Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har således, enligt min tanka, ägt den 6törsta anledning att anmärka StatsRådets bristande agtning för Svenska Folkets rätt vid behandlandet af ifrågavarande mål.
ConstitutionsUtskottet säger sig hafva erkändt och följdt hufvudprincipen i Svenska StatsFörfattningen, att Konungen bör upplysas af ansvarige Rådgifvare, samt både Konung och Nationen cm dem.
Nu öfverlämnar jag till Höglofl.
Ridderskapet och Adelns bepröfvande, hvad slags upplysning cm de ansvarige Rådgifvarenas förhållande Utskottet velat meddela, då till exempel, Utskottet i sammanhang med rådslagen öfver Giftermålsdispence för personer sorn brutit mot 6:ta Budordet, behandlar rådslagen om dispence i Grundlagens uttxyckeliga föreskrift om de 4 StatsSecrete rarena* - Den 10 fulii e, nt. rarnes och JustHiaeCancellerens tillvaro.
Utskottet har sålunda i anledning af min gjorda anmärkning öfver de en längre tid varande vacante StatsSecreterarebestäliningar , bestämdt förklarat, att ingen anmärkning kunnat eller bordt göras häremot.
Jag hade likväl i mitt Memorial sökt fästa Utskottets uppmärksamhet på vigten för Ständerna att veta huruvida StatsRådet påyrkat ett mera grundlagsenligt förhållande i denna del, eller om StatsRådsProtocollen endast bevittna en kall liknöjdhet, en ansvarsfull tystlåtenhet vid tillfällen af* för vår fria samhällsordnings bestånd, så magtpåliggande åtgärder.
TryckfrihetsLagens tolkning, har varit föremål för en anmärkning; men oagtadt jag med afsigt gifvit ConstitutionsUtskottet anledning, att i vidsträckt omfattning behandla detta ämne har likväl
Utskottet endast fästadt afseende på indragningen af 3:ne periodiska 6krifter, men förbigått den mycket vigtigare frågan om sjelfva Lagens egenmägtiga förändring uti r §. 4 mom.
ConstitutionsUtskottet har icke eller funnit giltig anledning tilhanmärkning uti det af m'g oppgifne förhållande, att åtkomst till försvarsverket rörande handlingar vore förvägrad uti KrigsCollegium, Förvaltningen af Sjöärenderna, Cancellier och Contoir, samt GeoeralAdjutantExpeditionerna; då Utskottet tror, att Bil. till Ridd. o. Adt Pr. VI.
Band. i*> 326 T)en 10 fulu 9. m. anmärkningen är tillräckligt både utredd och vederlagd, genom blotta framställningen af beslutet och motiven.
TryckfrihetsLagen säger likväl uttryckeligen uti dess 2 §. 4 mom. att alla handlingar, utan åtskillnad på målens beskaffenhet af Civila eller Militaira, böra vara att tillgå, uti Collegier, Förvaltningar, jemte andra publika verk, och stadgar samma Lag-§ ytterligare: att som det blifver för vidlyftigt att alla förekommande ämnen, mål och ärender med noggran het utsätta, Jkall det Jld hvar och en fritt, att i tryck allmänt kunnigt göra, allt hvad forn i denna Lag icke finner uttryckeligen jör. budit.
Då nu i Tryckfrihetsförordningen ingenstädes finnes stadgadt något förbud mot allmängörandet af Militaira handlingar, med undantag af de Protocoll, som inför Konungen hållas i Commandomål, synes det mig, som skulle ConstitutionsUtskottet hafva grundat sitt afgifne utlåtande på kännedomen af föreskrifterne för de hemliga handlingar inom Krigsdepartementet och alla ChefsExpeditioner, hvartill de för redliga Svenskar så förhatliga conduitelistor höra.
Högst anmärkningsvärd förefaller mig den upplysning
ConstitutionsUtskottet lämnat ur Rådsprotocollerne öfver Krigsärenderna för den 20 Mars 1821, att Föredraganden och StatsRådet afstyrkt den då projecterade förhöjning i längdmåttet för Recruter vid Indelta Cavalleriet; men deremot tillstyrkt att denna åtgärd matte vidtagas såsom följd af en Kongl. Maj:ts Nådiga önskan.
Det kan ej undfalla någon, Den 10 jul ii e, m. hvad ConstitutionsUtskottet ej synes vilja medgifva, huru oförenligt med andan af den fria StatsFörfattningen, huru verkligt grundlagsstridig det är att Kongl. Maj:ts Nådiga Påbud i form af enskilta önskningar, af ansvarige Rådgifvare tillstyrkas, och af den lik» an,j svarige Föredraganden contrasigneras.
ConstitutionsUtskottet har äfven lemnat den, efter min tanke, mindre tillfredsställande underrättelse, att StatsSecreterare och Stats-.
Rådet den 8
Maj 1821 afstyrkt den åtgärd, hvarigenom Contractet med Extra Rotehållare rubbats, då den förstnämnde uraktlåtit att, med stöd af 38 §• i Regeringsformen, sin Embetspligt utöfva.
Den rådgifvareåtgärd som föranledde det så kallade Talaresällskapets upplösning, har ConstitutionsUtskottet godkändt, emedan serskilte omständigheter för ögonblicket påkallade den Executiva magtens åtgärd häremot; men det måste åligga ConstitutionsUtskottet att upplysa Ständerna om dessa särskilta omständigheters beskaffenhet, sorn kudde föranleda målets upptagande i Konungens Rådkammare, då det som rättsfråga borde af Domstol behandlas.
1 följe af anledning till anmärkning mot StatsRådetoch Föredraganden för dess åtgärd vid förbudet mot en privat Theaterinrättning i Hufvudstaden, det jag anser stridande mot 60 §. i Regeringsformen har Utskottet sålunda för - 228 Dtn 10 Julii e, m, klarat begreppet om monopolium, att detta icke förefinnes, så vida ingen vinst dermed är förknippad.
Denna definition har Utskottet tillämpat pi den Kongl. Theaterinrättningen, hvilken lärer underhållas med förlust; men jag frågar, om ej förekommandet af en ännu högre förlust, den Utskottet anser vara rättvist förebyggd pi enskildt mans bekostnad, bör kunna anses för en verklig vinst, och således afven i Utskottets mening godkännas som monopolium.
Jag bör inskränka mig vid hvad som nu blifvit anfört mot Utskottets Betänkande, öfvertygad derom, att de Herrar af Ridderakapet och Adeln, som äro Ledamöter af Statsutskottet, äro i tillfälle och icke underlåta, att redogöra för sistnämde Utskotts bearbetande af de ämnen, sorn gifvit anledning till anmärkningar mot Styrelsens organer.
Det återstär mig likväl att yttra en billig förundran öfver ConstitutionsUlskottets slutliga anförande, då Utskottet, efter att hafva godkänt vissa anmärkningar och tillstyrkt deras behandling efter 107 §. i Regeringsformen, ändock icke otydligt synes uppmana Ständerna att bevilja decharge för StatsRådet.
Ärligt måste jag bekänna att, om de af ConstitutionsUtskottet godkände anmärkningspunkter ensamt kunde bestämma opinionen för en Ministereförändring, så skulle jag tveka att dertill bidraga genom min röst; men olyckligtvis äga Svenska Folkets Representanter långt vigtigare och grundligare anledningar, att inför
Dm ia juli i e. m.
Thronen nedlägga underdåniga önskningar om förändrade styrelseprinciper, och då dessa •ynbarligen bero af individuella förhållanden, äfven om dessa förhållandens förändrar de skick.
I anledning af hvad jag sålunda anfört mot ConstitutionsUtskottets Betänkanden, an-' håller jag örn desammas återremitterande, åtföljde af dessa mina anmärkningar, på det
Utskottet må blifva i tillfälle att fullgöra hvad det så riktigt medgifver vara sitt åliggande, då Utskottet säger sig vara förpligtadt, att vid besvarandet af remisser i anmärkningsfrågor, framlägga alla dermed gemenskap ägande omständigheter, som Utskottet ensamt är i tillfälle att hemta upplysningar från sjelfva källan!
Först efter meddelandet af dessa fullständiga upplysningar är också efter min tanka FolksReprcsentanten i tillfälle att samvetsgrant rösta öfver de beslut, sorn med hänsigt till 107 §. komma att vidtagas.
Grefve Mörner t Carl Stellan:
Med en sann tillfredsställelse ser jag
Nationens ombud i dag under utöfning af en,' bland ett fritt Folk3 dyrbaraste rättigheter, nemligen den, att granska sin Styrelses förvaltning; och näst den att beskatta sig sjelf; SOQ Dm 10 Julii e. m. kan det icke för ett lagbundet samhälle gifvas en vigtigare förrättning, än då det skall yttra sig öfver de Rådgifvare* förhållande, som närmast intill Regenten, äro både Honom och Nationen ansvarige för de allmänna ärendernes gång.
Jag kan ej heldre vid detta tillfälle dölja en känsla af stolthet, att Sverige begynner med allvar utöfva denna rättighet just under en epoque, då uti de flesta Europeiska Länder på continenten nästan alla Cortstitutionella rättigheter blifva ett probleme, som man hälst med styrkans magt söker att upplösa; men om derjemte kan tilläggas att granskningen af Styrelsens åtgärder sker här med mera omständlighet än annorstädes, om det icke kan visas något land der alla detailler så noga 6kärskådas som hos oss, så tycker jag mig i allt detta finna flere anledningar, hvarföre vid denna rättighets utöfning måste förfaras med så mycket mera varsamhet, med så mycket större känsla af rättvisa, Fördomsfritt gör sig,,ConstitutionsUtskottet all justiee, att med den möjeligaste uppmärksamhet hafva följt granskningen åt, och som till Ständernas kännedom hemställt det, hvarvid Utskottet funnit någon betänklighet, men jag tror derjemte att någon skillnad gifves emellan Utskottets samt Ständernas åliggande, och att de sednare äga mera omfattande samt mera noggranna pligter att uppfylla.
Under den-' na åsigt utbeder jag mig nu så korrt, möjeligt ar, få yttra mig öfver de gjorda anmärkning», puncterna, Den Io Juli i e. m.
Hvad dm avgår sorn rörer indragningen af åtskilige
Dagblad, så vet jag väl huru till tidens anda hörer, att man af Tidningsskrifvare får tåla mycket, äfven innan någon bevisning föregådt, och att de utan synnerligt ansvar böra få Säga allt; men då nu fråganär här att yttra min enskillta öfvertygelse, måste jag bekänna, att jag är uppfödd med en för gammal vana af aktning för menniskors goda namn och rykte för allmänt och enskilt lugn, att ej sällan hafva ogillat de klander och de smädelser af Tidningsskrifvare, hvilka oftast synts förekomma mera af kitslighet och sträfvande efter märkbarhet, än nit att rätts och upplysa.
Kanske min ömtålighet j i detta fall af flere anses såsom ett fel, och mitt yttrande må hända gammalmodigt, men jag åstundar blott tala sanning, och jag skulle ej vid detta tillfälle göra det, om jag dolde huru som flere af de indragna Bladen ofta synts både för mig och många andra i Landsorterna, af sådan beskaffenhet; att man väntat deras indragning, innan tidningen derom inträffat} jag finner derföre att, då anledning icke saknats till indrag, ning, bör den icke blifva en grund till anmärkning af den art som nu skedt.
Hvad åter Ebersteinska testamentet angår, har jag med uppmärksamhet läst båda de afhandlingar, rsom angå detta ämne, och anser vederläggningen fullkomligen hafva besvarat anmärkningen.
Vid frågan om Gjutgodset, lärer egenteliga vigten hvila derpå att JustitieCan^leren bilf— 252 Den jo Julii e. m. vit anbefald, nedlägga ett redan börjadt åtal , men Utskottet tyckes hafva glömt, att det var genom ett missförstånd af Konungens Utslag, som JustitieCanzleren börjat sin åtgärd, och att denna Embetsman som är Konungens, samt det allmännas Ombud, icke har sig ålagt utföra andras talan, så vida ej Konungen det uttryckeligen befaller.
Om detta varit Konungens afsigt hade troligen Handlingarne i målet blifvit till JustitieCanzleren remitterade; nu då Utslaget blott innehöll det parten agde, att derest han trodde sig befogad sin talan i laglig ordning utföra mot KrigsCollegii beslut, var det ett missförstånd både af klaganden och af JustitieCanzleren att de ansågo denna åtalan böra blifva såsom för Embetsfel, när frågan var endast om ett Ersättningsanspråk hvaruti Kronan tillföll vinst genom KrigsCollegii åtgärd och med hvilket JustitieCanzleren sig ej hade att befatta.
Mig förekommer det således, som att StatsRådet i sitt tillstyrkande sökt, att på en gång bevaka den enskiltas rätt samt Kronans fördel.
I öfrigt förstår jag icke, huru som i följd af ifrågavarande ärender, andra än tidningar kunnat hämta anledning till den anmälan, som 107 §. i RegeringsForme* omtalar; denna §. handlar om de fal! då StatsRädets Ledamöter, uti deras rådJlag om allmänna mått och (leg icke iakttagit
Rikets fcmnfkuldiga nytta , men här har ej någon sådan Iråga förekommit, utan om enskilta personers rättigheter, och om Lagens tillämpning till dem- Oin häruti någon verkelig oriktighet är begången, så hade det varit till RiksRätt sorn pröfningcn bordt hänskjuta® 3 mea Den io lulli e. ml 235 igenom den form, som Utskottet nu gifvit
St anmärkningen , har man förvandlat till en opinionsfråga, hvad som egenteligen var en rättfråga , och finner jag således grundade skäl till dessa bägge sednare anmärkningars förkastande.
Den anmärkning som angår Uppbördstjensters tillsättande genom Konungens Constia tutorial är deremot såsom ett allmänt mått och steg af en större omfattning, och i sådant afseende kunde 107 §. snarare tillämpas; jag för min del tror dessutom, att uppbördsverket hädanefter sorn hitintills kunnat med lika säkerhet handhafvas om ej den nya regleringen inträffat, men icke kan jag finna att
Rikets sannskyldiga väl derigenom på något sätt lidit.
Rättigheten att tillsätta tjenster har af ålder tillhört Konungamagten och det är blott igenom ett, ifrån densamma lämnadt uppdrag som vissa Embetsverk tillkommit utnämningen af ifrågavarande uppbördstjenster, dock alltid med rättighet för Konungen, att vid inträffade klagomål, pröfva riktigheten af deras utnämnande.
Då nu den som har högsta inseendet åtagit sig att sjelf omedelbart göra utnämnandet, tyckes samhället derigenom fädt en ökad garanti , i stället att hafva lidit någon skada, i synnerhet som efter detta ingen får utnämnas till Uppbördstjenster, hvilken ej tagit Cameral eller Juridisk Examen vid Academierna för att derigenom kunna tillbakahålla oskickeliga samt okunnoga personer.
Att den närma»
Den io Julii e, m. re befattning
Konungen således åtagit sig med dessa tjensters tillsättande , vore stridig mot RegeringsFormen finner jag ej, men om så verkeligen vore, och vederbörandes uppmärksamhet ansetts uteblifvit, hade äfven i detta fall RiksRätt troligast varit rätta Formen, emedan frågan vöre om RegeringsFormens tillämpning af 28 och 47 §§■ Hvad de anmärkningar, som blifvit serskilt gjorde emot vissa Föredragande, angår skulle det ej blifva allt för vidlyftigt att söka närmare, än 60m nu skedt, utreda hvarje af dessa mål, men om det tillåtes mig, äfven i detta fall oförstäldt yttra min öfvertygelse, måste jag säga, att jag äfven i dessa anmärkningar, funnit dels sådane mål, om hvars beskaffenhet me< ningarne kunnat vara mycket delade, så att hvad Utskottet klandrat, kunde af andra gillas; dels sådane hvilka snarare bordt blifva föremål för en RiksRätts pröfning, än för det opinions yttrande, som 107 §. åsyftar,ty hårdt är för hvilken medborgare som hälst, att först anklagas och sedan dömmas utan något gifvit tillfälle att få förklara sina åtgärder.
Jag kan fördenskull i bägge dessa afseenden ej gilla Utskottets nu gjorda framställning.
Utom de förmälte anmälanderne har jag i Utskottets utlåtande funnit flere andra, hvilka utan att vara ämnade till föremål för någon Grundlagens tillämpning, likvist innefatta ett bejiåmdt klander af vissa Styrelsens åtgärder.
Huruvida dessa äro någon följd af enskilt» till Utskottet gifna anmärkningar mot StatsRåd eller Förer Den IQ Julii e. m. 235 föredragande är mig obekant; men äfven i detta fall vet jag icke hvad den Form vill säga under hvilken de blifvit bragte till Ständers kännedom.
Jag är öfvertygad att Utskottet gjordt detta i ali välmening , och för att visa den möjeligaste uppmärksamhet, men ehuru god afsigten än må vara, är dock svårt inse åtgärdens riktighet, ty jag finner ingen §. i Grundlagen sorn berättigat dertill, utan lärer Utskottets egenteliga åliggande vara att anmärka sådane förseelser hos Konungens Rådgifvare eller Föredragande, hvilka det anser kunna hänföras under 106 och 107 §. §, a£ RegeringsFormen.
För vår StatsFörfattnings framtida bestånd, har jag i förbigående trott mig böra göra denne anmärkning, och återkommer nu till det hufvudsakligaste, af hvad i närvarande fall synes böra tillgöras.
Frågan är, huruvida StatsRådet hvaraf en del nära 14 år, och de öfriga en kortare tid varit Konungens Rådgifvare nu skola på en gång enligt ConstitutionsUtskottets anmälan, blifva ett föremål för Riksens Ständers begäran hos Konungen att skilja dem från deras vigtiga Embeten.
Finnas icke bland dessa — män, hvilka genom sin långliga Embetsmanna erfarenhet och kännedom af Rikets angelägenheter otvifvelaktigt äro oumbärliga för ärendernas gång, och finnas der icke äfven andra lika förtjente af vår aktning, hvilka uppoffrat sina krafrer och sina bemödanden till Rikets försvar och dess vältrefnad „ skola dessa för/jente upplyste Embetsman inom vårt s"6
Den 10 fulii t. m.
Stind uppoffras blott derföre att de ägt nSgra få rötters pluralité emot sig, eller minne denna tillfällighet kan påtvinga hela Nationen den opinionen, att dessa Herrar böra förlora ett allmänt förtroende.
Visserligen kunna både StatsRådet och Föredragande likasom andra någon gång misstaga sig, ty fullkomlighet har e] fallit på någons lott, och ju högre man är uppsatt på ärans trappa, ju snarare samla sig ovänner, men icke har jag funnit hos Nationen anledningar till sådane missnöjen, hvarigenom de skulle önska sig StatsRådets hela upplösning.
Varsamhet i behandlingar är en nödvändighet för alla men synnerligast hos Riksens Ständer, hvars åtgärder i så många afseenden grundlägga Rikets kornmande öden.
Jag tillstyrker för den skull att detta mål, med yttersta uppmärksamhet för behandlas.
Då 107 §. bestämt säger att Riksens Ständer, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skrifteligen anmäla deras önskan, att han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den eller dem emot hvilken anmärkning blifvit gjord, har ju Grundlagen tydeligen utmärkt att det är endast vid stora utomordentliga fall, då Rikets väl sådant fordrar, som en dylik anmälan bör ske, men detta synes icke vara förhållandet nu och i sanning vöre mycket osäkert hvad vi skulle vinna genom en förändrad personal af Statsj Rådets Ledamöter.
J»g anser dessutom att Fäderneslandets väl just är det som kraftigast fordar att vi icke nu yttra en önskan, som vore mindre väl grundad och tom i co fram - Dtn 10 Julli r, litt 237 tid skulle kunna bereda vådelig» följder, ty efter min enskildta öfvertygelse är den anledning sorn kan hemtas af de gjorda antnärkningarne i det närmaste ingen, och om andra skulle dervid fästa mera vigt, lär dock ingen kunna säga att anledningen är stor eller af betydenhet; men i den stund då Riksens Ständer ej skulle draga i betänkande att för sådane mindre vigtiga fall begära det Konungens Ridgifvare och Föredragande mitte aflägsnas,lägges äfven grund till en beständig strid emellan partier, hvilka pi sätt som skedde ifria 1738 till 1772 skölt sönderslita det allmänna» under det dessa partier slitas om platserna; med en kraftfull
Regent bereder sådant ofelbart någon gång Constiutionens undergång, med en mindre dristig Rikets svaghet.
Skulle vi väl mina Herrar af en efterverld vilja ådraga oss en sådan förebråelse?
Nej! jag hoppas det man om oss skall säga, att 1823 irs Ständer kände sina rättigheter, och visete att begagna dem, men att de derjemte ägde moderation, och i stället för att bereda åtal, som kunde äga anseende af öfverdrift och partianda visade att de följde Constitutionens anda och mening, samt att de för vigtigare fall icke spara begagnandet af sin förmiga.
'Nto 5.'
Herr Hjerta t
Gujlaf:
Äfven jag önskar, att samtelige SfatsRå: 238 Den ro Julli e. m. det, icke måtte anmälas, enligt 107 §. för de icke allmänna mått och steg, utan mera enskilte fall rörande punkter, som ConstitutionsUtskottet anmärkt.
Äfven jag tror, att det icke vore enligt med Grundlagens anda eller bokstaf.
Men öfvertygad kan jag ej vara, att de förtjena eller icke förtjena detta behandlingssätt, i det outredda skick, hvari målet genom Utskottets ofullständiga Betänkande finnes.
Den öfverläggning, som i dag föregått, ar och blifver vigtig för Svenska Folket.
Mig synes att man dervid icke ännu erinrat 6ig, den noggranhet i undersökning, som Folket i dylika fall har rätt att af sine Representanter fordra.
Det tillhör Menniskan, att i en enskildt handling hafva rätt att tveka, när hon finner pligtens och försigtighetens bud obestämda eller stridande deremot; men FolkRepresentanten måste vara öfver all tvehogsenhet.
Gud och Lagen, vare hans valspråk!
Folkets väl hans ändamål!
Samvetet utgöre hans belöning!
För min del anser jag den handling, som af Riksens Ständers ConstitutionsUtskott nu blifvit förelagd, icke så utreda ämnena, att jag med godt samvete, kan rösta öfver dess antagande eller förkastande.
Jag vill ej fästa mig vid, att Utskottet origtigt användt 106 och 107 §.
§,1 flera fall.
Jag vill ej nedlåta mig, att tro, det sådant kunnat ske med afsigt.
Jag vill icke en gång, Den io Julii e, nt. som Ledamot af Riksens Ständers Statsutskott, der jag åtminstone bjudet till att göra min pligt beifra den försumlighet i undersökning, som jag finner vid alla de af detta Utskott anmärkte administrationsfel, eller den lättsinnighet hvarmed ConstitutionsUtskottet medgifver, att, dessa anmärkningar grunda sig på en sträng tolkning af bokstafven; men likväl då denna bokstaf ej kan vara någon annan än Grundlagens, icke anser den så helig, som 83 §.
Regeringsformen det ovilkorligen bjuder och som således gör det, om icke till Standernes, dock till ett beredande Utskotts ovägerlig! pligt.
Jag vill bjuda till, att med ettord, glömma allt hvad jag tror vara rätt, för att kunna glömma allt, som härvid synes mig vara orätt j men jag kan ej glömma min skyldighet, att veta, hvaröfver jag skall besluta.
Och huru veta det, då ingen akt af Utskottet så åberopas, att man kan skåda den i sammanhang; intet förhållande så utvecklas, att man kan reda det; få punkter så tydligt för Ständerna framläggas, att orsak och verkning rätt kunna bedömas.
Boijes yttrande i förmiddags bevisar bäst felagtigheten i Betänkandet.
Är det väl möjligt, att då jag, som Folkets ombud, skall rösta öfver en af detta Folks vigtigaste allmänna angelägenheter, jag skall behöfva tveka, om jag bör tro, Rikets Stan-s ders Utskotts uppgifter eller Friherre Boijes, 24° Den 10 Julii e. nt. sorn endast kan hafva att tillgå en del af dd handlingar, sorn fullständigt vittna i saken och dock tyckes fullständigare utredt den, än Utskottet.
Är det väl möjligt, att jag skall fria eller fälla Friherre Ehrenborg, då jag ej •vet en enda Författnings datum , angående den sak, hvarföre han skall anmälas till entledigande, eller finnér uttryckt, hvad jag fruktar är orsaken till allt, nemligen att styliseringen i ExpeditionsUtskottets Förslag till underdånig skrifvelse nästlidne Riksdag, angående skattläggningen å Husbehofsqvarnar, gifver anledningen till hela misstaget, genom användandet af orden: föreda en Författning, i stället för: bejluta denna lefkattnings upphörande: en händelse som bör låra Sveriges Representanter vigten af att uppfylla sina pligter; synnerligen de, sora f& det förtroende, att i Utskotten bereda målen och uppsätta Expeditionerne, samt synnerligast de män af detta Stånd, som af Lagen satta till första Ledamöter i Utskotten, böra erinra sig de pligter, dem åligga och att endast genom dessas uppfyllande, vinna den ära, som Ädlingen ifrigastbör eftersträfva, emedan detta eftersträfvande allena förlikar honom med mindre framsatta, men kanske mera duglige medborgare.
Med ett ord: jag förklarar, att jag, i det skick detta Betänkande nu finnes icke kan rö* •ta öfver hvarken dess antagande eller förkastande, att jsg nekar att deröfver rösta; att jag fordrar det
Utskottet åtminstone bättre utreder 2!dra
Den 10 Julii é. m, 2:dra och 3:dje puncterna, äfvensom den äfven med N:o 2 teknade anmärkniogspuncten mot Friherre Ehrenborg, och anhåller derföre om proposition på åtterremiss af Betänkandet.
Grefve Posse, Claes Fredrk: