Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
45 § bifölls med den förändring, att början af 1 mom. skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Den, som i mi”nut försäljer brännvin, utan att dertill vara berättigad, ”bote första gången 10 r:dr.
Beträdes han, under den tid ”han är under tilltal för oloflig bränn vinsförsäljning, med ”fortsättning af denna förbrytelse, skall han för hvarje gång ”plikta ofvannämnde belopp.
Sker sådan förbrytelse ånyo, ”sedan ansvaret för förra öfverträdelsen är undergånget, ”skall han för hvarje gång plikta 20 r:dr.
Är oloflig brännvinsminutering etc.” 46 § godkändes. 47 5- BondeSt. hade beslutat, att slutmeningen i 47§Itnom.: och vare dessutom borgare sitt burskap och apothekare sitt privilegium förlustiga, skulle ur §:n utgå.
I likhet med hvad BondeSt. beslutat, anser jag slutmeningen i 1 mom. af 47 § böra utgå.
Samma skäl, som i sista plenum anfördes, då fråga var om det i 4i § föreslagna stadgande, att apothekare, som nyttjar distilleringspannor tili större rymd eller antal, än tillåtet vore, skulle mista sitt privilegium, gälla äfven här.
Att borgare och apothekare skulle gå förlustiga, den förre sin burskapsrätt och den sednare sitt privilegium, om brännvin i minut försäljes eller utdelas i deras bodar och bodkamrar eller apothek, synes mig vara alldeles för strängt.
Förbrytelser emot stadgandet i förenämnde mom. kunna inträffa utan husbondens vetskap och emot dess uttryckliga befallning; och i hög grad obilligt skulle det vara, om han, vid ett sådant förhållande, underkastades den svåra påföljd , som här är föreslagen.
Om han ock vore saker till öfverträdelse af denna §, synes den likväl icke vara af den svåra beskaffenhet, att den bör medföra förlusten af burskapsrätt eller privilegium, hvarigenom den tilltalade måhända beröfvas största delen af sin egendom och sättes utur tillfälle att på ett lofligt sätt försörja sig och de sina.
En orättvisa ligger äfven uti det betydligt skärpta ansvaret för en öfverträdelse i detta fall af handlande och apothekare, ut^f - Don 2g Januari f. ra. ver hvad sorn redan är vordet i allmänhet stadgadt uti 45 §, till hvilken förevar. § här visar.
Jag anhåller vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på uteslutande af slutmeningen af ifrågavar. i mom. fr. o. m. orden: "och vare dessutom etc.” Hr af Billbergh:
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derå, att R. o. Ad. i sista plenum genom votering afgjorde, att apothekare, som missbrukat sin rätt att nyttja distilleringspannor, skall, då han tredje gången dermed beträdes, vara sitt privilegium förlustig.
Jag tror det således vara nödigt att sätta stadgandet i denna § i öfverensstämmelse med förra beslutet, och att vid slutmeningen af i mom. altså bör tillsättas: dä de för tredje gången dermed beträdas.
Hvad 2 mom. af denna § angår, anser jag, efter det beslut R. o. Ad. nyss fattat rörtde 45 §, böterna här böra nedsättas till 10 r:dr för första gången och 20 för den andra, i stället för 20 och [\o, som Utsk:n föreslagit.
Derjemte anser jag, att äfven här bör vid slutmeningen: och håfve icke vidare frihet, änskönt han derom med gårdsägaren öfverenskom mit, att mat och dricka till förtäring på stället afyttra, de orden tillsättas, vid tredje åtalade förbrytelsen.
Jag skall börja med den anhållan, att propos. blir framställd på ett morn. af denna § i sender.
Hvad nu 1 mom. angår, så står där, att uti öppna salubodar eller på apothek brännvin icke får med eller utan droguer eller andra tillsatser, emot eller utan betalning, i minut utdelas eller annorlunda tillhandahållas.
Men nu äro de flesta tincturer, t. ex. alla vanliga bäska droppar, ej annat än brännvin, försatt med droguer; och efter denna § skulle således inga sådana magdroppar få på apotheken utdelas, äfven om de begärdes efter läkares föreskrift.
Detta kan dock icke vara meningen, och det är derföre nödigt att här tillägga: till förtäring på stället.
Beträffande derefter slutmeningen i samma mom., som angår förlust af burskap eller privilegium, så anser jag, lika med BondeSt., detta tillägg böra helt och hållet borttagas.
Man åberopar väl det redan fattade beslutet om apothekare i fråga om oloflig brännvinstillverkning; men då hade man mera skäl att stadga särskildt ansvar, enär apothekarne fått rättighet alt begagna distilleringspannor för pharmaceutiska behof.
Här åter förfaller detta skäl; och då controllen är lika lätt som annorstädes, instämmer jag för min del med BondeSt., samt anhåller om särskild propos. å 1 mom.
Jfoye:
I hopp att vi få särskild propos. på hvarje mom. för sig, skall jag nu inskränka mig till att instämma med BondeSt., under erinran om den vigtiga sats i all brottmålslagstiftning, att ett ringare brott bör beläggas med 21Ö
Den 29 Januari f. m< ett ringare straff.
Erkänner man detta, så behöfver jag blott vidare erinra, att det utaf Hr af Billbergh åberopade beslut angick ett grofvare brott.
Jag hade önskat, att de ledamöter, som fästat sig vid den nu ifråga var. §, velat gifva åt apothekarne en vidsträcktare rätt, än Hr Cederschjöld föreslagit; ty jag finner det vara orimligt att vilja förneka apothekare att säl ja droguer på stället.
Ett förhud i detta afseende synes mig härröra från en välmening, som ej står tillsammans med rättsbegrepp och riktiga åsigter i öfrigt.
Man omfattar, snart sagdt, med fanatism alla möjliga utvägar att hindra brännvinsförsäljning; och detta är, efter min tanka, rätta vägen att förfela det ändamål, man söker.
Det skulle i sanning vara besynnerligt, om en landtman, som inkommer sjuk till staden och på apotheket begär bot, icke skulle få på stället begagna medicameutet.
Hvar och en finner orimligheten häraf, och jag önskar således, att från [ mom. måtte uteslutas all fråga om apothekare och deras droguer.
I naturlig följd af min nu yttrade åsigt anser jag äfven slutmeningen i detta mom. böra utgå.
Det är tillräckligt, att man förbjuder brännvinsförsäljning i öppna salubodar vid samma ansvar, som för oloflig brännvinsförsäljning annorstädes är stadgadt.
Hvad åter 2 mom. af denna § angår, önskar jag, att böterna måtte nedsättas från 20 till 10 r:dr.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att 1 mom. icke ensamt angår brännvinsförsäljning på apothek, utan äfven i öppna salubodar eller bodkamrar.
De missbruk, som i detta afseende ägt rum, hafva isynnerhet i landsorterna och jemväl till någon del här i Slockholm redan urartat till den grad, att de i betydlig mån bidraga till den allm. fyllerilaslen, och medföra dessutom den förderfliga följden att förleda enfaldigt folk att för en sup göra större handel, än de eljest skulle hafva gjort.
Då jag således hör, att apothekarne här hafva så stränga försvarare, stall jag, för att få mitt tillägg om burskapets förlust tredje gången åtminstone antaget i afseende på brännvinsförsäljning i öppna salubodar eller bodkamrär, gerna medgifva, att ali fråga om apothekare här må utgå, såvida mina motståndare då vilja medgifva mitt förslag; men i annat fall vidbiifver jag oförändrad den propos. jag förut begärt.
Horn, att apothekare böra äga frihet att sälja brännvin till förtäring på stället; ty örn om de få en sådan rätt till brännvinsförsäljning utan afgift, skulle de kunna sälja för bättre pris än krögare, och apotheken på detta sätt blifva verkliga krogar, hvilket jag anser böra för sjelfva anständighetens skull förekommas.
Det är dock naturligt, att det alltid står apothekare, liksom andra, öppet att söka särskildt - Dea ag Januari f. m. 217 skildt tillstånd till brännvinsförsäljtiing mot afgift, om de så för godt finna.
Likväl anser jag en sådan försäljning icke böra få skei sjelfva apotheket, utan i annat rum med särskild ingång.
Deremot måste jag äfven emot den siste talaren vidhålla min mening, att förlust af burskap eller privilegium icke bör stadgas såsom straffbestämmelse för tredje öfverträdelsen.
Jag anser ett dylikt stadgande vara så främmande för en förordning, som egentligen rörer brännvinstillverkningen och beskattningen derå, att jag icke tror, det man i ansvarsbestämmelserna bör gå längre, än billigheten fordrar.
När en plikt af io r:dr stadgas för hvarje gång, intilldess dom faller, och sedermera 20 r:dr för hvarje gång, synes detta vara tillräckligt.
Det må sedan bero på vederbörande åklagare att tillse, att öfverträdelserna icke blifva onäpsta.
Jag är i hnfvudsaken förekommen af den siste värde talaren såvida, att jag tror ur 1 morn. böra uteslutas orden: med eller utan droguer eller andra tillsatser.
Men hvad slutmeningen angår, är jag af samma tanka som Hr af Billbergh och önskar dess bibehållande , med tillägget: vid 3:dje resan.
Då jag påminner mig, alt vid början af riksdagen så starka rop höjdes emot brännvinet, tillstår jag, att det förundrar mig att hafva funnit, att alla dessa rop betydde intet och att deraf blifvit ingenting, sedan det lyckats pluraliteten att besluta så lindriga straff som möljligt, särdeles då man besinnar, huru svårt det är att öfverbevisa örn brottslighet i detta afseende.
Då jag vidare hört påstås, att högre straff blott skulle öka brotten, och att man derpå grundat yrkande om lindriga straff, kan jag ej annat än lyckönska till resultaterna, hvilka jag förmodar vid nästa riksdag skola visa sigi Jag finner också besynnerligt, att man åberopar apotliekarne för att få lindring i ansvaret äfven för borgare och köpmän, som sälja brännvin i sina salubodar, särdeles då missbruket i detta afseende är så stort, att jag känner städer, der handlande göra sin största vinst på sådan brännvinsförsäljning.
Deremot skulle jag äfven finna besynnerligt, otti man förbjöd apothekare att sälja droguer, försatta med brännvin, helst en läkare här upplyst, att flera medicamenter utgöras af sådana med brännvin försatta droguer.
Jag tillstyrker i följd häraf, att man för borgare och köpmän bibehåller stadgandet om burskapets förlust, då de 3:dje resan beträdas med brännvinsförsäljning i sina salubodar eller bodkamrar.
Hörn:
Jag här blifvit missförstådd af Hr Cederschjöld, ty min mening har ej varit att lemna apothekare 18 H. 28 Den 29 Januari f. m. rättighet att tälja brännvin, utan endast droguer, försatta med brännvin.
En värd ledamot har velat borttaga mellansatsen: med eller utan droguer eller andra tillsatser; men då blir detta inom. lika med 45 § och skulle vara öfverflödigt.
Meningen lärer dock här vara att förekomma missbruken af en hemlig krogrörelses bedrifvande, under förevändning att man säljer droguer.
Jag erkänner väl, att sådana missbruk på apotheket! kunna äga rum; men jag tror ej, att man derföre bör betaga apotliekarne en rättighet, som tillhör deras yrke.
Mitt första yrkande är således, att man i detta mom. borttager orden: eller på apothek.
Derefter anhåller jag att få fästa uppmärksamheten på det verkligen orimliga uti ett stadgande, som skulle betaga en borgare dess burskap endast derföre, att han utlemnat brännvin t. o. m. utan betalning.
Jag hemställer, örn det är ett moraliskt brott, att en borgare skänker en bonde en sup.
Måhända kan han icke derförutan få en forsling verkställd, och hvad ondt är väl deri, att han Iemnar en törstande forman en sup.
Säkert skulle få domare vilja tillämpa en sådan lag i ali sin stränghet.
Jag vågar i följd häraf föreslå följande redaction:
Uti öppna salubodar eller bodkamrar må icke spirituösa droguer emot eller utan betalning i minut utdelas eller annorlunda tillhandahållas, vid ansvar, som för oloflig brännvinsminutering i 45 § stadgas.
Jag har härvid uteslutit ordet brännvin, enär försäljningfderaf redan i 45 § blifvit förbjuden, och hela ändamålet med detta mom. är uttryckt, nemi. att andra spirituosa lika litet som brännvin få i minut utdelas; men apothekare
Uro härvid undantagna, till hvilkas yrke det hörer att försälja dylika droguer.
Man kan i allt fall hindra missbruket af brännvins försäljande utan några tillsatser på apotheket), enär derpå kan tillämpas 45 §.
Hr af Ekenstam, Isr.: Gr. Horn har rätt deri, att den nu ifrågavar.
§:n är osammanhängande, hvilket alltid blir händelsen, då man sammanför olika saker.
Jag instämmer således med den siste talaren i anhållan, att från r mom. måtte uteslutas all bestämmelse ang:de apothekare, helst förhållandet ej kan blifva värre, än att de, om någon särskild straffbestämmelse för dem ej stadgas, komma under 45 §:n.
Men onl således ordén: eller på apothek här uteslutas, kan jag ej instämma med den talare, som velat borttaga orden: med eller utan droguer eller andra tillsatser; ty det är för ändamålet med hela detta mom. just af hufvudsaklig vigt, att dessa ord qvarstå.
Jag tillstyrker således, att mom, i öfrigt bibehålles öförändradt, blott med tillägg i slutet, som Hr af Billbergh föreslagit.
Gr, Björnstjerna, Magn.:
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga; men då Gr. v.
Platen fästat upp - Den sg Januari f. ra. aig märksamlieten på nödvändigheten att skärpa författningarna om brännvinsförsäljning, har jag ansett mig böra bestyrka hans anförande med ett exempel från England.
Der var tillförne förbjudet att på samma ställe sälja och förtära såväl brännvin som andra spirituosa och t. o. m. porter, emedan man ansåg, att det skulle förleda folket till mera supande; men detta förändrades 182g, och sedan dess har fylleriet tilltagit i en förvånande grad.
Jag tror det vara tid att nu hos oss sätta en barriere mot fylleriet, helst jag befarar, att den författning, Utsktn föreslagit, snarare skall öka än minska denna last.
Ämnet är dock från denna synpunkt för vidlyftigt, för att derom nu yttra något vidare.
Jag ger stort värde åt ett ändamålsenligt nit att minska fylleriet; men jag kan icke med Grefvarna v. Platen och Björnstjerna instämma i den mening, att de här föreslagna straffbestämmelserna äro för lindriga, och om de värda ledamöterna nedlåta sig till den personers belägenhet, som träffas af dessa straff, torde de sjelfva finna, att så icke är.
Äfven jag önskar dock en förändring i denna §.
Jag måste bekräfta sanningen af Gr. v.
Flåtens yttrande, att det gifves små städer, der handelsbodarna äro krogar; och jag begär således den ändring, att, med uteslutande af orden eller på apothek (emedan jag instämmer med Gr.
Horn, att man icke kan betaga apothekare rättigheten att försälja droguer, försatta med brännvin, då sådana ofta utgöra ett medicament), i det följande måtte insättas, att den handlande, som beträdes 3:dje gången med brännvinsförsäljning i öppen salubod eller bodkammare, bör förlora sitt burskap.
Jag finner en sådan skärpning icke olämplig, då förbrytaren icke låtit rätta sig af tvenne gånger förut undergånget straff.
Sedan man nu temligen allmänt kommit öfverens att borttaga orden: eller på apothek, hvilket äfven jag för min del vill medgifva, återstå ännu tvenne särskilda meningar, rör:de 1 morn., af hvilka den ena vill helt och hållet borttaga slutmeningen, men den andra dervid göra det tillägg, att burskapets förlust skall äga ruin, då förbrytelsen sker 3:dje gången.
Jag kan ej annat än vidhålla denna sista mening och anser gradationer i straffet här böra, likasom i andra fall, finnas för itererade brott.
Gr, Horn har, för att göra brottet mera förlåtligt, frågat, hvad ondt vore deri, att en köpman bjuder en bonde en sup.
Jag får härtill endast svara, att författningen ej hindrar sådant, blott det icke sker i saluboden, der det lätt skulle kunna missbrukas såsom förvändning för brännvinsförsäljning.
Då jag i likhet med den siste talaren ej kan finna, hvad som skulle hindra köpmannen att gifva bonden gn sup, om han så vill, kan jag ej dela Gr. 1 '2(1 Den Januari f. m.
Horns farhågor i detta afseende och förenar mig i den redaction, Hrr af Ekenstam och af Billbergh har föreslagit.
Efter hvad jag har mig bekant, har BorgareSt. godkänt denna § oförändrad, och det torde under sådana förhållanden vara mindre i sin ordning att vidare upptaga tiden här med discussion om ifrågavar. orimliga stadgande.
Boye synes hafva trott, att de nu existerande missbruken i småstäderna skulle kunna förekommas genom förbud att utdela brännvin i salubodar eller bodkamrar, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att med den nu föreslagna redactionen skulle det förhållande inträffa, att om köpmannen gifver tio supar på öppen gata, händer honora ingenting, men att han förlorar sitt burskap, om han gifver tre supar i sin bod.
Orimligheten häraf har jag velat förekomma, men skall icke vidare yrka derpå, utan begifver mig till Frih. Boyes förslag.
Lika med den siste talaren afstår äfven jag från vidare fullföljd af min enskilda mening och ingär på Frih.
Boyes förslag, särdeles sedan jag fått höra, att BorgareSt. bifallit Utsk:ns redaction oförändrad.
Det är vid sådant förhållande angeläget, att R. o. Ad. åtminstone antager den modifieation, att burskapet förloras först vid 3:dje öfverträdelse!!.
Derigenom kunna vi äfven visa det RiksSt., som frågan egentligen rörer, att R. o. Ad. icke tänker blott på sig.
Jag instämmer med Hr af Billbergh och Gr. v.
Platen, och har endast begärt ordet för att erinra, att Gr.
Horns farhåga för brännvins utdelande på öppen gata utan ansvar redan är förekommen genom 4^ §, der sådant förbjudes.
Efter några smärre jemnkningar i redactionen beslöt R. o, Ad., att t mom. af 47 § skulle erhålla följande lydelse: ?’Uti öppna salubodar eller bodkamrar må icke brännvin, ' ?’med eller utan dragner eller andra tillsatser, emot eller ”utan betalning, i minut utdelas eller annorlunda tilllianda^hållas, vid ansvar, som för oloflig brännvinsminutering i J’4-5 J stadgas; och vare borgare, då han för 3:dje gången ?’ined sådan minutering beträdes, dessutom sitt burskap ”förlustig.”
Då propostn , rör:de 2 mom. i 47 § skulle framställas, yttrad e Hr af Billbergh:
Jag hemställer, om icke böterna i detta a mom. böra nedsättas till 10 r:dr för första gången och 20 rtdr, då förbrytelsen sker oftare; hvarjemte jag äfven anser, att emellan orden håfve och icke bör tillsättas: om han 3:dje resan dermed beträdes. R. o.
Ad. beslöt, alt uti 2 mom. af 47 §:n skulle i Den ag J a n u a ri f. m. 221 stället för ordet tjugu insättas ordet tio, och i stället för ordet fyratio ordet tjugu; hvarjemte, emellan ordet håfve och ordet icke, skulle införas: om han 3: d je resan dermed beträdes. 3 mom. af 47 § godkändes. 48 §.
I r mom. af 48 § förekommer en otydlighet till följd af meningens construction.
Vid kyrkor på landet och inom 4 111 • 1 deromkring, på hvilket afstånd från kyrka krogar ej få finnas, så vida ej särskilda omständigheter föranleda K. M:s Bef:h:de att, efter sockn em än n e ns och vederboran des hörande, från detta stadgande göra undantag, må ej på sön- och helgdagar brännvin försäljas, hvarken i minut å gästgifvaregårdar eller å andra minuteringsställen, utom till resande och vägfarande vid måltider, eller, af hvem det vara må, i partie.
Dessa sista ord kun - na nu möjligen hänföras till undantaget; men otvdligheten är lätt afhjelpt, om man sätter sista alternativet först.
Jag vågar således föreslå följande redaction:
Vid kyrkor etc. — — — må ej på sön- och helgdagar brännvin försäljas, hvarken, af hvem det vara må, i partie, eller i minut på gäs tgi f v ar eg år dar eller å andra minuteringsställen, utom till resande och vägfarande vid måltider.
Långt ifrån att motsäga Hr Cederschjölds redactionsförändring, finner jag den vara en förbättring; men jag har begärt ordet för att fästa uppmärkséftnheten derpå, att för consequensen med det nyss fattade beslutet bötesbeloppet här bör ändras fr. 20 t. 10 r:dr för första resan och fr. 4° t* 20 r:dr, då förbrytelsen sker andra gången eller oftare.
48 § bifölls med den förändring, att 1 mom. skulle erhålla följande lydelse: ”Vid kyrkor på landet och inom -£ mil deromkring, på hvilket afstånd från kyrka krogar ej få finnas, såvida ej särskilda omständigheter föranleda K. M:s Bef:h:de att, efter socknemännens och vederbörandes hörande, från detta stadgande göra undantag, må ej på sön- och helgdagar brännvin försäljas, hvarken, af hvem det vara må, i parti eller minut på gästgifvaregårdar eller å andra mintiteringsställen, utom till resande och vägfarande vid måltider.
Bryter någon häremot, plikte första gången 10 r:dr, sker sådan förbrytelse andra gången eller oftare, bote förbrytaren 20 r:dr hvarje gång, och vare, med undantag etc.” 49 §•
Äfven i denna 49 $ anser jag sam - 222 Dea 29 Januari f. m. ma nedsättning i bötesbeloppet böra äga mm sorn i de tvenne nästföregående §§ , samt anhåller om Hr Gr. o. Landm:s propos. derå.
Jag finner för min del betänkligt att i denna 49 § bifalla Hr af Billberghs förslag om nedsättning i bötesbeloppet.
Ty då fråga är om brännvinsförsäljning vid större sammankomster på landet, ökas frestelsen i förhållande till hoppet om den större vinsten, och fordrar derföre en motsvarande större motvigt.
Dessutom är vådan af rusgifvande dryckers försäljning der ofantligt större, helst de rysligaste och tid. sina följder oberäkneliga oordningar derigenom kunna föranledas.
Jag skulle derföre tro, att den bär af Utsk:n föreslagna plikten snarare är för liten än för stor.
Då jag påminner ntig, att ett stadgande finnes, som icke blott tillåter, utan, snart sagdt, påbjuder att hålla brännvin till salu åt tågande trupper, anser jag oriktigt att stadga alltför högt ansvar för bränmvinsförsäl jning till andra menigheter vid deras sammankomster, och jag kan således ej annat än understödja Hr af Billberghs förslag. 4.9 § blef af R. o. Ad. bifallen. 5o och 5i §§ godkändes. 52 $.
Till förekommande deraf, att ingen må öfverlasta sig af starka drycker, hafva Utsk:n i 52 § föreslagit, att den, sorn säljer brännvin till en person, som redan är synbarligen öfverlastad, skall särskildt derför böta såsom för oloflig brännvinsminutering.
Emot sjelfva saken har jag intet att anmärka; men för att desto fullständigare vinna ändamålet, vågar jag föreslå ett tillägg till berörde stadgande, hvilket lägger ett ännu starkare band på dem, som utminutera brännvin, och innefattas i följande förslag till förändrad redaction af ifrågavar. §, nemi.:
Den, som till förtäring å stället försäljer brännvin i minut åt en person till sådan myckenhet, att han deraf blir drucken, eller åt den, hvilken redan är synbarligen öfverlastad, bote särskildt derför såsom för oloflig brännvinsminutering.
Ett sådant stadgande är för öfrigt icke nytt; det finnes redan i ett af våra grannriken och har der visat sig af mycken nytta.
Jag kan ej biträ ra den siste talarens mening, enär det lärer vara omöjligt att på förhand bedöma, huru mycket hvar och en kan tåla, innan han blir drucken.
Jag tror till följd häraf, att Hr Stuart, vid närmare eftersinnande, ej på allvar kan vilja vidare påyrka sitt förslag.
52 § blef af R. o. Ad. bifallen.
Den 29 Jan u ali f- m. 53 S.
I 5 i § skulle jag önska någon förändring, emedan jag anser obilligt, att en värdhusvärd e.fcr krögare, som utleinnat brännvin på credit, skall blifva sin fordran alldeles förlustig.
Jag anser bränn vinsförfattningen i flera delar vara jemnförlig med författningen mot oloflig in-och utförsel af varor; och, i likstämmighet med hvad denna sistnämnda författning i detta afseende stadgar, vägar jag således föreslå, att denna § må erhålla följande lydelse:
Ej må laga åtgärd af domare eller executor lemnäs till utbekommande af fordran för på räkning eller credit utminuteradt brännvin.
Ett sådant stadgande, som ej rnedgifver rätt att lagligen utkräfva fordringar af ifrägavar. beskaffenhet, skulle, efter min tanka, medföra en icke obetydlig nytta, då man hittills ofta sett, att t. o. m. bysättning blifvit ålagd för krogräkningar; och det kan ej heller anses för strängt, då det ej hindrar frivilliga öfverenskommelse!' om betalning.
I det sätt, hvarpå den siste talaren sökt componera Utskms förslag med rättsbegreppen, kan jag icke instämma.
Det strider i alla fall mot grunderna för privaträtten att neka någon tillgång till lagen; och jag kan således ej åtnöja mig med mindre, än att denna 5 helt och hållet uteslutes.
En sådan lagstiftning tillhör ej ett civiliserad t länd; och det måste sta fast, att betalningsanspråket är lika giltigt, ehvad varan lemnäs för contant eller på credit.
Jag anser i följd häraf denna § var absurd, och begär propos. på dess uteslutande.
Äfven jag instämmer med den siste talaren, ehuru på andra grunder.
Jag erkänner välmeningen af Utsklns förslag, men jag ser deri en uppmuntran för brännvinssuparne att bedraga krögarne och derigenom bereda sig medel att supa ännu mera, då deremot nödvändigheten för dem att betala rakningen efteråt nu är en varning att icke om igen låta af begäret hänföra sig utöfver tillgångarna.