Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle då icke gifvas någon möjlighet for rättsökande parter, äfven uti de från Hofrätterna mest. aflägna orter, att vinna rättelse uti häradsrätternas beslut, utan alt nödgas vidkännas alla de kostnader och svårigheter, som med ändringssökandet i Hofrätten otvifveFhktigt äro förknippade.
En part t. ex. ifrån Torneå skulle då icke förrän uti Stockholm finna någon domstol, som ägde att granska häradsrättens beslut ; och huru mycken svårighet, sorn kan vara förenad dermed att riktigt utföra och bevaka sin talan på en så långt bort belägen ort, der den rältsökande_kanske icke ens äger någon bekant, det är lätt att inse, särdeles som uti vårt land någon behörigen consliluerad advocat-corps ej finnes, till hvilken parter, äfven ulan personliga relationer, kunna vända sig.
Lagmanslätten är en domstol i orten, och der kan parten, utan särdeles kostnad, sjelf, om han så vill, utföra sin sak.
Ifall han ej kan skrifva, möter der vanligen ej svårighet att muntligen få utveckla hvad den ofta nog knapphändiga lillelien blott ofullständigt upptager; och önskar han få vittnen hörda, kan förhöret utan omgång derstädes för sig gå , dervid samma domare, som sedan skall dömma, får sjelf förhöra de åberopade vittnena.
Att det skall innefatta någon vinst för parterna att, i stället för detta rättegångssätt, nödgas anförtro sin talan uteslutande åt ombud, det vågar jag åtminstone betvifla, oell till detta tvifvelsmål har den erfarenhet, jag varit i tillfälle inhemta under den tid jag tjenstgjort i Hofrätten härstädes, gifvit mig grundad anledn., då jag ofta sett de ingifna skrifterna endast innefatta några få räder och blott 4oG D c 11 11 Juli. innehålla t. ex. de orden:
"Jag får å min lnifvudmans v il g - "nar yrka ändring i underrätternas beslut uti allt livad ho”110111 emotgått,” eller något dylikt, lika outveckladt påstående, och föga mera säkerhet för partén torde understundom hafva erhållits, äfven om hans ombud råkat alt vara representant uli något af RiksSt:n.
Ser man på organisationen af första domstolarna å landet, torde äfven, med afseende deruppå, den föreslagna förändringen vara föga af omständigheterna påkallad.
Dessa domstolar äro ej permanenta, och det är derföre endast efter de särskilda tingsterminernas slut, som målen kunna komma från dem till högre domstolar.
Nu befinnes, att utaf de 4o domsagor, som lyda under Svea Hofrätts jurisdiction , ej flera
Un 2 ting om året hållas uti tingslagen inom ?,5 af dessa domsagor, och att utaf dessa 0.5 äro 7, inom hvilka tingslag finnas, der endast ett ting 0111 året hålles Om således R.
St. för närvar, inskränkte sin åtgärd till att, på sätt LagUtsk. uti dess betänk.
JN':o 5y föreslagit, förordna 0111 lagmanstingens hållande 2 gånger om året, skulle jag tro , att klagomålen öfver det uppehåll, lagmansrätterna vålla, skulle blifva till betydligaste delen afhjelpta ; neli erfarenheten af den förökning i målens antal hos Hofra t terna, som, enl. min öfvertygelse, otvifvelakligt blifver en följd af denna förändring, skulle lill en blifvande riksdag kunna tjena till ledning för bedömmandet af hvilka åtgärder, i afseende på inrättandet of nya eller förändrandet af de nnvar. domstolarna, som kunna erfordras, ifall man då finner lämpligt borttaga lagmansrätterna.
På de af mig nu anförda skäl förenar jag irng med deni, som yrka afslag å LagUtsk:s betänk.
Äfven jag får bedja 0111 tillgift för det jag yttrar mig i detta ämne.
Om å ena sidan jag kunde anses dertill obehörig, såsom icke lagfaren, så hör jag dock å andra sidan till deras antal, som hafva egendom, och kan således få äfvensom jag haft rättegångar, hvarföre jag icke är ointresserad i saken , såsom möjligen blifvande rättsökande.
Det synes mig som de herrar, hvilka motsatt sig lagmansrällernas borttagande, likväl något hade frångått sina bestämda åsigter sedan sista riksdag.
Sålunda får jag, hvad Frih. Boye beträffar, anmärka att vid sista riksdagen tog han lagmansrätterna i lifligt försvar och yrkade deras ändamålsenlighet.
Detta hafva vi icke nu hört, utan har Frihtn inskränkt sig dertill, att han hållit sig blott till svårigheten alt , om lagmansrätterna borttogos, målen kunde medhinnas vid Hofrätterna.
Ett skäl liar nu blifvit anfördt för lagmansrälternas bibehållande, nemi. det väntade lagförslagets antagande vid nästa riksdag.
Samma skäl begagnades äfven vid förra riksdagen.
Jag hör visserligen till deras antal, som hoppas, att vi vid nästa riksdag skola D en 11 Juli. 4°7 komina till det målet; men osäkert är det.
Vi kunna få vänta derpå ännu längre, neli emedlei tid är det illa, om vi icke kunna komma till en förbättring, derföre att vi icke kunna få alla förbättringarna på en gång.
Kanske att man, när det blir fråga om att antaga det nva lagförslaget, behagar säga: ’’låtom oss icke antaga allt på en gång, utan litet i sen"der, oell först försöka huru det lyckas, på det vi ej må ”förtaga oss.”
Jag föreställer mig , att om den förändring ägde rum, som nu önskas, jag vågar säga allmänt, då 2:ne föregtde riksdagar uttryckt sin opinion för lagmansrätternas borttagande, så skulle vid nästkommande riksdag erfarenheten kunna vägleda oss i fråga huruvida det vore ändamålsenligare alt Hofrälterna antingen fördelades till provinserna eller förökades med ett större antal divisioner.
Då kunde man, som sagdt är, stödja sig på erfarenheten.
Ur Lefre'11 liar sagt, att folket önskade hafva så beskaffade fora, der parterne sjelfve kunde infinna sig.
Hvad folkets tanke i detta hänseende är, tror jag man kan anse uttryckt i den opinion, som vid riksdagarna och öfverallt yttrat sig för borttagande af den 4;de instansen, nemi. lagmansrätten.
Mörner har i detta hänseende nämnt, alt lagmansrätterna voro i så måtto fördelaktiga för folket, alt parterne der kunde muntligen yttra sig.
Detta gäller endast fördem, hvilka bo närmast till de ställen, der lagmansrätterna hållas.
I Skåne, Halland och Blekinge finnes endast en lagmansrätt likasom en Hofrätt.
De som bo i Blekinge hafva mycket svårt att inställa sig vid lagmansrätten i Lund; och om den hålles i Carlskrona, hafva de, hvilka bo iSkåne, samma svårighet att der infinna sig, för att muntligen utföra deras talan.
Mörner har äfven ur Just.Statsministerns berättelse lemna! den uppgift, att endast -Ijtdel af de mål, som inkomma till lagmansrätterna , gå derifrån lill Hofrätterna.
Jag skulle föreställa mig, att af de 3 ä 4°°o mål, som skola bortfalla, hade kanske hälften aldrig gått ens till lagmansrätterna, om icke den vädjande gjort sig förhoppning att, genom den långa tidsutdrägten med rättegången, kunna göra lagens bud på sitt sätt kraftlöst.
Samme värde talare har äfven sagt, alt om dorus fullgörande föreskrefs såsom villkor för rättigheten att vädja till Hofrätt, vore det att gynna den rika på den fattiges bekostnad.
Jag tror deremot, att det villkor för vadetalans fullföljande, som i detta betänk, föreslås, nemi, att endast i mål, der saken ej går öfver 3oo daler, doms fullgörande skall äga rum, skulle vara alt gynna den rika på den fattiges bekostnad, emedan den fattige i allmänhet måste antagas hafva mindre vigliga mål och endast har mindre summor att processa om.
Derföre önskar jag också återremiss, på det denna skiljaktighet må bortfalla.
Mörner liar slutligen yttrat, att allt vore afhjelpt dermed, att 2:ne lagmansrätter skulle hållas om året; men jag fruktår, att dermcd^ndamålet icke på långt när kunde vinnas; aldra Den 11 Juli. minst skulle derigenom vinnas det ändamål, som Grefven åsyftar, att man kunde komma till erfarenhet om verkningarna af en förändrad domslols-inrättning, innan det nya lagförslaget korame att antagas.
Jag tror, att det för en sådan erfarenhets vinnande vore bättre att helt och hållet borttaga lagmansrätterna, för alt få se hvad verkan det kan hafva.
Jag yrkar derföre och i öfrigt på de grunder, som i den af Frih. Cederström, Anders, afgifna reservation äro anförda, att detta betänk, mätte återremitteras.
Hr von Röök, Gust.:
Jag får endast åberopa den reservation jag afgifvit emot LagUtsk:s betänk., och som åtföljer detsamma.
Om det tillätes mig att uppläsa den, skall R. o. Ad. deraf finna, huru jag motiverat min åsigt och de skäl, som synas mig tillräckligt talande för lagmansiätternas bibehållande.
Ilr von Röök uppläste derefter sin vid betänk, fogade reservation, hvarefter iian fortfor:
I följ l af hvad jag sålunda andragit, tager jag mig friheten anhålla, att LagUtsk:s betänk, måtte återremitteras, på det saken må tagas i närmare öfvervägande, med afseende å hvad nu af flera värda talare blifvit anfördt.
Frågan angide lagmans-och kämnersratteroas indragning har , under en längre tidrymd, varit föremål för så väl enskild som allmän discussion.
Hvar och en, som deltagit i dylika discussioner, bör derunder således redan i detta ämne hafva fattat sin öfvertygelse.
Det är också på grund af denna min stadgade öfvertygelse, jag nu går att härom yttra min åsigt.
Såsom skäl emot den nu föreslagna och af allmänna rösten länge påkallade indragningen af dessa domstolar, har af en värd talare, Frih. Boye, blifvit anfördt, att statsverket derigenom skulle tillskyndas betydliga kostnader, enär ej allenast de nuvar. lagmännen voro berättigade att på indragningsstat åtnjuta ersättning för sina inkomster, utan ock dessutom aflöningen för Hofrälterna måste betydligen ökas.
Jag är visserligen en af de ledamöter utaf Representationen, som ifrigt söka motarbeta all tillökning i folkets skattebördor; men då den ifrågaställda tillökningen afser ett för det allmänna så v i g t i g t föremål, som ett skyndsamt och ändamålsenligt skipande af lag och rätt, kommer åtminstone icke jag all med min röst bidraga , att den skärf af allmänna medel, som till detta maktpåliggande ändamål erfordras, skall undanhållas.
— En annan värd talare, Gr.
Mörner, har yttrat åtskilliga betänkligheter emot lagmansrätternas indragning, hvilka betänkligheter synnerligen grundade sig derpå, att
Hofrätterna härigenom skulle få alltför mycket ökade göromål.
Jag vill äfven medgifva, att har man endast till ögonmärke minskning i öfver-domsto lar - Den ii Juli. lames göromål och dervar. ledamöters tjensteåligganden, höiman visserligen uppresa så många och så stora hinder man kan för den rättsökande allmänheten att få sina mål dessa domstolar underställda; men då man omöjligen lärer kunna påstå, alt sådant med rätt och billighet samt nationens obestridliga anspråk och sannskyldiga intresse öfverensstämmer, torde lika litet en befarad tillökning i öfver-domslolarnes göromål, som en motsedd tillvext i dervar. ernbetsmannapersonal, böra afhålla representanten från att fullfölja den i alla ordnade samhällen erkända grundsats, att hvar och en hör få sina rättsfrågor pröfvade i den ordning lag och författningar förmå, utan några i förväg lagda hinder.
Man har vidare uppgifvit, att följden af lagmansrätternas upphörande skulle vara nödvändigheten att fördela Hofrätterna i Rikets provinser.
Denna följd vore för det allmänna ganska välgörande, och jag kan icke annat än anse det i flerfalldiga hänseenden högst vigtigt, att dessa Hofrätten, som nu äro sammanslagna på några få ställen, varda fördelade i flera särskilda för olika provinser.
Det måste förefalla hvar och en olämpligt, att samma på ett enda ställe stationerade Hofrätt skall i sjelfva verket utgöra 4^5 särskilda domstolar ; och jag tror derjemte, att så väl för domstolens eget anseende, som för göromålens gång och sakernas mer grundade och omsorgsfulla pröfning, det vore nyttigt och nödigt, att dessa 5 eller 4 afdelningar af en Hofrätt utgjorde lika många på särskilda orter inrättade dylika domstolar, hvar och en dömmande i sitt district.
Det skäl, som af Gr.
Posse blifvit uppgifvet, och som äfven vid förra riksdagen begagnades , nemi. att lagmansrätternas indragning, hvars nytta man ej ville bestrida, kunde uppskjutas lills nya lagförslaget blefve pröfvadt och anlaget, kan jag icke godkänna.
Är det fördelaktigt för landet, att lagmansrntterna upphöra, och kunna dessa domstolar afskaffas utan några genomgripande förändringar i vår nuvar. rättegångsordning; så tror jag icke, att man bör afvakta den beklagligtvis möjligen ännu aflägsna tidpunkt, då det nya lagförslaget i sin helhet kan af begge Statsmakterna varda antaget.
Man klagar i allmänhet öfver de nuvar. bristfälligheterna i vår lagstiftning; man yrkar förändring deruti och lagarnas lämpande efter nuvar. tidsförhållanden; men så snart någon förändring föreslås , så snart en utväg anvises att för framtiden afhjelpa de öfverklagade olägenheterna, är man alltid färdig med svaret : ”Vi skola ”vänta, tills vi kunna få alla förändringarna antagna på en ”gång.”
På delta sätt aflägsnar man, så vidt jag kan fatta, den tidpunkt, da hela det nya lagförslaget skall vara antaget. och man tvingar på samma gång nationen att försmäkta under den osäkerhet samt de svårigheter och olägenheter, som den gamla lagen i mångå afseenden medför.
Mörner har anfört såsom ett skäl för lagmansrät9 11. 52 Den ii Juli. lernas bibehållande, att antalet af de i dessa rätter uppskjutna mål vore obetydligt.
Det är dock icke endast lagmansrälternas uppskofs-resolulioner, som i allmänhet föranleda klagomålen och utgöra olägenheterna af dessa med ett oafbrutet och ändamålsenligt rättegångssätt oförenliga domstols* inrättningar, utan största olägenheterna och hufvudsakligaste tidsutdrägten uppkomma af deras sammanträden blott en gång om året.
Cederström har också redan fästat uppmärksamhet på det dröjsmål i lagskipningen, som derigenom måste åstadkommas.
Om antalet af de mål , som af lagmansrälterna uppskjutas, icke är särdeles betydligt , så uro deremot de mål desto flera, hvilka icke i lagmansrätfei na kunna förekomma förrän långt efter den lid då de möjligen i Hofrätt kunnat vara afgjorda, ifall den vädjande blifvit hänvisad directe till sistnämnda domstol.
Jag anser för öfrigt , att conseqvens är en bland de grundsatser, som R, St. städse böra noggrannt iakttaga, och då R.
St. vid 2tne föregtde riksdagar hos K. M. i und. anmält deras beslut, att lagmans- och kämnersrätterna borde upphöra, så bör det äfven vara en af aktningen för R.
St:s tillförene yttrade å - i g t påkallad följd, att samma beslut äfven nu, under helt och hållet oförändrade förhållanden, bör fattas; helst några skäl till afvikande från Ständernes förut i detta fall uttalade mening , såvidt jag kan inse, icke förekomma. R.
St:s Just.ombudsman har nu derjemte upplyst, att de Heste af Högsta
Domstolens ledamöter med några rnodificationer tillstyrkt antagandet af det utaf R.
St. vid 2:ne förflutna riksmöten gillade lagförslaget i afseende härpå.
Man har för öfrigt icke haft någon erinran att framställa emot kämnersrätt er nas indragning.
Det är således verkligen underligt, att man yrkar afslag å ett betänk., som innefattar hemställan om en lagförändring , emot hvilken icke ett enda skäl blifvit uppgifvet eller kunnat anföras.
Jag hemställer derföre till de värda ledamöter, som yrkat afslag å detta betänk., i hvad lagmansrätterna angår, om de icke ville afstå derifrån, och i stället medgifva återremiss af detsamma , på det att man åtminstone må lyckas få kämnersrätterna afskatfade.
Jag har icke nog juridisk kunskap för alt i detaljerna kunna pröfva detta vidlyftiga lagförslag , och *då jag erkänner att det fordrar noggrannt begrundande, har jag för min del ingenting att erinra emot återremiss af betänkandet, hvarigenom Utsk. sättes i tillfälle att i anledn. af de anmärkn.T, som emot detaljerna förekommit , ytterligare granska och jemka förslaget; men jag får* för min del på det högsta bestrida propos. om afslag å det föredragna utlåtandet.
Lika med Hr General Lefre'n skulle jag också önska , att Hofrätterne framdeles kunde blifva fördelade på flera orter i mindre afdelningar; men jag kan icke lika med honom anse , att denna fördel - D c ii ii Juli. nitig kun komma alt beto af Iagmansrälternas qvarståend?.
Den synes mig vara belt och hållet oberoende deraf, oell om lagmansrbitterna nu genast uppliäfvas, så kan man visserligen, dock i en framtid, lika väl fördela Hofrätterna på de särskilda orterna, 0111 sådant finnes tjenligt.
Dessutom får jag äran nämna, att på de flesta orter är en ganska slör del af rättsökande allmänheten ingalunda i tillfälle att vid lagmansrätten, utan stor kostnad, personligen inställa sig.
Förhållandet i lagsagan kring Slockholm är t. ex., alt någon gång hålles lagmanstinget i Stockholm, men ofta i andra städer, såsom Nyköping, Norrtelje o. s. v. Detta gör att man ofta har 12 a 14 mils resa till tinget, hvarföre det blir nödvändigt att der hafva ombud, utom för dem som bo i den ort, der tinget hålles.
Det är således blott en ringa del af den stora allmänheten, som der personligen infinner sig, så att muntligt föredrag sällan kan äga rum.
Gr. Mörner* statistiska uppgifter styrka mig ännu iner i min öfvertygelse om behofvet af lagmnnsrätternas snara afskaffande j ly just af det förhållande , att utaf de 5ooo mål , som vädjas till lagmansrätterna, endast en ringa del fullföljes i Hofni!terna, kan man finna, huru stor olägenhet lagmansrätterna göra den rättsökande, i anseende lill de medel de lemna åt den processlystne att draga ut på tiden, innan lian gör rätt för sig.
Om lagmansrätterna med de villkor, sorn af LagUtsk. vid förra riksdagen föreslogos, nu blefvo indragna; så blefve följden den, att alla de mål, hvilka icke fullföljas från lagmansrätterna, genast afslutades, och den rättsökande icke uppehölls i utbekommande af sin rätt, såsom nu är fallet, i följd af lättbeten att draga målen till lagmansrätts samtida pröfning.
Dessutom bänder ofta, att lagmans!ätten upphäfver häradsrättens beslut, och den part, sorn derigenom finner att lian har sådana skäl för sitt påstående, sorn han kanske aldrig anat, får sålunda anleda, att ända till högsta instansen fullfölja ett mål, som, ifall lägmansrälten ej funnits, bade fått bero vid häradsrättens dom.
Just detta gör, att jag tror ännu flera mål ingå till öfverrätterna vid närvar, förhållande, än de skulle utgöra, om lagmansrätterna voro afskaffade.
Det är på dessa skäl jag anhåller om åtel remiss, men icke kan godkänna alsing å delta betänkande.
Det skulle dessutom vara ineonseqvent af Ständerna att 1111 afstå ett förslag, som vid aine riksdagar ansetts behöfl.igt; och det skälet, att vi vid nästa riksdag hafva att förvänta del nya lagförslaget, är icke så tillförlitligt, att vi derpå kunna grunda ett beslut alt nu uppskjuta afgörandet af frågan 0111 lagmansrätternas upphäfvande ; ty jag hemställer , 0111 det är möjligt att, äfven med förutsättning af det nya lagförslagets öfverlemnande lill Ständerna vid nästa riksdag med en K. propos., kunna med någon säkerhet berak 11a , huruvida Sländerne finna detsamma vara i sådant skick, att det kan antagas, eller huruvida det icke pröfvas nödigt att åter nedsätta De n ii Juli. en commission för att göra jemkningar deri, samt huruvida icke sålunda frågan kan uppehållas mångå riksdagar.
Denna fråga har redan i 3o års tid blifvit utdragen , och den kan måhända ännu l äcka 3o år, hvarunder man vid hvarje riksdag kunde upprepa det skälet, att det generella lagförslaget vore att förvänta vid nästföljande riksdag, och derföre de partiella förändringarna borde fördröjas.
Detta kan jag dock för min del ej anse såsom ett tillräckligen gilltigt skäl för att derpå grunda något beslut.
Sedan jag anmälte mig, har jag blifvit af Frih. Cederström, Thure, Frih.
Raab och Hr Stuart förekommen i det mesta jag ville yttra.
Jag har således blott iinga att tillägga.
— Hr Stuart har redan emot Gr.
Mörners anförande erinrat, att den hufvudsakliga olägenheten af lagmansrätlerna icke ligger i den mängd af mål, som der blifva uppskjutna, utan just deruti, att en så stor mängd af mål genom dessa domstolars tillvaro måste uppehållas en längre tid utöfver den, som annars fordrades att få dem afgjorda.
Della skäl anser jag i hög grad förtjena uppmärksamhet, och Gr.
Mörner har bekräftat denna olägenhet, just genom uppläsning af den statistiska uppgiften, att omkring hälften af de mål, som inkommit till lagmansrälterna, har derifrån ingått till de högre rätterna.
En värd talare har såsom skäl för lagmansrätternas bibehållande andragit, att allmogen skulle sjelf önska alt hafva en domstol i andra instansen bland sig.
Hvaraf känner den värde talaren denna allmogens önskan?
För Ulin del kan jag icke finna, att man har någon säkrare norm att bedomina en sådan önskan, än allmogens egna fullmäktiges eller BondeSt:s vid riksdagarna afgifna utlåtin, och då detta BondeSt., hvars ledamöter åtminstone i fråga om rättegångar icke äro så alldeles okunnige, att de ej någorlunda känna proceduren både i öfver- och underrätter, vid flera på hvarandra följande riksdagar, nästan enhälligt yttrat sin tanke om nödvändigheten af lagmansrätternas anskaffande, såsom medel till en bättre lagskipning; så tror jag, att dessa ombuds röst möjligen kan motsäga den värde talarens åsigt 0111 folkets önskan i detta fall.
Olägenheter kunna visserligen uppstå äfven af denna reform; men det finnes troligen ingen sådan, vid hvilken icke olägenheter af något slag förekomma, och den hufvudsakliga frågan synes endast kunna vara, antingen fördelarna eller olägenheterna äro öfvervägande.
Vid hedömmandet deraf måste man, såsom jag nyss sade, väl göra något afseende på hvad som blifvit anförd t af de personer, eller den del af folkets ombud, som saken närmast rörer.
H. Ex. Hr Just.Statsministern har här yttrat sin tanke mot LagUtskrs betänk., eller för lagmansrätternas bibehållande.
Jag för min del beklagar, alt vi fått höra ett sådant Den ii Juli.
4*3 yttrande frän denna höga embetsman, emedan det ger anJedn. till den misströstan, att saken måhända icke heller denna gång skall vinna bättre framgång hos Styrelsen än tillförene.
Må det likväl tillåtas mig att yttra det hopp, att om betänk, återremitteras, och då det återkommer i hufvudsaken, det af R.
St. bifalles.
H. Ex:s i detta fall så vigtiga tanke må kunna justeras vid närmare inhemtande af Representationens vid så många på hvarandra följande riksdagar uttryckta beslut.
Svagheten af det skäl H.
Ex. anfört emot. lagmansrätternas upplnifvande har redan af några talare blifvit vidrörd, och det är af den beskaffenhet, alt det omöjligen kan hålla stånd.
Vid den ena riksdagen efter den andra säga de representanter, som icke vilja hafva reformer: ”Vi skola icke vidtaga den eller den partiella reformen, der”före alt vi vid nästa riksdag få företaga hela lagförslaget, ”och man icke bör lösrycka vissa delar deraf;” men då man motionerar hela lagförslaget, säga de, att det icke går an att antaga allt på en gång.
Sålunda bringas saken i beständig cirkelgång.
Jag tror i öfrigt , att R.
St. hafva många skäl att ej låta de ärenden, som äro under deras behandling, blifva hvilande endast i förtröstan på gifna löften om hvad i framtiden skall ske, och att de ledamöter, hvaraf Ministeren nu utgöres, svårligen kunna ingå någon proprie borgen för hvad inom feni år kan inträffa från Regeringens sida.
Det har varit intressant för mig att höra de värda ledamöter, som talat till försvar för Utsk:s betänkande.
Jag bekänner likväl, att sedan jag i mitt yttrande hade framställt a:ne frågor — den ena om formen och den andra om saken, — så hade jag verkligen väntat, att desse herrar icke skulle alldeles förbigå frågan om formen.
Jag har haft äran erinra derom, att då Lagcomiteen föreslog lagmansrätternas afskaffande, så föreslog comite'en tillika en förändring i Hofrätternas organisation.
Jag anmärkte felaktigheten af att lösrycka dessa frågor från hvarandra, att'afgöra den ena, innan den andra kan afgöras.
Detta är likväl ett ganska vigtigt skäl, och jag förundrar mig således öfver, att de herrar, som talat för betänk., icke alls brytt sig om att upptaga detsamma, äfvensom jag förundrar mig öfver, att Utsk. i dess betänk kunnat låta denna omständighet undfalla sig.
Jag är också öfvertygad , att om Utsk:s betänk, nu hade upptagit den ena frågan i ett sammanhang med den andra, på sätt som ämnet verkligen fordrar; så hade icke blott jag, utan äfven andra ledamöter talat ur annan synpunkt än nu.
Vi hade då insett möjligheten af att icke belasta domstolarna, och att icke — jag begär herrarnes uppmärksamhet derpå -— just genom nu ifrågavar. förändring komma till det olyckliga förhållande, som nu anföres såsom ett skäl för förändringen.