Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. och bland dem äfven af R. o. Ad.; hvarföre jag anhåller att R. o. Ad. ville i conseqvens dermed bifalla dessa voler:s-propos:r. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han i anledn. af Hr von Hohenhattsens framställning, finge åberopa hvad Hr Landtm, förut i en likartad fråga haft äran anföra, nemi. att han visserligen delade Hr von Hohenhausens mening om rätta tolkningen af Reg.Fms 56 §, men då Const.Ulsk. pä förhand uttalat sin mening derom, oell deraf åtminstone måste anses uppenbart, att frågan icke vore af den klara beskaffenhet, på grund hvaraf Landtmarskalk enl. 55 § Reg.Fm vore berättigad att vägra propos. ansäge sig böra framställa den af Gr.
Lagerbjelke begärda propos. lill bifall å Utsk:s förslag till ifrägavar:de voler:s-propos:r.
Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad.
Utsk:s i förevar:de mern. afgifna förslag till voter:s-propos:r.
Föredrogs ånyo StatsUlsles d. 17 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 242, i anledn. af dels K.
M:s nåd. propps. ang:de beskattningsväsendets samt uppbörds- och redogörelse-verkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckte motioner.
Jag drager ej i tvifvelsmål att ett betänk, af den vidlyftiga beskaffenhet, som detta, måste punktvis föredragas.
Men om R. o. Ad. nu, då betänk, första gängen föredrages, skulle särskildt genomgå hvar och en af de många (60) punkterna ■—• samt vid hvarje af dem kämpa om bifall eller äterremiss så skulle måhända hela veckan dertill åtgå.
Det kunde då dessutom hända, att vid olika punkters afgörande helt olika pluraliteter vore närvande, och att följaktligen besluten ej blefve med hvarannan öfverensstämmande.
För att i möjliga - 378 Den 31 Juli. ste måtto bespara tid, och då Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig icke kunna göra andra propos:r än antingen till bifall eller till återremiss; så kommer hvarken afslag eller förändring att i allmänhet ega rum vid denna föredragning.
När såsom jag förmodar, återremiss nu blifver i vissa väsendlliga delar af R. o. Ad. beslutad; sä skulle följden blifva, när saken till Ståndet återkommer, att samma kamp måtte förnyas.
Jag vågar derföre vördsamt underställa R. o. Ad., om man ej till dessa öfverläggniugars säkerhet kunde vidtaga den utvägen att betänk, väl punktvis genomginges, men att öfverläggningen derom mätte börjas med 3:<ije och 20:de punkterne, samt att om dessa varda af R. o. Ad. återremitterade, betänk, må i sin helhet till Lisk. återförvisas, äfven om en eller annan punkt skulle vid den påföljande granskningen ulan anmärkn. förbigås.
Hvarje ledamot vare likväl förbehållet, att under skärskådandet af någon viss punkt tillika yttra sig öfver andra som dermed sammanhänga.
Visar det sig vid dessa 2-.ne väsendlliga punkter, att Utsk:s mening är den rådande så blifver den naturliga följden deraf, att de dermed sammanhängande också bifallas.
Skulle åter en motsatt mening blifva rådande, sä blifver följden den, att man vål genomgår hvarje serskild punkt för sig och dervid gör sina anmärkmr men att man deröfver ej fattar beslut, ulan låter allt det öfriga med hufvudsaken återgå till Htsk.
Derigenom äfventyrar man ej heller att genom något på förhand fattadt beslut möjligen inskränka den frihet, man möjligen ville hafva vid behandlingen af en påföljande puukt.
I anledn. af detta anförande yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt lian visserligen vid ett föreg:de tillfälle, dä ett utlåt, från StatsUtsk. förekom, förklarat sig anse alt, endast återremiss eller bifall kunde beslutas, nemi. såvidt StatsUtsk:s utlåt, rörde antingen Statens reglerande, eller riksg:s-kont:s inkomster och utgifter eller styrelse och förvaltning, men att uti nu förevar:de uilät:de förekommo åtskilliga punkter, hvilka icke egde sammanhang ined uägotdera af dessa föremål, och i afseende på dem Hr Landtnäs uti ett annat mål afgifna yttrande, naturligtvis icke kunde vara i sin helhet tillämpligt.
Hvad åter det nu ifrågaställde beslutet anginge så torde R. o. Ad. linna att härmed icke kunde af R. o. Ad. fattas något beslut, som skulle afskära en ledamots rätt att enl. 54 § Riksd.Ordn. få serskilda propos:r framställde, i händelse under öfverläggningen sjelfva ämnet blefve skildt uti flera delar, och all således, derest nu ett beslut i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag komme att fattas, dervid dock för hvarje ledamot borde förbehållas rättighet, alt i afseende pä hvar och en punkt, som kunde blifva föremål för enskild framställning, erhålla serskild propos., samt följaktligen beslutet komme att gälla endast i det fall, alt R. o. Ad;s samtlige ledamöter förenade sig om att icke yrka serskild propos. på någon af de i Hr von Hartmansdorffs förslag icke serskildt omförmälde §§.
Hr Sandströmer, And.
Lika med Hr von Hartmansdorff, anser jag nödvändigt, alt betänk, punktvis föredrages.
Den 31 Juli. 379
Då derjemte de båda omförmälde punkterna (nemi. den 3:dje och 20:de), såsom afhandlande, den förre frågan om ordinarie räntornas förvandling i penningar, och den sednare, frågan om dispositionen af de ordinarie räntorna och kronotionden, äro de hufvudfrågor, hvarpå hela systemet hvilar; så har jag visserligen ingenting att anmärka emot det gjorda förslaget, men efter det förklarande, som Hr Gr. o. Landtm, afgifvit, kan jag endast yttra alt jag för min del, ej skall, i händelse dessa båda punkter, emot hvad jag hoppas, blifva af R. o. Ad. återremitterade, motsätta mig alt de öfriga punkterna äfven må få medfölja.
I fall ingen af Ståndets ledamöter har något emot alt eli sådant behandlingssätt användes, så är det ju ingenting som hindrar att det må gå i verkställighet.
Jag vill visserligen icke bestrida, att ju ett sådant föredragningssätt, som det Hr von Hartmansdorff föreslagit, och hvilket förslag
Hr Sandströmer äfven för sin del biträd!, må iakttagas; men ordningen synes dock fordra, att man ej först går till den 3:dje punkten och derifrån hoppar ända till den 20:de, om del ock må medgifvas ali dessa båda punkter äro de vigtigaste, utan torde det vara riktigt, sedan början skett med den 3:dje punkten, återgå till l:sta punkten af betänk, och öfverlägga — om sä finnes nödigt — så väl om den som om alla de efterföljande punkterna tills man kommer lill den hälst jag för min del tror att äterremiss äfven i andra punkter, än just de nu i ifrågavar:de, äro af behofvet påkallad, och således jemväl lärer komma att af R. o. Ad. beslutas.
Hr Printzensköld har troligen ej fullt uppfattat mitt förslag.
Det innebär nemi. att om R. o. Ad. behagade börja öfverläggningen med den 3:dje och 20 punkten, och om de båda blifva af R. o. Ad. återremitterade, sä skulle jemväl de öfriga punkterna varda likaså; med förbehåll likväl för hvem som vill, alt äfven vid dem göra de anmärkmr han behagar.
Jag tror således att här är full frihet lemnad en hvar att göra och låta efter eget godtlinnande.
Då nu öfverläggningen om föredragningssältet förklarades vara fulländad, hemställde Hr Landtm, om R. o.
Ad. ansåge ifrågavar:de utlät, böra föredragas punktvis.
Ilr Land tm. hemställde vidare om R. o. Ad. ansåge att härvid början borde ske med 3:dje punkten och att derefter 20:de punkterne före de öfriga punklerne borde föredragas.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hartmansdorffs förslag ytterligare innehöll, all i händelse de nyssnämnde 3:dje och 20:de punkterne blefvo återremitterade, jemväl de öfriga punkterne af Ulsk:s utlåt, skulle återförvisas, samt derjemte 380 Den 31 Juli. hemställde om R. o. Ad. bifölle detta förslag, likväl med hvarje ledamot enl. 54 § Riksd.Ordn. förbehållen rätt att äfven ä sistnämnde punkter erhålla serskild propos., om sådant yrkades och dessa punkter under discussionen varit föremål för framställning; blef äfven denna propos. med ja besvarad.
Härefter föredrogs. 3:dje punkten.
Måhända vill det synas förmätet af mig, att uppträda vid detta tillfälle, då jag måste börja med det förklarande, alt del sker såsom vedersakare till de fleste af de förslag, som blifvit af Statsötsk. till R.
St:s antagande framställde.
Jag har visserligen icke annat att åberopa till stöd för denna min djerfhet, än att jag alltifrån mitt första inträde på tjenstemannabanan — således under 31 års lid — egnat hela min verksamhet ät handläggningen af just de ärender, som omhandlas uti StatsUtsk:s betänk.
Men om jag till följd af detta förhållande vågar att i mina omdömen uti någon mån lita på den erfarenhet sorn jag under denna icke så korta tjenstetid förvärfvat; så hoppas jag att R. o. Ad. skall med undseende fördraga hvad jag går att emot betänk, vördnadsfullt anföra.
Innan jag likväl ingår i någon granskning af sjelfva förslaget anser jag mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på åtskilliga reflexioner, som förekomma i skatle-föreuklings-komiléens betänk, enär det är detta som legat till grund, ej blott för den K. proposm utan jemväl uteslutande för det i den nu föredragne punkten framställde förslag, hvilket Konungen likväl icke funnit sig i nåder kunna godkänna.
Jag gör det, på det att R. o. Ad. deraf må kunna inhemta beskaffenheten af de rättsbegrepp och de grundsatser, som vid frågans behandling hos komiterade gjort sig gällande.
Sedan komiterade på ett, jag erkänner det, förtjenst fullt sätt ådagalagt, huruledes eganderätten skulle i väsendtlig mån förnärmas, i händelse den af åtskillige ledamöter af det Hederv.
St. i motionsväg gjorda hemställan om skatternas jemnande blefve bifallen; och sedan komiterade på grund deraf afstyrkt all förändring af dessa grundskatter, så hafva komiterade omedelbarligen derefter, nedskrifvit följande till sin syftning högst märkliga yttrande, hvilket jag anhåller att få uppläsa.
Komiterade hafva nemi. sagt: ”Då en dylik skattejemnkning hufvudsakligen blifvit ifrågasatt för att bereda utväg till någon lindring i de dryga bördor, som nu hvila på den skattskyldiga jorden, hvilken ock onekligen, i allmänhet, är deraf i behof; så böra emedlertid komiterade, vid detta tillfälle, icke dölja den öfvertygelse, att med afseende å de här ofvan anmärkta svårigheterna att med bestämd grundskatt å egendomar, hvilkas värden i tidernas längd betydligen omvexla, åstadkomma någon verklig fortfarande jemlikhet uti denna beskattning, de åtgärder, för nyss omnämnda ändamåls vinnande vidtagas, snarare böra åsyfta att småningom, — märken väl, mine Hrr, hvad som följer — då det utan märkbar olägenhet och Den 31 Juli. 381 rubbning i enskild rätt skulle kunna luta sig göra, berecia öfvergång till eli annat system, samt till en början, — således endast och allenast till en början — på sätt redan vid serskilda tillfällen med flere skattelitlar egt rom, i den mån sådant, ulän ökad beskattning i öfrigt, kan för sig gå, hindra en del af de serskilda skattebördor, som utom grundskatten, nu trycka den skattskyldige jorden.”
Vill man nu på ett tydligare språk öfversätta detta yttrande, så lyder det så:
Komiterade hafva väl icke vågat tillstyrka npphäfvande nu genast och på en gäng af den grundskatt, som från ålder åligger en del af den svenska jorden, för att låta andra hemman och lägenheter, som från denna skatt hittills varit befriade, uti betalningen af densamma taga del, emedan orättvisan af en sådan åtgärd är allt för uppenbar, för att icke genast falla i ögonen och sålunda sprida missnöje i landet.
Men kan förändringen ske småningom och efter hand, så alt man icke så noga märker den rubbning, som derigenom förorsakas i egande rätten, hvarigenom saken åtminstone får sken af laglighet, då kan — dä hör den äga rum.
Man måste således börja med att på de bättre lottade hemmanen öfverflytta en del af de skattebördor, som utom grundskatten, nu trycka den skattlagda jorden.
Derefter kan man fortsätta öfverllytlningen i små porlioner hvarje gång, tilldess nivelleringen blifvit fulländad, utan alt behöfva bekymra sig om, alt innehafvarne af den icke skattlagda jorden, för de bördor denna på det sättet fått sig ålagda, icke njutit den ringaste ersättning.
Jag hemställer lill eder, mina
Hrr, om ej läror af dylik beskaffenhet äro nära beslägtade med dem, som kommunismen söker göra gällande, och om icke uti komiterades ofvan anförde yttrande den satsen temmeligen tydligt finnes uttalad: att ”man skall taga der det finnes och lägga der det tarfvas”.
Jag kan åtminstone ej på annat sätt för mig göra detta yttrande begripligt, och då måste jag också i högsta grad ogilla detsamma.
När desse män af deras Konung erhållit det förtroende-uppdraget att utarbeta förslag, ej till en ny skattejemkning, ty det har K.
Bl. aldrig åt dem uppdragit, utan till en skatteförenkling; så hade det varit deras pligt att efter förmåga fullgöra det sednare, men icke taga sig anledn. af några enskildas motioner, att framkasta satser och förslag, de der åsyfta att bereda en viss samhällsklass fördelar på öfriga medborgares bekostnad och således uppenbarligen strida emot der ätlsgruuder, på hvilka hvarje lagbundet. samhälle såväl i administrativt sorn juridiskt hänseende måste hvila.
För att än ytterligare ådagalägga märkvärdigheten af de tänkesätt, de moliver och de rättsbegrepp, som hos komiterade varit rådande, får jag hänvisa lill det yttrande, som pag. 50 i komiterades betänk, förekommer.
Komiterade, som vidlyftigt sökt ådagalägga förträffligheten af den förvandling till kontante penningar utaf natura-persedlarne, hvilken de företrädesvis tillstyrkt, hafva likväl ej kunnat bestrida möjligheten, af en myntförsämring, och således ej heller, att de hemman, som erhålla sin grund - 382 Den 31 Juli. skatt förvandlad i penningar, derigenom framdeles kunna i denna skatt vinna betydlig lindring emot nu.
Sedan komiterade gjort detta medgifvande sä yttra de, såsom orden lyda, att myntförsämringen : r,derest den verkligen kommer att inträffa, måste ega rum så långsamt, att, om man än antager möjligheten deraf, att grundskatterne, derest de voro i penningar bestämda, sålunda successivt blefvo nedsatte under de belopp, hvartill de skulle hafva uppgått, så framt de fortfarande funnits i persedlar bestämde oell lösningspriserna af varuvärdenas omvexling beroende, en dylik nedsättning blefve snart sagdt omärklig.
En icke ringa del af den ordinarie räntan utgöres dessutom redan för närvarande med bestämdt penningebelopp; och i afseende på alla de räntor, ifrån hvilkas utgörande befrielse, i följd af andra onera, ålnjutes, såsom af rusthåll, gästgifveriet m. fl. vore möjlig förändring i beloppet för Staten likgiltig”.
Vill man nu på ett tydligare språk, jemväl öfversätta dessa ordalag, så komma de att lyda sålunda: komiterade medgifva visserligen, det grundskatternes förvandling i kontanta penningar kan, i händelse af myntförsämring hafva till följd nämnde skatters förminskning, ehuru detta är af ingen betydenhet, då myntförsämringen måste antagas icke kunna ske annorlunda än ganska lång samt, hvarigenom skattenedsättningen också icke låter sig så tydligen förmärkas.
Vidare medgifva komiterade, att denna skattenedsättning icke kan blifva allmän, utan att den endast kommer de hemman lill godo, hvilkas persedelränlor nu i verkligheten antingen i natura eller efter markegångspris utbetalas, ty de hemman, såsom rusthåll, gästgifverier m. fl. hvilka äro befriade frän utgörandet af sina räntor i följd af andre dem ålagda, emot grundskalterne svarande onera, kunna naturligtvis uti dessa sednare icke njuta någon lindring; men eftersom innehafvarne af dylika hemman sjelfve uppbära räntorne, så all Staten med dem icke ome delbarligen har att skaffa, så är det också för Staten likgiltigt, om dessa hemmans innehafvare, jemförelsevis lill innehafvarne af de öfriga med grundskatt belagde hemmanen, blifva lidande derigenom, att de icke erhålla minskning i deras natura-prrestationer i samma mån som räntorna, genom myntförsämringen, blifvit förminskade.
Jag har likväl trott det vara det första och oeftergifligaste vilkoret för en Regering, att så väl i juridiskt som i administrativt hänseende utöfva rättvisa mot alla samhällsmedlemmar.
Vill den uti grundskatterne tillvägabringa en förändring, så är det ingalunda värdigt att säga: vi skola söka att för Er, som hafva hemman, öfver hvilkas räntor vi kunna disponera, bereda lindring i skattebördorna, men detta göra vi ej för Er, som hafva hemman, hvilka ej till Staten betala direkta afgifter, ulan i stället utgöra naturapraestationer: ty J uppbären sjelfva räntorne af Edra hemman, och om J sålunda blifven nödsakade att fortfara roed Edra naturaprmstationer till oförminskadt belopp, fastän de öfverstiga det värde hvartill räntorne, genom inträffande myntförsämring nedgått, så är det en sak, som för Staten är fullkomligt likgiltig.
— Den 31 Juli. 383
Delta är en lära, hvars följder icke så lält kunna beräknas, och man hade, innan den uttalades, bordt närmare öfverväga beskaffenheten af densamma.
— Later det väl med rättsbegreppen och med den omsorgsfulla vård, som en Regering är pligtig att i lika mått ägna åt alla medborgare, sig förena, att söka åt somliga bereda lindring i deras skatter, men på samma gång förklara sig likgiltig för om dessa fördelar icke komma andra lika berättigade lill godo?
Och månne ej split och oenighet häraf skulle alstars inom landet?
Hvem kan väl t v i fl a derpå? ty, säga hvad man vill så skall grundskattens förvandling i penningar, i samma ögonblick som myntet af en eller annan orsak faller i värde, oundvikligen leda derhän, alt den ene jordegaren tillskyndas en förmån, hvaraf den andre, som mäste oförändradi bibehålla de onera, han fått sig pålagda, icke kan komma i åtnjutande, och denna skall då med skäl kunna beklaga sig öfver en Regering, som ej förmått bättre förutse händelsernas gäng, än att den vidtagit åtgärder af den natur, att de måste gynna vissa skattdragande medborgare på sina likars bekostnad.
Sädane, Mine Hrr, äro de rättsbegrepp, som finnas uttalade i delta betänk.!
Må det då ej väcka föruudran, om man till detsamma sätter föga förtroende.
Ilvad nu sjelfva den föreslagna ränleförvandlingen beträffar, så, enär komilerade erkänt det ligga inom möjlighetens gräns, att en myntförsämring kan ega rum, hvilken möjlighet ligger desto närmare för handen, som, då det är R.
St:s rätt att ensame öfver banken förfoga, häraf följer det de jemväl äga i sin magt, att Konungen ohördan, så förvalta denna bank. att dess sedlar kunna liil deras nu ägande värde i betydlig mån försämras; finner jag ensamt denna omständighet innefatta tillräckligt skäl för mig att bestrida verkligheten af den fördel, som man af den ifrågavar. de vandlingen skall ske i silfver efter 1830 års myntfot, men hvarest ligger garantien derföre, att denna myntfot skall för alltid bestå?
Bära väl fordna realisationer vittne om en sådan narraktighet?
Och huru hafva de försäkringar som lemnades vid dessa tillfällen blifvit uppfyllda?
— Icke en gäng de förskrifningar, som ntgäfvos på silfver specie skyddade deras innehafvare från förlusten af sin rättmätiga egendom, sedan bankens sedlar fallit i vanvärde; ty man dömdes att taga dessa sedlar i betalning för den valuta i silfver, som man hade leranat, ända tilldess bankens bankrutt-tillstånd genom 1830 års myntlag blef stadfästadt och gjorde slut pä ivisterne.
Hvad som skett under en förfluten tid kan äfven den kommande tiden förnyas; och det måste då vara af yttersta vigt, att i en fråga af sådan art som denna, äfven fästa uppmärksamheten pä denna kommande tid, men icke ensamt bedöma den efter det närvande ögonblickets förhållanden.
Så gjorde också den store rikshushållaren Carl XI, dä han beslöt, att alla räntor skulle till största delen utgå i nalura-persedlar.
Han, den store mannen, förutsåg icke blott möjligheten af myntets försämring, utan äfven att en mängd andra omständigheter kunde verka till ned - 3S4 Den 31 Juli. sättning af penningens värde; men att deremot priset å de natura persedlar, hvaraf grundskalterne beslå, alltid skulle följa sin lid, och att således skatternas beräkning i säljbara varor innebar den största säkerhet, att proportionen emellan dem och hemmanens värde alltid skulle oförändrad bibehållas.
Pä dessa grunder -— hvilka, i händelse af framdeles skeende försök att dem vederlägga, jag förbehåller mig att närmare få utveckla — yrkar jag alt den föredragna punkten ej mätte bifallas, ulan varda till StatsUtsk. återremitterad.
Cederstr örn, Jakob:
Den föreg:de talaren har visserligen gjort några obestridliga anmärkmr emot Utsk:s betänk, i afseende på det lättsinniga — må jag få nyttja det ordet — uti, att taga skattebördor ifrån den ena medborgaren och kasta dem på den andre, och den värde talaren har jemväl rätteligen upplyst de följder, som af myntförsämring skulle föranledas; men han har icke upplyst del oriktiga tili komiterades uppgift, att den skattskyldiga jorden nu är för bårdt betungad af sina skattebördor.
Del torde derföre tillåtas mig, alt erinra om en sak, som komiterade bordt hafva sig bekant, nemi. att den nuvar:de skattläggningen är åsatt efter ett myntvärde, som är 1668 års, af hvars riksdaler vår nttvar:de utgör en fjerdedel i r:gds räknadt.
Hade nu räntorna med penningarne derunder gått ut efter den myntfoten, så hade likväl ej skäl varit alt säga, att jorden vore mera tryckt nu än då.
Den är det ej heller, ulan den är tvertom mindre tryckt nu än dä, i alla afseenden, och i synnerhet genom de skedda myntförsämringarne; och hemmanens betydligt bättre afsedda skick.
Alt dessutom vilja gifva en del af jordegarne lindring i sina onera, och ej vilja gifva de öfriga medborgarne någon lindring i bevillningen, hvilken tvert deremot naturligtvis kommer att höjas i samma mån, som grundskatterne förminskas; det vittnar ingalunda om den rättvisa, som bör iakttagas vid skatternas fördelning.
Komiterade hafva förbisett att det finnes grundlags-sladganden här i landet, och att dessa grundlags-stadganden ej kunna ostraffadt förbises.
Dessa stadganden vilja i främsta rummet med Staten ständigt bibehållas vid sina ordinarie inkomster, och sedermera att hvad för statens behof utöfver de ordinarie inkomsterna tarfvas, det ensamt skall genom bevillningar fyllas.
Om man nu förskingrar de ordinarie inkomsterna, så följer af sig sjelft, att för hvarje riksdaler som man lager derifrån, skall en brist uppstå, som till samma belopp måste genom bevillning fyllas.
Detta är ju klart!
Ja, säger man, men då måste ju också de deltaga deruti, som fått en lindring i de vilkor som de hade förut.
Men hvilka voro då dessa vilkor?
Jo, de hade kronans jord åt sig upplåten emot eneviss skattskyldighet som blifvit dem ålagd.
Hvem är då berättigad att taga denna skattskyldighet ifrån den enskilde medborgaren och lägga den på en annan, då den skattdragande varit nöjd med sitt kontrakt uti 170 år, och ingen af dem nu skulle vilja sälja skatteräntan för de der 10 årens kronovärdi, Den 31 Juli. 385 värdi, och anse sig belåtne, utan han skulle tilläfventyrs laga 1000 r-.dr för hvartdera af dessa årens kronovärdi.
— Den som under sådana förhållanden vågar säga att jorden är för hårdt beskattad borde blygas alt se folk i synen.
— Att den är hårdt beskattad, då den går på det sättet i köp man och man emellan!
Jag anhåller att denna punkt måtte återremitteras, och att R. o. Ad. ej måtte medgifva räntornas förvandling.
Jag kommer framdeles att yttra mig i åtskilliga delar emot komiterades förslag och Utsk:s betänk.; och skall jag söka att visa, huruvida man med sakkännedom om rikets drätsel har uppgjort det förslag som af komiterade blifvit framstäldt och af Ulsk. tillstyrkt.
En värd talare har, innan han ingått i detaljerna af den fråga som nu utgör föremål för R. o. Adis öfverläggning, ansett nödigt att söka slämma R. o. Ad:s tankar om tendenserna af komiterades åsigter på ett med hans syftemål öfverensstämmande sätt.
Han har företagit sig en öfversättning af de ord som komiterade pä några ställen begagnat; men det händer någon gång att öfversättningar göras alltför fria, och då man i sådant hänseende har ett ordspråk om öfversättning af sjelfva bibeln, böra komiterade ingalunda förundra sig öfver all deras betänk. blifvit föremål för en dylik.
Jag anhåller derföre, att ytterligare för R. o.
Ad. fä uppläsa den puukt, som varit föremål för öfversättningen.