Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Utskottet sagt, att det vid granskningen af Stat^Rådets Protöcoll icke funnit skäl til någon anmärkning, före-lår det icke dess mindre att Riksens Ständer skola i underdånighet anhålla, att vederbörande Embetsverk» hörande i vigtiga frågor noga må blifva iakttaget, samt att Diarier Öfver målen måtte redigt furås.
Om jag ock kunde medgifva, att detta icke innefattar anmärkning öfver det f rflötna, och således ingen motsägelse af Utskottets första förklarande, har likväl ConstUntioTisUtskottet vid delta tillfälle afvikit från föreskrifterna i Re - 912 Den 20 Juli e.m. gerin g* Formens 106 och 107. $, §. som tydr-ligen be limma sältet för Utskottets titia tande.
Den »lindsta afvikelse frän .ordalydelsen, i fii Grundlag, medförer vanligen de vadiiga.Tte följder för friheten, ty dörren öppnas derigenom till oordning, och gramén försvinner så väl för ett fölks rättigheter soni dess skyldigheter; ehuru -Riksens Ständer i detta hänsende nu intet hafva aU befara, då hvar och en vet, att den Furste , sorn redan gjort sig berättigad till Nationens beundran och erkänsla, bland andra stora egenskaper äfven förenar dea hos Regpnter siillsVnta, alt vara Frihetens värt och försvarare.
Men, mine Herrar, det är icke blott på ögonblickets kraf, afseende bör — göras. &wiq»
Om hvad som nu handt, äfven i en framtid skulle såsom prejudicat kunna äga ‘rum, så skall förr elder sednare deraf ovilkorligen följa för bisten aF Svea Folks dyrbaraste rättigheter, nämligen att utan klander af Koiiungeps höga beslut kunna ställa dess Rådgifvare till ansvar, öm de åsidosatt Rikets sanna fördel eller för Regentens Öra undandöijt sanningens kraftiga språk; att låta till Thronell framtränga icke blott smickrande loftal
Öfver de mått och steg sorn blifvit vidtagna, utan äfven i Regentens hand kunna nedlägga sina bekymmer och hoppfulla önskningar om nödvändiga rättelser af det för - -V..
Den *20 Juli. e. itt, 913 forflittilä.
Redan torde skälen vara tillräckligen utvecklade hvarföre jag protesterar einot ConstitutionsUtskottets handlingssätt, och hvilka jag anser tillräckliga för Rid» derskapet och Adeln att kunna detsamma ocilla, åtinindstone att dervid göra reservation. jag vågar hoppad, att ingen bland é» der, mine Herrar, misskänner mina afsigter derföre, att jag, ehuru Tjensteman* nu yttrat mig med samma frimodighet som alltid då jag haft äran underställa Höglofl.
Ridderskapet och Adeln mina tankar.
Må det tillåtas mig blott vördsamt erinra, att jag på detta rum endast anser mig såsom Nationens Representant, och att jig dessutom väl kan upphöra att vara Tjensteman, men 'aldrig att vära Svensk■.
Herr Flach, Eric: 1 en fråga, vidi hvars afgörande det af den inre hushållsställningen verkligt lidande Svenska Folket har en alfvarsam blick fästad på flen kraft, hvarmed Riksens Ständer bevara dess Consliturionella frihet, kan jag ej, utan fruktan för en åsidosatt»Riksdagsmånnapligt, underlåta, alt högtidligen förklara min förundran deröfver, att sjelfva ConstitulionsUtskotteÉ vågar förnärma Rikets Grundlagar, i vägrandet för nåvon dess Ledamot att låta sin C Ridd. o. sid* Fröt. 115. 116. 9*4 Den 20 Juli #.
ro. enskilda tanka åtfölja Utskottets allmänna till RiksStånden; och att jag, såsom Representant af ett under Aristokratien ännu ej nedtryckt folk, protesterar mot Utskottets Betänkande, och vördsamt anmäler min reservation till Protocollet.
Herr Cederschöld, Pehr Gustaf:
Af det upplästa Betänkandet från Högloft.
ConstitutionsUtskottet finner jag, ej utan oro , att Utskottet söker tillskansa sig en större magt än Grundlagarne medgifva.
Utskottet vill nämligen, bland annat, tillvälla sig rätten, att ensamt afgöra, om någon af Ledamöterna ellet Föredragande i StatsRådet bör för sitt förhållande ställas till ansvar, «ller hos Konungen i underdånighet anmälas till endtledigande från Embetet: en rätt, som Riksens Ständer på flera ställen i Grundlagarna äga för sig förvarad.
De 2:ne paragrapher, som egentligen handla oitt detta ämne, och hvilka Utskottet sjelf åberopar såsom grund för sitt påstående, skola just tjena mig till bevis.
Dessa äro RegeringsFormens 107 §. och 29 §. af Riks* dagsOrdningen.
Der heter det; ”Frågor uti detta ämne’’ (nämligen om StatsRåder* •lier StatsSecreterares otillbörliga förhållande) ”kunna icke af Riksens Ständer afgöras förr, än sistnämnde (Constitutions)Utskott deröfver blifvit hördt.”
Man finner häraf tydligt, att ConstitutionsUt - Dtrt 20 Juli. <?* m, skottet endast har att utlåta sig; men att det tillkommer ingalunda Utskottet, utan »blott Riksens Ständer att afgöra, Men rätatea att afgöra kan omöjligen, innebära nödIvändigheten att blott bekräfta Utskottet?
I utlåtande: den måste nöd vändigt äfvert innefatta
I rättigheten att förkasta, .lag fot min del . kan således alldeles icke 1 Grund lagarna se någon J nödvändighet för Riksens Ständer, att ovil* £ korligen låta bero vid ConstimtionsUtskottets
Utlåtande i ett så heskalFadt utål Sotn detta; utan är fullkomligen öfVertygad, ajtt det Betänkande, sorn Utskottet ml afgifvit., ingalunda skulle, enligt Grundlagen, kunna hindra Höglofl.
Ridderskapet och Adelp att fatta hvilket beslut, sorn godt kunde synas.
Jag föranledes till dessa anmärkningar d tmot ConstitutionsUtskottets Betänkande, I icke derföre sorn ansåge jag den sak, hvilhem först foranledt detsamma, af sådan vigt i att den kan påkalla nya åtgärder; titan jqg har blott velat söka förekomma, att ett dylikt handlingssätt ej må blifva prejudikat för framtida ConstitutionslJtskott att utsträcka sin magt utöfver de gränsor, Sorn i Grundlagarna finnas utstakade.
Medelst yttrandet af denna min sa,r* kilda mening, får jag för min del vör£- ammast till Protocollet reserver a f»ig* f)i6
Den 2o Juli e. ni.
Friherre Stael, von Hollstein:
Constitm tionsUtskottet grundar sitt tagna beslut på 29 §.
Riksdagsordningen, som Utskottet anser tillägga detsamma Riksens Ständers beslutande rätt.
Denna §. innefattar 5:ne särskilda momenter, det fots ta huru Grundlagsfrågor skola behandlas derefter, beredas af ConstitutionsUtskottet, men afgöras af Ständerna oell sanctioneras af Konungen.
Härutinnan äger ConstitutionsUtskottet således icke beslutande rätt,icke heller i andra momentet rörande anmärkning emot StatsRådet etc.
Det äger väl, enligt 106 §.
Regeringsformen, att ställa vederbörande under tilltal vid RiksRätt, detta dock utan att öfverlemna sådant till Ständernas pröfning, men. sådana anmärkningar sorn enskilde Ledamöter göra, enligt 107 §., de böra af Ständerna afgöras, dock icke förr än ConstitutionsUtskottet blifvit bordt; det tredje momentet återstår, och häruti är ConstitutionsUtskottet tilldeldt Ständernas beslutande rätt; detta rörer endast den händelse, då inom Stånden olika begrepp uppstå om Grundlagens rätta mening: häraf synes, att den beslutande lätt ConstitutionsUtskottet trot sig äga, är inskränkt inom trånga gränsor.
Efter dfe många reservationer som blifvit gjorda, torde det förefalla flera af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln besynnerligt att jag, som redan förut reserverat mig emot Utskottets be - Den 20 Juli é. m, 917 slut, likväl icke såsom olagligt, utan sorn mindre liberalt, nu gär att bevisa det Utskottet haft rättighet vägra mig få viddess Betänkande bifoga min stridiga tanka.
Efter 106 §.
RegeringsFormen beslutar {Utskottet med Riksens Ständers rätt, huru* i vida en eller flera af StatsRådets Ledamö[ tér skola ställas till ansvar inför RiksRätten, Enligt 107 §.
RegeringsFormen pröfvar Utskottet med lika magt och rätt, om någon anmärkning finnes, sorn är af egenskap att böra till Plena anmälas, och Utskottets, det är, dess pluralitets beslut, kan uti intetdera fallet i Ståndens Plena ändras.
Om frågor rörande anmärkning mot en eller flera af StatsRådets Ledamöter i Ståndens Plena eller något annat Utskott vid ConstitutionsUtskottet väckas i den form och de ordalag, som i 99 §.
Riksdagsordningen är föreskrifvet, kan Utskottets åligganden deraf icke förändras; ty om en sådan till Utskottet remitterad anmärkning är af beskaffenhet, att Utskottet pröfvar det en eller flera af StatsRådets
Ledamöter derföre böra ställas under RiksRätt, så åligger det Utskottet, att derom foga anstalt i den ordnin g lagen föreskrifver, utan att inhäm Den 20 Juli e, m. ta Standen» afgörande: pröfvar Utskottet en salunda gjord anmärkning ogrundad, Jernnäs Standen dei af Utskottets beslut, men icke af sjelfva anmärkningen: endast vid de tillfället], då Utskottet enligt 107 §.
RegeringsFormen till Ståndens Plena anmält anmarkningar emot en eller flera af StatsRådets Ledamöter, äga Stånden rätt att besluta i, ' v sådana ämnen, och äfven dä är denna beslutande rätt inskränkt ine mbesvarande af den frågan:
Vill Ståndet, med anledning af den gjorda anmärkningen, bos Hans Maj:t Konungen begära, att den eiler de af StatsRådets
Ledamöter blifva frän deras, Embeten sulde?
Utskottet äger således ensamt ratt att pröfva, så väl de anmärkningar snut i Stånden väckas, som dem, hvilka vid läsningen af StatsRådets Protocoll inom Utskottet af dess Ledamöter göras.
Utskottet äger således likaledes rättig* c;t att vägia en en kihl, att Så sin särskilda tanka bifogad Utskottets Betänkande, då det ar^ser den innefatta en anmärkning uti ett ämne, der pluraliteten icke ansett anmärkning böra äga mm, Utskottet bar likväl, enligt min tanka, kunnat tillåta enskilda att fa sina skiljaktiga meningar vid dess Betänkande bifogade, såsom bevis på deras enskildta tänkesätt, hvilket likväl icke på mindsta sätt kunnat föranleda någon ändring i det beslut, som af Utskottet blifvit fattadt.
Men i sådant fall
Dep so Juli e - m. 9 VS hade Utskottet bort underrätta Ståndens plena oin detta förhållande, ty jag har förmärkt, att man utan kännedom af sakens verkliga beskaffenhet önskar att kunna öfver densamma besluta.
En värd Ledamot har yttrat, att han icke skulle hafva låtit förhindra sig af Utskottets beslut från att fl sin enskilda tanka till Stånden, hvilket yttrande endast bevisar, att den värda Ledamoten icke känner Lagens föreskrift. 29 §.
Riksdagsordningen föreskrifver formen, under hvilken anmärkning af enskilda färgöra?; från min bänk .uppläst, hade min i Utskottet stridiga tanka varit i olaglig form gjord anmärkning, som icke ens kunnat af Ståndet opåtalt upptagas; åtföljande Utskottets Betänkande hade den endast varit ett tillkännagifvande af min enskilda tanka utan all påföljd.
Då Friherre Staél gjorde sin anmärkning, erinrade jäg det olagliga i formen, hvilket då af honom rattades: och som jag känner Lagens föreskrift, så är jag icke nog obetänksam é$t åsidosätta dess iakttagande.
Det har blifvit yltradt, att
Utskottét sött tillvälla’sig för stor magt, och betaga RiksStånden deras pröfnings- och afgörande rätt uti frågor om anmärkning émot en eller flera af StatsRådets Ledamöter: men deri kan jag icke instämma, ty då pröfningen måste ske genom läsning åf StatsRådets Protocoll och dessa Protocoll icke få framläggas i Ståndens Plena,' så kan $20 Den 20 Juli e. ns. Jag ej finna, huru Stånden deröfver hunna ingå i pröfning eller besluta; det blir så* ledes endast på af enskilda utspridda rykten sorn besluten inom Ständen kunde fattas, och en sådan sakernas ordning har visst aldrig varit Lagstiftarens mening att införa.
Jag tror mig som medborgare icke gifva någon efter i värma för Landets val, men tror det vara otillbörligt, att genom en otidigt tillämpad värma söka tillfällen att bryta de former, sorn lagen föreskri f. vit, Jag har flera gångor varit af olika tanka med pluraliteten inom Utskottet, men jag har underkastat mig dess beslut, hvars laglighet jag nu tror mig hafva bevisat.
Lika med Major Påhlman tror jag Riksdagmans pligt stå framför den af Embetsman, Tag skall då fullgöra den förra, utan att derföre frångå den sednare.
En noggrannurskillning i ämnet är nödig, föratticke,hvarken i granskning eller i omdöme, gå för långt.
Någon fråga har icke kunnatuppstå derom, huruvidaConsiitutionsUtskottets pluralitet nied mer eller mindre skäl ansett det några anmärkningar tnot StatsRådet och der Föredragande Embetsmän ickeägde rum; eller om den Ledamot, hvilken så begkaffade anmärkningar gjort, haft för ett sådant
Qtndöttie mer eller mindre grund, Den 2o Juli e. m. plågan var, uti sin början, ingen annan, än om Utskottet haft laglig rätt att undanhålla denna Ledamots särskildta yttrande för $tände'rnas kännedom, och vägrat dess insändande med Utskottets Betänkande.
Af denna första fråga, och under dess utredande, har uppkommit den andra, nämligen om ConstilutionsUtskottet förfarit lagligt, då det nu mera förklarat den proposition icke vara Constitutionel, och derföre icke böra bevilljaS, sorn Höglofl.
Ridderskapet och Adeln hade af Herr LandtMarskalken begärt, den nämligen, att från ConstitutionsUtskottet skulle infordras upplysning om den grund och det Lagställe, på hvilket GonstitutionsUtskottet sitt beslut i första frågan antagit?
Vid granskningen af den första frågan visar sig, det Constitutionen stadgar, i ett generelt förordnande för alla Utskott, att då en Ledamot, som blifvit af Utskottet öfverröstad, önskar att dess särskildta yttrande må, jemte Betänkandet, till Ständerna insändas, sådant icke får vägras.
I från detta stadgande göres icke något undantag i den som man kan anse utgöra Instructionen för ConstitutionsUtskottet, och som utstakar föremålet och omfattningen af dess magt.
Med betraktande häraf, kan jag icke annat finna, än att ConstitutionsUtskottet, sorn har sig anförtrodt att tillse Constitutionens iakttagande, här sjelf af. vikit ifrån dessi tydliga föreskrift.
Ont det (J22.
Den JO Juli. e. M. i allmän Lagskipning alltid är felaktigt, att der gifven lag finnes, ransonera sig till omdöme, afvikande från Lägen, måste ; ,v> ' « detta fel vara större, då frågan är om sjelfva Grundlagen.
Cons ti tut ionsUtskottet bär för sitt beslut i den andra frågan icke något enda ruin i Constitutionen att åberopa; och det är, efter min öfvertygelse, så mycket mera felaktigt, sorn om man antog att Ständerne icke ens finge efterfråga, ConStitutionsUtskoltets skäl i sådana beslut, sorn mera angå förmer än sak, den slutföljd snart kunde göras, att G.o ns t i tut i o n s
U t sko tte t» magt vöre satt utöfver Lagen, dertill' likväl Constitutionen icke gifver någon anledning.
Stäldt på den upphöjda, och vigtiga post, och depositaire af Ständernas förtroende, att, i alla tvifvelsmål om Constitutionens mening och förstånd, gifva Utslag, är ConstitutionsUtskottets pligt till Nationen att sjelf noga iakttaga Constitutionen.
Misstag kunna visserligen förefalla; men de höra icke undgå Nationens uppmärksamhet.
Med all personlig aktning för Ledamöterna af ConstitutionsUtskottet, är jag likväl af den öfvertygelse, att Utskottet här begått 2:ne uppenbara misstag.
Denna gången hafva de icke varit af den natur, att någon skadlig påföljd kunnat inträffa; men om man antager den princip, som synes hafva legat till grund för dem; eller om man godkänner dem, så kan det härnäst angå frågor Den 20 Juli e. ro. af al ira störs ta vigt.
Det kan gälla I ena sidan Nationens frihet, eller å den andra en grym orättvisa emot Ministerens Ledamöter: och då, för första gången, vägen öppnas till så vådliga misstag, är det Riksda gsmannen* pligt, att sådant motverka.
I grund af allt hvad jag nu anfort, protesterar jaj* emot ConstitutionsUtskottets ifrågavarande beslut; och anhåller att denna protest och reservation må i Protocollet intagas.
Förmodligen har jag allt för otydligt uttryckt mina tankar, emedan en värd Talare bestämdt yttrat, att jag icke känner Lagen.
Jag bekänner gerna, att min kännedom af dess föreskrifter är vida under många andras.
Men om sättet alt förstå våra grundlagar kan bestå deruti, att kunna gifva dem en annan tolkning än hvad de uttryckligen dictera, sä önskar jag ej heller att deruti göra stora framsteg..
J g kan icke heller lemna alldeles obemärkt, huru besynnerligt det förefaller mig, att man på en gårig beklagar sig öfver vägran att till RiksStånden afgifva sitt särskildta votum, och tillika försvarar att ConstitutionsUtskottet till en sådan vägran haft laglig rättighet.
Det är ju nästan som att säga sig missnöjd med att icke hafva fått hega en olaglighet.
Näi icke Ridderskapet och Adeln fått känna hvad som utgjort den Den 2o Jul!, e. 711, värela Ledamotens särskilda mening eller anmärkning, synes åtuiiodstone öfverflödigt att imderrätta oin dess reservation.
Under denna öfverläggning har jag hört den tanka yttras att anmärkningar bort göras generelt; jag kan uti en Sadan tanka icke instämma, utan anser tvärtom att hvarje anmärkning, så vida den skall leda till upplysning eller rättelse, bör vara bestämd och rakt utmärka hvad som anses felaktigt.
Jag åsyftar nu icke att på något satt mindska kraften af ConstitutionsUtskottets. decharge, ty jag tror den frågan vara genom ConstitutionsUtskottets förklarande helt och hållet afgjord.
Men jag har blott för min del velat anmärka, hvaruti jag anser bemählta Höglofl.
Utskott hafva gjort misstag.
För öfrigt skulle jag vara ledsen, om, något personligen sårande ord undfallit mig mot de Herrar och Män, sorn utgöra ConstimtionsUtskottet; ty jag är öfvertygad att de ledas af lika goda afsigter sorn jag, ehuru opinionen oss imellan om ConstitutionsUtskottets rättigheter och skyldigheter är högst olika.
Herr Lagerheim, Olof Johan:
Ehuru obehagligt det är, och ehuru ogerna jag vill bryta den tystnad jag vid Riksdagens bör - Den 20 Juli e. rrt. 925 jan ålaggt mig, och hvilken jag afven obrötts* ligen hitintills iakttagit, att nämligen icke yttra mig i andra mål än de, hvilka kunde anses egentligen tillhöra min befattning, såsom Ledamot af Lagutskottet, uti hvilka mål jag någon gång, enär omständigheterne dertill föranledt, vågat missbruka Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tålamod; ehuru ogerna, säger jag, jag vill bryta denna tystnad, anser jag mig likväl af förevarande frå* gas vigt påkallad, att inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vördsammast förklara, det jag i denna fråga, sorn endast angår ConstitutionsUt?kottets vägrande för tvänne dess Ledamöters särskildta yttranden att få åtfölja Utskottets Memorial om decharge för StatsRådets Ledamöter till Riksens Ständer, omöjligen nu kan äga annan öfvertygelse, än den jag redan ägde den 19 October 1809, hvilken jag då inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln bade äran offentligen framställa, och hvilken då äfven, i alldeles samma fråga som den nu förevarande, af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln gillades.
Under åberopande således af de skäl och grunder, hvilka för denna mening blifvit i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 19 Oc.tober 1809 utvecklade och framställde, och hvilka det torde vara öfverflödigt, att nu inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ä nyo upprepa, samt med afseende derjemte å ej mi.idre 57 §.
Riks* 926
Ben 20 Juli e. m. dagsOrdning>gji, än de af Friherre Boye för en stund sedan anförda grunder, får jag för min del Vördsamt anmäla min reservation och protest, icke allenast mot ConstitutionsUtskottets vägrande för tvanne dess Ledamöters särskildta yttranden, att få åtföl ja Utskottets Memorial om StatsRådets decharge till Riksens Stander, titan afven i synnerhet emot ConstitutiomUtskottets sist vidtagna, för mig högst oyäntade åtgärd, hvarigenom Utskottet ansett den -af Friherre Stael von Hollstein väckta, och af Höglofl.
Ridderskapét och Adeln understödda motion, angående askad upplysning af konstitutionsutskottet om grunderna till Utskottets ofvannämnda vägrande, vara^ mot Grundlagen 'Stridande, med lika vpfdsam anhållan, att denna min reservation och protest måtte, utan att derigenom för denna gången åsyfta någon ändring i ConstitutiönsUtskottets förenamnda beslut, endast för min enskilda räkning till efterverldens bedömande i Höglofl.
Ridderskap pets och Adelns Protocoll varda antecknade.
Friherre Cederström, Jacob: Då en Ledamot har frågat, hvarföre, då man erkänt en pluralitets rätt att vägra en Ledamot att till Stånden gå med sin enskilda tanka, man hegart att den skulle få åtfölja Utskottets Betänkande; får jag deruppå svara, att då man erkänt rättigheten att vägra, har man äf» Den 20 Juli e. m. ven erkänt den att kunna bifalla; och derföre har jag endast protesterat emot vägrandet såsom illiberalt, icke såsom olagligt.
Friherre Starl von Hollstein: Höglofl.
Ridderskapet och Adeln lärer finna, att detta ämne af sig sjelf måste falla.
ConstitutionsUtskottet tror sig här handla med Riksens Ständers rätt.
Utskottet är af en tanka, Ridderskapet och Adeln är af en annan; en tredje man att skilja dem imellan finnes ej: det finnes blott tvänne parter, ingen Domare.
Det torde således vara bäst att låta bero vid hvad sorn är och endast förhoppas, att nästa Riksdag COnstitutions“Utskottet torde tänka annorlunda.
Ridderskapet och Adeln upptog med munterhet detta Friherre Staéls yttrande, och Memorialet blef, uppå gjord proposition af Herr Grefven och LandtMarskalken, lagdt till handlingarna.
Herr Spaldencreutz, Artid, yttrad» sig önska få för sin räkning i Protocollet infördt följande: Den 57 §.
Riksdagsordningen innehåller: ”Vill Ledamot som ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanka hos de öfriga Stånden anmäla, stånde det honom fritt, genom särskildt Memorial eller Dictamen till Protocollet, hvilket må •Ståndets beslut åtfölja.
Lag samma var Den 20 Juli e. mJ då någon Remiss går från Riksstånd tili Utskott, ellet utlåtande frän Utskott till Riksstånd.’’ Att ConstitutionsUtskottet, utan att dertill äga skal och rättighet, handlat emot denna föreskrift, då det, i frågan,om ■decharge för StalsRådet, vägrat t vänne UtskottsLedamöter att låta sina särskilda tankar åtfölja Utskottets utlåtande> linner jag vara ganska afgjordt.
Jag kati omöjligen gilla detta förfarande* titan måste till Protocollet såsom en reservation anmärka mitt missnöje, och önskar att dylikt för framtiden måtte förekcmmas.
Företogs till afgörande
Bevillningsutskottets sedan den 2 och 7 dennes på Bordet hvilande förslag till BevillningsFörord* ring, jemte Utskottets utlåtande öfver dervid i RiksStånden gjorda anmärkningar; och blef berörde förslag, efter punktvis gjorda propositioiter i allt öfrigt godkändt,, öch endast följande förändringar beslutne:
Vid 2:dra Artikeln Qrdra §.
7 Momentet yttrade sig Grefve von Langtingshnusen, Albrecht} det han ansåge Lotsar för högt taxerade.
En •VvL y.
Den 10 Juli e. m. 929 En Revillningsafgift af 2 Rd. syntes honom för hög för personer, som kanske förtjente. 50 Rd. om året.
Andra anmärkte, att denna afgift vore icke högre än tillförene och visserligen ej för hög.
Grefve löwenhjelm, Gustaf, föreslog undantag från Bevillning för TheaterSpeetaklerna.
Att taxera TheaterSujetterna, vore att återtaga med den ena handen hvad * JC man gifvit nied den andra.
Följden ai deras taxerande vöre derföre Oundvikligen den,* att de, vid deras Conlracters uppgörande, förbehålla sig fritagelse, oell SpectakfclFJirer, tinnen Finge lör dem erlägga Beviil ningen.
Grefve Mörner, Carl Slellan, erinra de att TheaterSnj tterne alltid förr _ varit taxerade, och att Utskottet således ej tilltrott sig, att nu för dem göra undantag.
Dessutom vöre afgiften för dem, i denna förorduin"', nedsatt till och nied 50 ProCent O7 , emot hvad den hittills utgjort.
TIerr Mannerstmn, .Tohan', Då Bevillningsförslaget förra gången var under öfverläggning, hemställde jag, om icke alla Statens penniogelöntagare borde ifrån BevillRidd. o. Ad.
Vrot. 117* jDen fio Juli e. tn. nio» befrias och att åtmindstone icke mer n i ProCent borde för alla beräkna^, hel rist de som hafva högre Löner fatt mindre tillökning vid den fastställda allmänna Löneförhöjningen, oaktadt deras löner i förhållande till deras ställning ofta äro mera o», tillracklige än de mindre; då beslut härom redan är fattadt, har jag endast i förbigående nämnt denna anmärkning, för alt i aIImänhet-visa obilligheten alt afdraga Bevillning på löner, otillräckliga för innehafvar» ne.
De vid Theatern varande Artister, Ac> triser med flera kunna väl ej anses i lika egenskap med Statens löntagare, men då det Sr upplyst, att Theaterns inkomster och tillgångar äro för kostnaderna dertill otili» xäckliga, och understöd af Staten är begärdt, isynes mig frihet för Bevillning vara den genaste utvägen att i någon mån underlätta TheaterDirectionens utgifter, eftersom lönerne naturligtvis måste af Directionen höjas i mån af Bevillningen, likasom enskilda personers löntagares Kronoafgifter alltid falla husbonden till last.