Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Boye väckta motion, hvilken jag ej hört återkallas, kommer under öfverläggning, blir det i sin ordning för R. o. Ad. att stadga beslut i ämnet.
Det har undfallit den siste värde talaren, att Frih.
Boye återkallat sin motion.
Jag hemställer dessutom, om saken genom motionen, i fall den ej återtagits, hade kommit i ordning; jag tror, att den just då råkat i oordning.
Af aktning för R. o. Ad:s tid återtog jag min motion; men jag bekänner, att den egentligen var föranledd af den siste värde talarens tvetydiga yttrande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., sedan Gr.
Cronhjelm numera återkallat sin begäran, att Frih. v.
Diibens anförande skulle hvila på bordet, tillät, att nämnde anförande linge till StatsUtsk, åtfölja remissen af Hr Hjärnes motion.
Foredrogs å hyo Gr. Horns, Claes Fredr., d. 27 dennes på bordet lagda motion om mötespassevolancens upp - Den 3 Mars f. m. aaj hörande samt anslag af allmänna medel till indelta Armeens vapenöfningar.
Det ämne, hvaröfver jag nu går alt yttra mig, är ömtåligt.
Jag vill derföre på förhand förklara, att jag arnar framställa min mening med all den blygsamhet, som mig anstår, och blott liemställningsvis.
Den värde motionären har väckt fråga om, att det beslut, som Konung och Ständer vid sista Riksdag fattat, icke på obestämd tid, utan på i5 år, skulle upphäfvas.
Jag anser vådligt att bryta ett sådant beslut.
Fred, som stiftas för everldliga tider, kan när som helst brytas; men ett vapenstillestånd på bestämd tid kan det icke.
Jag anser ytterst vådligt, att Ständer förklara olagligt, hvad förra Ständer gjort.
Jag anser vådligt att öppna dörren för dylika förfaranden, som under fordna frihetstiden väckte så mycket missnöje.
Jag skulle derföre önska, att denna motion kunde förfalla, och hemställer till den värde motionären, om han icke skulle vilja tillåta det, och till Ståndet, om det i annat fall icke skulle vilja vägra remiss.
Att Ståndet har rätt dertill synes mig otvifvelaktigt.
Ty då det i grundlagen heter: ”Uppstår fråga, om eller hvart ”remitteras bör,” utmärker ordet om, att remiss kan vägras.
Det är dessutom icke utan exempel, att frågor förfallit till följd af Ståndets beslut.
I sjelfva definitionen på allmänna frågor, hvilka skola remitteras, förklaras, att de äro sådana, som kunna eller höra komma under samtliga Riks St:s öfverläggning och pröfning.
Således tillhör det Ståndet attbedöma, om ämnet är sådant, att det bör komma under pröfning.
Jag medgifver gerna, att jag skulle hafva önskat, det man med detta mål vid sisth Riksdag förfarit på annat sätt; men jag beklagar ännu mer, att man icke, förrän saken redan var afgjord, anmärkte oformligheten att besluta för längre tid än till nästa Riksdag.
I denna fråga är för öfrigt så mycket ordadt i allmänna tidningar, att jag hade önskat, det anledning ej blifvit gifven till detta ämnes ytterligare omröring.
Sparre, Sixten, förenade sig med Hr Cederschjöld, Gr. Horn, Claes Fredr.:
Jag skulle förgäfves bjuda till att förklara den åsigt, hvarifrån Hr Cederschjöld utgått, om jag ej påminde mig, att den värde talaren under föregående Riksdag både från sin bänk inom Ståndet och uti Constit.-Utsk. förfäktat en opinion, stridande mot den, jag alltid sökt göra gällande.
Detta måtte vara anledningen, hvarföre ämnet är ömtåligt.
För mig kan det ej vara ömtåligt att rätta ett misstag, ej heller för Ständerna eller för Konungen.
Den värde talaren erinrar (Worn, att ingen yttrat sig mot formlösheten vid frågans afgörande under sista Riksdag.
Jag var ej inom detta hus närvarande, då denna Den 3 Mars f. m. fråga liar afgjordes, och jag liar afgifvit en reservation deremot, hvaruti jag sagt, att jag hoppades, det Konungen ej skulle sanctionera beslutet.
Konungen har ej till detta beslut gifvit anledningen.
Han har begärt, att man med rust- och rotehållare skulle få uppgöra contract om passevolancen.
Det är tre Stånd, som ändrade frågan från contract till beskattningsfråga.
Denna sista fråga har blifvit olagligt behandlad, och jag finner ingen anledning, hvarföre R.
St. skulle vidblifva ett beslut, sorn af misstag (jag vill ej säga uppsåtligen) blifvit fattadt.
Jag kan på ingen grund frångå min rätt att begära remiss af motionen.
I sjelfva hufvudsaken instämmer jag med Gr.
Horn, att det vore väl, om rättelse kunde vinnas; men jag kan ej gilla den form, Hr Gr. gifvit åt saken, då han yrkar upp rifvande af fordna Ständers beslut och förklarar detta beslut olagligt.
Jag skulle vilja medgifva sakens olaglighet inom mig sjelf, men skulle icke vilja framställa och bevisa den uti en motion.
Jag anser, lika med Hr Cederschjöld, att ämnet är af ömtålig beskaffenhet, och skulle derföre hafva Önskat, att det utan discussion blifvit remitteradt.
Jag bar anmält mig att tala i en vigtigare fråga än sjelfva ämnet, nemligen, huruvida Ståndet kan äga rätt att fråntaga någon Riksdagsman rättigheten att få sin motion remitterad, då den ej är grundlagsvidrig.
Yttranderättens helgd har härmed ett nära sammanhang.
Det skulle vara vådligt, om en majoritet skulle till den grad kunna afklippa yttranderätten, att den vägrade remiss af ett eller annat mål, som vore af obehaglig art.
Jag tillstyrker remiss, Jag får tillägga min begäran, att den jfrågavar. utgiften måtte med förmånsrätt utgå af bevillningen, och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, måtte åt motionären bevara rättigheten att få sin sak remitterad.
Motionären har tillvitat föregående Ständer ett olagligt beslut.
Han har utgått från den synpunkt, att ärendet vore bevillningsmål och borde i annan väg, än som skett, behandlats och afgjorts.
Premissernas oriktighet har ledt till de oriktiga slutföljderna.
Bo §.
Reg.-F., som icke utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut kan förändras, innehåller, att krigsmagten till häst och fot förblifver vid de med landet och städerna upprättade contract och indelningsverk.
Af sådan anledning anser jag det visserligen vara oriktigt att tillåta sig yttranden öfver föregående
Ständers handlingssätt och sätta dem utom lagen, då de äro inom den; och i fall motionären, enligt hvad Hr Cederschjöld önskat, ville återtaga s|n motion, har jag intet deremot; men jag tror ej, att han gör det, och anser ej mödan vardt att votera om hindrande af remissen.
Jag är fullt öfvertygad, att motionen, kommen till Ulsk,, skall blifva ogillad, D c 11 3 Mars f. in. 229 Gr.
Jag uppstiger för att upptaga den siste talarens yttrande ang:de 80 §.
Den är tydligen tillkommen för att bevara Riket fränden händelsen, att indelningsverket kunde upphöra och användas till andra behof, såsom det skedde före 1809.
Vi vela t. ex., att en del af det indelta Cavalleriet då fick afsitta och hästvacance-medlen användes till andra statsbehof.
Det kan icke vara meningen, att R.
St. och Konungen skulle kunna öka bördorna af ett contract, men väl minska dem.
Hvardera Statsmagten bör tillse, att
Rikets försvar ej kan förminskas genom den ena Statsmagtens beslut; och då fråga uppstår om contract mellan Staten och en del medborgare rörande försvarsverket, måste å ena sidan de båda Statsmagterna vara eniga om beslutet, hvilket icke kan vara bindande för den andra contrahenten emot dess begifvande.
Att vilja ålägga beskattning till följd af 80 §:s ordalydelse är fullkomligen grundlöst. H.
Jag hade hoppats slippa under denna Riksdag upptaga tiden med att återkomma till den vid förra Riksmötet så mycket omtvistade passevolance-frågan; men då den nu är väckt, anhåller jag att få göra några anmärkningar vid motionen.
Jag ämnar ej ingå i undersökning rörande den förmenta olagligheten af denna angelägenhet, eller om sältet huru möjligen, hvad som härutinnan är afgjordt, skall kunna förändras; ty opinionerna derom, såväl för som emot saken, äro säkert så stadgade, att det skulle tjena till föga eller intet, om jag nu vidare ordade i ämnet: och lära R.
St., när frågan efter vederbörlig handläggning återkommer från Utsk., öfverväga, hvad de anse sig i liufvudsaken kunna och böra tillgöra.
Det är endast i afseende å det föreslagna sättet, huru ersättningen skulle utgå, som jag önskar yttra några ord.
Den värde motionären föreslår en för vapenöfningarnas verkställande otillräcklig summa, och dessutom, att den skall Utgå af bevillningen för brännvin.
Skulle man döma efter de förhoppningar, som här och på många andra ställen yttrats om supponerade beloppet af denna bevillningsartikel, borde man ej hafva något att frukta, synnerligast som Gr.
Horn föreslår, att det ifrågavar. anslaget måtte utgå i första rummet; men jag får likväl fästa uppmärksamheten på faran att anvisa en sådan utgift å en beskattning, som lan undergå stora förändringar och, må ske, äfven helt och hållet upphöra.
Ingen lär inom Representationen finnas, som icke erkänner viglen af Arme'ens behöriga exercerande, och få, som ej besanna otillräckligheten af densammas vapenöfningar.
Må det derföre tillåtas mig att varna för det äfventyrliga i att låta till ifrågavar., magtpåliggande ändamål D c n 3 Mars f. m. anvisa anslag, att utgå från medel, sorn äro osäkerhet underkastade.
Det är endast detta, som jag för närvarande ansett mig böra anföra; och får jag anhålla, att mitt yttrande mätte få åtfölja remissen af Gr.
Horns motion.
Jag erkänner, att, då jag hufvudsakligen instämde med motionären, det undfallit mig, att hans tanka varit, det detta anslag skulle utgå af brännvinsbevillningen.
Brahe anfört, äro talande.
Jag anser en jemnkning till förmån för jordbruket rättvis och nyttig; men jag anser beslutet likväl böra trygga säkerhet om medel till Arme'ens öfning.
Dessa böra utgå af bevill— ningen eller, kanske rättare, af statsmedlen med förmånsrätt och till lika belopp, som passevolancesumman nu utgör.
I sådant fall har Representationen bevarat den andra Statsmagten från faran af att sakna medel till Armeens öfning, och jordbrukets lindring är ändock vunnen.
Jag anhåller att få göra en rättelse i ett misstag, som af de sista talarne blifvit begånget.
Jag har ej yrkat, att anslaget skall utgå endast af brännvinsskatten, men har nämnt, att det borde utgå genom bevillning, företrädesvis af densamma, och detta derföre, att jag förutsåg såsom säkert, att en högre beskattning på denna production komme att äga rum.
Som denna högre beskattning uteslutande drabbar jordbruket, har det förefallit mig naturligt, att den först skulle fylla ett behof, som lika uteslutande trycker denna modernäring.
Brahe har gjort oss uppmärksamma på den otillräckliga summan.
Jag kan ej motsäga detta förhållande, men får erinra derom, att 200,000 R:dr svara mot det uppgifna behofvet, som skulle genom passevolancen inflyta.
Är indelta Aromen i behof af en högre summa, så drabbar den otvifvelaktigt Statsverket, emedan alla vapenöfningar utom provinsen böra af detsamma bestridas.
Det är endast för att besvara den sista af Gr.
Horn gjorda anmärkningen, som jag begärt ordet.
Jag instämmer fullkomligen deruti, att då något ytterligare anslag behöfves, än hvad sorn erfordras för att exercera regemente!’ och corpser inom deras ståndorter, detta tillskott bör utgå af allmänna statsmedel; och får jag, till ytterligare stöd för denna mening, upplysa, att i den underd. framställning, sorn från GeneralAdjutanten för Armeen innan Riksdagens början i underd. aflemnades till K.
Rits höga pröfning, och som sedan i nåder till StatsUtsk. afgifvits, har en särskild summa lill sagde behof blifvit föreslagen, hvilken åsigts riktighet, enligt hvad Utsk. lärer hafva sig bekant, K. JVJ. täckts i nåder godkänna.
Då, i anledning af hvad här förut passerat, jag ej vill begära Gr.
Horns motion ytterligare på bor - Den 3 Mars f. ra. det, vill jag blott anhålla, att det i nästa plenum må vara mig tillåtet att dervid göra de anmärkningar, jag kan finna af nöden.
Ehuru jag tror, att StatsUtsk. skall få nog bekymmer att finna utvägar till alt fylla alla anslag, skulle jag hemställa, alt, om något anslag skall ske för Arme'ens öfningar, det måtte lemnäs till Beväringen? vapenöfning snarare än till indelta Arme'ens, så att denna Beväring må kunna få en mera för ändamålet lämplig öfning.
Om någon lindring skulle göras i den indelta Arme'ens Öfningar genom minskning i den summa, som dertill användes, bör den derigenom uppkommande besparing användas att få Beväringen så öfvad, att den kunde ersätta den indelta Armeen.
Jag får fästa Gr.
Gyldenslolpes uppmärksamhet derpå, att om StatsUtsk. kan utfinna och uppgifva några ytterligare medel i och för indelta Armeens vapenöfningar, kunna de ej lämpligen användas till beväringsmanskapets exercerande; ty för denna sistnämnda öfning äro särskilda medel qnslagna, sorn ej böra med de förstberörda sammanblandas.
Beträffande åter att bestämma, hvilketdera af de ifrågavar. behofvens fyllande är det mest maktpåliggande, torde Ilr Gr. göra bäst att öfverlemna sådant till den af Stalsmagterna, som det ensam tillkommer att derom besluta; och är jag förvissad, att StatsUtsk. upplyst lärer finna, hvad det i den delen har att göra, utan hänvisning derom från Ilr Gr:s sida.
Bemitterades till StatsUtskottet.
Vid förnyad föredragning af Hr af Dalströms, Gust. Jac., d. 27 sisth Febr. på bordet lagda motion om mindre hemmansdelars befriande från bevillning efter 2 Art, 21 och 22 §§. af nu gällande Bevilln.förordn. blef samma motion till Bevilln.Utsk. remitterad.
Å nyo föredrogs Gr. Posses, Arvid, d. 27 sisth Fehr. på bordet lagda motion om ett lån till Götha Canalbolag, för att bereda möjlighet till försäljning eller utarrendering af Motala mechaniska verkstad m. m.
Lagerbjelke, Joli., uppläste följande:
Det är endast emot sednare delen af Hr Gr.
Posses motion, eller alternativet af densamma, i händelse det begärda lånet ej beviljas, som jag begärt ordet.
Med hemtad anledning af Bakets framtida behof af ångmachiner för sjöförsvaret föreslår den ädle motionären, att B.
St. skulle bevilja ettökadt anslag för Flottan af 12,000 B:dr årh, i det bestämda ändamål, att K.
M. derigenom må sättas i tillfälle att, under den Den 3 Mari f. m. tid anslaget utgår, öfvertaga Motala mechaniska verkstad för flottans räkning och låta tillverka de machinerier m. m, d., sorn för sjöförsvaret fordras.
Man har flera gånger, såväl i tidningar som eljest, framkastat det förslag, att sjöförsvaret hufvudsakligen skulle grundas på dessa slags fartyg.
Den tanke, jag härom redan för flera år sedan hyste, har jag ännu icke haft skäl att förändra.
Jag trodde då och jag tror ännu, att deras redan bevista förmåga till andra fartygs framskaffande och till befordrande af lättaste communicationssätt är af största vigt; men jag är öfvertygad, att tillämpningen i stort och i krig, såsom krigsfartyg, ännu klafver erfarenhetens bekräftelse.
Jag har ytterligare kommit till den öfvertygelse, att med den construction, vetenskapen hittills förmått gifva de bästa ångmachiner, ångfartygen icke kunna blifva egentliga krigs- eller slagfartyg, för att i sådan egenskap utgöra ett lands sjöförsvar.
Skälen härtill äro många; bland andra, att machineriet med dess pannor taga allt för mycket rum, nära {■ af fartygets votum; att derigenom föga blir öfrigt lill inrymmande af besättning, provisioner, bränsle och förråd af alla slag för tillräcklig tid; att som ett ångfartygs construction måste vara beräknad på högsta möjliga fart, är deraf en följd, att dess kropp i vattnet inskränkes till minsta möjliga djupgående, hvadan dess pannor och machineri till största delen äro belägna öfver vattenytan och således utsatta för fiendtliga skott, hvaraf ett enda, å dessa ömtåliga ställen, är tillräckligt att göra fartyget alldeles obrukbart.
I en kommande framtid torde väl vetenskapernas framskridande undanrödja alla dessa olägenheter; men ännu har icke detta inträffat, och det vill derföre synas mig alltför tidigt att antaga ett sjöförsvars-system, som måhända icke blir verkställbart vid utförandet.
Häremot kan visserligen invändas:
Nationer hafva redan armerade ångfartyg.
Englands colossala flotta har dock icke mer än 20, hvaraf blott 4 äro armerade.
Ryssland lär ännu icke hafva mer än ett; det har jag sett.
Det är troligen ett af de största ångskepp, som flyta på vattnet; men dess försvar syntes mig icke svara emot en ao-kanons-corvett, då kostnaden af detsamma säkerligen gick till i om icke 3 gånger högre, än denna.
Då förhållandet är sådant, är min öfvertygelse i denna del, att man endast med varsamhet och gradvis bör gå till väga; att med a:ne ångfartyg, Svenska flottan redan äger, på längre tid icke erfordras mer, än de 2:ne, hvartill K. M. i dess Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof äskat medel, som jag hoppas blifva beviljade.
Häraf följer ovedersägligen, att flottan icke behöfver Motala mechaniska verkstad, emedan sådana machiner, sorn erfordras till sistnämnde fartyg, kunna erhållas från andra ställen och till bättre pris, än för hvad de vid Motala kunna tillverkas.
Bevis härför ådagalägges bäst derigenom, att de ma - De n 3 Mars £ ra. a33 machiner, som nu för Kronans räkning förfärdigas å detla ställe, kosta 64,000 R:dr, då Hr Owen för alldeles dylika ej erhåller mer än 5oå5i,ooo R:dr.
Dessutom hafva kännare mig försäkrat, att fullständiga ångmachiner i England ej betalas med mer än 37 Pund Stell, eller nära 5oo R:dr Btco per hästkraft; hvaremot de nu sednast vid Motala fabricerade betalas med 640 R:dr efter samma kraft.
När nu härtill kommer, att inom kort tid factoriet vid Nyköping lärer blifva i tillfälle att kunna tillverka ångmachiner af hvarje storlek; att hvad slags öfriga smiden eller machiner, sorn kunna vara fpr en flotta behöfliga, lika väl kunna göras på flera andra ställen, såsom å Strömma vid Carlshamn, äfven för de flesta effecter till och med på Carlskrona varf; så bevisar detta ända till ytterlighet otjenligheten för Kronan att öfvertaga och för sin räkning drifva Motala mechaniska verkstad, hvilken äfven, i afseende på transporterna till flottan, har en högst olämplig local.
Alt med de af den ädle motionären föreslagna 12,000 R:dr öka 4-de hufvudliteln till sagde ändamål, finner jag så mycket mera öfverflödigt, som dessa medel icke synas mig vara ämnade till annat än ett slags arrendesumma, eller till liqviderande af faetoriets räntebärande skulder, som Staten dymedelst finge betala, alt förtiga sjelfva förlagskostnaden till verkets drift, sorn skulle drabba 4;de hufvudtiteln och måhända uppgå till 100,000
R:dr, hvartill den sannerligen saknar tillgångar, om icke alla andra grenar af sjöförsvaret skulle åsidosättas.
Jag afstyrker således denna del af motionen; men då Motala mechan. verkstad är ett föremål, som i flera andra afseenden förtjenar uppmärksamhet och deltagande, då den verkligen uppnått en hittills i vårt land okänd grad af fullkomlighet; då en mängd interessen, som dermed oskyldigt eller nära tvunget blifvit sammanväfda, ostridigt förtjena behjertande, skulle jag för min del högligen önska, att till räddning, ja, äfven till befrämjande af denna vackra inrättning hvad annat medel må kunna utfinnas, än det, som jag, min pligt och Öfvertygelse likmätigt, nödgats bestrida.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja motionen till Utskott.
Jag skall icke begära att upptaga tiden med att ingå i någon tvist, angående nyttan eller skadan af ångfartygs användande för flottans behof. Frih.
Lagerbjelkes kända insigter i dessa ämnen berättiga mig alt tro honom, och jag skall noga akta mig att beti ada ett område, der han har så mycket större stridskrafter än jag.
Men jag vill blott för det första bedja, att Frih. må förklara, huru många fartyg kunna bogseras med de ångfartyg, vi nu äga, och för öfrigt fästa mig dervid, att Frih. sagt, det man skall kunna erhålla ångmachiner på andra ställen än vid Motala och till bättre pris, t. ex. hos Hr Owen.
Jag 3 H. 3o 234 Deu 3 Mai s f. m. tror, alt skillnaden emellan den vid Motala och den hos Ur Owen under arbete varande årigmachin, såvida nemligen denna sednare någonsin blir färdig, nogsamt kommer att vitsordas af jemnförelsen dem emellan; och jag tror, alt flottan är mera belåten med att för ett dugligt arbete af detta slag betala 20,000
R:dr mer, än alt få arbetet odugligt.
Jag förundrar mig icke öfver denna olikhet i production, utan högaktar tvärtom Hr Owens förtjenst att med den verkstad, han äger, kunna åstadkomma de arbeten, han (einnar; men jag bör dock icke undanhålla sanningen, och då tror jag icke, att Svenska jernförädlings-industrien, åtminstone i utiändningens opinion, vunnit på Hr Owens fabricater.
Sedan nemligen Hr Owen försålt sitt ångfartyg Stockholm till Lubeck, har jag hört, att då ett bolag i Berlin .skulle låta beställa sig fyra ånginachiner och fråga uppstått att taga dem från Sverige, förekom, att hufvudbolagsmannen förklarade, det han, derest beställningarna skedde från Sverige, skiljde sig från bolaget.
Lagerbjelke har jemväl trott, att man från England skulle kunna anskaffa ånginachiner för bättre pris än från Motala.
Jag får upplysa, att ångmachinerna från England gro vida dyrare.
Från Skottland tror jag, att man lär kunna få dem för ungefär detsamma som här.
Frih. har vidare ansett, att factorierna i Nyköping och vid Strömma skulle snart kunna komma derhän, att de kunde fylla behofven i denna väg.
Jag har sett dessa båda inrättningar och jag skulle önska, att alla af R. o. Ad. sett dem.
På Strömma tillverkas nemligen endast spinnmachinerier, och jag torde kanske blott behöfva nämna, att endast hand- och trampkraft gagnas för verkets bedrifvande.
Hvad facloriet i Nyköping beträffar, torde det bevisa föga, att der blifvit tillverkade några ångpannor, ty sådant kan ske hos hvarje kopparslagare; och någon ångmachin bar aldrig i Nyköping blifvit förfärdigad.
Lagerbjelke bar vidare sagt, att de ifrågäställda 12,000 R:dr R:co endast komme att utgöra ränta på Canalbolagets skulder; men jag får erinra, att emot denna summa komme Staten i fri disposition af verkstaden, och jag tror ej, att administrationen vore god, om verkstaden icke kunde tillverka för vida bättre pris än enskilda.
Åtminstone har erfarenheten i likartade fall varit sådan i England och Frankrike, enligt hvad vi af utkomna skrifter kunna inhemta; och säkert är, att flera hundra tusen R:dr skulle åtgå, innan man vid flottans stationer skulle kunna komma att tillverka det antal ångmachiner, vi behöfva.
Cronhjelm, 011 o A u g.:
Posse motser jag, i den tankevexling, jag nu går alt mot Frih.
Lagerbjelke utföra, mig hafva att möta mångdubbla stridskrafter; men då jag sålunda erkänner min egen underlägsenhet i denna strid, har jag likväl icke kunnat stillatigande åhöra den stora un - Den 3 Mars f. ra. a35 derlägsenhet och det ringa gagn, som min motståndare till— vitat ångfartyg, vid deras begagnande till vårt sjöförsvar.
Det ämne, som genom Frih.
Lagerbjelkes nyss upplästa anförande för mig framställer sig, sönderfaller hufvudsakligen i 2:ne hufvudpunkter: 1:0 nyttan eller skadligheten fö r flottan a f a 11 äga en centralverkstad, och 2:0 nyttan eller skadan för fäderneslandet att grunda en hufvudsaklig del af sitt sjöförsvar på begagnande af ångfartyg.
Jag vill först undersöka, om det i princip och tillämpning är nyttigt för flottan att äga cn centralverkstad.
I detta afseende skall jag söka hemta bevis från andra länders erfarenhet, och jag tror. mig deraf kunna styrka den sats, att Kronan, för beredandet af en del utaf sina försvarsvapen, måste äga verkstäder och vara oberoende af enskilda tillverkare, synnerligen i ett land, der fabriker och handtverkerier i stor scala icke kunnat framkallas, oaktadt Kronan under en följd af år, genom underlåtandet af att sjelf anlägga verkstäder, har synts vilja gifva åt den enskilda industrien ali möjlig uppmuntran, och en uppmuntran, som intet annat land så uteslutande gifvit åt sina iudustri-idkare.
Ryssland, Österrike, Preussen och Danmark'hafva alla stora verkstäder för tillverkandet af all slags krigsmateriel, och hafva dessa verkstäder centraliserade och i stor scala.
I dessa verkstäder tillverkas de minsta detailler af krigsmateriel, såsom till och med spik &c.