Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, att, enl. honom meddelad underrättelse, afläckningen komme att ske kl. 12 på dagen, hvadan Hr Gr. o. Landtm, finge anmoda dem af Ståndets ledamöter, som önskade deltaga i processionen, att i morgon kl. 11 f. m. infinna sig i Riddarh. -salen, för att derifrån, jemte de öfrige Ståndens Talmän och ledamöter, begifva sig till afläcknings-platsen.
Härefter förekom 5:te §:n af förevar:de förordn.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, upläst BorgareSt:s i afseende på denna § fattade beslut, anförde Gr. Sparre, Erik:
BorgareShs beslut afser hufvudsakligen, att om, jemte dagboken, en serskild kassabok, såsom en del af dagboken, föres, hvaruti antecknas alla inkasseringar och utbetalningar, som af köpmannen verkställas, det icke för honom må blifva nödvändigt, alt jemväl i dagboken införa de belopp, som i kassaboken inkommit, ulan att kassaboken måtte anses såsom en del af dagboken.
Det säges visserligen i 5:te §:n, att serskilda dagböcker öfver serskilda slag af förekomna affärer för dagen må hållas, men möjligtvis kunde BorgareSl:s förslag så lydas, att man afsåg blott en serskild branche af affärer, så att, om en köpman jemte sin handelsrörelse jemväl dref bruksrörelse, det skulle för honom vara nödvändigt ali 252 Den 3 November f. m. föra en serskild bok öfver handelsrörelsen och en öfver bruksrörelsen, och således icke hvad BorgareSt. afsell, nemi., att om de kontanta penninge-utgifterne eller inkomslerne i kassaboken införas, man må hafva ansetts upfvllt hvad som man i afseende på dagboken är förbunden lill.
Jag liar således ingenting i sak att anmärka emot BorgareSl:s beslut, men i afseende på de ordalag, som BorgareSt. begagnat, synas de mig mindre lämpliga.
Då det är meningen, alt det alltid skall vara en dagbok, hvilken del må vara tillåtet alt dela i serskilda afdelningar, är det icke lämpligt att säga, att den skall föras i serskilda böcker,utan endast all serskilda afdelnir af en och samma bok må tillåtas.
Jag får alltså vördsamt hemställa, att H. o. Ad. behagade fatta eli beslut, som vore fullkomligt lika med BorgareSt:s, men i afseende pä mdalagen bättre redigeradt, och alt §:n finge följande lydelse: ”Ar rörelsens omfång eller beskaffenhet sådan, att anteckningarne i dagboken icke lämpligen kunna i en följd ske, må dagboken föras i serskilda afdelningar med afseende å göromälens och affärernas art.”
Efter försl till bifall å förevaride § framställd propos., som besvarades med starka
Nej, jemte några Ja, biföll R. o. Ad., alt denna § skulle, i öfverensstämmelse med Gr.
Sparres förslag, erhålla följande lydelse: ”Ar rörelsens omfång eller beskaffenhet sådan, att anteckningarne i dagboken icke lämpligen kunna i en följd ske, må dagboken föras i serskilda afdelningar med afseende å göromälens och affärernas art.” § 6- Sedan Hr Gr. o. Landtm, upläst BorgareStis i afseende på denna § fattade beslut, yttrade Gr. Sparre, Erik:
Med de tillagda orden ”aftryck eller” har BorgareSt. afsett kopieringen af handelsbref, hvilken, såsom R. o. Ad. har sig bekant, tillgår på så sätt, alt köpmannen aftrycker den bok, i hvilken han har brefven afskrifna.
Afven denna method att laga kopior må vara i lag medgifven.
Jag vill likväl hemställa huruvida icke en afskrift, vare sig jag erhåller den genom att bålla handen på papperet eller jag tager den genom ett aftryck från bref-boken, i alla fall kan kallas och bedömas såsom en afskrift.
I Tysklands lag heter det abschrift och uti Frankrikes copie, och jag har icke hört att någon tvekan upstått derom, alt ju dessa ord innefatta sådana afskrifter, som äro tagna genom kopieringsmachin.
Ehuru jag således tror att tillägget är öfverflödigt eller åtminstone icke nödvändigt, vill jag dock icke precist motsätta mig detsamma.
I afseende på den sednare delen af §:n eller att ”bref, som i handelsärenden ankomma, skola, likaledes ordnade efter deras datum, noggrannt bevaras”, har uti BorgareSt den anmärk, blifvit framställd, alt en dylik föreskrift skulle innefatta ett förbud emot det, som inom handelsverlden är temmeligen allmänt, alt nemi. brefven ordnas efter litt. eller det fack, som de tillhöra. R. o. Ad.
Den 3 November f. m. 253 behagade finna alt dessa ord ”ordnade efter deras dalum” alldeles icke utesluta möjligheten ali ordna dem efter litt. eller facket; likväl höra de i hvarje serskildt litt. eller fack befintlige brefven vara ordnade i tidsföljd, emedan sådant bidrager lill lättnad vid npsökande af dessa bref.
Har en köpman således ordnat sina bref efter litt. och fack, kan det naturligtvis icke skada, eller ens vara stridande emot detta lagbud, blott blefven äro ordnade i tidsföljd, så alt icke brefven af Dec. ligga bland dera af Januari månad.
Jag hemställer således till R. o. Ad. om icke del af BoigareSt. beslutade tillägg år helt och'hållet öfverflödigt.
Jag instämmer så mycket mer med den siste värde talaren, som lili BorgareSt:s beslut i sjelfva verket insmugit sig en oegentlighel, ty aftryck betyder egentligen del som genom stentryck blifvit afdraget.
Man kan således säga alt man aflrycker så och så mångå ex. af en kopparplåt, på hvilken någonting blifvit graveradt, men icke all man tagit så eller så mänga aftryck af ett bref, utan att man fnyst sätter det med boktryckeristilar eller graverar det på sten.
BorgareSt
:s beslut år således icke språk-rigtigt och dessulora onödigt, och ordet afskrift är allt livad som behöfves.
I afseende på orden ”likaledes ordnade efter deras data,” instämmer jag äfven uti den af Gr.
Sparre uttalade åsigt, ty det är ju alldeles gifvet, att om man vill ordna sina bref i särskilda grupper för affärerna a och b, sådant likväl icke förhindrar att brefven uti de serskilda grupperna ordnas efter deras data.
På grund af hvad således haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om bifall till Utsk:s förslag.
Hvad sednare morn. beträffar, instämmer jag med Gr:ne Sparre och Lagerbjelke.
Vidkommande åter det första morn., tror jag det vara både riktigt och nyttigt, alt mellan de af Utsk. begagnade orden ”noggranna afskrifter” införa det af BorgareSt. beslutade tillägget ”aftryck eller”.
Det kan visserligen hända, såsom Gr.
Lagerbjelke sagt, att man med aftryck egentligen menar aftryck af boktryckeri-stilar, koppar eller stentryck o. s. v. Men när frågan rörer bref, är det otvifvelaktigt, att aftryck, verkställda genom en serskild inrättad brefpress, också äro aftryck.
Således synes det mig riktigt att begagna ett ord, som betecknar den nya saken, det nya begreppej.
När man vet till hvilken grad juristerne anse sig bundne af ordalagen, så är det fruktansvärdt, att om ordet ej inflyter i morn., skola tvister upstå.
Om de hänskjntas till domaren, torde han icke anse ett aftryck gälla lika meden afskrift.
Då jag icke kan inse hvarföre man skall blottställa vederbör:de affärsmän för det trassel, som möjligen upkommer derigenom, att man icke antager BorgareSt:s beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. malte, i afseende på l:sta room:t, godkänna det af BorgareSt. beslutade tillägg, men bifalla Utsk:s förslag till det sednare mom.
Om en person skulle företaga sig att skrifva ett bref till en annan, samt han behöfde 2:ne exemplar af det - 254 Den 3 November f. m. samina, och han genast skrifver det första exemplaret med bläck, på hvilket lian sedermera lägger ett annat papper, hvarigenom således det första förvandlas till 2:ne, så hemställer jag om icke båda dessa exemplar snarare kunna inbegripas under det af Utsk. framställda ordet afskrift, än att kalla det aftryck.
Alt vidare ingå i en närmare detaljerad framställning af den linguistiska betydelsen utaf ordet aftryck torde vara onödigt, äfvensom jag tror mig hafva visat, alt allt hvad behöfs, redan finnes uttryckt uti ordet afskrift.
Efter serskildt å första mom:t framställde, med blandade Ja och Nej besvarade proposir först till bifall utan förändring oell sedan till bifall med den af BorgareSt. beslutade förändring, blef den förnyade proposm till bifall å samma mom. ulan förändring besvarad roed starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Ja öfvervägande; och blef sedermera äfven 2:dra mom:t af R. o. Ad. bifallet. § 7- Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att denna § blifvit af BorgareSt. återremitterad.
Ifall< någon af B. o. Adis ledamöter har sig bekanta de skäl, på hvilka BorgareSt. återremitterat denna §, anhåller jag, att de måtte för R. o. Ad. varda upgifne.
Det är nemi. sannolikt, att bemälde Stånd, som har en så nära erfarenhet just af de ämnen, rör:de hvilka stadganden i denna § förekomma, också har lemnat ganska värderika uplysningar.
Då man genom ett bifall till §:o, sådan den nu lyder, skulle göra BorgareSt:s återremiss fruktlös, tror jag att det vore särdeles tjenlig) att veta, huruvida man icke, genom ett sådant bifall, uteslöte möjligheten af en behöflig förbättring.
Jag hoppas fördenskull alt de ifrågavande uplysningarne måtte lemnäs, och afslår derföre f. n. från ordet.
Sparre, Erik: Enl. de uplysningar, jag erhållit om diskussionen i BorgareSt. rör:de denna §, angingo de anmärknrr, som der framställdes, egentligen tvenne föremål, nemi. för det första ordet ”lösören”, som förekommer å andra raden af §:n.
Första delen af §:n lyder sålunda: ”Inventarii-bok skall uprättas vid den tidpunkt, köpman sin rörelse öpnar, och uptaga noggrann uppgift på allt hvad han eger i fastighet, lösören och varulager, med derå påförd! värde, på fordringar och gäld, och på beloppet af hans kontanta penningar.”
Man anmärkte nu, att ett stadgande, det köpmannen skulle i sin inventarii-bok uptaga noggrann upgift på honom tillhöriga lösören, skulle kunna misstydas derhän, att honom ålades uptaga alla de serskilda persedlar, som funnes i hans bo; för min del kan jag likväl icke förmoda, alt en domare skulle så upfatla denna föreskrift.
Vi veta alla, alt vid försäkringar mot brandskada,uptages icke hvarje serskild till lösöreboet hörande persedel.
Annu mindre lärer sådant komma alt fordras i detta fall.
Om köpmannen, vid uptagandet af sina mobilier, vill dela dem i serskilda delar, så står sådant honom fritt och strider icke mot §:ns Den 3 November f. m. 255 mening; men alt denna skulle kunna tydas så, alt han ovilkorligen vöre förpligtad, alt serskildt uplaga hvarje lösöre-persedel
Iian eger, kan jag åtminstone icke föreställa mig.
Jag skulle visserligen kunna redogöra för de utländska lagstiftningarne i delta hänseende, derest jag icke fruktade att trötta R. o. Ad. med upläsandel deraf.
Likväl må del vara mig tillåtet att nämna, det så väl de serskildta Tyska Slalernes, sorn Nederländska och Fransyska lagstiftningar, äfvensom det förslag, hvilket upgjordes till en gemensam handelslag för Tyskland, innehålla, att inventarii-boken skall innehålla upgift på all köpmannens lösa egendom: ”alle seine vermögens-stiicke” säger
Ty sken; ”ses effets mohiliers et immobiliers” säger Fransmannen.
Jag anser således den betänklighet, sorn under diskussionen i BorgareSt. blifvit yttrad mot ordet ”lösören”, icke förijena af seende.
Sednare delen af §:n innehåller: ”Inom de sex förslå månaderna hvarje år skal! ock en balans-räkning upgöras, utvisande de tillgångar, köpmannen då eger, och de gäldbelopp, för hvilka han dä, på en eller annan grund, häftar.”
Häremot framställdes äfven åtskilliga anmärkmr, såsom t. ex. dels, all det icke vore tillräckligt tydligt, hvad som menades med ”de sex första månaderne hvarje år”, emedan, då vid bruk och större landtegendomar böckerna af slutas den ] Nov., det icke vore sagdt om de sex första måna derna skulle räknas derifråa eller ifrån det vanliga kalender-årets början; samt dels att ordalagen: ”utvisande de tillgångar, köpmannen då eger, och de gäldbelopp, för hvilka han då, på en eller annan grund, häftar”, skulle kunna tydas derhän, att ordet då afsåge den tid, du bokslutet uprättades, och icke den tid, för hvilken det upråltades.
För min del finner jag likväl icke eller någon af dessa anmärkmr förtjena synnerligt afseende.
Hvad först och främst beträffar orden: ”de sex första månaderna hvarje år”, så förefaller det mig tydligt, alt de skola räknas från den tid, då räkenskaperna böra vara afslutade.
Men om man också skulle anse meningen vara de sex första månaderna af året, så blir följden deraf icke någon annan, än att en utsträckning af tiden, i de fall då böckerne afslutats den 1 Nov., kommer att ega rum från den 1 Maj till den 1 Juli, och en tid af 6 å 8 månader för uprätlande af ett bokslut, der räkenskaperna icke äro alltför vidlyflige, torde i sjelfva verket icke vara mer än hvad som erfordras.
Hvad ordet ”rfå” beträffar, anser jag äfven uppenbart, att det bör hänföras till den tid, för hvilken bokslutet verkställes, och att det omöjligen kan afse det ögonblick, då detta bokslut göres.
Ett bokslut är nemi. icke ett ögonblicks verk, utan dess uprältande fordrar flere dagar, ja veckor, och ifrågavar:de ord kan således icke afse det tidsmoment, då detta underskrifves, utan den förflutna tiden, för hvilken det upgöres.
Jag hyser således ingen tvekan att antaga förslaget, sådant det lyder i förevar:de §.
Men om R. o. Ad. det oaktadt skulle hysa någon betänklighet alt godkänna den samma, hemställer jag, då tiden, med afseende å Riksdagens snart instundande slut, icke torde medgifva en återremiss, samt då det jemväl är af vigt, att R. o.
Ad:s åsigt i denna fråga varder ultalad, 256 Den 3 November f. m. helst Belänk. redan af 2 Ständ blifvit bifallet, att R. o. Ad. måtte, utan all återremittera §:n, falla eli så beskaffadt beslut, som kan anses tillräckligen tydltgt uttrycka den mening, man här afselt.
Jag vågar i delta fall och för den händelse att någon eller några ledamöter af Ståndet skulle, i motsats mot mig, anse ett förtydligande af §:n nödvändigt, hemställa om de skulle vilja til! antagande föreslå följande ordalydelse, som icke blifvit af mig på egen hand eller slante pede upgjord, ulan i samråd med män, hvilka ega fullständig kännedom af ifrågavar:de lagförslag.
Sednare delen af §:n skulle enl. denna redaktionsförändring komma alt lyda sålunda: ”Inom de sex första månaderna hvarje år skall ock en balansräkning upgöras, utvisande köpmannens tillgångar och gäld vid rörelse-årets slut’''' etc.
Derigenom alt ordet ”rörelse-är” här blifvit användt, har man förekommit all tvekan, huruvida delta eller kalender-året vore afsedt, hvilket sednare dock i alla fall kommer ali ligga till grund för bokslutet i afseende på handelsrörelse.
Så vidt man af en hastig upläsning kan fatta, skulle jag anse den af Gr.
Sparre föreslagna redaktionsförändi ingen vara ganska tjenlig.
Likväl hemsläller jag huruvida, då väsendtliga anmärkmr blifvit gjorde och modifikationer med anledn. deraf föreslagna, det icke vore lämpligast att återremittera §:n till Ulsk., hvilket då komme i tillfälle att taga sä väl de inom BorgareSt.
, som nu af Gr.
Sparre framställda erinringar i öfvervägande.
Vid början af förevar:de § slå följande ord: ”upgift på allt hvad han eger i fastighet, lösören och varulager.”
Om jag icke bedrager mig, så räknas grufvedelar icke till faslighet; icke heller böra de kunna kallas lösören.
Om fördenskull ordalagen, sådana de här blifvit föreslagna, bibehållas, så skulle dylik egendom möjligen kunna ur berörde upgift uteslutas.
Jag tror följaktligen, att en annan ordalydelse är af nöden; och på denna grund hemställer äfven jag, att §:n måtte, i likhet med hvad som skett i BorgareSt., varda återremitterad.
Då jag förmodar, att öfverläggningen härom icke skall blifva särdeles långvarig inom Utsk., sä tror jag jemväl att, om återremissen beviljas, skall någon större tidsutdrägt derigenom icke upstå, än att frågan i allt fall kan hinna att före Riksdagens slut till Ständernas pröfning återkomma.
I en tidning, som jag här har i handen och der BorgareSt:s diskussion öfver ifrågavar:de ärende blifvit uptagen, finnes upgifvet att inom bemälde Riksstånd jemväl framställts anmärk:ar dels emot balansräkningens inskrifvande tili inventarii-boken, och dels emot det i paragrafen förekommande ordet då, i st. f. hvilket föreslagits orden: ”vid föregående räkenskapsårets slut.”
Efter min tanka är också delta uttryck bättre, än det af Gr.
Sparre föreslagna, isynnerhet hvad beträffar det af honom begagnade ordet rörelse - Den 3 November f. m. 257 rörelseår, hvilket tyckes mig vara mindre lämpligt än räkenskapsår.
Jag vill derföre, för min del, icke motsätta mig en ålerremiss.
II, Ex. Hr Gr.
Handels- och kredit-lagsliftningen \ allmänhet är af mera kosmopolitisk natur, än de fleste andra grenar af lagstiftningen; della har haft till följd, att handels-lagarne äro, så vidt möjligt, lika i alla länder, och att maD, vid stiftandet af någon ny sådan i det ena landel, sökt göra denna öfverensstäm mande med de erkändt bästa i andra länder i vår verldsdel.
Så har äfven skett vid upgörandet af ifrågavar:de förslag, och särskildt hafva, vid de mom:r, som denna § innehåller, den Fransyska, Nederländska och Portugisiska lagstiftningen blifvit rådfrågade.
I alla dessa finnes stadgadt, att, vid inventarieboks första uprätlande, upgift skall ingå på all slags egendom, äfven lösören, med specifikation derå så vidt möjligt är.
Jag tror fördenskull, att anmärknme i denna del sakna grund och icke böra föranleda lill återremiss.
I den af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkm att grufvedelar icke kunna innefattas uti ifrågavar:de bestämmelse, tror jag ligger ett misstag; antingen måste de räknas lill fastighet eller också till lösören, till hvilken kathegori äfven vissa slag af landets gruf vor hör.
Anmärkn. har jemväl blifvit gjord dervid, att ordet då i sednare delen af §:n icke skulle innefatta tillräcklig bestämdhet.
Jag tror motsatsen; ty att föreskrifva köpmannen att på någon viss tidpunkt, t. ex. d. l:sta Jan. eller d. Esta Mars, afsluta sina böcker, torde icke vara lämpligt, utan bör bero på hans beqvämlighet eller godtfinnande, men för allmänhetens betryggande är af vigt, att bokslutet verkställes en gång hvarje år, och ordet då kan ej hafva afseende på annan termin, än den han väljer för afslutandet.
Tillfyllest måste det vara, att lagen bestämmer alt bokslutet skall uppgöras inom årets sex första månader, hvadan, efter min öfvertygelse, tillräcklig tydlighet häruti ej saknas.
På grund af dessa skäl anhåller jag, att §:n måtte oförändrad antagas.
Sparres anmärkn. att all egendom måste vara antingen lös eller fast, erkänner jag ega sin riktighet.
Men ordet lösören anser jag hafva en inskränktare betydelse, än lös egendom.
Penningar t. ex. pläga icke räknas till lösören ; men de äro dock lös egendom.
Jag hade derföre ämnat föreslå detta ords införande.
Men då jag ser att ordet varulager jemväl förekommer, och sådant med skäl lärer böra räknas till lös egendom, har jag tvekat att föreslå en ordalydelse, hvilken möjligen vore alltför allmän och tilläfventyrs icke skulle af köpmän gillas.
Då jag följaktligen icke kan, för ögonblicket, upgifva något förslag till ordalydelse, hvilken bestämde skillnaden mellan varulager och annan lös egendom, samt derigenom vore tillfredsställande för köpmän, så anhåller jag att §:n måtte varda till Utsk. återremitterad. 14 II. 17 258 Den 3 November f. m, Då nu propos. framstäldes först till bifall å förevända §, 'ropades Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkme föranleda till återremiss, och sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja hafva varit öfvervägande. §§:ne 8, 9, 10, 11 och 12.
Biföllos. §:u 13. H. Ex.
Ulsk. har, i afseende på denna §, i så måtto afvikil från det af K.
M. framställda förslag, att Utsk. ansett del 2:dra mom. böra utgå.
Det innehåller likväl en ganska vigtig lagprincip, som jag för min del tror icke skadat, om den hade qvarstått, men dä denna princip är af den beskaffenhet, att den i alla fall uti lagskipniugen tillämpas, torde det icke vara af serdeles vigt om den här uieslutes, till följe hvaraf jag anser mig icke f. n. böra yrka någon förändring i Utsk:s förslag, hvilket dessutom lärer vara af 2:ne
Stånd redau godkändt.
I händelse frågan, genom 2:ne Stånds beslut, fallit, vill jag visserligen icke yrka att R. o. Ad. må fatta något annat.
Men jag kan likväl icke underlåta alt förklara, det jag anser K. M:s Propos. vara riglig, samt den af Hr Riksarkivarien Nordström afgifne reservation af den beskaffenhet, att jag skulle önska det R. o. Ad. utan förändring antoge Konungens förslag.
Då, på sätt redan blifvit tillkännagifvet, 2:ne Stånd redan godkänt det af Ulsk. framställda förslag, att utesluta det i K.
M:s Propos. befintlige 2:dra morn., torde R. o. Ad. finna, att i denna omständighet ligger ett mägtigt stöd för den af Utsk. yttrade åsigt, rörande mom:s uteslutande.
I likhet med Hr Juslitie-Stats-Ministern anser jag dén i 2:dra mom. framställda princip ganska riglig, men den utgör en del af bevisningsläran, samt synes snarare tillhöra processen, än en lag om handelsböcker och handelsräkningar, och torde från en sådan synpunkt icke vara lämplig alt här intaga.
Då derjemte principen här står naken och utan sammanhang med reglorna för processen i allmänhet, skulle den, enl.
Utsk:s åsigt, möjligen kunna föranleda till missförstånd.
Jag vågar alltså vördsamt anhålla, det R. o. Ad. behagade bi falla Utsk:s förslag.
Då härefter propos. framstäldes till bifall å förevande §, ropades starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §§:ne 14 till och med 28.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s den 27 och 31 sisth Okt, på bordet lagda Mern.
JYs 334, i anled:n af återremisser Den 3 November f. m. 259 Ullål.
M 274, ang:de väckte motioner om statsbidrag för jernvägsanläggningar, biföll R. o. Ad. sista punkten af detta Mern., hvilket i öfrigt lades till handlingarne.
O Ånyo föredrogs BankoUtskis den 27 och 31 sisth Okt. på bordet lagda Mern.
JM 74, med yttrande och förslag till sammanjemkning af RiksSlins beslut, i ani. af Betänk.
JM 61, ang:de förändrad organisation af Bankoverket.
Detta Mein. företogs punktvis till afgörande. lista punkten, ang:de ifrågastuld ombyggnad till beredande, af gemensam lokal för kassa- och depositions-afdelningarne.
2:dra punkten, ang:de personalen vid Banko-Fullmäktiges expedition.
Hr vöu Hartmansdorff, Äng.:
Jag hemställer, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förra beslut, behagade godkänna oraröslnings-förslaget. R. o. Ad. beslöt att, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, godkänna den i denna punkt föreslagna voterings-propos. 3:dje punkten, ang:de redaktionen af d:de §:n i Instruktionen för Under-Styrelsen; och 4:de punkten, äng:de ifrågastäldt stadgande, att vexlingskassörerne skola till upralming emottaga penninge-remisser, som ingå från Riksgälds-Kont., Ränterier eller andra, samt att sådana remisser, efter verkstöld upr ökning, utbytas emot större sedlar, på grund af hvilka expeditionskassören meddelar kassa-attest.
5:te punkten, innehållande sammanjemknings-förslag, rörande General-Bokslutets upprättande.
Oile punkten, ang:de förslaget om fördelning af löne-inkomsterne för Bankens embets- och tjenstemän samt mkt betjente i lön och tjenstgörings-penningar.
Jag hemställer vördsamt, alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut och godkänna omröstnings-förslaget.
Innan R. o. Ad. afslår inbjudningen, anhåller jag att Ståndet ännu en gång ville taga i betraktande, huruvida det verkligen*kan vara rätt att på sätt, som hår förra gången genomdrefs, hela inkomsten, som beslås Bankoverkets tjenstemän, skall anses såsom lön.
Sådant är visserligen förmånligt för Bankens tjenstemän, men, i jemförelse med Statens, innefattar det en altför stor förmån, ty pensionen blifver derigenom för Ban 17* - 260 Den 3 November f. m. kens tjenstemän högre än för de personer, som ål Statens tjenst egnat sin verksamhet.
Det är visserligen godt och väl att BankoFu!lm:ge ifra för att alla möjliga fördelar måtte tillerkännas de personer, som tillhöra Banko-verket, men man mäste äfven tillse alt likhet förefinnes emellan de tjenstemän, som äro anstälda inom Banken, och dem. som förvalta embeten inom Statens öfriga administrativa grenar.
Och då Slaten omöjligt kan hafva råd att medgifva pensioner och löner till lika högt belop åt andra tjenstemän, som äro fullt jemförliga med Bankens, skulle jag för min del vilja föreslå, att R. o. Ad. behagade i det afseendet antaga inbjudningen.
Jag har yrkat det besluts vidblifvande, hvilket Ståndet förut fatlat, icke för alt åt Bankens tjenstemän bereda några större, eller serskilda förmåner, framför Kronans tjenstemän, man derföre att