Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sannt, att vilkoren voro måhända för mycket bestämda; men gifves det väl inom oss, gifves det väl inom allmänheten någon så okunnig, att han icke inom sig tanker, att om icke olyckan varit, att fullmägtige personel! icke varit nöjda med låpet, hade lånet längesedan va - Den 9 Mars e. ra. i33 rit upptaget?
Detsamma kunde inträffa nu, nemi. att full— mägtige icke tyckte om lånet, och att det, i följd deraf, ej blefve uppgjordt, i fall ej bestämd föreskrift om dess upptagande blefve lemnad.
Jag skiljer mig således från Frih. af Nordin och begär, att propos. måtte lemnäs på Hr Frihrs förslag, sådant det i förmiddags framställdes, nemi. innehållande föreskrift för fuilmägtige i Riksgrscont. att, intilldess ett stående lån kan erhållas, vidtaga den utväg, som Hr Lagerhjelm föreslagit; och då jag slutar med att å nyo erinra derom, att detta endast blefve en intermediär anstalt, som ej komme att räcka längre, än tills ett stående lån erhållits, hemställer jag t. o. m. till Hr Lefre'n att afgöra, huruvida någon fara kan vara dervid.
Man har ansett, att det af Hr Lagerhjelm framställda förslag skulle innefatta detsam
St:s privatbank, i strid med statsbankens interesse.
Man har framkastat såsom exempel de sedlar, som under 1789 och 1790 års krig utlemnades med ränta, och man har förbisett, att dessa jemnförelser äro alldeles oriktiga och främmande för Hr Lagerhjelms förslag.
Han har icke föreslagit, att någon enda sedel skulle utgifvas, utan att Riksgrscont. för densamma erhölle full valuta, antingen i silfver eller bancosedlar, hvilka lemna samma säkerhet.
Fråga är blott om en upplåning af Svenskt mynt, dervid det är likgiltigt, om upplåningen sker i silfver eller sedlar.
Man må föreställa sig, att bancosedlarna skulle ingå till Banken och att således endast metalliskt mynt skulle vara utelöpande.
Riksg:scont. skulle då upplåna silfver och deremot utgifva sedlar, löpande med 3 proc:s ränta.
Detta vore icke sedlar med ränta, utan sedlar mot mynt; icke sådana falska sedlar, som af Malmö discont utgåfvos, eller sådana, som Riksg:scont. myntade under 1790 årskrig.
Om man lugnt betraktar frågan, måste man finna, att erfarenheten strängt talar för Hr Lagerhjelms förslag och emot stående lån.
Riksg:scont. har försökt att göra lån emot 5 proc:s ränta, men förgäfves.
Vi hafva en Armöens Pensionscassa, som begått det misstaget att fondera sin skuld med 5 procts ränta.
Det hade varit illa bestäldt med denna cassas obligationer, hvilka endast gällt 90 proc., om den icke fått tillfälle att åter förhöja deras värde och Armeens befäl icke vågat uttaga sina accorder i sådana papper.
Denna erfarenhet är för obetydlig för dem, som å tout prix vilja komma in på ett system, hvilket de icke förstå, eller hvars olägenheter de ej vilja erkänna, och hvilket ej är förenbart med Sveriges nu var. rörelsecapital.
Då först, när rörelsecapitalet vunnit den tillväxt, att stora massor af sådana papper kunna utgöra föremål för speculationer på börsen, då först kan man, i största nödfall och då alla andra utvä - 134 Den g Mars e. m. gar äro afskurnn, upptaga sådana lån med rabatt å capitalet emot nedsatt ränta och visst amortissement.
Då^är man bommen långt i obestånd; men då man kan reda sig på det sätt, alt tillräckliga tillgångar kunna erhållas genom lån ä vista eller med 8 dagars uppsägning, måste jag säga, att det förefaller mig besynnerligt, att man vill bortkasta skillnaden emellan 5 och 3 proc., så mycket mer som man lätteligen finner, att dessa ifrågavar. 3 proc. inom loppet af året måste nedgå till a och möjligen till i|- proc.
Man kunde anmärka vid detta förslag, att just dess enkelhet gör, att det ej kan begripas af massan; ty det finnes en gammal regel, som säger, att intet är Svårare än att få somliga menniskor att begripa det enkla, hvaremot de anse det obegripliga vara lätt att förstå.
Genom erfarenheten skola de dock snart lära inse skillnaden emellan att äga en sedel, som icke ger ränta, och att hafva en sedel, som ger ränta, och jag kan derföre icke annat än förnya mitt tillstyrkande af bifall till Hr Lagerhjelms förslag.
Frölich, Da v,:
Jag har icke trott mig behöfva deltaga i denna discussion , och i förmiddags tyckte jag verkligen, att ärendet var så klart och så litet förvilladt, att man syntes snart kunna komma till votering.
Jag bar likväl funnit Hr Lagerhjelms project på e. m. vara omfattadt af så många och af den siste värde talaren på ett sätt, som nödgar mig att yttra något derom.
Han har på ett för mig alldeles oförklarligt sätt, efter min tanke, förblandat frågan, huru man gör skuld och huru man betalar den.
Att, när man gör skuld, man tillser, att man får valuta för den skuld man gör, det måste väl hvar och en, som utlemnar en förbindelse, tänka på; och att nu se till, att Riksgrscont. erhåller silfver eller full valuta för sina förbindelser, trodde jag ej skulle blifva föremål för discussionen.
Frågan lärer väl vara om, att Riksgrscont. så ställer sina sedlar, att Cont. ian inlösa dem, eller att denna återbetalning af upplånta medel blir så ställd, att capitalisten kan våga lemna silfver till Riksgtscont.
Den värde ledamoten, Frih.
Cederström, har vid detta riksmöte talat om valutor, då fråga var om de sedlar, som privatbanker kunde komma alt utgifva, och jag frågar, hvad detta bunde blifva annat än valutor, just så beskaffade valutor som lagen förbjudit; ty Riksgrscont, må icke förblandas med en bank.
Riksgrscont. är endast en liquidationscassa, som lånar upp penningar blott derföre, att skulder finnas, som måste betalas.
En bank deremot har egen fond och måste hafva någou fond; ty rör den sig endast på credit, så kan den ej bestå, hvilket erfarenheten i alla länder visat.
— Man har sagt, att den åtgärd, som nu Skulle tillåtas Riksgrscontrs fulimägtige att begagna för att bespara ränta, vore blott intermediär.
Jag ber att få yttra, hvad jag derom tror, att om också Riksgrsconlrs full - Den 9 Mars c. ra. i35 inägtige möjligtvis ej skulle se, hvarthän det skulle leda att börja med en sådan upplåning, så står likväl upplysningen i sådana saker nu pä en helt annan punkt, än den stod då, när Riksgrscont. kunde görg en sådan upplåning.
Jag befarar högeligen, att de välda ledamöter, soln talat för detta project, icke observerat , att hvad som kunde ske för -8 ä jo år sedan, omöjligen numera kunde ske.
Om fullmägtige i Riksgrscont. annoncerade, att de ville göra en sådan upplåning, så tviflar jag ej uppå, att det icke behöfdes mer än en enda tidningsartikel för att utreda, att Svenska folket äter vore inne på en upplåning på bara credit och utan fix åtgärd för återbetalningen; och icke allenast skulle upplåningen misslyckas, utan äfven den ‘credit, som Svenska folket med så mycken uppoffring sökt gifva sitt myntsystem och som man bort gifva sitt slatsereditsystem, skulle vara förlorad, åtminstone hos utländningen.
Derföre, och långt ifrån att önska, det fullmägtige må fatta den vilja, sorn en värd talare här bakom mig önskat, att de må få, blir jag, då jag hört så mångå talare instämma i Hr Lagerhjelms project, nödsakad alt begära, att till den propos., sorn Frih. af Nordin föreslagit och hvari jag för öfrigt fullt instämmer, må läggas, att fullmägtige icke må hvarken för intermediärt eller längre behof göra försök till en sådan tippning; ty derigenom skulle de, enligt min tanke, ohjelpligen förstöra statens credit.
Då jag hört Frih. af Nordin anmäla sig, kan jag icke behöfva lemna en upplysning, sorn Frih.
Boye synes hafva saknat, då han trott, att Frih. af Nordins i förmiddags uppgifna förslag till propos. innefattar någon föreskrift om det af Hr Lagerhjelm tillstyrkta upplåningssätt, och kallat Frih. af Nordins sednare framställa, retrograderande.
Jag skulle önska, att Frih. af Nordin, då han går att ytterligare gifva sina tankar tillkänna, äfven ville taga bort det lilla, han lemnat qvar af bifall till Hr Lagerhjelms project, emedan jag, lika med Hrr Hegardt och Lefrén, är öfvertygad derom, att icke allenast det ej skulle lyckas att på detta sätt erhålla lån, när opinionerna litet hunnit sansa sig, ehuru säker Frih.
Cederström tror att man bör vara om motsatsen, utan äfven att om det lyckades, skulle det blott vara att fördröja en sådan låneoperation, som är baserad på redighet och på de sanna grundsatser för creditväsendet, hvilka jag hoppas snart äfven i Sverige se allmänt godkända.
Hr Lefren: Frih.
Boye har sagt, alt t. o. m.
Hr Lefrén kunde vara tranqui! vid den fråga, som nu blifvit framställd.
Det ser ut, som Hr Frih. föresatt sig att anse mig sorn en af näringarnas starkaste motståndare, och det gör mig ondt t. o. m. då Frih. Boye säger det.
Frih. af Nordin och alla de värda ledamöter, med hvilka jag haft äran arbeta i BancoUtsk. under denna riksdag, då de stora i3G Den g Mars e. m. frågorna der voro före, känna bestämdt raina tänkesätt i berörde afseende, och jag har aldrig dragit i betänk, att inför R. o.
Ad. uttala min mening.
Jag har ifrigt understödt creditiver för privatbanker.
Jag har yrkat den rättighet för statsbanken, som R.
St:s pluralitet afslagit, att utställa nya sedlar, såvida silfverfonden bibehålles vid en viss proportion till sedelstocken.
Jag har med min röst understödt lånet på 2 millioner till hypotheksföreningarnas befrämjande.
Jag har vid alla tillfällen, då det varit fråga om kraftiga åtgärder för näringarna, talat för deras bästa; men hvarje gång man föreslagit småaktiga åtgärder, som ej kunnat hafva annan följd än att förstöra grunden, hvarpå näringarna skola byggas, har jag trott mig böra stiga upp för att motsätta mig ett sådant system.
Jag lar således icke åt mig Frih.
Boyes framställning, att jag vore näringssystemets motståndare; tvärtom vågar jag påstå, att Hr Frih. i sin välmening för näringarna yrkar satser, som, då man ser litet längre
Un för dagen, finnas vara förderfliga för näringarna.
Gederström har sagt, att ingenting synes för vissa personer vara så svårt som att förstå det enkla, och så lätt som att förstå det obegripliga.
Jag undrar, hvad han skulle säga, om man vände om satsen på hans eget system.
För min del tror jag Frih.
Gederströms principer i afseende på statslån och statsskuldsreglering vara så all mänt kända såsom förlegade, att de ej förtjena någon vederläggning.
En värd talare har förebrått mig i anledn. af mitt sista yttrande, att jag på e. m. gått retrograderande till väga emot i förmiddags.
Jag ber att till hans upplysning få nämna, att jag i förmiddags yrkade, alt första punkten af StatsUtskrs betänk, måtte bifallas med det tillägg, jag till prot. skriftligen aflemnade; vidare att lidra punkten af betänk, skulle afslås, och deremot 2:dra punkten af PresteSt:s beslut bifallas med det skriftliga tillägg vid denna punkt, som jag likaledes till prot. aflemnade.
Boye vara god och taga närmare kännedom om dessa skriftliga yttranden samt granska, huruvida deri finnes yttradt ett ord till, ifrån eller om Hr Lagerhjelms förslag.
Men under discussionen i förmiddags, innan jag framställde min begäran om den propos., jag ansåg ändamålsenligast, yttrade jag om Hr Lagerhjelms förslag, det jag trodde, att det kunde vara användbart, intilldess ett ändamålsenligt, stadgadt lånesystem kunde tillvägabringas, enär jag hade mig bekant, att Riksg:scont. var i behof af en större summa ganska snart, och ansåg, att, derest denna summa icke genom ett ordentligt lånesätt kunde anskaffas, fullmägtige borde vara tillåtet att begagna det sätt, som Hr Lagerhjelm uppgifvit.
Men att nu ett beslut skulle fattas derom, att detta Den 9 Mars e. ra.
Jetta sätt borde företrädesvis användas, har jag aldrig tillstyrkt, och jag tror, att något beslut om Hr Lagerhjelius förslag icke behöfver fattas, emedan, enligt såväl betänk, som PresteSt:s beslut, en sådan latitud är fullmägtige medgifven, alt de cj äro inskränkta hvarken till tid eller ränta, allenast i5 år och 5 proc. ej öfverskridas, i följd hvaraf de kunna, om det finnes nödvändigt, begagna det lånesätt, Hr Lagerhjelm föreslagit, hvilket jag ansett såsom en nödhjelp och icke tillstyrkt.
Jag ber ytterligare att få till Hr Gr. o. Landtm, samt It. o. Ad. hemställa, om det ej vore tid att gå tillbaka till sjelfva betänk., hvilket innehåller 2tne punkter.
Om den framställning, hvarom Hr Lagerhjelm och Frih.
Klingspor förenat sig, nu förekommer, så blir den 3:dje punkten.
Öm vi kunde få propos. punktvis, så kunde vi komma till slut, men i annat fall blir discussionen alltför kringsväfvande; oell om R. o. Ad. tillåter det, skulle jag anhålla, att först andra punkten af betänk, blefve föredragen, och sedan den första punkten deraf, samt att slutligen det af Hr Lagerhjelm jemte flera ledamöter understödda förslag måtte förekomma, hvarigenom vi lättast kunde komma till slut.
Frölich och Hr Lefre'n redan upptagit till besvaiande den leetion, som Frih.
Cederström behagat lemna H. R. o.
Ad. i den af honom för svår ansedda konsten att förstå det simpla, så ber jag om förlåtelse för att jag likväl uppträder såsom extra opponens.
Hr Frih. har sagt, att erfarenheten talat för Hr Lagerhjelms förslag.
Han har anfört, att Riksg:scont. ej kunnat få låna emot 5 proc:s ränta; ergo yrkar Hr Frih., att Riksgtscont. bör söka lån emot 4 proc. och derunder.
Om detta är det simpla, som vi böra lära oss förstå, så tillstår jag, att det simpla går så långt, att jag ej kan fatta verkställigheten deraf. Vidare säger Hr Frih., att Riksgtscont., som sedan sista riksdagen! ställt sina lån på 5 års återbetalningstid, haft svårt att pä denna tid omsätta lånen; ergo yrkar Frih.
Cederström, att, då man haft svårighet att under 5 års förfallotid omsätta lånen, man skall omsätta dem på 8 dagar, hvilket, efter mitt sätt att förstå, måste vara svårare.
Vidare anföres, att vi redan hafva en upplåningsanstalt, som upptager lån på kort lid emot 3 procts ränta.
Denna låneanstalt, som har Banken bakom sig, har aldrig sträckt sin rörelse särdeles långt och har icke varit i stånd att fylla uppsagda lån, som uppgått till 3oo,ooo r:dr, med nya lån.
Såsom följd af denna erfarenhetssats yrkar Frih.
Cederström bifall till Hr Lagerhjelms påstående, att denna upplåning, som möjligen kan komma att sträcka sig till 5 millioner, skall kunna ske uti ett verk, som ej har någon bank bakom sig.
Ä*' detta det enkla, som vi skola ao II. 18 De u y Mars e. 111.
Jära, så fruktar jag, att storsta delen af R. o.
Ad. skall få svårt att fatta denna enkelhet.
Vidare har erfarenheten lärt oss, att just början till våra mest förderfliga myntförsämringsoperationer liar varit att låta statens upplåningssätt stå i samband med myntet.
Man har börjat med räntebärande papper oell slutat med att nedsätta obligationernas capitalvärde.
Görtzén började med mynttecken, som buro ränta.
Riksg:ssedlarna började också såsom räntebärande.
Äfven nu vill man ej betänka, att den högre räntebetalningen å statens skuld är af mycket mindre vigt, än vådan att i framtiden vid något trängande behof blottställa Riksgtscont. för åtgärder, hvarigenom vi kunna komma i samma stallning som den, hvarifrån vi ändlligen vid denna riksdag hunnit rädda oss.
I förmiddags förklarade jag, att till undvikande af olikhet med redan fattade beslut, hvilka kunde tjena de öfriga Stånden till ledning, jag, med förtroende till Riksgtscontts fullmägtige, ej ville yrka något förbud emot den ifrågasatta åtgärdens begagnande, emedan jag var öfvertygad, att lika med den bland Riksg:scont:s fullmägtige, som bär yttrat sig, de skulle, äfven om de ägde fria händer, besinna sig, innan de vidtoge denna åtgärd.
Af motsatta skäl till dem, Frih.
Boye andragit, yrkade jag ej på ett motsatt beslut emot hvad lian yrkat; men då flera ledamöter bestämdt yrkat en föreskrift till fullmägtige att begagna denna för derfliga utväg, kan jag, särdeles då sådant af en bland fullmägtige i Riksgrscont. ansetts nödigt, ej annat än såsom contrapropostn yrka ett bestämdt förbud för fullmägtige att upptaga lån på mindre än 3 månaders förfallotid.
Måhända tillätes det mig, som framlagt ett förslag, hvilket väckt flera värda talares uppmärksamhet, att söka återföra ämnet till den enkla fattning, hvarifrån förslaget utgått.
Det synes mig, som mina motstån dare behagat argumentera ur den synpunkt, som skulle det förslag, jag gjort, innefatta ett system för regleringen af Piiksg:scont:s ställning, som borde gälla för framtiden, och såsom min mening vore att för everldliga tider stadga ett sådant system, att Riksgrscont. skulle mot 3 proc:s ränta och inlösen ä vista ombesörja sin skuld.
Sådan är icke min mening.
Vi hafva hört del yttrande, att när man behöfver låna, måste man göra det på det enklaste och minst kostsamma sättet.
Riksg:scont:s ställning, eller hvad som här förorsakar lånebehofvet, är icke adaeqvat med ställningen i andra länder, der man upptagit ett stort och bestämdt lån, utan att hafva föresett tillgångarna till dess återbetalande.
Om man tänker sig det bestämda årliga anslaget af 400,000 r:dr till ränta och arnorlissement, som man baft för afsigt att besluta, och tillika besinnar, att, när framdeles en gång bancovinsten blir att disponera, den skall lemna betydliga tillgångar att förbättra Riksg:sconl:s ställning, så kommer Den 9 M a r s e. m. nian till det resultat, att Riksg:sconl:s skuld l>ör kumm vina betald 0111 8 k 10 år.
Om detta är förhållandet, så hemställer jag, huruvida man bör antaga ett (ånesätt, som hindrar en att kunna uppsäga sina skulder och afbetala dem på kort tid.
Jag nekar helt och hållet, att det förslag, jag gjort, är att anse såsom ett permanent system; tvärtom har jag yrkat, att det borde följas såsom en öfvergångsåtgärd, dels i allseende till rörelsecapitalets tillfälliga minskning , dels för att salta Riksgiscont. i tillfälle att på ett mindre kostsamt sätt snart fullgöra sina förbindelser.
I förra hänseendet hafva flera af It. o. Ad:s ledamöter biträd t min tanke, och i det sednare hänseendet hafva jemväl några talare instämt med mig.
De hafva ansett förslaget såsom en nödfallsåtgärd.
Jag går in derpå och påstår, att det ej är annat, samt att det således ej antyder någon princip för framtiden; och då jag erinrat derom, hvilket jag redan gjorde i förmiddags, synes mig som all den oro bort upphöra, hvilken åtskilliga ledamöter yttrat i afseende på realisationen.
Deras farhågor synas mig vara alltför öfverdrifna, och det nit, de äga för realisationen, hoppas jag man hvarken nu eller framdeles skall anse mig sakna.
I' afseende på behandlingen af frågan får jag nämna, att mitt förslag står i förening med PresteStts beslut, så att vid slutet af detsamma följande tillägg komme att göras: ”dock böra fullmägtige vid upplåningen företrädesvis söka utställa obligationer, användbara i den större rörelsen, af minst aöo r:drs (courant) valör, mot fulla capitalets erhållande, låg ränta (högst 3 proc.) och kort uppsägningstid; för hvilket ändamål fullmägtige äga att upptaga ett creditiv på högst 5oo,ooo r:dr b:co.”
Jag tillstyrker för min del, att i första mom. den ändring mätte beslutas, att, i stället för t,100,000, summan utsattes till 1,200,000 r:dr, samt att i andra mom.
PresteStts redaction måtte antagas med det tillägg,.jag föreslagit; hvaraf följer, att, i händelse inom R. o. Ad. endast en åsigt utom denna söker göra sig gällande, blott en enda votering kommer att äga rum.
Jag har begärt ordet i nnledn. deraf, att en värd ledamot påstått, att de sedlar, hvilka, på sätt Hr Lagerhjelm föreslagit, skulle utgifvas, komme att svara mot valutor, en term, som jag användt i afseende på sedlar, hvilka kunde komma att utgifvas af privatbanker, i fall de finge användas i allmänna uppbörden.
Skillnaden är likväl här ganska bestämd och hade icke bort undfalla de personer, som deltagit i öfverläggningen.
Hr Lagerhjelm har icke yrkat, att Riksgtscout, borde upplåna någon summa, hvarken större eller mindre, utan att hafva ett motsvarande creditiv, leeknadt på säker hand.
Således finnes icke någon risk för inlösen, antingen den skulle ske ä
Den 9 Mars c. ra. ) vista eller efter 8 dagar.
Hvad Hr Rosenblad behagat argumentera fram och tillbaka derom, att då man ej lyckats erhålla lån på lång tid, skulle man ännu mindre erhålla lån på kort tid, innebär sin egen vederläggning.
Det faller af sig sjelf, att då man ej kan låna på lång tid derföre, att man ej har visshet om återbetalning, när förfallotiden inträffar, bör man med mycket större lätthet fä låna på kort tid, då full säkerhet för återbetalningen finnes. Jag har derföre i afseende på Hr Lagerhjelm?
nyss upplästa förslag endast att af honom begära det tillägg, att det creditiv, som fullmägtige i Riksgtscont. skola upptaga för denna lånerörelse, alltid må vara till fulla beloppet svarande mot de lån, som göras.
Det bör ej inskränkas lill den af honom uppgifna siffra af 5oo,ooo r:dr, utan om fullmägtige behöfva låna 600,000 r:dr, bör äfven creditivet vara på 600,000 r:dr.
I öfrigt instämmer jag med Hr Lagerhjelm.
Frölich, har afkunnat en härd dom öfver min framställning.
Han har förklarat densamma vara skadlig för realisationen och skadlig för näringarna.
Om den regeln förtjenar något afseende, att allt omdöme har värde eller icke, i den mån det är åtföljdt af bevis, så tager jag mig friheten att till Hr Gr. och Eder alla, mina Hrr! framställa den frågan: låg i hela hans framställning ett enda bevis emot mig?
Gjorde han mig den äran att upptaga min framställning, sådan den var, eller innebar hans yttrande något annat, än hvad de öfriga talarlie, Hrr v. Hartmansdorff, Stuart och Lefren, alla föranledda af Hr Hegardt, framställt, hvilka alla låtit sina imaginära farhågor för sedelemissionen förvandla sig till ett fantome, som de velat lägga i mitt yttrande?
För att gifva någon rättvisa åt omdömet, ber jag att få i sjelfva verkställighetens detailler framställa min åsigt.
Om man antager Hr Lagerhjelm? förslag såsom ett öfvergångsförslag, om man (nu kommer jag till förslaget) högst lemnar ut 2 å 3oo,ooo r:dr i sådana sedlar, hvilka man om ett eller ^ år, då det större lånet hunnit göras, åter inlöser, inträffar väl då allt det onda, man förespeglat?
Jag tror, att om man i detail följt mitt yttrande, hade omdömet derom blifvit mera rättvist.
Jag ber att nu få öfvergå till några speciella framställningar.
Då en värd ledamot, som har min uppriktigaste högaktning, uppfattat min mening så, som om jag velat framställa honom såsom näringarnas största fiende, så bevisar detta, att jag måtte hafva yttrat mig på annat sätt, än som legat i min afsigt.
Jag har med glädje, mången gång, hört Hr Lefre'n tala för näringarnas bästa; men må han tillåta mig förblifva vid den tanken, att den lära, han i afton framställt, leder rakt till motsatsen, till strypsystemet.
Om man betviflar, hvad jag sagt, så ber jag, att man blott ett enda år måtte uppskjuta med sitt Ben r> M a r s e. ra. omdöme; kanhända får jag då mera rättvisa, Sn jag önskade.
Frih. af Nordin har behagat erinra om hvad han dels skriftligen och dels muntligen anfört.
I det sednare har han medgifvit, att Ilr Lagerhjeims förslag kunde af Riksgrscont. verkställas för de nu först nödiga behofven.
Det är ej någon längre utsträckning af förslaget, som jag begär; men då jag vill hafva det intaget i propos., och Hr Frih. icke vill hafva det i propos., så uppstår den skiljaktighet emellan honom och mig, att jag yrkar en föreskrift om denna låneutvägs begagnande, på det saken ej må bero på Hrr fullmägtiges vilja.
Jag instämmer med Frih. af Nordin i den önskan, att Hr Gr. o. Landtm, ville ju förr dess hellre å förevar, betänk, framställa propos. punktvis.
I fråga om irsta punkten synas meningarna icke vara delade.
Jag har ej hört någon af de ledamöter, som bär yttrat sig, vara af annan tanke än PresteSt.
I den andra punkten synas också, sedan Hr Lagerhjelm förenat sig med PresteSt., meningarna vara föga delade.
Blott den skiljaktigheten återstår, att Frih. af Nordin önskat elt tillägg och Hr Lagerhjelm ett annat.
Frih. af Nordins tillägg åsyftar, att i händelse rabatt på sjelfva capitalet skulle komma i fråga, så att man t. ex. för en obligation på 100 r:dr endast erhö] le 90 r:dr, skulle högre ränta än 4 proc. ej få betalas.
Såsom PresteStrs beslut är uppfattadt, inser jag ej något hinder för fullmägtige att i detta fall gå tillväga på sätt de för Cont:s fördel finna lämpligast; men jag skulle önska, att i beslutet ej måtte införas, hvad Fril), af Nordin föreslagit, af de skäl, som jag i förmiddags anförde och nu ånyo får framställa.