Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjerna här anfört, rättighet att antingen för sin egen ätt eller att, efter fullmakt, för annan ätt vinna inträde å detta rum.
Då det således är på grund af min adeliga värdighet, men icke i följd af några andra qvalifikationer, som jag inträder här på Riddarhuset, så lärer väl den sats vara riktig, som jag förfäktat.
Jag slutar med det förklarande, att, några sådana ytterligare qvalifikationer icke kunna af B. o. Ad. för dess egna medlemmar fastställas.
Jag ber att i ämnet endast få tillägga några ord, för att uttrycka den åsigt, att om, mot min förmodan, någon här skulle funnits, som hyst benägenhet för antagande af Gr.
Björnstjernas förslag, så måste, efter mitt förmenande, denna benägenhet nu helt och hållet hafva försvunnit efter afhörande af Gr:os andra föredrag i denna fråga.
Gr:n yttrade sig nemi., ifall jag rätt upfattat hans ord, sålunda:
Om någon adelsman icke har 1 000 rdr i egen inkomst, men får den årligen af föräldrar, så må han då upgifva sig för så stor egen inkomst, och hindret för hans inträde här vore håfvet.
Grin har ju sålunda sjelf på det aldra tydligaste och klaraste sätt visat vågen, huru man skall kunna, genom en taxeringsupgift, helt enkelt eludera all påföljd af hans förslag?
Hvad är då vunnet dermed ?
Någon återremiss lärer alltså hvarken vara behöflig eller gagnelig.
Vi kunna fastheldre, genom bifall till Betänk., förhjelpa motionen, utan tidsutdrägt, till det slut, den synes böra erhålla.
Såvidt icke kan bevisas att stu dentexamen verkligen medför sådana kunskaper, som behöfvas för en lagstiftare, eller att 1000 rdrs inkomst är någon säkerhet derför, att innehafvaren deraf är fosterländskt sinnad, eller att en Kongl. l>en 7 Mar*. fullmakt ger någon garant! för personens sjelfständighet, såvida, jag uprepar det, något ovilkorligt bevis icke härpå gifves, så följer ock tydligen deraf, att Gr.
Björnstjernas förslag icke medför någon fördel.
Man har hår framdragit de fel, som skulle vidlåda R. o. Ad.; men dessa fel kunna icke afhjelpas genom sådana små förändringar, ep sådan, så att säga, plåstring, som Gr.
Björnstjernas förslag alser.
Relen ligga mycket djupare.
Detta inse väl alla på detta rum, äfvensom att den tid stundar, då R. o Ad. kommer att gifva det största profvet på fosterlandskänsla, genom att offra alla sina privilegier på fäderneslandets altare.
Jag tror mig visserl. kunna af diskussionens gång förutsäga, att detta förslag icke har någon utsigt till framgång; men som Hr Cederschiöld framställt ytterligare ett förslag i ämnet och dermed afsett att en återremiss skall vinnas, så har jag, då jag anser skäligt motsätta mig en sådan, velat med några ord belysa ifrågav:de af Hr Cederschiöld afgifna förslag.
Hr Cederschiöld har nemi. föreslagit, att den, som icke innehar professors- eller civil tjenst eller 1000 rdrs inkomst, icke skall till säte och stämma å Riddarhuset vara berättigad.
Hvad innebär då detta ord: »civil tjenst?»
Jag vill icke tala om sådana tjenstemän, som länsmän, men t. ex. sådana fjerdingsmån, hvilka hafva lön på stat, såsom i Östergöthland; månne icke jemväl dessa kunna sägas hafva civil tjenst?
Jag undrar hvilka exceptioner man inom de små civila tjensterna skulle finna för godt att fastställa?
Vi komma nu till frågan om de 1000 rdrs inkomst.
En person, som förut varit representant, säljer sin egendom, slår sig i ro och blir kapitalist.
Han kan vara millionär, men han betalar icke för någon inkomst.
Skall han vara utesluten?
Och likväl är han kanske en af de mest framstående och tillika en af de rikaste män inom detta Stånd.
Björnstjerna har yttrat att hans förslag egentligen afser att inverka på opinionen.
Jag tror att opinionen icke skulle blifva fördelaktig, om man skulle, genom vidtagandet af så beskaffade förändringar, hvilka icke medföra några förbättringar, röja sin svaghet, Jag är förvissad att ett sådant förfaringssätt skulle mer skada ån gagna.
För min del skulle jag högeligen önskat att Gr.
Björnstjerna framkommit med något genomgripande representationsförslag; men detta förslag önskar jag icke måtte hafva någon framgång.
Jag hade icke föreställt mig, att någon af detta redaktionsförslag skulle draga den slutsats, att fjerdingsmån och deras jemlikar skulle kunna komma under de af mig omförmålda kathegorier.
Med ani. häraf vill jag blott erinra, att uti de för valberättigade nu befintliga stadganden redan finnas undantag gjorda för vaktbetjening eller andra, som med dessa jemförlige eller ringare äro.
Till följd häraf har jag icke ansett nödigt att göra någon särskild anmärkning i afseende härå; och kunde sannerligen D e n 7 Mars. 37 icke tänka mig att någon skulle hänföra fjerdingsman till civila tjenstemän.
Uti mitt föreg, yttrande har jag uttalat min åsigt, att, äfven om ifrågav:de förändring skulle hafva majoriteten inom K. o. Ad. för sig, så kunde och borde det icke antagas i dess nuv:de skick.
Det var med afseenden härå jag framställde det förslag i ämnet, jag för K. o. Ad. upläst.
Baab har anfört att här kunna finnas de rikaste personer i Riket, hvilka icke skatta för 1000 rdrs inkomst.
Jag tviflar på att så är förhållandet; men om ock så skulle vara händelsen, tar jag för afgjordt, att antalet af dessa rika personer, hvilka icke skatta för nämnde inkomst-summa, måste vara ytterst inskränkt.
Med ani. af hvad Hr Cederschiöld nyss anfort, hemställer jag till Eder, Mine Hrr! hvaruti den utmärkelsen, att Konungen uphöjer uti adeligt Stånd, egentligen skulle bestå, om utnämningen icke skulle medföra den enda fördel, R. o. Ad. ännu har, nemi. att erhålla inträde å Riddarhuset.
I närvarande tider, då namnet endast erhåller värde af den person, som bär det, kunna vi icke räkna äran af ett adeligt namn såsom den af utnämningen vunna fördel, utan vi måste väl antaga att denna fördel består i rättigheten att utöfva det vigtiga representationskallet.
Medan jag hav ordet, ber jag att, med ani. af Gr.
Björnstjeruas sednaste yttrande, få erinra, att af alla de efter 1809 adlade ätterna finnas inga ättemän.
Jag tror att det gifves många, hvilka, i likhet med Gr.
Björnstjerna, önska, att sådana afarter inom Ståndet, som Gr:n omnämnt, ieke vidare måtte misspryda detsamma; men den väg, han valt, för att bortskaffa dem, är, enligt mitt förmenande, icke den rätta.
Sättet att rena Ståndet från sådana afarter består uti utbildande af Ståndets allmänna anda, uti proklamerande af sådana åsigter, som visa, att Ståndets sjelfskrifna rätt att representera innebär den högsta och heligaste pligt och att med denna pligt finnas qvalifikationer förenade, hvilka måste finnas, äfven om de icke stå på papperet.
Det är just denna allmänna anda, hvilken skall tillbakatvinga sådana representanter, hvilka icke äro värdiga små platser härstädes.
Jag anser således hvarje försök i denna riktning icke leda till det åsyftade målet, och får derföre rösta för bifall till Riddarh.- Utsk;ts förslag.
Wrangel, Tönnes:
Jag har endast begärt ordet för att förklara att Riddarh.Utsk:t verkligen har med mycket intresse behandlat denna fråga; men har, detta oaktadt, icke kunnat komma till annat resultat än det, som Utlåt:t, utvisar, ehuru Utsk:t jemväl insett och erkänner den välvilliga afsigten med Gr. Björnstjernas I^eii 7 Mars-. förslag.
Som jag, till följd häraf, icke tror att något vinnes genom en återremiss, anhåller jag vördsamt om bifall till förev:de Utlåt.
Sedan öfverlåggningen härmed ansetts afslutad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts Utlåt., dels återremiss deraf och dels af Hr Sandströmer, hvilken ansett förevide fråga vara af grundlagsnatur, att Utlåt, måtte läggas till liandlingame, uti hvilken mening en annan ledamot instämt.
Härefter framställdes propos. å bifall till Utskits Utlåt, och, då dervid svarades starka ja, blandade med några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Efter föredragning af Konst.Utsk:ts den 3 dennes bordlägde Memorial N:o 5, ang:de fullbordad granskning af de i StatsRådet förda Protokoll, och sedan ytterligare bordläggning deraf blifvit af flere Ledamöter begärd, tillkännagaf H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att Talmännen vid deras sednaste sammanträde éfverenskommit föreslå RiksStånden att företaga ifrågav.de Memorial till behandling, nästa Lördag den 1 (bde dennes, för hvilket ändamål detsamma skulle sättas främst å hvarje Stånds föredragningslista för nämnde dag; och blef detta förslag, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogos oell biföllos StatsUtsk:ts nedannämnde den 3 dennes bordlägde Utlåtrn, nemi.:
N:o 63,. i anledn. af K.
Propos. ang:de afsöndring af jord från Regements-pastorsbostället Westerhus, till utvidgande af Jemtlands Hästjägare- och Fältjägare-korpsers mötesplats å Frösön; N:o 64, i anledn. af K.
Propos. i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full eganderätt, mot erbjuden lös;n, af det s. k.
Odelska Appreteringsverket i Stockholm; N:o 65, i anledn. af K.
M:ts nåd. Propos., ang:de utbyte af Skogvaktarebostället Nytorp mot Kroreofjerdingsmansbostället Lilla Tjärbruket i WesterRekarne Härad och Södermanlands Län; N:o 66, i anledn. af K.
Propos. om anvisande, såsom boställe åt Länsmannen i södra distriktet af Faurås härad f Hallands Län, af det till Kronan indragna f. d. Förste Landtmätarebostället, ~/3 mantal N:o 3 Kärreberg Sven Andersgård i Alfshögs socken af nämnde härad, i stället för nuvarande Länsmansbostället 3/8 mantal N. o I Thorsjö Henrik i Gunnarps socken; N:o 67, i anledn. af väckt motion ang:de sättet för bestämmande af medelmarkegångspriset å räntebräder i Jönköpings Län;. N:o 68, i anledn. af väckt motion ang:de befrielse från onera för ett af Skellefteå stad inköpt hemman; N:o 69, i anledn. af väckte motioner, ang:de ersättning till åtskillige personer inom Hållnäs församling för oriktigt erlagd strömmingstionde till pastor i nämnde församling; 1 Dea 7 M- ar s. Nio 71, i anledn. af väckt motion angrde befrielse för egare af skattefrålsehemman från utgifvande af forsellön å räntespanmål; och N:o 72, i anledn. af vackt motion angide eftergift af arrende för Vj mantal N:o 2 Hårstorp i Dörby socken af Kalmar Län.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtskits den 3 dennes bordlagde Memorial N:o 73, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåtandet N:0 39, angille öfverlåtelse till Allmänna Barnhusinrättningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och läns Kurhus begagnad tomt.
Föredrogs StatsUtskits den 3 dennes bordlagde Utlåt.
Nio 7 4, • dels i anledn. af K.
Propos. angide Leckö
Kungsgårds användande till ekplantering, dels angide väckta motioner om utarrenderande af vissa delar af nämnde Kungsgård, samt om anslående af en derunder lydande hemmansdel till boställe åt folkskoleläraren i Otterstads församling.
Flere ledamöter begärde ytterligare bordläggning af ifrågavide Utlåt., hvarjemte anmälde sig och yttrade Hr Ros, Anders Emanuell Som jag år förhindrad att närvara härstädes då detta ärende till pröfning hos Högloft.
Ståndet förekommer, anhåller jag att nu få till protokollet anföra mina tankar i ämnet, hvilka af mig blifvit skriftligen affattade.
Härefter upläste Hr Ros följ. skriftliga anförande!
Det torde vara få, om någon, som med upmårksamliet läst och jemfört innehållet af ifrågavide Betänk, och dervid fogade reservationer, hvilka icke gjort sig den fråga: huru har det väl varit möjligt, att Utskit, emot de af reservanterna anförda skål, som vid ärendets behandling in pleno varit kända, kommit till ett sådant resultat, som Betänk, gifver vid handen?
Man är i sanning frestad tro, att helt andra omständigheter och förhållanden, än de, som i Betänk, uttalas, inverkat på beslutet, — och jag hoppas också derföre att Högloft.
R o. Ad., vid ett närmare skärskådande af frågan, skall komma till öfvertygelse om rättvisan och billigheten af reservanternas förslag.
Jag åberopar således till stöd för min anhållan, att R. o. Ad. ville gilla detta förslag till alla delar, de skäl, som reservanterne anfört, men vill tillika dervid foga ännu några flera.
Utskottet åberopar till en början, såsom skäl för sitt afstyrkande af nästan all ekplantering i Sverige, den ringa framgång, hvarmed ekplanteringarna för Statens räkning hittills bedrifvits, hvadan Utskit ansett, att man med varsamhet bör gå till våga — synnerligen — märk väll — då frågan gäller att först efter 2me århundraden skaffa en förmån åt efterkommande.
Hvad nu framgången eller icke framgången af ekplanteringen beträffar, så tager jag mig friheten att derom här ordagrannt åter - ill IJ«n 7 Mar*. gifva Skogsstyrelsens underd. berättelse af den 19 sistl.
December om förhållandet med ekplanteringen på Wisingsborg — det enda ställe, der för närvide Staten har ekplanteringsparker anlagda.
Den lyder, i hvad den rör förevide fråga, sålunda : »Jordmånen å denna kungsgård synes öfverallt icke vara väl egnad för produktion af ektimmer.
Utom det att resultatet af de jordgräfningar, som blifvit anställda, gifver stöd för detta omdöme, visar det sig deraf, att de äldsta, nu 28-åriga planterade ekarna förete afgjord predisposition att sätta starka sidogrenar med en låg och rund växtform å kronan, i stället för att med smärt växt skjuta rakt i höjden Afven de nu å stället befintliga äldre ekar bevisa genom sina korta stammar och låga samt vidt utsträckta kronor det antydda förhållandet.
Då emellertid icke desto mindre dessa gamla ekar befinnas ega ett godt och hållbart virke och härtill kommer att s. k. knän, bildade af grofva ekgrenar, äro för skepps- • byggnad lika nödvändiga, som timmer, kan man antaga, att ifrågav. de skeppstimmer, dock alltid skall blifva af stort värde genom frambringande af kortare ekpjeser och s. k. knän.»
Häraf må nu slutas om planteringen skett med eller utan all framgång.
Om, detta oaktadt, för någon synes, såsom vore resultatet af ekplanteringen å Wisingsborg icke fullt tilfredsställande, ber jag att få fästa upmärksmheten på hvad Styrelsen vidare i afseende på sjelfva sättet för ekskogens updragande och första behandling anför.
Det lyder sålunda: »De mest till åren framskridna ungskogsbestånden visa, att saknad af tillräcklig erfarenhet uti denna förut inom riket föga tilllämpade skogsodlingsgren bidragit till utveckling af den här ofvan anmärkta fallenheten hos ungskogen, att hellre sätta sidogrenar och låg krona, än att med qvistren stam gå på höjden.
De äldre planteringarne äro nemi. utförda radvis på 6 å 8 alnars mellanstånd i ändamål att mellan raderna inberga hö, hvarigenom ungstammarne undandragits den sidobeskuggning af närstående, s. k. ammträd, hvilken är nödig för att hindra utvecklingen af ungekens benägenhet för en tidig och stark grensättning på bekostnad af höjdväxten.
Derjemte hafva nog tidigt och starkt drifna hjelpgallringar ytterligare gifvit anledning till ungskogens anmärkta starka sidogrensåttning.
För att hindra denna att taga öfverhand, begagnade man r början beskärning af ungstammarne från alla qvistar till en viss höjd, hvilket sedermera visat sig framkalla rötskador i veden.
Alla dessa för ekarnas bättre växt och framtida användbarhet menliga behandlingssätt hafva dock, efter en vunnen större erfarenhet, blifvit under sednare tider rättade, så att numera sättet för ekarnes kultur och upamning söker tillgodogöra allt hvad som ståndartens beskaffenhet kan lemna till fördel för en framtida vacker ekskog.»
Dessa ursäkter för att ekplanteringen ännu icke år hvad som af densamma väntas, torde tagas för goda af hvar och en, som utan fördom och biafsigter bedömer saken.
Att man icke i början af nytt industrielt företag år mästare deruti, bör vara förlåtligt.
Andra länder hafva experimenterat längre tid ån Sverige med ek - I) e 11 7 Mars. 41 plantering — men icke heller desse hafva förr än i senare tider kommit på den rätta metoden och ännu torde ändå mera erfarenhet vara att i den vägen vinna.
Sålunda synes mig Ut.sk:t gerna kunnat förbigå att tala om ekplanterings ringa framgång och att derpå grunda en förkastelsedom öfver all dylik plantering i SverigeEtt sådant omdöme är för tidigt och omoget.
Det andra skälet, som Utskit begagnar för sitt afstyrkande i denna fråga, är, efter hvad Utsk:t påstår, grundadt på »utmärkte vetenskapsmäns yttranden att ekträden äro i 'aftagande i Norden, som icke vidare vore för deras odling tjenlig».
Det hade varit mer än önskvärdt, att Utsk:t namngifvit någon af de utmärkta ve tenskapsmännen, på hvilka syftas.
Jag tviflar storligen, att desse velat vidkännas sina tankar, uttryckta i så sväfvande ordalag, som Utsk:t begagnat.
Hvad vill egentligen det säga: »alt ekträden äro i aftagande i Norden, hvars jordmån icke mera är tjenlig».
Att trädslaget ek är i aftagande, att ekproduktionen under århundraden minskats, det är en sanning.
Härom lemnar den äldsta från slutet af 11 :te århundradet, och derpå följande och senare tiders lagstiftning uplysning genom sina stadganden till förhindrande af ekskogens utrotande.
Men att härmed ändamålet icke upnåtts, dertill har den menskliga girigheten uteslutande bidragit.
Hvad har Norden och dess jordmån härtill skyllat, så vidt icke Utsk:t haft sina tankar fästa på förhållandena norr om Dalelfven, Lappland o. s. v. der klimatet är alldeles för sträft och jordmånen för mager för ifrågavide ädla trädslag.
Visserligen har man hört påstås, att växtregionen för åtskilliga trädslag förändras, så att den sort, som fordom haft trefnad nordligare, nu endast trifs under ett sydligare luftstreck; men då de lärda auktoriteterna beropa sig härpå, torde de icke afse något kort tidsmoment, utan deras erfarenheter grunda sig på omvexlingar i klimatet och dess rörlighet från norr till söder samt understundom äfven tvärtom under loppet af århundraden.
Till stöd för denna min åsigt om huru ofantligt litet klimatförändringen kan inverka på saken, då man med ekplanteringen håller sig inom de delar af riket, som 1829 års R.
St:r för detta ändamål afsågo, får också jag åberopa ett betyg af en vetenskapsman, hvars erfarenhet i förevide ämne icke torde jäfvas.
Sekreteraren i Landtbruksakademieu, hr Nathhorst, yttrar sig nemi. på följ. sätt: »På förekommen anledning får jag härmed uplysa, att såväl, enl. den af Nicolet nyligen i Paris utgifna »Atlas de Geographie, Physique &
Agricole», som ock i öfverensstämmelse med de af Schouw och Wahlenberg utgifna arbeten, är ekens nordligaste gråns i Sverige:
Dalelfven.
Beträffande åter rörligheten af denna gråns, hvilken, enligt någras förmenande, skulle småningom flytta sig åt söder, så kan derom ingenting säkert af vetenskapen för närv:de bestämmas.
Denna uplyser väl, att tider funnits, då Sverige haft ett varmare klimat än det närvarande; men den uplyser tillika, att en annan tid varit, då klimatet varit kallare än nu.
Om ekens klimatiska gråns för närvarande är i rörelse mot norr eller söder kan vara ovisst; men fullkomligt säkert är deremot, att i hvilken riktning denna rörelse Den 7 Mars. än må befinna sig, den dock ar — hvad våra trädslag beträffar — så långsam, att först efter århundraden en verkan på skogshushållningen derigenom kan komma i fråga.»
Således lärer val, af hvad jag anfort, också kunna antagas, att Utsk:ts påstående, att Leckö är för nordligt beläget för ekplantering, endast härleder sig från bristande sakkunskap.
Den erfarenhel, som ännu af hvem som helst kan vinnas, nemi. att eken växer långt nordligare än Leckö, ja i alla trakter omkring Wenern, (Dalsland och Wermland icke undantagna), äfvensom uti Nerike, Westmanlands, Stockholms m. fl. län, vederlägger fullkomligt Utsk:ts åsigt så väl hvad de klimatiska förhållandena vidkommer, som dess helt och hållet grundlösa, ja obefogade farhåga att det ekvirke, som på Leckö skulle kunna frambringas, icke kan blifva af beskaffenhet att upfylla flottans behof; äfvensom att på detta virkes beskaffenhet samt ekens växtlighet skulle inverka planteringens läge hufvudsakligen på en ö, utsatt för vindarnes åverkan.
Jag måste beklaga att Utsk:t icke gjort sig bättre reda för ekvirkets beskaffenhet på Kållandsö, der Leckö kungsgård är belägen, och likaså att icke Utsk:t af den tillgängliga specialkartan öfver nämnde egendom eller allmänna geografiska kartorna velat inhemta, att denna egendom och de delar deraf, som äro i fråga att planteras med ek, icke ligga för öppen sjö, utan omgifvas af skogbeväxta holmar och skär samt åro synnerligen väl skyddade för nordliga vindar.
Anmärkningen mot ekens beskaffenhet å Kållandsö är lika obefogad.
Vid den af Skogsstyrelsen, äfvensom vid en föreg, anställd besigtning, är det utrönt, att eken derstädes år i allmänhet af reslig växt, hvilket också torde utmärka dess användbarhet i allmänhet till skeppstimmer, så vidt den icke, genom för hög ålder eller derigenom, att den varit insprängd i barrskogs-bestånden å en grund och mager jordmån, tagit skada.
Det är att förmoda att någon inom hvatje Riksstånd skall kunna och vilja lemna sanningsenliga uplysningar härom.
De betydligare afbrukningar och försäljningar af ekvirke till ansenliga summor, som under sednare åren egt rum vid Traneberg, Gammalstorp, Frugården m. fl. ställen just i grannskapet af Leckö, utgöra alltför påtagliga bevis för varans begärlighet i handeln och följaktligen dess goda qvalitet samt ortens produktionsförmåga i detta hänseende.
Stöd för detta omdöme kan också vidare hemtas från förhållanden å Kinnekulle, som ligger lika nordligt som Leckö och, ännu mer än detta ställe, är utsatt för de af Utsk:t så mycket fruktade nordliga och andra vindar.
I ordningen följer nu att tillse, hvad skäl Utsk:ts tycke har för sig att hellre använda sämre jord, såsom nemi. kronoparker och allmänningar, än odlad jord för ekplantering.
Visserligen synes för möjligheten häraf tala, att inom barrskogarne, så val i Westergötland, som i de öfriga af mellersta Sveriges provinser, äldre ekar anträffas insprängda ibland barrskogar; men dessa lemna merändels ett mindre hållbart virke än den s. k. valleken eller sådan, som växer uti inegorna; och härtill kan ingen annan orsak upsökas, än att jordmånen är mera grund och mager, än som detta trädslag för sin fullkomliga utbildning fordrar.
Häraf måste ju också blifva Den 7 Mars. en följd, att de lörespeglade ekplanteringarne å kronO-barrskogarne, å nakna ljungfält oell flera, såsoiu surrogat för den föreslagna Lecköplanteringen anvisade ställen, icke kunna lemna duglfga produkter, utan att dertill fordras en djup inego-jordmån, just sådan som Leckö erbjuder.
I sammanhang härmed har Utsk:t, såsom ett stöd för afstyrkandet, andragit, att proportionen emellan Sveriges åker och skogsjord borde snarare föranleda till skogarnes förvandling till åker än tvärt om, hvilket skäl skulle kunna antagas, om fråga vore att inoui någon af våra skogsorter anlägga en barrskog, men måste helt och hållet förfalla, då frågan är om ekskog, hvaraf Sverige och snart sagdt hela Europa råkat i brist, och som måste, årligen importeras till Sverige för betydliga summor, under det att spanmål deremot årligen exporteras.
Missförhållandet emellan afkastningen af en ekplantering och af hvad som erhålles vid Leckös utarrendering, har också af Utsk-.t upställts bland skälen mot denna kungsgårds plantering.
Detta åberopade missförhållande har dock till ingen del blifvit utredt och eger, efter min öfvertygelse, icke rum.
Erfarenheten vid Wisingsborg har gifvit vid handen, att gården kan samtidigt med ekplanteringen gifva en rätt vacker afkastning, hvarå jag såsom exempel vill åberopa förhållandet derstädes under de 5 sistförflutna åren.
Kungsgårdens afkastning upgick nemi. för år 185 4 till 4,317 rdr 15 öre, år 185 5 till 11,722 rdr 85 öre, år 185(1 till 14,269 rdr 25 öre, år 1857 till 17,542 rdr 6 öre, år 1858 till 14,559 rdr 61 öre, eller sammanlagdt för alla 5 åren 5 9,910 rdr 92 öre rmt.
Utgifterna af alla slag för styrelsens och tjenstemännens aflöning, materialinköp, förvaltningen, planteringarnas drifvande, nybyggnad af åtskilliga hus och en dyrbar hamnanläggning af sten, betydliga reparationer af inangårdshusen m. m., hafva under dessa ä åren häremot utgjort för år 1854 7,869: 13, år 1855 9,282: 8, år 1 856 10,704: 75, år 1 857 1 2,992: 75 och år 1858 14,41 1: 62 öre eller tillsammans 55,260 rdr 33 öre, således 4,650 rdr 59 öre mindre än inkomsterna, oaktadt kungsgården härunder påförts hi la kostnaden för styrelsen och tjenstepersonalen, samt under tiden vunnit ett betydligt högre kapitalvärde genom nedlagde kostnader och ekskogens tillväxt i massa under tiden.