Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 89 anfört, att ”Utsk., som visserligen ej bestrider niotionärernes yttrade mening, om vigten af väl ordnade ränleförsäkrings-, 1 ifFörsäkrings- och lifränle-anstalter, anser likväl, der de pröfvas nyttiga och nödiga, sådana kunna, genom enskildes omtanka och utan någon särskild framställning derom till K.
M. till vägabringas, desto hellre, sorn åtskillige sakkunnige män här i landet redan utredt ämnet och om berörde anstalter utgifvit afhandlingar, hvilka kunna tjena till ledning vid inrättandet deraf.”
På dessa skäl, och då jag anser, att Staten icke bör inblanda sig i dylika anstalter, eller, på sätt nu sednast är föreslaget, befordra och uppmuntra dem, så anser jag, att 11. o. Ad. gör rättast att bifalla Utsk:s utlåt.
N:o 89 och afslå det nu föredragna betänk.
Jag anser rättast, att R.
St. icke gå in lill K. AI. med något sådant förslag, som Utsk. nu ansett vara lämpligt, emedan jag, dels pä de skäl som jag redan anfört, och dels derföre att jag anser det kunna föranleda till Statsutgifter, tror alt tiden nu alldeles icke är lämplig alt taga dessa frågor under öfvervägande.
Skulle IL St. ingå till K.
M. med en sådan skrifvelse, som nu är föreslagen, sä borde också ämnet förut något närmare utredas.
IL St. böra vara mera angelägne om vigten af de skrifvelser, hvarmed de ingå till K. M., än att inkasta en sådan skrifvelse, öfverlemnande åt slumpen hvad sedermera deraf månde blifva.
Jag afstyrker således Ulsk:s förslag och tillstyrker vördsamt IL o. Ad. att antaga Utsk-.s utlåt.
Hr von Hohenhausen, Alichael Silvius: Ekon.Utsk. 7 II. 4ö 362 1) e n 22 Fel>ruari. har frånlrädt sitt förra förslå;;, pä grund deraf alt tvenne RiksSt. hafva beslutat hvad Utsk. nu föreslagit, ehuru ifrån de två andra RiksSt:n de flesta anmärkmr i återremissen gingo ut på ett och detsamma.
Det synes således hafva varit fullt skäl för Utsk. att vidhålla sin mening.
Hvad saken speciell beträffar, så är det icke en fråga, sorn är ny, mindre bekant och af ett ringa intresse.
Ränteförsäkringsanstaller t. ex. äro inrättade i de fleste länder i Europa.
Uti Norrige äro de äfven införda.
De afhandlingar, sorn derom här i landel hafva blifvit ulgifna, hafva länge varit i allmänhetens händer, och ämnet har utgjort föremål för särskilda hushåilssällskapers öfverläggningar.
Alltså är frågan bland dem, hvilka blifvit mera utredda än många andra frågor, som förekomma.
I afseende pä dessa ränteförsäkringsanstalter har fråga här varit att på vissa locala förhållanden tillämpa hvad erfarenheten i andra länder gifvit vid handen.
Det fordrar en längre undersökning, noggranna och speciella uppgifter om så väl hvad Tabelleommission har att meddela, som i många andra fall.
Alt ett sådant arbete synnerligen skulle lättas, om Regeringen dervid biträder, och alt det torde vara ett värdigt föremål för en regerings synnerliga uppmärksamhet lärer väl icke betviflas, när fråga är om att utsträcka en sådan anstalts verksamhet inom hela landet.
Man har sett i andra länder, Österrike, Preussen, åt blifvit egnad, och de controller, som dervid fästas.
Det lärer väl också vara af vigt, att, om en sådan allmän inrättning blifver här verkställd, conlrollerna öfver densamma blifva tillräckliga, sä att det blifver betryggande för alla, som deruti ingå.
Någon särskild kostnad för Staten kan icke gerna dervid ifrågakomma, utom den som här föreslås, nemi. hvad som hörer till verkställande af en undersökning, och denna kostnad kan icke blifva betydlig och synes vara väl förtjent alt af statsverket bekostas.
Jag kan derföre icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:s förslag uti detta betänk.
Hermelin, Au g. Söderling:
Jag har upplrädt för alt vördsgmt tillstyrka bifall lill Ekon.Utsk:s utlåt.
Jag har väl hört en värd talare här framställa några invändningar deremot, men jag kan för min del ej deraf blifva öfvertygad, att icke Utsk. haft skäl lill sin nu gjorda framställning.
— Här har blifvit sagdt, att Staten icke bör ingripa tili enskilda företag.
Jag frågar, om man kan säga, att sådana inrättningar, som kunna befrämja sparsamhet och omtanka, icke omfatta samhällets utveckling och utgör föremål så väl för allmän som för enskild uppmärksamhet?
Vidare har det blifvit sagdt, att den gjorda hemställan skulle föranleda till statsutgifter.
Den siste värde talaren har redan besvarat denna del af invändningen och upplyst, att det icke kan vara fråga om några andra utgifter, än dem, som äro nödiga för frågans utredning.
Dessa utgifter blifva af ringa betydenhet mot den ofantliga nyttan, sorn af den ifrågavar. anstalten skulle i framtiden beredas.
— Ytterligare får jag till stöd för min åsigt åberopa
Den 22 Februari. 363 hvad II.
St. vid föreg:de tillfällen ansett vara lämpligt uti en med denna nära likartad fråga, jag menar i afseende på sparbanksinrättningarna.
De äro af långt enklare natur, men icke deslomindre tillstyrkte Ekon.Utsk. vid 1818 års riksdag, att hos K.
M. begära att sakkunnige män måtte förskaffa sig tillförlitliga upplysningar om dessa inrättningar.
— Jag bar ett ytterligare skäl, hvarföre jag anser att denna fråga bör först i sin helhet företagas och undersökas, nemi. att det vore en stor vinst för landet om inrättningen kunde åstadkommas i större scala, och jag skulle tro, alt om ett fullständigt förslag erhölles, så skulle man på ett lämpligt sätt motarbeta mindre inrättningar utaf ifrågavar. beskaffenhet, hvarom fråga varit t. ex. i Jönköpings län.
Jag anser nemi. icke att man bör för hvarje län eller i mindre districter hafva sådana inrättningar.
— På dessa skäl får jag yrka bifall lill Utsk:s betänk.
Hr Bildt, Knul:
Jag anhåller att få förena mig med dem, som yrkat bifall.
Jag anser, alt denna skrifvelse är en bland de vigtigaste, som skulle kunna komma att gå ifrån R.
St. till Regeringen.
Jag tror, att dessa ränleförsäkrings-, lifränte- och lifförsäkringsanstalter endast äro en större utvidgning af sparbankarne.
Sparbankernas nytta torde icke kunna bestridas.
Det är den större allmänheten, som har nytta deraf.
Dessa lifförsäkringsanstalter äro redan i andra länder försökta och hyllade af regeringarna.
Man har visserligen der gjort misstag i beräkningarna och utlofva! större fördelar än de verkligen kunnat gifva.
Delta förhållande har här blifvit mycket väl ulredt genom skrifter, som af sakkunniga personer blifvit utgifna.
Såsom nämnt är, bar en sådan anstalt redan blifvit införd i Norrige, och jag Iror, att det skulle vara af gagn om den äfven kunde införas här i landet, Af dessa skäl och på grund af hvad öfrige talare anfört, anhåller äfven jag om bifall på detta betänk.
Jag anhållpr vördsamt, att Ridd.secret, måtte upplysa huruvida ifrån de öfriga Stånden något prot.utdr. inkommit, upplysande utgången af ifrågavar. ämne.
I anleda, häraf tillkännagaf underl.
Ridd.secret., alt rör-.de pröfningen af förevar, utlåt, endast från BorgareSt. ankommit prot. utdr., hvilket innehöll: ”Utlåt., i anledn. af Utsk:s första hemställan, pag. 11, lades till handlingarne, och den vid slutet af samma sida gjorda inbjudning lill BorgareSt. antogs”.
Hr von Troil: Tvenne
Stånd hafva således antagit i sin helhet det af Ekon.Utsk. nu för R.
St. framlagda förslag, och jag anhåller vördsamt, att äfven R. o.
Ad. ville deråt lemna sitt bifall.
Frågan är sannerligen, ur hvad synpunkt man än vill betrakta den, af så stor vigt för fäderneslandet, att jag icke skulle föreställa mig, att den inom detta Stånd kunde röna ett afslag.
Både inden moraliska och den ekonomiska synpunkten förtjenar den lika mycket R.
Jag har icke från början varit närvar, under denna discussion, alltså icke haft tillfälle alt uppfatta de anmärkntr, som emot betänk, blifvit anförda.
Enligt hvad jag af en 364 Den 22 Februari. sednare (alares uttrande förnummit, lärer en af dessa anmärkmr hafva afseLt de möjliga utgifter, som i anledn. af det ifrågasatta heslutet kunde drabba Staten.
I delta hänseende ber jag endast få fästa uppmärksamheten derpå, att sparbankerna i Riket icke föranledt någon särdeles statsutgift, och jag inser icke eller, att ifrågavar. förslag skulle kunna leda till några kostnader för Staten.
Orsaken, hvarföre Utsk. ansett det vara af så stor vigt, att denna sak i ett sammanhang behandlades öfver hela Riket, är i min tanka den, att dessa inrättningar icke höra utgöra särskilda spridda fördelningar, utan debora utgöra ett sammanhängande helt; icke så, som skulle en enda centraldireclion vara den, som skulle hafva befattning med alla dessa inrättningar.
Det måste finnas en enda centraldireclion; men jag tror likväl, att om man vill komma till något resultat i detta hänseende, så är det icke möjligt att öfverlåta saken ät den enskilda menniskokärleken.
Inrättningarna skulle då icke komma att motsvara sitt ändamål och endast partiellt uppstå.
Dessutom tager jag mig friheten att, i afseende på den nämnda statsutgiften, fästa uppmärksamheten derpå, att frågan icke rörer något annat, än en und. anhållan till K. M., att K.
M. ville gå i författning om tillsättande af en comité, eller rättare sagdt låta genom sakkunnige män utarbeta ett förslag i detta hänseende.
Vi känna alltförväl, att flere menniskoälskande individer inom Sverige hafva med mycket nit lagt sig på detta ämne.
Det finnes personer, som på egen bekostnad rest utomlands för att förskaffa sig de underrättelser, som varit af behofvet påkallade i detta hänseende; men gifvet är, att då icke dessa pesoner kunna komma tillsammans för att gemensamt öfverlägga om det bästa förslag i ämnet, så är man icke eller säker att komma till något verkligen pålitligt och säkert resultat.
Dessutom äro de arithmetiska uppgifter, som i detta afseende blifvit inom fäderneslandet gjorda, ehuru visserligen på det mest fördelaktiga sätt af K. Wetenskapsacademien vitsordade, likväl endast af enskild man uppgjorde, och torde således icke uti ett så maktpåliggande ämne kunna, utom en omsorgsfullare granskning, antagas.
Dylika anstalter skulle i min tanka inom nationen i hög grad befrämja den sparsamhetsanda och den moralitet, som bör af alla så högeligen eftersträfvas.
Vi se dagligen uselhelen och nöden tilltaga.
Dessa inrättningar äro just beräknade på att uppväcka en anda hos folket att göra tillfälliga besparingar, för att kunna gå en sorgfriare ålderdom till mötes.
Det är egentligen för den medellösare och fattigare delen af nationen, som dessa vackra inrättningar skulle komma att medföra någon båtnad.
Dessutom hemställer jag till R. o. Ad., huruvida icke sparbankarne i sin mån hafva ganska väsendtligt bidragit till vinnande af detta nyttiga ändamål, och likväl äro sparbankerna icke annat än den första länken i denna stora kedja af inrättningar för införande af hushållsamhet och moralitet.
Ändamålet med de s. k. ränteförsäkringsanstalterna är, att en person, som under fulla kraften af sin ålder kan aflägga någon sparpenning, måtte sättas i tillfälle att genom dess insättande
365 i dessa anstalter sedermera på ålderdomen kunna påräkna en inkomst, sqm eljest icke skulle tillfallit honom.
Hvad åter lifränteanstalterna beträffar, så äro de lika väl inom Sverige, som inom alla öfriga länder, kända.
De gå egentligen ut derpå, att den, som har samlat ett capital, icke tillräckligt för att på räntan af det samma kunna lefva, må genom öfverlemnande af detta capital åt inrättningen, kunna försäkra sig om en inkomst, som något så när svarar emot hvad capitalets amortering på beräknad tid jemte den upplupna räntan skulle göra.
Hvad åter lifförsäkringsanstalterna beträffar, så är afsigten med dem, att man må kunna försäkra sina efterkommande om en summa, hvarpå de möjligen skulle kunna lefva, derigenom att man gör insatser uti inrättningen.
Den ena af dessa inrättningar utom de andra, utgör blott en lösryckt länk af kedjan, men jag upprepar det ännu en gång, vi kunna icke hinna detta vackra mål på enskild väg.
Dertill fordras icke blott representationens, utan äfven Styrelsens medverkan, och det är för att vinna detta ändamål, som Utsk. hade trott sig böra för R, St. framlägga det förslag, som nu är under öfverläggning.
Då frågan förra gången förevar hos Utsk. rönte den der ett oväntadl motstånd, men det förra förslaget gick likväl endast med en eller två rösters pluralitet igenom.
Orsaken till detta motstånd var, att Ekon.Utsk:s ledamöter icke kunde göra sig fullständig reda för ändamålet med alla dessa anstalter.
Då de sedermera derom blifvit upplysta, så hafva meningarna om det sednare föreslaget varit, om jag så får säga, fullkomligt enhälliga.
En reservant fans visserligen emot betänk, men äfven denna reservant gillade den vackra ideen, ehuru han ansåg alt någon skrifvelse till K.
M. icke borde i ämnet afgå.
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. icke måtte afslå ett betänk., som jag tror egentligen för de nödställda och fattiga classerna är af så särdeles mycken vigt; och på denna grund vågar jag vördsamt anhålla om R. o. Ad:s bifall lill betänk.
Ilr von Hohenhausen uttryckte visserligen en olika mening emot min i detta afseende; men jag uppfattade icke att han anförde några särdeles skäl deremot.
Det luifvudsakliga deraf var, att ränteförsäkringsanstalterna äro införda i Norrige likasom i flera andra länder.
Nog har jag sett, att förslag i Norrige är uppgjordt till en sådan anstalt, men jag tviflar mycket på att någon verkställighet af inrättningen der ägt rum och att anstalten kommit i gång.
För öfrigt hafva sådana anstalter i Tyskland, visserligen på flera ställen kommit i gång och lemnat flera års erfarenhet, men denna erfarenhet har icke varit så tillfredsställande som man hade förväntat sig, hvarom jag torde få säga några ord.
Hermelin har sagt, att det icke torde kunna blifva fråga om några andra utgifter af Staten i detta hänseende, än de uti Utsk-.s förslag omnämnda.
Jag tager mig friheten yttra, att vi redan vid denna riksdag, innan R.
St. yttrat sig i frågan om att förorda införandet af dessa anslaller, haft motioner om ett anslag af 10,000 r:dr för en 366
Den 22 Februari. sådan inrättnings införande uti ett län.
Detta förebådar åtminstone något att fråga kan uppstå om statsanslag för detta ändamål.
Då måste man förut hafva utredt, att ändamålet är särdeles nyttigt och gagneligt, innan man gifver sådana statsbidrag.
— Hr Bildt har sagt, att detta egentligen vore en utvidgning af sparbankerna.
Sparbankerna hafva visat sin stora nytta.
De samla capitaler och besparingar; hvaremot ränteförsäkringsanstallerna icke, i min tanka, hafva denna egenskap.
De samla visserligen besparingar, men bilda icke deraf några capital, utan förskingra dem.
— Hr von Troil har anfört åtskilliga skäl, först om dessa inrättningar i allmänhet, och sedan uttryckt sin opinion om nyttan af dessa anstalter.
Jag torde således böra ingå i någon vidare utveckling af min opinion i denna fråga.
Utsk. har icke endast stannat vid ränteförsäkringsanstalter, utan äfven ansett, att 11.
M. begära bildandet af lifränte- och lifförsäkringsanstalter.
Hvad lifräuleanstalterna angår, så äro de i min tanka långt ifrån alt vara statsekonomiskt nyttiga, utan äro tvertom skadliga.
Om de kunna vara beqväma för den, som ingår i en sådan anstalt, som lemnar sitt capital, för att få en årlig ränta, hvaraf han anser sig kunna lefva, så äro de likväl i allmänhet skadliga, derföre att det capital, som förut är bildadt, sedermera förstöres genom den årliga räntebetalningen, och det är beräknadt så, att den som inträder uti en sådan anstalt skall hafva uppätit capitalet när han dör.
Detta är sålunda ett sätt alt förtära capitaler, men icke att samla dem.
Att befordra en sådan anstalt kan icke vara för Staten nyttigt.
Anstalten räknar sin vinst i förhållande till antalet af dödsfall, som inträffar bland räntetagare.
Således är det anstaltens nytta att döden kommer snart ibland dess räntetagare.
Jag kan icke inse, all det är Statens fördel att befordra en anstalt, hvars intresse gynnas genom medborgares död.
Den som ingår i en sådan anstalt och insätter hela sitt capital deruti, han skiljer sig derigenom ifrån medlet för annan verksamhet, upphör att använda sina tillgångar och krafter för samhällets tillvext och förkofran och blir ifrån denna stund likasom död för samhället, utom det alt han har förmågan att småningom uppäta sitt capital, så att det kan vara slut vid hans timliga frånfälle.
Intresset eller ändamålet med denna anstalt strider således emot flera för Staten önskvärda syftemål.
Anstaltens intresse är folkstockens minskning i st. f. dess ökande med förmöget folk, och den strider äfven emot industriens och arbetslustens befrämjande, derigenom att den borttager capitaler ifrån den enskilda verksamheten.
Hvad lifförsäkringsanstalterna återigen angår, så har försäkringstagaren der sin fördel uti att dö snart.
Det förskott han årligen inbetalar till anstalten, lager han ur sin cassa för att lägga i anstaltens, och lägger det till inrättningens fond i stället att derigenom öka sitt eget capital och utvidga sin egen förmåga att bidraga till sin familjs och det allmännas bästa.
Han förväntar sin vinst i det ögonblick då han skall dö, i st. f. alt hafva en uppmuntran till aibete.
Detta är icke nyttigt för samhället i allmänhet.
En sådan anstalt kan naturligen uppkomma uti de län - Den 22 Februari.
3C7 der, der det finnes öfverskott af näringslif och öfverskott af capitaler, samt en låg räntefot; men i ett land, sådant som Sverige, och under våra nuvar. förhållanden, kan jag icke inse, att dessa anstalter kunna i större scala uppkomma och medföra nytta för det allmänna, om de äfven för några enskilda kunna medföra en viss hugsvalelse.
Må de nu träda tillsammans och inrätta sådana anstalter, om de finna det vara för sig gagneligt och öfverensstämmande med deras önskningar och tänkesätt, men icke bör det blifva en slalsantalt.
Hvad åter angår ränteförsäkringsanstalterna, så är det ett ämne, som är mycket vigtigare, än frågan om de båda föregående, och ett ämne, som måhända ännu icke har blifvit så utredt, som det förtjenade att blifva.
I Tyskland hafva dessa anstalter först blifvit upprättade.
Der har man förespeglal sig många stora fördelar af dem.
Man har börjat med att säga ändamålet eller afsigten vara, att åt den mindre bemedlade bereda en möjlighet att förvissa sig om mera lugn på gamla dagar, samt att åt den alldeles obemcdlade bereda ett torftigt uppehälle.
Denna ide' blef behandlad af Tysklands speculativa snillen och utvecklad i många skrifter.
I dessa skrifter lofvar man sig: jemnande af förhållandet emellan rikedomen och fattigdomen, ett lugnande af sinnena, som på intet annat sätt kan vinnas; ett stöd för den numera oafvisliga materiella principen, hvarigenom den kan förblifva en af staternas lifsprinciper, utan att förorsaka omhvälfningar; ett medel att bemäktiga sig tidens herrskande sjukdom och leda den på en väg, sorn småningom framkallar en högre och ädlare anda, hvarigenom den fattige skall upphöra all för penningemannen vara endast en del af hans machiner.
De förespegla sannolikheten af en framtid, då hvarje land har dylika anstalter och hvarje menniska åtminstone en ränta i sitt fädernesland; då proletärer hafva upphört alt finnas, fattigdom nöd och afund ej mera förleda till så många brott, laster och öfverlrädelser, och hvar och en har något att förlora, om oroligheter af hvad slag som helst uppkomma.
Jemlikhet skall beredas uti njutningarnes förhållande till arbetet och behofvet, den industriella verksamheten höjas och lifvas, produetiviteten blifva större och njutningsrikare, allmänt välstånd och allmän sällhet beredas, utan alt träda i vägen för den intellecluella bildningen, hvilken tvertom befordras; och således tidsandans materiella förstörande riktning, uti ränleförsäkringsanslalterne finna den sökta conservativa motvigten.
En fasthet skall inträda uti alla förhållanden, större än den någonsin varit; revolutioner således ej mera vara alt befara, krig långt svårare att begynna, då ingen kan vinna mer än han äger; stalscassans betydligaste utgifter ansenligt förminskas, då stående armeer blifva mindre behöflige mot yttre våld och inre oroligheter.
Ränteförsäkringsanstalterua skola blifva det stora band, som omsluter staterna och sammanknyter deras medlemmar innerligare med hvarandra.
Uti dem ligger fröet förborgadt till en alldeles ny samhällsordning.
Så tala Tyskarna och så tala charlatanerna och enthusiasterna.
I min tanka bör Staten vara intetdera, utan låta de enskil - 368 Den 22 Februari. de sjelfva framställa sina förslager och föranstalta om deras utförande, om de förmå.
Icke är det Staten, som med sina löften kan eller bör framträda.
Vid närmare granskning af sakens beskaffenhet, ser man också en annan sida.
En ränteförsäkringsanstalt bar den syftning alt bemäktiga sig enskildes samlade capitaler och förtära dem till största delen, samt göra den döda anstalten, i st. f. den lefvande menniskan, lill ägare af det öfriga.
Den uppsuger capitaler från näringarne, för att använda större delen af dem till ökande af consumtionen, och det öfriga, i likhet med våra cassör, lill förräntande i statspapper eller mot säkerhetshandlingar.
Den har i dessa hänseenden en motsatt verksamhet mot sparbankerna, som förvara och föröka capitalerna åt den flitige och arbetsamme.
Ränteförsäkringsanstalten försätter sina äldre delägare uti samma ställning som capitalister, med den skillnad, att de ej låta de fleste af dem lemna några capital efter sig.
Anstalten synes derigenom understödja njutningsbegäret i lifvet, det egoistiska, som beräknar egna fördelar, utan afseende på efterkommandes behof, samt befordra den overksamhet och sorglöshet, som gerna vidhänger capitalisten.
Den hyllar det onyttiga hos honom och qväfver det gagneliga af capitalernas förvarande åt en verksammare arfvinge.
De capitaler, som ej bortsmälta uti årligen förbrukade räntor, de förblifva en försäkringsanslaltens egendom, och kunna, i händelse af mycket insättningar, samfält med de för årssällskaperna afsatle räntecapitalerne, utgöra högst betydliga summor, hvilkas förvaltning och förräntande medföra alla de olägenheter, som åtfölja stående inrättningars fonder, utan att medföra det gagn samhället bör förvänta af hopade capitaler.
I st. f. att befordra näringarnes lif och utveckling, skola de tynga dem.
Då för att ränteförsäkringsanstalten skall kunna uppfylla sitt egentligaste ändamål, obemedlade delägares förvissande om ett ständigt åtnjutande af årlig inkomst på gamla dagar, det är nödvändigt att dessa räntor gynnas med ett åtminstone villkorligt moratorium, eller fritagande från att kunna utmätas eller med qvarstad beläggas, så kunde sägas, att den innebär ett särskildt privilegium för de bankruttörer, som äga nog tilltagsenhet, att i rätlan lid med andras penningar derstädes göra insatser för sig och de sina och hvarigenom de med lätthet kunna pä andras bekostnad, måhända med andras fullständiga utbloltaude, försätta sig sjelfva uti en fördelaktigare ställning.
De skulle kunna sägas gifva upphof åt en ny exceptionslag, som ej blir någon tyst förmånsrätt, utan ett uppenbart trotsande af den allmänna rättvisans fordringar, hvilket skall öka creditbristen och befordra oärligheten, helst när den kan bemantlas med faderliga omsorgen för minderåriga barns eller eflerlemnad enkas framtid.
Den utväg ränteförsäkringsanstalterne synas erbjuda, att i framtiden minska bekymren för fattigvården i allmänhet, är mera illusorisk än verklig.
När man förväntar af dessa anstalter mycken hjelp för fattigvården, så torde det vara skäl att eftersinna: hvad är det som mest tynger fattigvården?
Jo det är omsorgen för barnen och deras uppfostran.
Ränteförsäkringsanstalter lemna ingen Den 22 Februari.
269 ingen tillgång för dessa barn, som icke kunna förvänta uppfostran och underhåll af sina föräldrar.
De fordra afgifter för dessa barn, om de skola intagas i anstalten, på det att deras framtid, när de komma till en högre ålder, skall vara tryggad genom understöd; men under tiden af deras uppväxande fordra anstalterna endast afgifter och lemna intet understöd för deras uppfostran.
Om sedermera de började insättningarna icke fortsättas, så äro penningarna bortkastade.
Man torde deraf finna, att det största behofvet för våra fattiginrättningar icke kan af ränleförsäkringsanstalterne fyllas.
Genom sin syftning att förespegla en viss bergning för ålderdomen af ett lif, tillbragdt i overksamhet och sysslolöshet, skola dylika inrättningar, i st. f. att, såsom utlofvadt är, blifva ett medel emot paitpcrismen, sannolikare, om de begagnas i stor skola, på ett fruktansvärdt sätt komma att utveckla samhällenas fallenhet för denna tidens sjukdom.