Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan är blott huruvida man icke skaffar sig mera bråk på halsen genom att undvika detta, än genom att underkasta sig det.
Frågan är tillika huruvida man i våra dagar utan ett föregående Kyrkomöte, således endast på grund af några
Domkapitelsskrifvelser och en skrifvelse från Ständerna eller måhända ifrån PresteSt:t, skall kunna antaga en ändrad Kateches, en ändrad Kyrkohandbok, en ändrad Evangliiebok.
Till någonting så fantastiskt, som tanken på en förändrad Kyrkolag, behöfver väl frågan icke utsträckas.» »I Staten utveckla sig våra konstitutionella former, och den absoluta konungamakten har lemnat alltmera plats för det konstitutionella Majestätet.
Folket intränger allt mer i styrelsen genom tidsenliga institutioner, hvartill räknas våra kommunala och representativa organisationer.
PIvarför icke sä inom Kyrkan?
Här gäller hvarken mer eller mindre än vår andliga helsa, och kan någon omsorg vara oss mera angelägen än degna?»
Djupt genomträngd af tanken om behofvet af en kyrklig representation, hvarom så många Kyrkans män fövpnat sig; i medvetandet af Församlingens Gudomliga rätt, att deltaga i den kyrkliga styrelsen och lagstiftningen, går jag att vördsammast föreslå följande förslag för kyrklig representation, icke såsom någon nyhet inom det protestantiska Kyrkolifvet, fastmera en tillämpning af *) Professor Thomanders ord, pag. 18, »Om Svenska kyrkans och Skolans angelägenheter».
110 Den 8 November. den Bajerska protestantiska Kyrkans författning på våra förhållanden, så mycket angelägnare, som den centralisation slusta, som nu utgör Styrelsens karakteristik och som man tyckes vilja bringa i system, afven på Kyrkan skulle, konseqvent utförd i Konsistorialstyrelsens slutpunkt, ett ÖfverKonsistorium eller ett EcklesiastikDepart:t, endast bringa ett säkrare förderf öfver vår redan i formalism sjunkna StatsKyrka.
Jag vågar derföre vördsammast föreslå följande nya kyrkliga organisation nemi.: l:o Stiftsmötet.
— Stiftsmötet består af: a) Stiftets Biskop, sjelfskrifven Ordf;de i Stiftsmötet. b) De öfrige Konsistoriiledamöterne. c) Stiftets alla Kyrkoherdar och Pastorer inom såväl Stads- som Landtförsamlingar. d) 2: ne lägre prestman från hvarje prosteri.
För detta ändamål samlas Prosteriets Komministrar och Adjunkter hos Kontraktsprosten och medelst val per capita utvälja af Stiftets Komministrar och Adjunkter 2:ne personer, för hvilka de hafva förtroende.
På kallelse af Kontraktsprosten, sammanträda Prosteriets Komministrar och Adjunkter hos honom till val af ledamöter, 14 dagar före Stiftsmötets sammanträde.
Valet sker medelst slutna sedlar, och frånvarande ledamot eger inskicka valsedel på den person han vill utvälja. e) Kyrkorådet inom hvarje församling välje inom sig, i Maj månad hvarje år, en lekman till elektor.
Kyrkorådets
Ordf:de utlyser dag för valet i sockenstugan.
Kyrkorådens alla elektorer inom Stiftet sammanträda första söckendag i Juni månad, på kallelse af Kontraktsprost, i den församlings kyrka, vid hvilken Kontraktsprosten är anställd, och välje, genom slutna sedlar, 2:ne lekmän inom eller utom sig, att vara representanter vid Stiftsmötet.
Ordf:den sammankallar Stiftsmötet, på dag han sjelf finner lämplig, i Juli månad.
Kungörandet sker från alla predikstolar inom Stiftet, en månad före sammankomsten, och sammanträdet skall ega rum i den Stiftsstad der Ordf:den residerar.
Stiftsmötet väljer inom sig vice Ordf:de.
Sammankomsten varar i 3:ne Söckendagar, börjas och slutas med bön.
Till öfverläggningsämnen höra: a) Redogörelsen öfver det kyrkliga lifvet inom Stiftet, den - Ordf:den sjelf upställer eller updrager åt någon Mötets ledamot att upställa och i Mötet upläsa. b) Alla ärender, som höra till Kyrkoväsendet, motioner för ändring i författningar och statuter, skola, skriftligen författade, inlemnas till Ordf:den, 8 dagar före mötets sammankomst.
Blifva sedan, i den ordning de inkommit, föredragna vid Stiftsmötets sammankomt.
Den 8 November. lil Stiftsmötet eger ingen beslutanderätt.
Eger likväl petitionsrätt till K. M. i frågor, som angå Stiftets kyrkliga angelägenheter.
De beslut, i hvilka Stiftmötet förenar sig, hänskjutas till Kyrkomötet, som deröfver vidare må öfverlägga.
All rösträtt utöfvas per capita.
Enkel röstpluralitet är afgörande.
Stiftsmötet väljer inom sig 4 andliga och 4 verdsliga representanter till ledamöter i Kyrkomötet. 2:0 Kyrkomötet.
— Kyrkomötet utgöres af: a) 1) Erkebiskop, sjelfskrifven Ordf:de i Kyrkomötet. 2) Ecklesiastikministern, v. Ordf:de. 3) Kikets alla Biskopar. 4) Ledamöterna i theologiska fakulteterna i Upsala och Lund. 5) Genom val inom hvarje Konsistorium utses en ledamot, att vara ledamot af Kyrkomötet. 6) Af de andliga och verldsliga ledamöterna af Stiftsmötena, som härtill blifvit valda.
Kallelse till Kyrkomötet utgår af Erkebiskop eller, i händelse af tjenstens vacans, af Ecklesiastikministern, och Kyrkomötet sammanträder i Stockholm hvart 3:dje år i Augusti månad.
Till öfverläggningsämnen höra: a) Redogörelsen för det kyrkliga lifvet inom Riket, den Ordfden sjelf upställer eller updrager åt någon Mötets ledamot att upställa och mötet föreläsa. b) Alla ärenden, som höra till kyrkoväsendet.
Motioner för ändring i författningar och statuter skola, skriftligen författade, upläsas på första dagen af Kyrkomötet och skola, ifall någon ledamot så fordrar, bordläggas till följande dag, då de till föredragning förekomma i den ordning de blifvit inlemnade och sedan beredde. c) Skulle Kyrkomötet vilja, för särkilda frågors behandling, tillsätta ett eller flera Utskott, så må dertill lemnäs tillstånd, om pluraliteten så åstundar. d) Kyrkomötet varar, om ärendenas mängd så påfordrar, 14 dagar och kan ännu ytterligare förlängas genom K. M:s särskilda bifall. e) Hvarje dess ledamot åtnjute 5 R:dr b:ko per dag i traktamentspenningar och skjuts för 3 hästar, som utbetalas af Statskassan.
Kyrkomötet eger ingen beslutande eller verkställande makt.
Besluten skola underställas K.
M:s pröfning och bifall, för att blifva såsom lag gällande. f) All rösträtt utöfvas per capita.
Uptagen af många göromål, har min tid varit för kort och för öfrigt min förmåga otillräcklig, för att upställa ett så vigtigt för - 112 Den 8 November. slag, och ehuru första förslaget, ifrån hvem det komma må, troligen kommer att vara ofullständigt, så får jag, med hänseende till de först upgifna skälen, påyrka att, i fall detta mitt förslag i sitt närvar:de skick icke kan af R.
St:r biträdas, att It.
St:r ville hos K. M. i underd:het anhålla, att Han täckes förordna en Komité, för utarbetandet af ett förslag i denna syftning för kyrklig representation, att föreläggas näst sammanträdande R.
Raab upläste sedermera 2:ne så lydande motioner: 1:0
Det land, som i våra dagar fasthåller en fix och stadig ränta, står, med hänseende till finanslärans teorier, på en ganska låg ståndpunkt.
Att vidhålla en fast ränta, är detsamma som att vidhålla en viss kurs, om hvilken förvändhet icke beböfver spillas många ord.
Den fria kursen, som den fria räntan, är handels- som affärsmannens enda kännetecken, hvarigenom han inledes eller afskräckes från affärsoperationer.
Om räntan är hög och penningetillgången liten, så undflyr han affärer, som under bättre penningetillgångar äro verkställbara.
När penningetillgången är god och räntan låg, skyndar han sig verkställa de spekulationer, som han derpå kalkylerat.
Den fria räntan är hans barometer, som visar honom aflfärsluften.
Ar det att undra öfver, under så olyckliga förhållanden som våra i detta hänseende, om penningekriser falla öfver oss som orkaner, förödande enskilda personers och bolags tillgångar, då man genom den fixa räntan icke får insigt om penningetillgångarnes omfång.
Lika så skadligt verkar den fixa räntan emot spekulationers inledande efter en penningekris, som d'en verkat skadligt emot spekulationers inledande före krisen, då den fixa räntan efter penningekris icke gifver tillkänna tiden för affärsmannen, att börja ånyo spekulera.
Förskrämd af den penningekris, som öfvergått honom, håller han sig af försigtighet längre tillbaka, än han skulle behöfva, derföre att ingenting antyder penningemarknadens ställning.
Med anledning häraf får jag vördsammast föreslå: att penningeräntan måtte frigifvas och befrias från de lagliga band, hvarmed hon f. n. är bunden. 2:o Uplysning och bildning äro de mest verkande krafter för Samhällets och Statens förkofran och utveckling.
Särskildt hvad industrien beträffar, hemtar den i vetenskaper och odling sitt kraftigaste befordringsmedel, och hvad derpå bekostas kommer Staten sjufaldt till godo.
Jag återförnyar i dag en gammal motion, om en navigationsskola för Westerviks stad.
Att en stad, med så stor handelsflotta och med hela sin förmögenhet i fartyg, skall sakna en skola för sitt sjö - Den 12 November. 113 sitt sjöfolks bildning, är en karakteristik på vårt StatsUtsk. och våra Ständer, den man helst bör förtiga, synnerligen då man känner de obetydliga bidrag, som dertill fordras.
Jag motionerar derför om en Navigationsskolas inrättande i Westervik cch begär derpå remiss till StatsUtsk.
Afven dessa motioner begärdes på bordet.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., nemi. från Constitutions-Utsk. JW 1, om arfvoden för Utsk:s kansli. Banko-Utsk.
M 1, med hemställan om arfvoden till Notarier och Kanslister. JW 2, med hemställan om tillfällig förstärkning af fonden för diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassakreditiv åt enskilde personer.
Slutligen uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.- utdr. från MedStm, af d. 5 dennes. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 3/t till 1 e. m.
In ödem protocolli.
Onsdagen den 12 November 1856, Plenum kl. 10 f. m.
Just. 8 prot.utdr. för d. 5 dennes.
Uplästes ett af Hr Tham, Scb. Math., inlemnadt, så lydande Mern.:
Af förekomna anledmgar får jag vördsammast afsäga mig förtroendet, att vara ledamot i BankoUtsk. under innevar:de Riksdag.
I anledn. häraf anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. i st. f. Hr Tham. I H. 8 114 Den 12 November.
Föredrogs Hr Tharas, Casper Wolrath Victor, d. 5 dennes på bordet lagda motion med förslag till lagbestämmelser i afseende på sällskaper, föreningar eller enskilde, som hafva till syftemål någon andlig verksamhet inom kyrkan, samt af dem utsände missionärer eller kolportörer.
Som min i sista plenum väckta motion möjligen skulle kunna synas stå i strid med Tryckfrihetsförordningen, ber jag att, med bibehållande af motionens syftning i öfrigt, få i afseende å ordalydelsen af de deruti framställda bestämmelserna göra följande modifikationer: 1:0
Alla sällskaper och föreningar, sorn hafva till syftemål någon andlig verksamhet inom kyrkan, skola genast vid sitt bildande anmäla sig, i Stockholm hos dess StadsKonsistorium, å landet hos vederbörligt
DomKapitel, och der upvisa sina stadgar till godkännande. 2:o Intet sällskap, förening eller enskild får till någon församling afsända missionär, kolportör eller annan af dem anställd person till utöfvande af andlig verksamhet, förrän Pastor och Kyrkoråd dertill sitt samtycke gifvit.
Skulle Pastor och Kyrkoråd vara af skiljaktiga meningar, bänskjutes frågan till vederbörligt Konsistorium, hvilket i alla händelser delgifves det beslut, vid hvilket Pastor och Kyrkoråd stannat. 3:o Skulle något sällskap eller förening låta inom någon församling utöfva sådan andlig verksamhet, förrän det blifvit iakttaget, som här ofvan blifvit föreskrifvet, bote dess medlemmar första resan, under ansvar af en för alla och alla för en, Etthundrade K:dr Kint.
Andra resan bote dubbelt och vare all dess verksamhet vidare förbjuden.
Lag samma vare, om enskild utsänder någon utan vederbörligt tillstånd. 4:0 Sällskap, förening eller enskild, som till församling utsänder kolportör, bör till StiftsStyrelsen afgifva förteckning å de skrifter, som till spridande utsändas. 5:o Börjar någon missionär, kolportör eller annan person med andlig verksamhet inom kyrkan, utan att förete tillåtelsebref från Pastor och Kyrkoråd i den församling, inom hvilken han upträder, så straffas han i likhet med K.
Författn. d. 7 Mars 1855.
Med dessa förändringar anhåller jag, att motionen måtte blifva remitterad till LagUtsk.
Då jag för min del icke älskar onyttiga strider, ämnar jag visserligen icke vid detta tillfälle till någon egentlig granskning uptaga den ifrågavar:de motionen; men jag önskar endast, att med några erindringar beledsaga densamma, innan den remitteras till Utsk.
Med motionären delar jag fullkomligen den öfvertygelse, att det vore önskligt om alla de möjliga förvillelser, som kunna spridas genom kolportörer, kunde undvikas.
Denna önskan, att befordra det goda, är visserligen gemensam för oss alla, och då vi veta att vår troslära, sådan den fram - Den 12 November.
116 träder i våra bekännelseskrifter, är grundad på den Heliga Skrift, vore det jemväl önskvärdt, att inga andra läror utspriddes, än sådana, som stå i öfverensstämmelse med denna efter min öfvertygelse rätta.
Men att önska är ett, och att vidtaga otjenliga medel för sin önskans genomdrifvande, ett annat.
Den Allsmäktige Guden har tillåtit, att ogräset får växa ibland hvetet, tills skördetiden kommer.
Han har ock sagt, att alla menniskors tankar skola varda uppenbara, och deraf är alltså gifvet, att det måste förefinnas en fri och öppen strid emellan det rätta och orätta.
När Gud skapade menniskan till ett andligt väsende, gaf Han henne äfven rättigheten att pröfva hvad som är godt eller ondt, att pröfva sanningen och lögnen.
I samma mån, som denna fria pröfningsrätt genom yttre våldsmedel undertryckes, i samma mån förfaller ett folk i andligt mörker, sedligt elände och medborgerlig vantrefnad.
Tviflar någon på sanningen af detta påstående, ber jag honom kasta en oväldig blick på historien, och i synnerhet på den tid, hvari vi lefva; han skall då finna, ty det framstår uppenbart, att i de länder, hvarest den fria striden mellan sanningen och lögnen är hämmad, just de olägenheter inträdä( som jag nyss omnämnt.
Så se vi t. ex. i Frankrike, der religionstvånget visserligen blifvit ersatt genom lättsinne, huruledes, till följd af detta lands antecedentia, ställningen derstädes är sådan, att ingen, alltifrån regentcn till den ringaste medborgare, är säker om morgondagen.
Gå vi till Spanien, se vi ett folk, kastadt mellan prestvälde den ena dagen och prestplundring den andra samt försjunket i medborgerligt elände under sekler.
Vända vi oss åter till Österrike, finna vi der uppenbarelsen af ett det sorgligaste dokument, som kanske på 100 år utgått; jag menar det påfliga konkordatet.
Men som tillbörligt är, spara vi det bästa till sist, och vi komma då till det sköna, ytterst olyckliga Italien, der både frihet och fred äro biltoga, och detta synnerligen i den så kallade Kyrkostaten.
Der måtte väl emellertid icke den presterliga inflytelsens välsignelse saknas; men så vidt jag har mig bekant, är denna stat en af de uslaste på jorden.
Det tyckes således icke vara särdeles upmuntrande för ett något så när uplyst förstånd, att gifva sig in på vägar, som leda till dylika mål.
Hvad nu beträffar sjelfva motionen, så lärer det väl icke hafva undfallit någon, att den framkommit i en mindre lycklig stund med afseende å den väntade K.
Proposm om religionsfriheten; och vidkommande motionärens åsigter, bekänner jag, att jag verkligen hade trott, det han frigjort sig ifrån de tyngsta bojorna af hierarkisk maktlystnad och förföljelseanda.
Men, tyvärr, finner jag, att så icke är.
Man återfinner nemligen i hans motion alldeles samma förderfliga lära, som utgör grunden för de hierarkiska anspråken, eller att presten ensam är i stånd att uprätthålla det andliga lifvet i församlingen, utan dennas lefvande medverkan; samma oblyga anspråk att vilja ordna all andlig verksamhet inom församlingen under presterligt godtycke; samma afskyvärda, papistiska åsigt, att genom 'yttre tvångsmedel vilja binda menniskoandens verksamhet på andens område. 116
Den 12 November.
Af hvad jag du haft äran anföra, torde R. o. Ad. finna, att jag för min del icke på något sätt är böjd att understödja motionen.
Motionären har också gifvit oss del af sitt hjertås innersta känsla, då han, efter upläsandet af sin motion, tilläde, att han med fullt lugn öfverlemnade densamma till LagUtsk.
Ja jag anser troligt, att inom detta Utsk. åtskilliga ledamöter finnas, som skola uptaga och sluta detta barn till sina hjertan, alldeles som om det vore deras eget; men det är med detta barn som med många andra, att det dock omsider måste ut i verlden, och jag kan försäkra motionären, att om det återkommer i samma ruskiga skepnad, som det nu har, blir det icke allenast illa -knuffadt, utan jag är för min del till och med nästan öfvertygad om, att det blir alldeles utstött ur den familj, inom hvilken det blifvit framfödt.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja till Utsk.
Ehuru Hr Tham gjort åtskilliga modifikationer i sin motion, i afsigt att göra den mindre upenbart stridande mot Grundlagen, än den var i sitt ursprungliga skick, anser jag mig dock böra flista It. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att motionen, oaktadt dessa förändringar, ändock strider mot 1 §:n 12 mom. i Tryckfrihetsförordn.; af sådan anledn, och då frågor om upbäfvande eller förändring af stadganden i Grundlagen icke, enl. 5 6 §:n Reg.F., kunna väckas i Ståndens plena, anser jag, för min del, att Hr Thams motion icke kan blifva föremål för remiss, hvarken till LagUtsk. eller till något annat Utsk.
Om jag icke alltför orätt upfattat det af Hr Tham nyss uplästa tillägget till sin motion, tror jag att det innehöll, att kolportör, som vill inom en församling afyttra skrifter i andliga ämnen, först skall till Stiftstyrelsen aflemna förteckning å dessa skrifter.
Nu lyder 12 mom. af lista §:n i Tryckfrihetsförordn. sålunda: »Intet hinder vare för bokhandels idkande, icke eller för utgifning til) föryttrande af någon skrift, vare sig inländsk eller utländsk.
Hvarje författare eller förläggare stånde fritt att en honom, i följd af sådan egenskap, tillhörig skrift antingen sjelf eller genom andra föryttra.»
När således intet hinder får läggas för bokhandels
Öppnande eller för afyttrande af någon inländsk eller utländsk skrift, ocn då det står hvarje författare eller förläggare fritt, att antingen sjelf eller genom andra afyttra tryckta skrifter, kan jag icke finna annat, än att det är ett upenbart öfverträdande af Grundlagens bud att stadga, att förr än någon tillätes till salu utskicka andliga skrifter, skall han deröfver inlemna en förteckning till Konsistorium.
Jag anser detta försök, att på ett eller annat sätt kringgå Grundlagen, vara ett vådligt tilltag, som R. o. Ad. icke bör tillåta.
Då jag, på sätt nu blifvit visadt, anser motionen vara grundlagsvidrig och således icke böra erhålla remiss, vill jag icke ingå i någon vidlyftigare undersökning om dess innehåll; men jag kan dock icke undgå att yttra det omdöme om densamma, att den är obehörig och obefogad till sitt innehåll, illfundig till sin syftning och olaglig till sin form, samt att den för öfrigt endast är an Den 12 November.
117 märkningsvärd derför, att den kan anses såsom en gradmätare på den gallfeber, som den utaf K. M. i Nåder utlofvade högst rättvisa Propos:n om religionsfriheten förorsakat på ett visst håll.
Jag förnyar min anhållan, att Hr Thams motion icke måtte blifva remitterad till något Utsk.
Mot min egen vilja nödgas jag upträda för att försvara min motions remitterande till LagUtsk.
Jag hade tänkt aflägsna mig härifrån, sedan jag upliist de af mig nu gjorda förändringarne; men då jag, oaktadt dessa, hört sådana inkast göras mot motionen, som här skett, tror jag mig böra bemöta dem med ett svar.
Jag har här hört en man, som eljest varmt nitälskar för kristendomen och kristligt nit, och som ofta yttrat, att han ingenting högre önskar än att se kristendomen blifva rätt lefvande bland menniskorna, — jag har hört denne man nära nog påstå, att vår Herre sjelf läte utså ogräs bland hvetet, eller åtminstone icke förbjuder att detta ogräs utsås.
Nådens
Herre hvarken utsår eller tillåter eller likgiltigt åser att detta utsås, Orden voro sådana, att jag icke kunnat underlåta att taga noga vara på dem och annotera dem för Gr.
Liljencrants’ räkning.
Hr Gr:n har vidare sagt, att Svenska folket har rättighet att sjelft pröfva hvad som är sannt eller falskt, godt eller ondt; men hvar finnes väl något i min motion, som förhindrar denna sjelfpröfning?
Tvärtom, om Gr.
Liljencrants ånyo genomläser densamma, skall han nogsamt finna, att den tillåter just demina sjelfpröfning, och att den åsyftar att utestänga och motarbeta deras verksamhet, som vilja förhindra den, derigenom att de vilja tvinga folk, att nolens volens antaga läror och satser, som äro främmande för all kristendom.
Liljencrants har talat om förtryck; men jag hemställer till K. o.
Ad. om i min motion finnes någonting, som syftar dit.
I nu gällande Kyrkolag och allmän
Lag finnes ingen enda g, som tillåter lekmän att utöfva någon andlig verksamhet; en sådan är tvärtom inom Kyrkan förbjuden och kan åtalas.
Vi veta mer än väl, att lagen har makt att kunna i dylika fall väcka åtal, och sålunda undertrycka dessa sjelfgjorda predikanter och med dem befryndade personer, som uppträda inom Kyrkan; men jag anser likväl, att det icke vore rätt och knapt nog möjligt, att undertrycka deras verksamhet.
Den bör icke undertryckas, blott ledas och qvarhållas inom sanningen och till Kyrkans fromma.
Just derföre har jag väckt min motion; jag vill nemligen ställa dessa personer under en kontroll, som är Statens egen kontroll.
Jag liar velat ställa all denna deras verksamhet under Konsistoriernes, under Kyrkoherdarnes och Kyrkorådets upsigt, på det att något band måtte finnas på deras sjelftagna andliga verksamhet, och församlingarne icke emot sin vilja påtvingas deras verksamhet.
Särdeles vacker är den målning, Gr.
Liljencrants gjort öfver tillståndet i åtskilliga Europeiska länder.
Jag skulle vilja steg för steg följa Hr Gr:n i spåren, och skulle kunna framställa taflan vida mörkare, än Gr:n gjort, ja, till och med visa honom att, hvad de protestantiska länderna beträffar, den halfskymning, för att icke säga något annat, 118 Den 12 November. som hvilar öfver dem, upstått just till följd af den jesuitism, som der insmugit sig, och genom dessa sjelfgjorda predikanter, som vandrat icke i vår Herres ärender, utan i sina egna, vanligast vägledde af egennytta och en blind sjelfkärlek.
Månne icke på Gr:n sjelf skulle kunna återkastas den beskyllning han gjort mig, eller att jag skulle vilja i vårt land framkalla ett sådant tillstånd, som f. n. är rådande i Tyskland?
Jag frågar derföre, att jag icke vet i hvad mån Grm verkat i denna riktning.
Tvärtom hoppas jag, ätt min hittills förda vandel skall vittna derom, att jag sökt predika ljuset och sanningen och bedja för att sanningen måtte bereda sig väg ; och der dessa villoandar upträdt, der den hemskt smygande jesuitismen velat intränga, der har jag aldrig tvekat att framträda med öppet visir, för att, likmätigt den pligt, som mitt embete ovilkorligen ålägger mig, bekämpa dem.
Jag nödgas nu vända mig mot Frih.
Cederström, och jag får då först och främst beklaga, att han icke genomläst min motion hel och hållen.
Hr Frilen anser förslaget vara stridande mot Tryckfrihetsförordnm, emedan det stadgar, att den förening, som utsänder kolportörer, bör afgifva förteckning öfver de skrifter, som skola afyttras.
Detta innebär icke något tvång; det är blott en önskan, som är uttalad.
Vilja de afgifva en sådan förteckning, så står det dem fritt, och en framställd önskan, att åtminstone församlingen och Kyrkoherden måtte blifva delaktige af en dylik förteckning, torde icke vara olaglig eller stridande mot Tryckfrihetsförordnm.
Cederströms vackra uttryck om gallsjuka ber jag att få anteckna detta uttryck för hans egen räkning.
Jag är så trygg i känslan af mitt kall, att jag, åtminstone så länge jag kan, skall söka motarbeta att någon gallsjuka finnes inom mig.
Jag har väl märkt, att inom jesuiternas samfund och der papismen gjort sig gällande, gallsjuka kunnat vakna, men den plägar icke förefinnas der man går i sanningens predikande och ordets spridande.