Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. önskar bibehållande af denna rättighet, så är det derföre att i denna rättighet också ligger en pligt, och derföre att fäderneslandets väl anses fordra, det denna rättighet bibehålies. ilen jag hoppas, att R. o. Ad. icke vill bibehålla en företrädesrätt orri den icke står i öfverensstämmelse med det allmännas väl, eller rättare, om den i någon mån förorättar andra medborgares rätt.
Grunden till denna rättighet var, på sätt jas nämnt, den, alt hvar och en skulle dömas af sina likar.
Detta förhållande har nu uphört; ty inom den UofRätt jag sjelf tillhör äro af 25 ledamöter icke mera än 4 adelsmän.
Rättsskipningen i vårt land är af den beskaffenhet, att ingen fruktar att dömas af hvilken domstol som helst, och om detta R. o. Adins särskilda forum medför olägenheter för öfriga medborgare, så anser jag denna omständighet vara en tillräcklig anledn. för R. o. Ad. att afsäga sig densamma.
Vid de fall då detta lagbud oftast tillämpas, nemi. vid konkurser af R. o. Adins medlemmar, så medför det onekligen stora olägenheter för dem som hafva fordringar att bevaka i konkurser.
Det är t. ex. i konkurs-lagen medgifvet allmogen, och i allmänhet dem som äro mindre skrifkunniga, att bevaka sina fordringar mundlligen, men detta blir naturligtvis omöjligt, då fordringsägaren bor långt från den HofRätt der målet skall bevakas.
Han måste då göra det skriftligen, skaffa sig ett ombud och vidkännas alla de olägenheter, som man är underkastad, då man skall, fjerran från sin hemort, utföra en rättsangelägenhet. R. o. Ad:ns ledamöter hafva dessutom sjelfva olägenhet af att hafva HofRm till domstol vid deras konkurser; ty de nödgas derigenom ofta alt göra långa resor för att aflägga den föreskrifna eden.
Ärendena skulle vidare komma att afgöras hastigare om de handlades af en person, än nu då de handläggas af flera, och såvida det är en förmån att hafva flera instanser, så skulle frälseman som gör konkurs, genom lagens antagande, komma att erhålla tre sådana, då man nu endast har två.
Jag anser således, att R. o. Ad. ur ingen synpunkt har någon förmån af den jfrågav:de företrädesrätten, och då dessutom, såsom jag förut har sagt, öfriga medborgare derigenom tillskyndas en olägenhet, så är detta, för mig ett tillräckligt skäl alt tillstyrka uphäfvande af detta privilegium.
Hvad slutligen angår den omständigheten, att något hinder derigenorrr skulle upstå för utöfvande af R. o. Ad:ns representationsrätt, så får jag bekänna, att jag icke kan inse hvaruti det skulle bestå, om man, på sätt Utsk. föreslagit, ålägger vederbörande domstolar att till Riddar!)
.Direkttn insända de erforderliga upgifterna, och derjemte ålägger HofRtnes AdvokatFiskaler att hålla noga hand öfver att denna skyldighet fullgöres.
Jag har ingen anledn. att anse
Embetsverken vara så försumliga i fullgörandet af sina skyldigheter, att icke dessa upgifter blefve lika ordentligt insända VIII H. 15 226 Den 12 September. som nu.
1 alla fall ar det lyckligtvis icke händelsen, att af de R. o. Ad:ns medlemmar, som önska utöfva sin representationsrätt, så många försättas antingen i omyndighets- eller cessions-tillstånd, att detta skulle kunna leda till R. o. Ad:ns uplösning.
Jag vågar derföre, under åberopande jemväl af de skäl som jag vid föregide Riksdagar anfört, anhålla om bifall till Betänk.
Hr Arnell, Gustaf Fredr.:
Jag medger visserligen det olämpliga deruti, att icke alla samhällets medlemmar äro underkastade samma forum med afseende på lagskipningen, och det skulle ur denna synpunkt vara skäl att bifalla Utslcs Betänk., men å andra sidan kan jag icke vara blind för de olägenheter som derigenom skulle för R. o.
Ad. upstå.
Våra HäradsRir förestås t. ex. än af ordinarie domaren och än af en tillförordnad, och derigenom händer att somliga saker glömmas.
Jag tror derföre, att HäradsR:na skulle komma att insända högst ofullständiga upgifter, och att Riddarb.Utsk. skulle råka i stort bryderi vid poletternes uttagande.
En annan orsak hvarföre jag hyser betänklighet vid att bifalla förslaget, är, att domaren icke är ålagd att utarbeta tinget på stället, hvarigenom händer att handlingarne och till en del äfven arkivet ena dagen förvaras i en ända af häradet och andra dagen i en annan ända.
På så sätt förkomma icke sällan både handlingar och akter, och jag vet till och med exempel då en tillförordnad domare slarfvat bort domboken.
Det är visserligen sannt, att den tillförordnade domaren blef ålagd arrest, men domboken kom icke derigenom till rälta.
Jag beklagar att öfriga samhällsklasser äro underkastade dylika olägenheter och en dylik osäkerhet, men jag kan icke inse att deri ligger något skäl hvarföre R. o Ad. skulle utsätta sig för samma olägenheter och afsäga sig detta sitt privilegium.
Enl. min tanka bör således R. o. Ad. behålla detsamma, så länge man icke har någon garanti för att icke HäradsRinas arkiver kunna försvinna.
Jag yrkar således afslag å Betänk.
Efter det särdeles uplysande och sakrika anförande som Gr.
Sparre här afgifvit, bar jag föga eller intet att tillägga.
Jag har utgått från den åsigt, att R. o. Ad. långt ifrån att göra en upoffring till och med skulle vinna en stor fördel genom att blifva befriad från de af Gr.
Sparre framställda olägenheterna.
Hvar och en som varit i tillfälle att se huru vidlyftig och långsam behandling som konkursmål rörtde R. o. Ad. undergå vid HofRma, tvekar icke att anse som e_p stor fördel, om dylika mål kunde komma att handläggas vid HäradsR:ne.
Hvad angår de farhågor som den siste värde talaren yttrade med afseende derpå, alt domböcker och handlingar vid HäradsRine kunde komma bort, så anser jag dem icke förtjena något afseende; domböckerna vid HofR:ne äro alldeles icke i något säkrare förvar, och de äro lika mycket beroende af tjenstemännens ordentlighet.
Det lärer för öfrigt icke vara tvifvel underkastadt, att ju icke de konkurser, som inträffade vid HäradsRine, skulle komma att an - Den 12 September. 227 malas vid HufRine, och antalet af konkurser inom R. o. Ad.
Sr dessutom icke så stort, att Häradsbin behöfver särdeles långt minne för att erinra sig dem.
Jag anser således, att man kan bifalla förslaget, utan att för framtiden befara några olägenheter, till följd af ofullständiga upgifter på de adelsmän som genom konkurser eller omyndighet äro beröfvade sin representationsrätt.
Jag anhåller om ursäkt derföre, afl jag ännu en gång faller R. o. Ad. besvärlig i denna fråga; men Gr.
Sparres försvar för Betänk.-, ehuru i sig sjelf af den svagaste art, är likväl af beskaffenhet att larfva vederläggning.
Sparres yttranden ang:de jemlikhet mellan alla nationens medlemmar, och ang:de det föreställningssätt man fordom hade, att hvar ocb en borde dömas af sina likar, är endast ett uprepande af hvad den ädle Gr:n vid de 2:ne föreg;de Riksdagarne anförde; men det var också svårt för Hr Gr:n att kunna framlägga några nya skäl.
Huru kan man tala om att dejt icke finns jemlikhet mellan R. o. Ad. såsom samhällsmedlemmar och andra som stå utom detta Stånd?
Huru kan man tala om att man icke dömes af sina likar?
Anser då Hr Grin att R. o. Adins medlemmar och de ofrälse männen icke äro hvarandras likar?
Så långt har jag ännu ej kommit, att jag icke erkänner den trasigaste person för min like, såvida han är en hederlig karl.
Jag låter mig fika gerna dömas af en ofrälse, som af en frälseman, dock undantager jag gerna de frälsemän, som gilla de af en viss Gr. här framställda grundsatser angide jemnlikhet.
Man behöfver här icke tala om någon jemnlikhet mellan de personer som skola dömas, och de som skola döma.
Det är endast fråga om det forum som är nödvändigt om man skall kunna med säkerhet veta, huruvida de personer som anmäla sig till poletts erhållande dertill verkligen äro berättitigade, Gr Grin har icke i minsta mån kunnat jäfva riktigheten af de skäl som Hr Carleson i detta hänseende anfört.
Hr Grin har sagt det vara obilligt, om tjenstfolk skulle nödsakas att resa många mil för att bevaka sin fordran i en konkurs.
Det var högst oväntadt, att hos Hr Grin finna så ömma och rörande känslor för tjenstehjonen, då Hr Grin måtte veta, att man endast behöfver infinna sig vid närmaste domstol och der aflägga borgenärs-eden för att sedan genom ombud kunna bevaka sin fordran vid konkursdomstolen huru långt borta denna än må vara belägen.
Det är således, tydligt, att ej det ringaste mera besvär förorsakas dem derigenom att de skola bevaka sin fordran vid HofRin, än om IläradsRin skulle handlägga konkursmålet.
Dock medger jag gerna, att möjligen några skillings kostnad kan komma att tillskyndas dem derigenom att de ä^ö skyldiga att lösa protis-utdr. om borgenärs-eden.
Hr Grin har för öfrigt sjelf vederlagt detta skäl, genom att förklara det antalet af de adelsmän som försattes i konkurs-tillstånd lyckligtvis är högst ringa; ty gifvet måste vara, att om de tillfällen äro fiå när konkurismål förekomma rörande R. o. Ad., så måste också de tillfällen vara få ocb af ringa betydenhet när tjenstfolk nödsakas bevaka sina löner i adelsmäns koa - 228 Den 12 September. kurser.
Det bevis på skadligheten af forum previlegietum som Hr Gr:n hämtat från denna omständigheten förfaller således helt och hållet.
En annan talare har till stöd för motionen anfört den långsamhet, hvarmed konkursmål vanligen vid öfverdomstolarne behandlas.
Nu frågar jag: är det väl skäl att afskaffa en institution som bevisligen är nödvändig för R. o. Ad. för utöfvandet af dess representationsrätt, endast derföre att de K.
IIofRme icke behaga fullgöra sin skyldighet, sådan den i KonkursLagen är föreskrifven.
Det är Presidmes fel om ledamöterne icke föredraga sina mål och fullgöra sina åligganden, och om en obehörig långsamhet inrotat sig vid HofR:ne, så anser jag alt ansvaret bör drabba nämnde chefer.
Detta skäl förfaller således helt och hållet. R. o. Ad. har vid tvenne föreg:de tillfällen afslagit enahanda motion med denna, och jag är öfvertygad att den nuv:de kommer att röna samma öde; mig återstår således endast att hos Hr Gr. o.
Landtm, ytterligare anhålla om propos. på afslag å Betänk, Gr.
Jag har redan i mitt förra anförande sagt, att jag icke ämnar inlåta mig i en så beskaffad polemik sorn den Hr Printzensköld här adopterat, och det är förgäfves som han söker locka mig till en sådan strid, genom att tala om »svagheten af min argumentation» och om »haltlösheten i det yttrande jag i sista plenum afgaf.»
Jag ämnar således endast svara på det som hör till saken, och- i detta afseende får jag med anledn. af Hr Arnells yttrande säga, att om någon oordning förefinnes med af seende på HäradsR:nas arkiver, så böra vi draga försorg om att detta fel afhjelpes; ty vi böra se till att rättsskipningen i det hela går framåt och icke blott att den blir lätt för ett Stånd.
Mitt räsonnemang är helt enkelt: är det en förmån att i dessa fall hafva HofRm till första instans, så medgif denna förmån åt alla; är det åter en olägenhet, så bibehåll den för ingen.
Samma domstol för alla medborgare, samma rätt till lagens skydd för alla, det är hvad jag fordrar, och det anser jag vara en af grundsatserne för ett konstitutionel! samhälle.
De företrädesrättigheter ett
Stånd kan hafva med afseende på politiska rättigheter böra icke hafva något gemensamt med rättegångsordn:n i allmänhet.
Man har sagt, att det nuv:de stadgandet icke förorsakar något besvär för en fordringsägare i en konkurs.
Jag hemställer likväl, om det icke är någon skillnad mellan att blott behöfva på utsatt dag infinna sig vid HäradsR-.n i orten och der besvära sin fordran, eller att nödgas skaffa sig ombud i Stockholm, som bevakar fordran vid HofRm, och dit afskicka handlingar.
Man har slutligen omtalat långsamheten vid domstolarne, men det kan omöjligt t i 11 rä k nas domstolarne som ett fel, att de äro öfverhopade af göromål.
Det ligger dessutom i sjelfva behandlingssättet af ett konkursmål vissa svårigheter då det skall uptagas och behandlas af en domstol bestående af 5 personer.
I Sverige bebandlas konkursmål på helt olika sätt än i andra länder; ty der upträder icke domstolen genast och tager hand om saken.
Men om domstolen skall taga hand om målet i första rummet, så ligger det i sakens natur att det kommer Den 12 Sep tember. 22!) att gå långsammare om målet skall handläggas af HofRätt, der 5 personer skola pröfva detsamma och deröfver fatta en mening, än om det handlägges vid UnderRm, der endast en person beliöfver granska detsamma.
Sedan jag nu uptagit till vederläggning de skäl, som blifvit anförda mot Lag Utsi; :s Betänk., så anser jag öfverflödigt att längre uptaga R. o. Ad:ns tid, och yrkar derföre endast bifall til!
De härefter först till bifall och sedermera til! afslag å ifrågavar:de förfatlmsförslag framstäJlde propos:ne besvarades med blandade Ja och Nej, och blefvo vid deras förnyande åter besvarade med Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg den sednast till afslag framställda propos:n hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja.
Uplästes till justering och godkändes följande voleris-propos.:
Den som bifaller det af LagUtsk. i Irsta punkten af Betänk.
N:o 41 framlagda förslag till författn., röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde förslag af R. o. Ad. afslaget.
2:dra punkten, innehållande hemställan om en underd. anhållan hos K. Bl. K. o. Ad. fann, att, i följd af dess i afseende på Utslcs författnisförslag fattade beslut, den i förevaride punkt gjorda hemställan hade förfallit.
Jag får för R. o. Ad. tillkännagifva den sorgliga nyheten, att Gr.
Puke i går afled efter endast några timmars sjukdom.
Pukes vänner hafva i honom förlorat en person, som de mycket värderade, och då jag är öfvertygad att R. o. Ad. delar deras saknad, så har jag såsom ledamot af det Verk för hvilket Gr.
Puke i lifstiden varit chef, ansett mig böra meddela denna underrättelse.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, nedannämnde d. 9 dennes på bordet lagda Utlåt, och Betänk. , nemi. från BevillningsUlshollel: N:o 23, i ani. af återremiss utaf Utskis i Betänk.
N:o 10 afgifne yttranden och förslag angide tullbevillningen; och 530 Den 12 September.
Jfllmänka Besvärs- och Ekonomiutskottet :
N.-o 110, i ani. af väckte motioner rörande skjutsnjngsbesväret.
Föredrogs ånyo Riddarb.Utsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 16, ang:de viikoren för utdelning af en medalj öfver Presid:n August von Hartmansdorff.
Hr von Frairöken, Georg Wolfgang:
Med anledning af den discussion som fördes då denna fråga förra gången förevar bar jag ansett det vara Utsk:s pligt att inkomma till R. o. Ad. med ett nytt förslag.
Utsk. åter har ansett, att man borde ånyo remittera frågan till Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-Akademien jemte den hos R. o.
Ad. förda discussion.
Om nu VitterhetsAkademien vidblifver sitt förra beslut, frågan återkommer till R. o. Ad. i samma skick och om R. o. Ad. då fattar ett annat beslut blir följden den att ingenting blir af med medaljens preglande; ty R. o.
Ad:ns beslut kan icke uphäfvas och Akademien torde icke ändra sitt 2:ne gånger fattade beslut.
Med anledn. deraf får jag föreslå, att R. o. Ad. nu behagade fatta ett beslut i denna fråga och sedermera genom protokolls-utdrag gifva VitterbetsAkademien detsamma tillkänna och begära dess godkännande.
Jag vågar derföre framställa följande förslag: att medaljen utföres i 10:de stor.-r leken; att å åtsidan anbringas aflidne Presidenten von Hartmansdorffs bröstbild med omskrift:
Aug. von Hartmansdorff f. 1792 d. 1856; å frånsidan en eklöfskrans, med inskrift inom kransen:
Enhälligt tillerkänd af Sv. R. o.
Ad. 1856.
Hvad vidare beträffar sättet för medaljens lösning, så bbr jag äfven i detta afseende varit af olika tanka med Utsk.
Jag anser det i allmänhet icke vara lämpligt, att bestämma en viss summa för ett visst ändamål, när man icke så noga. kan veta, huru stor kostnaden kommer att blifva.
Sjelfva texten eller öfverskriften på detla Betänk, visar att den fråga, som Hr von Francken först gjort till föremål för sitt yttrande, hvarken kan eller bör af R. o. Ad. pröfvas.
Utsk. har nemi. förklarat, att innan det meddelar förnyadt Betänk, så har det velat inhemta Vitterhets-, Historie- och AntiqvitetsAkademiens Utlåt. aog:de anmärkn:r som blifvit gjorda mot den af Akademien gillade inskriften å medaljen.
Hr von Frankens förslag att R. o. Ad. nu s%ulle fatta sitt beslut i detta ämne torde således vara formvidrigt, hvarföre jag icke kan understödja detsamma, utan anhåller att Hr Gr. o. Landtm, icke måtte framställa någon propos. derå.
Avad åter angår det ärende, som utgör föremål för detta Betänk, och sorn således kan blifva föremål för R o.
Ad:ns definitiva beslut, så har jag väl sett, att Hr von Francken varit af olika tanka med Utsk:s pluralitet, men jag för min del anser Utslcs Utlåt, vara så väl grundadt, att jag tillstyrker R. o. Ad. att bifalla detsamma.
Den 12 September. 231 Fr.
Med afseende på den fråga, ang:de hvilken RiddarhsUtsk. framställt ett bestämdt förslag är jag af samma tanka som Hr Prinlzensköd, och anhåller om bifall, men med afseende på den fråga som Utsk. ansett sig böra ajournera, så tror jag att R. o. Ad. äfven kan taga denna del af ärendet i betraktande, utan fara för några formella hinder; ty R. 0.
Ad. har ingalunda på sätt Hr Printzensköld förutsatt och förmodat, beslutat att icke i ärendet fatta definitivt beslut innan Vitterhets-, Historie- och AntiqvitetsAkademien yttrat sig öfver de olika meningar, som här yttrades, då frågan förra gången förevar till behandling. R. o.
Ad. beslöt förra gången att återremittera frågan, och detta gör en betydlig skillnad med afseende på det formella.
Enl. min tanke har Hr von Francken på ett förtjenstfull! sätt upfattat frågan, sådan den vid nämnde tillfälle från olika sidor skärskådades, och anser derföre att förslaget förtjenar bifallas af R. o. Ad.
Hr Francken har i sitt förslag icke omnämnt det som förra gången väckte något klander, nemi. att medaljen skulle förklaras vara Presidenten Hartsmansdorff tillerkänd af både vänner och motståndare, ty man gjorde då den invändningen att man på samma gång kunde vara både vän och motståndare.
Hr Francken har föreslagit, att å frånsidan af medaljen måtte anbringas en eklöfskrans med inskrift: »Enhällig tillerkänd af Sv. R. o.
Ad. 1856», och derigenom har han undvikit den oegentlighet, som låg i den förra inskriptionen.
Förra gången gjordes äfven anmärkn. deremot att förslaget icke omnämnde, att en bröstbild skulle anbringas på medaljen.
Hr von Franckens förslag innehåller deremot äfven, att en bröstbild skulle anbringas.
Jag kan icke förmoda, alt Vitterhets-, Historie och AntiqvitetsAkademien skulle ogilla den här föreslagna inskriptionen; ty den är icke språkvidrig, och den strider hvarken mot det logiska eller en ur allmänna begrepp bemtad smak.
Det är icke på grund af egen otillräcklig insigt som jag yttrar detta, utan det är på grund af det yttrande som RiksHeraldikern Frih.
Stjernstedt afgaf, då frågan förra gången här förevar.
Den omväg
Hr Printzensköld föreslagit anser jag vara mindre nödvändig, frågan skulle derigenom komma att uptaga längre tid än den i anseende till sin enkla beskaffenhet förtjenar.
Jag anhåller derföre om bifall till Utk:s hemställan och dessutom till det af Hr von Francken gjorda tillägget.
Att, på sätt Hr von Francken föreslagit nu genast fatta beslut ang:de inskriften på den medalj, som skall slås öfver framlidne Presidenten Hartmansdorff, låter sig i formelt hänseende icke göra, då Ståndet genom sin förra återremiss förklarat sig behöfva nytt Utlåt, från Utsk., innan Ståndet kan fatta sitt beslut, och då sådant Utlåt, ännu icke blifvit afgifvet.
Efter jag har ordet anser jag mig dessutom böra uplysa, att det enskildt blifvit mig meddeladt, att denna fråga förevar vid Vitterhets-, Historie- och AntiqitetsAkademiens sista sammanträde, men att något beslut likväl icke blef fattadt, emedan den person var frånvarande, som särskildt fått sig denns fråga anförtrodd.
Vid Akademiens 232 Den 12 September. nästa sammanträde blir likväl frågan troligen afgjord, och vid sådant förhållande hemställer jag, om man icke hör lemna denna del af Betänk, utan vidare beslut, för att undvika en obehaglig kollision.
Jag föreställer mig äfven, att Hr von Francken efter denna uplysning nedlägger sitt påstående, så att vi kunna öfvergå till sednare delen af Utskts Betänk., hvilken angår ett särkildt förslag.
Efter den af Gr.
Lagerbjelke meddelade uplysning afstår jag från mitt förslag.
Lagerbjelke delgifvit
Ståndet en uplysning, som för mig och de flesta var obekant, nemi. att denna fråga var under behandling i Vitterhets-, Historie-och AntiqvitetsAkademien, så vill jag icke yrka ett immediat afgörande af densamma.
Utslcs förevtde Utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs Riddarh.Utslcs d. 5 och 9 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 17, ang:de erläggande af en afgift utaf hvarje ledmot af R. o. Ad., som uttager polett för inträde å Riddarhuset.
Hr Blomstedt, Christian Jakob: Jag får bos Pir Gr. 0.
Landtm, anhålla, att reservationerna måtte blifva upläste.
Sedan denna upläsning försiggått, yttrade Hr Blomstedt:
Jag anser de skäl, som blifvit anförda i reservationerna vara tillräckliga för att åvägabringa afslag å motionen, och ämnar derföre icke vidare yttra mig deröfver.
Jag inskränker mig således till att yrka afslag å motionen, och hos Hr Gr. o. I,andtm. anhålla om propos. på det i min reservation framställda förslag: att något beslut om medels anskaffande till betäckande af kostnaden för Riddarhusets reparation icke borde fattas förr, än Riddarh.Direkt:n deraf anmäler behofvet och inkommer med sitt förslag att fylla bristen.
Fr von Francken, Georg Wolfgang:
Det är säkert hvar och en af R. o. Ad:ns ledamöter bekant att Riddarh.-byggnaden för närv:de undergår en större reparation, och att medel saknas till verkställande af denna reparation, hvilken är beräknad att upgå till 100.000 Rdr Bko.
Riddarh.Utsk. har haft all möda osparad för att finna utvägar till dessa medels anskaffande.
Flera förslag hafva varit å bane, och efter många och långa öfverläggn ingar har Utsk. slädnät vid ett å Riddarhuset d. 29 sisth Nov. af Hr Ehrenhoff väckt förslag, hvarigenom en afgift skulle åläggas hvarje ledamot, som uttog polett.
Utsk. har visserligen hyst betänkligheter vid att föreslå en sådan afgift, men som inget bättre Den 12 September.
233 förslag fanns till hands och någonting måste göras, trodde Utsfe. sig böra tillstyrka detsamma.
Då jag nn begärt ordet, är det ej min mening hvarken att tillstyrka eller afstyrka detta förslag.
Sodan Betänk, blef afgifvet har jag under samtal med åtskilliga ledamöter of Ståndet funnit, att. flere äro mot detta förslag, men deremot har jag genom dessa samtal blifvit betänkt på ett annat förslag, som jag anhåller att. få framställa till B. o.
Ad:ns bepröfvande, och hvarpå jag anhåller om Hr Gr. o. Landtm, propos.
Förslaget lyder som följer: salt hvarje medlem af B. o. Ad. som betalar skatt efter 2:dra artikelns Bevillning skall till Riddarh.- bygenadens iståndsättande och framtida underhåll betala 10 öre Rmt på Rdr:n af den bevillning han efler 2:dra artikeln erlägger.
För den händelse att R. o. Ad. afslår Ulslcs Betänk., anhåller jag om bifall till detta förslag.
Uplysningsvis får jag nämna att om förslaget vinner bifall, så har jag en motion i beredskap, på hvilken jag ämnar anhålla om remiss till
Ständerne genom sitt bifall må gifva laga kraft åt R. o. Ad:ns beslut.
Genom Riddah.Direkt:ns Riksdagsherätlelse blef det för R. o. Ad. kunnigt att en större reparation erfordrades för Riddarb.-byggnadens bestånd.
Yid granskning af Riddarhusets räkenskaper fann jag att kassans tillgångar icke medgåfvo en sådan utgift, och det var för att jemna detta missförhållande mellan tillgånger och utgifter som jag väckte min motion.
Jag gjorde det i sanning under förhoppning att någon klokare och mera inflytelserik ledamot än jag skulle under loppet af Riksdagen framkomma med ett bättre förslag.
Denna förbopning hade jag så mycket större skäl att fortfarande hysa som R. o. Ad. under Riksdagens lopp icke allenast beslutat den oundgängliga grund-omläggningen, utan ock den mindre nödvändiga reparationen af Riddarhus-salen.
Jag grundade denna förhoppning äfven derpå att hvarje klok hushållare, då han beslutar en utgift, också vet hvarifrån han skall taga mede! dertill.
Nu hafva 11 månader förflutit, och under denna tid har jag hört mycket klander mot min motion, men icke ett enda förslag att afhjelpa bristen.