Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore väl möjligt att rättelse lill en del skulle kunna vinnas och bevillning påläggas kapitalisterna, och nedsättning från 5 till 4 proc. ega rum.
Jag torde dock få fästa Hr Rosenblads upmärksamhet deruppå, att penningen är en vara, hvars värde är beroende på dess mer eller mindre åtkomlighet.
I närvar, stund är kändt, att fastän Bevillms-förordn. föreskrifver att bevilln:s-afdrag skall ega rum vid län å 6 proc. ränta, månget lån, då mindre god säkerhet lemnäs, i alla fall utgår, utan att bevilln:s-afdrag eger rum.
Delta torde naturligtvis ändå mer blifva förhållandet om proc. sattes lägre, och sålunda det afsedda ändamålet icke fullt vinnas.
Jag uprepar i alla fall, det jag tror att Bevilln.Utsk. icke kan uptaga denna fråga.
Hr Aminoffs anmärkn., ber jag att få fästa upmärksamlreten deruppå, att i andra mom. står: ”gitter ej långifvaren med sådant qvitto eller annat laga bevis styrka”.
Domstolen har nu, såsom Hr Aminoff sjelf sagt, ansett denna påskrifning på sedeln såsom ett laga bevis.
Det är ju sålunda ett prejudikat, och till följd deraf torde kanhända den rättelse, som Hr Aminoff förordat, icke behöfvas.
Jag har redan i mitt första yttrande anfört, hvad jag tror svårligen kunna vederläggas, att då 1848 års Bevillmsförordn. till alla delar uphör med detta år, i händelse Ständerna nu stadga en ny Bevillms-förordn., och då Utsk., enl. nu gällande grundlag, eger rättighet och pligt?
att föreslå grunder till en ny Bevillms-förordn. hvilken ehvad den innefattar de grunder, som funnos i gamla författningen eller icke, dock utgör ett nytt förslag, hvilket till alla dess delar bör utgöra föremål för Ständernas pröfning, derom hvarje Stånds-ledamot är berättigad att göra de anmärkmr han för godt finner, sä tror jag mig vara oförhindrad att göra anmärkmr i denna §, och underställer Hr Frih. o. Landlm:s pröfning huruvida Den 14 Maj f. m. 445 jag icke dertill har laglig rätt.
Jag ber äfven att få nämna att risquen af att förändra denna § icke är serdeles stor, ty många punkter lärer det nog icke vara bland dem, som äro bibehållna bell och hållet lika med förordnm, och i afseende på hvilka icke någon motion har blifvit väckt, derom fråga nu skulle kunna upsla att göra någon förändring.
Serskilt vill jag i anleda, af hvad Gr.
Ugglas anfört, yttra att jag visserligen inser olägenheterna af det sätt alt utkräfva skatt af kapitalerna, att nemi. afdrag sker af den ränta, som gäldenären betalar, i st. f. alt den borde ske genom Statens upbördsmän, lill följd hvaraf också jag ganska väl vet att för lån på 6 proc., på den tid de voro allmännare, sällan detta afdrag egde rum, ulan ali fordringsegaren ofta nog begagnade sig af gäldenärens behof för att tvinga honom att icke bry sig derom.
Ulsk. icke velat fästa afseende på min motion att söka bereda tillfälle för en framtid att få en riklig inkomst af kapitalerna, della mål hvartill det allmänna beskattnings-syslemet inom hela verklen bör sträfva, och som utgör ett bland de vilkor de lagstiftande makterna äro skyldiga de fattigare klasserna inom landet alt upfylla, att nemi. icke ensamt kasta bördorna på dem utan äfven låta dem delas af de rikare klasserna, som bestå af kapitalister, hvilka kanske i högsta grad hafva behof af Statens skydd, då, säger jag, detta förslag likväl vann så litet bifall inom Ulsk., att det sökte en förevändning för att afstyrka detsamma deruti, alt det skulle strida mot Ständernas rättighet all begära en sådan undersökning af K. M., och sålunda jag vågar säga det ehuru sjelf motionär, så oförtjent lemnades utan upmärksamhet, må det ursäktas mig, om jag söker tillvägabringa någon rättvisa i detta fall, förnyande, med öfverlemnande åt Hr Hr Frih. o. Landtm, formfrågans afgörande, min anhållan om propos. på återremiss af denna §.
Jag bestrider ingalunda Hr Rosenblads rätt att göra förslag till ändring i Utsk:s framställning, utan påstår endast att då Bevilln.Utskrs förslag är af 3 Stånd antaget, är gifvet, att Utsk. icke, på grund af återremiss från ett Stånd, kommer att frångå det beslut det förut fattat, och att sålunda en återremiss, åsyftande den förändring Ilr Rosenblad föreslagit, till intet tjenar, hvarföre jag bestrider densamma, och önskar bifall till §:n. Gr. Mörner:
Genom nu gällande Bevilln:s-författn. är visserligen ett afdrag till förmån för låntagaren medgifven, när räntan är satt till 6 proc., men att utsträcka detta stadgande ytterligare till hvad räntefot, som än må vara bestämd, och att såmedelst Staten skulle lägga sig emellan enskildes aftal sins emellan till förmån för den ena eller andra, är något i och för sig sjelft så oformligt, att det förvånar mig, att i den delen något förslag här har kunnat blifva framsläldt.
Staten har dessutom deraf icke den minsta inkomst.
Om Hr Rosenblad hade föreslagit att alla skuldsedlar skulle vara skrifna på chartor, så hade han möjligen derigenom belagt kapitalerna med afgift, men att på af honom föreslaget sätt lägga sig emellan enskildes aftal och förringa kraften deraf, synnerligen dä redan den enskilde, i den lägre räntefot han förklarat sig villig att vidkön’ 446 Dea 14 Maj f. m. nas, har medgifvit en billig lindring, kan jag för min del icke finna skäligt, och anhåller derför om bifall till denna §.
Jag anhåller att få fästa upmärksamhetcn uppå, att i bevillningsfrågor har hvarje
Stånd veto; att om tre Stånd bifallit denna punkt, densamma derigenom icke är afgjord, utan att, i den händelse R. o. Ad. skulle gilla min tanke, frågan kan komma under förstärkt Utsk., och min åsigt då, i händelse detta Utsk. skulle anse den billig och rättvis möjligen kunna göra sig gällande.
Då jag förra gången hade ordet erinrade jag mig icke att §:n var af 3;ne Stånd bifallen, hvarigenom den sålunda icke kan förändras, och afslår nu frän mitt yrkande om ålerremiss; anhållandcs blott att mitt yttrande mätte så i prot. qvarstå.
Landtrms härefter till bifall å ifrågavar. §§ gjorde propos:r, hvilka framställdes serskildt för hvarje §, besvarades, ifråga om 30, 31 och 32 §§, med enstämmigt ja, och ifråga om 33 § med starka ja blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklara de det han funnit ja öfvervägande.
Jag vill icke besvära med votering, men får mot detta R. o. Ad:s beslut anmäla min reservation. § 34.
Ridd.Sekret, tillkännagifvit att denna § blifvit af de öfriga RiksSfin bifallen, yttrade Frih.
I denna § är en ändring vidtagen, den nemi. att folkskole-kassorna äfven äro befriade från bevillms-afdrag.
Detta bör R. o. Ad. veta, för att, vid beslutande af samtycke dertill, det ej må ske i tanka att §.n är lika med hvad den förut varit, enär ändringsorden ej äro, på sätt eljest vedertaget varit, med kursif stil tryckta.
Förändringen är i sig sjelf riktig och god, jag tillstyrker den således; men har velat uplysa förhållandet härmed, på det att icke något klander mätte drabba Exp.Utsk. för ofvanberörde felaktighet vid tryckningen, ithy att Bevilln.Utsk., troligtvis i akt och mening, att det skulle blifva bättre gjordt, förbehållit sig ali fä läsa korrekturen på betänk. R. o. Ad. biföll ifrågavar. §. § 35. lindert.
Ridd.Sekret, tillkännagaf att Preste- och BondeStm bifallit denna § samt BorgareSt. med bifall till 1,3, 4 och 6 momme deraf återremitterat 2 mom. jemte det i Utsk:s betänk, pag. 23 förekommande yttrande om Hrr Rosenblads och Bergmans motioner.
Jag anhåller att fä momenlsvis framställa några anmärkmr. l:o
Mot första morn., som stadgar 15 proc:s bevillning af det belopp utaf Privatbankers afkastning räknadt efter kontant inskjutit kapital, hvartill behållningen för året, sorn öfverstiger 6 för hundradet, upgår.
Den 14 Maj f m.
447 jag får underställa R. o. Ad. om, då della enskilda stadgande Wolt gäller för Privatbankerna och icke för andra aktie-inrättningar, del kan anses öfverensstämma med billighet och rättvisa.
Det är kändt, att inom det ena af sjöförsäkrings-bolagen för några år sedan gafs- på få år 100 proc. i utdelning.
Om så skulle ske ännu en gäng, komme de att helais 5 proc. då Privatbankerna finge betala 15, om de gåfvo t. ex. 10 procts utdelning.
Men bär finnes en annan stor obillighet i 2:dra morn., som stadgar att bevillning skall utgöras af aila öfriga aktie-bolag, associationer, societeler, verk, hypollieks- och alla andra allmänna inrättningar med fem proc. af utdelningen.
Der är icke undanlag gjordt för sådana inrättningar, sorn hafva vida mindre än 5 proc. R. o. Ad. har nyss genom bifall till 33:dje § befriat enskilda kapitalister, som icke draga mer än 5 proc:s ränta af sina kapitaler, från all bevillning.
Är det dä billigt att af deni, som knappt hafva 1 proc, och sora npoffrat sina kapitaler på stora nationella företag, såsom t. ex. af Götha kanalbolag, taga 5 proc.
BorgareSt. har i afseende på delta andra mom. beviljat återremiss, under yrkande att de aktie-bolag, hvars utdelning för år icke öfversliger 3 proc. eller åtminstone 1,] proc. af kapitalet må befrias från bevillning.
Jag skulle för min del äfven tro, alt lista mom. borde återremitteras, äfvensom ock det 4:de, ty jag anser det vara obilligt att ett sådant verk som Jernkont., som icke gifver utdelning af sina öfverskott, utan använder dem till fördel för den för riket så vigliga jernhandteringen, skall betala bevillning, men dä ingen bruksegare derom framställt något yrkande, så skall jag likväl låta min röst Jalla.
Den heder, som Bevilln.Utsk. vid sisth riksdag visat Privatbankerna anser jag vara ganska oförtjent.
Dessa inrättningar äro ensamne belagde med en bevillning af 15 proc. på den inkomst, som öfversliger 6 proc.
Jag kan icke inse något skäl hvarföre de skulle sättas i annat förhållande än andra aktiebolag och associationer.
Om alla andra bolag voro belagda med lika stor bevillning, så vore icke skäl till annan anmärkn. än att en sådan bevillning är för hög, men då det endast är Privatbankerna, som dermed äro besvärade, så ger det anledn. till ganska många andra anmärkmr, hvilka också säkerligen inom Utsk. blifvit framställda, fastän Utsk. icke derå fästat afseende.
Då jag förmodar att icke Utsk. heller fäster afseende på hvad jag i detta afseende yttrat, yrkar jag återremiss, endast ur den synpunkten, att när frågan återkommer lill R. o. Ad:s pröfning, morn. då må kunna afslås.
Dä man känner att det finnes andra bolag, som hafva högre utdelning än Privatbankerna t. ex.
Ängbåtsbolagen, så synes det vara besynnerligt, att Privatbankerna blifvit ihågkomna med 15 proc., under det att andra hlott betala 5 proc. af utdelningen.
Jag instämmer i den siste värde talarens anmärkn. och begär återremiss af denna §.
Jag var icke på min plats då Hr Rosenblad talade och kan således möjligen hafva missförstått honom.
Jag tyckte dock att han gjorde en jemförelse mellan Pri - 448 Deri 14 Maj f. m. valbanker och Sjöförsäkringsbolag.
Om så var synes mig jemförelsen vara oriktig, enär Privatbankerne, så osäkra de än må vara, icke skäligen kunna sammanliknas med Sjö-försäkringsbolagen.
Hvad frågan om de olika afgifterna från särskildta slags bolag beträffar, så anser jag R. o. Ad. böra behandla denna inkomslfråga på samma säll som andra dylika, nemi. så, att en hvar betalar i den mån han vinner.
Dä lärer det icke vara rätt att somlige gifva högre och andra ringare bevillning utan lika afgift bör vara gällande för dem alla.
Lägger raan progressiva afgifler på högre inkomster af bolag, likasom man lägger dylika afgifler på högre inkomster af löner, så må sådant ske, intilldess man uphäfver dem för embetsman; men dock i lika förhållande för det ena slaget af bolag, som för det andra.
Då jag reserverat mig mot l:a mom. af denna § får jag förklara att jag fullkomligen instämmer i de anmärkmr, som mot denna höga beskattning äro gjorda.
Hvad jag synnerligen härutinnan fäster mig vid, är den väld, som genom denna beskattning uttrycker sig mot en serskild näringsgren.
Hela för* fattningen igenom utgör 5 proc. den bevillning, som pålägges.
Några undanlag finnas af dem, som erlägga bevillning under denna siffra, men öfver skattar ingen.
Vid förliden riksdag fastställdes denna bevillning af 15 proc. till följd af den afundsjuka, som Privatbankernas stora behållning förorsakade.
Jag motsatte mig detsamma då och gör det äfven nu.
Jag anser att derest icke rättvisa följes, derest icke den ena skall skatta lika med den andra, och derest hvarje näringsgren skall hafva att frukta, att om den för Ständerna blir misshaglig, af dem genom hög beskattning kunna strypas och förstöras, sådant icke kan annat än i högsta grad verka vådligt på industriens utveckling.
Det är i sådant afseende jag instämmer med dem, som yrka återremiss af denna punkt. R. o. Ad. ansåg de emot denna § gjorda anmärkn. föranleda till densammas återremitterande. § 36.
Sedan undert. Ridd.-Sekret, tillkännagifvit att de öfrige RiksSfin bifallit denna §, blef densamma äfven af R. o. Ad. bifallen. § 37. Undert.
R idd.-Sekret. tillkännagaf att äfven denna § blifvit af de öfrige RiksSfin bifallen.
Denna § kan jag icke till dess syft ning gilla, och anhåller derföre att R. o. Ad. ville återremittera densamma, på det att Utsk. måtte taga den i närmare öfvervägande, och R. o. Ad., ifall saken i samma skick återkommer, blifva i tillfälle att fatta ett beslut, som möjligen kan föranleda till förändring af denna §.
Afgiften, som lägges på karaktersfullmaktcr är egentligen - Den 14 Maj f. m. 449 ligen efter mitt omdöme till sin syftning en inskränkning i Konungamaktens praerogativer, och hufvudsakligen derföre yrkar jag dess afskaffande sä vidt ske kan.
Jag anhåller om upläsning af den reservation jag mot Utsk:s beslut uti förevar. § afgifvit.
Sedan ifriigavar. vid Utsk:s lietänk. fogade reservation blifvit upläst, anförde Gr. af Ugglas:
Uppå de uti min reservation anförde skäl anhåller äfven jag om återremiss af denna punkt, ehuru jag visserligen icke tror att Utsk. kommer att fatta elt annat beslut.
Jag får likväl upgifva att tankarna i detta fall tyckas hafva blifvit förändrade sedan sista riksdag, då det icke var med serdeles stor majoritet inom Utsi;., som denna § blifvit bibehållen.
Inkomsten af denna bevillning utgör äfven i riksstaten endast 1,904 r:dr.
Saken i och för sig sjelf är sålunda en obetydlighet och är endast en principfråga.
Då jag anser principen vara fullkomligt oriktig, och då möjlighet torde kunna vara, alt genom en votering i förstärkt Utsk. kunna fä denna § borttagen, önskar jag återremiss af den samma.
Lyckligtvis har man genom erfarenheten vunnit den öfvertygelse, att sanningen sent omsider, huru länge än dermed må dröja, skall uttaga sin rätt.
Allt hvad Gr. af Ugglas i sin reservation anfört mot den ifrågavar.
§:n öfverensstämmer så fullkomligt med sanningen, rättvisan och med naturen af ett monarkiskt samhällsskick, alt man förgäfves kan motsäga detsamma.
Jag hoppas således att de sanningar, hvilka nu blifvit i reservatio nen uttalade, omsider skola så göra sig gällande, att den majoritet, som ännu finnes qvar i Bevilln:sUtsk., slutligen skall öfvergå till minoritet, samt att §:n således skall af Utsk. sjelft varda utesluten från Bevilln.Förordn., och jag eger det hoppet att, om än så icke, i följd af en återremiss, blir händelsen, det dock skall blifva möjligt att inom förstärkt StatsUtsk. vinna målet, emedan den ifrågavar. §:n aldrig bordt i Bevilln.Förordn. vara uptagen.
För min del kan jag icke vara af den mening, att Ståndet bör besluta en återremiss af denna §, synnerligen då en ledamot af BevillmsUlsk. har sagt det vara föga sannolikt att något dermed vinnes.
Jag tror så med, och hvartill det då skulle tjena att, på sätt han åsyftat, åstadkomma en votering i förstärkt StatsUtsk., förmår jag icke inse.
Hvad den reservation angår, som här blifvit upläst, sä vore mycket derom att säga.
Erkännes väl en menniskas värde derigenom att han erhåller en karaktersfullmakt?
Om så icke är, torde det medgifvas att det är fåfänga som ligger till grund för sträfvandet efter dessa karaktersbestämningar, och då anser jag att den, som har denna fåfänga, gerna kan något derför betala.
Jag finner för min del icke den bevillning, som är dem ålagd ”så rättsstridig,” så ”fullkomligt stridande mot det monarkiska samhällsskicket”, att jag anser en förändring i nu gällande G H. 29 450 Den 14 Maj f. m.
Bevillms-förordn. oundvikligen nödvändig.
Jag skulle likväl måhända icke motsätta mig återremiss, om något kunde vinnas, men med den kännedom jag tror mig hafva om de öfriga Ståndens tänkesätt i denna fråga, sä får jag för min del afstyrka återremissen och anhåller om propos. till bifall af §:n.
Jemte det jag till alla delar instämmer i hvad Gr. af Ugglas yttrat, anser jag för mindel att den af Gr.
Sparre gjorda framställning icke vill hålla rätt streck.
Han nämnde alt den, som har denna fåfänga, han må också betala.
Jag instämmer fullkomligt i denna åsigt, såvida Hr Gr:n nöjaktigt kan förklara, att all annan fåfänga kau borttagas genom betalning af penningar, men sålänge den satsen qvarstår att detta icke går an, så mäste det vara stridande mot den monarkiska principen att belägga med skatt det som utgör enda medlet för en Konung till belöningar i ett fattigt land.
Dessutom tillkommer med dessa befordringar, som icke lemnäs pä Stal, ett förhållande, som icke sällan inträffar, och sorn förtjenar att tagas i betraktande, nemi. att oftast de, som hugnats med sådana karaktersfullmakter, straxt, eller snart nog erhålla företräde lill samma grad på stat, till hvilket de efter den förut erhållna fullmakten hafva lättare, än innan de densamma erhållit.
Under antagande af och hopp om, att sådana grader alltid rättvist utlemnades skulle jag tro det vara obilligt och orimligt att för en rättvist bevisad nåd, man skall vara tvungen att betala skatt.
Denna § torde alldrig i Bevilln.-förordn. varit intagen, och det torde icke vara så alldeles omöjligt att få reda på huru den kommit dit, då man tänker sig tillbaka till gamla förhållanden.
Jag fruktar att den ditkommit genom partiåsigter, och tror att det vore tid på att den uteslötes genom förnuftets hjelpredor.
Jag yrkar återremiss af denna §.
Jag instämmer till alla delar uti Ilr Gr. af Ugglas reservation, som nu för R. o. Ad. blifvit upläst.
De skäl
Som blifvit anförda emot denna reservation kan jag ej gilla, emedan de äro bygdå på en oriktig grund.
Uti ett så fattigt land som Sverige, återstår för Konungen då Han vill belöna förtjensten, och är i saknad af ledigvarande embeten på stat, ej annat, än att genom tilldelande af högre värdigheter och Ordnar visa Sin välvilja mot förtjente och aktade medborgare.
Och då dessa nådebevisningar skett med rättvisa, bör nationen vara tacksam mot Konungen, som med så mycken urskillning lemnat desamma, till upmuntran och belöning för förtjensten.
En värd talare har yttrat, att den, som åslundar en utmärkelse, gerna må derföre betala en högre afgift.
Häruti instämmer jag, så framt utmärkelsen skett på den belönades egen begäran då han ej nog tillräckligt kan beskattas.
Min tanka är dock den, att om någon vore så djerf och vågade begära en belöning, en utmärkelse blefve följden deraf, att lian finge intet, och detta allt med rätta.
Men om utmärkelsen skett utan den belönades egen vetskap, så är det orättvist att derföre skattlägga honom, eller med andra ord, den K nåden.
Den 14 Maj f. m. 451 Hela elen afgift, sorn utgår efter 37 § af Bevilln.-förordn., utgör ej 2,000 r:dr b:cd, och (let är i sanning småaktigt af Ständerne, alt för denna lumpna summa söka förhindra Konungamaktens prerogaliver, att belöna förtjenster.
Jag anser att hela denna § bör utgå från Bevilln.-förordn. men om sådant icke kan medgifvas, åtminstone 2:ne mom. af denna § såsom numera ganska litet inbringande till Statsverket.
På de af mig nu anförde skäl, får äfven jag vördsamt anhålla om återremiss af denna § uti Bevilln.-förordn.
Om icke mitt minne felar alltför mycket så har delta Stånd vid 2:ne föreg:de riksdagar återremitterat ifrågavar:de § i Bevilln.-förordn., och sedan ogillat densamma, ehuru genom votering i förstärkt StatsUtsk. §:n blifvit qvarstående.
Jag skulle således anse Ståndet handla inkonseqvent om det nu blott af den orsak, som Gr.
Sparre anfört, nemi. det ringa hoppel om framgång, icke återremitterade utan tvertom bifölle §.
Vill man utgå från den grundsats, sä skulle man af samma skäl, som nu blifvit lagda lill grund för bevillning af karaklersfullmakter, jemväl kunna uprätta en hel beskattningstariff för ordnar, i den mån Konungen dermed behagar utmärka
Sina undersåtare.
Annu har likväl icke begreppet om utmärkelser af detta slag kommit derhän, att man ansett Kommendörer och Riddare pligtige i denna deras egenskap betala bevillning, och när man det icke gjort, så synes det mig vara lika litet skäl att erlägga bevillning för en utmärkelse hvarmed man på annat sätt af Konungen blifvit hedrad.
Jag fortfar att anhålla om återremiss af denna §.
Jag instämmer med den siste värde talaren och torde få fästa upmärksamhelen deruppå, att det icke allenast vore inkonseqvent, ulan att Ståndet skulle synas genom att icke återremittera denna § hafva öfvergifvit den princip, att i detta fall häfda Konungens rätt, ty derom är egentligen frågan.
Det är nemi. gifvet, att genom denna beskattning kunna Sländerna helt och hållet fråntaga Konungen all belöningsmakt.
Denna makt är Honom visserligen gifven enl. grundlagarne, men om man pålägger denna utmärkelse en sådan skatt, att ingen utom de rika mäktar erlägga den, så antingen utestänger man Konungens röst, eller ock monopoliserar man utmärkelserna till förmån för de rika, och detta torde väl icke öfverensstämma med nuvarande lids anda.
Jag fortfar att yrka ålerremiss af hela denna artikel, cl. v. s. såväl af den 37 § som den dermed sammanhang egande 38:de. Gr. Sparre:
Om det vore en inskränkning i Konungamaktens prerogativer, att lägga bevillning på sådana utmärkelser, hvilka det beror af Konungens nåd att utdela, så skulle Ständerna icke heller kunna med charta sigillata belägga Riddarebref, och fullmakter på befordringar de der också kunna anses vara bevis af Konungens nåd.
Jag anser att Ständerna, utan inskränkning i Konungens prerogativer, ega rättighet att bestämma bevillning.
Man må icke förblanda sådana saker.
Jag uprepar hvad jag redan 'har 29* 45 2 Den 14 Maj F. m. sagt, att nemi. icke något vinnes med en återremiss.
Vi få nog ändå många voteringsämnen i förstärkt StatsUtsk. och jag ser icke att Ståndet vinner någon ära genom att envist vidhålla en sats, som
Ståndet har funnit icke gillas af representationen i allmänhet, isynnerhet då, man må säga hvad man vill, det egentligen rörer en beskattning på fåfängan.
Konungen eger ovilkorligen rättighet att bevilja sådana nädebevisningar, men den som eftersträfvar dem, han må gerna derföre erlägga någon afgift.
Jag anser representationen ingalunda hafva gått för långt då den infört ett dylikt stadgande.
Jag kan icke heller denna gång ingå på hvad den siste välde talaren yttrat.
Något skäl för alt bibehålla den, enl. min tanka, oriktiga bevillningen på karaktersfullmakter, derföre att vi hafva en annan slags bevillning, som, enl. min tanka, icke är rättare, kan jag icke finna.
Den borde icke finnas den heller, men efter den finnes, så må det vara en sak för sig.
Här är yttradt, alt icke något skulle vinnas genom en återremiss, detta är dock problematiskt.
Genom att återremittera denna § vid hvarje riksdag då denna fråga förekommer, skulle man dock kunna vinna något dermed, nemi. om två Stånd stanna mot två, så kan frågan blifva föremål för förstärkt StatsUtsk., och dessutom kunde ock hända, all vid någon kommande riksdag så väl Bevilln.Utsk., som Ständerne borttogo denna orimliga bevillning, då man, såväl hvad Ständerna som Utsk. angår, finge tacka Gud för hvarje dag man blifvit klokare.
Jag vill endast fästa mig vid Hr Gr.
Sparres yttrande, i afseende å charteringen, såsom enligt min tanke orimlig, i synnerhet för tilldelande af ordnar, Adelskap, Friherrlig och Greflig värdighet.
Också har förändring häruti vid föregående riksdagar blifvit väckte, så inom R. o. Ad. som och genom Bevilln:sUlsk. , men allt utan nödig rättelse.
Dessa sistnämnde afgifter erläggas dock blott en gång, och kan således hafva något stöd för sitt bibehållande, ehuru till ett betydligare mindre belopp, då deremot bevillningsafgiften för karaktersfullmakter utgår årligen så länge den karaktiserade personen lefver.
Denna slags bevillning bör afskaffas.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavar. § ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja, hvarefter II.