Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ulner från allmänna indragningsstaten fästat det vilkor att afdrag derifrån skulle ske af den pension StatsRådet Ulner från Ainiralitets-krigsmans-kassan tilläfventyrs åtnjuter.
Detta villtor har troligtvis icke kunnat tillkomma utan förbiseende af K. M:s Nåd. föreskrift i nämnde kassas reglemente, § 120 mom. 3 så lydande: »att Amiralspersoner, som å »allmänna indragriings-staten erhålla pension få icke i Krigsmans»kassan upbära högre belopp, än som svarar emot skillnaden emelian den nämnde pensionen och den förut innehafda aflöning i lön »och tjenstgöringspenningar», samt att, med rättsenlig tillämpning af detta stadgande, StatsRådel Ulner, som å Flottans stat icke ininnehar ej heller före sitt utnämnande till DeparCsChef innehaft aflöning uti lön och tjenstgöringspenningar upgående till högre belopp än den tillstyrkte pensionen å allmänna indragnings-staten, icke kan komma i åtnjutande af pension från Amiralitets Krigsmanskassan och således det ifrågasatta afdragel icke heller kan komma ali ega rum.
Hvadan enl. min öfveitygelse 11. o. Ad. bör bifalla den af K.
M. äskade pension för StatsRådet
Ulner, oberoende af det tillstyrkta afdraget, och får jag sålunda hos Hr Frih. o. Ordf:den, anhålla om propos. på bifall till hvad K. M. i detta hänseende föreslagit.
I sammanhang härmed kan jag icke underlåta att utala den önskan jag hyser, att Utsk. för betryggande af Amiralitets-krigsmanskassans fortfarande verksamhet och bestånd, hade begagnat detta tillfälle för att tillvägabringa' samma beslut hos R.
St:r, sora Utsk. åsyftade genom Betänk.
N:o 52 ang:de K. M:s Nåd.
Propos. i fråga om anslag till uprätthållande af den Arméens pensionskassa åliggande pensionering, nemi. natt delegare i Armåens pensionskassa, som hädanefter erhåller Civil eller annan tjenst med aflösning på Rikets stat, eller upföres på allmänna indragnings-slalen 152 Den December f. m. »eller på annat sätt af Staten pensioneras, icke är berättigad, all, »så länge han innehafver sådana aflönings- eller pensions-förniå»ner, som upgå till 3,000 Rdr Rml, åtnjuta den honom i Arméens »PensionsKassa tillkommande pension.»
Detta har jag ansett mig böra framställa, då Chefen för SjöförsvarsDepart:tet uti det StatsRådsProt. som åtföljde den K.
Proposm ang:de Statsverkets tillstånd och behof, tillkännagifvit, »att AmiralitetsKrigsmansKassans medel under en längre tidföljd visat sig vara otillräckliga till pensionärers underhåll, och enl. min öfvertygelse genom ett dylikt stadgande för AmiralitetsKrigsmansKassans åliggande pensionering, det är sannolikt, att en tillgång för Kassans större verksamhet, skulle kunna befrämjas.
Utsk. har tillstyrkt att ett afdrag, motsvarande den pension StatsRådet
Ulner möjligen bekommer från AmiralitetsKrigsmansKassan, bör göras på den pension han erhåller på allmänna IndragningsStaten.
Här har deremot blifvit ifrågasatt, att afdraget icke borde ske på allmänna IndragningsStatens pension, utan att den skall utgå till fullt belopp och i stället afdraget göras å AmiralitetsKrigsmansKassans pension.
Efter hvad R. o. Ad. torde finna, kommer, hvilketdera sättet som än iakttages, StatsRådet
Ulner att erhålla lika stor pension, men i stället för att utgiften i förra fallet minskas för allmänna IndragningsStaten, skulle den i sednare fallet minskas för AmiralitetsKrigsmansKassan.
Jag tror likväl att StatsUtsk. handlat fullkomligt konseqvent med hvad som förut blifvit tillgjordt.
Då t. ex. K. JI. på 4:de HufvudTiteln föreslog betydligt ökade pensioner för Generals-personer, så beslöts att från dessa pensioner skulla afgå det belopp som pensionären hade på Arméens PensionsKassa.
Det torde således vara rätt att i afs:de på den 5:te HufvudTiteln förfara så som man gjort i afs:de på den 4:de, och får jag derföre anhålla om bifall till Utsk:s hemställan i denna punkt.
Ordhden framstälde att, såvida han rätt upfattat Hr Blomstedts yrkande, detsamma innehållit att R. o. Ad. måtte besluta att StatsRådet Ulner, när han från Statens tjenst afgår må på allmänna IndragningsStaten erhålla en årlig pension af 6,000 Rdr Rmt, med förklarande att StatsRådet icke må ega rätt att erhålla någon pension af AmiralitetsKrigsmansKassan, och att således borde uteslutas de i Utslcs hemställan förekommande slutorden »från hvilken summa dock bör afgå den pension, han från AmiralitetsKrigsmansKassan tilläfventyrs åtnjuter; hvaremot Gr.
Lagerbjelke yrkat bifall till ifrågav:de punkt.
Den sedermera till bifall å denna punkt framstälda proposm besvarades med starka
Ja, jemte ett eller annat Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den förklarade att han funnit
Hr Blomstedt:
Jag vill icke uptaga R. o.
Ad:ns tid med votering, utan inskränker mig till att reservera mig mot det beslut R. o.
Den 9 December f. m. 153 Girsta punkten, ang:de pension för JuslitieRådel Johan Roy; 62:dra punkten, ang-.de ersättning för frånlrädda boställsrum åt fd.
AJyntmästaren, Assessoren J. A. Grandinson; 63:dje punkten, angtde pension för Garnisons Läkaren Doktor Ilroman.
Dessa punkter biföl los. 64:de punkten, ang:de förhöjd pension för Exped.Sekret. J. G.
Rickert samt understöd för hans Fru Sophia Schönherr om hon sin man öfverlefver.
Ilr Björnstjerna:
Ändamålet med de motioner sorn Utsk. i denna punkt behandlat, har varit att erhålla förhöjd pension åt Exped.Sekret.
Detta förefaller naturligtvis oegentligt, då pensioner vanligtvis icke tilläggas andra tin de sorn utträdt ur Statens tjenst.
Man kan således icke förstå deras mening annorlunda än att det arfvode eller den gratifikation af 833: lfi Bko, som blifvit Exped Sekret.
Richert tilldelad, skulle förhöjas och att han icke vidare vore i tjenst.
Motionärerne hafva upgifvit att han icke åtnjuter i pension så mycket som ett afskedadt JustitieRåd, samt anse detta vara en oformlighet.
I det fallet kan likväl ingen jemförelse anställas förrän Exped.Sekret.
Richert erhållit afsked, och då lära otvifvelaktig! R.
St:r icke underlåta att med anledn. af hans ådagalagda stora skicklighet gifva honom en pension på ett belopp som motsvarar den nuv:de lefnadskostnaden, men att nu, sedan R.
St:r en gång hafva tillagt Exped.Sekret.
Richert ett arfvode, förhöja detsamma förefaller mig ganska oegentligt.
Man kan visserligen äfven nu framställa att med anledn. af förhandenvarande förhållanden bör han åtnjuta pension motsvarande den upgifna lefnadskostnaden, men denna omständighet lärer väl icke kunna tagas i betraktande för andra än 'de personer hvilkas löner skola regleras.
För Häradshöfdingarne hafva icke lönerne blifvit reglerade och således finnes icke något skäl att för en ensam person göra ett så beskaffadt undantag.
Om man återigen å andra sidan tager i betraktande den utmärkta omsorg och den möda som Exped.Sekret.
Richert nedlagt på Lagberedningens arbeten, anser jag icke det tillkomma R.
St:r, att sedan föreg:de
Ständer en gång anvisat ett arfvode, som kan motsvara skälig vedergällning för detta nedlagda arbete, nu vilja förhöja detsamma; hvaremot i händelse Exped.Sekret.
Richert tager afsked, det icke lärer vara tvifvel underkastadt att ärendet då förekommer till ompröfvande och bifalles.
Med anledn. af hvad jag således yttrat, anhåller jag om propos. på afslag af den begärda förhöjningen.
På de af den siste talaren anförde skäl får jag förena mig med honom i anhållan om propos. på afslag å Utsk:s hemställan i denna punkt.
Äfven jag anser de skäl hvilka Hr Björnstjerna anfört för afslag å denna punkt vara ganska riktiga och talande.
Det är allmänt bekant att den person, för hvilken 154 Den 9 December f. m. denna pensionstiIlökning blifvit föreslagen, innehar, ehuru han redan är vid hög ålder, en ganska god domsaga, som icke lemnar en obetydlig inkomst, om äfven han, i ans:de till sin höga ålder, är nödsakad att begagna biträde för domare-göromålens förvaltning.
Det synes mig under sådane förhållanden vara ganska oriktigt, och icke vittnande om den hushållning med Statens medel, som bör ega rum, samt stridande mot det system som bör ligga till grund för hvarje pensionering, att Ilr Richert erhåller ännu ett ytterligare vedermäle af R.
St:rs erkänsla för hans ådagalagda mölla såsom ledamot af f. d. LagKomitéen — ett sådant vedermäle som ganska få tjenstemän efter en t i 11 rygga lagd längre bana erhålla: nemi. 3,000 Rdrs pension.
För de arbeten han i LagKomitéen verkställt, har han erhållit vedergällning genom de ganska betydliga arfvoden, han under sin arbetstid upburit och dessutom har han af föreg:de
Ständer blifvit tilldelad en icke obetydlig ersättning för hela sin återstående lifstid uti den förmånliga domsaga han bele Hider.
Då tyckes mig att Staten å sin sida gjort nog för denne ledamots särskilda arbete och det bemödande man här ådagalagt för att skaffa honom en större extra-inkomst, hvilken redan i sig sjelf är ganska vacker, synes vara af beskaffenhet att icke böra vinna R.
St:rs bifall, hvarföre jag får instämma i Hr Björnstjernas anhållan, hvilken af Gr. Löwenhjelm blifvit understödd att punkten måtte afslås.
För min del deremot måste jag erkänna att jag anser den gärd som här blifvit egnad åt en utmärkt vetenskapsman och skicklig jurist vara förtjent.
Det är en sanning att Ilr Richert, under den tid han såsom ledamot deltagit i LagOrdningens arbeten, upburit arfvode, men det hindrar icke att han alltid varit och alltid kommer att blifva en utmärkt personlighet inom svenska juridikens område, och om nu, vid hans inträffade ålder af 73 år, fråga upstår om att lemna honom något högre honorarium än den ringa pension af 833: 16
Bko han nu åtnjuter, så finner jag det icke vara representationen värdigt att vägra ett sådant anslag.
Det är R. o. Ad. nogsamt bekant att Häradshöfdingar icke ega någon pensionsrätt; Ilr Richert har således till försörjning på ålderdomen ingen annan utväg än att öfverlåta skötandet af domsagan åt en annan person och med honom dela inkomsten.
Händelsen gör att denne person f n. är bans son, men det hindrar icke att denne kan behöfva söka sig en bättre och, rikare utkomst, och Hr Richert blir då urståndsalt att på sådant sätt sköta sitt embete.
Jag tror således att, med afs:de på detta förhållande och Hr Richerts höga ålder, samt sedan frågan en gång blifvit väckt, det icke vore lämpligt afslå det ifrågav:de beloppet, och jag vågar således för min del vördsamt anhålla om bifall tili StatsUtsk:s hemställan.
Jag tillhör i allmänhet icke dem som förorda höga anslag, allraminst under nuv:de förhållanden; men med afs:de på denna punkt förekommer ett alldeles ex - Deri 9 December f. m. 15& ceptionelt fall.
Det är här fråga om att tilldela pension (uttrycket må vara orätt det är dock af mindre betydenhet, rättare borde det heta nationell belöning) åt en person som i sitt fack otvifvelaktig intager det främsta rummet i detta land.
Man har sagt det vara oegentligt att gifva pension åt en person, som innehar en indrägtig befattning, och om man fäster sig vid uttrycket pension, kan man medgifva att anmärknrn eger grund, men här är förhållandet att Hr Richert, redan när han lemnade sin befattning såsom ledamot i LagKomitéen, erhöll en pension till följd af denna befattning, oberoende af den inkomst han upbär af innehafvande tjenst.
Det är nu fråga om huruvida det förra beloppet bör ökas.
När det bestämdes var Hr Richert vid den ålder att lian ganska väl kunde sköta sin domsaga sjelf och den kunde då lemna honom en åtminstone tarflig bergning.
Denna domsaga gilver dock icke såsom en ledamot sagt så särdeles stor behållning, och Hr Richert har på flera år, dels till följd af mera framskriden ålder dels emedan domsagan är af den art att tingen förrättas på flera särskilda ställen, icke varit i tillfälle att sjelf kunna sköta densamma.
Härigenom har han nödsakats att derom öfverenskomma med annor person och han har alltid visat sig vara ganska liberal mot den som förrättat hans tjenst.
Det är ett misstag af den siste talaren att den person som nu sköter hans tjenst skulle vara hans son; Hr Richert har ingen son som beträdt den juridiska banan; en brorson har förestått hans tjenst, men gör det icke numera.
Vill man gifva en belöning till en person som så utmärkt sig som Hr Richert tror jag icke det vara värdigt att gifva den till allt för ringa belopp; och jag anser alt de 3,000
Rdr som här äro föreslagne jemle det Hr Richert möjligtvis kari betinga af sitt biträde icke räcker till mera än nätt och jemt en tarflig utkomst för en person vid hans ålder.
Jag yrkar således att R. o. Ad. måtte bifalla hvad Utsk. tillstyrkt.
Cederström, R u d.:
Jag kan för min del icke understödja den siste talarens åsigt.
Vi känna visserligen, att Hr Richert under flera års tid varit en nitisk deltagare af LagKomitéen, derföre han äfven haft sitt gifna arfvode, och då han derutöfver, i olikhet med nästan alla andra personer, hvilka varit inkallade i Komitéer, erhållit en gratifikation af 833: 16
Bko pr år, kan jag icke finna annat än att redan härigenom R.
St:r i handling betygat Hr Richert en ganska ovanlig gärd af sin välvilja.
Att sträcka sig utöfver det nu utgående beloppet ända derhän, att medgifva honom 3,000 Rdr Rint utan afside derpå, att han torde stanna qvar i sin tjenst, i likhet med de allra flesta andra häradshöfdingar, anser jag icke vara billigt.
Det må vara, att Hr Richert bemöter och vedergäller sina vikarier med liberalitet; men det är en omständighet af alldeles enskild beskaffenhet, som på denna sak icke hör ega det ringaste inflytande.
Hr von Koch har ansett den af Hr Richert innehafda domsaga icke vara så lönande att dess indrägtighet borde kunna vara ett skäl att icke höja hans pension; men äfven om denna domsaga icke är af 156
Den 9 December f. m. de allra förmånligaste, tror jag dock icke man kan säga, att den är af de svagast aflönade eller bland dem, som lemna innehafvaren en otillräcklig inkomst.
Hr von Koch har vidrört pensionens egenskap af »national-belöning.»
Det är visserligen en storståtlig benämning, som äfven motionären begagnat; men StatsUtsk., som visligen modererar sina uttryck, har funnit sig föranlåtet att icke använda detta, utan har endast vidrört det arbete, Hr Richert nedlagt å hafva gjort det allmänna.
Sådant är ganska naturligt, och har legat tiil grund for den redan utgående såkallade pensionen, ehuru denna benämning är oegentlig då den tillfaller en person, sorn står qvar i Statens tjenst.
Jag skulle snarare vilja kalla det dusör, och tror att en årlig dusör på 833: 16
Eko är ganska vacker.
Ilär har talats om den ökade lefnadskostnaden.
Den år lika svår för alla tjenstemän; icke svårare för Hr Richert än för alla andra.
Och enär det icke kan sägas, att han under de sednare åren varit inbegripen i något för fäderneslandets lagverk båtande arbete, anser jag att den redan beviljade dusören är alldeles tillräcklig, samt att ingenting vidare i detta hänseende bohöfver åtgöras, och att vi skulle verkligen vara alltför slösande och frikostiga, om vi nu ökade pensionen utöfver hvad den är.
Jag hemställer således om R. o. Ad. behagade afslå ifrågav:de första punkt.
Hvad åter beträffar understöd åt enkan, så synes mig Utsk. hafva haft skäl att dertill förorda bifall, hvadan den punkten torde böra af R. o. Ad. godkännas.
Jag kan icke neka att det väcker min förundran, att ifrågav:de förslag här på Riddarhuset möter så mycket motstånd.
Jag föreställde mig att då ingen annan ledamot af StatsUtsk. reserverat sig i denna punkt än den sorn först begärde ordet, skulle vi åtminstone från någon af Utsk:s här närvide ledamöter hafva att förutse ett understöd för förslaget.
Jag ber om förlåtelse, i händelse jag devancerar dem genom att yrka bifall tiil detsamma; jag gör det destohellre som det icke kan vara någon obekant att vid denna Riksdag har tid efter annan just det förslag, som Hr Richert varit en så kraftig drifljeder till att framställa i LagKomitéen, blifvit begagnadt till de förändringar i våra lagar som beslutats.
Hvad beloppet beträffar, vill jag föra till minnes alt R. o. Ad. nyss beviljat för JustitieRådet
Roy 5,000 Rdr i pension, jag föreställer mig att det nu i fråga v-.de beloppet af 3,000 Rdr tillsammans med den behållning som Hr Richert möjligen kan hafva af sin domsaga, då den är till annor man öfverlåten, icke kan öfverstiga 5,000 Rdr; och vid sådant förhållande kan jag icke dölja min åsigt att Hr Richert har på mångfalldigt sätt förtjenst af samhället den upmärksamhet att sättas i lika god samhällsställning som JustitieRådet Roy.
Om resultatet af denna punkts behandling klefve att R. o. Ad. afslog men de tro öfriga St:n bifölio hvad deri föreslås, tror jag att deråt skulle gifvas en tydning som alldeles icke talade för att R. o. Ad.
I) en 9 December f. m. 157 så gjort af blott sparsamhet, som E. o.
Ad. i öfriga frågor vid denna Riksdag just icke iakttagit.
Jag tillstyrker bifall till punkten.
Hamilton, Malcolm: Då Frih.
Raab vändt sig till de närv:de ledamöterne af StatsUtsk., anser jag det vara min skyldighet tillkännagifva att jag dels tror det icke vara en ovilkorlig pligt att reservera sig mot de beslut hvari man icke deltagit, dels är det nogsamt bekant att mångfalldiga frågor afgjorts genom votering, och att då låta Utlåt, öfverflöda med namn på reservanter, vore att i Protokollet uptaga namnen på alla dem som voterat för eller emot i frågan.
Hvad sjelfva saken beträffar så instämmer jag i det af Hr Björnstjerna framställda yrkande.
Jag anser nemi. icke lämpligt att, i det skick frågan nu är, lemna bifall dertill, ty om frågan voro att, när Exped.Sekret.
Richert tager afsked, han då skulle erhålla pension, bade jag ingenting deremot och skulle vilja tillstyrka ett vida högre belopp än det nu ifrågav:de, men att öka den honom för hans arbete i LsgKomitéen tillagda gratifikation till 3,000 Rdr, dertill finner jag icke något skäl.
Han har sin domsaga och njuter deraf inkomst, och ehuru jag visserligen här deltagit i beslut, hvarigenom förhöjda löner blifvit fastställda, kan jag likväl icke bidräda ett beslut hvarigenom i anseende till ökad lefnadskostnad en gratifikation skulle förhöjas som Sr gifven för ett längesedan fullbordadt arbete.
Om här vore fråga om att gifva en pension på IndragningsStaten skulle jag dela den åsigt som den näst siste talaren uttryckt, och lika med honom hemställa att en ganska betydlig pension blefve åt Ilr Richert anslagen, men frågan är icke af sådan beskaffenhet.
Här åsyftas nemi. såsom den siste talaren anfört en ökad gratifikation åt Hr Richert för länge sedan fullbordadt arbete, och detta är en grundsats som jag anser oriktig.
När en tjensteman, som tillika är vetenskapsman, fått ett särskildt updrag, grundadt just pä den vetenskapliga bildning han besitter; när han för detta sitt särskilda arbete fått ett arfvode som sätter honom i tillfälle att kunna sorgfritt lefva och underhålla sig och sin familj på den ort der han utfört arbetet, när han med ett ord erhållit vedermäle af nationens erkänsla för detta arbete under det han på samma gång återgår till den tjenst från hvars utöfning han under nämnde updrags fullgörande varit hindrad, synes det mig sorn vore häri icke berättigad att erhålla ytterligare vedermälen af nationens erkänsla för den möda han nedlagt på detta särskilda arbete; och jag kan således .icke finna att Staten bör i detta hänseende göra någon annan eller större upoffring än som redan gjorts.
Att i likhet med Frih.
Raab anställa en jemförelse mellan en högre tjenstemans pensionering och det belopp Hr Richert åtnjuter, anser jag vara i högsta måtto oriktigt.
Jag tror att en hvar icke kan annat än beklaga de orsaker som verka att denna högre tjensteman bl ifver kanske inom kort öfverflyttad på IndragningsStat med pension af 5,000 Rdr; och om Ilr Richert gått ur Statens tjenst om han va - 158 Den 9 December f. tn. rit nog olycklig att ådraga sig en sjukdom som gjort honom otjenstbar vid äldre år, då vore det högst ovärdigt af Staten om den icke uti den beklagansvärda ställning hvari han kommit, skulle draga försorg om honom och hans familj under återstående dagar, men så är icke förhållandet, ty Hr Richert har en tjenst som ban kan sköta om han vill och hvilken han är i tillfälle att mot ganska måttlig betalning öfverlåta till en annan person att förvalta.
Han bibehåller den löneinkomst han nu har, och om man lägger tillsammans denna med den gratifikation han f. n. åtnjuter, tror jag att man med rätta kan anse honom vara så till försedd att
Staten icke är skyldig ytterligare gifva honom något vedermäle af sin erkänsla för ett arbete som för många år sedan blef fullhor dadt, och hvilket, huru stor förtjenst det nu än kan ega, icke varit af den beskaffenhet att det i sin helhet blifvit af R.
St:r såsom lag godkändt.
Om man skulle genomgå den långa lista af anslag till pensioner, som här af StatsUtsk. blifvit förordad, måsle man göra sig den frågan; hvarföre skall Staten lemna alla dessa pensioner?
Jag tror man skall få ganska svårt att besvara detta hvarföre; man skall möjligen säga att det hr för den och den tjensten, hvilken den och den personen gjort Staten, mea jag tror att mångå af de förtjenster som medföra pension väga ganska litet på den våg, hvarpå förtjensterne mot Staten skola upvägas; men om man deremot lägger de tjänster som den ifrågavide personen gjort Staten fi den ena vågskålen och den lilla ersättning han för sin möda på ålderdomen fått åtnjuta å den andra, tror jag man skall finna att den förra väger mycket tyngre.
Då man beviljar så många andra pensioner kan man också, utan att på något sätt anses slösa med Statens medel, lemna en pension åt den ifrågavide gamla förtjenstfuIla mannen, för att sätta honom i tillfälle att kunna på sin ålderdom handla samvetsgrannt i en sak som jag anser höra med samvetsgrannhet behandlas, nemi. att icke låta en tjenstförrättande för godt pris göra den tjenst, som man icke sjelf kan sköta.
De som innehafva domsagor äro, efter min öfvertygelse, ganska ofia i en sådan brydsam förlägenhet för huru de rätt skola kunna upfylla sina förbindelser.
De kunna icke taga afsked, emedan de icke äro berättigade till pension, och de kunna icke eller göra' sin tjenst, samt måste för att lifnära sig, ofta dagtinga om det pris för hvilket deras ställföreträdare skola sköta tjensten.
Jag anser det vara Staten värdigt bespara denne gamle tjensteman förödmjukelsen att dagtinga med sin pligt, och tillstyrker derföre att det föreslagna arfvodet mätte Hr Richert beviljas.
Såsom jag upfattat denna sak synes det mig vara klart att R.
Stir redan tillerkänt Hr Richert en belöning utöfver det belopp han åtnjutit för det arbete han verkställt med anledn. af honom lemnadt updrag.
Det förefaller då särdeles oegentligt att så många år efter det R.
St:r fattat detta beslut
Den 9 December f, m. 159 någon ytterligare belöning härför skall komma ifråga.
Man säger att en anlerin. härtill är den höga ålder hvartill Hr Richert kommit, som skulle hindra honom att sköta sitt domarekall, med mindre han dertill använder en annan person, och att det icke vore R.
St:r värdigt lemna detta utan afs:de, hvadan R.
St:r borde förhöja hans gratifikation; i händelse man icke gjorde delta, skulle man försätta honom i den svåra ställning att nödgas använda personer med mindre skicklighet, för att icke behöfva tili dem afstå så stor del af domsagans inkomster som annars skulle erfordras.
Jag får fästa upmärksamheten på en sak som skulle kunna jemka detta förhållande; det vore att Hr Richert till K.
M. ingick med anmälan att han i följd af sin höga ålder önskade taga afsked, men att den pension som honom tillkommer vore så ringa, att han icke deraf kunde lefva sorgfritt, och att han med anledn. häraf begärde att en K. Propos. till R.
St:r måtte aflåtas om beviljande af en pension, som vore tjenlig och passande åt honom.
Under sådant förhållande skulie R.
St:r ganska skyndsamt bevilja honom pension till större belopp än t. o. m. motionärerne föreslagit, men deremot inträder man icke på den banan att sedan R.
St:r beslutat en gratifikation och således på sätt och vis upgjort sina förbindelser till ifrågav:de person, efter 15 år återkomma till ärendet och begära tillökning.
Hr Aminoff, Joh.
Det är en erkänd sanning, hvilken icke här på detta rum hvarken nu eller förr, då fråga om Exped.Sekret.
Richert förevarit, kunnat bestridas, att han är en bland våra första och förnämsta jurister.