Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag lemnar derhän, om denna Inrättning bör kallas nyttig eller skadlig, men jag vet ej, hvarföre Ständerne vid hvarje Riksdag skola blottställa sig för misstankan, att vara i connivance med kopparslagare, emedan de vid hvarje Riksdag vidtaga förändringar om bränvinsbränningen, som medföra nödvändigheten för Producenterne, att låta omgöra sin gamla, eller skaffa sig ny redskap, h vilket äfven blir följden af Utskottens förslag, om enligt det productionen med de pistoriska verken skall gynnas på de enkla apparaternes och den inskränktare tillverkningens bekostnad.
Hvad Utskotten föreslagit angående byggnadsvärdets inberäknande i afseende på det Taxeringsvärde, som skall ligga till grund för bränvinsbränningsrättigheten, är visserligen skäligt och rätt, men bör ej få retroactif verkan, emedan det skulle föranleda till en total förändring af alla efter gamla principen taxerade pannor.
Slulljgen anhåller jag, att Den 4 Junii f. m. 79 elen af Herr af Billbergh i dess reservation utvecklade princip, att bränvinsbränningen måtte minskas, men Statens intrader ökas, måtte vid tillämpningen iagttagas.
Den har visst ingått i Utskottens tanka, men ej blifvit följd.
Vid återremissen, hvarom jag äfven anhåller, torde dessa mina anmärkningar få åtfölja.
Herr Nordenankar , Gustafa uppläste följande:
Jag har reserverat mig emot de förenade Utskottens beslut, ocb beder att få närmare utveckla orsakerne dertill.
Vid behandlingen af detta ämne förete sig tvenne olika åsigter — tvenne vägar att gå.
Antingen att öfverflytta bränvinsbränningen ifrån Landtmannen till Fabriksinrättningar, isynnerhet i närheten af de större Städerne; eller ock att återföra den till bibehållande af den lilla fördel för jordbruket, som 18r5 års Författning åsyftade, och sorn efter min öfvertygelse jordbruket så väl behöfver.
Förslag anvisar den förra; men jag kan ej neka, att min åsigt och önskan är för den sednare.
Jag tror, att bibehållandet af hvilken och huru liten fördel som hälst vid jordbruket är både behöflig och ändamålsenlig.
Utskotten hafva föreslagit, att nedsätta maximum af enkla Pannerymden ifrån 2:ne o o kannors-pannor, som hittills varit tillåtna, till blott en; men de hafva äfven tillstyrkt att konstbrännerier och sammansatta verk få 8o Den 4 Junii f. m. begagnas till lika stor kannerymd, sorn enkla pannor.
Hvar och en vet, att Historiska Aparaten består af tvenne pannor, fastän elden ej omedelbart vidrör mer än den ena, och jag kan då ej frångå, att jag finner de besluten stå i uppenbar motsägelse, att man ej får begagna mera än en enkel 90-kannors panna, men tvenne vid ett sammansatt verk , och hvaraf den så kallade förpannan är minst i o kannor större.
Allmänna opinionen så väl före, som under denna Riksdag, tyckes, efter mintanka, hafva antydt den önskan, att den öfverdrifna bränvinstillverkningen skulle åtminstone till någon del inskränkas, eller begränsas; men skulle Utskottens förslag antagas, blefve följden säkerligen tvärtom.
En mängd Historiska Verk finnes redan här omkring Stockholm; deras antal skulle snart ökas, och äfven på andra ställen skulle den, som förut bränt med enkel redskap, bestående af mer än en 90 kannors-panna, finna sig, så att säga, anvisad att förändra den till en Historisk.
Fördelen af att här vid Stockholm anlägga konstbrännerier^ och drifva tillverkningen i stort, visar sig så klart, då man blott besinnar att transportkostnaden ifrån Landsorterne, med beräknande af frakt, commissionsarfvode, kärl, m. m. uppgår åtminstone till 6 å 8 sk. kannan.
Följden af den föreslagna åtgärden skulle otvifvelagtigt blifva en öfverflödig mängd Historiska Aparater och andre konstbränne rier - Den 4 Ju ni i, f. m. 81 rier i närheten af Stockholm, och måhända någre andra större Städer, och den egentlige Landtmannen i Provincerne skulle snart nödgas upphöra med sin tillverkning i smått, som han ej, utan med förlust, skulle kunna sälja till lika lågt pris.
Jag känner verkeligen den inträffade händelse under desse sednare åren , att priset på bränvin här i Stockholm var så lågt, at't speculationer gjordes ifrån Landsorten, att här uppköpa och nedtransportera bränvin, — och det verkstäldes.
Det är detta omvända förhållande jag önskar måtte blifva rättadt, och åtminstone någotnär återfördt till det med i8i5 års Författning åsyftade ändamål; men dermed kan ej förenas den af Utskotten tillstyrkta tillåtelse, att konstpannor och Pistoriska Aparater få begagnas till lika stor pannerymd, som enkla redskapen.
Jag vill visserligen icke, att hinder skulle läggas i vägen för uppfinningar och förbättringar i hvilken väg som hälst, således ej heller emot förbättrad bränvinsbränningsredskap, men min öfvertygelse är, att det rätta och ändamålsenliga stadgandet borde vara, att hvad slags konstpanna som hälst väl finge finnas och begagnas; roen ej till större kannerymd, än i proportion till den större afverkningen emot den med enkel redskap.
Genom ett sådant stadgande, och på intet annat sätt, skulle det ändamål, jag och många med mig önska och åsyfta, vinnas, att gränsor sattes a7 H. 6 82 Oen 4 Junii f. ra. för den öfvevdrifna tillverkningen oell öfverflödiga tillgången.
Fördelen af konstbrännerier vore då inskränkt till hvad den rätteligen bör vara —* besparing af bränsle och arbetskostnad.
Men som jag tror mig hafva funnit, att man måhända i allmänhet skulle anse en sådan reduction vara för stark, så, och ehuru jag ej kan dela den tankan, vill jag likväl hafva aran föreslå en medelväg, som svårligen af någon bör kunna sägas vara obillig eller principlös.
Den är, att enkla redskapen bestämmes till hvilket maximum som hälst, antingen till blott en 90 kannors-panna; eller, hvilket jag tror vore billigare, till en 90 kannors- och en 4° &
4^ kannors-panna; hälst den sedan 1815 tippfunne och nu allmänt begagnade
Maskvärmareinrättningen påskyndar afverkningeii ungefär 23 procent; och att vid konstbranrterier, sammanräknade pannerymderne af de tvenne, eller möjligen flere pannor, hvaraf det Sammansatta verket består, rättvisligen ej skulle få öfverstiga det maximum
Som stadgas för enkel redskap.
Jag finnér intet skäl, hvarföre den Pistoriska Aparaten skall favoriseras till den öfverdrift, att den skulle tillätas begagna dubbelt så stor panncrymd som den enkla, om man ej är rädd för att eljest kuiide uppkomma brist på bränvin, och det tror jag i alla fall ej, att man behöfver befrukta.
Genom det stadgande jag haft äran framställa, blefvö sammansatte verk stora nog ändå för att åstadkomma ganska betydlig
Den 4 Junii f. m. 83 afverkning, vida öfver dubbelt mer, än med maximum af enkel redskap.
Afseende borde derföre äfven fästas derpå, och egendomsvärdet borde vara dubbelt så högt för att få begagna ett sådant, emot det faststälde för enkla redskapen.
Utskotten hafva äfven föreslagit det stadgande, att om under tiden innan nästa Riksdag någon ny uppfinning af bränvinsredskap skulle göras eller hitkomma, med hvilken averkningen betydeligen ökades, skulle förhållandet genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes åtgärd undersökas och i underdånighet inberättas, hvarefter Kongl. Maj:t Nådigst skulle bestämma, emot hvilken afgift sådan finge begagnas.
Jag föreslår härvid det tillägg, att äfven bör bestämmas, till hvad storlek sådan redskap kunde få användas; hälst vi hafva anledning förmoda och tro, att i Skottland är uppfunnen enkel redskap nog, men med hvilken afverkas öfver 20 gångor mer än med den här vanliga.
Sluteligen beder jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att fråga i Utskotten förevarit om förbud emot så kallad gårdfarihandel med bränvin; eller att ej måtte vara tillåtit på Landtbygden kringföra och utprångla den varan; men beslutet blef, att ej föreslå förändring i derom nu gällande föreskrifter, hvilka blott stadga, att ej får 6* Den 4 J u » i i f. m. säljas mindre än en kanna.
Då likväl denna tillåtelse i flera orter jag känner urartat till den grad, att bränvin utskickas, och hålles, så att säga, rigtigt krog i hvar by, anser jag det stadgande vara af behofvet angeläget påkalladt, att bränvin ej får kringskickas att säljas hvar som hälst, utan skall till viss man vara adresseradt, som har att det emottaga, och att den farande således under ingen förevändning må deraf till andre afyttra.
Hindrad af sjukdom att deltaga i den slutliga öfverläggningen inom Utskotten öfver detta ämne, har jag icke funnit lämpligt, att afgifva någon reservation deremot; men anhåller att i det stället nu få framställa några anmärkningar.
Jag bör likväl först upplysa orsaken till den så kallade stridigheten emellan Bevillningsoch EkonomiUtskottens fattade beslut, att icke tillstyrka bibehållandet af mer än en 90 kannors panna, men väl tillåta en pistorisk aparat af samma rymd.
Jag för min del ansåg det vara orätt att borttaga rättigheten till tvänne 90 kannors pannor, dådet finnes landtegendomar af den storlek, att all drank, sorn från ett sådant verk erhålies, åtgår för ladugårdens behof.
Men Ledamöterne af BondeStåndet, som icke ville bestrida nyttjandet af en 90 kannors panna, tillvägabragte genom votering, att den andra 90 kannors pannali borde borttagas; och jag Den 4 J u n i i f. m. 85 tror mig veta, att denna händelse skedde af farhåga, det man annars skulle tillåta 2:ne 90 kannors pistoriska pannor.
Jag för min del hade önskat, att 2:ne 90 kannors enkla pannor nu som förr tillåtits, men icke mer än en 90 kannors pistorisk.
Att jag icke kunde tillstyrka borttagandet af de pistoriska verken, dertill finnes skälet deruti, att Rikets Ständer vid sista Riksdag gåfvo en formlig tillåtelse, alt anskaffa sådane verk.
Jag trodde rätta correctivet ligga uti deras beskattning i proportion af den större tillverkning dermed åstadkommes, men proportionen af denna emot af enkla pannor, har jag förklarat mig icke känna, emedan jag aldrig begagnat någon pistorisk panna, och således icke vet, huru mycket bränvin dermed kan afverkas.
Detta har jag bort anmärka i afseende på den första frågan i Betänkandet: ”bör den för närvarande med”gifna bränvinsbrännings-rättigheten jern”väl hädanefter oförändrad fortfara; eller ”skall inskränkning, och till hvad belopp, "deruti göras, antingen genöm pannerym~ ”dens nedsättning, eller ock genom före”skrifter i afseende ä redskapens beskaffen"het?”
Jag har trott att Utskotten i denna punkt handlat orätt, då de borttagit rättigheten att nyttja mera än en 90 kannors enkel panna, i synnerhet som Statens inkomst derigenombetydligen minskas, och hvilket icke med säkerhet kan ersättas af de pistoriska verken, hälst om man lägger så hög skatt på dem, att 86 Den 4 Junii f. m. det blir detsamma, sorn ett förbud.
I den andra frågan, som innehåller: "efter hvilken "grund bör i allmänhet bränvinsbrännings ”rättigheten bestämmas/’ är jag bland dem, som tillstyrkt hvad sedan med modificationer blifvit antagit, att husens värde icke bör få ingå i den beräkning, hvilken ligger till grund för panneryroden.
Rikets Ständers beslut år 1823 var ultryckeligen, att bränvinsbränningsrättigheten skulle grundas allenast på jorden och jordbruket, och Städerna icke få bränna för mer än sin jord, men icke för hus.
Emellertid har författningen blifvit så tillämpad, att utanför Städerna, nominatim utanför Stockholm, man anlagt stora praktfulla bränneri verk, och fått dem beräknade yid uppskattningen af den obetydliga ägorymd, som tillhör ett sådant Landtställe, Att detta icke är författningens mening eller ändamål, tror jag vara tydligt; ty om bränningen icke står i jemförelse lill jorden, utan till husens värde, skulle man kunna dränka hela staden i drank eller till och med i bränvin.
Att man utsatte husens beräkning till högst \ af jordens värde, dertill låg skälet deruti, att man icke ville öfverlemna åt Committerade, att bedömma eller säga, detta hus hör till jordbruket, och detta hör icke dit.
Således har afsigten dermed icke varit annan, än att rätta de missbruk, som tillkommit mot författningens anda och mening.
Jag tror icke, att liden ännu är inne att göra bränvinsbränningeu
Den 4 Junii-f. m. 87 till en fabrikation.
Jag har visserligen sett pompösa framställningar, både i tidningarne och annorstädes, huru Staten derigenom skulle få millioner i inkomster.
Detta är väl möjligt, om vi kunde införa cönsumtions-afgifter, bär likasom i Preussen och andra länder, der nationell suckar öfver dessa taxor; men jag fruktar, att det vöre att återföra oss till samma punkt, som under Gustaf lil, då lönnkrogar och smygbrännerier befordrades af för fattninga rhe.
Jag bar derföre sökt motarbeta alla sådane åtgärder och taxeringsgrunder, som kunde förstöra möjligheten för jordbrukaren att begagna bränningen, såsom en husbehofsinrättning och att deremot införa bränvins-fabricatiom Utskotten säga i tredje punkten; '"får *'bränvinsbrännings rättigheten på annor ■'man öfver lät as j och hvad bör föröfrigt ”iakttagas vid denna rättighets utöfning.” Utskotten hafva här tillstyrkt enahanda transporlrättighets fortfarande, sorn efter 1824 års Författning, hvilken i 7 §. innehåller, att den jordegare, som icke ville bränna för sin egendom, vore berättigad öfverlåta tillverkningen till någon annan, som sutte på hans egor.
Jag skulle tillstyrka, att denna frihet borttogs.
Om man ifrar för bränvinsbränningens minskning, medför det icke någon nytta för landet, att gifva sådane tillåtelser, hvarigenom ändamålet skall förfelas, åtminstone i afseende på husbehofsprincipen, ty då bränner possessionaten vid ena cgendo - 88 Den 4 Junii f. rn. men så mycket, som han behöfver för Ladugårdarne vid tvenne, och arrenderar bort rättigheten för den andra egendomen till den, som blott innehar husen och bränner till försäljning.
Jag skulle derföre tro, att den hemmansegare, som ej sjelf vill begagna sin rättighet, icke må få öfverlåta den till någon annan än den, hvilken arrenderar af honom så mycket jord, att uppskattningsvärdet deraf svarar emot den tillåtna pannerymden; äfvensom alt den mening bör uttryckas, att en sådan arrendator icke får nyttja mer än en enkel panna på högst 90 kannor.
Emellertid, då Utskotten medgifvit transport-rätt för Landtmän, står detta i strid emot Utskottens sednare stadgande, att sammanslåendet af bränningsrättigheten för egare af Stadsjord icke får sträcka sig längre än till högst en 5o kannors enkel panna, såsom tillräckligt motsvarande föreningens tillbörliga syftemål, nemligen delegarnes verkliga husbehof.
Huru författaren af Utskottens Betänkande kan påstå, att detta svarar emot syftemålet, kan jag icke förstå; ty om en stad, sådan som Gefle, vill slå sig tillsammans om en 5o kannors panna, så är hvarken dranken deraf tillräcklig för Ladugården, eller tillverkningen för Stadens behof af bränvin.
Städerne tillåtas, att ingå i någon förening, måtte det rätta vara, att de få begagna en sådan enkel panna, som svarar emot deras jords värde.
"Vid 4 och 5 punkterne har jag ingen Den 4 Juni i f. m. 89 anmärkning att göra; men vid 6:te frågan: ”efter hvilken grund bör skatten utgöras ”för bränvinsbränningen,” får jag först göra den anmärkning, att genom sammanträde af Beviilnings- och Ekonomi-Utskotten i förhand blifvit lagd en grund, hvaraf villervalla uppkommer vid tillämpningen.
Det stadgades först, att Skattens beräknande efter hemmantalet skulle upphöra, och afgiften i stället påläggas tillverkningen.
Jag skulle icke hafva någonting deremot, om icke afgiften uppgick till det betydliga beloppet af 45,ooo R:dr, efter summan af Ileminansvärdet circa 27^ millioner.
När man nu borttager denna beräkningsgrund, torde det icke blifva så lätt att indela hela denna summa på de i gång varande pannorna.
Det bar dessutom en annan olägenhet med sig» nemligen den, att om Kongl. Majit fann sig föranlåten att för någon tid förbjuda bränvinsbränningen, gick SLaten helt och hållet förlustig dessa 45,000 R:dr, hvilket vore så mycket kännbarare, som ett sådant förbud icke lärer komma i fråga utan både krig och missväxt.
Skulle denna förändring bifallas, kan jag icke underlåta att anmärka mycket emot sjelfva tariffen.
Utskotten hafva bibehållit 1823 års tariff för de enkla pannorna, men gjort en ny för de pistoriska.
Dessa stå icke i sammanhang eller paralléle med hvarannan, af den orsak, att 1823 års tariff på de små pannorna är så låg, att man för de pistoriska fått lof att gå ut från en 9° Den 4 Junii f. m. helt annan synpunct.
Om således Ridderskapet och Adeln skulle förena sig om borttagandet af Bränvins-Bevillningen för Hemmansvärdet, mäste jag förena mig i Friherre
Sprengtporten förslag angående förnyad tariff för de enkla pannorna, och jag anhåller, att denna fråga måtte öfyerlemnas till BevillningsUtskottet, för att, i enlighet med 70 §.
Regeringsformen, uppgöra ett förslag, hvari böra inräknas de 4^,000 R:dr, som bortgå, om Rikets Ständer besluta, att jorden icke skall betala, utan tillverkningen.
För öfrigt är jag ense med Utskotten i det yttrande, att det är redskapen, som mäste taxeras, och icke tillverkningsqvantiteten, emedan det ännu icke kunnat uppgöras något förslag, som gifver en säker controll på uppbörden i Landet.
Jag är äfven roed Utskotten ense, att consumtions-afgiften bör okas, men icke med påläggande af 8 sk. på hvarje kanna, som å Krog försäljes, ty jag tror att detta, om det också kan medföra någon verkan i Stockholm, på landet blott skall föranleda lönnkrogars uppkomst, samt att inga privilegierade Krogar anmälas till beskattning.
Likyäl bör beskattningen betydligt ökas mot hvad den nu är, emedan man finner mångfaldiga Krogar, som betala en högst obetydlig Bevillning.
I en mängd Memorial har man vidlyftigt utbredt sig öfver, huru fylleriet skall hämmas.
Utskotten hafva sagt, att det bör ske genom moraliska medel.
Jag vill icke disputera detta, men jag tror Den 4 Junii f, m. 9* icke, att dessa medel skola uppfylla ändamålet, derest man icke yidtager alfvarliga lagar mot fylleribrott, och alfvarligt handhafver dem, Sådant förenar sig likväl icke med Utskottens förslag, att heit och hållet förflytta ransakningen i dessa mål från Konungens Befallningshafvande till Häradsrätt.
Jag känner väl, att. jag här skall mötas med det svar, att detta är enligt med juridiska principer; men jag kanner mig icke böjd att erkänna andra principer, än dem, som äro enliga med ändamålet.
Då Rikets Ständer, om jag rätt minnes, år 1809 begärde, att dessa mål skulle flyttas från Häradsrätterne till Konungens Befallningshafvande, liärflöt sådant från den erfarenhet, att dessa mål vid Häradsrätter ne icke behandlades med den kraft och skyndsamhet, som fordrades för att utrota det onda.
Erfarenheten bär sedan visat, att oaktadt tilltagande folkmängd och håg att supa, har likväl fylleriet på allmänna landsvägarne icke blifvit värre utan snarare bättre, än före denna tid.
Således, om man måste medge att folkmängd, bränvinsbränning och håg för fylleri, är i tilltagande, måtte den förändring i rättegångssättet vara nyttig, som då gjordes.
Om Häradsrätterna voro permanenta, skulle jag icke hafva något emot förslaget, men nu anser jag, att om Ransakningarne der skola förrättas, blifver sådant ett privilegium exclusivum, att ostraffadt få supa sig full, ty det skulle icke blifva svårt att supa ett ä 9* Den 4 Junii f. m. två år ostraffadt för den, som vid första Tinget uteblef och pliktade 16 sk., vid det andra Tinget 3 R:dr 16 sk., samt först vid tredje Tinget blottställde sig för hemtning, och kanske tog sitt sista rus vid Tingsstället, der lian fälldes.
Jag tror detta vara det farligaste och mest skadliga i Utskottens Betänkande.
Slutligen får jag anhålla om återremiss, samt att dessa anmärkningar dervid må få åtfölja.
Det är icke utan förlägenhet jag uppträder såsom Talare i ett så utnött ämne, sorn det ifrågavarande; men jag bör deraf icke afskräckas från att yttra mine tankar i en sak af denna stora vigt för Samhället; och jag vågar derföre utbedja mig Ridderskapets och Adelns benägna uppmärksamhet på hvad jag nu går att anföra.
Hvarefter Herr Ribbing uppläste föl
Man är öfverens om den omåtteliga bränvinsförtäringens förderflighet, så väl i moraliskt afseende, såsom alstrande osedlighet och brott, som i physiskt, i det den, såsom all öfverretning, försvagar.
Dryckenskapslastens förderfliga inflytelse inom familjekretsen, Fabriken och hvarje annan näring, är äfven i ekonomiskt afseende erkänd.
Man önskar således minska bränvinseonsumtionen. jande Den 4 Junii f. ni. 9^ Alla lofliga medel böra dertill användas.
Ett bland de första, såsom allmänt verkande och talande till egennyttan, är bränvinets fördyrande.
Detta vinnes genom hög skatt på tillverkningen.
Lyckas det tillvägabringa en sådan, kan man beräkna att consuintionen blir minskad, och en mindre quantitet bränvin behöflig.
Det är gifvet, att större brännerier drifvas med mera fördel, än små, emedan man erhåller mera bränvin efter lika tillsättning af råämne, behöfver mindre ved, sysslosätter mindre folk, får en bättre och från orenlighet och ärg mera fri vara, än då man begagnar mindre, för skurning och renhållning trångare och oåtkommeligare, redskap.
Det är vidare gifvet, att frestelsen till dryckenskap, sorn åtföljer handteringen, och för hvilken i sednare tider vid de mindre brännerierna mången äfven husmoder fallit ett offer, så att tyvärr fylleriet bland qvinnokönet på landet nu mera icke är sällsamt, skall, genom dessa många och små inrättningar, utöfva ett mägtigare och allmännare inflytande, än om brännerierne voro färre och större.
Af allt detta följer, att man ej kan gilla Utskottens förslag, som endast synes gå ut på att., genom de större brännerier - 94 Den 4 Junii f. m. nes minskning och borttagande, gifva luft åt de mindre i jemförelse till de förre allt för lågt beskattade, .och hvilka smärre således med mera fördel hädanefter skola drifvas, och mera allmänt, på sätt redan är nämndt, åstadkomma skada* Under sådane åsigter föreslås i att man uträknar, hvad hvarje
Län i medeltal under de fem sist förflutna åren utgjort i skatt för bränvinspannor, som begagnats, hvilket blir grunden Länen emellan för deras framtida bränvinsbränningsrättighet; att afgiften höjes i den molin man anser bränvinspriset vara för lågt; att, i afseende på förberörde minskade consumtion, brännerierna så inskränkas, att medgifna tillverkningen nedsättes för Länet t. e. till ^:ten eller ^idelen emot förr; att denna tillverkningsrätt fördelas inom Länet till hvarje Socken, i mohn efter Hemmanens inom Församlingen uppskattningsvärde; att Sedermera hvarje Socken för sig eller gemensamt med flere äger att utarrendera till den högstbjudande sin bränvinsbränningsrättighet, fördelad i större eller mindre delar, dock så att ingen äger nyttja mindre panna än t. ex. 60, och ej. större än 90 kannors panna af enkel beskaffenhet.
Den, som begagnar konstbrännerier, får nöja sig med ett afpassadt mindre kannetal.
— Det Den 4 Junii f. m. 95 blir hvarje hemmans åliggande att ansvara för den skatt, som åtföljer den bränvinsbränningsrätt, som å detsamma belöper.
De summor, som för branvins-arrendena inflyta, fördelas emellan hemmans-innehafvarne i mohn efter uppskattningsvärdet.
För oloflig bränvinsbränning pliktas som ■Vanligt.
För utgifvande af böter för inhyseshjon
Och torpare, som beträdas med oloflig bränvinsbränning, skulle, vid bristande tillgång, hemmans-innehafvaren ansvara.
Befanns, att han sådan oloflig bränvinsbränning afvetat, utan att den genast angifva, skulle lian derjemte plikta 10 års inkomst af sin utarrenderade bräiivinsbränningsrättighet.
Lika böter skulle drabba honom utöfver de redan i lag bestämde, om han sjelf beträdes med oloflig bränvinsbränning.
Tiden för arrendena finge Iärhpas efter den, som Kongl, Majit i nåder bestämde, att Författningen rörande bränvinsbränningen komme att blifva oförändrad.
Till detta förslag hörer, att tullen å alla inkommande spiritueusa Vahror skulle, vara hög, eller införande och begagnande deraf rent af förbudet.
Att, genom antagande af det förslag, som nu framställts, bränvinsbränningsrättigbeten skulle gifva hvarje hemmans-inneliaf - 9g
Den 4 Junii f. ra. vare en gifvet större inkomst och vinst, än han nu i allmänhet har, är lika så säkert, som att större och bättre skötte brännerier löna sig framför de mindre.