Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sagd t, att man kan påstå, det enskiidta kunna få Banken dömd att betala, men livad som ej handt hittills, lärer väl ej hända hädanefter, synnerligen som Konungs och Ständers sammanstämmande beslut är lag, sedan det blifvit promulgeradt, och domaren kan då ej tillämpa den äldre allmänna lagens stadgar.
Det är vigtigt, att representationen ej ställes emot allmänheten i sådant förhållande, att den enskiltas välfärd förryckes, och crediten förloras. —•
Det har blifvit yttradt, att Kongl. Maj:ts sanction, enligt 72 §.
RegeringsFormen, icke behöfves för beslutet.
Om man täger kännedom af BancoOrdningen, linner man väl, att Banken står under Ständernas garantie och vård, men att Ständerna ej få förändra myntfoten, utan att Kongl. Maj:t gifver sitt bifall till förändringen, så vida den skall få gällande kraft; och det faller af sig sjelf, att Konungen, som ej får slå annat mynt, än enligt den i BancoOrdningen fastställda myntfot, måste samtycka till hvarje förändring deri.
— Utskotten hafva tillstyrkt, att Piikets Ständer skola taga ett beslut, som skulle vara oberoende af kommande Ständer.
Detta försök att gifva större kraft åt beslutet, än som är lagligt, medför ej någon verkan, emedan kommande
Ständer ej äro bundna Den 9 Julii f. m. 91 deraf.
— I afseende på tiden för myntbestämningens början, påstår jag, att ingen bestämd tid bör utsättas, utan att det må Öfverlemnas åt Kongl. Maj:t, att, sedan BancoFullmägtige tillkännagifvit ställningen, förordna om dagen, då den skall bölja; emedan, om ej de politiska skälen äfven tagas i betraktande, Banken tilläfventyrs åter snart kunde komma att stängas, ehuru silfverfonden blifvit uppbringad till en beräknad tillräcklig storlek i proportion till sedelstocken.
En ledamot har tillstyrkt, att BancoStyrelsen skulle erhålla ett olimiteradt tillstånd att upptaga lån.
Om det inskränkta tillståndet ej kan bifallas, är det väl ändå större skäl emot det oinskränkta.
Men om detta likväl genom beslut till vägabringas, skall säkert ett stort misstroende till Banken deraf följa.
Friherre Boije} Ludvig:
Jag trodde, att Herr Rosenblad skulle hålla mig någon räkning för mitt liberala handlingssätt, då jag, som talat och voterat mot realisation, likväl nu sökt från Utskotten borttaga den skugga afmisstroende till nästkommande Ständer, som Utskottens Utlåtande uttrycker.
Jag vill ej tala om det öfvermått af opinion Herr Rosenblad yttrat; jag tadlar ej eller Utskottens misstroende till blifvande Ständer; men jag tycker, att
Utskotten alltför väl kunnat behålla tankarne derom inom sig, och ej bordt framställa dem i Utlåtandet, hvarut - Dea g
Julii f. m. i ur dc synas mig kunna borttagas utan någon skada eller olägenhet.
Jag vill tillägga ännu ett skäl för denna min mening.
Jag förstår nemligen icke, huru Utskotten, då de föreslå att silfverutvexlingen ej skall börja förrän år i832, kunna trygga sig vid, att realisationen skall blifva oberoende af kommande Ständer, enär det alltför lätt kan hända, att en Urtima Riksdag derförinnan inträffar.
— Till hvad jag redan haft äran yttra i anledning af Herr Munk af Rosenskölds förslag, att alla, som hafva lån af Banken, skola tvingas att betala dem i silfver, anhåller jag att få tillägga, det jag icke begriper, hvartill en sådan åtgärd skulle båta.
Följden deraf blef ju den, att i samma mohn enskilte personer concurrerade med Banken i uppköp af silfver, för att betala dessa lån, isamma mohn blef det svårare för Banken att få köpa silfver.
Ett så illiberalt förslag, som detta, borde aldraminst framställas, då realisationen redan i sig sjelf innebär uågot hotande för de gäldbundnp.
Genom en så bård medfart skulle endast farhågan för realisationen ökas.
Med ledsnad ser jag mig nödsakad att upptaga tiden med sjelfförsvar emot Friherre Boije med flere Talare.
Dock tror jag deras anmärkningar kunna lätt besvaras och vederläggas, ehuru Friherre Boije behagat yttra, att mitt framställda förslag, vore illiberalt, och satte tum - Den 9 Jnlii f. m. 93 skrufvar pä Låntagande, med mera dylikt.
Detta mitt förslag var, att Bankens aldre Låntagare skulle få sine lån förvandlade till lån af samma natur, som de sedan sista Riksdag tillkomna, så att dessa liquiderades genom två procent i Silfver årligen under 33f år.
Dessa två procent motsvara 8 R:dr R:gs eller 5-f R:dr B:co i sedlar, enligt den nu föreslagna Cours för realisationen; således utgöra de i alla fall icke 5§ procent å Capitalet.
Derjemte vinnes deri fördel, att lånen ej kunna af Banken uppsägas, och att de helt och hållet försvinna efter 33J- år, utan att Låntagarne hetalt i ränta och capital så mycket, som den lagliga räntan för lån af enskilte, och således mindre än för de gamla Banco-lånen.
Jag hemställer derföre, om icke mitt förslag är mera till Låntagarnes fördel, än att det hör anses och henämnas illiberalt och strypande fördem, ehuru det icke eller kan få namn af skänk till desse Låntagare.
Det måste således vara någon irring eller misstag af anmärkarne, som förmodeligen icke kännt eller besinnat beskaffenheten af, och skillnaden mellan, de äldre och nyare Bancolånen.
Sedan utvexlingen af silfver börjat, är det för öfrigt likgiltigt, om lånen betalas i silfver eller sedlar.
Men äfven den fördel vinnes genom dessa så kallade silfver-räntelån, att man från Landsorterne erhåller en icke obetydlig qvantitet silfver, som i annat fall till en del skulle förblifva undangömdt eller onyttigt.
En så - 94 Den 9 Jalii f. m. dan åtgärd, att till Banken förskaffa silfver, synes mig vida mer liberal, än beslutet vid Norrköpings Riksdag 1800 om en silfverskatts-erläggande, hvilket jag vill minnas Friherre Boije biträdde, men jag deremot bestridde.
För öfrigt föreslog jag äfven, att de äldre Låntagarne skulle hafva optionsrätt, eller rätt att behålla lånen på gamla foten, och få dem förvandlade till silfverlan.
Hvad man bär yttrat emot Utskottens uttryck, att tiden för silfvervexlingens början bör göras oberoende af kommande Ständers beslut, gillar jag fullkomligt.
Med ledsnad bar jag bort talas endast om silfverinköp och icke om silfverin vexling, hvilken skulle ej blott öka silfver-fonden, utan äfven rörelse-capitalet eller sedelstocken.
Jag är således ej bland dem, som anse penninge-brist alltid vara detsamma som creditbrist; tydå skulle jag neka ett förhållande, som är för livar och en påtagligt, åtminstone i Landsorterne, och en oundviklig följd af rörelse-capitalets betydliga förminskning, i synnerhet sedan 1818, ehuru visserligen penliinge-bristen åstadkommer credit-brist och sedan sjelf ökes af denna.
Herr Hjertås förslag, att Banken finge upplåna Bancosedlar emot obligationer med ränta, skulle äfven jag biträda, om jag ej fruktade, att detta skulle minska det nödiga rörelse-capitalet i landet, till förfång för näringarne; ty Obligationer, som löpte med ränta, skulle till en del troligen blifva skrinlagde.
Den 9 Julii f. m. 95 Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf:
Jag skall ej länge upplaga tiden och förlänga denna öfverläggning, helst jag hufvudsakligen instämmer i hvad Herr Skogman i detta ämne redan yttrat.
Jag åberopar för öfrigt hvad jag i förra Plenum anförde mot hvad Utskotten föreslagit rörande Konungens heslutande rätt i afseende på Silfvervexlingens början.
Då yttrade jag, hvad jag nu upprepar, att i bredd med hemställan om Konungens sanction till principen för realisationen, borde såsom corollarium uppställas en förändring i Utskottens berörde förslag.
Detta synes mig så mycket nödvändigare, som, utom det mindre granlaga i uttrycken af detta förslag, vi icke kunna beräkna den verkan yttre och inre omständigheter kunna hafva på verkställigheten af Rikets Ständers beslut om silfvervexlingens början vid en bestämd tid.
Jag instämmer derföre i reserva tionerne emot Utskottens förenämnde förslag, och hufvudsakligen i Grefve von Schwerins.
Men till förekommande af missförstånd emellan Regeringen och Rikets Ständers Fullmägtige i Banken, föreslår jag en liten ändring i redactionen af ifrågavarande punkt, hvarvid jag hufvudsakligen vill följa Grefve von Schwerins förslag, blott med afvikelse i de två sista raderne.
Enligt min åsigt borde redactionen sålunda blifva följande: ”Då bestämmandet på för”hand af sjelfva dagen för utvexlingens början, genom vid den tiden möjligen inträf - 9<5 Den 9 Julii f. ra. ■* ”fande förhållanden, skulle kunna blifva för "realisationen hinder ligt, hafva Utskotten trott ”tidpunkten ej höra af Rikets Ständer när”mare bestämmas, än genom meddelad fö"reskrift åt BancoFullmägtige, att, efter fullbordandet af alla föreskrifne förberedande "åtgärder, sednast vid i83i års slut, hos ”Kongl.
Maj:t göra underdånig hemställan ”om utsättande af tiden, då utvexlingen kan ”hörja.”
Jag anhåller om proposition till återremiss af detta Utlåtande, samt att mitt nu afgifne yttrande dervid må åtfölja.
Jag skall ej eller vara mångordig.
Då jag röstat för afslag å Utlåtandet N:o i, rörande Mynlbestämningen, anser jag mig redan på förhand hafva lika negativt besvarat de följande Utlåtanderne i samma ämne.
Jag anhåller följaktligen , att proposition måtte göras antingen till bifall eller afslag å Utlåtandet N:o 2; men bestrider deremot återremiss.
Dä mitt namn befinnes bland Reservanternes mot Utskottens ifrågavarande förslag, torde Ridderskapet och Adeln finna, det jag ej kan åsyfta att hindra förslagets återremitterande till Utskotten.
Jag kunde väl derföre nu åsidosätta att besvara de emot samma förslag härstädes gjorde anmärkhingar, och endast lemna dem till öfvervägande - Den Q Julli f. na. 97 de i Utskotten, och till det afseende de kanna finnas förtjena vid återremissens besvarande.
Men några synas mig vara af den betänkliga natur, att de kunna verka till en oriktig opinion i saken; och då frågans framgång hufvudsakligen beror på opinionen hos mer än 800 personer, och ännu icke någon härstädes instämt i Herr Skogmans sats, att Banken bör förvaltas efter Banco-grunder och principer, så anser jag mig pligtig att bär yttra mig öfver en del af desse anmärkningar.
— Då Utskotten utarbetade sitt förslag till myntreglering, funno Utskotten, att de, för att vinna framgång med den goda saken, fingo mindre följa stränga principer, än göra afseende på opinionernas fordringar; att de måste se icke blott på Bankens bästa, utan äfven på den belägenhet, hvari Allmänheten blifvit försatt genom illa ordnade myntsystemer.
Det hade varit Ömkligt, att Anmärkarne ihogkommit denna Utskottens ställning, och under hvilka yttre förhållanden de utarbetat sitt förslag, samt låtit detta förhållande få ett förtjent afseende, innan anmärkningarne framställdes.
Hvad angår det första vilkoret, elier afseende på opinionen, angående Bankens förmåga att med silfver invexla sina sedlar, så hörer dit allt hvad Utskotten föreslagit rörande proportionen mellan silfver och sedlar samt silfver-fondejns förstärkning.
Allmänhetens förlägenhet åter i afseende på JNarin 32 H. ? 98 Den g Julii f. m. garne och allmänna rörelsen hafva Utskotten tillgodosett genom förslaget om en serskild deposit-räkning för silfver, under den tid, som fordras för beredandet af fri utvexling med mera.
— Man bar klandrat Utskottens uttryck, att silfverutvexlingens början borde göras oberoende af kommande Ständers beslut.
Den strofen kunde, äfven i min tanka, alltför väl vara borta ur Utlåtandet.
Den insattes af Utskottens pluralitet, sedan den segrat öfver Beredningens pluralitet, som blott föreslagit myntbestämning, men till kommande Ständers pröfning öfverlemna t, om och enär vexling skulle få äga rum.
Men jag kan ej med Herr Hjerta inse, huru Utskottens moliver i denna fråga må få rum i Riksdagsbeslutet, och sålunda komma att meddelas Nationen.
Jag är bland dem, som ej anse förbållandet mellan silfverfonden och sedelstocken såsom af 5 till 8 vara nödvändigt, för att vexling må kunna äga rum, och jag tvekar ej att instämma i Herr Hjertås åsigt, att vexlingen kan börjas med nuvarande proportion af 5 till g.
Jag känner, att i Norra Amerika finnes en Bank, nemligen Förenta Staternas Bank, hvars reella fond förhåller sig såsom i till 5, till de Sedlar den äger rätt att hafva utelöpande; och detta utan olägenhet.
Men det är alldeles omöjligt att, såsom Herr Hjerta med flere yrkat, nu genast öppna Banken lill silfverutvexling.
Hindren häremot ligga ej allenast i myntnings-behofvet, isyn - Den 9 Julli f. m. 99 nerhet, om pä sätt Herr Hjerta föreslagit, allt det gamla myntet skulle utur rörelsen uteslutas, utan äfven i tillverkningen af Sedlar efter nya former; dessutom ligger ett hinder uti en af behofvet högt påkallad reorganisation af det inre i Bankens,hvilket i långliga tider varit grundadt endast på sedelskrifning och suddning, men nu måste förändi 'as, till vinnande af mera drift och raskhet i göromålen.
Allt detta kan omöjligen verkställas på kortare tid än halftan nät år; och derförinnan är det absolut omöjligt, att utvexlingen kan börjas.
Att åter, på sätt Herr Hjerta föreslagit, nu Öppna Banken åtminstone för utvexling af silfver i större poster, later sig visserligen verkställa; men jag hemställer till enhvar, hurudan verkan en sådan åtgärd väl skulle hafva på Allmänna Opinionen, och om icke följderne skulle blifva vådliga?
Med den föreslagna inrättningen af en Depositionsräkning, sorn Herr Hjerta så mycket klandrat, hafva Utskotten åsyftat att ersätta den afsaknad, som allmänna rörelsen, genom fördröjande af utvexlingstiden, måste vidkännas, och att bereda möjlighet för dem, som nu lida af höga procenter å deras skuldbelopp, att förskaffa sig Capitaler från andia länder.
I anledning af Herr Stråles anmärkning mot den provision Utskotten föreslagit för insättning å denna Depositions-räkning, får jag upplysa, att sådan provision erlägges i alla 3a II. 7* 100 Den 9 Julii f. m.
Banker.
Bank, tillexempel, beräknar mottaget silfver till 27 mark och 10 sk., men utgifvit silfver till 27 mark och 12, som gör ungefär § procent.
Kumle allmän silfvervexling genast tillåtas, så kunde denna depositionsafgift undvaras;men nu hafva Utskotten ansett Depositionsrättighetens begagnande höra på något sätt chargeras.
— Till följd af de allmänna principer, hvarifrån Utskotten i denna vigtiga angelägenhet utgått, skulle jag tro inträffande missväxt och tillfälliga inflytelser på Coursen vara förhållanden, hvarpå man ej får göra afseende, då fråga är om att återföra en nödvändig ordning i myntväsendet; och jag kan derföre icke gilla hvad i detta afseende härstädes blifvit anmärkt.
— Herr Hjerta har, såsom medel att med skyndsamhet uppnå den sökta proportionen af 5 till 8 mellan Bankens Silfverfond och Sedelstocken, föreslagit, att Banken må upplåna 2 ä 3 millioner BancoSedlar emot 2 eller 3 procents Obligationer.
Jag är också öfvertygad, att Banken bör hafva rättighet
Lill upplåning, men ej förr, än det blifvit frisk rörelse i landet; nu skulle en sådan låneåtgärd verka högst menligt på näringarne.
— Slutligen har Herr Hjerta äfven criticerat Utskottens project, att reella myntet må emottagas i uppbörd af Kronans medel, och i stället föreslagit, att endast sedlar dervid må gälla.
Men jag frågar, på hvad sätt en Regering skulle kunna motivera ett dylikt Den 9 J u I i i f. m. lo I påbud?
Det vöre ju att discreditera det system man vill etablera.
Man gaf den största anledning till den misstanka, att det kunde finnas andra hemliga afsigter, än dem man offentligt yttrat, nemligen att vinna stadga i Myntväsendet, och få metallisk valuta i omlopp.
Då jag med tystnad i sista Plenum deltog i Ridderskapets och Adelns beslut att bestämma myntet efter 128 sk:s Cours, härrörde mitt stillatigande ingalunda af bristande öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten af mynlbestämningen, utan deraf att jag ansåg det öfverflödigt, att yttra mig i ett ämne, hvari så många uttalat samma åsigter, som jag hyser, och hvars detaljer efter min tanka origtigt blifvit åtskiljda i efterföljande Utlåtanden, vid hvilkas föredragning det alltså blef tillfälle att framställa sina anmärkningar.
Enär jag alltså nu erkänner nyttan af Realisationen, får jag tillika förklara, att det hufvudvilkor jag dermed oeftergifligen förenar, består uti dess verkställighet nu genast, emedan jag under ingen annan synpunkt kan gilla, att man bestämmer hufvudprinciper i en så vigtig fråga för att realiseras först i en framtid, då vi icke kunna veta, om de äro verkställbara.
Att, såsom Utskotten föreslagit, bestämma tiden till utvexlingen först om 2:ne år härefter, anser jag vara ett fullkomligt charteque, enär 102 Den 9 Jul i i f. m. Rikets Ständer dessförinnan möjligen kunna sammankomma, och uppgöra helt andra grunder för en Realisation.
Med den verkställighet jag yrkar genast mätte äga runi, menar jag dock icke att man genast skulle kunna få myntadt silfver, utan förenar mig med Herr Hjerta i den önskan, att större poster genast måtte få uttagas i plantsar, och den öfriga silfverutvexlingen fortgå, så snart tillgång blir på myntadt silfver.
Enär Svenska Banken, såsom Herr Hjerta säger, har större soliditet än någon annan Bank, hoppas jag, att silfverutvexlingen icke skall blifva äfventyrlig, för det den genast vidtager.
Jag anser mig skyldig, att till vederläggning upptaga Herr Skogmans och Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedts yrkanden, att det mätte.få bero på Kongl. Maj:ts godtfinnande, att, sedan BancoFullmägtige i underdånighet anmält, det silfverutvexlingen kunde börja, bestämma tiden dertill.
Häraf skulle ingen garantie för silfverutvexlingens verkställighet erhållas.
Jag bestrider icke, utan tror fastmer, att, jemlikt 79 §.
RegeringsFormen, hvari förbehålles Konungen att slå mynt, Konungens sanction erfordras för att göra Rikets Ständers Realisationsbeslut gällande.
Ständernes bifall erfordras till förändring i Rikets mynt till skrot och korn, men Konungen ensam är det förbehållet att slå mynt, naturligtvis efter den af Ständerne stadgade myntfot.
Begge Statsmagternes samverkan behof - Den 9 J u 1 i i f. ra. io3 ves således för att tillvägabringa en realisation.
Det är ett misstag, att 72 §.
RegeringsFormen lemnar
Ständerne tillräcklig myndighet, att i Rikets myntväsende ensamme vara Lagstiftare, men sedan myntfoten blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerad, beror det af Ständerne, att genom sina Fullmägtige i Banken bestämma dagen för silfverutvexlingen, och begära Kongl. Majrts promulgation derom.
Skulle tillfällige omständigheter såsom krig eller dylikt af Konungen få afses till utvexlingens fördröjande, så vore all säkerhet försvunnen.
Om Ständerne således lyssna till ofvannämnde Herrar StatsRåds Ledamöters råd, att öfverlemna Realisationens verkställighet till Kongl.
Maj:ts välbehag, och den derigenom blir hänskjuten till en obestämd framtid, så förklarar jag, att jag för ingen del lemnar min röst till hela Realisations förelaget.
Ändamålet för närvarande discussion måtte blott vara att sätta Utskotten i tillfälle, alt inkomma med ett al terna tift förslag, och afgifva tillstyrkanden, efter annan åsigt, än de hittills följt.
Jag vill således icke upptaga tiden med vidlyftiga anmärkningar emot ifrågavarande Utlåtande, särdeles då ämnet blifvit fullständigt utredt, utan skall endast hafva äran tillkännagifva de opinioner jag i saken hyllar.
Jag får först förklara, att jag Dén g
Ju lii f. m. till alla delar godkänner den af Herr Skogman yttrade tanka, att
Bankens ställning är sådan, att den genast kunde, utan något Lane- eller Creditiv-biträde, börja med silfverutvexling.
Det hade varit önskligt, om Utskotten, med anledning af flere derinom afgifne Reservationer, uppställt de båda alternativerne af förhållandet emellan Bankens reella fond till Sedelstocken, då den är som 5 till 8, och då den är som 5 till 9.
Man hade då blifvit i tillfälle bestämma, till hvilkendera åsigten man velat sluta sig, men jag förmodar att
Utskotten nu vid anmärkningarnes besvarande bevisa möjligheten af att realisera redan då Bankens fond förhåller sig till sedelstocken, som 5 till 9.
I frågan om Utskottens förslag till beredande sf Realisationens möjliga verkställande, fäster jag mig vid yttrandet under litt. b. der Utskotten tillstyrka: ”att utom "de af i8a3 års Ständer anviste 66,666f-:dels ”R:dr till silfverköp, såsom ersättning för "uttagne Piastrar, må i likhet med hvad ”Ständerne då jemväl besiutit, 266,666f:dels ”R:dr i Bankosedlar årligen, till och med ”i834, till reela fondens förstärkande anländas.
” Härvid tager jag mig friheten göra den anmärkning, att jag tror Realisationens förnämsta syftemål böra vara, att skilja Banken från Staten öppet och ärligt, så att något annat förhållande dem emellan icke återstår, än Statens rätt till den räntevinst, som Banken i en framtid kan lem - Den 9 Juli i f. m. na åt StatsVerket.
Jag tror alltså, att de här ofvan omnämnde 66,666f R:dr borde af Banken afstås, men den deremot bibehålla bela sin vinst.
Det vore utan tvifvel förenligt med mästa reda, att Banken bibehöll sin vinst, till dess den vunnit sådan stadga i sin rörelse, att någon del deraf kunde till Staten afstås; och jag stöder mig så mycket mera vid denna opinion, som Herr Skogman yttrat, att om Banken finge odelad behålla sin vinst, bela Realisationsoperationen derigenom kunde tillvägabringas.
Hvad beträffar förslaget, att BankoFullmägtige skulle bemyndigas å Utrikes ort anskaffa 5oo,ooo R:dr i Silfver till en Reservfonds bildande, så får jag deremot anmärka, att meningen med detta Crediliv icke är nog bestämd, och att det varit fullständigare, om alla behofven af Statens biträde varit uppförde i ett sammanhang; och att då ett nytt biträde af Slaten ifrågasättes uti Utlåtandet N:o 3, det varit åskådligare, om äfven ifrågavarande understöd statt på ett och samma ställe med det andra.
Jag delar för min del lika öfvertygelse med de Herrar, hvilka ansett något SilfvcrCreditif för Banken icke vara behöfligt, ehuru jag icke inser någon våda, att uti Creditiv-väg lemna hvad till styrka för Bankens credit kan erfordras.
En Talare bar protesterat émot silfverutvexlingen, förr än den med säkerhet kan ske, men häri igenfinner jag ingen ledning för bestämman - ioG Den 9 Julii f. m. det af tiden, ty om med säkerhet föreslås, att Banken skall hafva full fond till sedelstocken, så är det detsamma som att säga, det Realisationen eller silfverutvexlingen aldrig skall-ske.
Samme värde Talare yttrar en ytterlig farhåga för Bankens rätt att upptaga utländska lån.
Jag för min del gör den största skillnad emellan Statslån och Bankens låneoperationer för bedrifvande! af sin rörelse.
Statslån är en summa förtärd i samma ögonblick den upptages, som bade till capital och ränta ligger Samhället till last.
Helt annat förhållande är med Bankens lån; de utlånas igen, oftast med högre ränta till Bankens vinst.
Det kan visst anmärkas, att förluster härigenom kunna äfventyras, men jag tror vår StatsBank har den fördel framför PrivatBanker, att den måste handla efter bestämda föreskrifter, hvilka afse icke så mycket en stor vinst, som icke mera säkerhet för förluster, då deremot de Privata Bankerne, för täflan sins emellan, måste söka att uppdrifva deras rörelse till den möjliga största höjd.
Bankens förluster kunna deremot, efter min öfvertygelse, äfven vittsordad af erfarenheten, icke jemnföras med den stora vinst, Banken drar af sitt monopoliserande med Statens penningerörelse.
Jag förklarar således öppet, att jag ej förblandar Bankens belåningsrätt med Statslån, och att jag’, utur denna synpunkt, samt då Banken egenteligen upplånar för att gifva dem af sina Debitorer anstånd, hvil - Den 9 Julii f. m. ka för ögonblicket icke kunna betala, icke hyser så stor betänklighet vid att bevilja detta Credilif, som många trott, när det af behofvet påkallas.
I afseende på Liden för Realisationens början vill jag icke, att den skall bestämmas, utan att den må bero på BankoFullmägtiges anmälan, att alla de af Ständerne föreskrifne förberedande åtgärder äro vidtagna, så att silfverutvexlingen kan börja.
Jag har ej heller någon ting emot Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedts Redactionsförslag.
Det kan ingalunda vara min mening, att Styrelsen skulle vara ovilkorligt bunden, att utan afseende å förevarande förhållanden och omständigheter, promulgera en författning för silfvervexlingen utur Banken; och jag tror all nödig garantie, emot ett vilsefördt begrepp om rätta tiden för realisationens början, igenfinnas i Rådgifvarnes ansvarighet, om de icke till verkställighet befordra Ständers beslut, då sådan uragtlätenhet icke visade sig hafva varit påkallad af en obestridlig högre nödvändighet.