Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Långt ifrån mig vare, att under dessa benämningar vilja yrka något, sorn ens kunde få sken af, ännu mindre vara, ett gynnande af en öfver höfvan utsträckt bränningsrättighet, eller som åsyftade att lill 9* i3a Den 4 Junii f. m.
Fabrikation förvandla, hvad som bär namn af Husbehofsbränning, och aldrig bör blifva annat, än en Landtmannens tillhörighet, till någon del svarande emot de många näringsgrenar, som äro Städernes tillhörigheter, och hvilka lika litet böra och kunna dem betagas, som bränvinsbränningen bör fråntagas jorden.
Antingen denna jord är en Landets eller Stadens egendom, är det i min tanka endast jorden, som bör bestämma bränliingsrättigheten, ej något annat.
Den bör äfven utgöra den skatt, Staten tillkommer för tillverkningen, med den tillökning derunder, som billigt bör drabba försäljningen, eller utminuteringen af denna, likasom af all annan vara.
Lyckligt vore visst om den kunde aldeles umbäras, men denna tanka tillhör numera tyvärr endast de fromma önskningar, man väl kan göra, men aldrig hoppas se fullbordade; Och ifrande för moraliteten så mycket som någon, kan jag likväl ej ingå. i, att anse ett absolut uteslutande förbud emot allt bränvins brukande, om det kunde möjligen gifvas, som aldeles rättvist.
Det är ej bruket, men öfverflödet, vi böra söka att förhindra.
Den skara af menniskor, vi i allmänhet förebrå ett större nyttjande deraf, äger så få njutningar; —• fråntagom dem ej ett måttligt bruk af en inhemsk product, som nu mera ej kan, äfven med de strängaste förbud, helt och hållit uteslutas.
Den 4 Junii f. m. 133 Jag tror ej, att ett surrogat aFandra utländska drycker, hvilka äfven inom Fäderneslandet på flera ställen synas blifva allt mer och mer allmänna, är för deras moralite, deras hälsa, deras penninge-tillgångar, och allmänna handelsvågen gagneligare; tvertom anser jag det i alla afseenden skadligare.
Under det kalla luftstreck vi lefva, är bran vinet, då det måttligt brukas, stundom för den nu mera dervid vande generationen nödvändigt.
Mig synes, alt man nu, mindre än förr, träffar fulla menniskor i allmänhet, då likväl (jag medgifver det) man undantager marknader och dylika allmänna samlingar, der det alltid blir svårt att ens fordra, ännu mindre vinna den moraliska bildning af en samlad menighet, att ej en eller flere skola finnas öfverlastade.
Långt ifrån att försvara en last, som jag afskyr, och ifrigt önskande att se den allt mer och mer upphöra, tror jag ej, att den åsyftade moraliska verkan skall vinnas genom inskränkning i bränvinsbränning, då de tillåtne brännerierne (ty att aldeles afskaffa dem anser jag omöjligt) alltid skola blifva mera än tillräckliga att förskaffa dem, som äga böjelse härtill, tillgäng att ernå hvad de behöfva och vida derutöfver; men om Staten skall erhålla en påräknad inkomst, och om bristen i Statsanslagen skall blifva ersatt genom andra medel, fruktar jag, att tyngden för hvarje skattdragande och synnerligen för Jordbrukaren, som alltid lät - Den 4 J u n i i f. ra. tast åtkom mes, närmast träffas, och vanligtvis ålägges svåraste bördorne, blifver ännu mera betungande.
Hvarefter Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie uppläste följande:
Efter den allmänna åsigt jag uppfattat om detta ämne och dess behandling, får jag, i den ordning Utskotten indelt sitt Betänkande, anhålla, att i ödmjukhet framställa så väl det gillande min öfvertygelse lemnar många delar deraf, som äfven mitt ogillande i hvad jag tror deruti böra anses dels overksiällbart, dels stridande emot det allmännas, den enskildtes, och min å tidens fordringar grundade rättskänsla.
Pag. 10. $. 1.
Lika med Utskotten anser jag visserligen ej öfverensstämmande med min öfvertygelse, att bibehålla aine pannor; de äro ej hvad de borde vara, tjenande till husbehofsbränning, utan snarare öfvergående till Fabrik, samt stridande emot sakens natur, benämning och rättvisa.
Af det^a skäl har jag, med ett större jordbruk på tvänne särskildte egendomar, aldrig ansett mig, oagtadt den dermed förenade förmån, böra h^fva a:ne pannor på någondera; men då personer, i stöd af gifne författningar, nu hafva sådane, ehuru antalet, enligt hvad jag tror, är ganska ringa, synes mig ej med rättvisans fordringar enligt, att på en gång förbjuda dem.
Jag tror det vara mera billigt, Den 4 Juni i f. m. 135 att, jemte strängaste förbud emot alla nyas förfärdigande, föreskrifva fördubblad
Skatt för hvarje panna, å de ställen der 2.*ne nu finnas oell bibehållas, samt bestämma tiden för deras bibehållande till endast 3, 4 eller 5 år.
Detta vore ett lika billigt som rättvist correctiv, ledande till deras afskaffande efter band.
En värd Talare Herr
Tham har så grundligt bär upplyst denna sak, att jag får i dess yttrande helt och hållit instämma i denna del.
Då Statens uppehållande fordrar tillskott, som med mycket skäl äro ålagde lönande inrättningar, aldenstund bidragen böra tagas der vinsten är störst; synes mig äfven, att endast vinsten, och det mer eller mindre förmånliga, bör utgöra normen för det större eller mindre bidrag till det allmänna, som fordras.
Pag. ioj 45** 2.
Med fullkomligt gillande af hvad Utskotten såsom premiss och conclusion häruti yttrat, får jag ödmjukeligen tillstyrka bifall å de grunder Utskotten bär stadgat: att
Bränvinsbrännings-rättigheten ensamt bör tillhöra Jorden, i hvars hand den är, och bestämmas efter det värde, den vid blifvande taxering erhåller, utan att deruti inbegripes värdet af de derå uppförde byggnader.
Bland de missbruk, till hvilka tyvärr förra författningar lemnat rum, haiman sett kostsamt uppförde Bränneriet', hvilkas hela värde bestått uti sjelfva byggnaden, 13G Den 4 Junii f. m. utan ringaste annan dem tillhörig Jordegendom, än den obetydliga jordlapp, å hvilken de stå, utan annan sädesproduction än den ägaren köpt för dagen till bränningens bestridande, i bränvinstillverkning mångdubbelt öfvergå de störste Landtegendomars, och derigenom betaga Landtmannen bela, eller åtminstone det betydligaste af, den vinst, denne med så mycken rätt påräknat till sine mångfaldiga Skatters utgörande, till sin egen bergning och sitt folks underhåll samt till underhjelpande af sin Ladugårds utfodring.
Eder rättskänsla, mine Herrar, om dessa missbruk, om detta eluderande af författningen är rättvist?
Om ändamålet med husbehofs-bränning, Landets väl, Jordbrukets underhjelpande, Jordens förbättrande, ernås?
Och om Staten, långt ifrån att härvid vinna, ej i betydlig mån förlorar, då, som nu skett, en Landtmannanäring öfvergår till ett
Fabrikations-förelag i någre få enskildta penningemägtiges bänder, som derunder, genom kanhända närmare belägenhet till Hufvudstaden, eller större städer, der afsättning för Landtmannens bränvin vore möjlig, utan svårighet kunna och skola undersälja denne vid alla tillfällen?
Jag nämner detta i anledning af den klagan jag hört, att Skåne, genom ett öfverdrifvet hitsändande af bränvin, skulle skada alla öfriga säljare, då likväl förhållandet ej är sådant, och Skåne i vanliga år och äfven i detta lritsändt mycket mindre, Den 4 Junii f. m. 137 än det vida inskränktare Blekinge.
Innan ännu Segelfarten i år var öppen, inkom dessutom landvågen till Stockholm enligt TullSpecialerne 168,000 kannor Bränvin, af hvilket qvantum troligen det mesta tillhörde de snart sagdt vid alla våra Tullportar uppbyggde Brännerier, alla utan ringaste jordegendom.
Pag. 12, S- 3.
Äfven här instämmer jag fullkomligen i Utskottens uppgifne förslag, till serskildte innehafvares rättighet att ingå förening om gemensam panna, efter de grunder Utskotten uppgifvit för pannerymden, då de nota bene angifvit sig för bränvinsbränning.
Lika med Utskotten anser jag den i 2:dra Mom. omnämnde försigtighets-anstalt till eldens vårdande, ensamt böra tillhöra Städernas Local-Auctoritcter, och ej på något vis komma under Ständers pröfning.
Pag. i3j i6j . 4j> 3, anser jag fullkomligen öfverensstämmande med min öfvertygelse, så väl som med rättvisa och möjlighet af controll.
Pag. ig, 6.
Ehuru jag nogsamt känner, att motiven för förra Ständers skattläggning å all Jord för bränvinsbränning, antingen den begagnas eller ej, voro grundade på en bestämdare och mera säker inkomst för Staten, kan jag ej neka, att en större rättvisa synes mig ligga uti den nu .38 Den 4 Jun i i f. rn. föieslagne förändringen, och får således äfven för min del den tillstyrka, såsom i min tanka den enda möjliga för controllen.
Meji i hvad Utskotten föreslagit, om 'den till ytterlighet uppdrifna afgift för pistoriska eller sammansatte verk, kan jag omöjligen instämma.
Utskottens förslag är hvarken nog tydligt eller uppfattadt med den kännedom af sak, jag hade vid detta tillfälle önskat, då man t. ex. med uttrycket: (p. 19) ”och hesparad all slags arbetskostnad” lätteligen kunde föreställa sig, att vid de pistoriska Verken allt tillgår utan arbete, ehuru egen erfarenhet visat, mig belrofvet deraf, och att arbetet uppgår fullt upp till detsamma, som vid vanlige pannor.
Jag medger, att man visserligen kan påräkna vunnen tid och förminskad vedåtgång, dubbel vinst i ett folkfattigt och å många orter på ved blottadt land; men kan försäkra, att vinsten i det hela ej uppgår till den betydlighet, som Utskottens pluralitet den förmenat, och anser mig böra anföra, hvad jag af egen erfarenhet inhämtat, och kan, om så påfordras, lagligen bevisa.
Vid de tvänne egendomar jag har under egit bruk, har jag å den ena en vanlig med Mäskvärmare försedd panna, å den andra, en Pistorisk.
Skicklige Brännmästare förestå båda.
De erhålla betalning per kanna, i mohn af hvad de leverera.
Deras vinst är således ett drifvande skäl för Den 4 Junii f. m. i3g dem, att ernå högsta möjliga qvantitet, och ehuru de brännt lika tiel, med lika vedåtgång, och lika anta] arbetare, har jag under de 3:ne år jag haft pistorisk panna vid det ena stället, aldrig kunnat uppdrifva den till dubbel produetion mot den förra; den skillnad har jag äfven trott mig finna emellan begge pannorne, att den pistoriska, utaf lika qvantum potatoes, med ringa tillsatts af kornmalt, hvilket är det enda, som på min ort till bränvinsbränning användes, alltid gifvit något mindre qvantum bränvin, än en vanlig panna; men då jag beräknar vinsten af tid, och drankens större och mindre kraft och nytta för Ladugården, har jag funnit denna minskning obetydlig.
En annan omständighet, som bör anmärkas, och som alla de, hvilka i frat emot de af dem såsom förhatlige och skadlige ansedde pistoriska pannorne, äfven böra taga i öfvervägande, är den tid och den omsorg, som fordras till deras renhållning, om man ej skall få ärgigt och skadadt bränvin, samt den våda, som är att befara vid minsta uragtlåtenliet, så att de deraf gå sönder, då ytterligare tid och kostnad erfordras till deras reparation.
Jag får således af alla dessa skäl, istället för den Tariff Utskotten uppgifvit, föreslå en 3-dubbel skatt på de pistoriska pannorne emot de vanliga, såsom den högsta, hvilken kan med rättvisa vara enlig, och en Den 4 Juni i f. m. mindre för de andra mindre väsendtliga förändringar af förvärmare, mäskvärmare eller klaringsanstalt m. m., under anhållan, att sådant med noggranliet utsattes i den blifvande författningen, till upplysning för alla, och till undvikande af missförstånd emellan tillverkarne och de Embetsman, hvilka äga att bevaka controllen.
Friherre Wrangel har i sin Reservation så utförligt behandlat detta ämne, att jag anser öfverflödigt deröfver vidare orda, utan får i den delen åberopa nämnde Friherres Reservation i Utskotten, med hvilken jag mig förenar; likasom med den af Friherre Sprengtporten gjorda Reservation, rörande ändring * i Tariffen för allmänna pannor, och den, i min tanka orätt lägre, proportionell Skatteafgiften, ehuru jag ej fullkomligen instämmer i den af Fri herren föreslagne.
Vid pag. 20, 21, 22, §§. 7, 8, 9, får jag tillstyrka fullkomligt bifall å Utskottens tankar, och då jag lifligt delar den önskan, att se bränvinets ofta omåttliga brukande minskadt, är jag lika med Utskotten af den mening, att' moraliska medel är o de enda naturliga och mäst verksamma till dess motarbetande och hämmande.
Tvångsmedel uppfylla sällan ändamålet, och jag har öfverlefvat den tid, då de, använde, ledde till följder som sluteligen för Regeringen gjorde nödvändigt att. dels dem inställa, dels se igenom fingren med deras öfverträdande, Den 4 Junii f. m. ett fel lios en Styrelse, i min tanka af vida vådligare följder, än att gifva mindre stränga författningar, som kunna efterlefvas.
P. ä3j §. 10.
I Utskottens förslag, att ifrån Landshöfdingarne skilja all pröfnings och domsrätt i dessa mål, ingår jag fullkomligen, och delar med Utskotten den öfvertygelse, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes dyrbara tid icke hör borttagas för behandlingen af ämnen, som deras egentliga befattning icke tillhöra.
Deras många och olikartade öfrige befattningar, jemte vakandet öfver Policens och ordningens vidmakthållande i deras Län, fordra verkligen att de ej vidare öfverhopas med andra ytterligare göromål, som skulle hindra dem ägna åt vigtigare och mera maktpåliggande ärender deras uppmärksamhet.
Vid de särskildte reservationer, som i Utskotten blifvit gjorde emot deras förslag, torde det tillåtas mig anmärka: Pag. 36' och 3y.
Att jag ej kan dela Herr af Billberghs tanka, det Spanmåls- och Potatoes-odlingen skulle lida af inskränkning i Städernas bränningsrättighet.
Likaså litet kan jag vara af dess mening, att byggnadens värde bör ingå i egendomsvärdet i och för bränningen.
Jag åberopar härvid hvad jag redan tagit mig friheten yttra. foag. 4° och 41'
Lika litet tror jag den föreslagne bevillningen å minuterings rättig - I/f2 Den 4 J u n i i f. ra. het tjena till ändamålets vinnande, emedan jag anser begagnandet af bränvin derigenom icke minskas, ej heller controll å uppgiften vara möjlig; jag befarar endast, att falska och osanna uppgifter skulle deraf blifva en följd, och Statens vinst ingen, åtminstone högst opålitlig att i ett Statsanslag påräkna med någon säkerhet.
Pag. 43•
Af de skäl jag redan anfört, kan jag ej heller instämma i Herr af Billberglis tanka om Städernas rätt till bränning, i annan mohn än för så vidt deras innevånare äga jord till det värde författningen i och för bränningen medgifver och stadgar.
Pag. 5o, 5i.
Herr Prosten Åstrand har anfört en Taxeringsgrund och äfven exempel på obilligheten af den nu föreslagne, som skulle fullkomligen förmå mig instämma i dess, enligt min öfvertygelse, på rätt och billighet grundade förslag, om jag ej ansåg detsamma underkastadt större svårigheter, nära gränsande till overkställbarhet, och dervid för Staten befarade ej endast osäkerhet, utan äfven förlust, då egennyttan möjligen kunde undanhålla sanna förhållandet, och för några få sanna uppgifter, en mängd felagtiga skulle lemnäs. Jag tror således det af Utskotten uppgifne förslag vara det enda verkställbara.
< Pag. 65j 66.
Med Herr Prosten Nordin instämmer jag fullkomligen emot allt vi - Den 4 Junii f- m. i43 dare förökande af krogar på landet, då de vi hafva äro redan tillräcklige, kanhända derutöfver; äfvensom emot den osed, jag förut ej hört omtalas, och som i min landsort ännu är okänd, nemligen den att. kringsända al honom kallade rörliga krogar, som till Kyrkor och äfvenså andra ställen föras och hvarifrån bränvin utmånglas; delta oskick, så stridande emot all police, ordning och moralitet, förstår jag ej ens, huru det någonstädes kunnat utan åtal tillvägahringas, och yrkar högeligen vederbörandes beifrande deremot, om det framdeles skulle fortfara.
Pcig. 84.
Af skäl jag redan flere gångor här ofvan anfört, kan jag ej annat än på det högsta söka bestrida Herr Zethelii till Städernes förmån yrkade begäran.
Långt ifrån att, såsom han påslår, häruti vore en enhet, blir tvertom den största skiljagtighet, till och med orättvisa, om dess förslag skulle vinna bifall; en mängd pannor skulle derigenom, med i författning garne grundad rätt, komma i samma verk under samma tak, då en sammanräkning af flere liusegares rätt sammanslogs, eller ock en Stad under arrende upplät sin rättighet till enskild man, att begagna sig af en pannerymd, vida Öfverstigande hvad nu för högsta egendomsvärdet på landet är bestämd.
Följderna af en sådan handling, stridande mot all lag, rätt och billighet, är lätt att inse, äfven som det förnärmande, Den 4 Junii f. m. som derigenom skulle drabba Landet och Jordbrukaren.
Pag. ioJj, 10g.
Med fullkomligt erkännande af den rättskänsla, som styrt en af Utskottens Ledamöter Herr Ileisleiters yrkande om minskning i skatten för tillverkaren, men ökande deremot för Consumenten, befarar jag, i likhet med hvad jag äfven yttrat, att overkställbarheten af förslaget goldet omöjligt, samt att den höga tull han föreslagit, endast ger tillfälle och håg till Tullförsnillningar, utan att öka Statens påräknade intrader, och minskar derjemte produducenternes vinst, hvilka alltid vid försäljningen skola erhålla mindre i proportion till den högre tull, som vid varans fostrande förebäres såsom skäl till lägre anbud af Köparen.
16 sk. är alt för hög tull, då sällan, kanske aldrig, hela den behållna inkomsten af i kanna bränvin för Jillverkaren uppgår till denna Summa.
Pag. 10g.
Hvad Herr Heisleiter anfört mot billigheten af förbudet emot arne Pannor , och orättvisan af den retroactiva verkan, har jag äfven ansett mig böra fullkomligen instämma uti.
Jag bär i allmänhet stor farhåga för alltför ofta förnyade ändringar, så i ett som i ett annat.
Jag tror att all retroactiv verkan är orättvis, att alla ändringar, för att ej i mer Den 4 Juni! f. m. mer eller mindre molm blifva våld, böra göras långsamt och suecesive.
Jag tror, att ett gammalt bepröfvadt, äfven med mindre misstag, (och sådana konna aldrig undvikas) är bättre, än nya försök, hvilkas ofelbarhet man ännu ej annorlunda än gissningsvis kan bestämma.
Denna tanka är hos mig grundad på mångårig erfarenhet, och jag befarar ej uppnå den tid, som fullkomligen skull öfvertyga mig om motsatsen.
De la Gardie tilläde derefter munteligen:
I anledning af de särskildte yttranden jag i dag bär af flere hört, torde det tillåtas mig nämna, att då Friherre Boije yttrat, det han af en Bouppteckning sett, att med en 5o-kannors pistorisk panna, på ett år, /jo, eller jag tror (om jag ej misshört) 5o,ooo kannor blifvit afverkade, kan och bör jag ej betvifla sannfärdigheten af denna uppgift; men jag bör likväl tillägga, att jag aldrig erfarit eller ens förut hört omtalas ett sådant resultat.
Tvertom har jag hört en Possessionat, som med yttersta omsorg sjelf dref och eftersåg ett sådant honom tillhörigt Yerk, med förundran nämna, att då han med största drift brännt ett år, just för att se, till hvad höjd han kunde komma, hade han med en 90-kannors Panna H. 10 146 Den 4 Junii f. ro, upphunnit ett qvantum af 24,200 kannor, och jag har anledning tro, attingen, utom den aflidne, efter hvilken Bouppteckningen fallit i Friherre Boijes händer, varit lycklig nog komma derutöfver’. » Emot hvad Friherre
Boije vidare yttrat om byggnadsvärdets upptagande vid bränvinsbränningen, har jag intet att erilidra, om det endast beräknas till, hvad jag tror förra författningen, som jag nu ej har till hands för att jemnföra, medgifver, eller till gidel af egendomsvärdet; men sådant är ej fallet med de flere häromkring Staden anlagde Brännerier; de äga ingen jord; de äro tillkomna genom ett missbruk, eller ett missförstånd af författningen.
Jag tror således att de, utan sårande af den rättsgrund, jag redan anfört mig anse såsom helig, och ej böra medföra en retroactiv verkan, icke endast kunna, utan äfven höra, upphäfvas, i enlighet med Utskottens Betänkande.
I hvad Friherre Boije anfort för bibehållandet af dessa måls qvarblifvande under Kongl. Majrts Befallningshafvande, torde han äfven tillåta mig vara af skiljagtig tanka, hvilken jag ej finner rubbad af dess anförande.
Då Police- och Fylleri-mål, likasom hittills, qvarblifva under Landshöfdingarnes domsrätt, anser jag de öfrige i detta ämne tillhöra allmänna Domstolarne, och det så mycket mer, som jag vet, och nu äfven hört, att vittnen uti flere
Län alltid af hörts Den 4 Jun i i f. m. 147 vid Domstolarne.
Ett vittne får visserligen ersättning för resekostnad och tidsspillan; men det är ej alltid den pecuniaira ersättningen, som är för Bonden angelägnast; den tidsspillan han får vidkännas, är ofta ganska tryckande, då han under brådaste arbetstiden nödgas fara 12 å 20 mil till Landsliöfdinge-sätet, i stället för de få, som skilja honom ifrån Domstolen och Tinget.
Herr Hjerta har utredt den stora förmån, som i andra Länder är fästad vid de stora allmänna Brännerierne; det är en ovedersäglig sanning, men detta passar bättre för dessa Länder, än för det glest bebodda Sverige; för Länder, hvarest likaså stränga, sorn i min tanka ©vanliga, Författningar förbjuda Bonden t. ex. att nyttja annat salt eller dricka, än det han ovilkorligen skall köpa af Staten eller sin Husbonde.
Jag har varit i dessa Länder.
Jag afundas ej deras omtalta sällhet, och skattar mitt Fädernesland dubbelt lyckligt vid åtankan häraf.
Här är hufvudsaken, att den största och den minsta jordegendom eger en proportionerlig tillgång för' sina bebyggare och sin Ladugård.
Det bör utgöra hufvudsakeliga måttstocken för den blifvande Författningen, och då tror jag ej de större Pannorne för de större egendomarne blifva af den rättsinnade så förhatlige och så skadlige ansedde, som de nu här af flere blifvit omtaldte.
10* 148 Den 4 Juni i f. m. /, Vidare har Herr
Hjerta föreslagit krogrättighetens utarrenderande, som en betydlig vinst för Staten; men då jag känner, att denna rättighet, hvad Städerna beträffar, på flera ställen är förknippad med afgift till underlijelpande af stadens Onera, samt att å andra, hvarje Krögare är förpliktad underhålla en eller flere af Stadens fattige, kan jag ej dela den värda Talarens tanka.
Herr Cederschjölds uppgifne
Controller kunna visserligen vara förträffliga och i Theoden ändamålsenlige; men jag bekänner upprigtigt, att jag anser dem overkställbar; jag inser ej möjligheten deraf.
Hvad nämnde värde Talare yttrat emot penningeböter, och om jag ej hört orätt, för annan plikt, såsom Kyrkoplikt, äfvensom att han på långliga tider ej vet eller bort sådan omtalad härstädes, får jag taga mig friheten motsäga.
Jag har alltid ansett sådane straff ytterst förnedrande, barbariske och ändamålslöse, och det ännu mer, sedan jag för 5 å 6 år sedan, vid utgången från Gudstjensten i Clara Kyrka, såg en sådan olycklig 6o års man för 3:dje resan fylleribrott undergå detta onaturliga straff.
Två dagar derefter leck jag höra, det han vid hemkomsten ifrån Kyrkan i sitt rum skurit halsen af sig, lemnande en sedel på sitt bord, sorn innehöll, att blygden öfver det hånliga straff han Den 4 Junii f. m. '49 undergått, förmått honom till detta steg.
Jag afstyrker således helt och hållit fortfarandet af denna omenskliga
Lag, mera passande för vilda folkslag, än för ett Land, hvarest känsla för frihet och heder ännu, Gudi lof! är hvarje medborgares medfödda arf.
Sluteligen får jag förena mig med de flera, som begärt Betänkandets återremitterande, och anhålla, att dessa mina tankar måtte få åtfölja återremissen till Utskotten.
Vid hvarje Riksmöte har man den föga tröstande utsigt, att hvad föregående Ständer beslutat, rörande Bränvinsbränningen, kullkastas af kommande Ständer; följderna äro högst menliga för allmänna och enskilla välmågan.
Bränvins-Brännare i tvenne serskilta
Län, och äfven ägare till ett af de så förhatliga Pistoriska Apparaterna, skulle jag, såsom organ af det enskilta interesset, kunna beklaga mig öfver det förderf, som ådrages alla näringar, och den deraf följande minskning i det allmänna välståndet, härledande sig ifrån osäkerhet och beständiga förändringar i de lagar, efter hvilka näringarna utvecklas och fortgå.
Jag skulle kunna förelägga Ständerna den, måhända icke mindre betydeliga än oförutsedda, capitalförlust, som tillskyndas Landtbruket, genom förstörandet af redan anlagda Brännerier och Redskap; framställa den bedröfyeliga taflan af Den 4 Jun i i f. m. en mängd förstörda familjer, som, i förlitande på författningarnas bestånd, köpt egendomar, hvilka de nu måste, tillika med hela sin förmögenhet, frånträda; och sluteligen visa, huru väsendtlig den lilla contantia inkomst är för Landtmannen, som genom ifrågavarande binäring honom tillskyndas.