Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då beslut, och önskningar, uti samma ämnen, som vid förra Riksdagar, äfven nu komma i fråga, då Riksens Ständer icke utan noga betänkande å nyo låra framställa dem, år det af vigt att de söka göra sina förhoppningar gällande om verkställigheten derå.
Uti RiksdagsBeslutet för 1815 års Riksdag, intogs Ständernas framställning om nödvändigt heten af en ny och rättvisare fördelning af extra Roteringen i landet hvilket uti en brådskande stund af Konungen anbefalltes och med lika brådska måste i Provincerne provisionel»
Den 17 Febr uarH, verkställas ; __ Indelningen efter Hemmantal kunde icke blifva annat än orättvis, då tid icke gafs för en ordentlig undersökning af Hemmanens beskaffenhet om Embetsmannaåtgårder vid RoteringsCommissionerne torde sträckt sig mera till uppnående af en stor nurneraire extra Soldater, än till begagnandet af de upplysningar för en billig minskning deraf, sorn för ögonblicket kunde vara att tillgå.
Flere Säterier hade ett Öfverdrifvet Hemmantal, detta var för ägarna likgiltigt så långe Hemmanet var så fritt för orera sorn han årft eller köpt detsamma, och hvilken frihet, icke rättvisligen bordt förloras utan ersättning.
Men då detta emellertid beslöts, borde en ny beskattning, lagd på en del af Nationen, utan någon motsvarande lagd på den öfriga delen, åtminstone gjördis så litet tryckande som möjligt.
Förmedlingar hafva sedermera under mö - tande af alla möjliga i vågen lagda hinder blifvit verkställda å flere sådana roterade Hemman.
Jag vill som exempel nämna tvånne mantal Säteri Ladugård uti Jönköpings
Län sorn tillhörde mig 1812, roterades med ett mantal Säteri som äfven tillhörde mig till utgörande af 2 extra Soldater; dessa tre hela mantal åro nu förmedlade till en och sju åttondedels mantal, som under kriget höllö 2 Soldater.
Mångfalldiga sådana exempel finnas.
Skola nu desse, itali krig inträffade, uppsätta extra rotering efter förra eller nu utrönta och lagligen bevista beskaffenheten af Hemmanen?
Mig synes att det år högst angeläget att en reglering öfver hela 4o8 Den 17 Februarii, Riket af behörige Tjensteman verkställes ofördröjligen, medan fredens lugn letnnar tid fös lugn pröfning af billighet och rättvisa.
I sammanhang härmed vågar jag fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en åtgärd, vidtagen med de extra roteringsi skyldige, nu för andra gången nemligen: kallelsen att genom Fullmågtige från Socknarne infinna oss hos Lånstyrelsens för att svara på propositioner, 1813 örn vi ville betala spannmål och sistlidet år, om vi ville hålla häst i stället för karl att vid hvarje utbrytande krig lemna till Kongl. Mnj:ts disposition.
Dylika Linsstå nmor, från hvilka de flesta afvikelser från Knecktecontraoterne räkna sin tillvarelse, vora måhända nödiga under förra styrelsesättet, då Ständers råd så sällan funnos behöflige, men under närvarande regeringssätt, då Ständerna hi lva heståmda tider för sina sammankomster, åro sådane fram stål b ängar som endast inför Ständer synas höra göras, om ej stridande emot Constitutionen, åtminstone onödiga och olåmp fy deliberation om vilkor kan ej inför Länsstyrelser komma i fråga, utan blott ett jakande eller nekande till en bestämd proposition, då deremot hela Nationens Representanter, åro både berättigade och beredde, att med sin Konung öfverlägga och besluta om skatter och annan tungas förändring, ökning eller minskning.
I anledning af hvad jag nu anfört, får jag vördnadsfullt föreslå:
Den 17 Februariu jJ
Att en ny fördelning af extra rotarnes så fort Riksdagen är slutad, verkställes, 52)
Att inga förändringar med extra roteringen emellan Riksdagarne må pä hvad sätt sorn hälst föreslås, S'uteligen anhåller jag att detta anförande må till CK conouiieUtskotiet remitteras, oell sjelfva ämnets beskaffenhet bestämma, huru detta mål i enlighet med Riksens Ständers deröfver tillhöriga beslutande rått, enligt 34 §. i Riksdagsordningen, bör afgöras* N.o 4.
Herr Montgommerie, Gustaf Adolph:
Arrnéens nya organisation på Inspectioner och Brigader, har, isynnerhet de sednare åren, mött mycket klander, må hända dock mindre bland militairen ån allmänheten.
Att denna organisation haft välgörande afsigter till bevekelsegrund, är hvad jag för min person aldrig betvillat eller kan betvifla, blott derföre, att den Furste som bekräftat den, år Europas, kanske största Härförare och visaste Statsman, äfvensom den Föredragande i Commandomål, som såges projecterat den nya organisation, delar på en gång Allmänhetens och Arméens vålförtjenta aktning, förtroende och bifall; men huruvida densamma icke kunnat ske med iakttagande af besparingar för Statscassan, eller 4io Den 17 Februarii, huruvida den icke äfven medför många olägenheter, blir en fråga, sorn jag trott mig helt öppet böra framställa till dens besvarande, som bäst år i tillfälle att bedöm ina detta ämne, på det Allmänheten genom ett, såsom jag hoppas nöjaktigt svar, må upplysas härom och med detsamma öfverfygas om nyttan, kanske nödvändigheten af ifrågavarande organisation.
Intilldess får jag anmärka hvad man i allmänhet yrkar deremot, nemligen: j) Olåmpligheten deraf, att RegementsChefslönerne blifvit anslagne till Inspections- och Eril gadGeneraler, och att ÖjversteLieutenants~ lonerrie derigenom förbytts till Regementschef s-loner, utan att alltid och vid alla Regeinenter vara tillräckliga dertill; så mycket mindre, som samma aceordssummor och representations-skyldighet för de sednare ännu fortfara, 2) Om denna förändring af indelningarna från deras första bestämmelse icke skedt; så hade ÖfversteLieutenants-platserne, såsom öfverflödig?, kunnat indragas för Statens båsta, eller och användas till förmon för de mindre vål lönte bland CompagnieOfficerare eller Underbefälet, som nästan vid alla Regementer åro högst illa lönte. 31 Att då Generalerne tillika voro RegementsChefer, mäste de vistas inom deras Bege: menters stånd och derigenom båttre kånna Re~ Den 17 Februarii* gementernas behofver under den activare tjenst^ göringen och närmare detaillerne dervid. 4) RegementsChefs voro förut endast ansvarige Konungen för deras Regementers duglighet och brukbarhet, och kunde således mera direct verka för Regementernes båsta, ån nu, då de åro beroende både af Brigade- och InspectionsGeneraler, och dessa i sin verksamhet alltid hindi ade, åtmindstone hejdade af dessa omvågar. 5) General - mönstringorne förrättades förut ef för tillfället commenderade Generals-personer , hvilka derföre icke åtnjöto några särskilta löner, och icke eller de Adjutanter, några särskildta ärliga arfva den, som voro anställde hos desse Generaler.
Hvar. före hade icke samma utväg till Stats-cassans besparingar, älven framgent kunnat begagnas ? 6J
Om organisationer nödvändigt skulle ske, hvarföre icke hellre sammanslå 2 och 2 ÖfversteLieutenanfs
Indelningar, att dermed utgöra Brigad- och Inspections-Generals-löner, hvaremot RegementsCheferne kunnat bibehålla Öfverstelndelningarne, hvaraf de, såsom nämnt år, åro mer ån Generalerne i behof.
För det sista och 7)
År det äfven en obehaglig följd af den nya organisationen att avancementeme förtrögats inom Arméen, emedan Herrar Inspections - 4l2 Den 17 Februarii. och BrigadGeneraler med Öfverstelöner och en lätt tjenstgöring icke hafva någon orsak att taga afsked.
Dessa åro de invåndningar man i allmän^ het gör emot den nya organisation af Arméen, hvilka visserligen af många dermed lörenade fördelar till någon del kunna motvägas, men om icke fördelarna helt och hållet öfverväga så manga olägenheter och kostnader; så hemställt jag vördsamt, om icke underdånig begäran borde göras om
Arméens förra organisations återinförande?
Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm :
I en tid då ej mera bestrides , att creditbrist betydligen bidragit till den allmänna förlägenheten, och att Lagarne rörande Exekutionsverket äga ett stort inflytande på penningerörelsens liflighet eller aftynande, skulle jag tro, att hvar och en, som tagit närmare kännedom om beskaffenheten af denna förlägenhet inom vårt land, och haft tillfälle att erfara bristerne i samma Lagar, bör för sin egen tillfredsställelse, såsom medborgare, väcka uppmärksamheten på dessa brister, och framlägga sin mening om sättet, att dem afhjelpa.
För FoIk*tsRei presentanter år sådant en ovilkorlig pligt, som ej utan förebråelse kan underlåtas,.
Den 17 Februarii, 4i3 Det år ur dessa skål jag finner mig föranlåten, att väcka en motion om nödvändigheten, att gifva mera helgd åt panterått i fast Egendom.
För utvecklingen af åmnet fordras äfven en kort öfversigt af den ställning, hvari Långifvare och Låntagare nu till hvarannan kommit, och fastän jag skall söka undvika vidlyftighet, nödgas jag dock för mera ån ett ögonblick påkalla Högloflige Ridderskapets och delns uppmärksamhet.
Man påminner sig utan tvifvel, att för icke många år tillbaka Penningeinnehafvare gerna meddelade lån mot inteckning i Landtfastighet, och man satte då sådant förlitande till inteckningar i allmänhet, att när fråga var om ett större lån, den penninge-ågaren, som utan gså beskaffad pant, meddelade ett dylikt, ansågs såsom oförsigtig.
Förhållandet är nu i det närmaste tvärtom.
Derhän håfve vi kommit, att det som i sin natur borde innebära den största säkerhet, ej antages såsom sådant, och de ovilkorliga eller löpande skuldebrefven, utan verkelige garantier, kallas goda papper.
Så lätt öfvergår opinionen om säkerheten i ett land, der credit-lagarne sakna den rättvisa i grundsatser och den energie, hvarförutan de aldrig uppfylla sin bestämmelse, och huru denna öfvergång från det naturliga till det onaturliga så hastigt kunnat ske, skall den ej hafva svårt att inse, som i minnet återkallar den ej eller Den Fehr Hatti, aflägsna tid, då FilialDisconterne nästan på en gång försvunno, och med deni ett sa stort antal af deras utelöpande förbindelser oell assignationer, att penninge-rörslsen i flere provinser var nära att afstanna, sorn besinnar, att hvarje åtgärd, hvilken gifver penningerörelsen en annan rigtning, oemotståndeligt ombyter medborgarens oeconomiska ställning, sorn eftertänker, att våra creditlogars brister, mindre kände under tider af allmänt förtroende, skulle vid ett så ovanligt förhållande, som det genom Disconternes fall uppkomne, på en gång framträda i dagen.
Man fann då, att dessa lagar blott i afseende på löpande förbindelser svarade mot den nya tidens fordringar, och man förskräcka tes då man erfor, att lagarne genom exeptioner de facto störde ägande-rättens helgd, emedan de icke såsom grundsats antagit, att inteckning, lagligen erhållen, skulle vara gällande äfven i det fall, alt låntagaren före inteckningens beviljande i hans egendom, var förmyndare, kyrko- och fattig-medels föreståndare elier upp. bördsman.
För den lagkunnige eller den som blott öfverskådat våra lagar voro de skadliga t
xeptio— nerne i detta fall ej någon ny upptäckt, men för massan af långifvare, som endast fastat sig vid det allmänna begreppet om inteckning, och hvad jag här förut nämnt har afseende på dem, var det visserligen en sådan.
Dels genom den sålunda uppdagade osäkerheten, dels ock genom mångfaldigheten af Den 17 Felruarii. form åliteterne vid utmätning och försäljning ef fastighets-pant, tvingade sig de löpande reverserne till ett i och för sig sjelf obehörigt företräde, som hastigt måste försvinna om lagarne satte långifvaren i tillfälle att inom korrt tid få dylik pant förvandlad i penningar.
Låntagares och långifvares gemensamma fördelar fordra att exeptioner af förenämnde art ej må äga rum, ty de hindra den förre att med lätthet erhålla, och den sednare att med trygghet gifva lån mot inteckning.
Det år tid att dessa mågtige parters klagan höres, och att Lagen icke för närmar utan beskyddar dem.
Nationen hoppas, att sådane financiella åtgärder nu blifva vidtagne, som återbringa förtroendet, och med förtroendet en lifligare pen» ningerörelse.
— Om detta hopp svikes eller icke skall tiden utvisa, men det, hvarom jag år viss, år att det otvifvelaktig! skall svikas om executions-lagarne förblifva i det skick de nu åro.
Meningen med denna motion år dock icke^ att i förtid och innan de åtgärder i hänseende till penningeverket i allmänhet, som kunna pröfvas nödige, hunnit vidtagas, föreslå ändring i samma Lagar, i afseende på en skyndsammare gång af de årender, sorn efter deras föreskrift skola behandlas, emedan jag vål vet att om finance-planen måste man först vara ense; men då frågan om skydd för ågande-råtten ej har ofelbar gemenskap med frågan om den mer eller mindre skyndsamhet, hvarmed en sådan rätt 416
Den 17 Februarii. göres gällande, och då erfarenheten visat, att de nu kraftågande stadganden, enligt hvilka inteck., ning i fastighet år eller icke år säkerhet, allt efter sorn ägaren deraf före inteckningens meddelande var, eller icke var förmyndare, föreståndare eller uppbördsman , hunnit bereda det misstroende hos penninge-innehafvare, att de ej våga gifva lån mot inteckning, äfven når, hvad förmynderskap angår, bevis företes från den Hol-Rått, under hvars doinverjo den egendom är belägen, deri inteckning erbjudes, att ägaren deraf ej sådan befattning i samma ort innehar, emedan lånesökanden i annan del af Riket kunnat erhålla ett dylikt uppdrag, och inteckningen alltså ej medförde den säkerhet, den annars ägde, kan jag ej finna annat, ån att förändring af Lagens stadgande i detta fall ju förr dess hellre, och utan afbidan af den revision utaf exeeutionsLagarne som i öfrigt kan erfordras, bör äga rum, hålst hvarje lidande blir svårare ju längre det fortfar. 17 Cap. 8 § HandehBalken stadgar, attotn någon åger inteckning i Förmyndares, Föreståndares eller Uppbördsmans fasta gods. innan han Förmyndare, Föreståndare eller Uppbördsman blef, inteckningen år gällande, hvaraf följer, att vid motsatt förhållande barnarf hos förmyndare, kyrkors och fattighus fordringar hos deras föreståndare, så och uppbörd i allmänhet äger förmonsrått.
Af desse exeptioner synes mig den som lemnar
Den 17 Fehruarii. 4i? iemnar förmånsrätt för kyrko och fattighusmedel rtiäist grundlös, sedan sådana medel nu me* ra éj godtyckligt för vältas, utan flere personer, förenade i Commitéer eller kyrkoråd, dermed hafva befattning, Och uppbörden har en 6å närä controll^ att baiance ej äc att befara.
Jag kari således i betragtande af det hinder vid periningeförstfäcknihgar, bibehållandet af detta stadgande förorsakar ej finna, att lagstiftaren bör anse betänkligtj att borttaga eri sådan förmånsrätt, emedan man kan Vara visä, att försigtigheten och uppmärksamheten hos demj sorn äro satte * att vaka öfver slike medels uppbärande, och användande, och sorn derföre i allt fall stå i ansvar, skall göra förmonsrätten öfverflödig.
Hvad angår ali annan uppbörd, såsom i allmänhet ägande större omfattning, och hvarpå controllen i följd deraf ej kari vara så verksam, visar erfarerihéten, hvilken måste stå i bredd ined théorien, då fråga är örn lagstiftning!, att nu gällande till sin princip örigtiga föreskrift om förmånsrätt i uppbördsmans egendom för oredovisad uppbörd, icke gör tillfyllest, ty när så beskaffad uppbördsman kommit derhän, att han tillgriper de medel han om händer har, är beloppet omöjligt att bestämma, helst dét fceror äf deri riter eller mindre skicklighet hvarmed häri förstår att till en tid dölja tillgreppet •lier ock måttet af haris tilltagsenhet^ och Bil till Ridd. o. Ad.
Pr. I Band. 2?
Den 17 Fclruarii, då uppbördsman sällan äga större enskild Förmögenhet vinnes vanligtvis ingenting genom förenämnde stadgande, utan lägger det endast hinder i vägen för den redligt uppbördsmannen, att beläna sin lilla fastighet , för att genom förbättringar och odlingar derå, gifva den ett högre värde och genom denna utväg i förening med omtanka och verksamhet åt sin ålderdom bereda det oberoende, som utgör föremålet för hvarje tänkande mans omsorger.
Det synes derföre, som tidens fordringar änteligen borde medgifvas, och en rätt afstås som tillkommit genom usurpation af andras j men det återstår ändock, att undanrödja den sista delen af desse exeptioner ; eller den sorn har afseende på förmyndare, och jag medger att lagbudet här är byggdt på någon grund.
När jag å ena sidan nitälskar för trygghet och säkerhet vid penninge-transactioner och är öfvertygad, att derförutan intet Iand kan vinna den inre styrka och det oberoende utom hvilket det ej kan sägas vara ett lyckligt land, är det å den andra klart, att jag skall erkänna Statens skyldighet, att skydda deras rätt, som ej sjelfve förmå det — neni-, ligen de omyndige men jag tror att detta skydd kan äga rum och blifva verksamt utan att idéen om förmånsrätt för dem bibehålles, eller som är det samma, utan att göra intrång i de myndiga-s rättigheter. beti bcbrUarii. 4*9
År jag lycklig hog* att hafva funnit ett annan och s örre ga räntie skall ofelbart med» gifvas, att det allmänna vunne vid förändringen.
En tid gåfs då min ansag nödvändigt alfe all Oeconomisk styrelse lades i Embetsman nens händer.
Vår tid predikat eh annan lära och andra Staters exempel hafva befästat öfVertygelsen i detta fall Jag är af den mening, att CommUhåUtéef
Vid alla de fall der de billigen kunna anlitaS, bereda trygghet och ordning vid handhåfvart* de af folkets oeconömiska angelägenheter, öcfl mig vill det synas, som nyttan deraf är obestridlig då håga är om löcal-inrättnirtgar ^ åt sådana Communautéer skulle jag vilja öfverlemna vården om de omyndiges gods» oelt bibehålla förmyndare endast för uppsigtett
Öfver myndlingens fysiska och moraliska bild* ning, samt den nödiga tillsynen att hah af sin, genom arf, gåfva eller testamente bekomntt éS! gendom, erhåller, ett passande underhåll* Jag föreslår således* att stadgandet i i?
Cap. 8 $ HandelsBalken och dermed gemenskap ägande föreskrifter örn förmånsrätt i fast egendom för Barnarf» kyrko- och fattighus^ medel samt uppbörd af hvad namn
Och beskaffenhet som helst, må upphäfvas, så att In^ teckning i fast egendom i följd deraf förklaras gällande ehvad egendomen äges af fot'» myndare, föreståndare eller uppbördsman, dock 42d Den. 15 Febriinrii. att detta stadgande ej må upphäfva hvad i öfrigt om förmånsrätt föreskrifvit ät* eller äga retroactiv verkan i hänseende till de lån mot inteckning, sorn hittills blifvit meddelade
It så beskaffade personer som öfvannäinnde a* ro, eller meddelas inom ett år från den dag Lagförändringen genom trycket kommer till allmän kunskap.
Med ördén éj retroactiv verkan förstårjag häri att Innehafvare af de inteckningar, son» uti Uppbördsmäns och föreståndares egendom finnas vid slutet af nämnde år väl få vidkännas det äfventyr lagen sådan den nu ar om*- talar, men att alla de inteckningar sorn efter dett tiden tagas i sådane personers fastigheter komma att blifva gällande till betalning ur pantén, ehvad sedermera upptäckes att fastighetsägaren åsamkat sig uppbördsbrist eller icJte, Och att hvad angar Inteckningar tagne efter samma års utgång i förmyndares egendom dé blifva gällande endast i det fall, att en sådan förmyndare inför de Auctöriteter, sorn här nedan skola närmare bestämmas, redogjort för det eller de förmynderskap han för lag— förändringen innehaft, och hvilket hvarje lärin gifvars skall på sätt här nedan visas, kunna genast inhämta af de gravationsbevis, sorn ut* fordras då ett år förflutit från det lagforän: dringen genöirt trycket kungöres.
Vidare, att uti hvarje Läns hufvudort* (med hufvudort förstår jag jjen Stid der Länstyrelsen har sitt såte?) organiseras ett Förmym
Den 17 Febril arti". dareKammare för Länet, som benämnes efter Länen till ex.
Östergöthlands Läns Förmyn-» dareKammare, Södermanlands, o- s. y. Hvarje sådan FörmyodareKarnmare skall utgöras af sex Ledamöter och biträdas af eix Kamrerare, sorn skall föra Kammarens räkenskaper, och tillika vara dess ombudsman, Desse sex Ledamöter skola, på sitt bar nedan förmäles, hvarje jrdje år väljas bland fastighets ägare, boende antingen i Länets hufvudort eller ej långt derifrån, så att de så qfta göromålen sådant fordra, kunna sammanträda* Ingen kan till Ledamot af en sådan Kam-^ mare väljas, sorn ej fyllt 30 år, och hvars fasta egendom i Stad, eller I landet eller på begge ställen tillsammans ej uppgår efter 1822 års Taxeringsvärde till minst 10,QcoR:dr Banco, och skola af de valde minst 2:ne vara ägare af fastighet å landet för att i frågor om Sådan egendoms skötsel och afkastning kunna, lämna Kammaren nödig upplysning.
Vid valet till dessa Ledamöter tillgår på följande sätt:
Hvar och en Häradshöfding i Länet läte? första Söndagen i December månad hvart tredje år kungöra i Stads- och landskyrkorne af hans domsaga, att fidén är inne till val af nya ledamöter i Länets Förmyndarekammare, och |22 Den 17 Februarii* tillkännagifver dagen då från hvarje Härad, Sqckneombud och ombud från den Stad eller de städer som kunna inom Häradet finnas, å Häradets tingstad skola sammanträda för att välja Electorer.
Samma Söndag vä’ja Socknarne ecb Stad»- församlingarne e»t ombud för hvarje Socken eller Stad, med iagttagande deraf att den valde nödvändigt måste vara ägare minst af ett halft mantal inom Socken och i Staden af Stadsfastighet.
Å utsatt© dagen sammanträda dessa ombud inför Häradshöfdingen, och sedan de legitimerat sig genom Sockenstämmoprotocollena uppseende, utvälja de en Elector för hvarje Härad, öfver hvilket val Häradshöfdingen för Protocoll, som genast af honom och ombuden undertecknas.
Sedan detta skedt och Eiectors valet genom Häradsböfdingens försorg blifvit nästpåföljande Söndag i Häradets kyrkor kungjordt,, infinna sig åtta dagar derefter i Länets huf~ vudort, å det rum som af Landshöfdingen dertill utses, Eiectorerne under ordförande af den äldste bland dem.
Dessa välja då bland så qvalificerade personer som ofvan nämndt är, 9. hvaraf 6 blifva Ledamöter i Förmyndarekammaren för de irenne påföljande åren, och de återstående tre suppleanter, hvilka äga» att nät någon af Den 17 Fehruarii. 423 de sex Ledamöterne med döden afgår eller öfver 3:ne veckor af sjukdoms förfall hindras att i kammaren vara tillstädes, intaga det lediga rummet allt efter den ordning dessa sup: leanter på vallistan blifvit uppförde.
Sedan valet skedt och Protocollet, som af någon bland Electorerne föres genom samtelige Electorernes underskrift är vordet godkändt, aflämnar ordföranden samma Protocoll till vederbörande Embetsman i LandsCanzliet mot dennes bevis öfver emottagandet, och åligger det Landshöfdingen att genom kungörelse i Länet genast meddela allmänheten kännedom om valets utgång.
De på detta sätt valde sex Ledamöter, hvaraf den äldsta alltid är ordförande, sammanträda den första helgfria dag i nästpåfölr jande Januarii månad, och emottaga Kammarens styrelse samt meddela de afgående Ledamöterne, efter verkställd inventering, qvitto å de i Cassan befintelige contante medel, äfvensom å skuldebref eller andre säkerhetshandlingar samt Kammarens Böcker och Räkenskaper, öfver hvilket allt Kamreraren upprättat tvåfaldig förteckning.
Kammarens nya Ledamöter skola inom 6 månader från det de tillträda sin befattning hafva i laglig ordning mot de afgåendes förvaltning inför RådstufvuRätten i den Stad der Kammaren är inrättad, gjort anmärkning, m Dm T?
Febriiarii. i annat fall anses förre Ledamöterne hafva erhållit decharge.
Då Kammaren första gången organiseras’, för hvilket tillfälle tiden till valens förrättande serskildt kommer att bestämmas, men hvilket ej förhindrar, att örn mer eller mindre än 3:ne år derigenom skulle erfordras för iagttagande af den här ofvan nämnde allmänna för reskrift om valens vekställande i December månad, det andra gängen skeende valet samina månad i allt fall äger ruin, skall Kamreraren som för sin förvaltning står i personligt ansvar såsom kronouppbördsman, af Le-, damöterne väljas och kan icke behålla samma befattning längre än -?me år så vida han, icke af de då tillträdande nya Ledamöterne återyäljes
Så snart Kamrarne första gången orga niteras skola HofRätterne genom Konungens vederbörande Befallningshafvandes försorg låta tillställa dem en på grund af HofRätternes och UnderDomstoIarnes Protocollerlör 50 år tillbaka Läns- Stads och Häradsvis upprättad förteckning, innehållande namnen å de personer som under samma tid i hvarje Län blifvit till Förmyndare förordnade, äfvensom mynd* lingarnes namn.
Bestämmandet af en så lång tid tillbaka torde blifva nödvändigt, för att vara viss det alla förmyndare utan undantag blifva uppgifne, som om förre års uppgifter bestämdes, tilläf - Den 17 februarii.