Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Directionen och tjenstemännen, under en nästan oförklarlig, vidunderlig hemlighetsslöja, med ed skola förpligta sig att förtiga inrättningens mer eller mindre möjliga, till högre eller ringare belopp stigan - Den 12 December f. ra. io5 de, årliga vinst; dertill måste räknas denna omoraliska, snart sagt omenskliga och barbariska föreskrift, att sjönödlidande af främmande Nationer, sorn haft den olyckan att lida skeppsbrott på våra stränder, högre taxeras, obi 1 ligen plundras, än egna medborgare, ehuru det är åtminstone i nodell och dödenj som alla menniskor, enligt naturens lag, äro jemnlika, och ehuru den urgamla Nordmanna-gästfriheten och hjelpsamheten mot främlingar uppfordrar hvarje mensklighetens vän just till motsatsen.
Också sky utländningarne vår fiendtliga kust, och då de vid påkommande oväder, hvad erfarenheten uppenbarat, befinna sig nära våra stränder, söka de genast Norriges kuster, ehuru de vid inträffande olyckor äfven der prejas, men dock under bibehållen frihet, sorn alltid är kärare än de band, hvari man ovillkorligen smides, och hvilka man icke får och icke alltid kan undvika.
Dertill måste ändtligen räknas detta onaturliga tvång, att, inom en viss kort tid, ovillkorligen höra under Dykeriets tryckande och jern hårda hjelpsamhet, hvarigenom, mot all billighet och rättvisa, man icke, så långt man kan och vill, får frälsa sig sjelf och sitt gods med egen eller andras frivilliga åtgärd, väl vetande, att dä man icke sjelf förmår att hjelpa sig, ingen så oförnuftig lärer finnas, som i en verklig och ögonskenlig nöd för hvad pris som helst icke blott mottager, utan ock söker och anropar
Den 12 December f. in. andras biträde.
Meri innan detta sker, bör det bero på Skepparens godtfinnande att, så länge han behagar, vara belåten med sin egen hjelp; ty mångfaldiga bevis kunna uppgifvas derpå, att Fartyg, som kommit på grund och i flere, ja till och med 7, dygn, fortfarit att stå i samma ställning, genom ett stigande vatten blifvit befriadt derifrån, utan någons den ringaste medverkan, och hvarom den sjövana Skepparen varit förvissad.
Huru orimligt och obilligt hade det då icke varit, att efter 60 timmars förlopp höra under Dykeri- och BergningsCompagniets objudna och obeliöfliga, ehuru yLterst kostsamma hjelpsamhet?
I följd af dessa talande och öfvertygande skäl, vågar jag derföre vördsammast föreslå andra grunder till det nya Reglementet för Dykeri- och BergningsCompagniet, än de förut föreslagna, och anhåller att, i fall, såsom jag på rättvisans och mensklighetens vägnar hoppas, de vinna Rikets Ständers bifall, desamma med görligaste första må i önskningsväg beledsagas till Kongl. Maj:t, för att tjena till efterrättelse vid den tilläfventyrs med enskildt Bolag snart ingående nya Octrojen, som dock, efter min öfvertygelse, är stridande mot 60 §.
RegeringsFormen, och i alla fall icke på längre lid än högst 10 år bör få afslutas, emedan en stigande upplysning och förändrade omständigheter påkalla förän - Den 12 December f. m. drade fordringar och med tidens kraf mera öfverensstämmande inrättningar.
Dessa ovillkorliga grunder till det nya Reglementet för det holag, som ingår i Bergnings- och Dykeri-Compagniets förnyade Octrojj äro följande: 1:0
Att ingen ed hvarken behöfver eller får alläggas i afseende på Actieägarnes större eller mindre inkomst eller förlust; 2:0
Att samma frihet, som sednaste Rikets Ständer förbehållit Skepp, som i Lotsmans-farvatten af KronoLots blifvit satt på grund, må utsträckas till alla Inhemska eller Utländska Skeppare och Skepp, utan afseende på om Krono- eller någon annan edsvuren Lots satt det på grund, att nemligen ingen befattning med bergning af Skepp eller last förr af Dykeriet får vidtagas, ändess hjelp påkallas; alt således den förut bestämda tiden af 60 timmar alldeles försvinner, om också under villkor af någon drygare afgift, allenast densamma icke blir för obillig och tryckande; och 3:o
Att uti intet afseende de Utländske Skeppare, som förolyckas på våra stränder och anlita Dykeriets hjelp, hårdare taxeras, än egna medborgare.
Endast och allenast på dessa, med billighet och rättvisa öfverensstämmande, grun - Den 12 December f. m. eler niå ett nytt DykeriRegleinente utfärdas oell fastställas.
Jag anhåller slutligen om communication och remiss.
Herr von ■Schinckel, Johan Fredrik:
Då jag anmälte mig till erhållande af ordet, var det egentligen för att göra milia åsigter, i anledning af ämnet för den nu gjorde Motionen, kända; men då rättigheten att yttra mig vid den blifvande remissen är mig bevarad, tror jag mig gå såväl Eders Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens, sorn Högloft.
Ridderskapets och Adelns genom 2:ne dess Ledamöter yttrade önskan till mötes, då jag till denna tid uppskjuter mitt anförande.
Herr Nordenfalk, Johan:
I anledning af Herr Montgommeries Motion hör jag upplysa, att en Nådig Skrifvelse ifrån Kongl. Maj:t, rörande Dykeriet, snart är att förvänta, vid hvilken Skrifvelse till Ständerlies granskning bifogas de serskilda förslag, som i ämnet inkommit.
Herr af Lundbladj Johan Fredrik, uppläste följande :
Under flera föregående Riksmöten hafva förslag blifvit inlemnade om jForvagnars
Den 12 December f. m. inrättande i Sverige.
De skäl, som man vid dessa tillfällen anfört emot verkställbarheten af en sådan inrättning, hafva då varit en orsak till dessa Motioners förfallande.
Jag vill ej förnya en hemställan om det, som redan blifvit förkastadtj jag vill endast, i afseende på en underlättad comrnunicalion, förnya frågan om en inrättning, hvilken, utan någon, åtminstone utan någon betydlig, uppoffring å Statens sida, kan uppfylla ett vigtigt ändamål.
I stället för en farande post, eller en sådan, sorn skulle kunna tjena både för resande och för paketers förskaffande, vill jag, emedan vår skjutsinrättning fullkomligt uppfyller den ena hälften af en sådan inrättnings ändamål, nemligen det, att resande för billigt pris dermed kunna färdas, vill jag, säger jag, endast föreslå inrättandet af en Paketpost, eller en sådan, med hvilken bref, böcker, paketer till en viss vigt kunna afsändas.
Då jag härom gör en hemställan inför så upplyste Svenske Män, som de, inför hvilka jag här har äran att tala, är det kanske mindre granlaga att fästa uppmärksamheten på fördelarne eller nödvändigheten af en så föreslagen utväg till en underlättad litterär och industriel communication inom fäderneslandet.
Det är nedslående för hvarje vän af Litteraturen och vettenskaperne, att, då han oegennyttigt uppoffrat sig åt upplysningens mål, hvil - T 10 Den 15.
December f. m. ket iir sanningens sökande och meddelande, lian, genom bristen af ett yttre befordringsmedel för densammas spridande, kan för välmeningen af sina forskningar sägas utsätta ett förloradt, eller åtminstone i dubbelt afseende dödt capital; icke blott de penningar, som nedläggas vid ett arbetes ingifvande, äro oftast med förlust använda; äfven sjelfva ide^rne, eller forskningens upptäckter, ligga ofruktbara och gifva ej dess åsyftade förräntning åt folkets upplysning.
Circulationen af meningar och åsigter är liksom hämmad genom ett yttre binder, och vid utkommandet af nya arbeten afsvalnar lätt, just genom långsambeten, ja omöjligheten af deras anskaffande, nyfikenheten å desamma, eller ock beredes af delta förhållande lätt en glömska, hvaraf uppkommer slutligen en allmän litterär liknöjdhet hos Nationen.
Med dessa allmänna menliga följder, som vi i nämnde afseende erfara genom saknaden af en post-anstalt, hvilken jag går att föreslå, stå äfven de i sammanhang, hvilka hänföra sig till den industriella verksamheten inom Sverige.
Bildningen har, mine Herrar, under en senare tid tagit en helt och hållit praktisk riktning.
Det gifves ingen gren af upplysningen, stom ej söker utveckla en för samhället mognad och nyttig frukt.
Vid betraktandet af denna erkända sanning, är det äfven synligt, att då, just genom bristen af en litterär förbindelse inom Ri - Den 12 December f. m. 111 ket, insigterne bos den, som idkar industriella yrken, stå tillbaka, deras framställning i verklighet måste vara ofullkomlig oell bristfällig.
Med ett befordringsmedel till en liftigare litterär förbindelse skulle en industriel snart förknippa sig; man skulle äga ett medel att afyttra och kringsprida ej blott tankar, men äfven saker, och i begge dessa afseenden skulle 'skickligheten finna utväg till en uppmuntran och näring, som den förtjenar.
Alt i särskilta hänseenden fullfölja dessa betraktelser, anser jag öfverflödigt; exemplet af livad andra Stater i detta afseende gjort, och bland, dem Frankrike och England, vittnar mer än tillräckligt om den föreslagna inrättningens nytta.
Man har väl i Sverige redan under förflutna tider någon gång varit omtänkt att i ordningställa en dylik anstalt, hvarmed till och med resande skulle kunna fortskaffas.
Bland de många statskloka förordningar, hvilka efter Carl Xll:s hemkomst från Turkiet utgingo från hans högqvarter, och hvilka bekräfta, att han under de sista åren af sin Regering i Statsklokhet ej allenast var vida upphöjd öfver sitt Råd, utan äfven stod 5o år framför sin tid, jag menar den såkallade frihetstiden, vittnar lill hans fördel äfven den befallning, hvilken han utgaf till åvägabringandet af en inrättning, sådan som den ifrågavarande, men hvilken olyckligtvis aldrig hann till verkställighet, genom Iljel - I f 2 Den 12 December f. m. tens förtidiga död.
Under hvarje vis Regering blir det goda aldrig gammalt eller foråldradt.
Det äger en föryngring genom den kärlek, hvarmed man nitälskar för detsamma; och jag vågar derföre hoppas, att den framställning jag här velat utveckla, må ej allenast vinna en stor Konungs gillande, utan äfven ett förberedande hägn af Eder, mine Herrar, af hvilka Nationens interessen hållas heliga.
En värd Ledamot af detta Stånd har föreslagit, att det borde tillåtas att med brefposten afsända böcker.
Denna hemställan äger förtjensten af omtankan för en nyttig sak; men det må dervid tillåtas mig den anmärkning, att då ett skyndsamt fortskaffande är ändamålet för hvarje brefpostinrättning, detta ändamål skulle just motsägas af sjelfva sättet af ett så föreslaget fortskaffande.
Ingen brefpost bör betungas så, att han derigenom kan fördröjas; och då man, till undvikande af det sednare, blefve tvungen att inskränka den charge af transportsaker, hvarmed en sådan kunde beläggas, till ett ringa antal eller mindre betydlig vigt, så skulle, efter min tanka, en så beskaffad brefpost icke uppfylla behofvet af en ändamålsenlig paketpost.
Jemte det jag således får nämna företrädet af paketposten_, hvilken before de större postvägarne inom Riket, får jag dernäst föreslå - i Ben i?.
December f. ro. feslå det sått, hvarpå den större kostnad, sora en sådan postinrättning till en början skulle medföra, torde bäst kunna utgå.
Jag tror, att utgifterne för inrättandet af paketposten kunde strax ej fullt bestridas med afgifterne för de paketer, som den medtoge, utan att ett särskildt anslag eller understöd derföre vore nödigt, i anseende till de första kostnader en sådan inrättning alltid erfordrar; jag tror dock derjemte, att den skulle med tiden till den mån väcka en mer och mer ökad litterär och industriel förbindelse mellan provinserne och deras Städer, att den ej allenast borde kunna betacka utgifterne för dess eget vidmakthållande, utan troligen äfven i en framtid lemna öfverskott åt Postkassan.
Till det förberedande underhjelpandet af denna inrättning vågar jag föreslå, antingen alt Statsverket skulle bispringa den med ett årligt anslag af 25,ooo R:dr B:co till nästa Riksmöte, eller ockj hvad enligt min öfvertygelse vore det bästa, posttaxan ökles med i5 procent, hvilka tills vidare borde i detta afseende och. i allmänhet till postens förbättring inom landet användas.
Denna tillökning å Posttaxan är så obetydlig, att säkert ingen Correspondent deraf skulle erfara någon anmärkningsvärd pålaga.
Jemför man den Svenska Posttaxa 11 med den, som för närvarande äger rum i andra Stater, t. ex. i Preussen, hvarest Post4 H. 8 Den u
December f. m. systemet är uppbragt kanske till den hittills största kända fullkomlighet i det bildade Europa; sä finna vi, att äfven med den af mig föreslagna tillökning å Posttaxan inom Sverige, denna dock blefve uppsatt till den billigaste fixation.
Afgiften för ett bref från Ystad till Stockholm, ett afstånd af öfver 60 Svenska mil, är nu 7 sk. 6rst., hvilka likväl ej utgöra mer än 3| sk. silfvervärde; den blefve med i5 procents förhöjning för lodet 8 sk. 8 rst.: från Greifswald till Berlin, hvaremellan afståndet endast utgör 20 Svenska mil, är afgiften 5 silfvergroschen, eller g sk.
B:co, och i ett nästan analogt förhållande är Posttaxan öfver hela Tyskland, ja öfver hela Europa.
Jag anser således lämpligast den föreslagna tillökningen, såsom den lättaste och omärkbaraste bevillning till en nyttig inrättning, hvaraf allmänheten sjelf hämtar största fördelen; till en inrättning, hvilken påkallas af behofvet och gynnas af en allmän Önskan hos dem, för hvilka Nationens utbildning har ett lifligare intresse* Lades på bordet.
Friherre Fockj Berndt Wilhelm 3 anförde skriftligen:
Redan vid medlet af i70o:talet befanns nödvändigt, att af Films och Dannemora Tingslag i Upsala Län bilda ett särskildt LänsmansDistrict j men någon annan lön Ben 12 December f. m. t t*r »n 3:ne Fjerdingsmans-arfvoden blef icke för denne Tjensteman anslagen.
Vid den Starka tillökning af göromål, som den i sednare lider tillkomna massan af Författningar i administrativ väg, jemte befolkningens tillväxt, medfört, befuines denna Läns» manstjenst nu meta alldeles oumbärlig, men kan icke besättas med en person, som uteslutande egnar tid och möda åt sin pligt i och för densamma, eller äger erforderlig pålitlighet och skicklighet dertill, emedan den af Staten heslådda lön derföre är, såsom lätt synes, i hög grad otillräcklig.
Jag anhåller derföre, att, vid den nu förestående nya Reglering af LandsStatens löner, vanlig, och för en Tjenstemans nödtorftiga utkomst på denna besvärliga plats nödvändig, aflöning måtte Länsmannen i Films och Dannemora Tingslag anslås.
Likaled es och då, enligt de derom redan från Kongl. Maj:t meddelta Nådiga föreskrifter, blott en enda Vaktmästare, eller så kallad CancelliPost, vid LandsCan» celliet, LandsContoiret och LandtRänteriet, hädanefter skulle komma att bestås i stället för de hittills varande aine, men verkställigheten af detta förordnande lätt kunde medföra menliga och vådliga följder, emedan berörde Embetsrum, der penningar och angelägna Handlingar nästan alltid förvaras, fordra ständig tillsyn och upp - Den 12 December f. m. märksamhot af pålitlig och känd betjening, hvaraf åter Länsstyrelsen måste finna sig i saknad, så fort den ende CancelliPosten af sjukdom eller annat laga förfall utur stånd sättes att göra sin tjenst, eller ökadt biträde vid allmänna Sammankomster, Mönstringar m. m. d. behöfdes; måste jag vördsamt anhålla, att lämpliga löner måtte anvisas för arne CancelliPoster, att utgå, i fall Statens tillgångar ej annorledes medgifva, till något ringare belopp för hvardera, än nu kan vara uti det af Kongl. KammarCollegium och Kongl. StatsContoiret uppgjorda utkast till ny Lönereglering föreslaget för en enda sådan betjent, helst, då 2:ne få anställas, deras tjenstgöring vanligen blott påfordras hvarannan vecka, och de således äga tillfälle att under sin ledighet söka utkomst i enskild väg, genom handtverk eller andra arbetsbiträden.
Jag anhåller vördsamt, att detta Memorial måtte blifva till Rikets Ständers Statsutskott remittcradt.
Herr Marcks von Wurtenberg _, Gotthard Wilhelm, hade inlemnat ett Memorial, som upplästes, så lydande:
Ehuru ännu ovan vid Riksdagsärender, vågar jag dock underställa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns samt de respecliye Med - Den 12 December f. m. 117 Ståndens upplystare pröfning följande, enligt min -öfvertygelse, för Svenska Industriens räddning från förfall nödiga åtgärder och rättelser uti nu gällande principer och Författningar.
Näst Jordbruket torde Svenska Industrien förtjena skydd och uppmuntran, om icke genom exportpremier, åtminstone genom dess fredande, så vidt möjligt är, från rikare och industrieusare Länders eoncurrence; och då sådant icke kan tillvägaImngas utan genom återgående till det prohibitivsystem, som allt intill i8a3 års
Riksdag mer och mindre troget följts af Sveriges Konungar och Ständer, och hvarigenom Svenska Industrien onekligen stigit till den höjd, att vi lätt skulle kunna umbära de fleste af främmande Länders tillverkningar; vågar jag vördsamt föreslå och yrka, att den princip måtte stadgas och vid en ny utfärdande TullTaxa samvetsgrant följas, att alla Fabrikater och Slöjdealster, som af svarsgild godhet och till erforderlig mängd kunna här i Landet tillverkas, skola vara och förblifva till införsel i Riket förbjudne.
Förgäfves invänder man, att dessa införselförbud skulle lemna de inhemske Fahrikanterne och Slöjdeidkarne öppet fält att obilligt uppstegra priserna å deras tillverkningar.
Den 12 December f, m.
Med den frihet, sorn en hvar äger alt, under skydd af MunufacturStadgan, anlägga Fabriker och idka lofliga näringar, uppstår en nyttig och tillräcklig täflan inom Landet, sorn tvingar en hvar Fabrikant samt Slöjdeidkare, att beflita sig om att icke allenast uppdrifva sina tillverkningar till möjligaste godhet, utan äfven lemna dem till möjligaste lindriga pris, såvida lian vill undvika det värsta af allt, saknad afsättning, Den möjliga invändningen af dem, som, i afseende på enskild fördel af hög Cours, förfäkta den så högt beprisade fria införseln, att äldre Stadgar till Fabrikernas förmån icke gjort nog åsyftad verkan, är lika lätt vederlagd.
Knappt hafva Fabrikerne tidtals sökt höja sig utur deras vanmagt, i följd af ett någon gång i verkligheten gynnande system, förr än man sökt införa ett rakt motsatt, Verkningarne äro lätta att inse, Så länge systeraerne i denna del äro vacklande, skola de nuvarande bättre tillgångarne på nyare uppfinningar och förbättringar, samt modeller och machiner, lemnäs oförsökte, och den individuelt stigande odlingen i allt, som angår industri, sakna uppmuntran till vidare utveckling, Men om detta förbud emot sådane främmande industrialsters införsel, sorn kunna / Den 12 December f. m. 1 '9 här i Riket i tillräcklig mängd och af svarsgild godhet tillverkas, skulle, såsom jag vågar hoppas, åter antagas; så vinnes likväl ej ändamålet, eller inhemske Fabrikernas och Handtverkeriernas skydd, så framt icke nu gällande i8a5 års Förordning, emot oloflig införsel eller utförsel af varor, ändras och ställes i conformité med samma system.
Jag vågar således, såsom nyttiga och nödvändiga correctiver emot lurendrejeri och tullförsnillning, vördsamt föreslå: i:o
Att bevisligen tullförsnilladt eller lurendrejadt gods, som anträffas såväl i boningsrum, som i bodar, magaziner och för värings- samt upplagsställen, skall vara confiscation underkastadt, utan afseende på den längre eller kortare tid, som kan hafva förflutit, sedan samma varor dit inkommit eller derstädes förvarats; och 2:0 Att i Rikets Skärgårdar samt vid dess Sjökuster och Gränseorter, det mätte vara en och livar välfrejdad Svensk man öppet att, åtföljd af minst 2:ne vittnesgilda personer, göra beslag å förbudet eller tullförsnilladt gods, som derstädes kan å hvad ställe som helst anträffas; dock detta allt med fästadt ansvar för obefogade visitationsförsök och beslagsanspråk.
Att, såsom 3q § af 1825 års Förordning emot oloflig införsel eller utförsel ian Den 12 December f. m. af varor innehåller, alldeles fritaga boningsrum och salubodar från undersökning efter ololligen infördt gods, så framt ej undersökningsmannen kan leda i bevis, att godset i huset inkommit inom de beslagsförröttningen nästföregående 48 timmar, är ett stadgande, sorn tillintetgör all möjlighet af visitation, och lemnar lurendrejaren samt tullförsnillare!! öppen rätt, att utan all risque Utprångla sine varor, Och så länge injievånarne vid Rikets Skärgårdar, Kuster och Gränseorter icke hafva rätt att sjelfve göra beslag å förbudne eller tullförsnillade varor, sorn derstädes anträffas, ligger det i sjelfva sakens natur, att åtminstone en stor del ibland desse innevånare, hädanefter såsom hittills, mera skola befordra lurendrejerier och tullförsnillningar, äu bidraga till deras upptäckande.
Slutligen anhåller jag vördsamt, att detta Memorial måtte communiceras de respective MedStånden och till vederbörande Utskotts behandling remitteras, under önskan att Rikets Högloft.
Ständer måtte, vid tankan på egne och Medbröders afkomliugars öde, fästa nödig uppmärksamhet på angelägenheten, att genom Fabrikernas och Slöjdernas skyddande bereda en möjlighet för tidens uppväxande Ungdom att, i mån af stigande hyfsning och utveckling, kunna använda sina krafter och kunskaper på industrigrenar, gagneliga både för Staten Den 12 December f. m. och dem sjelfva, och så mycket behöfligare, som icke alla kunna vänta sin utkomst af Embeten och Tjenster, utan en stor mängd mäste, för att undgå brist oell nöd, söka sig andra näringsfång.
Eades på bordet.
Herr Hjerta Gustaf:
Jag har redan förut tillkännagifva, det jag ämnade framställa Förslag till LåneReglemente för RiksgäldsContoiret, och jag anhåller nu, att få uppläsa ett af mig utarbetadt Förslag dertill.
Härefter uppläste Herr Hjerta följande:
Förslagtill
LåneReglemente för RiksgaldsContoiret. j:sta Afdelningen.
Allmänna, Bestämmelser. §• *•
Få det att Rikets Gäld aldrig hädanefter måtte med Landets myntväsende förblandas, hafva Rikets Ständer ansett sig böra, med anledning af 72 §.
RegeringsFormen, förklara, ”att Rikets Ständer äga allena rätt att genom Banken utgifva Sedlar, som för Mynt i Riket må erkännas.”
Till följd häraf skall lvädanefler RiksgäldsContoiret aldrig kunna tillåtas att ulstäl - 122 Den 12 December f. m. la så kallade CreditSedlar, ej eller något Sedelmynt af hvad namn det vara må. §• 2.
På det att
Rikets gäld aldrig hädanefter måtte förblandas med Rikets Ständers Bank, hvilken för allmänna säkerheten och penningerörelsens lättande är inrättad, samt är ställd under en Styrelse, hvilken efter
Lag skall vara en hvar med detta verk afhandlande person hädanefter ansvarig; hafva Rikets Ständer ansett sig, med anledning af 66 §.
RegeringsFox'men, böra förklara, "att de städse genom särskild Bevillning skola tillskjuta de medel, somför betalande af Rikets gäld, till Ränta och Capital, oumbärlige finnas, så att Rikets Credit varder bibehållen och vårdad.”
I följd deraf skall hädanefter RiksgäldsContoiret aldrig kunna tillåtas, att i Rikets Ständers Bank äga Creditivrätt. §• 3.
Sedan Rikets Ständer sålunda, af omtanka för allmän och enskild säkerhet i Mynt- och Bankväsendet, härmedelst för all framtid betagit sig en missförstådd rätt, att förblanda Bankens och RiksgäldsContoirets medel och tillgångar, hafva Rikets Ständer funnit nödigt förordna, att en hälft af Bankens årliga vinst, sedan den enligt Bokslut blifvit bestämd, skall föras på serskild Räkning för RiksgäldsContoiret, och Den 12 December f. m.
BancoFullmägtige om beloppet underrätta Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret. §• 4- Denna andel af Bancovinsten, hvarå särskild Räkning j Banken och RiksgäldsContoiret föres, skall ovillkorligen för framtiden tjena till ränte- och afbetalning A Riksgälden, och må till intet annat användas.
RiksgäldsContoiret äge, att å denna Räkning draga Assignationer i och för Riksgäldens liqvideraude. §• 5.
Rikets Ständer hafva hos Kongl. Majit anhållit, att StatsContoirets behof af medel ntur RiksgäldsContoiret måtte alltid uppgifvas en månad förut, på det att nödige medel med bästa hushållning mätte vara att tillgå, aldra Afdelningen.
Om Riksgäldens Organiserande. §• 6.
Riksgälden skall indelas i tvänne slag: j:o Den ouppsägbara Riksgälden. 2:0
Den uppsägbara Riksgälden, J)cn ouppsägbara Riksgälden. §• 7- Denna Riksgäld skall organiseras på följande sätt: ia4 Den 12 December f. i». a) Den ouppsägbara
Riksgäldens belopp skall antagas lika med hvad ungefär utelöpande Riksgälds Sedelstocken utgör, eller 5 millioner Riksdaler. b~)
För detta belopp utfärdar RiksgäldsContoiret Obligationer å vissa bestämda valeurer af 200 och 1000
R:dr, utställde till innehafvaren, hvilka allenast enligt Rikets Ständers besllit kunna af RiksgäldsContoiret uppsägas. c) Dessa Obligationer utfästa en årlig ränta af 4j procent, som af RiksgäldsContoiret årligen utbetalas, medelst anvisning på Rikets Ständers Bank; hvarföre forrnulairer till anvisningar agoch 4^ R:dr B:co böra inrättas.