Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapets och Adelns förtroende hade då lemnat mig en plats, som satte mig i tillfälle, att lät t bedömma, hvad som kunde ske och ej blott hvad sorn borde göras.
Jag insåg, att för en allmän reglering af Indelta Arméens lönevilkor fordrades mycket, som borde förutgå:
F.u mynt reglering, som gjorde möjligt, att förenkla och ordna vårt Skallevä - Den 22 De ceni lier f. in. sende i allmänhet, orh som jag af all kraft sökte få tillvägabringa; ett tjenligare Utarrenderingssätt af Militiae Boställen , för alt få visa Rikets Ständer, att en sådan åtgärd till både allmän och Lönelagarens enskilda förmån var möjlig; en lagen/i gare Markegångssättning j genom MarkegångsCommitteernas lagliga organisation; en förbättrad föreskrift, om Räntelagares och Bäntegifvares inbördes skyldigheter orh rättigheter.
De tvänne sednare ålgärderne beslutade Rikets Ständer; men Myntregleringen uppskjöts och den hindrar oss således ännu alt komma till del rättaste och bästa, hvilket jag anser mig skyldig Öppet förklara, jag i Löneregleringsliågan anser vara det, som Regeringen nu föreslagit; fastän jag ej anser tiden vara dertill tjenlig, då ej myntet är iordningstäldl.
Förslaget lill nytt Arrendesält, hvilket jagar pligtig att förklara, i anledning af Herr Thams yttrande, icke var allenast mitt förslag, utan bela InkomstAfdelningens af SinisUtskottet, der Friherre af Nordin och ÖfversleLieutenant von Heynne, jemte mig äfven voro Ledamöter, blef icke heller antagit.
Det gick mig då, som det troligen går viii denna Riksdag.
De verkliga förbättringar man skulle kunna vidtaga, för att tjena det allmänna, och sorn utgå ifrån klara, rediga åsigler om det närvarande tillståndet och de till förbättringen disponibla krafter; dessa förbättringar kunna Den 11 December f. m. allting genomdrifvas.
Det är redan en våda, att ens väcka fråga derom; ty det finnes då genast tillreds 2:ne slags menniskor, sorn utan all besinning, oförmögne att egna förtroende åt andra och lefvande i en annan verld, än den, som är, göra allt för att skämma bort saken.
Natur* menniskorne_, hvilka när det är fråga att taga ett beslut, som är möjligt att fatta med Statskroppens bibehållna jemvigt, vilja att allt skall ske på en gång; Skrå- och Corporations-mmniskorne j, hvilka genast vilja, alt man skall återgå till hvad som varit brukligt för några hundra år sedan.
Detta vållade äfven då, att det sätt jag föreslagit, till att bereda Indelta Armeens Befäl, vid denna Riksdag, en högst behöflig löneförbättring, icke antogs.
Den förra sorten ville hela Indelningsverkets upplösning; den sednare ville återsätta våra ogifta Lieutenanter och Fändrikar på frdels hemman, att odla jorden och sköta Ladugården.
Det af mig föreslagne sätt grundade sig på den som mig synes enkla, lätt verkställbara åtgärd, att Regementsvis låta verkställa Löneregleringen, samt att
Staten sedan en sådan vore uppgjord, ansloge medel till förbättring i lönerne åt de i3 a" 14 begementer, som äro sämst lönade, allt efter deras olika behof.
Då behöfdes icke, att Löneregleringsfrågan hade ett oåtskiljeligt sammanhang med Myntväsendets reglering, som Den 2.2 December f. m. 129 som ännu okunnighet och egennytta, synes motarbeta; eller med räntornas förenklande och utgående i contant, som icke kan ske förr än sedan mynt i Landet finnes.
Då kunde räntor och boställsarrenden till en början ingå i Bänterierne och anordnas af en vid hvarje Regemente vald LöningsComite, under Lundshöfdingens och RegementsChefens ordförandeskap.
Sedan i framtiden allt vore i ordning, för att åt fäderneslandet bereda ett förbättradt Skatteväsende, då kunde lätt den nu af Regeringen föreslagne åtgärden vidtagas, med hvilken jag då icke inser någon fara förenad.
Detta angående Löneregleringen; men jag utbeder mig, att få äfven tillägga något, som en värd Talare säkert sjelf skall gilla, fastän det afser någre af honom gjorde anmärkningar.
Jag säger, att Friherre Anckarswärd sjelf skall gilla det, ty jag vet, att han ej någonsin vill, att en irring af honom skall vålla någon skada eller orättvisa.
Han har sagt att anslaget till GeneralAdjutantcn blef så stort, att lönen kunde gå till 10,000 R:dr; jag tror, att den Kongl. Propositionen ej afser någon GeneralAdjutants plats med Indelt Chefs lön och således, att ingen höjning i lönen för GeneralAdjutanten ifrågakommer; ty de 1200 R:dr taffelpenningar hafva redan hitli Is utgått.
Jag ser blott en verklig höjning af 7 H. 9
Den 22r Dece ni ber f. m. 5oo R:dr till GeneralAdjutantens Expedition; och delta anser jag bchöfligt, på sätt denna Expedition nu är inrättad, och sorn är för ArmeeÄrenderuas gång ganska nyttigt.
Hvad den värde Ledamoten yttrat angående Artilleri-vapnets behof af högre anslag, i proportion till befälets och truppens personal, än andre vapen, då man af dem hör kunna fordra mera öfning och större uppoffringar af tid och krafter,i och för deras yrte, deruti instämmer äfven jag; och heder allenast, att få yttra, det jag tror, alt han misstagit sig angående de ziffer-uppställningar, sorn i den Kongl.
Propositionen i denna del förekomma.
Jag anser dem rigliga, och torde detta innan Justeringen kunna blifva upplyst, då det nu vore opassande, att uppehålla Ridderskapet och Adeln med siffer-upprepningar.
Friherre Anckarswärd har ansett GeneralsLöner alldeles obehöflige.
All tids erfarenhet har visat hos oss behofvet af ständige Inspecteurer, eller Mönsterherrar.
Vår Annee, fördeld på en vidsträckt yta, kan ej utan stora kostnader för håde det allmänna och de enskilte, årligen sammandragas till stora Läger.
Enhet i manoeuvre, i tjenstgöring, i hushållning, måste vinnas derigenom, att serskilde, dertill duglige och nitiske män af hög rang af Konungen utses, att der - Den 22 December f. m. öfver vaka.
Och jag vägar alltså tillstyrka, att Utskottet måtte afse ett sådant behof.
Deremot anser jag mig icke böra underlåta att yttra mig angående en annan högst vigtig angelägenhet.
Här har blifvit bestridt, att 80 §. angår både befälets och truppens indelningar.
Jag är deremot af den öfvertygelse, att den omfattar Indelningsverket i det liela; och hvad mera är, jag tror, att det är nödigt, att fästa uppmärksamheten på bestämmelsen i 6’4 §., att hvad af Rikets Ständer anslås skall anordnas till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade Staten.
Dermed menas den af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag upprättade, så kallade Rikets Ständers Stat.
Jag erinrar mig mycket väl, huru vid åskådandet af Rikets Ständers handlingssätt år 1809, mitt unga sinne lifligt uppfattade, att utsigten med RegeringsFormen var, att, under erkännande af behofvet utaf nya Former, nya garantier, som en stor Nationalolycka visat nödvändige, trygga det bestående för godtycklighet, våld och orättvisa; och att just genom det lugn en sådan ordning skulle bereda, vinna kraft till samhällets utveckling.
Genom 80 §. gaf man detta lugnande skydd åt Indelningsverkets personal.
Genom 64 §• gaf nian det åt alla andra på Stat uppförde Corpser och Individer. i32 Den 22 December f. m.
Jag klandrar ej, alt Konungens Eget Värfvade Regemente blifvit anslagit till Artilleri.
Men jag kan ej dölja, att sådane hårda slag åt hela Corpser, som upplösningar, borde icke kunna ske, utan Rikets Ständers hörande; och jag delar med Friherre Anekarswärd de tänkesätt, han i denna del yttrat.
Jag vill gerna medverka till införandet af en Ministeriel Styrelse, hvars behof redan 1809 års Ständer anade och som jag anser vara oumbärlig, om ej Svenska Folket skall för evigt efterstå de andra folken i all slags utveckling af Europeisk bildning och samhällskraft.
Med en sådan sammanhänger ovilkorligen en förenklad reglering afEmbelsverken; men jag skall aldrig ingå derpå, om hvarje person, som blottställes för att misshaga Ministeren, eller kanhända en hel Corps, om den ibland sig hyser den person , som skall förföljas, kan tvingas, att lemna det
Embete eller den befattning han eller de på Rikets Stat äga, utan att hafva lagligen förverkat sin rätt, eller glömt sin ed.
Detta vigtiga förhållande måste tryggas.
Det är det redan, om Konungens Rådgifvare göra afseende på Grundlagens ord i 80 och 04 §§.; och då skall jag cj tveka.
Den i min öfvertygelse nyttiga förändring Regeringen åsyftar, vill jag då, i min ringa mon, befordra, när tiden dertill ar inne; intill dess ber jag StutsTJtskotlet begagna de materialier de äga, och som jag
D.en 22 December f. m. t-3 3 anser tillräckliga, för alt uppgöra en Lönereglering Regementsvis för indelta Arméen» samt derefter uppgifva de behof af, sorn jag tror, 5o,ooo R:dr, hvilka för alla de sämst lönade Regementer erfordras; och torde då det sisllidne Riksdag föreslagno nya arrendesättet, Rikets Ständers då afgifne, men ej till påföljd verkande Skrifvelse om Räntetagares och Räntegifvares skyldighet, samt om MarkegångsGorhiteerne, och slutligen Friherre PalmstjernaS förslag till reglering af Markegångspriset på Räntor m. m. vara tillfyllest, för att komma till det mål man nu kan uppnå och hvilket jag önskar, innerligt öfvcrtygad om Indelta ArmeenSr behof af löneförbättring.
Jag hoppas att Ridderskapet. och Adeln skall finna mig lika berättigad som pligtig, att afgifva förklaring öfver anmärkningar, som blifvit gjorde vid mitt förra yttrande.
Dessa anmärkningar hafva fått ett fritt fält uti den lucka, som förorsakades genom afbrottet emellan den premiss jag framställde och den conclusion jag ämnade göra, men som mitt, af den allmänna oviljan förvirrade, hufvud sedermera måhända oredigt framstapplade.
Om Herrarne med lugnare sinnen täckts låta mig fortsätta, skulle de snart hafva funnit, att jag aldrig sagt, dfet ett försvar vore omöjligt emot vår östra granne.
Jag är skyldig Friherre Palmstjerna tacksägel— Den 22 December f. m. se för det lian upprepat mina ord, ty detta är mig nu en borgen, att jag endast sagt, det frågan, huruvida vi behöfve försvara oss emot den Ryska Monarkien, blir mindre väsendtlig.
Der stannade jag.
Men jag hade ämnat tillägga: ”derest man af politiska förhållanden kan förutse, att båda Staternas ömsesidiga fördel fordrar, att de hädanefter skola vara vänner.”
Jag hemställer nu, om i delta yttrande finnes det minsta, sorn kunde behöfva uppkalla Herraines entusiasm.
Jag finner visserligen en rättvis anledning till själens uppbrusande uti den förolämpande tanken, att jag skulle tillåta mig anse Sveriges Söner icke böra bit för bit försvara sitt Land mot hvarje fiende, han må komma från Norr eller Söder.
Östan eller Västan.
Denna arm har aldrig hvarken på skämt eller allvar dragit värjan; men om fosterlandets försvar skulle erfordra det, så vågar jag säga, alt jag, lika med hvarje annan af Eder, skulle stå till sista man.
Men förlåten mig, mine Herrar! om jag tillika yttrar att entusiasmen, då den är rigtad emot en enda mans stapplande ord, icke är på sin plats.
Man må vara till yrket krigare eller ej, då man sätter sin fot på Statsmannabanan, tror jag man också bör finna, att det icke blott är på regleringen af penningelÖner, som försvaret beror.
Jag kan icke finna det vara orätt, att dervid våga kasta sina blickar längre borit öfver jordens politiska förhål - Den 22 De ceni ber f. ni. landen, så vida man icke öfverskrider den gräns, yttranderätten medgifver..
Jag hade velat ingå i några Politiska detailler, sorn jag ej vet vara förbudet, men icke ifrågasätta Svenskars mod.
Om nu luckan i mitt yttrande ger tillfälle tili denna tanka, eller till att fylla den med hvad man behagar, som jag hört göras, så är det icke min skuld, utan deras, sorn afbrutit mig.
Den, som med lugn besinnar huru jag blef afbruten, och huru detta afbrott gaf tillfälle till anmärkningar från alla håll, skall kanske säga: mannen fick icke säga hvad han ville; kanske om han falt tala till slut, skulle hans yttrande icke funnits sårande.
Herr von Troil, Emil: Friherre
Palmstjerna har till vederläggning upptagit någre af mig i ett föregående Plenum hilde yttranden, då Herr Thams Memorial upplästes.
Friherre Palmstjerna har sagt, om jag rätt förstått honom, att det skulle bero af en Regementschef att vägra att lill Kongl.
Majit framlämna de tili honom af CompagniOflicerarne vid hans Regemente inlämnade underdåniga ansökningar örn- nådig transport till annan indelning inom samma grad; finnes det verkligen en författning, som ger dem denna rättighet, så har den åtminstone aldrig blifvit mig meddelad, och hvad jag med säkerhet tror mig veta är, att det ej Öfverensstämmer nied dejn nu så ofta åberopade praxis.
Jag lin - i36 Den 11 December f. m. de sagt, att det nu för tiden, mot den tid då Indelningsverket stiftades, olika förhållande, att våra krig vanligtvis föras inom våra gränsor, vållar, att då fienden tagit någon af våra provinser i besittning, blifver befålet vid de Regementen, som derinom äro indelte, lönlöst midt under kriget.
Jag har sagt att ett sådant förhållande ej allenast är högst orättvist, utan äfven opolitiskt, såvida det i allmänhet är , det, att ställa tjenstemannens intresse i strid med hans pligt.
Jag har hänvist till capitulationen i Kalix.
Till vederläggande häraf har Friherre Palmstjerna uthredt sig i ett välförtjent låford öfver vår sednasle Finska Arme.
Jag är den ädle Friherren derföre mycket förbunden; han har framlagt ett ganska godt bevis för den sats jag yrkat; ty om de omständigheterne, att det berodde ej af deras egen regering, utan af fienden, huruvida deras löner skulle utgå eller icke; att det berodde af fienden om deras hustrur och barn skulle svälta ihjäl eller ej; om desse omständigheter visat sig hafva haft någon verkan, äfven på en del ledamöter af denna i dödeh trogne Anneej så mätte det ej vara en skuggrädd, öfverflödig försigtighet att sätta i fråga, det de framdeles torde hafva inflytande på någon annan.
Jag tror att lagstiftaren bör bedöma menniskorne efter som händelserne visat dem vara, och ej efter sin egen entusiasm.
Låsom oss på stridsfäl - B en 22 December f. na. tet täfla i entusiasm.
Faran adlar den der.
Få Representant-salen Ater anser jag lämpligare att med lugn forskning betrakta de händelser, som timat, och derifrån söka slula tilt hvilka man har att hoppas på, oell hvilka man har att frukta, samt söka utfinna medel till de sednares förebyggande.
Då jag af Eders Excellence begärde ordet, uppkallades jag egentligen af min känsla i anledning af Grefve Frölichs yttrande.
Men sedan han nu förklarat sina ord, genom en vändning, hvarigenom de få en annan betydelse, än som af mig uppfattades under talet, så afstär jag, att vidare orda derom.
Jag vill dock begagna detta tillfälle att meddela upplysning i en sak, sorn Friherre Anckarswärd anmärkt.
Ilan nämnde, alt i den Kongl. Propositionen är hegardt ett anslag af 2000 R:dr Banco till Chefslön vid Wermlands FältjägareRegemente.
Jag bar tjent vid delta Regemente och känner således någorlunda dess organisation.
CompagniCheferne der tjena på passevolance.
Meningen är nu, att denna jämte Compagnie! i öfrigt skall lemnäs ifrån Regementschefen lill StabsCapitainen.
Såsom ersättning för den afstådde passevolancen skulle hans lön då ökas ifrån 700 R:dr till 2000, hvilket icke torde anses för mycket, i ett för allt utgörande Chefslönen.
Det synes jämväl hafva undfallit den ädla Friherren, i38 Den 22 December f. m. att för båda Majorerna vid samma Regemente är en lika förändring föreslagen, eller, att de äfven skola lemna Compagnierne och Passevolance-inkomsten till SlabsCapitainerne emot förhöjning i deras löner, den ena eller förste Majors lönen till moo R:dr samt andra Majorns till jooo R:dr.
Det tyckes äfven vara med ordningen öfverensstämmande, om de högre auctoriteterne inom ett Regemente icke befattade sig sjelfve med en ekonomi af den beskaffenhet, som passevolancen är, dä de såsom inspeclerande tillika måste conlrollera densamma.
Jag anhåller att denna anmärkning får åtfölja remissen till Utskottet.
Då så mångå anmärkningar här blifvit gjorde, dels i afseende på Löneregleringen för Armeen , dels ock vid Tredje IIufvudTiteln i allmänhet, att det för mig varit omöjligt uppfatta dem alla, skall jag endast upptaga till besvarande de vigligare.
En Talare har yttrat, att den Kongl. Proposition i främsta rummet afselt Arrneens, men icke Landels nytta.
I anledning häraf får jag för min del förklara, att då denna fråga förevarit i Konungens Conseil, har jag med uppmärksamhet afsett landets ekonomiska ställning och nytta i det lörsta, och Armeens i det Den 22 December f. m. andra rummet, och det af dea enkla orsak att Armeen är till för Landet, men icke Landet för Armeen.
Friherre Anckarswärd har framställt den fråga, huruvida meningen i den Kongl. Propositionen vore, att de indelta räntorne hädanefter skulle utgöras i penningar, och det hittills hrukliga lefvereringssättet upphöra.
Härvid får jag vördsamt upplysa, att della icke är meningen, utan skola räntorne såsom hitintills utgå in natura; och till bevis härpå får jag åberopa, alt jag i början af delta Plenum yttrade, att den Spanmål, som in natura kan inflyta, icke utgör öfver 28,000 tunnor, hvilket tydligen visar, att jag anser in natura-prasstation böra fortfara orubbad, hädanefter som hittills.
Jag har hört anmärkas, att Corporalstunnorne, utgörande omkring 2,800, äfsom ArrendeSpanmålen för utarrenderade Boställen, utgörande omkring 3o,ooo tunnor, af mig uteslutits.
Under medgifvande af rigtigheten af denna anmärkning, skall jag söka visa, det resultatet blifver det oaktadt nära detsamma, ty sammanräknar jag 28,000, 2,800 och 3o,ooo tunnor, så uppkommer deraf en summa af 60,800 tunnor.
Tages åter ledning för bedömandet ifrån det förhållande, sorn med den Spanmål, hvilken är Kronan behållen, ägt rum, så finna vi alt 2>en 22 December f. iit. 1828 inflöt 1826 — 1827 —• 1828 — 44,4
5,288 •— 41,076 •— eller tillsammans på fyra år 114,743 T:r, som utgör per år 28,686 eller icke fullt |-:del af den Spanmål» som kunnat in natura lefvereras.
Antager jag nu emellertid för mera säkerhet alt af LöningsSpanmålen hälften ingår, så skulle 3o,ooo tunnor i Kronans Magaziner årligen in natura lefvereras, men hvarvid förekommer, att då hälften af denna Spanmål tillflyter Staten såsom ArrendeSpanmål för Boställen, det heror af Staten, likasom afall annan Jordägare, att vid sjelfva utarrenderingen föreskrifva de vilkor, under hvilka utarrenderingen skall äga rum, och vid sådant tillfälle fästa det vilkor att arrendet bestämmes i Spanmål, men med skyldighet för Arrendatorn, att lösa arrendet efter Länets Markegångspris, hvarigenom successive och inom några få år den in natura inflytande Spanmålen skall nedgå till i5 å 16,000 tunnor, en qvantitet, som, oro den ock i 4 5 5 år blefve i Kronans Magaziner qvarligganue, icke skulle kunna medföra något trångmål för StatsCassan, eller åstadkomma någon synnerlig kostnad, enär Magaziner likväl måste underhållas, och MagazinsBetjcning lönas för emoltagandet af Kronans nu beliållue in natura räntor.
Det är sannt, att Befälets aflöning fordrar en tillökning af 98,000 R:dr, en tillökning i utgift visserligen betydlig, men af behofvet påkallad, och man bar härvid iakttagit all den noggranhet och besparing» som varit möjlig.
Det är med tillfredsställelse jag föreser, att StatsUtskottet, genom en noga granskning af Förslagen, skall blifva fullt öfvertygadt derom, att Styrelsen, lika med hvarje Representant, ensamt afsell Landets väl vid Förslagets uppgörande; och jag önskar derföre, att Utskottet må ingå i hvarje detail, för att kunna med sakkännedom framlägga resultaterne för Rikets Ständer.
I anledning af hvad här blifvit yttradt om GeneralAdjutantens
Lön, får jag blott nämna, att den icke är beväknad att utgöra 9 till 10,000 R:dr.
De föreslagne Generalslönerne utgöra blott 3,000 R:dr.
Det öfriga är dels Taffelpenningar, dels Fouragepenningar.
GeneralAdjutantens lön, sådan den nu finnes föreslagen, utgör 400 R:dr i månaden eller4>8oo R:dr per år, och då dertill lägges en Generalslön 3,000 R:dr, blifver hela lönen 7,800 R:dr; och då det icke kan vara obekant för Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att den indelta lön, sorn förre GeneralAdjutanten innehade, jemte taffelpenningar 1,200 R:dr, fullt utgjorde denna summa, så torde den gjorda anmärkningen kunna förfalla.
1 D en 22 December f. m.
Här har blifvit anmärkt, att de grunder för BosFallens utarrendering, som år i8o5 vidtogos, varit orsaken till flere sedermera vållade förluster för Innehafvarne.
Jag delar denna tanka, och tror alt dessa grunder påkalla en ny reglering.
Mnj:t har ock insett nödvändigheten deraf, och redan för a:ne år sedan anbefallt, alt Förslag dertill borde upprättas, för att sedermera för Rikets Ständer framläggas, hvarigenom dessa Boställen skulle upphöra att utarrenderas på det sätt hittills skett; men då numera fråga uppstått om dessa Boställens öfverlemnande till StatsVerkets disposition, hvilken fråga beror på, huruvida Rikets Ständer bifalla den föreslagne Löneregleringen för Armeens Befäl, eller icke, så har Kongl. Majrt täckts uppskjuta med denna Proposition tills vidare.
Jag tror 111ig dock vid detta tillfälle böra nämna, att Förslaget är på sådane grunder utarbetadt, att det bör komma att motsvara ändamålet, nemligen alt försäkra Jordägarne om en årlig säker inkomst, utan att förstöra den utarrenderade jorden, som beklagligen hittills på många ställen varit fallet.
Man har anmärkt 7 R:dr B:co såsom ett allt för högt minimipris på den under lönerne beräknade Spanmålen, och yttrat, att man icke kan inse grunden dertill.
Denna grund är hämtad från de föregående årens medelpris; ty om man tager ett mc - Den 11 December f. m. >43 iliiiin af de 5 sista åren, utgör detta omkring 6 R:dr 36 sk., men utsträckes beräkningen till io år, blifver medelpriset circa 7 R:dr 24 sk.
Maj:t föreslår nu 7 R:dr, och då denna Markegång skulle fastställas för 5 år, vore det orättvist emot Löntagarne, att minska detta pris härunder, då de hittills sammanräknadt för 10 år åtnjutit vida mera.
Ilär har äfven blifvit klandradt, alt
Styrelsen framlägger och tillstyrker så betydliga utgifter, då tillståndet i Landet ej sådant medgifver.
Jag har trott, och tror det vara Styrelsens skyldighet, att framlägga för Folket hvad som är nödvändigt för dess försvar, och att icke förtiga något, som är oundgängligt, emedan det annars faller tungt tillbaka på Styrelsen och Folket, om, i händelse af behof, vid ett sjelflorsvar
Riket skulle finnas blottadt på det oundgängliga.
Representantens kall åter är att bedöma, huruvida och i hvad ordning dessa utgifter kunna af Landet utgöras; och jag tror för min del icke, att Landets tillstånd är så vådligt och svagt, att man icke med omtanka kan tillvägabringa de medel, som äro nödvändiga.
Jag förbehåller mig i öfrigt rättigheten att få yttra mig vidare vid justeringen, i händelse jag skulle finna nödigt att något tillägga, sedan jag fått taga närmare kännedom af den discussion, som i dag ägt rum. 144 Den 10.
Jag anhåller endast , alt få besvara cn anmärkning, som blifvit framstäld af Friherre Boije derom, att jag i mitt yttrande anfört, det Presidenten i Svea HofRätt velat uppgifva det förhållande, att der handlades i3oo mål mer än i Götha HofRätt.
Om den värde Ledamoten behagat skänka någon mera uppmärksamhet åt mitt berörde yttrande, skulle han hafva funnit, att jag nyttjade samma uttryck äfveu i afseende på Presidentens i Götha HofRätt uppgift rörande målens antal derstädes.
Jag ville dermed endast utmärka, att riktigheten af den ena eller andra uppgiften ännu icke är utredd.
Jag anförde det blott i afsigt att visa, att hvilkendera uppgiften som än ägde rum, hade Herr Tham icke rätt deruti, att den förändring, sorn. ägt rum genom öfverflyttningen af vissa mål från Bergs- och CoramerceCollegierna, behöft förorsaka inrättandet af en fjerde Division i Svea HofRätt, och aldeles icke för att ifrågasätta rigtigheten af det ena eller andra förhållandet.
Att något missförstånd ägt rum i någondera af Presidenternes uppgifter synes tydligt, det tillhör icke mig att utreda det.
Att olikheten häruti härrör endast af ett olika sätt att uppgöra arbetsförteckningar, tror jag icke vara förhållandet.
Jag hoppas att Ridderskapet och Adeln häraf finnér att Friherre Boijes anmärkning varit aldeles öfverflödig.
Gref - Den 11 December f. m. i45 Grefve Brahe: