagit, att denna besvärsrätt skulle bibehållas för den skattskyldige, men icke för Kronan.
Detta är dock den sämsta af alla utvägar.
Man måste väl medgifva, att icke allenast det allmänna, genom frånvaron af denna besvärsrätt, icke skulle komma att blifva tillräckligt betryggadt. enär somlige skattskyldige kunde blifva för lågt beskattade, utan att detta äfven lomme att gälla de öfrige skatt skyldige, ty det är gifvet, att när åtskilliga klasser orättvist blifva för lågt beskattade, så få de öfrige klasserna också orättvist betala för de andra, när slutligen Kronan måste hafva penningar att upprätthålla statsbestyren med.
Det finnes således icke något giltigt skäl, hvarföre, då man medger klagorätt åt den skattskyldige, man icke skulle gifva en sådan åt Kronan.
Det är så mycket mer anledning dertill, som, om man betraktar huru hittills tillgått, man finner, att det icke gifves skäl att beklaga sig öfver det sätt, på hvilket Kammar-Rätten hittills afgjort. dessa mål.
Man hör ofta klagan öfver Kammar-Rättens hårdhändthet, men icke beträffande här ifrågav:de mål.
Denna hårdhändhet skulle i allmänhet gälla anmärkningsmål; men vid klagomål öfver pröfnings-komiténs beslut har jag aldrig hört omtalas, att Kammar-Rätten skulle hafva gått hårdhändt tillväga.
Utan att särdeles klara och ovederläggliga skäl dertill förekomma, hör man icke, att Kammar-Rätten höjer bevil! nin gsbeloppen.
I öfverensstämmelse med den af Gr.
Mörner förut i ämnet gjorda framställning anhåller jag således, att R. o. A., med afslag å den af Utsfct föreslagna 7lista §:n, måtte uttrycka den åsigt, att hittills gällande rättighet att öfverklaga 238 D«n 18 Ma] f. m. pröfnjngs-komiténs beslut, bör äfven hädanefter bibehållas, samt att Bev:s-Utsk:t måtte erhålla uppdrag, att inkomma med förslag lill ny redaktion af denna §, uppställd i enlighet med det beslut i ämnet, R. o. Ad. sålunda fattat.
Rå sätt af den Betankit bifogade reservation inhemtas, har jag mot TTtsk:ts i denna § afgifna förslag uttalat en åsigt, hvilken är uti hufvudsaklig
Öfverensstämmelse med det af komiterade i frågan föreslagne stadgande.
Dervid har jag likväl ansett skäligt bifoga ett tillägg af följande lydelse: ”Samma rätt att besvär anföra, ege alltid rum, då skattskyldig eller Kronans ombud i pröfnings-komitén tilltror sig kunna visa, att taxering blifvit verkställd efter sådana beräkningsgrunder, som med. bev:s-stadgan ej öfverensstämma, eller att taxerad afgift blifvit ålagd, der sådan bevillning icke bort förekomma.”
Detta tillägg anser jag vara så mycket nödvändigare, som, om alla dessa komitéer origtigt tillämpat författningen, det väl bör finnas en öfverdomstol, hvilken kan bestämma, huru denna författning öfver hela riket skall tolkas och tillämpas.
Flere talare hafva yrkat, att besvärsrättigheten fortfarande skall hafva lika stor utsträckning som hittills.
Detta anser jag hvarken vara förenligt med den skattskyldiges eller Kronans fördel, ty det torde väl icke vara troligt att, om alla dessa komitéer, berednings-, taxerings- och pröfnings-, äro ense om ett beslut, den skattskyldige, om han häröfver anför klagomål, vinner någon ändring, så vida icke något formfel egt rum.
Det skulle endast lända till onödiga kostnader för den sökande; och det är egentl. detta, som jag sökt afklippa genom det stadgande, att den skattskyldige endast eger rätt att klaga, då pröfnings-komitén höjt någon bevillnings-afgift öfver dess af taxerings-komitén bestämda belopp eller ålagt bevillning, som sistbemälda komité ansett icke böra utgöras.
Jag kan icke heller rätt fatta, på hvad grund pröfnings-komitén skulle tilltro sig att göra ändringar i de taxeringar, som blifvit bestämda af de Öfrige förberedande komitéerna, enär det väl är svårt att antaga, det de personer, som sitta i pröfnings-komitén, skulle anse sig ega bättre kännedom om förhållandena inom en kommun än denna kommun sjelf.
Jag anhåller fördenskull om bifall till den reservation, som af mig blifvit afgifven och förekommer pag. 46 iBetänk:t.
Då en författning, som innehåller så många stadganden, som den förev:de, på en gång skall tillämpas inom rikets alla delar, då dessa stadganden äro nya och till en del kanhända icke så bestämda och tydliga, som möjligen erfordras, anser jag särdeles vigtigt, att en öfverdomstol finnes, der enhet i författningens tillämpning kan åstadkommas.
Det är på detta skäl som jag, för min del, instämmer uti det af Gr:no Mörner och Lagerbjelke afgifna förslag till beslut i Den 18 Maj f. m. 239 ämnet.
Att framdeles en sådan inskränkning i besvärsrätten, som bevillnings-komitén påyrkat, kan blifva både rigtig och lämplig, är min öfvertygelse; men i början af författningens tillämpning och verkställighet anser jag det deremot vara särdeles nödvändigt att en oinskränkt besvärsrätt medgifves såväl för Kronan som för de skattskyldige, och får jag derföre, under åberopande för öfrigt af de uti komiterades Bet:de och Kammar-ftättens Utlåt, i afseende å denna § uttalade åsigter, begära återremiss å Utsk:ts förslag i nu förev:de §.
Hvad en föregående talare befarat, att nemi. olägenheter skulle föranledas deraf, att besvärsrätten skulle komma att stå öppen, emedan derigenom vållades tidsutdrägt, hvilar på ett misstag, enär, som bekant är, komiténs beslut går i verkställighet utan afseende å besvären.
Således blir det den skattskyldige sjelf, som olägenheten drabbar jemte besväret; och vill han utsätta sig derför, sedan han genomgått alla föregående instanser, så synes mig att det väl bör vara honom tillåtet.
Troligen upptager handläggningen af ett sådant ärende icke heller så särdeles lång tid.
Jag anser mig, i sammanhang härmed, böra fästa det HÖglofl.
Ståndets uppmärksamhet derå, att ett ytterligare skäl till antagande af den föreslagna förändringen af §:n förefinnes uti det af 11. o. Ad. fattade beslut, att vid lika röster i pröfnings-komitén den mening skall gälla, som är för den skattskyldige förmånligast.
Denna omständighet synes mig gifva ett bestämdt stöd åt den åsigt att Kronans besvärsrätt bör stå öppen; liksom, i händelse af ett motsatt beslut, det bort vara en oeftergiflig följd, att den skattskyldiges besvärsrätt blifvit i vidsträcktaste mån omhuldad.
Jag fortsätter således mitt yrkande att besvärsrätten, hädanefter som hittills, måtte å ömse sidor stå öppen.
Hr Iteuter svärd:
Jag har endast begärt ordet för att besvara ett yttrande af den siste värde talaren, hvilket synes riktadt mot ett anförande i ämnet, som af mig förut blifvit afgifvet.
Med ”tids-utdrägt”, ifall jag verkligen begagnade detta ord, — ett förhållande, hvarom jäg sjelf är oviss, — kunde jag så mycket mindre afse att i allmänhet lägga något hinder i vägen för den skattskyldigé att sig besvära, sorn min reservation just anger den Önskan, att en hvar, »som lidit eller tror sig hafva lidit orättvisa, bör få sin sak pröfvad i sista instansen genom en för hela riket gemensam myndighet”; utan jag har genom den föreslagna inskränkningen endast sökt förekomma onödiga kostnader för den skattskyldige, hvilka hän visserligen skulle sjelf ådraga sig, men som dock, efter all sannolikhet, icke skulle föranleda till någon lyckad påföljd för honom och således vore ändamålslöst bortkastade.
Här har 240 Den 18 Maj f. m. i visserligen blifvit sagdt, att man i allmänhet icke i Kammarrätten finner dessa besvär vara af den beskaffenhet, att man deruppå behöfver fästa något afseende; men antagligt är, att, om detta förslag blir lag, iangt liera klagomål komma att afgifvas; och jag är öfvertygad derom, att Kammar-Hatten sålunda blir ganska mycket ofverhopad med dylika göromål.
Jag yrkar fortfarande på bifall till den af mig i ämnet atgifna reservation.
Just det af den siste talaren omnämnde förhållande, att framdeles troligen ännu flere klagomal öfver pröfnings-komiténs beslut skulle komma att anföras, gör i mm tanke ännu angelägnare, att beslutet blir fattadt i enlighet med det af mig afgifne förslag.
Ln föreg:de talare äter har påpekat, huruledes det kan hända och troligen händer, att den nya författningen blir uti olika kommuner olika tolkad.
Det är, för sådant fall, särdeles nödigt, ali det finues en conti al-auktoritet, der en praxis kan utbilda sig för elt lika tolkningssätt.
Det är annars sannolikt, att uti 2o olilia pröfnings-komitéer denna författning kommer att, åtminstone lili en början, pa alldeles olika sätt tillämpas.
Då det aidrig kan patvingas någon att anföra besvär, utan detta står i hvars och ens eget fria skön, samt uppbörden i allt fall går för sig efter pröfnings-komiténs beslut, sa har den enskildte icke något men skett derigenom, att denna besvärsrätt star honom öppen, utan det bör alltid vara för honom en fördel.
Att åter Kronan eger denna besvärsrätt är äfven en fördel, just med anledning af dessa olika tolkningar, ty icke kan ett sådant förhållande för det allmänna vara likgiltigt, äfven om man för öfrigt skulle kunna tåla sig vid det tolkningssätt, som egt rum.
Att i afseende ä en sä ny författning, åtminstone till en början, detta tolkningssätt blir skiftande och svälvande är alldeles oundvikligt, äfven om denna författning vore med största sorgfällighet skrifven samt dess sammansättning till alla delar lyckad.
Jag vidhåller det yrkande, som al mig förut blifvit framstäidt.
Om författningen olika tolkas, — ett förhållande, hvilket efter all sannolikhet kommer att ganska ofta inträffa, -— har jag, för nämnde fall, just i den af mig afgifna, Det:det vidfogade, reservation påpekat, huruledes Kronans ombud skall, under de i reservationen omförmäide omständigheter, ega rätt att hos K.
M:ts och Rikets Kammar-Rätt öfverklaga pröfnings-komiténs i ämnet meddelade beslut.
Det är endast i afseende a den påförda bevillning, hvarom alla 8 komitéerna äro ense, som jag anser, att det länder tili föga förman för den skattskyldige, att deruti få söka ändring eller rättelse, enär någon sadan sannolikt aldrig kommer att ega rum.
Den 18 Maj 1.
m 241 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Landtm., att derunder yrkats: af Gr.
Hörner, att 11. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte besluta, det rätt att ölVerklaga pröfnings-komités beslut fortfarande skall medgifvas, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad derom i 122:dra §:n af nu gällande bevilln:s-förordning finnes föreskrifvet, till följd hvaraf §:n skulle till Utsk:t återremitteras, pä det att Utsk:t måtte blifva i tillfälle att föreslå en ny, med detta beslut öfverensstämmande redaktion af §:n.
Härvid anmälde sig och yttrade Gr, Lagerbjelke:
Jag hemställer, om det skall be höfvas, att, i enlighet med den propos., som blifvit begärd af Gr.
Mörner, efter äterremiss uppdraga at Utsk:t att ga i författning om uppgörande af redaktionsförslag.
Om JStändet beslutar att det skall vara på det eller det sättet samt uppdrar ät Utsk:t att dertill göra en redaktionsförändring, sä behöfves, enligt mitt förmenande, ingen äterremiss, utan endast det vanliga protokolls-utdraget.
Han undgår derigenom jemväl utskrifningar af hela diskussionen öfver denna §.
Om det kan tjena till förkortande af ären dets handlägning, sä har jag, för min del, ingenting att erinra mot det förslag, som af Gr.
Lagerbjelke nu blifvit framstäldt.
Exc, framställde vidare, att Gr.
Hamilton hade yrkat antagande af 7 öde §:n i komiterades förslag, dervid dock den derstädes citerade § 88 borde ändras till § 84; att Hr .Reutersvärd hade påyrkat bifall till det i hans reservation framlagda förslag till §:ns lydelse, samt att slutligen Hr Stuart anhäilit om äterremiss af §:u.
Hr Stuart anmälde sig nu och yttrade:
Hå jag med min begäran om äterremiss endast åsyftat att få ifrågavarande förändring åstadkommen genom Utsk:t, och samma ändamål vinnes genom det beslut, uti hvilket Gr:ne Mörner och Lagerbjelke sig förenat, anhåller äfven jag att få instämma uti den propos., nämnde ledamöter yrkat.
Härefter framställde 11.
Exc. propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, skulle besluta, att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad uti 122:dra §:n af nu gällande Bevis-förordning funnes stadgadt, rätt att öfverklaga pröfningskomités beslut fortfarande må medgifvas, samt derjemte anmoda Bev:s-Utsk:t att uppgöra ny, med Ståndets beslut öfverensstämmande redaktion af den ifrågavarande 7lista §:n; och sedan denna propos. blifvit med manga ja jemte ett eller annat nej besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande, 242 Dan 18 Maj f. ni. §§ 72, 73 och 74.
Biföllos. § 75.
Du E. o. Ad. beslutat återremiss af §§:na 30 och 27, torde- det äfven vara lämpligast att återremittera den nu föredragne 75:té §:n. §:n återremitterades. § 76 och Utsk:ts å sid. 42 i Bet:det gjorda hemställan i afseende å en utaf Kiksdags-fullmäktigen Måns Månsson väckt motion.
Hr Stuart: Bev:s-Utsk:t har förhöjt det belopp, som komiléen föreslagit att användas till de kostnader, om hvilka den 76:t:e §:n handlar.