Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan ej vara riktigt, att af de bestämda låne-förlagen, skall, som hittills varit förhållandet, en del af behållningen icke beräknas som utelöpande sedelstock men en annan såsom utelöpande derföre att den ena är insatt på Depositions-afdeln., men den andra utgår från Låneafdeln.
I sjelfva verket har detta ingenting alt betyda, emedan Fullmäktige måste taga i beräkning den utelöpande behållningen, antingen den är insatt på Depositions- eller Låne-afdeln., enär de lån, som från den sistnämnde utgå, kunna när som helst blifva uttagna.
Således är det endast fråga om att halfårs-berättelserne må blifva riktiga och ej vilseledande.
Hvad sedel-emissionen beträffar, så tror jag icke att det derpå kan komma att ega något inflytande, emedan Fullmäktige i hvilket fall som helst måste taga i beräkning det verkliga och ej det orätta förhållandet.
Hr Plint zen sköld:
Jag har städse hyst en viss fruktan, en viss rädsla för hvarje förändring i gällande lagstiftning, så snart en sådan icke visat sig vara af behofvet påkallad.
Den siste talaren har uttryckligen förklarat, att icke någon förändring i hufvudsaken kommer att ega rum, ehvad man bibehåller den gamla redaktionen 2GG D e 11 2S Juni. eller antager den nya: hvartill gagnar då att vidtaga en förändring som, följd vid halfårs-förslagens uprältande, gifver ett högst obetydligt olika resultat niot hvad, enl. hittills följda method, uprättade halfårs-förslager ådagalägga?
Jag inser åtminstone icke för min del hvartill det skulle tjena.
Enär Bauko-fnllmäktige hafva sig opdraget, och äro förpligtade, att, efter de i reglementet i öfrigt stadgade grunder, alltid tillse att den metalliska kassan, sävidt möjligt och görligt är, skall slå i det förhållande lill den utelöpande sedelstocken, som Banklagen innehåller och föreskrifver, sä är ju saken der sä afhjelpt hvad sjelfva säkerheten för bibehållande beträffar, att ingen risque för sedlarnes innehafvare kan ripkomma, ehvad halfårs-förslagen kan upgöras i enlighet med 1111 gällande reglemente, eller efter det förslag BankoUtsk. nu upgjort; och i sjelfva saken må det vara bättre alt bibehålla allmänhetens öfvertygelse, sådan den efter nu brukliga halfsårs-förslag blifvit grundad, än att rubba den genom annorlunda hädanefter uprättade förslager.
För öfrigt finnér jag besynnerligt, att man vill, som utelöpande sedelstock, uptaga den fond, som är anslagen till belåning af guld och silfver: jag skulle snarare vara böjd för att anse den vara en fond, som aldrig bör ingå i sedelstocken annorlunda än såsom egande motsvarande reel valuta i Banken, ty man må säga hvad man vill, så har Banken, utöfver den reela valuta, som finnnes i dess hvalf för den utelöpande sedelstocken jemväl i de belånta ädla metallerne, fullkomlig valuta för den sedelstock som genom dem blifvit utelöpande och således en större quanlilél reel valuta än Bankens blotta egendom.
Så är äfven förhållandet med fonden för jerneffekters beläning ty dessa äro af den beskaffenhet på verldsmarknaden, att man gerna kan antaga den valutan för lika säker som den reela, hvilken finnes i Bankens hvalf, så mycket heldre, som ifrågavar. effekter icke belånas lill högre belopp, än att med full säkerhet kan antagas, att, Banken, i händelse den skulle behöfva försälja det hypothiserade jernet, erhölle full betalning för detsamma, hvarigenom också de sedlar, som blifvit utsläppta för jernets belåning, lill Banken återingingo.
Jag finner med ett ord icke något gällande skäl att nu vidtaga en förändring i det stadgande som redan finnes, utan tillstyrker att detsamma må oförändradt bibehållas.
Om de upgifter öfver förhållandet med den metalliska kassan och utelöpande sedelstocken, som för hvarje halfår uprättas, endast afsågo att tjena Banko-fullmäktige vid deras sammanträden till uplvsning och efterrättelse, sä skulle jag visserligen icke hafva något att erinra vid detta förslag; men jag har föreställt mig att desamma äro ämnade att uplysa allmänheten om Bankens ställning, och att de sålunda böra visa det verkliga förhållandet och ej blott vara en handling som visar Fullmäktige huru långt de kunna gå i ena eller andra afseende!.
En sådan halfårs-upgift, är en tablå, hvars ändamål är att visa allmänheten huru mycket som finnes i Bankens hvalf, huru myckel som verkligen är i omlopp, huru mycket som är i Banken disponerad!, och huru mycket som Den 28 Juni. 267 är uttaget på låne-fonderne, på det att allmänheten deraf skall kunna bilda sig ett omdöme om ställningen och huru rörelsen går.
Om Gr. Gyldenstolpes, Frih.
Stjernsledts och BankoUtsk:s mening skulle anlagas, så borde också af samma, skäl det kreditiv, som Riksg:s-kout. har pä Banken, anses som en utelöpande sedelmassa, hvilket likväl hvarken nu eller tillförene varit föreslagit.
Nu vill BankoUtsk. att för allmänheten, den summa, som vid bokslutet d. 31 Dec. 1850 utgjorde icke mindre än 1,564,000 r:dr, skall tillkännagifvas vara sedel- och diposhionsskuld, ehuru den icke var hvarken det ena eller det andra.
Ar något vilseledande, så måtte det vara en sådan upgift, då en summa står för sedel- och deposilions-skuld uptagen, som hvarken är sedel- eller depositions-skuld för den dag, då räkningen upgöres och allmänheten meddelas.
Jag vidblifver således min mening och begär propos. på afslag å denna punkt, med bibehållandet af det gamla stadgandet.
Hr Printzensköld har ansett att den del af Bankens låne-rörelse, som användes för utlåning mot pant af guld och silfver, äfvensom mot hypothek af jern icke allt borde i sedelstocken inberäknas, derföre, att jernet vore en sä kurant vara på verldsmaknaden: men hvarföre belånas jernet vanligen om ej derföre alt producenten icke kan få sälja sitt jern, och enahanda kunde förhållandet blifva med Banken, om konjunkturerne blefvo ofördelaktiga, all Banken finge behålla sin pant utan att vid bchofvet kunna få sälja densamma.
Med samma skäl borde icke heller den del af Bankens lånerörelse, som är afsedd till fastighets belåning inberäknas i Bankens, emedan fastighet också är en kurant vara, och man ofta har mycket lättare att sälja en fastighet än att sälja jern, i händelse konjunkturerne icke äro fördelaktiga.
Jordegendom lägger något hvar sig till som har penningar, men att lägga sig till några hundra SkU jern, om man ej är säker på alt kunna afsålla dem, häfver sig mindre läll.
Aro omständigheterne åter gynnande, sä alt jern med lätthet afsättes, då är naturligt att den, som lemnat lån derå, äfven kan afsätta detsamma.
Men här är frågan, huruvida man skall för allmänheten framställa förhållandet sannt, eller, som det hittills varit, felaktigt.
Den, som önskar att det sistnämnda, det felaktiga i förhållandet fortfarande framslälles,, den bibehåller den nu gällande §:n, — den åter, som vill att allmänheten skall få en riktig utredning af Bankens ställning, den bifaller hvad Ulsk. föreslagit.
Palmstjerna har ansett, att de ifrågavar. halfårs-upgifterne uprättades icke till Banko-fullmäktiges egen, utan till allmänhetens efterrättelse: ja! så är verkligen förhållandet; men då måste man väl upställa dem så, att allmänheten deraf blifver uplyst, men ej sålunda, att hon deraf vilseledes.
Den sista halfårs-upgiften af d. 31 Dec. 1850 upgifver en summa af 1,665,830 r:dr 27 sk. 5 rst. mera som vore att disponera utöfver de bestämda låne-fonderna, än som verkligen fanns, men denna summa var redan afsedd i beräkning af låne-fonden i och för jernbelåningen.
Det visar sig också, att när halfårs-upgiften upgöres efter de rätta förhållandena, 268 Den 28 Juni. sä återstod vid sisll. års slut icke mer än 1,683,926 r:dr som kunde ulgifvas ytterligare i låneväg, eller annan väg, utan att de 20 milhne skulle öfverskridas; deremot om allmänheten trodde att den utsatta summan kunnat ulgifvas och verkligen blifvit utgifven, så hade de 20 mill., som då vore utelöpande utöfver den metalliska kassan, blifvit öfverskridne med de ofvaunärande 1.665,830 r:dr 27 sk. 5 rst.
Hvilketdera som för allmänheten är det rätta, torde en hvar finna.
Det torde icke vara meningen att man skall säga: nu är Bankens ställning sådan, att den, utan att öfverskrida sitt maximum kan utgifva 1,600,000 r:dr mera, än den har rättighet att utgifva.
Att i dessa medel äfven inberäkna kreditivet till Riksg:s-kont., vore ganska riktigt och jag anser det i det hela hafva varit ett fel alt så ej skett; men alt. sådant ej blifvit iakttaget, dertill är orsaken, att man ansett Riksg:s-kont. egentligen hafva begagnat detta kreditiv, då ett ungefärligen deremot svarande belopp läge ofruktbart i ränterierne d. v. s. vid den tid då allm. bevilln. ingår lill besagde kontor.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade II.
Ex. Ilr Frih. o. Landtm., att han, dä anmärkmr blifvit gjorde, endast i fråga om den föreslagna förändringen af mom. c i Bankoreglementets 22 §, ansåge sig böra derom framställa serskild pi opos. samt nu först linge hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s mern., i de delar, som icke rörde nyssnämnde förändring.
Ex. hemställde om R. o. Ad. bifölte samma mern., såvidt det rörde förändring af mom. c i 122 §:n af Bankoreglementet, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II.
Ex. förklarade det han trott sig finna, att ja varit öfvervägande.
I anseende till en angelägen resa lill landsorten, nödgas jag afsäga mig min plats i StatsUtsk. äfvensom den, i egenskap af ledamot i Talmans-konklaven; med anhållan att likväl få bibehålla min riksdagmanna-rätt. R. o. Ad. lemnade dertill sitt bifall.
Då sedermera II.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade i st. f. Hr Lagerhjelm välja en ledamot att deltaga i Talmans-konferenserne, anmälde sig och yttrade.
Vid riksdagens början öfverlemnade R. o. Ad. åt Hr Frih. o.
Landtm, sjelf att utse de personer, som borde å Ståndets vägnar i Talmans-konferenserne deltaga; och hemställer jag i följd häraf att R. o. Ad, äfven nu ville åt II.'
Ex. updraga att välja den person, som bör efterträda Hr Lagerhjelm.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade ät honom updraga att utse en af R. o. Ad:s ledamöter att, i st. f. Hr Lagerhjelm, uti Talmans-konferenserne deltaga, och ropades härvid ja; hvarefter II.
Ex. förklarade det han Den 28 Juni. 269 finge anmoda Hr Fåhreeus, Olof Immanuel, att den ifrågavar. befallningen emottaga.
1 O Ånyo föredrogs BankoUtsk:s d. 21 och 26 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 48, i anledn. af väckt förslag örn förändrad organisation af Bankoverket samt reglering af dess tjenstemanna-personal.
Jag vill icke motsätta mig bifall lill förslaget, ehuruväl jag icke kan underlåta alt anmärka det mindre lämpliga deri, att i sisla rummet blifvit slälldt: iakttagande af nödige kontroller.
BankoUlsk:s förevar, utlåt, bifölls.
Föredrogos ånyo och biföllos LagUtsk:s d. 21 och 26 dennes på bordet lagda betänkm.
N:o 27, i anledn. af väckt motion, ang:de jäf emot Domare och Landtmätare; och N:o 28, i anledn: af väckt motion om ophörande af skriftliga berättelser i mål, som från Hofrätt hos K. M. full följes.
Föredrogs Hr
Bra kels, Mauritz Gustaf, d. 26 dennes f. m. på bordet lagda motton, alt R.
St. måtte i underd. skrifvelse anhålla, att K.
M. täckes till Rikets' näst församlade Ständer låta öfverlemna ett förslag lill rikets sjöförsvar, grundadt på en flotta, så stark att den kan kraftigt upträda i öpna sjön.
Palmstjerna, Carl Otto: Enl. min upfattning af Konungens nåd. propos. har Konungen redan framställt ett förslag, grundadt på en flotta, så stark, att den skulle kunna kraftigt upträda mot fienden lill sjös.
Af de prot. och öfrige handla- som varit samma nåd. propos. bilagde, synes, som skulle det vara Chefens för Sjöförsvars-depart:s afsigt att föreslå en sådan organisation af flottan.
Pro t o coll, hållna lios H ögloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stochholm, Åren 1828, 1829 och 18o0.
Femi ionde sjölle Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg, i833. - . v.) .r ’•'. '■ ••
Måndagen den 4 Januarii i83o.
II err Crusenstolpe , Magnus Jacob, uppläste följande:
I öfverensstämmelse med det förbehåll, jag gjorde biand anmärkningarne vid Statsoch BancoUtskoltens Utlåtande N:o a3 om anslag till Götha Canal, begagnar jag den rätt, 56 §.
Riksdagsordningen lemnar, att väcka följande motion.
Innevarande Riksmötes långvarighet, rättfärdigad af ärendernas mångfald', omfattning och vigt, lifvar den billiga önskan hos Nationen, alt Dess Ombuds nästa sammanträde ej måtte inträffa förr, än å den i Grundlagen utstakade tid.
Om händelser, för det närvarande utom beräkningens gräns, skulle föranlåta Kongl. Maj:t, att derförinnan sammankalla Rikets Ständer, synes mig deras ovilkorliga pligt emedlertid vara, att icke sjelfve påkalla en Urtima Riksdag, antingen genom omedelbara beslut, eller medelst bristande förutseende.
Utom de tvifvelsmål, hvilka hos mången långt före detta uppstått i afseende på ej mindre tillförlitligheten, än tillräcklighe56 H. I * 4 Den 4 Ja nii ari i f. m. ten af de tillgångar, Utskotten beräknat, att fylla de extraordinairä Statsbehofven oell betacka de beviljade utomordentliga Statsanslagen, förefinnes en bestämd anledning, alt härutinnan befara en brist, om också blott tillfällig och öfverg-fiende, i tby alt RiksStånden ej sällan öfverskridit och måhända ytterligare varda öfverskridande de anslagssummor, Utskotten tillstyrkt, under det de afsedde tillgångarne icke kunnat ökas i mohn deraf.
Skulle missväxtår inträffa, sorn verkade förhöjning i Embetsmännens löner och ålitande af de 4o,ooo Riksdaler Banco, RiksgäldsContoiret för sådant fall måste tillhandahålla Statsverket, synes mig den händelse trolig, att medel, åtminstone något år, kunde komma alt saknas, att bestrida fulla beloppet af alla de utomordentliga Statsanslag, Rikets Ständer beslutat.
Gifva de icke förut tillkänna deras mening, huru i sådan händelse förfaras bör, blifver ej osannolikt följden en svår, kostsam och med föga glädje af Folket motsedd, Urtima Riksdag.
Det faller genast i ögonen, alt delta skulle tillskynda Nationen vida vägnar drygare utgifter, än flera gånger den brist i de beräknade tillgångarne, hvaraf det utomordentliga Riksmötet vöre en följd.
Till förekommande af en sådan sakernas ställning vågar jag vördsammast föreslå en utväg, hvilken, betryggande om den behöfver användas, äfven i annan händelse tjenar att
Den 4 Januari i f. m. 5 lugna opinionen, och således ur hvilken synpunkt som helst torde förtjena behjertande; den nemligen att StatsUtskottet mätte, antingen 1:0 i den blifvande Inslructioncn för RiksgäldsContoirets Herrar Fullmäktige befullmyndiga dem, alt, i händelse af brist uti de beräknade tillgångarne för de af Rikets Ständer fastställde anslag, vidtaga erforderliga åtgärder lill behofveus fyllande; eller ock 2:0 Föreslå Rikets Ständer, att åt Kongl. Majit i underdånighet uppdraga, att, i den händelse berörde tillgångar något elley några år icke förslå till jullt betäckande af alla de utomordentliga anslagen, Sjelf intill nästa Riksdag i nåder pröfva deras företräde, med hänsigt till föremålens beskaffenhet och vigt; dock så, att de summor, Rikets Ständer för hvarje särskildt behof högst anordnat, icke i något fall må öfverskridas.
Företogs till pröfning Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den q sistlidne
December under N:o 108 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i fråga 0111 Beklädnads- och Bevärings-Directioners inrättande inora RusthållsRegementerne, m. tn.
Grefve Horiij Claes Fredrik_, uppläste följande: 6 Den 4 Januarii f. m.
De förenade Stats- och Ekonomiutskotten hafva, vid behandlingen af ämnet för deras Utlåtande N:o 108, sökt en medelväg mellan 1828 års
Stunders underdåniga hemställan angående inrättandet af BeklädnadsDireclion för Indelta Cavulleriet, och den enda sanna utvägen att komma lill någon för Riket nyttig förändring i Rustnings-besväret.
Men denna medelväg är, efter min öfvertygelse, endast en förvillande omväg, som icke leder till målet, hvilket jag länge föreställt mig, och nu mera med full visshet inser, vara, Indeldla Cavalleriets fullkomliga reducerande, såsom den, för vår tid, dyraste och otjenligaste inrättning i sitt slag.
Alt ingå i en detaillerad bevisning af denna satts, skulle i alla afseenden, vid detta tillfälle vara utan ändamål.
Må det endast tillåtas mig den erinran, alt Rusthålls-skyIdigheterna äro så ofullkomligt bestämda, att det beror af en blott milita!- risk nyck i fred, och af vanliga förluster i krig, att i grund ruinera den del af Jordbrukareklassen i vårt land, som likväl vid inrättningens början ansågs för den bäst lottade.
Minnen sedan Carl XII:s Regering vittna om, huru Rusthåll stodo öde, och att ingen ville emottaga dem till skänks.
Bevis finnas äfven, att Rusthåll blifvit försa 1 rl t på execuliv auction för bristande utredning af ett par ryttarhandskar.
Betraklom under närvarande förhållande de fleste
Rusthållares ekonomiska belägenhet!
Vi sko - Den 4 J a n u a r i i f. m. 7 la ofta se dem bära en helgedagsdrägt, mycket mindre värd, än den casserade klädnad, sorn deras Nummerkarl torparen burit.
Ganska säkert måste mången Rusthållare neka sig sjelf och sitt bus de nödvändigaste lifvets behof, för alt åstadkomma ett onyttigt och barnsligt prål, hvari ingen verklig kraft trifves, hvilken tvertom derigenom afledes till mehn för Rikets grundstyrka, som så obetänksamt förspilles under dess jemna påkallande, utan beräkning af de en gång inträffande verkliga behofven.
Om denna Riksdag ägt en annan sammansättning, och dess arbeten en allvarligare riktning till Landels förkofran, hade jag måhända sökt göra gällande de mångfaldiga skälen och bevisen för nödvändigbeten af en annan organisation af Indelningsverket, synnerligast med afseende på Rusthållet; men öfvertygad om onyttan, eller rättare skadligheten af att under närvarande omständigheter vidröra ämnen af så djupt ingripande natur, vill jag endast med afseende på det närvarande möjliga, behandla frågan i det skick, hvari densamma, till följe af väckt motion inom det Hedervärda BondeStåndet, blifvit af Utskotten framställd.
Det vore visserligen önskligl, örn ett accord kunde träffas emellan Kronan och Ruslhållarne, som i någon mån försäkrade de senare mot den godtycklighet, som va - 8 De n 4 Jan ua i i i f. in. rit öflig, men jag finner ej denna garanti uti Utskottens förslag.
Med frångående af 1823 års Ständers mening, hafva Utskotten trott rättast vara, alt slitningstiden för Rusthålls-munderingen må bestämmas af erfarenheten, i stället att beräknas dubbel mot Värfvade Cävalleriets; men då de så kallade större Munderingspersedlarnes Cassation skulle ensamt bero af Mönsterherrens godtfinnande, inser livar och en, huru litet erfarenheten bär kommer att gälla i annat afseende än hvad den nu ådagalägger: att Cassalioner ske utan orsak eller urskilning, hvarom jag tror mig med säkerhet veta, att General Ad julanten för Armeen belt nyligen baft ett talande bevis för ögonen.
De så kallade
Defectsediarnes godtyckliga välde lilefve genom Utskottens förslag icke heller undanröjdt, och kanske torde den förmodan icke vara ogrundad, att dessa eassationer under en BeklädnadsDireelion, i saknad af nödig detaille-kännedom af hvarje Rustningspersedels tillstånd, kunde blifva ännu mera betungande än hittills, enär den sparsamhet, som Kronans Embetsman i Directionen ägde att iakttaga, icke hade till föremål Kronans medel, och de fyra RuslhållareOmbuden icke alltid kunde vara i tillfälle att, med kännedom 0111 fordringarnes rättvisa, motstå MilitairBefälets öfverlägsna inflytande i detta afseende.
Dessutom finner jag det vara högst betänkligt, alt till Ruslhållares euskildta vård öfverlåta Rustkammaren, då de,ss underhåt - Ben 4 Jan aar ii f. ra. 9 lande skulle sl<e af gemenssmma tillskott.
Det blefve i sådant fall elen, som med största omsorg vårdade deri dyrbara munderingen, hvilken kom att draga mesta tungan, då den vårdslöse, eller de mångå delägare i ett och samma rusthåll, hvilka ofta vanvårda Rustuingspersedlarne, skulle fåfängt, oaktadt Befälets oförtrutna vaksamhet, kunna tillhållas en bättre hushållning med effecter, hvilkas underhållande icke ålåge dem enskildt.
Det är ett misstag, att persedlarne å Rusthållet! förvaras genomdragne och förseglade, och rent af omöjligt, att, med iakttagande af nödig omsorg om hela Rustningens vederbörliga ans, så otillgängligt förvara densamma, att icke vissa persedlar genom olofligt bruk kunna förslitas eller förstöras.
Men om en BekladnadsDirection enligt Utskottens förslag kunde åstadkomma den garanti mot missbruken, som åsyftas af motionairen, hvilket jag likväl bestrider, så måste vilkoret! för den föreslagne passevolancen under krigstid vara rent af omöjlige att uppfylla, då det icke låter tänka sig, att samteliga Rusthållare inom ett Regemente eller en Corps skulle blifva så fullkomligt enige.
Ganska svårt, om icke omöjligt, vore det äfven, att vid afmonstringarne till och från Kronan iakttaga alla billighets- och rättsfordringar, då endast några persedlars förändrade modell, eller ook Den 4 Januari i f. m. olika Mönstei herra rs olika bedömande af munderingarnes slitning skulle åstadkomuia åtskilliga missförhållanden.
Hufvudsakligen fäster jag mig likväl vid en brist i Utskottens Utlåtande, som torde härleda sig från Motionairers uteblifne yrkande af hvad man dock trott sig böra vänta från Regeringens sida, nemligen ett förslag till jemnande af Ruslningsbördorne under krig, hvarom 1823 års Ständer i underdånighet anhöllo.
Della förslag förutsätter ett annat, efter min tanka lika nödvändigt, eller bestämmandet af Rustnings-skyldigheterne under fred; typå detta senare måste det förra grunda sig.
Man tror sig nu äga full anledning, att, af Regeringens obenägenhet för en sådan åtgärd, sluta lill en fortfarande liknöjdhet om Rusthållares rätt och bästa, till samma döfhet för deras billiga klagan, hvaraf år 1823 lemnades ett så märkvärdigt bevis.
Det synes alltså, som skulle man framgent vilja hafva bevarat åt godtycket, att genom uniformsförändringar tillfredsställa ett smaklöst fikande efter granlåt, utan beräkning, hvarken på sann militärisk nytta , eller Rusthållares slutliga förmåga att vara Parad-decorateurer; och så länge detta obestämda förhållande varar, tror jag alt ändamålet med Utskottens förslag förfelas.
Jag yrkar således, att Rustningsskyldigheterna en gång för alla bestämmas innan något Reglemente för Bevä*.
D en 4 J 111111 a *' > > fi m - rings- Beklädnads- Remtygs- och Sadelmunderingspersedlarsanskaflhing lägges till grund för beräkning af Rusthållares årliga afgifter till en BeklädnadsDireclion; men då tidens fordringar på tjenstbarhet gjort ändringar nödvändiga, uti den mundering, hvarmed Indelta Cavalleriet borde af Rusthållen enligt Indelningsverket förses, följer deraf, att den dyrbarare rustning, vare sig för nytta eller nöje, som i senare tider, tvertemot författningarne, tillkommit, icke lätteligen kan Rusthållen affordras, hvarföre O ett nytt BeklädnadsReglemente för Indelta Cavalleriet bör afse den kostnad, som billigtvis kan åläggas Rusthållet, jemförelsevis med värdet och siilningstiden af den äldsta munderingen, hvari ingen ändring kunde föreslås vid vite af jooo Daler Silfvermynt.
Man ihågkomme Konung Carl XI:s grannlaga afseende på Rusthållarnes medgifna rättighet i delta afseende, då det till och med öfverläts åt de Rustandes för LifRegementet egna godtfinnande, om de tilläto, andeias Ryttare bi beli ö 11 o å sina hattar den förr brukliga guldgalon; man jemföre denna den enväldige Monarkens omtanka, med senare tiders allt jemt stigande fordringar på Rusthållares nödtvungna bidrag lill så mycket öfverflödigt prål, hvarmed munderingarna i omväxlande förhållanden modelleras, och jag förmodar, att ingen skall kunna neka behofvet af bestämda föreskrifter, sorn göra slut på de nog långt drifna_ missbruken och god-> 12 D e ii 4 Jfa 1111 ar i i f; ra. tyckets vådliga inflytande på Ruslhållares välfärd.
Utskotten hafva, som jag sökt ådagalägga, icke uppfattat detta nödvändiga vilkor för den föreslagne Passevolancens införande, på grund hvaraf jag anhåller, att Utskotten, genom ålerremiss af Utlåtandet, härå må göras uppmärksamme, och i händelse denna åfcerremiss beviljas, föreslår jag, alt Utskotten måtte tillstyrka Rikets Ständer att ingå till Kongl.