Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att ändamålet, minskning i supande, icke vinnes så länge man tillåter små pannor alt finnas jemte de stora brännerierna; ty med full frihet förstår jag åtminstone rättigheten att få anlägga sådana små bränneriet', icke allenast på bondgårdar och i städer — del kunde icke vara så ondt deri — men äfven i torparekojor och backstugor, och då skall säkerligen hvarje brännmästare, sedan han förtjent sig några hundra r:dr, falla på den speculalion att lägga sig till en 20 ä 3o k:rs panna, med hvilken han skulle kunna tillverka omkring 700 å 800 k:r brännvin på 3 månader, och följaktligen supandet i gårdarna blifva vida större än hvad det nu är.
Att åter söka till att concentrera brännvinsbränning i stora bränneriet' som i Preussen, anser jag icke vara ändamålsenligt i vålt glest befolkade land, som har endast 3 millioner menniskor på en areal, vida större än hvarpå 13 mili lionel- vistas i Preussen.
I afseende på näringsfrihet, hvarför jag, lika med många andra, nitälskar, får jag säga, alt en sådan visserligen bör äga rum för brännvinsbränning, såsom också varande en näring, men att äfven en viss öfvergångs-period till det friare systemet bör äga rum; den rätta öfvergången skulle jag tro vara den att låta brännvinsbränningsrättighelen till ännu en riksdag tillhöra jorden, men att utsträcka bränningstiden ända till 12 månader; och då är jag förvissad om, att hvar och en skall finna, att brännvinsbränningen ej är en lönande näring, utom i en och annan för potatesodling särdeles passande ort.
Brännvinsbränningen torde också, genom denna utvidgade frihet, till tiden concentrera sig uti ett mindre antal bränneriet’.
Denna öfvergång vore ej förnärmande för någon, hvarken för de större bränneri-innehafvarne eller' för de mindre, som kunde slå sig tillsammans att bilda större.
På denna väg kan man komma till full frihet vid en blifvande riksdag; men för det närvar, anser jag det vara i hög - D c u 27 Juni f. m. 43; sta måtto olämpligt att utsträcka bränningsrältigheten till hvarje koja.
— Några talare hafva yrkat, att det vore olämpligt att beskatta brännvinspannorna, men bättre att beskatta mäskekaren.
I detta afseende får jag åberopa en vettenskaps* mans yttrande, nemi.
Öfverdirect.
Svvartz's, som uppgifvit, att man i Preussen funnit olätnplighelen deraf, dels derföre, att man der i sednare tider uppfunnit en metod att göra mäsken så tjock som en deg, hvarigenom en mycket större production kunde åstadkommas, dels ock derföre, alt man likaledes uppfunnit en annan gäsningsmetod, så att då man förut för maskens jäsning behöfde 4 dygn, åtgår dertill numera ej hälften så lång lid, hvadan det vore omöjligt att åstadkomma nödig controli, om beskattningen bestämdes eitel' mäskekaret.
En värd talare, Frih. Boye, har gjort Utsk. en beskyllning, hvarföre jag anser mig böra taga Utsk. i försvar, nemi. ingenting mindre än att Utsk. åsyftat en revolution.
Den värde Frihtn torde icke hafva läst Konungens nåd. propos. , som i 4-de punkten lyder sålunda: ”Att lill grund för ”uttaxeringen af brännvinsbrännings-afgifterna icke, sorn hittills skett, må antagas pannerymden, utan dei emot beskatl”ningen lämpas efter den för hvarje fall möjligen högsta ”lillverkmngs-qvantiteten, sådan denna qvantitet varder gesnora noggranna, vettenskapligen godkända, beräkningar ut11 rön t och af sakkunnige män pröfvad samt till siffran bestämd ;” d. v. s. att Konungen ansett, alt beskattningen bör utgå, utan afseende på om pannan nr större eller mindre, och detta är en princip, som Utsk. antagit.
Jag skulle tro, att den värde Frihln, när han läser detta och finner att idden utgått från Konungen, varder afslående från den beskyllning han tillvitat Utskottet.
— Flere talare hafva yttrat
Sig mot brännvinsbrännings-förbud.
Redan vid sistlidne riksdag yrkade jag inom Utsk., att Utsk. borde tillstyrka Ständerna att hos Konungen i lind. undanbedja sig dessa för landet så skadliga brännvinsförbud; jag stannade då i en högst fåtalig minoritet; men nu deremot har icke någon röst inom Utsk. höjt sig, åtminstone ganska få, för bibehållande af dessa förbud, hvadan jag tror, att man kan med full tillförsigt, antaga, alt, äfven efter en blifvande återremiss, en sådan tillstyrkan af Utsk. framställes, hvarå jag jemväl tillförsel- mig Ständernes bifall.
Hamilton instämmer jag deruti, att en drawbaek mätte bestämmas för att från oss kunna lättare afleda det brännvin, som kan fabriceras utöfver landels behof; men, i motsats mot honom, anser jag det vara olämpligt och skadligt att nedsätta tullen å vin, för alt blifva ett surrogat för brännvin.
Om något vin skulle kunna lemnäs till 12 eller 16 sk. b:co buteljen; så, ehuru det skal! helas vara s. k. lätt vin, är jng dock säker på, att det kornme att undergå en sådan uppblandning med brännvin, alt det blefve lika rusgifvande som detta sednare, och således 43S Den i-j Juni f. m. bl rive lika skadligt, hvarförutan man dä äfven galt miste både 0111 tullintraden och penningarna för sjelfva vinet, utan alt hafva åstadkommit det goda man åsyftat.
Jag slutar nu, linder åbeiopande af den reservation jag i ämnet afgifvit, och som finnes betänk, vidfogad, anhållande likaledes om återremiss.
Mot en värd talares, Gr.
Horns, yttrande, rör.'de den af honom förstådda huskehofsbrännvinsbränning, anhåller jag att få göra några anmärknlr.
Hr Grefven har förutsatt, att pannor af iok:rs rymd och derunder icke borde draga någon, eller åtminstone en mycket lindrig, beskattning, och alt husbehofsbränningen sålunda, efter hans förmodan, borde och kunde bestämmas efter denna grund, samt att den ringa production och den dåligt beskaffade vara, som dessi i o-kannors-pannor kunna åstadkomma, vore af så liten betydenhet, att desamma gerna kunde vara obeskattade.
Detta förhållande nekar icke jag; men jag bestrider deremot helt och hållet den värde talarens åsigt, att husbehofsbränningen kan uppfattas från en sådan synpunkt, hvarutur han ser densamma.
Om talaren anser sig äga förmåga och makt att inskränka den nuvar. husbehofsbränningen under sådana förhållanden, så har jag visserligen ingenting deremot; men alt det klefve den aldrabet ydligaste förändiing i förhandenvarande förhållanden och en så ingripande förändring, alt husbehofsbränningen, efter deri af Gr.
Horn yttrade åsigt, vore de facto upphäfven, är något, hvarpå jag ber att få fästa hans och Husets uppmärksamhet.
Husbehofsbränningen bediifves i allmänhet, efter hvad jag har mig bekant, icke med mindre än i5 k:rs pannor; men kanske äro 20 ä 2.5 k:rs pannor de, som mest brukas på de mindre hemmansdelarna; att nu genom ett penndrag förändra dem lill 10 k:rs pannor, är hvad jag tror icke kunna lyckas.
Man har sagt, att mäskekaren borde beskattas, utom för husbehofsbränningen; det måste, efter min öfvertygelse, i hvarje lagstiftning vara det verkställbara, sorn bör komma j betraktande framför det ändamålsenliga och rätta; och väl vetande att beskattningens läggande på mäskekaren är den rätta principen, tror jag den likväl icke användbar hos oss.
Man må öka massan till deg eller göra den så tjock som helst, men i vårt land blir icke detta beskattningssätt verkställbart, i anseende till brännvinsbränningens utsträckning öfver hela landet, och snart sagdt till hvarje by och hvarje koja; hvarföre jag tror, att man bör hålla sig vid pannans beskattning såsom något alldeles tillräckligt ändamålsenligt.
Hvad en värd talares yttrande vidkommer, att om brännvinsförordningen finge fortfara till nästa riksdag, ungefär på gamma sätt sorn nu, hvilken mening jag biträder, skulle lindel’ liden tillfälle blifva för fabriksanläggningar att uppstå Den Juni f. m. 4'9 i denna väg; så tior jag, att uppkomst af fabriksanläggningar är oförenlig med osäkerheten för förbud; oell af erfarenheten veta vi, att hvarje riksdag medfört förändrade förhållanden, och redan medfört det till så betydlig tunga för jordbruket, att om det riktigt skulle kunna uppskattas hvilka kostnader dessa förändrade brännvinsförfatlnlr åstadkommit genom redskapens förändring in. in , så skulle en verkligt förfärande summa uppstå.
I öfrigt anhåller jag att få fästa Utskts uppmärksamhet på beskattningen å s. k. pbloriska verk, som jag, i parenthes sagdt, förklarar mig aldrig hafva ägt eller begagnat; att nemi denna beskattning ieke är afsedd i proportion till verkliga förhållandet, det är hvad jag, som kännare af yrket, kan intyga , ty den pistol iska pannan är beskattad som en qo k:rs panna, då hon likväl, efter författningens föreskrift, ej får vara och ej är mer än 45 kir.
— Hvad den af en värd talare föreslagna drawback beträffar, så förenar jag mig med dem, som äro af motsatt lanke med den värde talaren, då jag ej kan finna någon billighetsgrund för densammas medgifvande.
Och hvem skulle väl i sjelfva verket få betala denna drawback?
Jo, den, som icke hade något brännvin alt utföra, blefockså den, som i skatteväg lomme att, dertill bidraga.
Lönar det sig att exportera brännvin, så måtte detta kunna ske utan prseminm; lönar det sig icke, så bör icke Staten i allmänhet eller som är detsamma de skattdragande betala mellangiflen mellan hvad utförseln inbringar i verkligheten eller hvad deli genom detta medel kan medföra, t afseende på nedsättning i tullen å vin, har jag redan förra gången jag hade ordet yttrat mina åsigter; och beträffande framställningen om uppmuntran till ölbryggeri sorn ett surrogat för brännvinet, får jag blott nämna, att ehuru välgörande denna dryck än kan vara, har dock ölet det emot sig alt ej vara så iätl transportabelt, särdeles under en 20 graders kyla, då det fryser, och att brännvinssupen för den arbetande classen, på färdvägar och vid skogsarbete i vårt hårda klimat, utgör en nästan oundgänglig vederqvickelse.
Det är egentligen rörtde förseglingen af brännvinspannorna jag vill säga några ord.
Förseglingen af de mindre eller s. k. lyftpannorna bar verkligen kostat Svenska allmogen i böter mycket mer penningar, än de årligen betala i skatt till Staten; det tior jag mig nästan med full säkerhet kunna påstå, hvarföre jag förenar mig med Gr.
Anckarsvärd i lians yttrande om obehÖfligheten af denna försegling, som ingalunda svarar mot sitt ändamål, och den kostnad densamma medför; ty, för det första, kunna icke alla pannor förseglas på den dag som brännvinsbränningen slutar; tvertom åtgår Sa 14 dagar, till och med mera, innan denna förseglingsförrättning på hvarje ort hinner verkställas, under hvilken tid en oloflig bränning skulle 44° D t 11 J u 11 i f. m. kunna äga linn.
Det andra oell lmfvudsakliga skälet mot all försegling består deruti, att den sorn verkställt förseglingen, icke kommer att bryta densamma, hvarföre således en panneägare kan sjelf bryta henne, snart sagdl när lian behagar; ty man bar ingen controll på hvem som skall bryta förseglingen, och huru den skall brytas, och likväl qvarstår ansvaret för en förtidig brytning.
Jag måste, i afseende på frågan om det nu föredragna betänk, skulle vara behöfiiglj tillstå, att jag tror, då man allmänt klagar öfver jordbrukets bördor, öfver osäkerhet i näringslagstiftning och det ena med det andra, öfver näringstvång och svårigheten alt kunna beräkna tiden, hvarunder bränning tillätes, bäst vara att förena sig med dem, sorn anse, att de föregtde årens bränn vinsbrännings-förordn. ännu bör qvarstå i 5 år.
Brännvinsbränningen gör så stora framsteg, att jag skulle nästan tro, alt på 5 år ytterligare hafva konstverken så förbättrats och deras tillverkningsförmåga så utvecklat siy, att man på den tiden nära nog förqväft möjligheten af de mindre brännvinspannornas begagnande.
Jag tillstyrker alltså, att den förra författningen med några smärre modilicationer må fortfarande blifva gällande för 5 år.
Då all lagstiftning bör stödja sig på vissa principer, kan icke något undantag derifrån i afseende på detta betänk, äga rum.
Således, och oin man fortfarande viii göra skilnad em»llan stats- och iandtmannanäringar. och man anser brännvin nyttigt såsom föda, bör brännvinsbränningen åtfölja jorden sorn husbehofsbränning med små pannor och mot lindrig eller ingen beskattning.
Anser man åter brännvin oskadligt, sä bör brännvinsbränningen anses såsom en näringsgren och vara alldeles fri emot viss skutt.
Anser roan deremot brännvinets bruk skadligt, bör tillverkningen deraf hindras och förekommas så mycket ske kan, och den ekonomiska vinsten vika för den moraliska; men då bör den rike och förmögne föregå den mindre bemedlade och den lägre lölkclassen med exempel, och ej lagstifta så, att den ekonomiska vinsten faller ensamt i den förres hand, ty då blir misstroende och egennytta en gifven följd, hvilket motverkar det goda syftemålet.
Ändringar i författningar ensamt åstadkomma ej något godt, men väl öfvertygelse, exempel och förtroende till lagstiftarens oväld.
Jag har varit af den tanke att inskränkning i tiden för tillverkningen och pannerymden samt förhöjning af skatten skulle i betydlig mån förekomma det allmänt beklagade öfvermåltet af brännvinets förtäring och deraf uppkommande olyckor; men dels erfarenheten och dels studium af Wieselgren afhandling om brännvinslagstiftningen under aoo år har öfvertygat mig, alt allt i den vägen är försökt, och att in - D c b aj Juni f. ra. 44' ingenting sådant meia återstår.
— Hvad är således att göra?
Jo, jng tvingas, ehuru med ledsnad, att öfvergå på deras sida, som anse en fullkomlig frihet i brännvinsbränning för det enda oförsökla medlet, hvilket möjligen kan leda till målet— kuren blir troligen skarp, men det finnes sjukdomar, sorn ej botas nied andra medel, brännvinssupande! är måhända en sådan; troligen falla flere offer för denna kur, men möjligen kan samhället på sådant sii 11 botas, och man öppnar åtminstone härigenom ögonen på folket och gör det myndigt att sjelft besinna hvad dess frid tillhörer.
Jag föreslår derföre: fri brännvinsbränning för hvem det vara må i stad och på land, med huru stor panna och af hvad beskaffenhet som helst, samt utan inskränkning i lid; beskattning för hvarje kanna brännvin efter livad högst kan tillverkas utan åtskilnad för större eller mindre pannor; försegling af redskapen, 0111 sådan anses nödig, på panneägarens bekostnad ; ingen drawback eller praemium för export af brännvin, emedan det uppmuntrar brännvinsbränningen, hvilket ingalunda är min mening, och jag dessutom anser orätt att påtvinga utländningar, såsom mina likar, ett ondt, hvilket jag önskar aflägsnadt från mig sjelf oell mina landsmän.
Att vilja bestämma en lägre skatt på den s. k. husbehofsbränningen än för fabriksbränning, anser jag äfven orätt, emedan ingen kan bestämma hvad qvantum, sorn är husbehof, då en tycker en sup och en annan tio supar 0111 dagen vara lagom till husbehof, och det i alla fall är fritt för hvar och en att bränna litet eller mycket.
— Något vidare reglementerande synes för närvar, ej här böra komma i fråga, emedan sådant tillhör TJtskm att föreslå.
Motiv till min öfvergång för den fria brännvinsfabrikationen har vidare varit det, att jag genom samtal med några af de öfriga Ståndens ledamöter liar tyckt mig med säkerhet finna opinionen vara för densammas antagande, och jag tror att en lag, som af allmänheten godkännes, gör mera gagn än en förhatlig.
Då jag ingått i denna vigtiga debatt, så önskar jag, att icke mina yttranden måtte missförstås.
Jag fruktar, alt Gr.
Anckarsvärd icke uppfattat hvad jag menat, då jag yrkade skilnad i skatt på den s. k. husbehofsbränningen, och den, som borde kallas fabriksbränning.
Min mening var visserligen icke att, genom något lagstadgande eller någon beskattning på husbehofsbränning, tvinga en brännvinsbrännare att antingen stanna vid ett visst maximum af husbehofsbränning eller öfvergå till fabrikation i stort, och att således den fria näringen skulle upphöra.
Jag 8H, 56
D e n 27 J u ni f.' m. talade bio!t om hvad jag ansåg höra benämnas' husbehofsbränning, oell i följd deraf bekaltns som sådan, och detta var, atl jag antog som en ganska obestämd norm, att en apparat, sorn endast innehöll en 10 kannors panna, oell som icke viii- försedd med någon annan tillsats, hvarigenom en fortskyndad afverkning skulle uppkomma, en sådan nnsåg jag vara af så obetvdlig förmåga neli af så liten vigt för rörelsen på det hel 1. atl den kunde i det närmaste lemnäs obeskattad.
Derefter ansåg jag, alt man k unde progi essivt höja skatten, till dess man koni I II en verklig falniksr näring.
Jag anser allting vara relativt och vill kalla det en fabriksbranning, der bria n liv i 11 sl i 11 verkningen t. ex. sker genom en tillsats i apparat, då man åstadkommer lill försäljning en vara, som man icke behöfver behålla inom hushållet.
Så snart en vara produceras till försäljning, så kallar jag del fabrikshandtei ing, och då kan varan beskattas sorn sådan, och då blifverock naturligtvis öfver en så beskaffad handtering controllen helt annorlunda för beskattningen deraf, än om tillverkningen sker utan tillsatser till apparaten för averkningen* fortikyndande Jag förenar mig med G B.
Anckarsvärd deruti, att då a (verkning sker i större scala, måste man mera afse lilhnäskningen, än apparatens construction, och derefter tänka sig beloppet af' den högsta möjliga tillverkning för skattens åsällande.
Likaledes bör skatten lämpas efter den högsta möjliga tillverkning, som med den minsta panna kan åstadkommas; men just derföre, alt man beräknar den högsta möjliga tillverkningen, så måste också beskattningen blifva olika, 0111 någon billighet och rättvisa skall äga rum.
Den siste värde talaren yttrade sig i motsats dermed och trodde det icke vara riktigt att minska skatten för hvad man menar med husbehofsbränning.
Jag tror, att man i detta fall kan tillämpa s imma sats, som skulle vara tillämplig för t. ex. en skomakareverkstad och den, som gör sina skor sjelf.
Den som gör sina egna skor, om han skall skatta som för någon handaslöjd, bör väl också skatta högst ringa i jemförelse med hvad en mästare skall skatta för sin verkstad.
Ungefär efter denna grundsats har jag tänkt mig beskattningen för den större och mindre brännvinsbränningen, emedan jag icke tror det vara möjligt att genast kunna inkomma på det rätta systemet, sorn jag ville se tillämpadt.
Jag kan således icke tänka mig möjligheten af att man på en gång skulle vilja undanrycka, vare sig direct eller indirect, brännviusnäringen från den mindre jordbrukaren, som besitter denna rätt; jag talar nemi. allena om den obegränsade friheten.
Då jag nämnde obegränsad frihet, så måste jag tillika tänka mig hvad elfect en sådan frihet skall hafva på det närvar, tillståndet; ty jag måste anse öfvergången till ett friare systeme i brännvins näring lika vigtig i och för sig, som öfvergången $1 frihet i t. ex. bergshandtering och Den Juni f. ni.- 443 hvarje annan rörelse, söm titt grundat' sig på res teie tioner; oell då yrkar jag, alt Utsk,, med godkännande af' principen 0111 näringsfrihet, mätte afse den nuvar. lidens kraf och der-, efter rälta det förslag lill författning i detta särk ilata ämne, sorn kommer alt uppgöras.
Anckarsvärd instämmer jag i yrkandet, att försegling af brännvinsredskap ieke vidare må äga rum, och tror, att derigenom flera olägenheter skola upphora.
Det är onödigt att ingå i förklaringar häröfver; men hvar och en, som vis ats på laedel, lärer nog veta hvilka vexationer, hvilka brott oell laglöshrfer uppkomma genom denna författning 0111 brannvinsredskapéns försegling.
Hvad drawback beträffar, tror jag det vara nog tidigt att derom nu yttra något, ty deli bör ifrågakomma och blifva en regulator då faln iksröi elsen hotar att blifva för stor oell varan synes vilja öfversvämma landet.
I sådant fall delar jag ej en föreg:de talares tanke derom, att den christiina pligten skulle hindra att lemna öfvei flödet af denna vara äfven fil andra nationer; tvertom tror jag det skulle göra nytta, då andra nationer utskeppa sina förråder af starka drycker; och jag har hört en Amerikansk sjöfarande försäkra, att godt Svenskt brännvin nied mera fördel förtäres under linien och det varmare luftstrecket än deras sämre rom.
Jag anser mig skyldig att säga några ord i anleda, af Gr. Horns anmärkn:r.
Då jag icke kunde godkänna principen att vilja lägre beskatta husbehofsbi änningen än brännerirörelse i större scala, utgick jag från dea öfvertygelse, att det icke finnes något husbehof af brännvin i annat än medicinskt hänseende.
Jag anser icke något hushåll behöfva brännvin för annat ändamål, än för detta behof, och är brännvinet af sådan orsak af nöden, så kan det köpas för några s k il lingar på apotheket).
— Beträffande liknelsen mellan skor och brännvin, anser jag dessa ting ej vara jemförliga med hvarandra.
Skor behöfver hvar och en, det är constateradt, men så är icke förhållandet med brännvin, som bevis hvarpå kan anföras, att fartyg seglat ut på långresor ulan att hafva haft något slag af spirituosa om bord.
För öfrigt är det icke min mening att vilja hindia utförsel af brännvin; det må gerna utskeppas, men jag vill ej befordra brännvinsbränning och deraf möjligen blifvande utlranspoi terande af denna förderfliga vara, af orsak att det sorn utgör en pläga för oss sjelfva, bör man ej vilja meddela åt andra.
Att låta den brännvinsförfattn., vi nu hafva, ännu fortfara en tid, har äfven varit min öfvertygelse, men jag vet och får med hvarje dag förnyad erinran 0111, att man i landsorten med spänd uppmärksamhet afvaktar underrättelse om hvad Ständerne skola göra för nykterhetens befordrande.
Jag har i dag med resande från landsorten fått ytterligare bekräftelse derpå, huru man väntar att nå - 444 D c n 'j-j Juni f. in. got vid riksdagen måtte göras för den goda saken; later man di t gå som hittills, så få nykterhetsföreningarna ej något stöd.
Mår måste tagas ett raskt beslut, och jag drager ej i betänkande att tillstyrka Ständerna att genast sälta den fria brännvinsbränningen i verksamhet.
En talare har yttrat sin önskan, att all försegling af brännvinsredskap skulle upphöra, i anseende till den förlust af dagsverken samt de prejerier och chikaner, som derigenom föranledas.
Jag erkänner, att min korta erfarenhet i delta full intygar ali dessa olägenheter vidlåda nämnda förseglingsålgärd; men jag kan icke destomindre anse densamma vara oumbärlig.
Ty i den händelse man finge anmäla sig att bränna för en eller 2 månader, men erhölle rättigheten alt behålla redskapen hos sig oförseglad den öfriga tiden, så befarar jag, att frestelsen vore alltför stark att öfvervinna, för alt mången ej skulle begagna sig af tillfallet att biänna utan någon skatts erläggande.
Det är på denna grund jag anser nödvändigt alt förseglingen bibehålies.
Hr von Knorring, Carl Henr., hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande:
Bevilln - och Ekon.Utskms betänk.
N:o 2, ang:de grunderna för förändrade föreskrifter 0111 brännvinsbianning anser jag böra till Utsk. återsändas för att redigeras i enlighet med rättvisa, billighet och förnuftslut, hvilka oundgängliga egenskaper synas vara förbisedda vid det lill RiksSt:n aflemnade betänk, öfver denna efter min tanke den vigtigaste ekonomiska lagstiftningsfråga.
Det enda af hela delta nya förslag, jag anser af nytta och värdi bibehålla, ar den villkorliga rättigheten, som dervid är niedgifven hvarje brännvinsproducent, att dertill få använda de 3:ne af uppgifna 8 månader han behagar.
De mot denna del af förslaget gjorda reservationer och anförda motskäl sakna ali grund — rättigheten för brännvinsproducenten att få ordna sin tillverkning å tider, omständigheterna medgifva i afseende på rudimaterie!', bränsle, arbetskraft m. m. måtte vara lika helig, som den bruksägaren innehar att få gjuta sitt malm eller smida sitt jern efter tillgång och lägenhet.
Vid de öfriga delar förslaget upptager, fäster jag mig, 1:0 vid rättigheten.
Dervid hafva Utsk:n väl vidhållit den äldre principen örn viss pannerymd, tillerkänd hemman af visst uppgifvet taxcr-värde, men tillika tillerkänt samma hemman rättighet förvandla egenskapen af denna pannerymd lill 8 gånger större tillverkningsförmåga.