Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer om, det ej borde vara medgifvit, att dertill äfven välja andra i orten boende personer, aom äga de väljandes förtroende.
Societeten skulle efter min tanke härigenom vinna en fullständigare municipal-form, icke i framtiden urarta till ensidighet, samt Handtverksclas%en beredas tillfälle, att genom inval af perso - Den 5o Augusti f, m. ner, som äga anseende och inflytande förskaffa sig försvar och bistånd af mån, som i nåringarnes angelågenheter förvärfva! kunskap.
Då man betänker, huru verksam den såkallade tonen år, i synnerhet då fråga år att gilla eller förkasta slöjde-tillverkningar, och huru ofta man dömer i dessa frågor efter nyck eller fördom, bägge en följd att mindre redig kännedom af Slöjdenåringarnes tillstånd, brister eller företräden, så synes det vara nyttigt, att näringsidkare bereda sig en möjlighet att kunna förskaffa sig, om jag så må uttrycka mig, Mecenater, hvilka kunna gagna nåringarne icke allenast med kunskaper utan ock med förmögenhet och inflytande.
Herr von HartmansdorffUti de bägg© upplästa ligger början och grunden till d.e hufvudsakliga förändringar, sorn äro föreslagne.
Skälen dertill äro anförde pag 19 21.
Dessa innehålla upphäfvande af Skråen och inrättande af Handtvorks-Societeter i stället.
För upphäfrandet af Skrän, hvilket Utskotten anse riktigt, hafva de yttrat, att sådana inrättningar, bestående af personer, valda inom yrkena, ej bckofdes för vårdandet af Handt v er k e r i e r - nes forikomfi och färdighet er nas eller injiglernas of v e rfly ttn i ng pä efterkommande; att handtverks-insigternas förlorande i brist på Skråinrättning, vore lika litet tänkbart, som jordens ödesmål, i brist på särskilte undervisninga-anstalter för Landtbruket.
Jag tror ej att jemförelsen är riktig, utan att det är stor skillnad mellan jordens ödesmål och landtbrukets rikliga Den 30 Augusti /, m. bedrifvande.
På samma sätt är det äfven med handtverks rätta utöfning och konstens förlorande.
Man har funnit nödigt, i afseende på utbildningen af förståndets förmögenheter, att inrätta allmänna anstalter eller faculteter.
Skråinrättningar äro, i afseende på färdigheten i handaslöjd icke annat, än sådane faculteter, hvarigenom den vårdas och förkofras
Man tror sig kunna åt slumpen och egennyttan öfverlemna vidmagthållandet af den sednare, men om Styrelsen bör vårda, sig icke allenast om upplysningen, utan äfven om förmögenheten i samhället, så får man ej öfverlemna handlverkerierna åt sitt öde.
Nybörjaren i dem, såsom i vettenskaper, bör få sig ett visst sätt förelagt, huru han skall bära sig åt, för att snarast och grundligast förskaffa sig den färdighet han söker.
Nödgas icke lärlingen att iakttaga detta sätt, sä förderfvar han arbetsämnet, eller varan för mästaren, och förspiller tiden för sig sjelf, samt med detsamma bägge delarne för Staten.
Så som det är med handtverkerierne, förhåller det sig äfven med jordbruket; men skillnaden är den, att då handtverkerierne äro en varu förädling, sorn egenteligen beror af handtverkaren allena, och hvartill handajlöjd eller mechaniskt arbete hufvudsakligen bidrager, så alstrar jordbruket deremot rå-ämnen, hvartill naturen mera bidrager än arbetaren.
Der slöjden är hufvudsaken, der måtte äfven dess bibehållande och utbildning vara vigtigare, än der arbetet, såsom i jordbruk, blott är bisak.
Jemnförelsen är således oriktig, och följakteligen äfven den deraf dragne slutsatsen.
Utskotten hafva ock sagt, Den 30 Augusti /. m. pag. ao, att något
Sira ej behåfdes, för att åt BorgareStåndets politijka tillvarelfe gifva någon fajihet.
Men det kan jag icke medgifva.
För hvarje Representant är första egenskapen den, att vara sjelfständig.
För näringsidkarne i Sverige linnas tvänne slags representater ; nemligen de som frambringa råämnen, eller åkerbrukare och bergsmän af BondeStåndet, samt der förädla och afsätta råämnena, eller handtverkare och handlande af BorgareStåndet.
Bondens sjelfständighet består deruti, att han är besuten genom ägandet af fastighet, som afkastar råämnen, tillräckliga för hans och hrtshållets bergning.
Borgarens sjelfständighet består dori, att han genom sin konst att göra råämnen användbara och afsättliga, äger uti sina händer och sin omtanka förmåga att försörja sig och sitt hushåll.
Så länge handtverkerierne bibehållas i aktning, kan sjelfständigheten bevaras hos slöjde-idkaren, men vill man öfvergå till det system, sorn rejer sig uti Utskottens förslag, att göra handtverkerierne till fabriker, så skall sjelfständigheten snart brista hos handtverkaren, emedan man gör honom till träl under capitalisten.
Då handtverkerierne innebära, att hvarje idkare må kunna göra allt hvad som hörer till ett fullständigt eller färdigt arbete, eller att hålla det någorlunda samladt, så åsyftar, såsom bekant är, fabriksrörelsen, att i möjligaste måtto dela arbetet, så att hvar person blott förfärdigar en liten del af det hela.
Då handtverkaren följ— akteligen med ett ringa förlag eller äfven med blottaj verktygen har nog för sin bergning! så är det för fabriksarhetarne icke möjligt att.xui - Den 30 Augusti J. m.
' 553 na den, om de icke äga en gemensam förläggare.
Dertill fordras capital; den, sorn äger detta, gör sig sjelfständig, men deremot ingen af fabriksarbetarne för sig, emedan ett halfgjordt arbete icke är afsättligt och följakteligen ieke gifver någon sjelfständighet åt tillverkaren.
Om man söker upphäfva handtverkerierna, så upphäfver man äfven sjelfständigheten hos handtverkarne eller största delen af JJorgerskapet.
Följden måste öfverallt blifva den, att fabriksarbetarne utsugas af capitalister, som ofia icke en gång förstå handtverken, att de egenteliga glöjdeidkarne icke kunna sätta hushåll eller gifta sig eller svara emot hvad man menar med sjelfständige Representanter , af samhällets varuförädlande medlemmar.
Är således handtverkeriernas bestånd nödigt för BorgareStåndets qberoende, och äro Skrå-inrättningarne, såsom jag tror, nödiga för handtverkens vård och förkofran, så äro de äfven nödige för BorgareStåndets fortfarande, såsom en sjelfständig del af Riksens Ständer, Rå samma eller 20 sidan, säga Utskotten, att Skrå inrättningar ne icke erbjuda den inträdande näringsidkaren några andra fördelar, än forn öfvervägas af honom ålagde utgifter, eller forn genom de, icke utan Jkäl öjverklagude gejälls vandringar ne, jörananleda till landets betungande.
Hvad först beträffar det, att
Skrän icke erbjuda någon annan fördel, än den, sorn öfvervägas af ålagde Utgifter, så ber jag att få göra hvar och en sorn valt ett visst yrke, uppmärksam på, huru stor fördel lian haft derigenom, att han af detta yr^ ko§ medlemmar, de rnå vara krigare eller em - it 284 Deri 30 Augusti /. m. betsinän, blifvit omfattad såsom en ämnessvän, hvilken de med välvilja emottagit.
Man stödjes och uppehälles af dem, man får rådfråga dem och begagna deras ledning för sina företag oehs sitt; uppförande, — förmoner, som äro väsendteliga, och som man skulle sakna, om man vore främmande för hvarannan.
Likadant är äfven förhållandet inom Handtverkerierne; den unge handtverkaren skall af de äldre stödjas, ledas och danas.
Således uppkommer inom hvarje yrke en anda eller esprit de corps, som är naturlig och nödig för dess upprätthållande.
Ville man upphäfva Skråinrättningarne, så att näringsidkarne ej hade annat samband med hvarandra, än det tillfälliga, sä skulle man ock tillintetgöra den esprit och den förbindelse dem imellan, som-Skrän alstra och bibehålla, och som äro nödiga, icke blott för sjelfva yrkets medlemmar, utan för hela Samhället.
Förhållandet mellan medborgare får icke vara såsom mellan kornen i en sandhög, de der endast äro sammunhop Me, men icke sammanhållande, och derföre lätteligen skingras af vandell.
Samhället måste bestå af smärre corporationer, olika hvar och en efter sin art; och det är på deras samhällighet och esprit, som det mägtiga England grundar sin styrka.
Hvarje yrkes medlemmar förfägta der sina rättigheter med ali kraft, men till deras esprit och heder hörer äfven att täfla med andra yrkens idkare uti uppoffringar för Samhället.
Ja det styres till ansenlig del genom yrkenas och menigheternas medlemmar sjelfva, och vida bättre än genom bestämda lagar och poliee - författningar å Ven 30 Augusti /, m. 2S5 Jean åstadkommas.
Sluteligen är det en sak bland de allmänna stadganderna, hvilken af Utskotten blifvit förbigången, eller rättare utesluten, nemligen gefällernes rått att vandra.
Man har ansett detta vara ett till oordningar föranledande oskick, som ej längre borde äga rum, och att gesäller borde sättas i likhet med andra tjenstehjon.
En gesäll är för näringarne eller handslöjderne att betrakta som en student för vettenskaperna eller förstånds-odlingen.
Han Ilar genomgått Elementar-undervisningen, och har fått så mycken kännedom af sitt yrke, att han fritt kan och följaktligen bor få utbilda sig sjelf.
Det fordras då, att han skall få se sig om i yrket, och icke behöfva inskränka sig till den särskilta ortens sätt att behandla det, der han sorn lärgosse blifvit uppfödd.
Deraf följer, att han må äga rätt att obehindradt förflytta sig ifrån en ort till en annan; och jag skulle anse skadligt, om, för att bibehålla en bättre police på gesällerne, man ville upphäfva deras rätt att vandra.
Liksom det vöre önskeligt, om gesällerne i våra småstäder, alltid kunde någon tid arbeta i Stockholm, för att inhemta huru handtverken drifvas här, hvarest det förmodligen sker bäst i Sverige, så vöre det äfven önskligt, att Stockholms gesäller alltid kiinde för samma ändamål få arbeta någon tid uti större hufvudstäder utomlands.
Vill man göra sig den mödan, såsom jag gjort, att efterfråga, hvarest
Stockholms skickligaste handtverkare inhemfat deras konstfärdighet, så erfar man som oftast, att de arbetat i Petersburg, London, Kopenhamn eller Berlin.
En sådan man känner jag bland toen 30 Augusti J. ni.
Stockholms handtverkare, hvilken ifrån att vard en fattig Småländsk bondgosse, arbetat sig Upp, vistats såsom gesäll längre tid i London, samt nu är vår förnämste handtverkare i sitt yrke, och som drifver det i stort.
Det är en inskränkt åsigt af samhällets nytta, att af begär för policéordning, vilja hindra dessa vandringar.
Sådant skulle äfven medföra en annan olägenhet, hvilken nu kan omtalas, ehuru den egenteligen bor förekomma vid den §., som handlar om årstjenst för gesäller.
Förhållandet med gesäller och med tjenstehjon, måste rätta sig efter de yrken, de tillhöra.
Rå-ämnenas frambringande rättar sig efter climat och odling, och fordrar en jemn arbetsstyrka, sorn sällan eller blott småningom behÖfver förändras.
Derföre kunna och böra tjenstehjon städjas på längre tid.
VaritfÖrädlingen deremot ombyter ofta plats.
Ett krig kan hindra den på ett ställe, men gör den då så mycket nödigare och lifligare på ett annat.
Då är det nödigt, att den handtverkare, sorn ej åena stället behöfves, kan vandra till det andra, hvarest hans arbete erfordras* och det är i fråga om lefVeranser ofta lättare att förflytta arbetsstyrkan, än råämnet, som skall bearbetas.
Vore nU gesällerne bundne genom årstjenst, så kunde de icke i hast förflyttas och begagnas, emedan det rubbade årscontracter och alla derpå grundade beräkningar inom hushållen.
Då skulle det lefvande rörelse-capital, som deras arbetsstyrka Utgör, läsas fast.
I afseende på de Handtverks-Societeter, som äro föreslagne i stället för Skrän, så har
Den 30 Augusti f. mi 28?
man velat göra en sammansättning af 9 perso-* ner, tagne, så vidt möjligt, bland alla slags handtverkare, men ingen utom dem.
Vill man göra en förändring uti Skrå-inrättningarne, så instämmer jag med Herr Lefrén deruti, att oVäldiga personer utom handtverks-classen afven borde tillkallas.
Hvad handtverken för sig beträffa, så, om icke flera än 9 personer eller några derutöfver, inom en Stad äro medlemmar af dessa Societeter, och då handtverken äro flere, hemställer jag, huru alla skola der kunna hafva sina representanter, och att utesluta något handtverk vore orättvist och skadligt.
Det kunde mÖjeligen hända, att de g ej hade full skicklighet att bedömma det loide handtverkets veskaffenhet och productens duglighet, hvilket vore ändamålet, och att man således utsattes för mindre dugligt arbete ån tillförene.
Det kunde äfven hända, att de g handtverken, som hade bisittare, prejade det io:de, som saknade representant, och utöfvade mot detsamma ett förtryck, som nu ej kan äga rum, då hvarje handtverk utgör ett särskildt samfund med Magistraten till högre och gemensam föreningspunkt.
HandtverksSocieterne synas mig vara en halfhet mellan Skråembete och Magistrat, ritan att uppfylla bestämmelsen af någondera delen.
Liksom Skråembetena motsvara Universitetens faculteter, så motsvaras äfvenledes Consistorium Academicum, hvilket omfattar dem alla, af Magistraten, som år Öfverstyrelsen för alla Skrän inom en Stad.
Vill man rubba sådane, på sakens natur grundade inrättningar, så gör man utan tvifvel mera skada ån gagn.
288 Den 30 Augusti J, nu Herr Hjerta:
Jag vet ej, om icke det råttast år, att nu söka hålla sig vid de ifrågavarande §§.
Jag inser visserligen nödvändigheten för Herr von Hartmansdorff, som anser SkråEmbetena båttre, att framställa sina tankar i ett sammanhang, men ehuru jag skulle önska att motsäga honom, anser jag mig dock skyldig att hålla mig vid den ifrågavarande delen af ämnet.
Jag vill dock generelt nämna, i afseende på Herr von Hartmansdorff^ anmärkning, att sjelfståndigheten skulle betagas personerne genom upphåfvandet af skrän, att det, ej finnes uti ett samhälle någon nyttig sjelfständighet, som ej år grundad på samhällighet, och att der denna lefver i Lagar och Författningar, behöfver man således ej sluta sig till mindre skrän eller gillen.
Denna tid år ock redan ibland oss förbi, men jag tror, att Utskotten handlat rätt, då de så litet som möjligt brutit hvad hittills varit vanligt och ännu kan gagna.
Hvad nu desse arne §§. angår, och de deruti nämnde HandelsSocieteter, så har Herr Lefrén framställt en sats, som år ganska låmpelig, men målet kan ej vinnas, om ej sjelfva grundvalen ändras.
Man har nemligen byggt på, att val endast skut. le ske af HandtverksClassen; då kan man ej begära, att andra ån Handtverkare skola väljas.
Vill man annat, får man ändra om stadgandet, så att hela Borgerskapet generelt får välja sin HandtverksSocietet.
Naturligtvis skulle då endast de väljas, som ägde kunskap och skicklighet.
D essa Societeter skulle ej få några löner, således skulle ej personer eftersträfva, att deruti - Den 30 Augusti f. m, •89 uti inkomma för Iönernes skull.
Det medförde endast besvär och fordrade skicklighet.
Ändamålet skulle ändå vinnas, helst uti våra Städer, der pluraliteten af Borgerskapet består af Handtverkare, och hafva en bestämd öfvervigt.
Om denna princip antoges, kunde man komma så långt, att äfven andre valdes, men står grundvalen qvar, att blott Handtverkare skola välja, så år det en fåfäng tanka, att de skola välja andre, ån Handtverkare.
Herr Ehrenborg, Casperi I anledning af några af Herr von Hartmansdoi ffs anmärkningar, anhåller jag få yttra några ord.
Han har gjort en anmärkning angående personalen af H andelsSocieteterne, att den vöre blott 9.
Det står likväl, att den skall vara niirrjt 9 Det beror således af det Handtvt-rkande Borgerskapet, att invälja ett större antal.
Herr von Hartmansdorff' har ock anmärkt, att det år förbigånget uti Utskottens förslag, att upptaga något om gesällvandringen.
Jag tror ej, ad detta år en glömska.
Utskotten hafva ej trott sig böra upptaga såsom en rättighet lör någon viss dass, att vandra.
Utskotten hafva ställt Gesållerne under tjenstehjons-stadgan.
Är detta ett fel, så får det vid den §, anmärkas, men år det rätt, så mäste de vara i samma cathegorie som andre tjenstehjon, att icke vandra.
En annan fråga år, om hvar medborgares skyldighet år att h>fva laga försvar eller årstjenst, eller om hvar och en, som utger sina utskylder, och lef. ver med ett handtverk eller yrke, bör utan Ridd. o. Ad.
Pr. VII. B. 2;dra Afd. 19. 2Q0 Den 30 Augusti f, m4 särskilt försvar få försörja sig.
Detta är min enskifta tanka, som grundar sig på 1819 års Författning.
Gåder detta om andra, så gåder det äfven om Gesäller, men icke vore det rikligt, att åberopa något särskilt stadgande, sorn tinder den lörflutna tiden tillåtit Gesäller att stryka omkring.
Sednare tiders erfarenhet har visat, att få saker i londsorterne väckt så mycken ovilja; och jag hemställer, om man sett båttre verkningar af desse vandringar.
Dessa sysslolösa personer kringvandra både till Allmänhetens och Mästares missnöje.
Jag saknar ali grund, att jämföra detta med Academiernes discipline och med deras lärjungar.
Herr Lefrén har anmärkt, att HandtverksSocieteterne borde bestå äfven af andre ovåldige personer, ån Handtverkare.
Jag har visserligen ingenting deremot, men jag får anmärka, att i det Stånd, hvilket detta egentligen rörer, har det mött svårigheter, att öfvergå från Skrän till HandtverksSocieteter, och skulle man nu vilja insätta äfven andra personer uti dem, så befarar jag, ett möjligheten till förening skulle blifva ån mera aflågsnad.
Ceder ftr öm:
Om discussionen öfver hvarje §. såsom den börjat, kunde leda till annat resultat, ån att samla en massa af anmärkningar, och svar deruppå, skulle jag vål hafva mycket att yttra, i anledning af Herr von Hartmansdorff» anmärkningar, att ej SkråEmbetena borde upphåfvas, men då jag anser denna öfverläggning ändamålslös, enär Utskotten i alla fall komma alt derom yttra sig, vill jag in - Dtn 30 Augusti f.m. 291 skränka mig att blott, i afseende på grunderne för HandtverksSocieteterne, yttra den öfvertygelse, att den ensidighet och skråaktighet, som hittills varit, upphör, då alla blifva förenade uti en HandtverksSocietet, och icke mera ett enskilt skråinteresse, utan ett allmänt Borgareinteresse kommer att äga rtim.
Det år dessutom ej förment för HandtverksSocieteterne, att förena sig med HsndelsSocieteterne.
I öfrigt hvad angår de sårskilte förhållanden, hvarunder Herr Von Hartmansdorff betraktat saken , så förbigår jag att besvara dem ; men anhåller att få f ästa Uppmärksamheten på den ofantliga vidlyfthet, soin föranledes, om Betänkandet skall punktevis granskas, Och får således hemställa, om man icke kunde i allmänhet framställa sine anmärkningar först rörande alternativen, och sedan angående hela Betänkandet» Herr Von Hartmansdorff: jag ber om Ursäkt, för det jag år så vidlyftig rörande grun. derne, men kan icke underlåta det, emedan det öfriga på dem beror.
Beträffande hvad jag anfört om BorgareStåndets sjelfständighet: så får jag, då Herr Hjerta yttrat, att ingen sådan funnes utom samhällighet, svara att den just stårkes genom de små samhällen, särskildta yrken bilda, och att en Stat ej
Utan mindre samfund inom sig ktlnde vara till, ty hvarje hushåll år ett litet samfund.
Den ytterliga hemmansklyfningen gör, att en Bonde ej år besutten, ej sjelfständig; derföre har man sökt förekomma den.
Den ytterliga arbets-delningen gör ock, att Handtverkaren förlorar sin sjelfständighet *9* Den 30 Augusti /. nti och utsuges af capitalisten, en skada som icke mindre bör afvärjas, Det är ej en förmon för Staten, att få flere och bättre tillverkade varor, om lian med detsamma får flera till förmögenhet och sedlighet förderfvade undersåtare, hvilket utsugade och sjelfständighet saknande fabriksarbetare så lätteligen blifva.
Englands exempel, den mängd af pöbel dervarande fabriker alstrat, och de dryga fattigtaxorna sorn deraf dro en följd, borde afskräcka oss att beträda en så farlig bana.
I afseende på HandtverksSocieterne, har man anmärkt, att de skola bestå of minft 9 personer, men kunna vara talrikare.
Om de nu skulle utgöras ef 16 eller 24 personer, såsom våra Utskott, så vet hvar och en, som deltagit uti deras öfverläggningar, huru svårt det år att skyndesamt komma tili några beslut, just genom mängden af personer som deri deltaga; och lika dant skulle af enahanda orsak förhållandet utan tvifvel blifva i HandtverksSocieteterna.
Om deras ]6 eller 24 Ledamöter skulle sammanträda, så ofta det uti de större Städerna kunde för t. ex. 5o olika Handtverkerier behöfvas, så skulle de säkerligen komma att höra till de mest sysselsatte Embetsmån i Riket, och icke hinna sköta sina egna näringar, samt Societeterna således upplösa sig sjeifve.
Hvad Gesällvandringen beträffar, så har jag förut yttrat mig om olikheten emellan den bestämda årstjensten vid Landtbruket, och det tillfälliga biträdet vid varuförådlingen, hvilket af tillfällige omståndighe. ter beror, Pegsutom år det en betydlig skilnad JM/i 30 Augusti y. m-. mellan modification af denna vandring^ så att skadligheten förekommes , och det fullkomliga upphåfvandet af hela saken, hvilket Utskotten föreslagit.
Herr Lefrin:
Herr Ehrenborg har gil lat den af mig framställde idée att andra ån Handt verkande borgare skulle kunna inväljas, men dervid yttrat några betänkligheter, i anseende till en befarad obenägenhet hos Vålloflige BorgareStåndet att deruti ingå.
Om man till en början stadgar som en rättighet att få välja, ej Jkylclighet att vål a andra personer, ån handtverkande borgare, och om man, för att ännu mera minska näringsidkares möjliga farhågor, inskränker antalet till högst en sjettedel eller en tiondedel af samtelige Societeters medlemmars antal, så ser jag ej att ideens realiserande borde möta något motstånd.
Jag år inrikes nåringarnes uppriktiga vån, och har såsom en följd deraf framlagt detta förslag; jag tror, att nåringarne skulle vinna derpå att de äfven utom nåringsståndet ägde försvarare, men att personer utom nårings-ståndet skola sakna tillfällen, att taga närmare kännedom om deras beskaffenhet, behof och fördelar, så långe vågen år stängd till en närmare gemenskap i deras öfverlåggningar.
Jag delar alldeles den tanka Herr Hjerta yttrat, att stiftandet af desse HandtverksSocieteter år att anse såsom en förmedlande öfvergång från tvånget till mera frihet, lika sorn jag i allmänhet får 394 Den 30 Augusti J. m. förklara, att jag tycker det man i detta Betån-, kande vål iakttagit bemödandet att vinna större frihet, med bibehållande af ordning i nåringar^- ne, och att man ändock ej gjort öfvergången brådstörtande.
Det år således blott vid några rietailler, som jag anhåller få göra erinringar.
Uti 2 §.
n förekommer en dunkelhet uti redactionen.
Der står: l de ftörre Sldderne måga,.
Societeterne fördela Jig på Divijioner, hvilkas Ledamöter ej md underjtiga det i denna, §. heji ån ide antal, famt ut fes bland idkare af olika Handtverk.
Nu år i denna §. intet angnst antal ån 9 bestämdt såsom utgörande SocieJ tetens personal; skola då divisionerne oek bestå af g personer, eller huru år meningen?
Delta år blott en dunkelhet i redactionen, som Ut~ skotten torde böra ändra, Jag får ock för min del förena mig med Herr von H rtmansdorfi* i hvad han yttrat emot ett fullkomligt upphåfvande af Gesällvandringarne.
Det felaktiga tror jag kunna förekommas, men att alldeles upp-* håfva dem, kunde på utvecklingen af Handtverk kerierne hafva skadliga verkningar, då det hin-* drade den blifvande Slöjdidkaren från möjlighe, ten, att érfara och tillegna sig de förbättringar och nya inrättningar, som vid handteringen å andra orter kunna vara gjorda.
Herr Ehrenborg: Herr Hammarsköld har fästat sig vid lydelsen af 2 §:n.
Jag vet ej om någon otydlighet deruti finnes, men meningen inom Utskotten har varit, att då 9 personer bestämdes för Societeterne, borde äfven samma antal bestämmas för divisionerne.
Dermed afo Den 30 Augusti f. m. 293 säg raan, att för sådana Ståder sorn Stockholm, kunde fördelning i divisioner vara af nöden, och att det borde bero af Handtverkerierne att bestämma, hvilka delar som borde till divisionerne hånskjutas.
I öfrigt får jag fästa deras uppmärksamhet, som så mycket motarbeta Grsällskapens upplösning derpå, att saken beford ms bäst derigenom, att man medgifver dem, som varit Gesäller någon tid, en slags prioritet att blifva Mästare.
Detta år bättre, än bibehållande af de för allmänheten betungande Gesållva idringarne, som medföra oordning.
Vid §§.3 4 5 framställdes icke någon anmärkning. § 6.
Uti denna §. stad gas; att utdrag ur HandtverksSocietetens Protocoll eller Minnesbok ej må någon förvägras, som sig derom anmäler, emot losen.
Jag fruktar, att detta strider emot Tryckfrihetsförordningen: ty uti 2 §.
4 momentet lämnas hvar och en tillåtelse, att i alla Archiver fjelf af/krifoa eller afjkrifva låta alla Jlags handlingar i huud amne forn heijl.