Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ville man äter vidtaga den åtgärd, Utsk. föreslagit, så kan man vara förvissad alt undersökningen kominer att gå så långsamt som möjligt; ty när återbäring icke kommer i fråga, förrän undersökningen är fulländad, (det är nemi. föreslaget alt Öländningarne under den lid, då undersökningen pågår, skulle slippa att betala all skatt), så är det tydligt, att de önska, det undersökningen må räcka så länge som möjligt.
Skulle då Öländningarne, när hon vore slutad, få till någon betydlig del behålla skatten, så blefve de skyldige Kronan en så stor summa, att de svårligen kunde betala henne.
Antingen blefve de då ruinerade genom skattens ultagning på en gång, eller lomme de till It.
St. och begärde afskrifning, då vi äfven från Öland finge allt det trassel, som af dylika hqvider följer.
Jag tillstyrker derföre, att Ståndet måtte antaga Frih.
Cederströms förslag, såsom det förmånligaste både för Öland och för Staten.
Jag får äfven fästa eder uppmärksamhet, mine herrar! på ett ord i StatsUtskls belänk., hvilket är af dubbel betydelse och som man borde undvika, äfven om man antoge förslaget.
Ulsk. säger nemi. odelbar jord i stället för odlingsbar.
Detta ord kan Ufven läsas för o-del bar, hvilket, emedan ingen sådan jord finnes, skulle tillintetgöra hela stadgandet emot rubbning af räntan derå.
Jag fortfar i mitt yrkande om afslag på Utskts betänk, och bifall till Frih. Cederströms förslag.
Jag anhåller att få till besvarande upp taga några anmärkt!', som äro gjorda emot mig.
Cederström har nemi. sagt, att jag vill förvexla äganderätten med rättigheten lill bete på utmarken å Öland.
Jag åberopar 1690 års skaltläggnings-instrument, der det står, att
Öländningarne ägde rättighet till mulbete på utmarken, och jag vågar hemställa till herrarna, om dettajcke betyder detsamma, som att de ägde marken, såsom t. ex. om Frihtn ägde denna rock, men jag ägde rättighet att bruka och begagna den, tills den vore utsliten; så hemställer jag, om jag ej då i sjelfva verket ägde rocken.
Så var förhållandet med betesmarken på Öland, tills delningen skedde.
Efter Hr Frihtns åsigt, borde, sedan betesmarken skiftades och derå visades vara odlingsbar jord, denna ovillkorligen skattläggas, emedan inga inägor eller ingen odlingsbar jord får Pen 8 Augusti f, m. i53 l * £år finnas, som icke är skattlagd.
Dervid får jag påminna, att om nu ett annat hemman har utmarker, hvilka ej varit upptagna såsom odal-ägor, men upptager och odlar dessa utmarker, denna jord icke derföre ännu skattlägges, ehuru hemmanet undergått skifte, oell delning ägt rum på samma utmark.
Hr von Hartmansdorff har förmodligen icke tagit närmare kännedom om Öländningarnä under den korta tid han var på vår ort, då han kunnat säga, att de hålla sig med en bättre kost än andra provinser.
Jag vill blott anföra ett factum, som i detta afseende lärer vara bevisande.
Öländningarne sälja årligen en mängd kreatur.
Icke vore det möjligt, att de kunde sälja en sådan mängd deraf, om de sjelfve förtärde sina kreatur.
Jag vill framställa en jemförelse med Gottland.
Gottland har lika god och odlingsbar jord som Öland, och på Gottland är likväl alltid sådan brist på slagt-kreatur, att de måste förskrifva dem från andra orter, och bland dem äfven från Öland.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att jorden är af ypperligaste slag.
Det är visserligen sannt, att i södra delen af Öland, på vissa trakter närmast saltsjön, jorden är ganska god, men när man reser längre in åt landet, så ser man jorden bestå af fyra till fem tum sandmylla och kalkjord.
I öfrigt har Öland ingenting annat att sälja, för att kunna utgöra sina skatter och äga sin utkomst, än sin spanmål och sina kreatur, sora de med egen försakelse måste sälja, för att kunna skaffa sig penningar.
I afseende på Öländningarnes klädsel tager jag mig friheten påminna Hr von Hartmansdorff derom, att ingen provins’s innevånare äro så tarfligt klädde som Öländningarne, hvilka vanligen äro klädde i hemväfda kläder.
Hr von Hartmansdorff har bi träd t Frih.
Cederström uti hans yrkande, att skatten skulle fortfara att utgå, afven om i öfrigt förslaget antoges, och detta under den förmodan, att Öländningarne ej skulle vara intresserade att påskynda fullbordandet af en sådan förrättning.
För min del föreställer jag mig, att det icke beror på Öländningarna att uppskjuta denna förrättning, utan det beror naturligtvis på de personer, som förordnas att verkställa densamma.
Då det således icke kommer att stå i Öländningarnes skön alt fördröja eller påskynda verkställigheten, så synes mig delta vara ett ytterligare skäl, vigtigt nog för att bestämma herrarna till bifall för den utväg, som Utsk. föreslagit.
Hr von Hartmantdorff har vidare sagt, att om man icke gör den förändring, som Frih.
Cederström föreslagit, så skulle följden deraf blifva, att Öländningarne på några år ådroge sig så stora utgifter, att de sedan icke hade råd att betala dem.
Jag får likväl fästa uppmärksamheten derpå, att om Öländningarne, oaktadt skattens årliga utgörande, hittills kunnat berga sig, så skola de äfven på en gång kunn H. ao Den 8 Augusti f. m. na utbetala densamma; men om i delta fall Frih.
Cederströms och Hr von Hartmansdorffs mening skulle segra, så ber jag likväl herrarna erinra sig, att den förändring, jag åsyftat i sjelfva mellanmeningen, ganska väl dermed låter sammanpara sig, och anhåller således om propos. derpå.
Jag var bland dem, som förra gången, då betänk, förevar, gjorde några anmärkn:r dervid, och får derföre förklara, att jag för min del i allmänhet är belåten med det utlåt., som StatsUtsk. nu öfverlemnat.
— Endast hvad sista meningeu beträffar, att intilldess den nu ifrågavarande rättelsen kunde åstadkommas, så skulle en fullkomlig inställelse al den skatt, som nu utgår från utmarken, äga rum, tior jag att i allmänhet det icke är riktigt att upphäfva och förändra, blott derföre att sådant sättes i fråga, utan må man låta sig nöja, intilldess förändringen blifvit besluten.
Cederströms förslag alt ersättning till Oländningarna skulle äga rum ända från den tid, då skatten först pålades, synes visserligen, pä sätt herrarne anmärkt, fördelaktigt för Öland; men jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att, om detta förslag skulle gå igenom, man går längre uti medgifvande af förmåner för dessa öboer, än de sjelfve begärt.
Jag har nemi. uppslagit Utskts utlåt.
E , hvaruti jag linner följande ord, nemi. att ”Häradsdomaren Pehr Jansson, på anförda ”skäl, anhållit om uppbäfvande af den årliga spanmålsrän”tan till sammanräknadt belopp af 864 t:r 24 -fördels kpr, ”hvilken blifvit bestämd att utgöras för den å hemmanen på Öland fördelade utmark eller den s. k. Alfvaren.” ■— Sålunda, enär intet vidare i delta afseende förekommer, hafva de ej begärt någon ersättning för den förflutna tiden, utan motionen går ut på att erhålla lindring för framtiden.
Således anser jag icke tillständigt af oss att utsträcka deras begäran längre, än de åsyftat, och derigenom fråntaga Kronan hvad hon redan uppburit.
Jag skulle tro, att det vore tillräckligt om man medgåfve ersättning från i84>) eller den tid, som nu är i fråga, och vill för öfrigt förena mig med Frih.
Raabs anförande, alt nyttjanderätt är detsamma sorn ägande-rätt, kan jag lika litet godkänna detsamma, som åtskilliga andra åsigter, hvilka han framställt.
Konungens Bef':h:de har nemi. rättighet alt medgifva uppodlingar och på sådant sätt inskränka allmänningarna.
Blifva de delade, så kunna slika inskränkningar i allmänningens omfång icke äga rum.
Detta torde vara nog för bevisningen af deri sats, att nyttjande-rätt till en allmänning icke är detsamma som ägande-rätt till en viss del deraf.
Jag får således anhålla om bifall på Utsk:s betänk., endast med den förändring att er - Den 8 Augusti f. m. >55 saltning lemnäs öboerna från år i84i5 ifall det befinnes att de betalt högre skatt än dem bort åläggas.
Jag beder att få fästa Ståndets och isynnerhet Frih.
Raabs uppmärksamhet derpå, att jag hvarken talat oro Öländningarnes klädsel eller oro jordmånen på Öland.
Beträffande betesrätten, vid hvilken Frih.
Raab fästat sig, förmodar jag, alt vid skattläggningen möjligen tillgått så, att om ett hemman förut ägt betesrätt för ett visst antal kreatur, t. ex. fyra, men vid utmarkens delning fått ägande-rätt till så stort omfång att der fanns bete för 6 kreatur; så ålades ägaren skatta för 2, hvilket ej innebure någon obillighet.
— I afseende på den jemförelse, som gjordes emellan ägande-rätt och nyttjande-rätt, får jag dessutom erinra, att det icke är samma förhållande med bete som med en rock.
Den förra slites ut, men icke betet, som med hvarje vår förnyas.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggniagen fulländad.
Hr Fril), o. Landtm, yttrade, att LJtsk:s förslag in ne— holle, ”det R.
St. mätte besluta, alt den å de olika hemmanen fördelade utmarken å Öland, på Statens bekostnad, ”underkastas en förnyad besigtning och skattläggning, hvar”vid iakttages, att för sådan mark, hvilken är af den beskaffenhet, att den endast till bele kan användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken ägde betesrättighet och således icke genom dylik marks tillskiftande vunnit större ”fördel, än de förut åtnjuta, blifva från all skatt befriade, ”hvaremot för odlad odelbar jord rubbning uti räntan icke ”må äga rum, så framt ej densamma finnes åsatt till högre ”belopp, än som kan anses motsvara den fördel utöfver betesrätten, som genom ägande- och fri dispositions-rätts förvärfvande vunnits;” hvarefter Utsk. föreslagit, huru förhållas skall med utbetalningen af utmarks-skatten.
Härvid hade Frih.
Raab ansett efter ordet ”fördel” borde tillsättas följande mening: ”sorn genom ägande- och ”fri dispositions-rätts förvärfvande vunnits utöfver den ”betesrätt, hemmanen före utmarkens delning ägt.”
Deremot lydde Frih.
Cederströms förslag sålunda: ”att R.
M. anhålla, att förhållandet med skattläggningen å ”utruarkerna på Öland på Statens bekostnad noga undersö’’kes, samt om dervid befinnes, att den skett emot gällan’’de metod och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas och restitution erhållas af det belopp, som ”årligen erlagts, från första skattläggningstiden beräknadt.”
Hr Landtm, ville först framställa propos. på TJtsk:s förslag oförändradt, och hemställde alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts i utlåt.
N:o 226 afgifna förslag i afseende på skattläggningen å Öland.
De ii 8 Augusti f. m.
Hr Frih, o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i den af Frih.
Cederström yttrade mening i afseende på samma skattläggning.
Vid framställningen af de särskilda meningar, som här blifvit yttrade, fann jag ej, att Hr Frih. o. Landtm, behagade fästa någon uppmärksamhet på den modification i Frih.
Cederströms förslag, som jag begärt, då jag önskat, att restitution af skatten ej skulle sträckas längre än Häradsdomaren Pehr Jansson å öfrige öboers vägnar begärt, nemi. från närvar, tid, eller, såsom Utsk. föreslagit, från i84<•
Jag tror mig äga rätt häruti, och hemställer till Frih.
Cederström om det är skäl att gå längre än öboerne sjelfve begärt, och om icke äfven han vill förena sig om antagande af år 1841, i stället för den tid, då skattläggningen först skedde.
Den siste värde talaren kan vis serligen deruti hafva rätt, att öboerne borde kunna vara belåtne äfven örn icke en längre restilutionslid, än den Utsk. föreslagit, blefve antagen; men vi äro ej här såsom domare, och således ej skyldige alt se hvad käromålet innehåller.
Jag skulle tro, alt då fråga här blifvit om alt underkänna en af skattläggningsmännen verkställd skattläggning af en provius’s utmark, och ett Utsk. yttrat sin öfvertygelse derom, att dervid blifvit orätt förfaret; så kan man väl ej gå längre eller rältsenligare till väga, än att man på Statens bekostnad vidtager en förnyad undersökning och medger, att i händelse dervid befinnes, att vid skattläggningen orätt tillgått, så mäste rättvisa ske, utan afseende på hvad motionären begärt, och hvad Staten orätt bekommit måste då restitueras från skattläggningsdagen.
Jag kan således ej instämma uti hvad Hr Ribbing tillstyrkt, utan begär propos. på hvad jag föreslagit.
Hvad den siste värde talaren anfört emot Hr Ribbings amendement anser jag mig böra upptaga, ehuru det hör till sjelfva hufvudsaken.
Han har förutsatt, att denna fråga endast skulle grunda sig på en ari af rätt, och att derföre denna restitution blefve en ovillkorlig rättighet, i händelse undersökningen visade, att räntorna blifvit orätt utgjorda.
Så är likväl icke förhållandet; ty om man skulle gå strängt rättvist tillväga, så vore det mycket få, som ägde rättighet till någon ersättning, enär 1680-lalets skattläggning afser, att intet kronohemman på Öland skulle äga rätt till mulbete på utmarkerna.
Deremot kan billigheten tala derför, på grund af de omständigheter Frih.
Raab anfört; men om man, på grund af billighet, vill medgifva Den 8 Augusti f. m. befrielse från deras statt, så bör man ej tala om restitution på grund af rätt.
Skulle undersökningen grundas endast på rätt, så gör man Olandningarna en stor otjenst i stallet för en tjenst.
Jag skulle derföre tro, alt billigheten bär vore bäst iakttagen, om man antoge Hr Ribbings amendement.
Jag tror mig böra in stämma med Hr Rosenblad, emedan bans förslag efter all anledn. är det billigaste.
Jag hemställer således till Frih. Cederström, om han icke äfven skulle vilja gå in derpå.
Jag beklagar att jag ej kan med den sista värda talaren instämma.
JDet är alldeles tydligt för min uppfattning af frågan, att Staten är pligtig att skipa rätt, der uppgifvet blifvit att orätt skett.
Har ingen orättvisa skett, har icke skattläggningen skett annorlunda, än i enlighet med metod och undervisning, har ingen jord blifvit med ränta belagd, som ej rättvisligen bort skattläggas, så blir ingen restitution af.
Skulle deremot, genom misstag af skattläggningsmännen, metod och undervisning vara åsidosatta, oell ränta oriktigt pålagd; så fordrar rättvisan, att den ränta, som blifvit för mycket erlagd, återgifves.
Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derå, att Ståndet redan förklarat öfverläggningen fulländad.
Sedan de föreg:de talarne ånyo ingått i discussion öfver sjelfva ämnet, så hade jag visserligen önskat att få säga några ord derom, men jag anser mig likväl nu böra inskränka mig till den förklaring, att ehuru mycken välvilja jag har för Oland, så sträcker den sig likväl ej så långt, att jag skulle vilja tillkämpa dem en förmån, som jag anser vara öfver billighetens gräns, nemi. att för 24 år ersätta en ränta, som under dessa 24 år har blifvit utbetald, hvilket skulle gå till öfver 20,000 tunnor span mål, hvilka sannolikt aldrig kunde rättvist utdelas, då hemmanen under denna långa tid genom arf och köp ombytt ägare, och det således blir svårt alt veta hvilka personer, sorn borde hafva dessa restitutioner; hvarföre jag instämmer med Hr Ribbing deruti, att den af mig yrkade mellanmefiing måtte få inflyta, d. v. s. att det tages för bestämdt, att vid undersökningen göres afseende på den vinst
Oländningarne gjort genom betesrättens förvärfvande mot hvad de förut hade; och om ej Frih.
Cederström afstår från sin propos., Vågar jag vördsamt anhålla örn votering, pä det att min mening må blifva contra-proposition.
Den sednare discusionen har uppkommit i anledn. af den anmärkn. vid den framställda proposm, som HrRibbing gjorde.
Hr Ribbing hade tilläfventyrs ej alldeles orätt uti att göra denna anmärkn.; men sedan denar gjord — hvad är nu frågan om? — jo, huruvida uti propösln skall upptagas antingen den vidsträcktare lid för återbäringen, i58 Den 8 Augusti f. m. soin Frih.
Cederström föreslagit, eller den inskränktare tid, som Hr Ribbing yrkat.
Jag får då erinra de herrar, som talat till fördel för Öland, att Frih. Cederströms propos.
Siden fördelaktigaste för Öländningarna, och under förutsättning af att den förnyade undersökningen skall föra till det resultat, att dem skett orätt, och att de följaktligen under denna långa tid betalt mer än de bort, så kan jag ej förstå annat, än att de både enligt rättsbegrepp och billighet böra återfå hvad de orätt erlagt.
Jag begär propos. på Frih. Cederströms förslag.
Hr Frih. o Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att, sedan votering blifvit begärd öfver den af honom framställda propos., discussion och propos. derom icke vidare kunde äga rum, utan att votering borde företagas emellan Frih.
Cederströms mening och Frih.
Raabs, så att ja-propos:n korinne att innehålla Frih.
Cederströms, och nejpros:n Frih.
Raabs.
Vid sådant förhållande skulle min me ning ej komma i fråga, men då jag framställt den uti behörig ordning, så hoppas jag att Hr Frih. o. Landtm, har godheten att lemna propos. derå.
Hr Frih. o. L a n d t m. yttrade, att om han ej uppfattat oriktigt Frih.
Raabs mening och yttrande, hade han begärt att den af Hr
Riibbing framställda mening skulle förenas med hans och utgöra contra-propos. emot Frih. Cederströms.
Hr Ribbings mening vore, såsom Hr Landtm, uppfattat saken, således innefattad i contra-propositionen.
Såsom jag fattade Frih.
Raabs yt trande, så instämde han uti hvad Hr Ribbing föreslagit, men derjemte ville han hafva en särskild mellanmening, som Hr Ribbing ej begärt.
Jag hemställer likväl till Frih.
Raab, om han icke, just med afseende på Ölands intresse, skulle vilja låta den yrkade mellanmeningen gå bort; ty om densamma införes, så inskränker den undersökningen till hvad rätten kan bestämma, och då fruktar jag, på grund af en icke så alldeles obetydlig bekantskap med 1680-talets skattläggning, att hemmansägarnes rätt blefve inskränkt endast till den betesrätt de ägt.
Jag tror således, att deras intresse vore bast iakttaget, om Frih.
Raab lät sin mellanmening gå bort, och lät Hr Ribbings förslag utgöra contra-proposition.
Om uti contra-propostn min mening blir intagen, så har, jag intet vidare att tillägga.
Det är visserligen ledsamt att få votera om en sådan småsak, men då Frih.
Cederström är på den ena sidan, lärer derför icke vara någon hjelp.
Jag hemställer likväl till honom, om det ej skulle kunna hända, att den som han vill gifva en ersättning, räknad ända från 24 år tillbaka, kunde undanbedja Den 8 Augusti f. m. sig förmånen deraf, då den ofta kunde blifva förknippad med så vidlyftiga undersökningar eller rättegångar derom, att de kunde kosta mer än liela ersättningen vore värd.
Då i öfrigt ingen begärt denna ersättning, så anser jag alldeles onödigt att antaga ett sådant tillägg.
Jag har varit tvungen att begära ordet för att undanrödja ett missförstånd emellan mig och de herrar, som äro ungefärligen af lika tänkesätt med mig.
Jag betvifla!- ej, alt vi kunde sammanjemka vår mening till en conlra-propos. emot Frih. Cederström.
Min mening var alldeles icke, att ej någon undersökning skulle äga rum på den mark, som ej är odlingsbar, eller sjelfva betesmarken; min mening var blott alt, i stället för den mellanmening, som här influtit om den odlade marken, en annan mellanmening mätte införas, som afsåge ett förtydligande af den mening, Ulsk. velat uttrycka.
Jag tager mig friheten uppläsa Utsk:s förslag, sådant det enligt min önskan i sin helhet skulle lyda: ”att den å de olika hemmanen fördelade utmarken å Öland, på Statens bekostnad, underkastas en förnyad ”besigtning och skattläggning, hvarvid iakttages, att för så”dan mark, hvilken är af den beskaffenhet, att den endast ’’till bete kan användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken ägde betesrättighet och således icke genom dylik marks ”tillskiftande vunnit större fördel, än de förut ägde åtnjuta, ”blifva från all skatt befriade; hvaremot för odlad och odlingsbar jord rubbning uti räntan icke må äga rum, så ”framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än som ”kan anses motsvara den fördel, som genom ägande- och fri ”dispositionsrätts förvärfvande vunnits utöfver den betesrätt, ”hemmanen före utmarkens delning ägt.
Så långt tror jag att herrarne tänkt lika med mig.
Nu kommer den sista frågan, nemi. om den ifrågaställa ersättningen skall äga rum från och med år 1841 eller, såsom Frih.
Cederström föreslagit, från år 1816.
Dervid vore ej min mening, att man skulle vidblifva TJtsk:s förslag, nemi. att utbetalning af utmarks-skatten genast skulle upphöra, utan i detta fäll är jag af Hrr Ribbings och Rosenblads åsigt, att skatten må fortfara, till dess undersökningen blifvit fullbordad, med rättighet för hemmanen att återfå densamma från år 1841 j och ehuru mycket jag än ifrar för Öland, så finner jag dock, lika med dem, att det vore en obillighet, om de skulle erhålla ersättning för de 24 år som förflutit, emedan det ansenliga belopp, som denna ersättning skulle utgöra, aldrig kunde rättvisligen tilldelas dem, som utgjort utmarks-skatten, enär det icke är hemmanen, som utgjort skatten, ulan deras innehafvare, hvilka under denna tidrym J blifvit mycket ombytte, så att det blefve omöjligt att gifva denna ersättning åt samma personer, som utgjort skatten.
Då den siste värde talaren iGo Den 8 Augusti f. m. trott, alt vi, som hufvudsak 1. instämt med Hr Ribbing, skulle kunna antaga det förslag till propos., som han framställt; så får jag för min del förklara, alt jag ej kan göra det.
Min mening skiljer sig från Frih.
Cederströms endast deruti, att frågan örn återbäring å Kronans sida ej borde vidtaga före år i84<*
För öfrigt är jag alldeles ense med honom.
Hr Ribbing förenade sig med Hr von Hartmansdorff.
Sedan undertecknad blifvit anbefalld att skriftligen uppsätta de olika förslagen, upplästes de efter någon stund, så lydande:
Cederströms, hvarå propos. redan blifvit framställd: att R.
M. anhålla, att förhållandet rned skattläggningen å utmarkerna på Öland på Statens bekostnad noga undersökes, samt om dervid befinnes, att den skett emot gällande metod och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas och restitution erhållas af det belopp, sorn årligen erlagts, från första skattläggningstiden beräknad t.
Friherre Raabs: att R.
St. besluta, alt den å de olika hemmanen fördelade utmarken å Öland, på Statens bekostnad, underkastas en förnyad besigtning och skattläggning, hvarvid iakttages, att för sådan mark, hvilken är af den beskaffenhet, alt den endast till bete kan användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken ägde betesrättighet och således icke genom dylik marks tillskiftande vunnit större fördel, än de förut ägde åtnjuta, blifva från all skatt befriade; hvaremot för odlad och odlingsbar jord rubbning uti räntan icke må äga rum, så framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än som kan anses motsvara den fördel, som genom ägande- och fri dispositionsrätts förvärfvande vunnits utöfver den betesrätt, hemmanen före utmarkens delning ägt; samt att, om dervid befinnes att någon nedsättning i skattläggningen bör äga rum, restitution erhålles af det belopp, som årligen erlagts från och med år i84>. lii t von Hartmansdorffs och Ribbings förslag voro öfverensstämmande med Frih. Cederströms, utom i frågan om ■tiden, från hvilken restitutionen skulle beräknas.
Jag instämmer alldeles uti Frih.
Cederströms ordalag, med den skilnad, att jag, i stället för orden ''från förta skattläggningstiden beräkna d t,” önskar att det mätte få heta: frå n o c h med år i 84 i.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att frågan nu vore att bestämma hvilken mening R. o. Ad. behagade antaga till contra-propos., antingen Frih.
Raabs eller
Hrr von Hartmansdorffs och Ribbings, hvarefter sedan votering kunde äga rum om hufvudsaken, hvarvid Frih.
Cederströms förslag blefve ja-propositionen.
Då Den 8 Augusti f. m.
Då nu, innan Hr Landtm, ville framställa propos. om antagande af Frih.
Raabs mening till contra-propos., bemälde Friherres förslag ånyo skulle uppläsas, anmälte sig Frih.
Raab och yttrade:
Jag tager mig vördsamt friheten fästa uppmärksamheten derpå, att min contra-propos. helt och hållet öfverensstämmer med StatsUtskrs förslag, endast med den skilnad, att jag vid slutet deraf instämt med Hr Ribbings och Hr von Hartmansdorff!; mening, att någon ersättning ej må äga rum lör längre tid, än frän och med år 1841, intill dess lindring vinnes.