Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreslår fördenskull, att nämnde §. får följande lydelse: ”Borgenärer, hvilka tillstädeskommit ”efter kallelser af Rätten eller Domhafvan”den, som i 5 Gap. 1, 2 och 3 §§. säges, ”skola genast inför
Rätten utse eller ock ”sig emellan välja och för- Rätten nämna en.
”God Man eller flere, helst bofaste och dem, ”sorn sjelfve sakegare äro, att den afträdda ”egendomen till förvaltning emottaga.
Bor”genärerne ege ock att meddela Gode Man”uen eller Gode
Männen föreskrift om för - Den 26 Junii f. m. ”valtningen, då sådant nödigt anses.
Förordnande för god man eller gode män ut”färde Rätten.”
Dessutom förekommer i ConcoursLagen den föreskrift, att Borgenärerne skola på Proclamadagen utse Syssloman.
Skillnaden emellan God Man och Syssloman är ingen annan än den, alt den förre förvaltar boet före Proclamadagen, och den sednare efter densamma.
Merendels händer ock, hvilket äfven bäst synes vara, att den, som före Proclamadagen förvaltat boet, dervid förblifver efter densamma.
Mig synes således,att föreskriften om Sysslomans väljande borde utgå, och boets förvaltare så före som efter Proclamadagen ega samma benämning, nemligen antingen Gode
Män eller ock Sysslomänj och något val af förvaltare på Proclamadagen således icke ske i annat fall, än då, när antingen de, som förut förvaltat hoet, förklara sig ej dermed vilja befatta, eller också en eller flere af Borgenärerne önska och för Rätten anmäla , att nytt val af God Man eller Syssloman bör ske.
Mången förstår ej heller nu skillnaden emellan God Man och Syssloman. . 5 Cap. 35 §.
Lagutskottet har afstyrkt bifall till Hr Åluuds hemställan, att som stadgandet i denna §., att Domaren endast i anledning af jäf, som af gäldenär eller någon borge - Den 26 Jun i i f. m. när .göres, eger pröfva hvarje fordrans giltighet, tillskyndar ej mindre gäldenären än fordringsegare skada och förluster, denna §. måtte få följande lydelse: . ”Utan hinder af den ed, som horge”närerne gått, ege Rätten, att pröfva giltigheten af hvarje fordran, äfvensom att ”bestämma ordningen och företrädet bor”genärerne emellan efter
Lag och fordrin”garnes beskaffenhet, ändock att jäf ej gjordt ”är.
Pröfvar Rätten någon fordran, 1 grund ”af en eller flere borgenärers jäf, antingen ”hel och hållen eller till någon del, böra ”försvinna, då gälle det till förmån för öfrige borgenärer, ändock att de ej i jäfvet ”deltagit.” Skälet för Utskottets afstyrkande af bifall till Herr Ålunds förslag, som åsyftar att återföra Concursdomaren till den skyldighet, honom efter 1798 års Concursstadga ålåg, att utan partens påstående pröfva hans fordran och bestämma densammas giltighet och förhållande lill de andre, enär han den i behörig ordning bevakat, är det, alt
Domarens kall, att slita parters tvister, icke kan väl förenas med den skyldighet, att å ena partens vägnar göra anmärkningar emot den andras kraf, och, så till sägandes, vara samtlige parternes Sakförare.
För min del förslår jag icke, huru en Goncursdomare skulle förfara, enligt sin för - Den 26 J11 ni i f. m. sta pligt» som är att göra rättvisa, om lian strängt följde den ordalydelsen, att han endast i anledning af jäf, sorn af gäldenär eller någon borgenär göres, eger pröfva hvarje fordrans giltighet.
Skulle han nu helt och hållet förbigå all pröfning af de andre fordringars giltighet, emot hvilka intet jäf göres?
När borgenär för Concursdomaren upptedt och styrkt sin fordrans beskaffenhet; så synes det böra vara Domarens sk3ddighet, att pröfva, emden bör gäldas , och i hvad ordning det bör ske, i förhållande till de öfrige bevakade fordringarne, om än borgenären icke förstår att yrka, i hvilket förhållande det bör ske.
Då han anmält sin fordran och bevakat den, har han, efter mittsätt att förstå Domares och andra Embetsmäns pligt emot den enfaldige, att opåminte befordra hans rätt, rättighet att få denna fordran tillagd den giltighet Lagen bestämmer, och så tror jag visserligen, att i allmänhet tillgår; men Lagen bör icke gifva rum för ett annat förfarande.
Jag yrkar fördenskull, att den redaction af denna §., hvilken Herr Ålund föreslagit, måtte af Rikets Ständer godkännas.
Om remiss häraf till Lagutskottet, för att tagas i öfvervägande i sammanhang med de öfrige anmärkningar, anhålles vördsamt.
Den 26 Junii f. m.
BevillningsUt- ' skottets den 22 sistl.
Maji under N:o 28 afgifne, och den i5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden, dels under N:o 7, om grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen, samt för värdering af fastigheter; dels under N:ö 8, öfver väckt Motion, om bevillning för hvarjehanda öfverflödsvaror, och dels under ÖI:o 9, angående väckte Motioner om beskattning för kortspel, I afseende å den uti Betänkandet N:o 8 behandlade fråga, rörande bevillning för hvarjehanda öfverflödsvaror, bade Utskottet uti nu förevarande Utlåtande yttrat, att Utskottet så mycket hellre ytterligare afstyrker den ifrågaställde allmänna Bevillningen för bruket af utländska viner, caffe, the m, m., som nyssnämnde Betänkande redan blifvit af Preste- och BorgareStånden antagit.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken framställd proposition, blef BevillningsUtskottets Betänkande N:o 8 äfven af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Rörande Betänkandet N:o 9, angående väckte Motioner om beskattning för kortspel, hade Utskottet uti ifrågavarande Utlåtande anmält, att samma Betänkande re - Den 26 Jun i i f. m. dan blifvit af Preste-, Borgare- och BondeStånden bifallit.
Uppå gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att för dess del dervid låta bero.
De mot Utskottets Betänkande N:o 7, om grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen, gjorde anmärkningar hade Utskottet, i anseende till deras mångfald och olikhet, för tydlighetens och ordningens skull, ordnat och upptagit i följande Hufvud-Afdelningar, nemligen t Första Hufvud-Af delningen:
Innefattande Utskottets svar å yttranden, om Utskottets förmenta skyldighet att afgifva åtskillige upplysningar och beräkningar, i afseende på Bevillningens utgående och fördelning sedan sista Riksdag.
Hvad Utskottet i denna Hufvud-Afdelning yttrat, blef af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Andra Hufvud-Af delningen:
Innehållande Utskottets svar å anmärkningar emot Utskottets Betänkande i allmänhet och den deruti följde liufvudprincip, jemte serskilde Talares förslag till förändring eller till nya grunder för Bevillningen.
I af - Den iG Ju ni i f. ta. *7 I afseende på de anmärkningar, som af Friherre Cederström, Jacob, blifvit gjorde deremot, att Utskottet ej antagit de af Friherren föreslagne grunder till Bevillningens utgörande, bade Utskottet, på anförde skäl, afstyrkt allt antagande eller tillämpning lill Bevillningsgrunderne af Friherrens förslag.
Hvilken Utskottets framställning blef af Ridderskapet och Adeln godkänd.
Likaledes godkände Ridderskapet och Adeln det afslyrkande Utskottet lemnat så väl å det af Friherre Cederström, Anders, gjorde förslag, som å Friherre Boyes, Ludvig, med flere Ledamöters , hemställanden, rörande antagande i det hufvudsakligaste af 1810 års Bevillningsgrunder.
Redan vid 1800 års Riksdag föreslog jag Bevillningens erläggande af behållen inkomst eller ock af behållen förmögenhet, samt i progressiv förhöjning till behållningens storlek.
Vid 1809, 10 årens Riksdag, som jag af mitt vistande utrikes var hindrad att öfvervara, hlefvo dessa grunder af Rikets Ständer antagne, och gällde till ReactionsRiksdagen 1812, som jag blott få dagar kunde bevista.
Riksdag föreslog Hr von Törne samma grunder, och likaledes vid 1818 års; men som redan 1815 i stäl3o H. 2 j8 Ben a6 Junii f. m. let för behållen inkomst den blott synbara förmögenheten Lief tagen till grund lor Bevillningen, så passade ej mera deri progressiva, emedan den då koni me att drabba likaså mycket den mest skuldsatte egendomen, som den ointecknade.
Jag anser nu fåfängt, att arbeta på återgåendet lill i8iO års riktiga Bevillningsgrunder.
Då första Betänkandet i denna fråga förevar, gjorde . jag anmärkningar vid de skäl Utskottet framställt mot dessa grun r.
Jag har nemligen trott det alldeles icke tala till fördel för det sedan 1812 gällande och nu åter föreslagne Bevillningssystem , att det beredt betydliga öfverskott af Statsinkomsterne utöfver hvad man påräknat; ty jag anser denna missräkning åtminstone likaså skadlig, som den, hvarigenom
Statsinkomsterne skulle komma att något understiga den påräknade summan.
Sistnämnde missräkning kunde afhjelpas genom ett Creditiv för den händelse, att brist uppstod, och i allt fall kunde erfarenheten af ibioårs missräkning begagnas till förekommande af en ny.
Jag tillstår, att jag förundrar mig öfver Utskottets raisonnement, för att visa nyttan af öfverskott.
Utskottet anser det alltid för en fördel, att brist undvikes.
Detta nekas också icke; men denna säkerhet emot brist bör icke sökas, på det sätt Utskottet föreslagit, nemligen genom att uttaga Bevillning vida öfver den behöflig» summan.
Ty allt hvad sorn öfversliger denna summa, fråndrages Den a6 Junii f. m. »9 productionen, hvilket är isynnerhet skadligt 1 ett Land, sora i allt fall har brist på penningeförlag, och der productionen äfven af denna orsak alldeles icke fortgår i den mån, som Rikets mångfaldiga och rika naturliga resurser, så väl i en till sin natur fruktbar mark som i rå-ämnen, erbjuda.
För öfrigt tror jag, i enlighet med hvad jag redan år 1800 i tryck föreslagit, aLt Bevillning på förbrukning af en del öfverflödsvaror, som genom vanan slutligen blifva ett behof, t. ex. tobak och caffe, häst kunde åläggas dem, sorn äro födde efter ett visst år, t. ex. 1820, om en sådan Bevillning nu skulle stadgaS,~" hvarigenom föräldrar fingo anledning afhålla sina barn åtminstone ifrån ett för tidigt bruk af sådane saker.
Jag får reservera mig emot Utskottets Betänkande, isynnerhet i afseende på de grunder, som det föreslagit för Bevillningen.
Tredje Hufvud-Afdelningen:
Innefattande Utskottets svar å anföran* den till vederläggning af Utskottets före^kgne serskilda grunder för Bevillningen o'ch värdering af fastigheter.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att, då Be» villningsUtskottets förslag vore deladt uti 17 serskilda så kallade BevillningsGrunder, Den j6 Jun i i f. ra. hvarje Grund måtte serskildt för sig till pröfning företagas.
Bifölls. usta Grunden: Personlig
Skydds-afgift bör erläggas af hvarje i Mantals-längd skattskrifven person, utan afseende på Stånd, inkomst eller förmögenhet, olika för mans- och olika för qvinnspersoner, men lika för personer af samma kön.
Denna afgift utgår årligen från och med fyllda 17 år till och med fyllda 60 år, , då densamma upphör för alia dem, sorn icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af 100 R:dr, eller som icke utgöra bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst.
Jag hemställer, om icke frågan angående Skyddsafgiftens belopp må företagas serskildt ifrån den, som rörer frågan om Bevillnings utgörande vid en viss ålder och inkomst.
I frågan, hu ruvida Skyddsafgiften bör bibehållas cl lejk icke, har jag ingenting att tillägga lill hvad Utskottet sagt.
Det är allenast vid frågan om förändringen i det belopp, för hvilket Bevillning bör utgöras, från 5b till 100 Ridr, som jag fäster mig.
I det förra Betänkandet liar Utskottet föreslagit, alt Skyddsafgiften skall utgå från 17 till 60 års ålder, Den i6 3 u n i i f. m. 2t då dea upphör för alla dera, sora ieke ega en inkomst af 5o R:dr ra. ra.
Detta belopp bär, utan anledning af anmärkning från något af RiksStånden, nu blifvit ändradt till ioo R:dr; men anledningen bar hemtats derifrån, att sedan Utskottet i sitt förra Betänkande föreslagit, att de Embetsman, hvilka efter förra Beviilningsförordningen voro frikände från Bevillning, då lönen icke gick öfver 200 R:dr, nu åter skulle erlägga Bevillning, när lönen gick öfver 5o R:dr, så blef detta ändradt genom votering andra gången, på så sätt, att man antog minimi-beloppet till 100 R:dr.
Denna anledning är likväl oriktig och falsk.
Den Bevillning, sorn utgår af löner, utgår efter Andra Artikeln; men hvar och en, som betalar en sådan afgift, är likafullt skyldig alt betala den personliga Skyddsafgiften, hvilken utgöres af alla, Således var den analogi falsk, som åberopats för delta beslut, och en verklig orättvisa har derigenom skett den fattige torparen och arbetskarlen, sora icke liar annat än sin arbetsförtjenst att betala för, vid 57, 58 eller 5o års ålder.
Frågan är då, om det är billigt, att en annan bonde, som öfverlemna!- sin egendom till sina barn, med ett hederligt undanlag, skall vara fri från en sådan afgift.
Jag tror detta vara orättvist i mer än ett afseende; ty genom denna förändring uppkommer en förminskning i BeviJlningsbeloppet af kanske 4°>ooo R:dr.
Tål Slaten 33 Den 36 Jun i i f. ni. vid denna minskning, sä är det mera skäl att nedsätta Skyddsafgiften i allmänhet till 4o sk. perman, och 20 sk. för qvinna.
Derigenom uppkommer äfven en större lättnad i debiteringen, och lindringen träffar hvarje arbetskarl och hans hustru.
Om åter ingen nedsättning kan ske i summan, sa finnesintet annat sätt att tillvägabringa ersättning för minskningen, än att höja Skyddsafgiften i allmänhet lill 1 R:dr samt 24 sk., och då befriar man den, som har inkomst, och lägger tunga på den fattige, som icke har någon annan inkomst än sina händers arbete.
Då jag sålunda visat, att
Utskottets beslut grundar sig på den falska principen, att sammanblanda j:sta och 2:dra Artikelns grunder, anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln täcktes afslå det sednare nu förevarande Utlåtandet, och gilla det förra.
Frånvarande, när BevillningsUtskottets beslut i denna fråga fattades, har jag icke deltagit i tillstyrkandet, att Bevillning af behållen inkomst skall beräknas först vid en- behållning af 100 R:dr, utan har delat deras tanka, som ansågo den böra vidtaga vid 5o R:dr.
På sådan grund förenar jag mig i Herr Thams åsigt, att inkomst-beräkningen må begynnas vid 5o R:dr.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade i anledning af f Den 26 Jun i i f. in. hvad Herr von Hartmansdorff anfört, att frågan om Skydd sa fgifts erläggande lätteligen kunde skiljas från frågan om densammas utgörande vid en viss ålder och inkomst; och hemställde Hans Excellence således först, om Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets förslag, att personlig skyddsafgift borde erläggas af hvarje i Mantalslängd skattskrifven person, utan afseende på stånd, inkomst eller förmögenhet, olika för mans och olika för qvinspersoner, men lika för personer af samma kön.
Hans Excellence Herr Grefven och Land.tMarikalk.en den återstående sednare delen af ofvanberörde första BevillningsGrund , eller alt denna afgift borde utgå årligen från och med fyllda 17 til! och med fyllda 60 år, då densamma skulle upphöra för alla dem, som icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af 100 R:dr, eller som icke utgöra Bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst.
I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, alt Ridderskapet och Adeln, med afslag å hvad Utskottet i förevarande Utlåtande i denna del föreslagit, måtte bifalla Utskottets motsvarande förslag i dess första Betänkande, elier att denna afgift *4 Den 26 Junii f. m. borde utgå årligen från och med fyllda 17 till och med fyllda 60 år, då densamma skulle upphöra för alla dem, som icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af 5o R:dr, eller som icke utgöra bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst.
Ropades Ja. 2:dra Grunden:
Bevillning utgöres af all faslighet efter värdet, utan afseende på dess natur, med fortfarande likväl af bevillning å rusttjenst-marker samt rotefrihetsafgiften.
Fastighet indelas i fyra klasser, nemligen: a) Jordbruket å Landet med allt hvad dit, enligt 1, 2, 3, 4> 5 och 6 Mom. i 3 §.
2 Art. af nu gällande BevillningsFörordning, kan hänföras och med derstädes utmärkte undantag; b) Hus och Jord i Städerna; c) Bergverken, jemte derunder begripna Grufvor, Masugnar, Bruk och Manufacturier och allehanda andra dylika Verk och Inrättningar; d) Mjöl- och Sågqvarnar, Walk- och Stampverk, så väl som skattlagde Fiskerier, hvilka icke innefattas under Hemmanens skattläggningar eller såsom
Husbehofsinrättningar i sednare lider tillkommit.
Den 26 Junii f, m.
Denna Grund blef, uppå framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. 3:dje Grunden:
En så kallad MinimiTariff upprättas, hvilken upptager värdet inom hvarje Län å de Hemman, sorn innebafvas undereganderätt, äfvensom å alla Krono-, Annex- och Stomhemman, samt sådana hemman och lägenheter, hvilka äro anslagne till Hospitalen, jemte Ecclesiastik-, Civil- och Militärboställen; och må, vid uppskattning, samtlige Hemmannen inom hvarje Län, under det sålunda bestämda värdet, intill dess ny BevillningsFörordning utkommer, icke nedsättas.
I enlighet med mitt vid 1823 års
Riksdag gjorde bestridande af MinimiTariffen, förklarar jag mig nu af samma skäl emot en dylik Tariff; men som det säkerligen icke verkar på Ridderskapets och Adelns beslut, får jag blott på förhand reservera mig deremot.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef 3:dje BevillningsGrunden af Ridderskapet och Adeln bifallen. 4:de Grunden: Bevillning af Handel, Rörelse, Handtverk, Näringar, Fabrication, Konstflit och Arbetsförtjenst, i Städerna och pä Landet, Den 26 Ju n i i f, m. utgöres nied vissa procent af inkomsten, efter de afdrag, som i ny BevillningsStadga bestämmas; med iakttagande af dylika minimisumjnor och olika klassificationer, som finnas intagne i 1820 års BevillningsFörordning, samt med det tillägg, att Taxeringsman må ega rättighet uppföra den person till bevillning emellan tvenne af de stadgade klasser, som de pröfva icke lämpligen kunna påföras afgift efter några af klasserna.
Bifölls, 5:te Grunden:
Enär af Fastigheter efter deras värde, samt af handel, rörelse och näring efter inkomsten bevillning utgår, så komma alla utlånta Capital, af hvad beskaffenhet sorn helst, icke att serskildt beskattas; men låntagare, som afgiften till Staten förskjutit, är vid liqvid af ränta, då densamma är förskrifven till mer än 5 procent, berättigad att afdraga ett sådant förskott, hvarvid gälla de controller i8a3 års BevillningsFörordning innehåller, utan annat undantag än det deruti medgifna för så kallade Sparbanker.
Utskottet har afstyrkt all förändring uti stadgandet rörande Capitalers beskattning, på den grund, ätt erfarenheten visat, det alla föregående författningar för detta ändamål blifvit illu~ Den 26 Junii f. m. 27 derade.
Jag nekar ej, att så skett, men deraf, att de ibland blifvit illuderadej följer ej, att de blifvit det merendels.
De föreskrifter, som vid de sista Riksdagar i stället för direct bevillning på capitaler stadgades om Bevillningsafdrag å räntor, hafva deremot i de flesta fall blifvit illuderade.
Jag hade föreslagit, att om räntan ej vore betalt på dagen eller sednast i4 dagar efter dess förfallodag, skulle nämnde Bevillningsafdrag ej erläggas.
Utskottet bar ej upptagit mitt förslag riktigt, utan blott nämnt det första alternativet deraf.
Detta är en anmärkning mot redactionen af Betänkandet, hvilken jag ber att få i Protocollet såsom min reservation intagen.
Uppå derefter framställd proposition, blef femte Grunden af Ridderskapet och Adeln godkänd. 6:te Grunden:
Bevillning utgöres af de inkomster utöfver Etthundrade Riksdaler B:co, hvilka i egenskap af lön, arfvoden, sportlar eller tillfälliga förtjenster, tillfalla de personer, som äro i Kongl. Maj:ts och Rikets eller serskilda inrättningars tjenst.
Jag anhåller om tillåtelse, alt få förnya den anmärkning, som jag gjorde förra gången, då Betänkandet förevar, ehuru den minsta summa, som enligt Utskottets förslag får beskattas, nu blifvit 28 Den 26 Jun i i f. m. uppsatt till 100 Rrdr; men mina skäl äro ändock desamma, som förra gången.
Pluraliteten af dem, hvilkas löner ej gå öfver 200 R:dr, liar intet öfver att skatta med.
Jag vill ej upptaga tiden med att upprepa mina skäl, och jagar säker, att Ridderskapet och Ådeln skall finna billigheten af hvad jag yrkar, och af hvad 1823 års Ständer beslöto.
Jag hemställer, huruvida t. ex. större delen af Underbefälet inom Armeen eger något att skatta med, och om det är billigt att af dem taga något, då hela deras sammanräknade inkomst ej går till mera, än som fordras till en bra gårdsdrängs lön och föda.
Staten bör ej af så små löner taga någon bevillning.
Principen att taga bevillning af Statens Tjenstemäns löner är alldeles oriktig, och bör åtminstone icke utsträckas till dem, som ej hafva någon behållning.
Jag anhåller om proposition till afsfag å båda förslagen, med förklarande, att den, som ej har mera än 200 R:drs inkomst af lön , är fri från bevillning å densamma.
Jag har äfven reserverat mig inom Utskottet, så väl vid det förra, som vid det sednare beslutet.
Om Utskottets förslag vinner bifall, skall Staten få obetydligt, och afgiften endast drabba den klass af TjenstemannaCorpsen, sorn har mesta besväret och mia - Den 26 Junii f. m. 29 Sta lönerna.
.Tåg förenar mig med Herr Tham i anhållan om afslag å Utlåtandet.
Herr Cederschjöld_, Pehr Guslaf:
Jemte det jag instämmer i de siste Talarnes anföranden, får jag fästa uppmärksamheten på en annan omständighet.
Det har hittills varit stadgadt, att bevillningen skulle utgöras efter den summa, som utgår i lönebelopp utan afseende på de afdrag, som ske i StatsContoret.
Således om en person t. ex. haft en lön af 200 R:dr; men ej fått uppbära mer än ip8s har han likväl måst betala bevillning.
Härutinnan skulle man väl kunna förmoda, att Utskottet åsyftat en rättelse, då det säger, att bevillning skall erläggas af inkomstj som uppgår till det bestämda beloppet; ty inkomst lär ingenting annat kunna kallas, än det man verkligen får emottaga.
Men för säkerhetens skull vill jag likväl hemställa, att förhållandet mätte blifva i BevillningsFörordningen klart uttryckt, ty det är af vigt icke blott för de sysslor, hvilkas lön jemt uppgår lill det för Beviilnings utgörande lägsta beloppet; utan äfven och nästan mer för dem, hvilkas lönebelopp utgör öfvergången tillen högre procentafgift.
Jag hemställer derföre, om icke det är nödigt, att ehvad summa än fastställes, det vilkor bestämmes, att bevillningen af lönen beräknas först, sedan afdragen sk-edt i Stats^ Contorct. 3o Den 26 Jun i i f. m.
Jag kan ej bestrida prin» cipen som den siste värde Talaren yttrat; men jag hyser den fruktan, att alla utsträckningar utöfver hvad jag nu yrkat möta motstånd.
Jag känner, att Preste- och BorgareStånden återgått till hvad i8a3 års Ständer stadgade, men tror, att BondeSlåndet ej gör det.
För min del anser jag vara bäst återgå till i8a3 års Förordning.
Centonalen kan dessutom göra blott några skillingar, och kanske man ej får fästa sig vid denna småsak.
Jag anhåller om afslag å förevarande Utlåtande, och att Författningen måtte i detta afseende blifva till ordalydelsen lika -med hvad 1823 års BevillningsFörordning stadgade.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å den af Utskottet föreslagne 6:te BevillningsGrunden.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga samma Grund med den af Hr Tham dervid föreslagne förändring, att den deruti upptagne summa af Etthundrade Riksdaler borde förändras till Tvåhundrade Riksdaler Banco.
Bifölls. 7: d e Grunden:
Bevillning utgöres af de i 3:dje Mo« Den 26 Ju n i i f. rn. mentet 6 §. 2 Art. af i8a3 års BevillningsFörordning uppräknade ActieBolag, Societeter, Cassör, Verk och Allmänna Inrättningar, efter det närmare bestämmande, som kommer att i Författningen inflyta.
Bifölls. 8:d e Grunden:
Bevillning utgår med vissa procent af Testamenten, Gåfvor, FideiCommisser, Arf, Fynd och Vinstmedel.
Från en dylik Bevillningsafgift må dock undantagas Testamenten till fromma Stiftelser, samt sådane dispositioner, gåfvor och inkomster, som ej i värde uppgå lill 5o R:dr B:co, eller hvilka, så väl som arf, icke tillfalla personer i det slägtskaps-förhållande, som 2 Art. 7 §.
BevillningsFörfattningen såsom undantag upprepar.
Jag anhåller först, att få fästa Ståndets uppmärksamhet på den motsägelse, som förefinnes i Utskottets förslag, då Utskottet upphöjt den summa af lön, som kunde erhålla beskattning, till 100 R:dr, men bibehållit denna Testaments-Summa, som just nedsattes till 5o R:dr för att blifva lika med den första taxerbara lönen.