Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man läser 77 5 Reg-F., sorn innehåller, att ”kungsgårdar och kungsladugårdar, med dertill lydande hemman och lägenheter, kronoskogar, parker och djurgårdar, krono- och stallängar samt laxfisken och andra Kronans fisken samt Kronans öfriga lägenheter må Konungen icke utan R.
St:s samtycke, genom försäljning, förpantning eller gåfva, eller på annat sätt, Kronan afhända.
St. derom föreskrifva; dock att de personer och menigheter, som, efter hittills gällande författningar, sådana Kronans tillhörigheter nu innehafva eller nyttja, må njuta laglig rätt derå till godo, somt att odlingar eller odlingsbar mark å kronoskogarna må i vanlig ordning, efter nuvar. eller framdeles blifvande författningar, kunna till skatte försäljas;” så förundrar det mig, att Utsk. icke funnit, det denna grundlags-§ bestämmer grunderna för kungsgårdars och andra kronolägenlieters förvaltning, samt i allmänhet förbjuder skatteköp deraf; hvadan nu gällande lag måste anses lika hinderlig för skatteköp af kungsgårdar, som af boställen.
Det faller dock af sig sjelf, ali Konung och Ständer gemensamt kunna upp - 4 Den i September. häfva såväl de om militieboställen som kungsgårdar gällande författningar.
Jag finner emedlertid lika liten anledning att bifalla i morn. af betänk., som att afstyrka det sednare, och jag begär derföre återremiss, på det Utsk. må tillstyrka afslag i begge frågorna.
Frih Raab, Adam Christ.:
Cederström i begäran om återremiss samt att de anmärkningar, som vid detta betänk, blifvit gjorda, måtte tagas i betraktande.
Hr af Billbergh, Joh. Peter; Då Frih.
Cederström yrkat återremiss, anser jag mig skyldig fästa uppmärksamheten på innehållet af betänk., i hopp att återremiss må kunna undvjkas.
Jag är i allmänhet ej emot återremisser under andra förhållanden, men skulle önska att undvika den nu, särdeles vid slutet af riksdagen.
Cederström har vrkat återremiss, emedan han anser, att hvad Utsk. tillstyrkt i afseende på kungsgårdars försäljande till skatte ej öfverensstämmer med afstyrkandet i afseende på militie-boställen; men detta har skett ej blott på grund af 80 § Reg.F. Vid j8i8 års riksdag beslöto Ständerna en underd. skrifvelse j ämnet, med begäran, att K. M, täcktes, efter modiga upplysningars infordrande från vederbörande, gifva sina tankar tillkänna i afseende på de fördelar, sorn genom en sådan försäljning vore att förvänta, så att Ständerna yid nästa sammanträde kunde upptaga förslaget tjll närmare öfvervägande.
Detta skedde 1823, och Konungen säger bestämdt, att 80 § Reg.F. ej medger denna försäljning, och då återstod för Utsk. intet annat, än att afslå frågan.
Enahanda, om jag ej missminnes, är förhållandet med kungsgårdar.
Då Coliegierna afstyrkt och Konungen sagt sig ej finna skäl till denna försäljning, har Utsk. blott sagt, att om någon kronolägenhet funnes af den beskaffenhet, att densammas försäljande tillskyndade staten verklig fördel, K.
M. då täcktes låta utreda förhållandet och derefter öfverlemna förslaget till R.
Detta leder ej till skada för principen att icke försälja kronolägenheter.
Vi hafva haft exempel derpå vid denna riksdag, då Utsk. bifallit, att Kefvinge, lydande under Ulriksdals kungsgård, fick försäljas.
Sedan jag sålunda vederlagt anmärkningen, anhåller jag om bifall å betänk.
Hr D an c k W ar dt, Magn.
Jag finnér visserligen för min del intet hinder af grundlagen att lemna bifall till hvad Utsk. i första punkten af förevar, betänk, föreslagit.
Min enskilda öfvertygelse är ock, att staten ej bör äga sådan jord, som utarrenderas för att deraf bereda inkomster för statsverket; men jag mäste göra en annan anmärkning vid Utsk:s förslag i denna punkt.
Det innehåller: ”att, i händelse någon kungsgård, kungsladugård, eller annan till boställe icke anslagen kronolägenhet skulle finnas af D c ii i September. 5 den beskaffenhet, att verklig fördel för staten uppkommer genom försäljning till skatte af sådan egendom, K.
M. mätte låta utreda förhållandet och förslag i ämnet derefter till R.
St:s pröfning öfverlemna,”
Jag inser ej huru det är möjligt att på förhand bedöma, huruvida det vore förmånligt att försälja en eller annan kungsgård eller kronolägenhet, och att utreda, om en sådan försäljning vore med mera fördel förenad, än ett arrende deraf.
Enligt min öfvertygelse måste det tagas för gifvet, att försäljningen bereder staten mera inkomst än ett arrende, och att detta förhållande måste anses gälla för alla kungsgårdar och kronolägenheter, utan att den särskilda beskaffenheten af någon eller några bland dem kan verka ett annat resultat.
Af Utskts förslag uppkommer dä icke någon följd.
Jag finner således Utsk:s betänk, i denna del icke lämpligt och begär derföre dess återremitterande.
Om Utsk. är af den tanka, att de nu utarrenderade kungsgårdar och kronolägenheter böra i allmänhet efterhand afyttras, bör denna tanka klart och bestämdt uttalas.
Då jag yrkat bifall på betänk, i sin helhet, och således äfven på i morn. af detsamma, bör jag, sedan återremiss blifvit begärd, redogöra för mina skäl derför.
Jag anser nemi, att det i sjelfva verket icke är någon fördel för slaten att bibehålla sådana lägenheter, sorn icke äro anslagna till boställen eller till den K.
Familjens disposition, utan blott utarrenderas för att tillvägabringa en statsinkomst, hvilken således är hufvudsaken.
Sjelfva uppbörden af arrendena medför ofta svårigheter, och det måste alltid vara ett mera compljceradt administrationssatt att utarrendera en egendom, än att förvalta försäljningssumman.
Hr Danckwardt har sagt, att det ej vöre möjligt bedöma förmånligheten af försäljningen utaf den ena elier andra kronolägenheten.
Jag tror deremot det vara lätt att bedöma, om, vid försäljningen, räntan å köpesumman skall öfverstiga eller motsvara den förut erlagda arrendesumman; hvaraf följer, att alla de lägenheter borde, efter min tanka, till skatte försäljas, å hvilka arrendena icke uppgå till räntan å försäljningssumman.
I hyad Utsk. yttrat, rör:de militie-boställshiuuman, ber jag att få instämma, Vid remissen af Hr af Robsahms motjon i detta ämne yttrade jag några skäl, hvarföre jag ej kunde tillstyrka densamma; men jag hade önskat, att Utsk. uti premissen till sitt afstyrkande styliserat sin mening annorlunda.
Då Utsk, säger: ”enär skatteköp derå, enligt gällande författningar, är bestämdt förbjudet etc., anser Utsk, de derom gjorda motioner böra förfalla,” hade jag önskat, att Utsk. tillagt ”för närvarande;” ty den tid kan komma, då försäljning äfven af dessa statens lägenheter kan blifva fördelaktig.
Vid i8a3 års riksdag yttrade Ständerna, hvilket af betänk, upplyses, samma tanka, som Utsk. nu upprepar; men jag ber att få 6
Den i September. påminna derom, att då K.
M. vid sista riksdag afgaf förslag till lönereglering för indelta armeen, föreslogs deruti, att alla boställen skulle till staten indragas mot contant aflöning till befälet, och jag skulle, om R.
Infallit denna nåd. propos., ansett detta såsom första steget på den bana, sorn Jeder till försäljning afven af indelta befälets boställen.
Då jag för min del instämde i denna K.
M:s proposition vid förra riksdagen, är det till följd deraf, sorn jag nu måste yttra den öfvertygelse, att den tid kan komma, och troligen förr eller senare inträffar, då äfven militieboställen böra till skatte försäljas.
I öfrigt instämmer jag med Utsk. och önskar bifall å betänk.; men om en återreiniss skulle beslutas, anhåller jag, att detta mitt yttrande må densamma få åtfölja.
Såsom bevis på nyttan af försäljning till skatte af kungsgårdar och kronolägenheter har exempelvis blifvit anfördt IJtskts tillstyrkande att försälja det under Ulriksdals kungsgård lydande hemmanet Kefvinge till Statsrådet Poppius; men att Kronan af denna försäljning haft någon vinst, torde kunna bestridas.
Man har yttrat i afseende på försäljning af Kronans egendom, att det vore bäst att förordna undersökning härom i allmänhet, emedan det vore svårt att utröna det mer eller mindre förmånliga deraf i särskilda fall.
Om man skulle öfvergå till den grundsatsen, att det alltid vore nyttigt att försälja statens egendom under skattemannarält, skulle sådant medföra samma misshushållning, som när enskild man försäljer sin egendom för att få ett capital på en gång.
Detta försvinner, och behofvet af ökade statsutgifters fyllande skulle inom få år framstå.
En sådan hushållning medför obestånd för den enskilde och för statsmachinens oafbrutna gång skulle för alla medborgareclasser ett drygare deltagande i alla skattebördor blifva en följd.
Jag kan således ej instämma i förskingring af denna statens egendom, men tior visserligen, att den tid kan komma, då staten får sina behof fyllda ej, såsom nu, genom grundskatter, utan genom en ständig bevillning; men innan vi hinna till regleringen häraf, fordras det en lång tid för utt ej rubba äganderätten.
Det vore ej rätt att afyttra denna egendom, vare sig på auction eller efter de för skatteköp i allmänhet stadgade grunder, I det liela synes betänk, ej innehålla annat än ett öfverlåtande från R.
St. till Konungen att i dessa frågor afgöra, efter att förut hafva hört vederbörande.
Jag kan ej tillstädja ett sådant förfarande, hvarigenom saken beror på särskild pröfning, utan om Kronans egendom skall försäljas, instämmer jag med Statssecret, Danckwardt, att försäljningen må ske allmänt.
Ilr Hjärne har sökt ådagalägga orik-v tigheten i mitt yttrande, att det ej vore möjligt på förhand I) c 11 i Septembe r. 7 bedöma, hnruvida en kungsgård eller kronolägenhet kunde med mera förmån för staten försäljas, än utarrenderas; men jag hemställer till LIr Hjärne, huru detta bedömande är möjligt, då hvarken arrendesumman, sorn å arrendeauetion skulle bjudas, eller skatteköpeskillingen,som å försal jningsauetion erbjöds, äro kända.
I allmänhet gäller det som en regel, att räntan af köpeskillingen jemte grundräntan, som naturligtvis skulle jorden åsättas, i händelse af dess försäljning, blir högre än en arrendesumma; oell det kommer deraf, att man betalar naturligtvis mera för äganderätten till en jord, än för besittningen deraf för vissa år.
Det lärer således slå fast, hvad jag yttrat om Utskrs ifrågavar. förslag, och den undersökning om hvarje arrendeledig kungsgård och kronolägenhet, som, i händelse af bifall till samma förslag, skulle verkställas, komme icke att grunda sig på några i ringaste måtto säkra uppgifter.
— Det har ej varit min mening att ingå i någon fullständig och vidlyftig discussion om nyttan i allmänhet af kungsgårdars och kronolägenheters försäljande.
Jag är enskildt öfvertygad om riktigheten häraf och stödjer denna tanka derpå, att staten ej bör vara jordbrukare eller äga jord att utarrendera, för att deraf få inkomster till sina behof.
Jorden, med undantag naturligtvis af den, som till lustslott för K.
Familjen, boställen eller andra allmänna behof erfordras, hör innehafvas under full äganderätt af en sjelfständig jordbrukareclass, hvars interesse det alltid är och skall blifva att sköta den väl och uppdrifva den .till största bördighet.
Ett ytterligare skäl till min tanka i detta ämne förekommer äfven, det nemi., att bestyret och kostnaden för förvaltningen i och för denna jord försvunne; och jag tror, att man t. o. m. skulle kunna derigenom indraga en eller annan embetsman; syner, besigtningar, tilltal för arrendevilkorens öfverträdande m. m. upphörde, och It.
St. skulle undgå de vid hvarje riksdag förekommande ansökningar om nedsättningar och afskrifningar å arrendena.
Då detta betänk, första gången förevar, yrkade jag, att man borde fästa uppmärksamheten på de förändrade förhållanden, som inträffat, sedan i8a3 års
Ständer uppskjöto frågan om boställens försäljning.
Jag är derföre skyldig att besvara Hr af Billberghs anmärkning, ronde 8o § Reg.F. Den hindrar visserligen en sådan försäljning; men endast intilldess Konung och Ständer finna skiil att deri ändring göra.
Således ligger det i de båda Statsmagternas förmåga att åstadkomma en sådan förändring.
Jag har sökt förklara nyttan utaf försäljningen af vissa boställen, och jag har sökt ådagalägga, att inga förluster skulle uppkomma, sedan alla reg:ter äga vissa boställsdirect:r, som hafva förvaltningen af dessa boställen sig anförtrodd och känna desammas reella värden.
Jag har ådagalagt, att sedan vi nu beslutat att äga ett fast mynt och hypotheksföreningars 8 D c n -i September. bildande deraf skall blifva en säker följd, kunde medlen der insättas; oell jag har ej hört mig vederlagd i sjelfva saken.
Jag vidblifver således, att försäljningen kan för sig gå partiell.
Jag bar sett exempel på boställen, sorn, om de blifvit försålda, skulle hafva betalat sig väl, men hvilka nu, genoin arrende, råkat i lagervall.
Hr Hjärne har velat reservera boställshemmanen till ert mera allmän förändring
I sådant fall som detta anser jag, att ali förändring bor gå långsamt; ty det vore annars fara värdt, att de skulle falla i pris, då deremot en försäljning efter hand skulle lemna ägaren, som är staten, egendomens fulla värde.
Cederström har förespeglat vådan af att försälja Kronans egendom; men denna farhåga är ej tillämplig i afseende på boställen, då capitalen lemnäs i boställsdirect:nas vård och insättas i privatbanker eller hypotheksföreningar.
Hr a f I) i I Ibergh:
Sedan jag sista gången yttrade mig, bar discussionen fått ett vidsträcktare omfång.
Jag vill i korthet besvara de gjorda anmärknin tarna.
Man har öfvergått ända derhän att yrka återremiss, på det Utsk. måtte tillstyrka en allmän försäljning af Kronans lägenheter.
Om Utsk. äfven vore benäget att ingå derpå, hvilket jag dock betviflar, så kan Utsk. ej lemna ett sådant tillstyrkande, enär K.
M. förklarat sig ej dertill lemna bifall.
Det tjenar således till intet, hvad Ständerna i detta afseende föreslå.
Raab har åberopat 80 5 Reg.F. (och det ganska riktigt), att Konung och Ständer gemensamt siga att förändra det förhållande, som nu äger rum; men då skulle ei hafva inträffat, hvad nu är händelsen, att K.
M. på förhand förklarat sig icke vilja ingå i någon tolkning af denna grundlags-^.
M. sålunda förklarat sin tanka, hjelper det ej hvad Ständerna säga.
Hvad åter angår frågan, om undantag bör göras för vissa kungsgårdar, har Frih.
Cederström klandrat det, emedan enskilda personer derigenom skulle få tillfälle att förvilla auetoriteterna vid framställningen af nyttan utaf en sådan försäljning.
Jag tror ej sådant vara att befara, då alla vederbörande skola höras.
Jag tror ej någon våda vara för handen att bifalla Utsk:s förslag och låta K.
M. besluta öfver sådana frågor i särskilda fall, sedan de blifvit behörigen utredda; och hvad beträffar svårigheten att på förhand utreda förhållandet, hvarom man äfven ordat, så tror jag det ej skall blifva svårt att utröna, huruvida en kronolägenhet, som är aflägsen från bolstad, kan med fördel försäljas eller icke, när någon kommer och säger: jag vill köpa den till skatte.
Jag skall utbedja mig att med några ord få besvara Hr af Billberghs sednaste yttrande.
Jäg vet ganska
- Den i September. 9 sia väl, att K. M. är 182B yttrade, att 80 § Reg.F. lade hinder i vägen för försäljandet af boställen.
Detta skedde dock med följande ord: ” dels ock att K.
M. med den rätt, 80 § Reg.F. Konungen tillägger, icke fann skäl all bifalla, det officersboställen jemväl skulle till skatte försäljas, på sätt föreslaget blifvit.”
Jag ber få anmärka, att bär är fråga om ett belt annat förslag till både försäljning och förvaltning, sedan man fatt boställsdirectlr och en mynlbestämning är för banden.
Jag vill ej tro, att K.
M. icke skulle fästa afseende på dessa förändrade omständigheter.
Jag yrkar återremiss på betänk.
N:o 225 återremitterades.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 25 sisth Äng. e. m. på bordet lagda utlåt.
W:o 229 i anledn. af Ilr von Troils, Emil, motion, att åt Riksg.cont. må uppdragas att årligen upptaga lån emot ouppsagbara obligationer lör att åter utlånas emot inteckning i jordegendom.
Ilr Gunther, Carl Gust.:
Sedan detta betänk, redan blifvit af tre Stånd bifallet, vore det ändamålslöst att begära återremiss på detsamma; dock kan man ej undgå göra den anmärkning, att Utsk. för litel motiverat sitt afslag.
Utsk. bort fästa mera afseende på motionen i en tid, då det är angeläget, att
Ständerna vidtaga åtgärder för att bispringa den skuldsatte jordbrukaren.
Statens mellankomst är oumbärlig, så framt dessa statens nyttigaste medlemmar skola skyddas för undergång.
Jag kan ej gilla Utsk:s skäl till afslag å motionen, dels emedan Utsk. ordar om hypotheksinrättningar som ej finnas och måhända aldrig allmänt uppslå, dels emedan Utsk. påslår, alt statens mellankomst för liqviderande af enskildas skulder sällan leder till något ändamål, ehuru det är gifvet, att detta ändamål bättre skulle vinnas genom Riksg.cont:s åtgärd, på sätt Hr v. Troil föreslagit, än genom anlitande af flera små inrättningar, då med len alltid blifva otillräckliga.
Jag vill nu ej ingå i någon vidlyftigare utveckling af sjelfva principen, utan hoppas, att framdeles tillfälle skall •yppas, då densamma kan göra sig bättre gällande.
JV:o 22g bifölls.
Vid förnyad föredragning af BancoUtsk:s d. 2.5 sisth Aug. e. m. på bordet lagda betänk.
JX:o 28 i anledn. af Gr. Pipers, C. F., motion, angtde ytterligare ersättning till Öfverstelieutcn. G. U.
Adlerstam för det lidande, som genom en rättegång med R.
St:s Bank skall blifvit bemälde Öfverstelieuten. förorsakadt, blef samma betänk, af R. o. Ad bifallet. i3 II.
2 Den i September.
Ånyo föredrogs och bifölls LagUtskrs d. ?.j sisth Aug. e. ra. på bordet lagda utlåt.
N:o 108 i anledn. af dels gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk.
]M:o 72 öfver väckta motioner, ang:de inrättande af förmyndarekamrar, dels ock i sammanhang med berörde anmärkningar gjorda förslag till ändring af 22 cap. 1 och 4 SS Ärfdabm.
Vid förnyad föredragning af BondeStts d. 25 sistl.
Aug. på bordet lagda prot.utdr. med inbjudning till de öfriga Medstånden att instämma uti BondeSt:s i anledn. af den till StatsUtskts utlåt.
N:o 2o5 hörande bilaga N:o 208 fattade beslut, att mantalspenningarna samt lagmans- och häradsh.- räntan skola alldeles upphöra, m. m., fann R. o. Ad. icke för godt att uti nämnde beslut instämma.
Föredrogs ånyo LagUtskts Jen 28 sistl.
Aug. på bordet lagda utlåt.
JNto 109 i anledn. af anmärkningar vid Utskrs betänk.
N:o 70 öfver väckta motioner om tillägg till 23 cap. 1 § Ärfdabm i afseende å förmyndares redovisningsskyldighet.
Ehrenborgh, Casp. Wilh., begärde, att Hr Strussenfelts reservation måtte uppläsas, hvilket skedde.
Utsk. har vid behandlingen af de frågor, hvaraf den ena nu är föremål för R. o. Ad:s bepröfvande, sammanknutit den K. propos. om de s. k. tysta förmånsrätternas afskalfande med detta betänk., i så måtto, att Utsk. fästat antagandet af detta betänk, såsom ett vilkor för ifrågavar. lagförslag.
Jag kan ej ingå i pröfning af detta betänk, utan i sammanhang med betänk.
Ä:o lier.
Jag värderar LagUtsk:s omvårdnad om omyndigs egendom, så mycket hellre, som jag önskat gifva all möjlig säkerhet åt den omyndige; men jag kan ej dela Utsk:s öfvertygelse att på denna väg uppnå det åsyftade ändamålet.
Måhända liar Utsk. lyckats att härigenom lugna ett och annat sinne, som fruktat för borttagandet af de tysta förmånsrätterna; jag tror likväl icke, att de, som i detta afseende bara någon farhåga, kunna särdeles länge lugnas genom Utskrs förslag.
Jag behöfver icke i detta afseende lugnas och behöfver således icke heller det föreslagna vilkoret, utan tror, att då R. o. Ad. bifallit betänk.
N:o 108 och öfverlåtit åt K.
M. att tillse, huru förmyndarekamrar skola bildas, och om dertill stadgas, att inteckning skall tagas till säkerhet för omyndigs egendom, all säkerhet är vunnen.
Jag tror t. o. m., att man härigenom bereder möjligheten för förmyndare att b vara den omyndiges egendom.
Till följd häraf yrkar jag afslag å detta betänk, och antagande af R.
M:s propos. ovilkorligt, helst jag ej anser det vara grundlagsenligt att antaga en Konungens propos. med vissa vilkor, och i allt fall oriktigt, då det nemi. kunde hända, att Konungen ej gillade
Den i September. ii Utskts åsigt, och således ändamålet, de tysta förmånsrätternas afskaffande, förfelades.
Jag tillstyrker i likhet med reservanterna, Hrr Strussenfelt och Bååth, att Ilr Holms motion måtte blifva afslagen.
Då LagUtsk:s förra betänk., som afstyrkte Hr Holms motion 0111 domares åläggande att närmare än hitintills vaka öfver fullgörandet af förmyndares redovisningsskyldighet, förevar, gjordes emot samma betänk. åtskilliga anmärkningar, och, om jag ej missminner mig, äfven af Hr Frih. Ehrenborgh.
Det är således icke utan förundran jag hört, att då Utsk. nu understödt motionärens förslag, Hr Frih. är af motsatt tanka.
Lika med Hr Frih. finnér jag det icke fullkomligt grundlagsenlig! att fästa vissa vilkor vid antagandet af en utaf Konungen föreslagen lagförändring.
Jag anser dock Utsk:s förslag böra såsom ett lämpligt surrogat för den tysta förmånsrätten antagas, och jag yrkar altså bifall till Utskts betänk.
Hvad de af reservanterna afgifna yttranden beträffar, halva de synnerligast stödt desamma derpå, att förslaget skulle medföra ökade göromål för domaren; men denna omständighet anser jag ej förtjena något afseende vid betraktande af den nytta, som ifrågavar. förslag troligen skulle för den omyndige komma att medföra.
Om de öfriga emot del föreslagna stadgandet framställda betänkligheter, som jag visserligen medger till en del icke sakna all vigt, ehuruväl jag ingalunda finnér dem vara af den beskaffenhet, att de böra föranleda afslag å betänk., äfven skulle, emot min öfvertygelse, vara nog öfvervägande, för att göra förslaget overkställbar! och oantagligt, lära dessa betänkligheter, vid detsamnms granskning i Högsta Domstolen, i allt fall komma att göra sig gällande.
Jag anser för öfrigt, alt R.
St., genom bifall till betänk., böla gifva sin öfvertygelse tillkänna om behofvet af något surrogat för de tysta förmånsrätterna.
Synncrligast af detta skäl, och då jag för min del icke anser Ulsk:s förslag hvarken overkställbar! eller ändamålslöst, anhåller jag om propos. till bifall å betänk.
För den, som ej djupt inträngt i juridiken, utan mest fäster sig vid tilldragelserna i det alldagliga lifvet, synes Utsk:s förslag väl grundadt.
För den redlige förmyndaren skall det aldrig leda lill våda eller besvär att hvart 3:dje år få sina förmyndareräkenskaper granskade.
Jag tror, att ett sådant stadgande är nödvändigt, då det ofta händer på landet, att förmyndare icke gjort redo för sitt förmynderskap på 20 år, och hvaraf följden mången gång blifvit, att förmyndaren vid slutlig redogörelse saknat tillgång att ersätta, hvad han under så många år uppburit och oanmärkt, användt.
Såsom ett skal mot bifa'1 till Utsk:s förslag har Hr Strussenfelt anfört, att domare derigenom skulle tillskyndas ökade göromål; men jag 12 Den i September. tror ej, atl någon minskning härutinnan skulle inträffa, om förmyndarekamrar inrättades, enär jag är öfvertygad, att ortens domare alltid komme att deri taga del, och i sådant fall har Hr Strussenfelt motsagt sig sjelf.
Samme värde talare har yttrat, att genom antagandet af föreslagna stadgande det besynnerliga förhållande skulle uppkomma, som nu är mindre vanligt, nemi. att domaren sjelf uppträder som åklagare.
Jag tror deremot, att domaren ej behöfver uppträda som åklagare, då granskningen alltid kommer att öfverlemnas åt gode män, sorn skola utreda förhållandet och blifva åklagare, i fall någon olaglighet är begången.
I hvad Hr Strussenfelt anfört ang:de förmyndarekamrar, såsom en controll å förmyndare, finner jag äfven en motsägelse; ty om man kan supponera, att en förmyndare ej uppfyller sin pligt, kan man äfven supponera detsamma om förmyndarekammaren.
Jag yrkar bifall å betänk.
Hr Stuart har sagt sig ej utan förundran hafva hört, att jag motsatt mig betänk., i anledn. af de anmärkningar, jag gjorde, då betänk, första gången förevar.
Hr Stuart den rättvisa, att jag lätt fattar anledningen till hans förundran, och jag får derföre tillkännagifva, att jag ej motsatt mig principen i Utskrs utlåt.
, men att jag finner sådana brister i redactionen af detsamma, att jag anser Konungen ej dertill kunna lemna sitt bifall.
Jag har alltid ansett, att här ej är rätta stället att ingå i speciösa juridiska deductioner, och skall derföre inskränka mig, endast till det påstående, att ett lagförslag bör vara uppfattadt i sådana ordalag, att det ord för ord kan antagas.