Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna fråga, såsom i motions-väg väckt och till Utsk. remitterad, är en allmän fråga, och jag betvifla!', att den vid denna riksdag kan erhålla ett sådant slut, att äfven om den blir afgjord, referenter kunna inom Stånden antagas.
Man mäste öfverlemna den till framtiden eller en ny riksdag, hvartill ärendet kan blifva förberedt och genast sättas i verket i följd af R.
St:s vid denna riksdag nu fattade beslut, och kostnaden härför ingår i riksdagskostnaden.
Skulle R. o. Ad. linna skäl, att vid denna riksdag för egen del antaga en referent, kan sådant ske genom Ståndets enskilda Utsk., som i sådant fall undfår del af Ståndets beslut, och kostnaden blir då Ståndets ensak; men för min del måste jag bekänna, att jag icke önskar alt förorsaka R. o. Adis kassa en sådan kostnad.
Det mästa, som här talas, är icke värdi att i tidningarne kungöras, och för att få ett och annat tal infördt i lidningarne eller en och annan talares ord spridde till allmänhetens kunskap, anser jag det icke
Inna mödan all upoffra kostnader eller besvära allmänheten med en mängd yttranden, som mången gång innebär ingenting.
Jag tillstyrker derföre ålerremiss.
Alla synas vi ense derom, att Utsk. har skäl för sin hemställan.
Endast i fråga om sättet för bestridandet af de möjliga omkoslnaderne äro raeningarne delade.
Till den ledamot, som först yttrade sig härutinnan, vänder jag mig med den anmärkn., alt om, på grund af detta betänk., R. o.
Ad. fattar det beslut, alt åt dess kansli-direkt, öfverlemna, att anställa en referent af Ståndets öfverläggningar, så alt de, som hållas på förmiddagen, blifva af referenten upsalla och på aftonen till tidnings redaktionen aflemnade, så har R. o. Ad., utan att binda sig vid sitt beslut, likväl, när frågan behandlas såsom allmän, att räkna på riksdags-kostnaden i och för referentens aflöning.
Detta lärer val vara ostridig!.
En annan ledamot har framställt åtskilliga anmärkn.r mot Ulskis förslag, och derföre yrkat återremiss.
Derförinnan har icke ett ord blifvit nämndt, på grund hvaraf Utsk. skulle ega någon anledn. att förnya sitt förslag.
Jag hemställer likväl, om del är i sin ordning, att man förbiser den vigtiga omständigheten, huruvida man kan få någon tidnings-redaktion, den der ålager sig införandet af dessa referater, med mindre än att desamma aflemnas för dagen.
Jag betviflar, alt utan upfyllandet af detta vilkor, någon tidnings-redak - Den 29 Mars f. m. 183 tion ålager sig detta bestyr.
I Post- och Inrikes Tidningarne inlagas förhandlingarne inora RiksSt:n för hvarje dag, sammanträden der ega rum.
Medhinnes icke upsällningeu af förmiddagsöfverläggoingarne, eller kunna de i tidningen icke inrymmas, intagas de i tidningen dagen derpå, men så vidt. möjligt är, refererar denna tidning samtelige
Ståndens öfverläggningar för den dag de förevarit.
Härförutan måste ett annat vilkor upfyllas, nemi. att referaterne blifva så korta som möjligt, emedan just genom denna korthet, kunde de medhinnas att, upsatte, uti tidningen på aftonen inlagas.
Såsom ex. huruledes jag önskar dessa referater, hänvisar jag till Post- och Inrikes Tidningens referater af BorgareSlts förhandlingar.
Jag har funnit dem väl upsatta, men som jag icke afhört öfverläggningarne, kan jag icke bestämma, om referaterne äro särdeles trogne.
Jag får emedlertid vela hufvudsumman af hvad som är sagdt.
Jag vill icke längre uppehålla R. o.
Alla talare hafva godkänt motionärens syfte nemi. att åstadkomma ett troget referat i tidningarne af RiksSt:ns förhandlingar.
Men under diskussionen har likväl frågan blifvit söndrad i 2:ne delar nemi. hvad som bör i ämnet åtgöras vid innevarande och nästkommande riksdag.
I förra afseeudet skulle jag visserligen, i öfverensstämmelse med de åsigter, som för 2 riksdagar sedan, föranledde mig alt motionera just en sådan åtgärd som här är i fråga, nu yrka bifall å betänk., så vida några sådane skäl icke föreburits, alt jag måste instämma nti den begärda återremissen.
Jag erkänner villigt, att en referent icke kan medhinna att sä tidigt upsålta diskussioner inom detta Stånd, alt de kunna, samma dag de förevarit, på aftonen i tidningen införas, och jag tror icke heller, att man genom ett kathegoriskt beslut kan bestämma, alt öfverenskommelser skola träffas med nuvarande tidnings-redaklioner.
Enl. min åsigt, bör denna fråga vara bättre förberedd än den f. n. år.
Den andra frågan och hvilken måhända torde få anses såsom hufvudsak, är hvad som kan åtgöras i saken för en kommande riksdag.
I det afseendet har Hr Rosenblad yrkat, att R.
St. ville besluta, att deras förhandlingar skulle, såsom i andra länder, inlagas i allmänna tidningarne, hvarigenom man kunde undvara protus särskilda tryckning, men Hr Rosenblad befarade, att 59 § Riksd.Ordn. skulle möjligen lägga hinder i vägen derför, och Hr von Hartmensdorff ansåg, att förevar, fråga icke borde förknippas med förändringen af våra grundlagar.
I händelse att Ståndet beslutade en återremiss får jag fästa upmärksamhelen derpå, att någon förändring af 59 § Riksd.Ordn. ingalunda är behöflig.
Denna § innehåller: ”Alla hos Riks St:n hällne prol. skola, sä tidigt ske kan, genom trycket utgifvas, till deras fullständiga innehåll.” §:n innehåller således icke den form, prot:ne böra hafva.
De kunna likaväl få formen af en tidning som af en bok, och sålunda förhindrar grundlagen icke, att förhandlingarne inom RiksStm återgifvas i tidningarne, hvaraf erforderligt antal exemplar böra reqvireras 184 Den 29 Mars f. m. för alt sedermera i archiverna förvaras.
Jag föreställer mig, alt inom Sverige del icke bör vara mera svårt än i Frankrike och i England alt åstadkomma clt sådant återgifvande af diskussionen.
Inom Danmark har man redan vidlagit delta förfaringssätt och, enl. min åsigt, bör Utsk. på grund af den väckta molionen och de här uttalade åsigterna, å nyo inkomma med förslag, särskildt öfver hvad som bör åtgöras vid denna riksdag och särskildt för hvad, som bör beredas för en kommande, i hvilket sednare hänseende jag vill rekommendera den åtgärden, alt i st. f. prolmes form af böcker, diskussionerne intagas i lidningarne, hvartill fordras att ett större antal Notarier anställas vid hvarje Stånd, så att diskussionerne må kunna binna upsättas så tidigt, att de sednast påföljande dag, må kunna i lidningarne intagas, derefter dessa tidningar, gå och gälla såsom RiksStrns prot.
Hvad åter angår Hr Bräkenhjelms förslag, alt R. o. Ad. ville besluta en sådan åtgärd i och för dess förhandlingar, så är det gifvet, alt sådant måste anses såsom en enskild, detta Stånd rörande, fråga, i följd hvaraf kostnaden endast måste drabba detta Stånd.
Just denna ganska betydliga kostnad föranledde Ståndet vid 1844 års riksdag, att icke fortsätta bekostandet af egen referent.
Jag erinrar mig likväl, alt under den tid dessa referater fortsattes, allmänheten var särdeles belåten med de notiser, som såmedelst lemnades om detta Stånds förhandlingar.
Antingen den ifrågavar. åtgär den vidtages vid denna eller nästkommande riksdag, antingen det sker på Statens eller Riddarh.-kassans bekostnad, så bör, enl. min åsigt, sättet, hvarpå man går till väga, i båda fallen blifva lika, hvarföre jag tager mig friheten att än vidare yttra några ord derom.
Hr Bråkenhjelm har ganska riktigt anmärkt, att RiksSt:ns förhandlingar på f. m. böra i tidningen införas om aftonen, emedan i annan händelse, Aftonbladet, samt Post- och Inrikes Tidningarne hafva för allmänheten kungjort samma förhandlingar.
Just till förekommande af de olillförlilliga underrättelserne härom, önskar man att erhålla dessa referat.
De kunna icke blifva fullständiga i fråga om förhandlingarne på e. in., men med dessa kan man på samma sätt förfara, som Post- och Inrikes Tidningen gör med redovisningen för BorgareSt:s förhandlingar, nemi. alt man helt kort angifvet', att betänk. ang:de det eller det ämnet har inom Ståndet förevarit och blifvit bifallet, afslaget eller ålerremitteradl, samt att för ena eller andra åsigten, de och de personerne yttrat sig.
Har någon talares anförande varit af den beskaffenhet, alt man icke så noga förstått hvad han menat, så kan man liksom fordna tidningen Journalen, säga att talaren yttrade sig öfver ämnet.
Allmänheten har emedlertid fått veta hvad, som inom Ståndet tilldragit sig.
Mera fullständiga berättelser i vigtigare ämnen, de der intressera allmänheten, kunna sedan införas likasom nu sker i Aftonbladet.
Då jag här begagnar uttrycket likasom, afser jag berättelsernas vidlyftighet, men ingalunda denna lidnings-ärlighet, att återgifva förhandlingarne.
Den 29 Mars f. m. 185 Hr Rosenblad:
Jag eger icke tillhands Riksd.Ordn., och kan således icke efterse ordalydelsen i samma grundlags 59 §.
Det skulle fägnat mig, om det förhåller sig sä, som Frih.
Raab yttrat, och att hvarje Stånd finge trycka sina prot. i tidningarne.
I sådant fall erfordras icke annat än alt fatta ett beslut, uti hvilket Riksg:s-konl. anbefalles att till nästa riksdags början hafva öfverenskomma med någon tidnings-redaktion om intagandet af dessa referater, dervid jag hellst skulle önska, att man vänder sig till officiela tidningen, såsom man gjort i Norrige i fråga om storthings-förhandliugarne.
Enl. min åsigt höra referenterne vara offentliga personer, tillsatte af vederbörande kansli-direktion och så talrika, att de kunna medhinna, att genast återgifva diskussionerne.
Om också kostnaden för alla 4 Stånden skulle upgå lill 30,000 r:dr, hvilket är ganska rundligt tilltaget, så utgör likväl detta belopp icke mer än ^:del af kostnaden för nuvarande prot:s tryckning och man hade då vunnit en ganska stor besparing.
Jag får äfven nämna, att jag nu besökt BorgareSl., som afslagit betänk., hvaremot PresteSt. åtskiljts, sedan det likväl förut upskjutit frågans afgörande.
Mine motståndare på första bänken får jag erinra derom, att Utsk. föreslagit, att hvarje Stånd antager vid sitt kansli en referent af förhandlingarne i Ståndets plena, och att öfverenskommelse å RiksSt:ns vägnar träffas med någon eller några tidniugs-redaklioner i hufvudstaden om referaternes införande i deras tidningar eller dermed följande bihang.
Om nu R. o. Ad. anbefaller sin direktion att anställa en referent i och för Ståndets förhandlingar, har Ståndet för sin del afgjordt frågan.
Jag förutser alt frågan går sönder, och vill nu blott yttra den önskan, att R. o. Ad:s förhandlingar mätte i Post- och Inrikes Tidningarne af härvarande referent meddelas på samma sätt och i samma anda, som BorgareShs förhandlingar återgifvas i samma tidning.
Landtm, framstälde, alt Hr von Hartmansdorff väl i sitt första yttrande yrkat bifall till Utsk:s utlåt, men sedermera förklarat det han ej ville motsätta sig återremiss deraf; alt flere ledamöter yrkat återremiss, samt att Hr Bråkenhjelm Härvid anmälde sig Hr Bråkenhjelm, i anledn. hvaraf H. Ex. behagade afbryta sin framställning samt upropa Hr Bråkenhjelm, som förklarade det han afstod från propos. å sitt förslag.
Uppå härefter framstäld propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:s förevarande utlåt, gjorde anmärkntr föranleda till detsammas återremitterande.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 22 och 26 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 61, i anledn. af väckte förslag 186 Den 29 Mars f. m. om inskränkning i den genom K. Förordn. d. 22 Dec. 1846, beviljade frihet att å landet idka handel, m. m. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, hemstälde om R. o. Ad. enär delta utlåt, innehölle 8 punkter behagade företaga detsamma till pröfning punktvis, så att hvarje punkt för sig komrae att afgöras, hvilket bifölls. lista punkten, ang:de förslaget att det uti ifrdgavar.
HandelsOrdning meddelade förbud, att å landet inrätta handelsbod inom 3 mil frun närmaste stad, mätte utsträckas derhän, alt detsamma mätte komma att afse ett lika afstånd från köpingar; och 2:dra punkten, ang:de förslaget alt det afstånd från närmaste stad af 3 mil, hvarigenom handelsbodars inrättande ä landet är förbjudet, mätte såväl sjö- som landvägen beräknas efter ett sådant afstånd i rät linea eller enligt charta. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt. 3:dje punkten, ang:de yrkandet att brukshandel ej må bedrifvas med amira varor, än egendomens produkter, samt spanmål, sill, salt och andra victualier.
Jag har icke medtagit det band af Författningssamlingen, hvaruti den åberopade förordningen finnes intagen ; men jag kan likväl försäkra, att de varor, hvilka deri upräknas såsom tillåtne för brukshandeln, äfven inbegripa socker och kaffé ro. m. som jag ej kommer ihåg.
Denna utsträckning är enl. min åsigt, allt för öfverdrifven och bör, inskränkas.
Den frihet, som, i fråga om landthandel, blifvit, genom 1846 års Förordn., medgifven, förekommer mig såsom jag tillförene yttrat, så skadlig, både för landet, städerna och riket, att jag måste önska inskränkning deruti.
Skälen äro lillämplige icke blott å ifrågavar. punkt utan äfven på de följande.
Landthandel, hvarigenom en mängd varor spridas ibland allmänheten, som eljest icke skulle köpa utan umbära dem, föranleder en större förbrukning, än om sådan handel icke funnes.
Hon medtager allmogens tillgångar, som till andra ändamål bättre behöfdes, och föranleder icke blott inköp af främmande tyger, utan kommer äfven qvinnorna alt försumma husslöjden.
Derigenom beredes stundom obestånd inom hushåll, hvilka i annat fall möjligen bergat sig väl.
Männen lära sig att röka icke blott den tobak, de sjelfve odlat och, så godt de kunnat, sjelfve beredt, utan ock cigarrer, hvilka kosta rätt mycket.
Landthandlare, som innästla sig i församlingarne, kunna, ehuru de drifva handel med hvarjehanda varor, likväl sällan påräkna en så betydlig afsättning, alt de dermed kunna försörja sig.
De blifva alltså ofta trasslare, som vid minsta motgång duka under samt jemte hustrur och barn falla fattigvården till last.
De utgöra då ett dubbelt ondt för församlingarne, och vålla clt annat ondt i så måtto, som den ymnigare tillgången pä främmande varor, föranleder mången alt lefva öfver sina vilkor.
Del blir omsider en hederssak bland all - Den 29 Mars f. m.
187 mogen att hafva kaffé, andra främmande drycker, äfven vin vid gästabud och andra tillfällen.
Derigenom åsladkommes en förbrukning af varor, till hvilken man icke har råd eller lägenhet, hvaraf följden blir utarmande och falligdom.
Detta gäller landet, i afseende hvarpå jag dock vill upskjuta en anmärkn., som hörer till en annan punkt.
Afven städerne länder landthandel till skada.
Det är klart, alt den afsättning måste förringas i samma mån landthandlare finnas rundtomkring i bygden, hvilka tillhandahålla köpmannavaror för bättre pris än i städerne, emedan landthandlande icke vidkännas samma utskylder som slädernes borgare.
Jag har af en bland våra ledamöter erfarit, alt han, ehuru boende i stad, köpt kaffe på landet, derföre alt han där fått det till bättre pris.
När sådant kan bända, måste ju följden bli, att handeln i städerna går under.
I samma mån borgrarne ruineras, i samma mån blir städerne utarmade.
Om förbrukningen af utländska varor tilltager, och det måste ske, enär frestelserna för landtmannen blifva flere och större än tillförene, så upkommer för riket den följd, alt då Sverige under vanliga förhållanden, icke kan med varor betala införseln af främmande varor, måste Bankens silfver fylla skilnaden.
I samma mån, som hans redbarheter uttages, för att dermed betala våra öfverflödsvaror, i samma mån äfvenlyras penningeväsendets bestånd och med detsamma värdet af alla statsanslag, löner och enskilda kapital.
OmSvenskarne icke följa den regel, hvilken iakttogs af vära förfäder, och ora hvilken en hädangången Skald sagt: ”Vår konst att njuta är, Hans (Odalbondens) vSr umbära; Och sjelf sig vara nog, Var all hans ära.” v Vilja nutidens Svenskar försaka jaenna ära, så försaka de med detsamma en del af sin egenl/7;ga Jialionalslyrka.
I sådant fall fruktar jag, att vårt Svenska sam;)S|,^ icke heller bibehåller den kraft det hittills ägt.
Jag anhåller att R. fl.-Ad. teke mätte - bifalla, utan återremitterar deiyMHfWntetT' Jag har Hera anmärkt1:r att göra vid åtskilljgaräl de öfriga punkterna, och jag hemställer, om det icke ■Ina vara mig tillåtet, att på en gång få antorp dem, på det alt Ståndet må erfara, om de kunna föranleda till återremiss, och jag undgå att vid hvarje punkt uprepa dem.
Tillåtas mig detta, skall jag fortfara.
Då H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, i anledn. häraf hemstälde, om R. o. Ad. bifölle, att Hr von Hartmansdorff, sätt han begärt, nu finge uti ett sammanhang jemväl yttra sig1 ■ ; afseende å de öfrige punkterne af förevar, utlåt., hördes å tsk ill ige '‘ledamöter ropa nej, hvarjemte Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., anmälde .sig och yttrade:
Jag tager raig friheten fästa upmärksamhelen jderpå, alt det t 188 Den 29 Mars f. m. lätt ofta liander att Ståndet beslutar, det ett betänk, skall punktvis afgöras, men diskuteras i sin helhet.
Såsom Hr Bråkenhjelm yttrat, händer visserligen all betänk, punktvis afgöres, men diskuteras i sin helhet, men jag föreställer mig, alt då betänk, punktvis afgöres, del på samma sätt skall diskuteras.
Jag tror likväl icke, alt man icke kan förhindra någon att yttra sig öfver hela betänk.
Jag anser Hr von Hartmansdorff hafva i grannlagenhet gått allt för långt, då han begärt Ståndets yttrande om rättigheten att afgifva utlåt, öfver alla punkterna.
Jag tror, att, enl.
Ridd.-ordn. hvarje ledamot eger att yttra sig öfver alla förekommande frågor, och då betänk, en gång blifvit upläst, och R. o. Ad. beslutat att afgöra betänk, punktvis, synes denna omständighet icke hindra någon ledamot att yttra sig öfver alla punkterne på en gång, hvarför jag anser R. o. Ad. handla ytterst illiberal!, om Hr Hartmansdorffs begäran afslås.
Hr von Hartmansdorffs grannlagenhet är alldeles på sitt ställe, och som jag är öfverlygad, att den värde talaren framställt sin förfrågan helt upriktigt derföre att han sjelf inser, att den rättighet, Hr Printzensköld velat honom tillerkänna, icke honom tillkommer annat än så vida Ståndet särskildt lemnar honom densamma, torde ett svar derå böra lemnäs och det af nekande innehåll.
Ty då Ståndet redan beslutat, att betänk, skall punktvis föredragas och pröfvas, och jag dessutom måste anse del leda ,till en skadlig tidsutdrägt, att i dess ställe yttra sig öfver hela betänk., kan jag icke tillstyrka bifall å Hr von Hartmansdorffs begäran; ulan tillstyrker jag fastmer att vi troget hålla oss vid det en gå;og fattade beslutet.
Hr Printzenskär..y.ag erkänner icke riktigheten af Hr Frih.
Cederströms ann > *Y 0111 jao yttrar mig, ämnar jag icke begära rättighet' (Jerlin, hvarken af Frih.
Cederstöm eller någon annan ledamot, ■ utan jag gör det-fifter eget godtfinnande.
Hr Rosenblad, Bernh.: Inskränkande nng'TfrfL.der> specielia fråga, Hr vc)n Hartmansdorff bragt å bane, och såled£§NUj>y skjutande mitt yti rande i hufvudsaken, får jag äran tillkännagifva, alt jag icke finnér något hinder derföre, att, om Hr von Hartmansdorff vid bedömandet af hvarje speciell fråga, vill öfvergå till de andra, jag ir-ke har något deremot eller vill inskränka hans rättighet att på sätt honom bäst synes, förebringa sina skäl.
II. Ex. P<t’ Frih. o. Landtm, yttrade, alt lian innan han förnyade sin framställning i anledn. af Hr von Hartmansdorffs ifråga var. begäran? finge fästa R. o. Ad. uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad:s, if afseende på behandlingen af|förevar. utlåt, fattade beslut innefatta t att hvarje punkt skulle icke serskildt företagas till pröfning ellefr afgörande, samt att han, efter denna uplysning nu finge förnya^ sin hemställan om R. o. Ad. bifölle, alt Hr von i Den 2 9 Mars f. m. 189 Hartmansdorff, i sammanhang med livad han yttrat rör-.de 3:dje punkten, äfven yttrade sig om de öfriga punkter af ifrågavar. utlåt., i afseende på hvilka han kunde finna sådant nödigt.
Härvid ropades ja och nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Den påföljande punkten lyder sålunda: ”Då i K:
M:s högslberörda nåd. kungörelse d. 18 Jan. 1850 det blifvit föreskrifvit, all, då någon sökt tillstånd lill handelsidkar. de vande af ansökningshandlingarna lemna sockennämnden i den församling, der handeln skulle komma alt idkas, tillfälle att öfver ansökningen sig yttra inom en månads lid”, så anser Utsk. församlingarnes rätt i omförmälde hänseende tillräckligen bevarad.
Alt tillägga en församling, eller dess sockennämnd rätt att, utan afseenden å de förhållanden, som kunna förefinnas, förhindra anläggandet af handelsbod inom socknen, skulle icke allenast mången gång lemna rum för godtycket, deremot ingen appell komme att finnas, utan äfven väcka split och osämja; och då K.
Beflude i afseende å beviljandet af ansökning om Handelsrättighet å landet, i allt fall äger pröfva en sådan ansökning, efter lag och sakens beskaffenhet, samt hvar och en, som med K.
Befh:des beslut är missnöjd, äger i vederbörlig ordning deröfver föra klagan, tillstyrker Utsk., att det väckta förslaget, dels om rättighet för sockennämnd, att öfver ansökningar i förenämnde ämne få sig yttra, samt dels om föreskrift, att de ansökningar, hvilka sockennämnd enhälligt afstyrker, mätte af K.
Beflude afslås, icke må föranleda till någon R.
Jag anser sockennämndens utlåt, böra äga vitsord, vederbör, nnturligtvis obetaget, att öfver Nämndens beslut, klaga hos K.
Beflnde i länet, likasom man sedermera må äga, att ömsesidigt fullfölja sina besvär.
När det tillkommer hvarje ägare af hus eller hemman att yttra sig, huruvida han i del förra eller å sina ägor vill emottaga den eller dem, som önska ditflytta: så mätte väl förhållandet vara enahanda med en församling, hvars innebyggare äga den jord, som till socknen hörer.
Vilja desse, hvilka mäste betraktas såsom en persona moralis, icke mottaga någon, som dit önskar flytta, så bör det väl äfven vara dem obetaget, att vägra dylika inflyttningar.
Sker afslaget utan giltiga skäl, må Landshöfdingen slita tvisten.
Enl. min åsigt är det en olycka, att församlingarna betagits rättigheten, alt vägra personer inflyttning, emedan fattigvårdskostnaderne derigenom varder förökade.
Då hvarje fattig numera äger obehindradt flytta från den ena församlingen till der. andra efter behag, kan en församling följaktligen blifva öfverbopad af fattige, utan att kunna värja sig deremot.
Den följande punkten i betänk, lyder sålunda: ”Derjemte får, i afseende å det föreslagna förbudet för handlande å landet, att afyttra alla slags spirituosa, vare sig af in- eller utländsk tillverkning, Utsk. dels fästa upmärksamheten dervid, att handel å landet med utländska spirituösa drycker icke är medgifven, samt dels 190 Den 29 Alars f. m.. omnämna, att Utsk. jemte Bevilln.- och LagUtskm komma att i serskildt utlåt, yttra sig, ang:de vilkoren för försäljning af bränvin, och torde alltså något vidare yttrande af Utsk. i omförmälde hänseenden icke erfordras.”
Det må vara, alt landthandlare är förbjudit, att sälja rusgifvande drycker; men säkert är emedlertid att alla varor, som äro begärliga, och det äro rusdrycker företrädesvis, säljas af hvilken köpman som helst, han må heta landthandlare eller annat.
Sålunda har erfarenheten visat, att de, hvilka icke böra drifva bandel med rusdrycker ulan tvärtom med medel till helsans bevarande, nemi. apothekare på landet, blifvit lönkrögare, och ännu säkrare är det, att landthandlare skola det varda.
Såsom Ordf. i harvande Nykterhetssällskap, har jag varit i tillfälle alt taga kännedom af de från Nykterhets-föreningarna i landsorterna inkommande berättelser.
Dessa innehålla, att landthandlare i allmänhet äro lönkrögare, och att nyklerhetsvännernes bemödanden emot fylleriet, synnerligen motverkas af dessa köpmän.
Ståndet med dessa berättelsers upläsning, men, i händelse någon önskar kännedom om dem, har jag här i min hand en bundt af sådana, hvilka blott angå Skåne.
Ar det under förenämnde omständigheter icke skäl att motverka en för hela riket så förderflig köpenskap?
Men för den kära liberalismens skull låter man moraliteten inom landel gå under, i det alt fattighjon och brottslingar sålunda tillskapas.
Hvad åter angår det väckta, men af Utsk. afstyrkta, förslaget, att landlhandelsidkare skulle erlägga afgifter till fattigvården eller Läns-Lazaretlet, så är det visserligen sannt, att dessa bidrag vore öfverflödiga, om man inskränkte denna handelsfrihet, men gör man icke det, så blifva de ett tillfälligt botemedel mot det onda, ehuru det oförminskadt qvarstår.
Då jag talar om öfverträdelse!-, föranledda af landthandel, och ser Frih.