Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här är blott fråga om Den 19 Juli. 157 att tillämpa riksg:s-kont:s reglemente sådant som det nu finnes gällande.
Båda de talare, som här yttrat sig, tyckas göra mera afseende på person än på sak.
Det finnes ingenting som föreskrifver att den eller den personen skall förestå just.ombudsmannens domsaga, och sålunda åtnjuta den i riksg:skont:s reglemente omförmälda lönen, utan det beror på hofrätten att dertill utse hvilken person, som hofrätten så för godt finner; och den, som hofrätten utsett på den tid då just.ombudsmannen blef vald, den är kanske i delta ögonblick endtligad, eller blir det om en månad, då hofrätten tillsätter en annan för ett ting eller för liera, allt efter hofrättens välbehag.
Det linnes således ingen viss person, som kan göra anspråk på denna lön.
Dertill kommer, som J veten hvar och en af eder, mine Hrr! att, daen vikarie för en häradshöfding tillsättes, låter hofrätten vanligen öfverenskommelse uppgöras emellan häradshöfdingen och vikarien, och att det är endast då de ej komma öfverens, som hofrätten bestämmer vil koren.
Nu deremot, dä häradshöfdingen ej sjelf begärt en vikarie, utan hofrätten, på grund af förevar, förhållande tillförordnat en sådan, så är det klart, i min tanke, att hofrätten, alldeles oberoende af häradshöfdingen, bestämmer hvad lönen skall blifva; och man bör ej förutsätta att hofrätten bestämmer den utöfver behofvet.
Om dä denna rätt bestämmer att, hvad som i min tanke skulle vara det högsta, hela sportelinkomslen linge gå till den tjenstförrättande; så vore det förmodligen allt hvad som med skäl kan fordras.
Yill man nu dertill lägga — endast för att uppfylla bokstatliga föreskrifter — äfvenledes hafva den ordinarie inkomsten, så lilifver ju följden deraf, att den inkomst, som ökar vikariens arfvode, den kommer alt minska häradshöfdingens, och följaktligen öka den brist som skall af riksg:s-kont. fyllas; då deremot, om häradshöfdingen finge åtnjuta hela sin ordinarie löneinkomst, den summa som af riksg:s-kont. skulle komma att ersättas, blefve med halfva beloppet af denna ordinarie lön förminskad; och som jag ej någonsin kan inse något skäl för R.
St. att onödigtvis utgifva något, aldraminst nu, då man ej vet hvar man skall taga de penningar som erfordras; så fortsätter jag följaktligen med min vördsamma anhållan att B. o. Ad. mätte bifalla detta betänk.
Jag högaktar visserligen de högst berömliga grunder, som Hr von Hartmansdorff anfört för sitt tillstyrkande af bifall till det nu afgifna betänk.; men jag kan ej för min del godkänna detsamma.
Då ett reglemente, hvars gällande kraft i detta ögonblick man ej lärer kunna ens bestrida, uttryckligen förklarar huru med just.ombudsmans-vikariens inkomster förhållas skall; och då det är upplyst hvilka inkomsttitlar som utgöra just.ombudsmannens ordinarie lön för det, embete, som han på stat innehar, så vet jag sannerligen ej huru man skulle kunna komma ifrån att gifva denne vikarie hälften af den ordinarie lönen.
Man säger väl alt det ej är bekant, om 158 Den 19 Jul i. hofrätten förordnat någon person till just.ombudsmannens vikarie, äfvensom att hofrätten kan i hvad ögonblick som heldst dertill förordna hvilken annan som heldst, så att ingens rätt sålunda skulle förnärmas genom hvilket beslut R.
St. nu än må vidtaga.
Men jag ber likväl att dervid fä erinra, att, om än ingens rätt derigenom förnärmas, så synes mig dock R.
Sl:s värdighet förnärmas, om de ej låta ord, som de sjelfve skrifvit och beslutat, bibehålla deras gällande kraft — och detta blott för besparingen af en högst ringa summa!
Ja, vore den än större, så borde man dock ej underlåta alt tillämpa gällande lag.
Beklagligen hafva vi allt' för ofta hört mycket klander öfver den ostadighet som råder i vår lagstiftning, derigenom att R.
St. vid en riksdag förändra hvad de den föregtde beslutat.
För min del vill jag, så vidt möjligt är, undvika att beträda denna bana.
Jag bestrider den vid alla möjliga tillfällen, så vidt det för fäderneslandet kan vara nyttigt och nödigt; jag gör det äfven i förevar, fall, och yrkar fördenskull att R. o. Ad. måtte fatta det beslut, som Gr.
Lagerbjelke tillstyrkt.
StatsUtsk. hade i sitt första betänk.
N:o 192, ronde delta ämne, i min tanka, fullkomligt följt ordalydelsen af riksg:s-kont:s nuvar. reglemente.
Den § deruti, som har afseende på ifrågavar. fall, är redan för R. o. Ad. uppläst, och man (inner deraf tydligen, alt vikarien för just.ombudsmannen är berättigad lill att komma i besittning af en inkomst, som svarar emot hälften af just-ombudsmannens ordinarie lön.
Det var på sådan grund, som StatsUtsk. afgaf sitt första utlåt.
N:o 192, hvaremot Hr Schartau och tlere ledamöter af BorgareSt. reserverade sig, på, som mig synes, ganska goda billighetsskäl, nemi. att ifrågavar. fall ej hade blifvit förutsedt då denna § i reglementet infördes.
Dess billighetsskäl gillades af 3:ne
Stånd då frågan första gången förekom; hvarföre den ock biet återremitterad, med yttranden af nästan alla talare, som i frågan uppträdt, åsyftande att vikarien ej borde från riksg:skont. erhålla någon aflöning.
Då frågan till StatsUlsk. återkom, ansåg sig Utsk., på grund af de afgifna yttrandena, böra frångå sitt förut för R.
St. framlagda betänk., och har derföre nu inkommit med ett nytt, hvaruti det tillstyrkt R.
St. att förklara, det ifrågavar. § i riksg:s-kont:s reglemente ej är tillämplig uti förevar, fall.
Det är i min tanke äfven det enda möjliga sätt, hvarpå man kan någorlunda komma ifrån §:ns tydliga och klara ordalydelse.
För min del anser jag visserligen, likasom Hr von Hartmansdorff, att all billighet och allt skäl talar för att den ifrågavar. vikarien ej bör från riksg:s-kont. erhålla någon aflöning; men en annan fråga är det, huruvida man kan, tvert emot den tydliga ordalydelsen af det reglemente, som gällde då denna vikarie blef tillsatt, afhända honom något af hvad honom med all rätt tillkommer.
Det förekommer ett ganska besynnerligt förhållande med denna sak derigenom att de 3:ne Riksstånd, som återremitterat Den 19 Juli. 159 frågan och, under ogillande af Utsles förra betänk., ganska tydligt framlagt de skäl, på hvilka det nya betänk, borde enl. deras mening grundas, att just dessa RiksSlånd visa sig missnöjde med det nya betänk., som är helt och hållet rättadt efter deras uttryckta önskningar.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten deruppå, att, då Irågan förra gången här förevar, jag sökte, ehuru förgäfves, att försvara Utsk:s dåvar. betänk.
Jag tror likväl för min del, att R. o. Ad. nu kan vidtaga hvilketdera beslulet som R. o. Ad. för godt finner, ty det är klart alt med afseende å en vikarie som ombytes möjligen hvart eller hvartannat år, kan R. o. Ad. förklara, att denna §, såsom tydligen sammanskrifven för en embetsman som verkligen har ordinarie lön på stat uti kollegialt embetsverk eller dylikt, ej här är tillämplig; men utan ett sådant förklarande ser jag icke för min del, att man kan frånkänna denne vikarie hans obestridliga rätt, att åtnjuta hälften af jusl.ombudsmannens ordinarie lön.
Huru än R. o. Ad. i detta fall behagar besluta, så får jag förklara, att jag för min del alltid ansett, och anser ännu, att, om man vill följa ordalydelsen af denna §, så kan man ej frånkänna vikarien obestridlig rättighet till hälften af omförmälda ordinarie lön.
Jag anser mig dessutom böra förklara att, om R. o. Ad. antager
Dtskts förra betänk.
N:o 192 och afslår det förevar., så kommer frågan troligen att gå till förstärkt SlatsUtsk.; emedan detta sednare betänk, förmodligen kommer att antagas af 2:ne Stånd.
Hr Rääf: Med Gr.
Lagerbjelke och Hr Printzensköld är jag fullkomligt ense derom, att 98 § af ifrägavar. reglemente bör obrottsligen följas efter dess ordalydelse, sålunda att någon afgift från riksg:s-kont. måste äga rum. 2:ne fall äro förutsatta, hvaraf det första icke är här tillämpligt, endast det andra.
En ordinarie lön finnes hvaraf vikarien ostridligen skall hafva hälften, ty antingen man antager, att alla de lönevilkor, som blifvit beräknade för just.ombudsmannen, äfven utgöra hans ordinarie lön, eller ock att denna utgöres endast af inkomsten utaf bostället — i förra fallet får vikarien mera, i sednare fallet mindre —; så är § i detta fall af den bestämdhet, att man alldeles omöjligt, utan brott mot reglementet, kan afvika derifrån.
Men tvisten emellan Gr.
Lagerbjelke och mig består deruti, huruvida just.ombudsmannen och hans vikarie äro uti detta reglemente i full jemförlighet med hvarandra.
Jag tror det icke, ty här äro nyttjade tvenne olika uttryck.
Om just.ombudsmannen säges: ordinarie löneinkomst, men om hans vikarie brukas orden: ordinarie lön.
Hvarföre skulle en sådan olikhet i uttryck finnas, om ej derföre att förre Ständer afsett olika förhållanden?
Det är derpå jag stödjer mitt påstående, att vikarien måste få hälften af häradshöfdingens i Södra Möre ordinarie lön d. v. s. af den boställsränta, som är denne häradshöfding anslagen; men icke af mera.
I detta fall är reglementets mening fullkomligt klar; och det är äfven med afseende derpå, som jag anhåller att R. o.
Ad. måtte såsom sitt beslut antaga den sednare punkten af StatsUtsk:s betänk.
N:o 192. 160 Den 19 Jul i.
Jag skulle ej ånyo besvära
Ståndet med ett yttrande, derest jag ej trodde det skola se underligt ut, om R. o. Ad., efter att hafva återremitterat ärendet med uttryck af den tanka som Utsk. nu lagt till grund för sitt nya utlät, skulle ändock afslå detta, men deremot antaga det förra återremitterade betänk.
Innan jag tillägger något vidare, anhåller jag att få af Ridd.sekretm veta, huru de andra Stånden beslutat, om prot.utdr. från dem äro ankomna, ronde denna fråga?
I anledn. häraf tillkännagaf lindert.
R id d. se k re te ra re, att R. o. Ad. ännu icke fält emottaga underrättelse om BorgareSl:s i ämnet fattade beslut, men att, enl. ankomne prot.utdr. PresteSt., med ogillande af Utsk:s tillstyrkande i utlät.
N:o 241, vidblifvit sitt vid utlåt.
N:o 192 fattade beslut, samt BondeSt, lagt till handlingarne den första och bifallit den andra punkten af utlåt.
En af tnine värde motståndare har förklarat, att hvad R.
St. sagt uti ett reglemente, det måste nödvändigt lagas till efterrättelse.
— Men kan icke äfven ett reglemente för riksg:s-kont. ändras?
Sådant se vi ju vid hvarje riksdag.
Hvarföre skulle det ej kunna ske vid den innevar.?
Det händer ofta i andra punkter.
Hvarföre skulle det ej kunna göras med denna?
Ytterligare säges att R.
St. för sin värdighets skull ej böra ändra detta reglemente.
Nu är det fråga om lönen för just.ombudsmannens vikarie; men vore det fråga om en vaktmästarelöu, så ausäges det tvifvelsutan ej vara under R.
St:s värdighet att ändra sina förra beslut, så som man sett äfven vid denna riksdag.
— Man påslår att R.
St. ej kunna förminska de !önevilkor, som äro häradshöfdingen i Södra Möre anslagna.
Men sådant skulle ej hindra hofrätten att förklara, det vikarien för nämnde häradshöfding vore tillräckligt aflönad med sportlerna; hvaraf följden blefve att hälften af häradshöfdingen^ ordinarte lön, äfven komme att stå till riksg:skont:s disposition.
Skulle det då vara emot R.
St:s och riksg:s-kont:s värdighet, att taga emot den delen af den ordinarie lönen, som ej behöfves för vikariens aflöning?
— Jag får således förnya min vördsamma anhållan om bifall till detta sednare betänk.
Alt det ej skulle kunna anses såsom någonting besynnerligt, om R. o. Ad. nu genom afslag å Utsk:s sednare betänk, bifölie hvad Utsk. i sitt förra utlåt, tillstyrkt, tror jag bäst bevisas genom de flera fall af alldeles likartad beskaffenhet, som inträffat, icke blott vid föreg:de riksdagar, utan äfven under den nuvar.
Jag vill blott nämna ett enda exempel, som härpå är tillämpligt, och som nyligen inträffat i frågan om lag för aktie-bolag.
Jag minnes mycket väl huruledes, då LagUtsk:s betänk, derom återremitterades.
R. o. Ad. företrädesvis bland RiksStånden yrkade, att man i en viss punkt skulle intaga ett stadgande om inteckning i aktie-bolags faslighet för ektie-egares sknld; Den 19 Juli. 161 skuld; och att, då en sådan förändring i den föreslagna lagen blifvit af Utsk. uti ett sednare betänk, tillstyrkt, detta sednare betänk, likväl af R. o. Ad. afslogs och det förra gillades.
Om man nu skulle göra sammaledes, tror jag ej att någon anledn. lill klander vore för handen , eller att man skulle anse åtgärden besynnerlig.
Jag har ej velat påstå, att icke R.
St. hafva laglig makt att förändra vid den ena riksdagen ett reglemente, som de sjelfve utgifvit vid en föreg:de.
Jag har endast sagt, att det ej är öfverensstämmande med R.
St:s värdighet, att icke ordagrannt tillämpa det reglemente, som är gällande i det ögonblick då tillämpningen skall ske, utan i stället frånträda detsamma och fatta ett deremot alldeles stridande beslut.
Må man för den kommande tiden uti riksg:s-kont:s reglemente införa sådana stadganden, att man derigenom undviker den öfverklagade olägenheten att behöfva gifva en vikarie, sådan som denna, någon slags ersättning för den ordinarie inkomst, som åtföljer det embete, som han förestår; men må man väl akta sig för att tillämpa det stadgandet innan det ännu finnes, utan tvertom en annan lag existerar, hvilken tydligen tillägger honom rättighet att erhålla den ifrågavar. inkomsten.
Att hofrätten skulle kunna förhålla denna inkomst för vikarien och öfverlemna den åt riksg:s-kont., det tror jag ej låter sig göra; emedan det är hofrättens ofelbara skyldighet alt, när en dess underlydande tjensteman blifver till annat embete förordnad, genast tillsätta en vikarie för honom, hvarvid hofrätten ingalunda äger rättighet att frånrycka detta embete de löneinkomster som detsamma åtfölja, med mindre än att ytterligare förordningar derom äro meddelade.
Jag inser således ej att hofrätten kan på någon laglig grund äga rättighet att borttaga de löneinkomster, som allmänna författningar i främsta rummet, och dernäst riksg:s-kont:s reglemente uttryckligen bestämma.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende på den punkt af förevar, utlåt., hvarom meningarne varit delade, blifvit yrkadt dels af Hr von Hartmansdorff bifall till Utsk:s nu gjorda tillstyrkande, dels af Gr.
Lagerbjelke, att R. o. Ad. måtte bifalla den motsvarande punkten i Utsk:s utlåt.
N:o 192, hvaruti Utsk. yttrat den åsigt, att nuvar. just.ombudsmannens häradshöfdinge-syssla åtföljande tingsgästningspenningar och boställsafkastning ej kunde betraktas annorlunda, än som ordinarie lön, samt fördenskull, på grund af stadgandet i 98 § af riksg:s-kont:s reglemente, ansett nuvar. just.ombudsmannens vikarie berättigad att från riksg:s-kont. utbekomma ett hälften af besagde löneinkomster motsvarande belopp, och hemställt att Utsk., derest denna dess åsigt blefve af R.
St. godkänd, må, i afseende på tillämpningen af samma stadgande, få Fullmäktige derom underrätta; hvarjemte Hr Landtm, hemställde, om R. o.
Ad. bifölle denna punkt i StatsUtsk:s förevar, utlåt.
N:o 241. 7 H. 11 162 Den 19 J uli.
Härvid ropades ja och nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Uppå sedermera framställd propos. befanns förevar, utlåt, i öfrigt icke erfordra någon åtgärd.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsfcs d. 14 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 102, i anledn. af erhållna ålerremisser å Utsk:s betänk.
Sistnämnde betänk.
N:o 68, jemte Frih.
Cederströms dervid fogade reservation upplästes på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., som derefter yttrade:
Det förslag, som Utsk. i sitt betänk.
N:o 68 afgifvit, och i detta betänk, vidhållit, har onekligen det, af Frih.
Cederström i hans reservation anmärkta, felet, att de omständigheter, hvilka såsom obestämda man vill hafva utredda, redan förskottsvis antagas såsom till resultatet af undersökningen gifna, och att på grund deraf anhållan är gjord om åtskilliga åtgärders vidtagande; hvarföre ock K. o.
Ad., då ärendet här förra gången förevar, afslog det då aflåtna betänk, och antog Frih.
Cederströms reservation, hvilket sitt beslut, jag anhåller vördsamt, att R. o.
Ad. nu mätte vidblifva.
Med betygande af min tacksamhet för det vitsord Hr Gr.
Lagerbjelke behagat lemna åt de i min vid förra betänk, i detta ämne afgifna reservation uttryckta åsigter, och vidhållande samma öfvertygelse i ämnet, får jag lika med den värde ledamoten vid detta tillfälle anmäla min önskan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt, förra gången detta ärende förevar, fattade beslut, hvarigenom det H.
Ståndet instämde med Högv. PresteSt., som äfvenledes behagat såsom sin mening antaga förenämnde reservation, den jag vid betänk.
N:o 68 haft äran aflåta.
Emot nu föredragna betänk, har jag ej anmält mig hysa någon skiljaktig mening, hvadan jag i detta hänseende torde vara skyldig en förklaring, bestående deruti, att, då, på sätt Utsk:s i betänk, afgifna utlåt, vittnar, det ålåg Utsk. att, i anledn. af frågans utgång vid behandlingen inom de särskilda RiksSt:n, deröfver afgifva ett sammanjemnknings-förslag, så saknade Utsk. visserligen icke en befogenhet att vid sådant förhållande åberopa sitt ursprungliga förslag, såsom utgörande en medelväg mellan de från olika håll framställda fordringarne.
Denna befogenhet har jag hvarken kunnat eller velat förneka, hvadan jag af sådan anledn. jemväl bordt, utan hinder eller invändning ä min sida, låta berörde mern. från Utsk. afgå, sådant det befinnes uppstäldt.
I sak äro dock mina åsigter oförändrade, hvarföre jag, på sätt jag redan haft äran anföra, helt och hållet instämmer med Gr.
Lagerbjelke och anhåller vördsammast att R. o. Ad. behagade deruti förena sig.
Den 19 Juli. 163 Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut samt lades Utsk:s förevar, utlåt.
N:o 102 till handlingarne.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 15 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 248, ang:de rättighet för Dahls häradsboer till utsyning på Ombergs kronopark.
De, som haft verklig rättighet till antingen skogsfång eller mulbete eller båda delarne å kronans allmänningar, hafva vid dessas reglering i st. f. sina gamla rättigheter fått vederlag genom under full äganderätt tilldelad mark; och de som ingen ersättning fått, hafva endast varit sådane, hvilka ingen laglig rättighet haft, utan njutit sine förmåner på grund blott af gunst och nåd samt gammal vana.
För den händelse nu alt ifrågavar. häradsboer ej hafva ägt någon laglig rättighet — och motsatsen är ingalunda i motionen ådagalagd — så Olifver den af Utsk. föreslagna und. skrifvelsen ganska olämplig.
För den händelse åter, att en sådan deras rättighet verkligen förefinnes, men af misstag icke blifvit iakttagen, så torde icke motionsvägen vara den rätta, utan böra häradsboerne då gå raka vägen till Konungen.
I ingen händelse således är denna'skrifvelse lämplig.
St. i oträngt mål ingå med skrifvelser till K. M., är att nedsätta R.
St:s värdighet; hvarföre jag för min del vörsammasl anhåller, att R. o. Ad. måtte afslå detta betänk., och det så mycket heldre, som R. o. Ad. flera gånger vid denna riksdag af samma skäl afslagit dylika förslag.
Under detta ärendes behandling i Utsk., förevisades der åtskilliga bref, hvaraf det sednaste af år 1812, tillerkände så väl Lysings som Dahls häradsboer rättighet till utsyning på Ombergs kronopark, emot vilkor att de skulle betala den efter hälften af markegångspriset.
Vid den reglering af kronoparkerna, som sedermera skedde 1828—29, bevakade väl Lysings häradsboer sin rätt och vunno ersättning i en måse för hvad de miste i skogsfång och mulbete å Ombergs allmänning; men Dahls häradsboer åter försummade att vid detta tillfälle bevaka sin rätt, hvadan de ock förlorade den utan någon slags ersättning i måsen.
Under sådana förhållanden kunna de ej återfå sin rätt till skogsfång annorlunda, än genom R.
St:s bemedling hos K. M.
Det är derföre som desse häradsboer hafva, genom sin fullmäktig, vändt sig till R.
St. för att kunna få sina besvär åter upptagna och undersökta.
Jag har enskildt talat med Frih.
Palmstjerna om detta ärende, och han var icke häremot, synnerligen som kronoparken å Omberg ej ännu är fullkomligen reglerad, så att det lätteligen skulle kunna beredas desse häradsboer en dylik utsyningsrätt vid den ännu föreslående omregleringen.
Det är derföre Utsk. tillstyrkt att, så vida K.
M. linner ”Dahls häradsboer äga giltiga 11* 164 Den 19 Juli. anspråk på tillgodnjutande af ifrågavar. utsyningsförmån”, K.
M. täcktes förunna dem densamma.
Jag tror således att betänk, är grundadt och anhåller om bifall dertill.
Just de upplysningar, som helt och hållet saknas i betänk., och hvaraf en del nu äro af Frih. von Kraemer meddelade, samt hvilka i öfrigt äro mig kända, föranleda mig än ytterligare att instämma i Gr.
Lagerbjelkes yrkande å afslag af förevar, hetäuk. K. M. har nemi., efter de är som äro af Utsk. citerade, låtit helt och hållet för Kronans räkning omreglera Ombergs kronopark, och dervid har K. M., för de ganska tvifvelaktiga anspråken på rätt till mulbetes och skogsfångst m. m. som i gamla tider varit invänarne i kringliggande trakter af gunst och nåd förunnad, har K. M., säger jag, anvisat dem ersättning derför i den ganska dyrbara
Dags måse, och således betalat ett ganska tvifvelaktigt rättsanspråk på ett ganska dyrt sätt.
Om det nu möjligen skulle vara någon invånare i Dahls härad, som dervid af en eller annan orsak ej vunnit ersättning; så finner jag, lika med Gr.
Lagerbjelke, det vara fullkomligt olämpligt å R.
St:s sida alt dervid fästa någon slags uppmärksamhet hos K. M., eller att i detta fall göra hos K.
M. någon slags anmälan som kallas rekommendation, hvilken kunde framkalla i nådeväg dylika medgifvanden, som i en framtid kunde åter framkalla dylika rättsanspråk, hvilka åter fingo inköpas.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på, att Dahls härad är kanske, några trakter i Skåne undantagna, den rikaste ort i Sverige.
Det kan i välmåga och ymnig produktion utan förlust jemföras med Wickbolandet och de öfriga bördiga kuststräckorna vid Östersjön, samt de mest fruktbärande delarne af det gamla Sveriges kärnprovinser: Upland, Södermanland och Westmanland.
Denna trakt har jemte fördelen af sin ypperliga jord och sina hemmans stora ägovidd i förhållande till den skatt de draga, äfven den stora fördelen att de i sednare tider blifvit befriade från den arbetsskyldighet som de af gammalt varit underkastade för Wadstena slott, d. v. s. Staby kungsgård.
Den der i trakten boende allmogen är således ibland den rikaste i Sverige.
Den förmån man vill bereda dem att efter markegångspris få köpa veden, den skulle de väl i alla fall få, då kronoparken blir så ordnad, att ved derifrån kan säljas; ty då blir det ju Kronans fördel att sälja den utsynade veden, och dä blifva Dahls häradsboer i tillfälle att köpa den.
Destutora säljes nu ved för ganska godt pris i Wadstena stad.
Man vill att Staten skall åt en del skattedragande afstå allting, under det att dessa å sin sida ej vilja gifva något tillbaka.
Jag kan ej godkänna en sådan princip, utan instämmer derföre för min del helt och hållet i hvad Gr.
Jag måste beklaga att de skäl, som Frih. von Kraemer nu omförmält skola ligga till grund för StatsUtsk:s förslag, helt och hållet saknas i betänk. — åtminsto - Den 19 Juli. 165 ne kan jag ej igenfinna dem derstädes; Man brukar dock vanligen, att vid tillstyrkanden anföra de skäl, hvarpå man dem stöder, och inga andra.
Här är likväl ett mot förhållande ; men äfven om dessa nu anförda skäl hade kommit att uli betänk, inflyta, så skulle jag i allt fall ej å dem fästat afseende, hufvudsakligen på de grunder, som Hr Rosenblad anfört.
Jag har vid flera tillfällen härstädes anmärkt, huruledes det öfvermätt liksom till en vana hos åtskillige ledamöter inom RiksStånden att, då de vilja hafva någon eller några fördelar sig beviljade, eller då de förmena sig hafva skäl lill klagan öfver olägenheter och missbruk o. s. v., så vända de sig ej lill dem som vederbör med sina framställningar, utan vänta till nästa riksdag för att då af alla krafter genom motionsvägen göra sina anspråk gällande; men man bör, sä vidt möjligt är, söka afvisa dylika ovanor, och vänja vederbör. i landsorterna vid att gå de vägar, som lagar och författningar bjuda, men icke bjuda till ali genom R.
St:s förord vinna, hvad de eljest påtagligen ej skulle kunna erhålla.
Nu är det af Hr Rosenblad upplyst, att Dahls härad är en af de förmögnaste orter i riket.
Hvarföre skulle man då gifva dem en fördel, hvaraf de ej äro i behof?