Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Handtverksarbetarne hafva i anleda, deraf vid flere tillfällen yttrat sin tacksamhet för Konungen, och på denna grund skulle jag tro, att del argument, den siste, värde talaren åberopade, nemi. att flere föreslagna ändringar i en restriktiv anda skulle vara nödiga just för den fattige handtverksarbelarens skuld, icke rikligt håller streck.
När nu detta af pluralileten' af det Höglofl.
Ståndet icke kanjäfvas, och då man derjemte icke kan förneka, att den ifrågavartde flandtverksOrdnm ansetts såsom en af de vigligaste lagstiftningsåtgärder, vår uuvartde Alleroådigsie Konung vidtagit i den allmänna hushållningen, så synes det mig, som R.
Sits Ekon.Utsk., innan det föreslår ändringar i hufvudsakligare delar deraf, borde hafva mycket stora och vigtiga skäl dertill, på grund hvaraf de kunde motivera sådane ändringar.
Nu förekommer hår emedlertid, att Ulsk. uttryckt sin motivering i denna vigtiga fråga, som så starkt ingriper i hela samhällets ekonomiska intresse, på 15 rader.
Hade dessa 15 rader innehållit något serdeles exkläckligt, skulle jag icke säga något Den 27 Sep te mijer e. m. 375 derom, men jag vågar påslå, atl Ulsk:s Betänk, icke ens är fullkomligt logiski, och skall i sådant afseende göra en analys deraf.
Utsk. säger: ”Något skäl hvarföre de handtverksyrken, hvilka motionären upräknat, äro från mäslerskaps vinnande befriade, är icke i författningen upgifvet och Utsk. har ej eller kunnat finna någon giltig anledn. till eli sådant undantag, helst ganska många bland dessa yrken finnas, hvilka erfordra lika, om ej högre grad af färdighet, som de, för hvilka mästerskaps förvärfvande är föreskrifvet; och då nödig kontroll å skicklighet i yrket för alla handtverks utöfvande bör förefinnas” etc.
För att kunna gilla den slutsats, hvartill Ulsk. kommit, måste man väl antaga såsom gifvet, atl premissen måste vara sådan, men gå vi till sjelfva HandtverksOrdnms 3:dje §, örn hvars ändring bär är fråga, så finna vi att Ulsk. i premissen af sitt resonemang begått en fullkomlig oriktighet, ty der förekommer under morn. lill. b., såsom vilkor för rättigheten alt i stad eller å landet hålla handtverks-verkstad: ”att förvärfva mästerskap, då fråga är om något af de handtverk, som tillhöra bleckslagare, bokbindare, gelbgjutare” etc., hvarefter alla dessa bandtverk äro upräknade.
Det är således tydligt, alt den K.
Författmn anser dessa bär upräknade handtverk böra undantagsvis utgöra föremål för mästerskap, men att alla öfriga skola vara derifrån fria.
Det kan väl förefaH-a, som del vore mindre vigtigl att fästa sig vid denna sak, men jag tror, att den slutsats, man kan draga af Utsk:s resonemang, blir helt annorlunda, dä man finner att Utsk. utgått från en oriktig premiss, och att i sjelfva verket uti författmn är ultaladt såsom en regel, att icke mästerskap behöfver vinnas, och att de yrken, för hvilka det fordras, anses såsom undantag.
Jag tror också, alt man ej misstager sig, då man säger, att det är just för de delar, hvaruti den K.
Föitattmn utsträckt näringsfriheten, som denna Förfaltn. vunnit bifall hos nationen, hvilket jag anser och tror de flesta med mig skola anse den hafva gjort.
I fråga om sjelfva mästerskapet, så nekar jag ingalunda, alt de gamla skråförfattningarne kunnat vara af stort värde för sin tid, och jag behöfver icke genomgå de historiska skälen derför; men de förhållanden, under hvilka dessa skråförfattningar upstått, hafva så småningom gått bort och gifvit rum åt helt andra.
För närvar:de anser jag således, att mästerskap tjenar till ingenting.
Det är efter min lanke eli fullkomligt oriktigt antagande, om man tror, att numera någon bland allmänheten, vid sitt förtroende till handtverkaren, rättar sig efter om denne aflagt mäslarprof eller icke, och hvad den af en vård talare omnämnde skylten beträffar, tror jag icke att någon, minst en puckelryggig person, som behöfver en skicklig arbetare för att få sina kläder tillskurna, går blott efter en skylt, för att få arbetet verkstäldt.
Han underrättar sig säkert förut, huruvida den eller den Skräddaren, sora han ämnar anmoda, förmår att så föra saxen, att han kan klippa rocken efter hans puckel, och icke går han blott efter en skylt, som han ser på gatan.
Skulle han det göra, måste del erkännas, att han är en oförståndig man, ty då det ingalunda kan blifva svårt att af sina bekanta få veta 376
Len 27 September e. m. hvem sorn med skäl har deras förtroende, vore det mera än enfaldigt, alt rätta sig blott efter en skyll.
De anraärkmr, sorn Frih.
Rehbinder framställt, äro af samma slag, sora de lösliga skäl, hvilka mången gång blifvit åberopade lill förmån för restriktioner; men ingen har fästat upmärksamhet på de skriflvexlingar, som föregått i detta ärende, innan del inkommit till R.
Det är nemi. bekant, att flere handtverksmästare i denna stad och andia släder ingingo till Konungen med en petition om ändring af Handtvei ksOrdnm i såväl denna puukt, som äfven i andra delar, hvilka jemväl blifvit af motionärerne uptagne, men Ulsk. till en del afslyrkt.
Koil efter det denna petition var afgifven, samlades här i hufvudstaden en del arbetare i bandtverk och höllö sins emellan sammankomster för att afgöra, om de skulle anse denna petition nyttig för handlverkarne och arbelarne i allmänhet och för en hvar särskildt.
De kommo då till den slutsats, att det var nödigt att hos K. M. i underddiet anhålla, att Han läcktes bibehålla Sin Författn. och afslå nästan hvareuda ponkt i petitionen.
En petition afgafs af dera till K.
M. och i denna mol-pelitiou upgåfvos bland annat några statistiska förhållanden, som utvisade, ali det bufvudsakliga motiv, hvarpå mästarne grundal sin anhållan om restriktioner, nemi. alt 1846 års författning redan visat en förderflig verkan till handtvei keriernes förfall och handtvei karnes obeståud, alldeles icke öfvet ensstämde med verkliga förhållandet.
Det framhölls nemi. i denna kontra-petilion, att då man ville bedöma huruvida författmn efter sin tillkomst verkat fördelaktigt eller menligt på handtvei karnes välstånd, kunde man icke göra det annorlunda än dels efter antalet af dem, sora hade, åren före och åren efter författnrns tillkomst, blifvit mästare, och dels efter det registratur i RådhusRälten, som visade huru det förhöll sig med cessionerne både före och efter förfalln:ns tillkomst.
Då visade sig, vid jemförelse af dessa statistiska upgifter, tagne dels ur Handels- och Ekon.-Rolhm, i fråga om mästarnes antal, och dels ur Rådslufvu-Rätten, i fråga om cessionernes antal, alt, medan mästarnes antal under de 4 åren efter författnins utfärdande i förhållande till de 4 åren före författnms tillkomst ökat sig med ungefärligen hälften, hade cessionernes antal under dessa båda terminer förändrat sig så, att förhållandet blifvit såsom 32 lill 27.
Således, såvidt man kan döma af siffror, kommer man deraf till den slutsats, att, långt ifrån alt den nya författmn skulle verkat ofördelaktigt för handtverkarne, har den visat ett ganska gynnsamt resultat; och dervid bör man äfven taga i betraktande, alt samma författn. jemväl tillskyndar hvarje man rättighet, att jemte sin familj utöfva handtverk såsom näringsfång.
Det skulle således hafva varit detta, sora skulle tryckt dem, som hålla handtverks-verkstäderne, hvilket åter bordt uppenbara sig i något siffer-förhållande, men d.i, delta oaktadt, siffer-förhållanderne visa sig så gynnsamma, drogo handtverkarne deraf den slutsats, att mästarne, som icke anfört några objektiva skål för den supposition, hvarpå de grundade sin framställning, haft helt och hållet orätt i denna supposition.
Denna mot-petition afgafs, om jag minnes rätt, i April eller Maj månad Den 27 September e. m. förra å^et.
Sedermera hafva påminnelser af mästarne blifvit afgifne vid denna mot-petition och i dessa påminnelser hafva de visserligen med åtskilliga fraser och en liten ondgörelse sökt underkänna hvad arbetarue sagt, men icke med ett enda objectivt skäl.
De hafva icke kunnat underkänna dessa siffror, på annat sätt, än att de sagt, alt antalet af cessioner icke bevisar något, utan att många handtverkare kunna 'befinna sig i mycket sämre ställning, utan alt göra cession, än de som verkligen gjort cession.
Del är sannt, att sådant kan verkligen vara förhållandet någon gång, men då fråga år om att bedöma sakerne, i deras helhet, plägar man dock kunna sluta sig lill huruvida en viss klass befinner sig i mer eller mindre obestånd, eftersom cessionerne varit talrika eller icke.
Således säger man alt Grosshandlare-klassen här i Stockholm och i Götheborg har under de sista åren jemförelsevis befuunit sig i ett ganska godt och solidt tillstånd, och då man säger det, så grundar man det på det faktum, att det jemförelsevis med vissa föregide perioder har varit få cessioner.
Jag anför detta för alt visa, att man tillägger della skål en viss giltighet i afseende-på en så beskaffad upskattning, och i afseende pä sjelfva mäslerprofven må del tillåtas mig att säga, att om man vill se saken från rent rationel synpunkt, utan afseende på häfd, så är det svårt att inse hvarföre vissa slags handtverk, såsom skräddare, skomakare, glasmästare och andra sådane handtverk, oaktadt de äro egentligen blott och hart handtverk, d. v. s. att arbetena äro föremål för beställningar, äro i behof af mäslerprof, då det torde vara klart att allmänheten, för alt få dessa sina första förnödenheter, eger att vända sig till hvem den behagar, äfvensom alt hvem som behagar borde hafva rätt att, mot förbindelse att betala skatt, få betjena allmänheten med sina tillverkningar.
Jag vill härmed icke säga att de nuvar:de föreskrifterne för dessa yrken i detta hänseende skola borttagas, men jag tror, att om man vill resonera utan förut fattade meningar och utan afseende på befintliga autecedentia, så måste detta resonemang stå fast, och ännu mera måste det slå fast i afseende på vissa andra yrken, såsom bleckslagare- och gelbgjulare-yrkena m. fl.
Dessa yrken äro tilf så betydande del fabriksnäringar, alt jag anser ali industri-utvecklingen i den delen skulle befordras oändligen mycket, om icke mästerprof för dem erfordrades, och vi vela att, i vissa af dessa yrken, är det ganska svårt att fä beställningar utförde.
För att icke blifva alltför vidlyftig vill jag endast i afseende på bleckslagare-yrket anföra det exempel, att då härvarande gaslysnings-direklm till nuvar:de höst-termin hade sig ålagdt, att söka införa gas i st. f. oljelysning inom hufvudstaden, så förekom den aldra yttersta svårighet att kunna få lyktorne tillverkade och iordningsatle, derföre att stadens handtverkare voro så mycket sysselsatte med andra arbeten, att de ej medhunno att fullgöra beställningarne.
Jag säger detta blott för att deraf draga den slutsats, att jag icke tror alt det kan vara någon vinst hvarken för allmänheten eller för handtverkarne sjelfva, om nan nu ville införa restriktioner der de icke förut finnas.
Ang:de mästerprofs afläggande anfördes i den af mig omnämnde kontra-petitionen några omständigheter, som jag tror bevisa, huru 378 Den 27 September e m. litet man genom dessa restriktioner skulle vinna.
Der anfördes det faktum, som troligen icke lärer kunna bestridas, eftersom det icke kunnat jäfvas af mästarne sjelfve, att rnäslerprofvens afläggande tillförene varit till det mesta en formalitet, att den, som baft godt om medel, kunnat få sitt arbete verkstäldt genom andra och att det har gått underhand, som man säger, mycket lätt att befria sig från att verkställa arbetet sjelf, hvarföre desse mästerprof egentligen icke haft annat med sig, än att de tillbakahallit den fattigare arbetaren, som icke haft råd att depensera den långa tid han behöft afhålla sig från arbete på beställning i och för mästerprofvels förfärdigande.
Vi veta också, alt vid den pröfning, som sker af mästerprof, åtminstone känner jag detta förhållande, likasom jag tror, att många andra af R. o. Ad:s ledamöter göra det, är det snart sagdt en lifsfråga för den fattiga gesällen, som likväl kan vara ganska skicklig, alt få sitt mästerprof godkändt, och att det för honom stundom varit ganska kinkigt, om det också varit utstäldt för allmänhetens ögon, och mången gång har det för honom varit desto kinkigare, om lian varit en skicklig man, hvars medtäflan de äldre mästarne fruktat, emedan de då sökt upleta fe! för att föranleda till upskof med hans erkännande såsom mästare.
Det är dessa obilliga och till pekuniära upoffringar ledande restriktioner, jag tror det vara skäl att undvika, och på sådan grund förenar jag mig med dem, som begärt afslag.
Då jag förra gången hade.ordet och slutligen skulle besvara Gr. Lagerbjelke.? aomärkn., begick jag så till vida ett misstag, ätt jag bortblandade motionärens förslag med Utsk:s. Det hade nemi. fallit mig ur minnet, att Ulsk., som i allo gillade motionärens förslag, likväl i denna punkt ansåg försigtigare att icke införa de af motionären upräknade handtverk, af det skäl, att möjligen något kunde vara uteglömdt.
Lagerbjelke har emot förslaget hufvudsakligen anmärkt, att icke alla hndtverkare der blifvit upräknade, under förmenande, alt vissa handtverk skulle kunna hänföras till fabriker; men jag hemställer lill R. o. Ad., om det icke må kdnna anses tillräckligt, att de handtverk finnas upräknade, som äro befriade från afläggande af prof.
Jag anhåller, alt, medan jag har ordet, få anföra ett yttrande af en bonde i Ekon.Utsk., då denna fråga der förevar.
Denne man, som är känd för sitt goda hufvud, yttrade nemi: ”Den vet bäst hvar sk,on klämmer, som har henne på sig; då ledamöterne af BorgareSt. yttra sig för förslaget, så röstar äfven jag för detsamma.
Detta föranledde alla hans kamrater att följa med honom.
Hr Hjerta har visserligen sagt, att gesällerna hafva varit mycket belåtna med den nuvar:de förfatlnm, men jag skulle tro, alt det varit derföre att de icke rätt förslå sitt eget bästa, ty, då de hunnit blifva mästare, komma de nog alt sala om och blifva af en annan mening.
Jag förnyar ruin anhållan om propos. på bifall till denna punkt.
Den 27 Sep t c mijer e. m. 379 Gr.
Det skulle blifva aldeles för långt althar göra en histoiisk framställning om huruledes under helt andra förhållanden skräna upkommo, och då gjorde mycken nytta, samt huru de i tidernas längd öfvermått till hvad de slutligen blefvo.
Allt nog, att om man betraktar förhållandena, sådana de på sednare tider gestaltat sig, så finner man att mästerprofven nu meia icke utgöra eller kunna vara afsedde att utgöra en verklig garanti för att den som undergått ett sådant prof, skulle vara en duglig mästare, hvartill erfordras långt mera än handfärdighet i yrket; ty det är ingalunda sagdt att man är en duglig t. ex. skomakaremästare derföre att man kan väl sula en sko.
För att pgssa dertill mäste man äfven ega en viss administratif förmåga, man måste förstå att hålla folket till arbetsamhet, ordna allt, se till alt arbetet på verkstaden väl och noggrant utfores, och icke blott det arbete som ntföres med egna händer.
Del är allmänt kändt att personer, hvilka gjort förträffliga mäslerprof, likväl, då de sjelfve blifvit mästare, haft fullkomligt odugliga verkstäder, från hvilka odugligt arbete kommit, förutsatt alt något arbete alls kommit derifrån.
Den enda betydelse, som mästerprofven nu kunna ega, är den, att likasom utgöra en rå-skillnad emellan kapitalets öfvervägande inflytande och handskicklighelen; och såsom sådan, är del, enligt min tanke, som de blifvit bibehåll ne i nu gällande Handtverks-Ordning.
Jag har redan fästat upmärksamheten på det försigtiga sätt, hvarpå lagstiftarne gått tillväga vid stiftandet af denna Författning.
Handtverk funnos, hvilka voro underkastade skrå-tvång, och andra voro aldeles fria.
I detta afseende lät Författn:n förhållandet förblifva sådant det var.
De handtverk, som voro underkastade skrå-tvång, voro väl underkastade sådant i allmänhet, men 1739 års ManufakturFörordn. gjorde, att fri-mästare kunde upstå, hvilka icke voro inpassade i detta skrå-tvång.
För att nu afgöra hvilka af dessa handtverk skulle stå pä ena eller andra sidan om gränsen, gick lagstiftaren ganska klokt och försigtigt till väga.
Sådane handtverk, hvilka öfvergått till fabriker, lät man vara fria, enär det icke kunde vara Ijeniigl att åter nedtvinga dem till blott handtverk.
Icke kunde det t. ex. vära tjenlig!, att hindra bomulls-spinnerifabriker alt upstå, derföre att man ville gifva större förtjenst för spinuing af bomull för hand.
Man gjorde der icke något annat, än att man lät saken hafva sin naturliga gång, och hvad som var fabrik, lät man dervid förblifva.
Andra handtverk funnos, hvilka voro underkastade skrå-tvång; men som icke längre funnos i landet.
Af dessa vill jag nämna Blymakare-handteringen, hvaraf år 1846 ingen fanns inom riket.
Man ansåg då onödigt att för dem stadga mästerprofs atläggande.
Slutligen funnos en mängd andra yrken, hvilka väl i allmänhet voro underkastade skrå-tvång, men der likväl frimästerskap funnos.
Med dem gick man så till väga, att man i allmänhet ansåg mäslerprof böra afläggas för sådana yrken, hvilka vid beställningar ofta erhålla råvara att förarbeta.
Desse blefvo underkastade mästerprof, de andra icke.
Således voro före 1846 t. ex. Snickare och Skomakare underkastade skrå-tvång, ehuru ibland dem fri-mästare kunde finnas.
Efter 1846 uphörde skrå - 380 Den 27 September e. m. tvånget, men bestämdes att, för bedrifvande! af dessa yrken, skulle mästerprof ovilkorligen afläggas.
Man gick således en ganska billig medelväg.
Nu vill Utsk. alt man skall öfvergifva allt delta, icke för att öfvergå till elt friare system, utan för att gå tillbaka, icke allenast till hvad soiia var före 1846, utan många 100:dra år tillbaka; ty då man 1846 kunde få blifva fri-mästare, och då del 1846 fanns fria yrken, så vill Ulsk. nu förbjuda all sådan frihet, och stadga alt alla handiverk skola vara underkastade mäster-prof.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att jag misstagit mig i min anmärkning emot Ulsk:s mångtydiga stadgande om mäster-profs afläggande för alla handtverk, enär enligt hans utsago i Författn:n funnes upräknadt hvilka yrken sora vore handtverk eller icke.
Den värde talaren misstog sig dock härutinnan.
Han har nemi. trott att hvad han vill uphäfva skulle blifva qvarstående.
I Förfatlmn säges nu att ali? handtverk äro fria, men att de eller de äro underkastade mästerprof, hvilket allt, enligt Utsk:s förslag, uphäfves, och i stället införes endast dessa ord: ”att förvärfva mästerskap då fråga är om handtverk, med undantag af byggmästare- och murmästare-yrkena.
Det är således gifvet, alt alla handtverk, utom de båda undanlagne, då vore underkastade mästerprof, och detta förslag, det må tolkas huru som helst, är således mycket restriktivare än det gamla förhållandet före år 1846, ehuru man icke så noga kan veta huru långt Utsk. går, emedan man icke kan så noga veta hvad som menas med handtverk, och emedan åtskilliga näringar finnas, hvilka man icke så noga kan säga om de icke kunna komma under fabriksbestämmelsen.
Jag kan således under intet afseende gilla Utsk:s förslag.
Det medförer ingen säkerhet för den, som skall hafva något arbete åt sig förfärdigadt; det medförer ingen vinst för handtverkaren, men det medförer deremot skada för alla genom den starka omkastningen af system och alla de olägenheter, som deraf åstadkommas.
Jag fortfar i min vördsamma anhållan om afslag å denna punkt.
Såsom skäl för en ytterligare utsträckning af skyldigheten alt aflägga mästerprof har man hört åberopas så väl allmänhetens behof af garantier, som handlverkarens egen fördel.
Hvad beträffar allmänhetens större trygghet att få elt godt arbete, får jag för min del förklara, att jag icke anser allmänheten i ett sådant mästerprofs afläggande ega nå gon garanti alls.
Jag kan icke ens fatta hvarföre delta prof skall behöfvas och hvartill det skall tjena, i något yrke, som är af den beskaffenhet, att allmänheten sjelf kan bedöma saken.
Helt annat är förhållandet, om det är fråga om alt hafva kontroll på huruvida en metall har en viss lödighet, eller huruvida t. ex. medikamenter äro af god och oförfalskad beskaffenhet.
I sådana och likartade frågor kan allmänheten behöfva garantier, emedan den icke kan med egna ögon bedöma dem, men ingalunda då fråga är att bedöma huruvida en hatt är vacker, eller klädning är väl gjord eller ej.
I sådana afseenden är allmänheten ulan allt tvifvel den som bäst bedömmer sin egen sak.
Det finnes för öfrigt flera yrken, D e D 27 September e m, 381 sorn stå hvarandra oändligt nära i afseende på sin art, men der olika bestämmelser existera, såsom t. ex. skräddar-yrket för manspersoner och sömmare-yrket för qvinspersoner.
Det finnes nu icke någon kontroll för sömmerskor, ehuru delta yrke säkerligen fordrar lika mycken kouslfäidighet som skräddarnes; hvarföre skall det då behöfvas för skräddaren?
Det är således i min tanke icke allenast ett alldeles öfverflödigt, utan äfven ett skadligt arbete man förelager sig, då man i författnm vill söka nedlägga dessa chimériska garantier.
Hvad återigen beträffar den andra sidan af saken, eller att det skulle vara en fördel för handtverks-mästarne, om profven skärptes och försvårades, så kan det icke nekas, att delta argumeut har något mera styrka, sfi vidt man nemi. afser endast de nuvar:de mä~ stärne, ty det är klart, att för dem är det angenämt att icke1 konkurrensen blir dem lör besvärlig, och allt hvad som kan hämma denna konkurrens är således för dem förmånligt och välkommet.
Men här, som i många andra fall, äro intressena stridande.
Det är härvid några få mästares intresse, sora är i strid med allmänhe tens, hvilken har fördel af den större konkurrensen, och i valet emellan dem må jag bekänna, att jag icke är det minsta tveksam, utan anser alt allmänhetens rätt i främsta rummet måste beaktas.
Alt genom konstlade medel inskränka tillgången på menniskans förnödenheter, blott för att, genom eli stegradi pris å desamma, gynna några få tillverkare, är en anli-social grundsats, som i sina yttersta slutföljder skulle leda till brist på allt, och till samhällets utarmande.
Dessutom får jag slutligen mot förslaget anföra, att då fråga är om ändring i sådane förfaltn:r, som denna, så bör man enl. min tanka vara ytterst varsam.
Det kan icke yara nyttigt, att tili dem göra täta förändringar, utan hvarje sådan måste för att vara befogad, grunda sig på en bestämd rätt eller en bestämd nytta, och hvad som är rätt, och hvad som är nyttigt, kan väl icke så hastigt undergå förändringar, så vida ej helt och hållet förändrade omständigheter inträffat.
Att utan trängande nöd och utan bestämda bevis på dess behöflighet göra förändring i sådana förfaltmr, tror jag således icke kunna vara rätt, och för min del anser jag icke någon giltig bevisning härom vara förebragdt, hvarföre jag tillstyrker, alt med vidblifvande af 1846 års författn. i detta afseende, denna punkt måtte afslås.
Lagerbjelke har erinrat der om, att jag, likasom Frih.
Rehbinder begått ett misstag, i afseende på handtverkarnes upräknande i författmn.
Deri har Gr:n rätt och jag ber det Höglofl.
Ståndet om ursäkt.
Men jag tror icke att någon skada derigenom åstadkommits; ty i de förfaltmr, som angå stadsmanna-näringarne, äro handtverken ganska noga upräknade.
Såsom embetsman i KammarRätten bar jag ofta tillfälle alt se detta, när tvister upslår om deras beskattning.
Dä måste i samlingen af de förfaltmr, hvilkas verkställighet Kommerce-Kolhm öfvervakar, sökas reda på alla dessa handtverk.
Det är för öfrigt ett giltigt skäl, som blifvit inom Utsk. åberopadt, att man kan, vid upräknandet, förbigå något handtverk.
Då de dessutom äro rörliga, så tillkomma 382 Den 27 September e. tn. nya och andra gå ut, på sätt Gr.
Lagerbjelke nyss erinrat, hvarföre det måhända är bättre att icke upräkna dera.
Jag vill derföre heldre antaga Utsk:s förslag, Dn motionärens, hvilket Frih.
Rehbinder omförmälte.
Jag gör det äfven derföre, att jag befarar det R. o. Ad. torde snarare förkasta motionärens än Utsk:s förslag.
Hr Hjerta har omtalat de pelitions-strider, som i hufvudstaden egt rum mellan gesäller å ena sidan, och handtverksmästare å den andra.
Jag har för min del velat förbigå den saken, och har icke eller förut omnämnt henne, derföre, alt ur sådane strids-skrifter är i allmänhet icke mycket att hemta, emedan man, å ömse sidor, vanligen gör sig skyldig till öfverdrift.
Hvad dessa strids-skrifter beträffar, så är det klart, att gesäller äro, i afseende på prof, lika sinnade sora studenterna i afseende på examina.
Gesällernas förhållande till verkstadsegaren är att förlikna med backstugusittarnes lill hemmansegaren.