Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 3 September. medföra de flesta olägenheter och hunna medföra vida större olyckor, än om en eller annan sjuk skulle inkomma till en ort, der han kunde erhålla läkarehjelp.
I följd af dessa åsigter, och då jag icke kan inse nyttan af dessa spärrningar, sedan medlersta delen af landet är angripet af farsoten och man icke kunnat utestänga den från sina kuster, kan jag icke annat än förena mig uti Gr.
Frölichs anhållan om afslag å detta utlåt.
Om man kunde förmoda, att någon förändring vore att förvänta i Utsk:s beslut, skulle jag vara böjd för en återremiss; men en sådan återremiss skulle endast föranleda till tidsutdrägt, hvaremedlertid måhända redan en stor del olyckor ägt rum i följd af spärrningarna.
.Det är på grund häraf jag skulle önska, att R, o Ad. ville afslå detta utlåt., men pä samma gäng, på de af Gr.
Frölich i öfrigt framställda skäl, förena sig uti den åsigt alt till K.
M. frambära en und. adress såsom ett uttryck af Ståndets tanka; och i händelse R. o. Ad. skulle förena sig uti denna tanka, får jag föreslå R. o. Ad. alt inbjuda de Öfriga Stånden att Uti ett sådånt beslut sig förena.
1 detta afseende torde R. o. Ad. tillåta mig att emedlertid inom Ståndet framställa ett förslag till en sådan und adress till K. M. Jag gör det af den orsak, att jag instämmer i adressen, hvartill jag likväl icke är författare.
St. A. K. R. St., sorn alltid anse angeläget för Fäderneslandets vill, att Styrelsen och Folkets representanter med förtroende närma sig till hvarandra, anse detta isynnerhet vig tigt, då stora olyckor hota Riket.
Då nu en härjande farsot utbrustit i flera delar deraf, är det således för R.
St en dyrbar pligt att till E. K.
M. frambära uttrycken af den djupa bedröfvelse, R.
St. känna Öfver den olycka, sorn sålunda träffat landet, och sitt varma deltagande uti de för E. K.
M- derigenom uppkommande bekymmer.
Som R.
St. genom åtskilliga af deras ledamöter erfarit, att uti åtskilliga landsorter förskräckelsen föranledt dels menigheter dels local-aucloriteter till vidtagande af åtgärder för att spärra eller genom quarantainer försvåra communicationen orter emellan, anse de sig böra begagna detta tillfälle att inför E. K.
M. uttrycka sin öfvertygelse om ändamålslösheten och skadligheten af dessa åtgärder, ehuru denna öfvertygelse torde vara stridande emot en genom farhågan för sjukdomen i en stor del provinser allmänt uttryckt, men, enligt R.
St:s tanke, oriktig opinion.
Då andra och mägtigare länders erfarenhet visat, att spärrningsanstalter inom landet ej förmått hämma sjukdomens framfart, utan mången gång snarare befordrat den, och då sådana anstalter t. o. m. i folktalare och mera tätt bebodda länder alltid medfört de menligaste följder för enskilda medborgares yrken, för industrien och rörelsen i allmänhet, skulle, hvad man äfven redan till en del D t n 3 September.
4i del erfarit, verkningarna deraf i ett land som
Sverige blifva af en betänkligare art och på manga ställen, genom den nöd hvaruti enskilda personer försattes, gifva sjukdomen starkare näring.
Under uttryckande af denna öfvertygelse, och under anropande af Försynens beskydd till ett skyndsamt hämmande af farsotens härjningar, är det på den redan ofia pröfvade visheten af E. K. M:s åtgärder och E. K.
M:s kraftfulla beslut i farans stund, sorn II.
St. und:st bygga den förhoppning, att E. K. M., utan afseende på en af fruktan möjligen förvillad opinion, lärer vidtaga sådana anstalter, hvarigenom sjukdomens alltid olyckliga följder må i möjligaste måtto förmildras, så att icke en stor del afdem, sorn ej falla offer för farsoten, bringas i en för deras Uppehälle förtviflad belägenhet.
Här förekommer först att tillse, huruvida den ifrågavar. motionen af Gr.
Frölich är allmän beskaffenhet eller ett ämne, hvaröfver R.
St utan föregående remiss till Utsk , directe kunna besluta.
Så länge författningen af d. 12 Nov. i83i finnes gällande, lärer Gr.
Fröliehs motion, som afser upphäfvande deraf, icke kunna annorlunda än såsom en allmän fråga betraktas, oell då faller äfven af sig sjelf, att jag icke kon annat än ogilla Utsk:s sätt att besvara motionen.
Det hade nemi. ålegat Utsk. att utreda frågan i det skick, den är; att tillse, huruvida de gällande författningarna i någon del kunde vara mindre ändamålsenliga, och derefter inkomma med ett afeller tillstyrkande i ämnet; oell då hade Utsk. gjort rätt.
I afseende åter på Gr. v. FersenS här framställda förslag till adress till K. M., synes mig, att man för mycket glomt Riksd.Ordnls bestämda föreskrift, att adresser från R, St. till K. M. skola af ExpedUtsk. uppsättas, men inför Stånden justeras.
Jag anhåller att få komma till sjelfva prÖfuingen af ämnet.
Yi hafva tvenne författningar i afseende på choleran: den ena, om jag ej minnes orätt, af d, g Juli och den andra af d. 12 Nov. 1831.
Den första författningen innebärstränga föreskrifter.
Men efter den erfarenhet, som sedermera vanns, ansåg man sig kunna 1 vissa förhållanden modifiera densamma, och då utfärdades den sednare K. kungör., hvilken i afseende på de sjukas afskiljande från de friska innehåller: ”Enär farsoten någorstädes yppats, bör den sjuke i möjligaste måtto afskiljas från de friska och öfver ingången till sjukrummen sättas ett anslag med påskriften : choleran.
” I afseende på försigtighetsmått vid beröring med cholerasjuka stadgar författningen: ”Friska personer, som i sjukrum inträda, eller eljest komma i beröring med cholerasjuk eller lik, böra dervid för egen och andras säkerhet iakttaga de försigtighetsmått, bil. r. § 7. vid K. kungör, d 9 sisth Juli uppgifver.
Ingen bör från sjukrum åter utgå bland friska, 13 IT. 6 4* Den 3 September. förrän han, utom detsamma, fullgjort den rening, berörde § föreskrifter eller läkaren närmare bestämmer.
Rum, som till sjukvård utses, bör derföre, om möjligt är, vara så beläget, att utanför eller bredvid befinnes något annat, hvarest reningen kan verkställas och öfver hvars iakttagande sundhetsnämnden uppdrages ät husbönder, sjukvaktare, eller annat lämpligt biträde att hålla tillsyn.”
Derefter utkom i832 års nåd. kungör., rörtde förändrade anstalter med quarantainesinrättningen i Riket.
Äfven i denna sednare författning, som betydligen inskränker tiden för quarantainernä, är rening af såväl personer som varor föreskrifven att fortsatt iakttagas, i B31 års författning af Nov. månad hänvisar i öfrigt till medicinal författningen, rörtde smittosamma sjukdomar i allmänhet, Deruti förekommer i 2 § en definition, af SundhetsCollan och Läkaresälskapet afgifven, öfver sådana epidemiska sjukdomar.
Derefter följer beskrifning om nödvändigheten att afskilja friska från sjuka och slutligen kommer (se bil.
Nto i till författningen af den 9 Juli 1831) beskrifning, huru de mineralsura rökningarna skola verkställas, hvarigenom personer kunna handtera de sjuka, utan våda att kringföra smittan.
Jag frågar nu, om vi böra ingå till K.
M. och derföre, att sjukdomen otillbörligen fått sprida sig, begära suspension af så, ändamålsenliga författningar, i fall de ändamålsenligt handhafvas.
Man har yttrat, att spärrningar till lands icke medföra åsyftad verkan.
Sveriges eget exempel bevisar motsatsen genom spärrningarna mot Norrige.
Man har yttrat, att spärrningar inom landet skola medföra de största olyckor.
I fall det sker ändamålslöst, i fall man skiljer provinser från provinser, då inträder oförståndet och ingenting annat; men om inom en stad huset, hvarest sjukdomsfall inträffat, spärras, läkarne tillse, att renlighet bibehålies och att communicationen icke sker utan i föreskrifven ordning, är det att förmoda, att sjukdomen icke skall spridas, och äfven om den blifver spridd, såsom i Götheborg och här i Stockholm, betviflar jag icke, att den kan hämmas genom en sträng och allvarsam efterlefnad af författningarna.
Såsom exempel, att den kan instängas, må anföras länshäktet i Nyköping, hvarest 3 hafva dött i denna sjukdom, som ännu är qvar inom fängelset, utan att den fått sprida sig till staden.
Jag lemnar derhän, huruvida läkarne sjelfva iakttaga de mot sjukdomens spridande lemnade föreskrifter.
Jag har mycken anledning att betvifla, det läkarne, innan de aflägsna sig från sjukbesök, efter egna föreskrifter, röka sina kläder och tvätta sig.
Jag tillhör icke dem, som tro, att mari icke kan motverka det onda genom ordning.
Det finnes exempel i alla länder, att pesten (en vida större smitta än denna) kan utestängas, icke genom cordoner, men genom de smittades afskfljande från de friska.
Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på hvad författningen rörtde boskapssjuka och fänadsjjest föreskrifver.
D c n 5 S e p t e m b c r. 43 Denna författning innehåller ganska stranga föreskrifter i spärrningsväg såväl 1 afseende på djuren som de menniskor, hvilka haft gemenskap med dem.
Första mom. af 1750 års förordn. lyder sålunda:
"Så snart det förmärkes, att boskap, på ett eller annat ställe, af ovanlig eller smittosam sjukdom blifver angripen, bör ägaren vid 4° d:r smits vite, genast och innan tjugufyra timmars förlopp, i staden hos magistraten och på landet hos kronobefallningsmannen, sådant tillkännagifva, hvilka med deras, berättelse derom till landshöfdingen i orten ofördröjligen böra inkomma, samt tillika, till tidens vinnande, genast foga den anstalt, att vägarna till den af smitta anstuckna orten sä varda bevakade, att hvarken någon hornboskap, får, svin och hundar till och från sådan ort måge in- och utsläppas, ej heller de personer, som ansat sjukt kreatur, tillåtas från samma ort utfara, innan deras kläder väl rökte och vädrade blifvit.”
Det är dessa enkla anstalter till förekommande af smittans spridande, som till iakttagande böra inskärpas.
Hvad angår Gr. v. Fersens förslag till lind. adress till K. M., hvilken dock icke kan komma att afgå, utan föregången remiss till Exped.TJtsk., nödgas jag således, i fall R.. o. Ad. skulle instämma uti motiverna derför, till prot. protestera deremot.
Den enda begäran, hvaruti jag skulle vilja instämma, vore den, att det mätte tillses, att läkarne med stränghet efterkomma författningarna.
Här bar blifvit hegardt afslag på Oecon.Utsk:s utlåt.
Ett afslag på ett utlåt., som afstyrker en motion, medför en besynnerlig elfect.
Skulle man derigenom anse sig hafva bifallit * • mötinnen, nödgas jag deremot protestera.
Hade utlåt, tillstyrkt motionen, hade afslag kunnat äga rum ; men då motsatsen inträffat, låter det sig icke göra, utan äro anmärkningarna af den beskaffenhet, att de anses hindra antagande af utlåt., mäste detsamma återremitteras.
För min del tillstyrker jag likväl, af de skäl jag haft äran anföra, bifall lill utlåtandet.
Det är i anledn. af Frih. Cederströms anförande, som jag begärt ordet.
Hr Frih. utgick i början af sitt anförande på den väg att söka qvalificera det ämne, som utgör föremål för denna öfverläggning, såsom en allmän fråga.
Hr Frih. måste, i följd deraf, icke så noga hafva för sig redogjort innehållet af Gr.
Frölichs motion, emedan Hr Frih. uti deductionen af beviset för sitt påstående att motionen omfattar ett allmänt ämne, nämner, att motionen tillstyrker upphäfvande af lagar.
Den innehåller icke ett ord derom, icke ett ord om de författningar, Hr Frih. citerat, utan endast en und. begäran till K. M., att K.
M. täcktes, i afseende på de spärrningar, som ägt rum till följd af de genom sjukdomens spridande uppkomna farhågor, vidtaga de åtgärder, som K. M. kunde linna I;i%pliga till undanrödjande af hindren för handeln och näringarna, 44 Dea 3 September. och jag tillägger den enskilda helsovården inom landet.
Ii ar afven sagt, att det af mig upplästa förslaget icke kunde leda till någon åtgärd, utan vore grundlagsvidrigt.
Jag skulle icke tro det, emedan detta förslag till underd. adress tillika innefattar en begäran, som R.
St., oberoende af redactionen, kunna antaga.
Stånden kunna ju antaga sjelfva förslaget; om redactionen sedan godkännes eller förkastas, kan vara likgiltigt.
Ståndet instämmer i motiver na, kan förslaget sedermera remitteras till Exped.Utsk.
Godkännes det der, har det erhållit den behandling, som erfordras, och då är väl ingenting alt anmärka.
Mot sjelfva saken har Hr Frih. uppläst en hel hop författningar; men jag tror, att Hr Frih. mest fästat sig vid rökningen.
I detta afseende innehåller min begäran ingalunda, att icke rökningar skulle äga rum; men om det öfverlemnas till högsta magten att vidtaga de åtgärder, som kunna vara mest fredande på båda sidor, har man gjort, hvad man kunnat göra.
Hr Frih. har sedermera omtalat, huru man bör cernera hus och provinser för att hindra smittans spridande.
I detta afseende tror jag mig, utan alt träda gränsen af qo§ Reg.F. för nära, böra nämna, att sedan Arboga ärsmittadt, finnas observationsquarantainer vid Strengnäs och Mariefred, hvarest invånarne i orten, som bruka afsätta sina produeter i Stockholm och der afhemta sina förnödenheter, måste underkasta sig 10 dygns quarantaine, då jag presupponerar, att de icke vilja göra sig skyldiga till lagbrott genom att gä förbi qvarantainesanstalterna.
Jag hemställer till Frill.
Ce- j delström, hvilka olyckor häraf skola uppstå, äfven gertöm.*-^' den brist på läkarevård, som i landsorterna skall uppstå genom sådana åtgärder.
Jag nämner detta icke för att klandra dessa åtgärder, utan blott för att upplysa följderna deraf, och jag öfverlemnar till Frih. Cederström sjelf alt bedöma, om jag har rätt uti hvad jag anfört, eller ej>.
I afseende på sjelfva saken förnyar jag min anhållan om den propos. till Ståndet, jag förut begärt.
Det är endast i anledn. af den af Hr Gr. v. Fersen sednast yttrade sats, ang:de svårigheten för invånarne i provinserna att få afsätta sina elfecter i följd af qvarantainesanstalterna, som jag begär att få fästa uppmärksamheten dervid, att då å ena sidan det är angeläget, att icke en smittad ort blir utan födoämnen, fordrar å andra sidan en försigtig omtanka om folkets väl, att icke de, som fört sina varor till smittad ort, såvida de varit i beröring med någon smittad (deröfver de kunna erhålla betyg, emedan man kan välja sådana ställen till försäljningsplatser, der ingen smitta finnes), må återkomma till den obesmittade orten, innan de undergått en observationsquarantaine till dj*h tid, sorn af läkare kan pröfvas behöflig, såvida man icke anser menniskolif utan allt värde.
Den 3 September, 45 Hr Silfverhjelm, Carl Adam:
Utsk. såväl som Frih. Cederström och andra, som yttrat sig i detta ämne, hafva icke att göra med annat än den saken, huruvida spärrningarna uppfylla sitt ändamål; och om de kunna äga rum utan att åstadkomma ett större ondt genom den hämmade communicationen man och man emellan.
Detta har hvarken Ulsk. eller Frih.
Cederström sökt utreda.
Man har väl anfört, att spärrningen mot Norrige hindrat smittans spridande öfver gränsen; men detta blir icke något faetiskt bevis, dä man vet, att under sjukdomens framfart i ett annat land Hofvet hade förflyttat sig till ett lustslott och omgifvit sig med spärrningsanstalter, men att smittan det oaktadt utbröt inom det furstliga palatset.
Gederström bar trott, att det går an att spärra de hus, der smittan utbryter.
Det är skillnad emellan att spärra ett hus och spärra en provins.
Om det icke låter göra sig att spärra en provins, hvartill skall det då tjena, annat än att förorsaka kostnader.
Jag har under en längre tid legat på quarantäinesbevakning.
Jag har sett, huru svårt det varit att hindra communicationen med landet, då spärrningen afsett communication med främmande länder; och jag anser det vara radicalt omöjligt alt genom spärrningar hindra communicationen inomlands.
Då återremiss, som af Frih. Cederström blifvit begärd, icke lärer kunna förvägras, instämmer jag med Hr Frih. uti begäran derom.
Gr. von Platen, Baltzar Julius Ernst: Jag anser Frih.
Cederströms yttrande vara så fullständigt vederlagdt, att jag endast med några få ord vill öka försvaret för dea motsätta åsigten.
Ilar har ganska riktigt blifvit sagdt, att spärrningarnas möjlighet borde undersökas, innan de vidtagas.
Talaren yttrade sig såsom den der utgjort quarantainesbevakning.
Jag får yttra mig, såsom den der varit underkastad quarantainesbevakning; ty jag har under loppet af tvenne är, öfver 6 månader sammanlagdt, qvarhållits i qvararitaine, hvaraf erfarenheten lemnar mig ett ytterligare skäl för att afstyrka spärrningsanstalter, såsom högst skadliga.
Det fägnar mig att kunna säga, att de författningar, Frih.
Cederström meddelat oss, svårligen kunna anses handla om spärrningar inom landet af provinser eller städer, utan blott ett eller annat hus, i afseende hvarpå Gr.
Frölichs motion icke åsyftar någon modification af författningarna.
Man har ansett nödvändigt, att läkarne låta röka sig, innan de aflägsna sig från ett sjukbesök.
Med vår närvar, brist på läkare vore det verkligen beklagligt, om sådant skulle äga rum.
För öfrigt synes det' mig besynnerligt, att vi icke äga erfarenhet om denna olyckliga sjukdom, som hela det öfriga Europa nu i flera år varit underkastad, och der man utan undantag är öfverens derom, att spärrningarna äro olyckligare än sjelfva sjukdomen.
Af dessa skäl kan jag icke 46
Den 3 S e’p t e m b e r. annat än anhålla om afslag på Utsk:s utlåt., på samma gång som jag tillstyrker den af Gr. v. Fersen föreslagna underd. adress till K. M. Gr.
Åberopande min reservation til!
Utsk:s utlåt., är det öfverflödigt för mig att tillkännagifva, huru mycket jag ogillar utlåt:s innehåll.
Jag skall derföre blott utbedja mig att till besvarande få upptaga några af Frih.
Cederström bär yttrade satser, hvilka, efter min åsigt, icke kunna annat än anses förkastliga.
Jag skulle verkligen önskat, alt Hr Frih., såsom en hög embetsman inom landet, vid detta tillfälle icke velat åberopa sådana polisförfattningar, som endast måste hafva varit alster af en fullkomlig oeftertänksam het i ämnet, af en öfverdrifven räddhåga, med ett ord, författningar, som skulle bringat den största olycka öfver landet, om de i verkligheten kommit att användas.
Lyckligtvis har man icke tilltrott sig kunna göra dem gällande, såsom Hr Frih. velat göra det; men fruktansvärd! är det, att några communer, i följd af dessa olyckliga författningar, tilltro sig att på egen hand vidtaga sådana anstalter, som kunna medföra de olyckligaste följder.
Det är för att afböja en så olycklig tillämpning af en polisstadga, som jag anser det icke vara ur vägen, att R.
St. till thronen frambära deras önskan, att lämpliga åtgärder måtte varda vidtagna.
Frölichs motion icke innefatta förslag till någon rubbning i författningarna, utan blott afse en opinionsyttring, att auctoriteterna måtte hindras att vidtaga skadliga åtgärder.
Detta är icke något lagstiftningsämne.
Möjligtvis har det kunnat böra öfverlemnas till Utskotts behandling, ehuru jag icke anser det så egentligen grundlagsenlig!; ty då man icke begär annat, än att K.
M. mätte hindra oordningar, hindra auctoriteterna att på ett skadligt sätt tillämpa författningar inom landet, anser jag ämnet vara föremål för en adress, som kan af ett
Stånd uppsättas och genom inbjudning underställas Medståndens godkännande, utan någon föregående Exped.Utsk.‘s handläggning deraf.
Jag finner icke, att grundlagen bestämdt säger, att adresser till K.
M. skola af Exped.
Utsk. uppsättas.
Om meningen vore sådan, skullet, ex. uttrycket af den vördnad och lyckönskan, sorn vid början af hvarje riksdag genom deputerade af hvarje Stånd inför Konungen nedlägges, ovilkorligen äfven af Exped.Utsk. uppsättas; ty grundlagen säger i a5 § Riksd.Ordn.: ”RiksSt. ”utnämne utan dröjsmål sina deputerade, hvilka med Landtm, ”och Talmännen, hvart Stånd för sig, inför Konungen ma ”nedlägga Ståndens vördnad och lyckönskan.”
Det är således Ståndens känsla, som här skall uttryckas,* men dertill behöfves icke något understöd af Exped.Utsk.
Jag tror således, att Gr. v. Fersens förslag till adress är grundlagsenlig! och utan något hinder af grundlagen kan beslutas.
Öf - Den 3 September. 47 verflödigt är det för resten ntt till vederläggning upptaga sådana suppositioner, sorn nf Frih.
Cederström blifvit framställda örn möjligheten att hindra smittans spridande emellan orter derigenom, att vissa platser utvisas, hvarest folk får träffas; ty de, sorn der skulle sammanträffa, komma ju frän motsatta hull.
Jag begriper icke, huru Hr Frih. kunnat tala för spärrningsanstalternas nytta, då Hr Frih. bestämdt förklarat cordoner endast böra äga rum kling särskilda hus, men likväl vill spärra orter och städer.
Jag anser alla större samlingar under bar himmel, såsom vid marknadsplatser, böra förekommas, såsom ledande till smittans fortplantning; men då detsamma måste blifva en följd deraf, att folk, i saknad af alla beqvämliglieter, samlas och uppehållas vid gästgifvaregårdar, hvarpå jag skulle kunna anföra flera exempel, grundade på säkra underrättelser från landsorterna, måste jag af dessa och de flera skäl, jag såväl nu som uti min reservation haft äran anföra, tillstyrka R. o. Ad. att instämma uti Gr. v. Fersens, på Gr.
Frölichs motion grundade, förslag.
De epitheter, Gr.
Horn tillåtit sig om K.
M:s författningar af år i83i rör:de choleran, lemnar jag till hvad de kunna förtjena af dem, som uppfattat ett sådant yttrande.
St. hafva likväl vid början af denna riksdag inför Konungen framburit deras tacksamhet för dessa författningar.
Det har blifvit yttradt af samma värde talare, att communicationsstälien för försäljning af varor skulle utbreda smittan, i stället för att hindra dess kringspridande.
Jag trodde icke, att det skulle vara obekant, att communicationen äfven med quarantainesplatser aldrig är afbruten; ty der kan man få lala med pestsmittade, utan att befara att sjelf blifva smittad.
Man behöfver icke komma så nära den person, med hvilken man vill afsluta handel, alt man befarar blifva smittad, men likväl tillräckligt nära för att samtala om handelns afslutande.
Dervid möter ingen svårighet.
Dertill fordras blott, hvad som under sekler varit iakttaget i Europa.
M:s höga vägnar aflemnade en nåd. propos. till R.
Jag begärde ordet i anledn. af Frih. Cederströms förmodan, som skulle det innefatta en inconsequens att, sedan R.
St. vid riksdagens början till thronen framburit siri tacksamhet för de åtgärder, som till cholerans utestängande blifvit vidtagna, nu inkomma med en adress uti ett något nära lika ämne.
Jag får blott frista uppmärksamheten derpå, att tacksamhetsadressen afsåg cholerans utestängande från Riket och icke dess instängande i hus; och det var i följd deraf, som jag tog mig friheten nämna, att det var Frih.
Cederström, som inblandat författningarna om 48 Den 3 September. choleran uti discussionen, och att författningarna icke varit nämnda hvarken i Utsk:s utlåt, eller i mitt anförande.
Vi hafva således ganska ringa att göra med de författningar, som Frih.
Cederström åberopat, men endast att besluta, huruvida en sådan opinionsyttring bör framställas, som motionären önskat och jag understödt; och den tror jag icke stå i strid med den underd. tacksamhet, som R.
St. vid början af året til! K. M. framburit.
Jag förnyar derföre min anhållan om afslag å utlåt., hvilket jag icke kan, lika med Frih.
Cederström, anse böra återremitteras.
För öfrigt hemställer jag till Hr Silfverhjelm, om han, som underslödt Frih.
Céderströms begäran om återremiss, icke skulle kunna förena sig uti min och åtskilliga andra ledamöters begäran om afslag å utlåt, och instämma uti anhållan till Hr Gr. o. Landtm, om den propos., jag framställt.
Jag tror, att det fullkomligen qvadrerar med det yttrande, Hr Silfverhjelm vid motionens remitterande afgaf.
För min del kan jag icke annat än fullkomligen erkänna det värde, som ligger i Gr.
Den ställning, hvaruti vi befinna oss, påkallar den noggrannaste uppmärksamhet; och med den största omsorg att med den minsta inskränkning uti den inre fria communicationen förena de möjligaste band på sjukdomens spridande (en skyldighet, som
Regeringen med största noggrannhet och fullkomligt erkännande af sin pligt sökt uppfylla) är det likväl svårt att bestämma gränsen för försigtighetsmåtten , då alla land härom dela sig i tvenne mot hvarandra stridande opinioner.
Här finnes nemi. en opinion, som grundar sig på en billig fruktan för sjukdomen; en annan opinion , som grundar sig på en billig fruktan, att våra städer, genom för stränga afstängningar, skulle komma att lida brist på tillförsel och måhända blifva bragta ända till hungersnöd.