Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men denna undervisning vore nödvändig, älven derföre, alt vålt stånds anseende sku'le fordra, att någon bildning, motsvarande den öfvcrgifna sjunde klassen, skulle vid krigsskolan meddelas. ålen detta anseende! skulle ändå möjligen ändå lida deraf, att afgången ur sjette k'assen vore en återgång från 1855 års författning om kun-kapslördringar för officciare, hvilken redan för 27 år sedan uttalade såsom regel för officerares hildning: »studentexamen eller det fullständiga läroverkets genomgång.» hvarifrån såsom undantag tuedgafs genomgåendet af krigsakademien, äfvensom en humaniora-examen inför cxamens-kommissionerna i militärdistrikten tills vidare medga's, men hvilken examen upphörde från 1846, sfi ali sedermera under 16 är alla som genomgått de enskilda krigsskolorna äfven undergått studentexamen, d. v. s. tvåtredjedelar af officersantalet.
För afgången ur elementarläroverkets hög-la klass talar en erhållen hätte humanistisk bildning; syftets fullständiga vinnande genom gemensam skolbildning med alla nvdborgarklasser; bibehållandet af en grundsats, som redan lör eli fjerdedels århundrade blifvit uttalad oell tillämpad; vårt stånds deraf oförminskade anseende.
Endj olägenheten häraf för armen, ulen deuna är icke oväsentlig, är 63 den mora framskridna Sider, i hvilken man blir officer.
Man har äfven härtill velat säsom olägenhet lagga deri, nit den korta vistelsen vid en krigsskola, i följd af att blott vara tillämpningsskola, ej skulle medgifva tid till militiiriska grundsatsers inskärpande; men dä krigsskolans samtlige elever skulle stå under krigslagarne, så kan för visso antagas, att den härigenom uppkomna di«ciplinariska sinnesstämn ngen skulle mer än motsvara den nuvarande längre tidens vistande vid krigsskolan, hvartill kommer, att då vapenöfningar med militärisk ordning blifva i alla läroverk införda och gossen från tidiga år i denna ordning uppväxer, så är detta en ganska god förberedelse lill krigsskolans disciplin och åtminstone jemngod med den. som något års längre vistande vid en krigsskola utan krigslagar kunde gifva.
Några ålderssiflYor torde böra angifvas för att kunna väl väga de båda alternativen.
Under skolåret 1860, som tyckes nära öfverensstämma med förhållandet under skolåret 1861, var medelåldern för likets elementarskolor följande:
Klassiska linien.
Reala linien.
Nedre afd.
Öfre afd.
Medelåldern i sjette klassen 17.3. 18.2. 17 2. 18 3 » i sjunde klassen 18.6. 18.S. 19.2. 20.1
Medelåldern vid studentexamens afliiggande, för dem som genomgått elementar läroveiken 20. » för d'm som aflagt studentexamen och ingått vid enskilda krigsskolan i Stockholm 1859—61 19. » under 10 år, för kadetter vid uppflytlningen till öfre afdelningen, som har 2:nc klasser 18.34 » under 10 år för utexaminerade kadetter 20 70
Af dessa siffror svnes, att med antagande af att den nuvarande afgångsåldern fortfarande skulle blifva 20 år, och med antagande af en högst tvåårig kurs vid krigsskolan, sku le man ej kunna blifva officer förr än vid 22 år, om man g1 nomginge hela läroverket.
Delta vore nog mycket, ehuru genast kan anmärkas, alt denne ålder icke vore betydligt högre, än för den unge civile embetsmannen, som eller 2, 3 eller 4 terminers vistande vid universitetet adägger embetsexamen.
Finge siffi an 19 som angifver medelåldern för dem, som afliggt studentexamen och under de tvenne senare åren anmälde sig vid krigsskolan i Slockholm, afses, så skulle blifvande officeisäldern icke ökas högre ån £ år mera än den nu är för utgående kadetter.
Men med säkerhet kari förutses, alt afgångsåldern från elementarläroverken uppnått sitt maximum och sannolikt n åsle åtminstone i något, nedgå.
Anledning till denna förmodan finnes uti d* n samstämmiga klagan, som nästan alla liiroverks-kollegier. i sina infordrade yttranden rörande vapenofningarna i skolorna, jemte sitt bifall (ill dessa ölningar, fört öfver nuvarande skolsladgas stegrade kunskapsfordringar, och deras allvarliga önskningar om nedsättning i dem.
Afven torde kunna antagas, alt för ju flere lefnnJsvägnr elementarskolorna anvisas såsom inträdesvilktfr, desto lilligarc skola rösterna i landet höjas för elementarskolornas fortgående förbättring, för någon mera frihet att i mon af anlag och flit tillåtas göra framsteg, samt utrotande af den stundom ännu gängse inhumana fördomen, att de som icke läsa döda språk vöre ett slags bildningens vanbördingar, på hvilka dess viilgerningar knappast förtjena alt spillas, och hvilken åsigt naturligtvis försenar skoltiden för dem som sålunda eftersättas.
Den förhoppning må icke heller vara förmäten, att den framtid icke kan varn långt aflägsen, då man lärer sig inse: att menniskoålder!!, som icke förlängts, sedan den tid latinet var det enda angelägna af sko'ans läroämnen, hvilka nu vuxit till 10, alla med anspråk alt ej förbigås, — att denna lifstid >är lör kort för alt det skulle vara förnuftigt, att lära allt hvad som kan vara nyttigt, så att halfva eller tredjedelen af den vanliga lifstiden förgår, innan man sluppit ur skolan; att mycket sorn der nu liires borde läras på annat sätt eller e‘ter skolgångens slut, samt att då dessa åsigter mogna i det allmänna tänkesättet skull den högt uppdrifna skoltiden varda nedtvingad. 54 I följd af här framstälda skäl och under förutsättning att medelåldern vid afgången från skolan icke skall öfverstiga 19 år samt att skolan skall rikta sina bemödanden till en god bildning, utan skoltidens förlängning, har komitén trott sig kunnat våga föreslå: att afgångsbetyg frän elementarläroverk, vare sig på klassiska eller på reala linien, berättigar till inträde i skolan.
Men enär elementar-läroverkens genomgående, ehuru önskvärd, dock icke bör vara förbindande, emedan flere skäl kunna föranleda föräldrar att föredraga en annan undervisning, och då det icke heller vöre nyttigt att statens skolor egde uteslutande undervisningsrätt, föreslås: att inträde vid krigsskolan äfven kan vinnas genom en der aflagd inträdesexamen, motsvarande afgångsexamen från elementar-läroverkets sjunde klass på real-linien.
En följd af krigsakademiens förvandling till tilläinpningsskola samt Iärjungarnes sena ankomst dit, först efter genomgången af elementar-läroverket, blir sannolikt, att den vid krigsakademien nuvarande del af öfre afdelningen, som bildar en sjökrigsskola, måste derifrån utbrytas.
Eleverve blefve nämligen alldeles för gamla, för att, utan förut vunnen sjövana, kunna i skolan ingå.
Otvifvelaktigt har den gemensamma bildningen vid krigsakademien af land- och sjö-officerare, det kamratskapsband som derigenom uppkommit mellan armén och flottan, verkat mycket godt, jemte att det minskat kostnaden för en sjökrigsskola.
Det kan dock ifrågasättas, huruvida dessa fördelar uppväga olägenheterna för en sjökrigsskola förlagd på land, skild från haf, vindar och segel.
Härom tillhör det sjöofficerare att döma.
För den händelse att desse för öfrigt skulle anse sjökrigsskolans läge vid Carlberg vara nyttigt, så synes icke några hinder böra möta för lärjungar vid elementar-läroverket, som dertill anmälde sig, att få skolfrihet under sommaren, då ferierna ändå äro tre månader, för att tvenne år medfölja på sjöexpeditioner, i likhet med den proftjenstgöring, som för kadetter i nedre afdelningen eger rum.
Då alldeles samma skäl torde tala för en sjöofficers genomgående af elementar-läroverket, som för en landofficers, endast sjövana under yngre åren kunde vinnas, så vare detta vilkor på nämnde sätt tillgodosedt.
Sjökrigsskolan kunde, i sådant fall, liksom nu fortfara med lägre lärokurs, samt båda somrarne använde till sjös.
Skälen hafva ofvan blifvit anförde, hvarföre krigsskolans elever, konfirmerade böra stå under krigslagarne.
Icke ringaste skäl kan finnas, hvarföre de vid en ålder af 19—20 år skulle stå under en skollag såsom gossar, och icke behandlas såsom krigsmän, hvilket ensamt skulle göra åtskilliga stundom inträffade oordningar nästan omöjliga.
Genom arreststraffets overksamhet är förvisning från skolan nu den enda allvarliga bestraffningen, men som i anseende till dess hårdhet, icke förr än i högsta nödfall kan åläggas.
Komitén föreslår således: att alla krigsskolans elever skola stå under krigslagarne.
Derjemte, och då eleverne böra anvisas en bestämd rang, så att icke den nuvarande obestämda inbjuder till föreställningar att vara officers vederlike, synes underofficers rang vara den lämpliga, och namnet kadett böra alldeles försvinna.
Komitén föreslår derföre: att alla krigsskolans elever skola hafva underofficers rang.
Men då de såsom krigsmän böra ega uniform, dock icke någon särskild skolan tillhörig, föreslås: att eleverne bära infanteri-underofficers uniform.
Rörande lärotidens utsträckning har komitén trott den böra vara högst tvåårig, d. v. s. att samtlige läroämnen så afpassas, att de, om någorlunda flit och medelmåttiga anlag antagas, kunna utan någon ansträngning, på denna tid afslulas.
De ämnen, som i krigsakademiens nuvarande öfre afdelning, eller tredje och fjerde klasserna, förekomma, utom militär-ämnena, äro: fransyska, tyska, historia, geografi, engelska, matematiska problem öfningar, ämnesskrifning, logik, naturlära, rätts- och samhällslära.
Af dessa 10, alla elementar-under visningen tillhörande läroämnen, ville komitén endast förlägga 4 till krigsskolan, nämligen fransyskan, engelska, ämnesskrifning och matematiska problemöfningar, emedan det kunde vara ovisst om de till behöflig säkerhet vid elementar-läroverket lärdes.
De öfriga sex böra deremot till all nöjaktighet kunna der inhemtas.
Fransyskan, det svåraste af de tre lefvande språken, måste i krigsskolan fort - 55 sättas.
Engelska språket är vid elementar-skolorna ett valfritt ämne.
Men i detta språk, som bland alla är modersmål för de flesta tungor i den bildade verlden, bör en officer icke sakna kunskap, helst det vid vår krigsskola funnits allt sedan bennes stiftelse för 70 år sedan och isynnerhet då det är så lätt lärdt, vid sidan af fransyskan.
Ämnesskrilning är nödig, emedan en officer måste kunna felfritt och lätt uttrycka sig, hvilket äfven kan sättas i samband med militär-ämnenas inhämtande och bidraga till begreppets utredande härutinnan.
Problemöfningar äro medel att underhålla den matematiska kunskapen och alt tillämpa den på i det allmänna lilvet och i militär-ämnen förekommande frågor, som gör denna kunskap nyttig och lefvande, och hvaruti elementar-skolorna lemna åtskilligt öfrigt att önska.
Militär-ämnena borde blifva vid krigsskolan alldeles desamma, som nu i den öfre afdelningen vid krigsakademien med tillägg af lämpliga mindre lärokurser i krigshistoria, mililär-sundhetslära och hästkännedom.
Medeltiden för kadetts vistande i öfre afdelningen har under 10 år varit 2.4 år.
Men den nu varande årliga lästiden i denna afdelning är icke mera än månader eller från medlet af september till medlet af december och från medlet af januari till början af april.
Hela den öfriga tiden är läsfri, på följande sätt fördelad ungefärligen:
Kartritning 1 månad.
BIHANG TILL 8ÅHHHUKBIB JBBIKSWHPAHaWIHI VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1844.
ÄNDRA SAMLINGEN. 1^2 Aftl el ii i ii g en:
Rikets Ständers Revisorers samt Jastitice-Ombnäsmans Berättelser. mili b & m n k Justitice-Ombudsmannens Berättelser m. m. TILL RIKETS HÖGLOFLIGE STÄNDER eräitelse AF DERAS JUSTITIE-OMBUDSMAN, AFGIFVEN VID URTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM AR 1844. S<L©££iij0i:.m, 1844.
Söner, Kongl. Boktryckare.
i Vördsamt Memorial.
Af Rikets Högloft Ständer, under Riksdagen åren 1840 och 1841, fortfarande hedrad med förtroendet att vara Deras Justitieombudsman, är mig åter tillfälle lemnadt att inför Rikets Högloft Ständer, å innevarande, af Kongl. Maj:t beramade Urtima Riksdag, aflägga en allmän redogörelse för min Embetsförvältning, iakttagande dervid äfven hvad Embetets innehafvare för öfrigt ä%oer‘ . ... . ...
Redan vid förra tidskiftet hafva de grunder blifvit angifna, efter hvilka jag uppfattat och dittills sökt uppfylla Embetets bestämmelse, utan att någon anmärkning deremot då förekommit.
Det torde således nu i detta hänseende vara tillräckligt att vördsamt åberopa samma grunder, såsom jemväl under den sedermera förflutna tiden följda. 4 jR.
Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844.
Utom den allmänna tillsyn öfver Lagars efterlefnad af Domare och Em» hetsman, som, enligt Regeringsformen och Rikets Högloft.
Ständers Instruktion, är Justitieombudsmannen ålagd, och hvars utöfvande beror af hans egen urskiljning och pröfning, linnes i nämnda Grundlags 106 § beskrifvet det särskilda och vigtiga fall, då han, enligt derom meddeladt förordnande, är pligtig att såsom åklagare emot offentlig myndighet uppträda.
Äfven under sistförlidna Riksdag har detta fall, såsom bekant är, inträffat, i det att Rikets Högloft.
Ständers Konstitutionsutskott, som granskat de inför Hans Maj:t Konungen i Dess Statsråd och uti den af Kongl. Maj:t, vid Dess frånvaro, förordnade Regering hållna protokoll för tiden ifrån och med början af nästförutgångna Riksdagen till början af den dåvarande, funnit skäl att, likmätigt sist åberopade Grundlags stadgande, ställa under tilltal inför Riksrätt de Herrar Ledamöter af Statsrådet, hvilka vid åtskilliga tillfällen deltagit antingen derstädes i rådgifvande åtgärder eller uti Kongl. Regeringen i fattade beslut, de der blifvit såsom olagliga anmärkta; i följd hvaraf Utskottet, genom tretio särskilda skrifvelser, som jag emottagit dels den 16 Juni och dels den 4 Augusti 1840, uppdragit åt mig att rörande hvarje sålunda anmärkt mål talan emot vederbörande i laga ordning utföra.
Sedan, uppå derom hos RiksRättens Herr Ordförande gjord anmälan, denna Domstol sammanträdt och bifallit den af mig äskade kallelse å de Herrar Ledamöter af Konungens Statsråd, emot hvilka åtal skulle äga rum, har, under fortsättning af rättegången, min embetstalan i hvarje mål blifvit fullföljd och slutligen utförd samt å vederdelosidan med svar bemött; varande RiksRättens
Dom i saken den 2 Juli 1842 offentligen afkunnad.
Hvad angår den fullständiga redogörelse, sora för o o O O denna rättegångs utförande och slut erfordras, får jag vördsamt härjemte öfverlemna de i sådant afseende redan från trycket utgångna handlingar.
Ett annat fall, då särskildt uppdrag till vidtagande Embetsåtgärder kunde vara att förvänta, omförmäles uti Instruktionens 12 §, det nemligen, om Rikets Höglofl.
Ständer, Deras Bankoutskott eller förordnade Revisorer skulle finna skäl att ställa Fullmäktige i Banken eller RiksgäldsKontoret under tilltal; men någon åtgärd af sådan beskaffenhet har hvarken i följd af särskildt uppdrag dertill eller af annan laga anledning ifrågakommit.
Beträffande tillsynen å Domare och Embetsmän i allmänhet, bör i första rummet icke lemnäs obemäldt, det lika litet med föranledande af anförda klagomål sorn. eljest kunnat upptäckas någon af de i Regeringsformens 101 § beskrifna, oförmodade händelser, då Embetets innehafvare vore förbunden att Konungens Högsta Domstol eller någon af Dess Ledamöter tilltala. R.
5 I afseende å öfriga offentliga myndigheter, hafva väl merendels enskilda personers angifvelser och klagomål, vid omedelbar pröfning eller efter infordrade upplysningar om förhållandena, funnits obefogade eller, sedan anledningen till klagan blifvit undanröjd, lem näts utan vidare påföljder; hvaremot, vid andra tillfällen, då angifvelsens eller klagomålets beskaffenhet så fordrat, äfvensom i följd af de vid allmän granskning af Lagskipningen väckta och vederbörande meddelade anmärkningar, så vidt dessa icke, såsom behörigen förklarade eller till framtida rättelse erkända, kunnat förfalla, åtal emot vederbörande blifvit förordnade och i laga ordning anställda för öfverklagade eller anmärkta tilldragelser, hvilka, om än icke någon gäng härrörande ifrån egennytta, vrång visa eller väld, likväl synts innefatta fel i eip betets utöfning, vare sig genom åsidosättande af skyldigheter eller genom öfverträdelse af Jagar och ■författningar eller misstag vid deras tillämpning, ofta medförande skada eller otillbörligt lidande för enskilda samt i de fall, då vederbörande sökt att sina åtgärder försvara, äfven af detta skäl påkallande laglig beifran.
Emedlertid och då min vid förra Riksdagen aflagda redogörelse visade, huruledes ifrån år 1834 till och med är 1839 en vida större mängd sålunda fullföljda anmärkningsmål, än någonsin tillförne, förekommit, hvartill äfven särskilda, då uppgifna anledningar tvifvelsutan bidragit, kan det icke undgå uppmärksamhet, att, under den sedermera förflutna tiden, antalet af sådana anmärkningsmål i lika betydlig mån minskats.
Till denna förändring hafva, såsom jag i sednare årsberättelserna redan angifvit, flera orsaker samverkat.
Ibland dessa torde nemligen, hvad brottmålslagskipningen angår, kunna räknas, att de åtskilliga, i några fall ofta återkommande anmärkningar, hvilka under de förutgångna åren af mig blifvit väckta emot domareåtgärder, de der antingen varit lagstridiga och tilldragit sig genom vårdslöshet, eller ock ådagalagt uppenbara misstag om lagens rätta förstånd och tillämpning, troligen genom de lid efter annan af trycket utkomna berättelser, vunnit en större allmänlighet, hvarigenom, då man erfarit, att sådana lagskipningsfel blifvit anmärkta och åtalade, ett noggrannare aktgifvande å sig sjelf kunnat bos lagskiparen främjas, der så af nöden varit, eller ock förut fattade meningar om vissa lagstadganden och deras tillämpning förändras och beriktigas i samma mån, som de deremot anförda skäl blifvit af den bögre lagskipande makten gillade och godkända eller eljest på öfvertygelsens väg förmått göra sig gällande.
En annan orsak till denna förändring igeniinnes otvifvelakligt uti det lika vigtiga, som tillbörliga och önskvärda förhållande-, att Konungens JuslitieKansler sedan år 1840 äfven egnat en oafbruten tillsyn åt dessa ämnen, såsom följd hvaraf och då sålunda hans 6 11.
Emb-Berättelse den 11 Juli 1844. och JustitieOmbudsmannens ömsesidiga embetsverksamhet utöfvas, med iakttagande af den uti Instruktionen för den sistnämnde antydda ordning, att i allmänhet och i vanliga fall Herr JustitieKansleren må hafva tillfälle att företrädesvis skärskåda domares och andra embetsmäns åtgärder, de bos mig i detta hänseende förekomna anmärkningar desto oftare dels redan funnits vara af Herr JustitieKansleren gjorda, dels sedermera blifvit af honom upptagna, som i de flesta fall likhet i åsigter emellan begge Embetenas nu varande innehafvare ägt rum.
Till den sålunda iakttagna minskningen af här fullföljda anmärkningsmål, egentligen i fråga om oriktigt ådömda kroppsstraff, är en ytterligare orsak att hämta ifrån de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer vid sistförlidna Riksdagen beslutade författningar, om ändring i 5 Kap. 4 §.
Straffbalken, i afseende å grunderna för bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, samt om beräkning af kroppsplikt för stöld, som ligger i tveböte, den förra undanrödjande möjligheten af åtminstone de till sina följder svårare misstag vid tillämpningen af åberopade lagrum, hvilka dittills icke sällan försports, och den sednare upphäfvande ett tilläfventyrs hos någon ännu återstående tvifvelsmål om rätta förståndet af en speciel lag.
En omständlig redovisning för mina Embetsåtgärder i allmänhet, så vidt de blifvit till slut bragta, innefattas uti de genom trycket
Allmänheten meddelade berättelser för åren 1840, 1841, 1842 och 1843, den sednare afslutad den 30 nästlidne April.
Dessa Berättelser, af hvilka den sistnämnda ibland annat afhandlar tvenne mål, som, i deras upprinnelse varit af min embetsåtgärd beroende och af anförda skäl äfven bort, på sätt som skedt, upptagas, varda således nu, till fullgörande af min redovisningsskyldighet, för Rikets Högloft.
Ständer vördsamt framlagda.
Hvad för öfrigt under Embetets förvaltning förekommit, inhemtas af de vid Expeditionen förda Diarier och Registratur, hvilka, jemte dertill hörande handlingar, komma att till Rikets Högloft.
Ständers LagUtskott inlemnas.
I sammanhang med hvad allmänna redogörelsen gifver vid handen, bör jag vördsamt påkalla särskild uppmärksamhet å de i förenämnda berättelser, för åren 1840 och 1841 pag. 84 samt för åren 1842 och 1843 pag.
123 sammandragna uppgifter å alla under loppet af dessa fyra år hos HofRätterna i R.
Emb.-B erätt else den 11 Juli 1844. 7 riket afgjorda mål, deruti Domare och andra Embetsman varit under tilltal ställda, utvisande tillika kortligen beskaffenheten och utgången af dessa mål.
Vid den öfversigt af det hela, som dessa uppgifter lemna, finnes sålunda ^ att under berörde tidrymd, med undantag af trenne händelser, nemligen den ena, då en Embetsman vid ett af de förvaltande Verken blifvit dömd sitt innehafvande embete förlustig, den andra, då en tillförordnad
Domhafvande förklarats ovärdig att elornare-embetet vidare förvalta, och den tredje, ela en ordinarie
Domare är vorden på viss tid ifrån embetets utöfning skiljd, de öfriga fall, då anklagade blifvit sakfällde, icke ansetts svårare, än att ansvarigheten stannat vid böter, samt, hvad målens beskaffenhet angår, endast till mindre del varit att hänföra till egentliga embetsfel, såsom olaga dom eller beslut, men till större delen bestått i ringare förseelser, eller ock försummelse med handlingars eller domböckers expedierande.
Börande dock slutligen erinras, att i denna beräkning, omfattande de af HofRätterne afgjorda mål, icke kunnat ingå det hos KammarRätten afdömda balansmål, om hvars beskaffenhet och utgång
Berättelsen för åren 1842 och 1843 pug. 6 och följande lemnar upplysning.
För att söka iakttaga mitt åliggande att utreda iagskipningens tillstånd, ett åliggande, hvars svårighet att uppfylla för Embetets innehafvare tillförne är visad och, såsom jag hoppas, erkänd, har jag, i likhet med hvad förut ägt rum, äfven uti Berättelsen för åren 1840 och 1841 pag. 83 och följande, hufvudsakligen enligt de af Hans Exellens Herr JustitieStatsministern till Kongl.
Maj:t afgifna underdåniga Berättelser om Justitieförvaltningen i riket och med ledning tillika af särskildt inhemtade upplysningar, meddelat en ifrån förutgångna tider fortsatt sammanfattning af Domstolarnes och Konungens Befallningshafvandes göromål under åren 1838, 1839 och 1840; hvarjemte i min sednare berättelse, oaktadt derstädes, af uppgifven orsak, ytterligare fortsättning i detta ämne hvad angår de efterföljande åren saknas, ändock är i korthet redogjordt för slutliga utgången af de under dessa år afdömda grofva brottmål.
Emedlertid och då ingen anledning sig företett, alt lagskipande makten under de sednaste åren ådagalagt mindre verksamhet än tillförne, bör här i betraktande tagas, å ena sidan, vidden och mångfalden af denna verksamhet och, å den andra, de oordningar derutinnan och de i embetsutöfning begångna förseelser, som, på sätt ofvan är utredt, emot vissa vederbörande blifvit an - 8 II.
Ei/ib,-Berättelse den 11 Juli 1844. märkta och åtalade.
Från denna jemförelse, ehvad antalet eller beskaffenheten af sistnämnda händelser afses, kan man oek otvifvelaktigt hemta grund för den tillfredsställande slutsats, att samina upplysning, rättrådighet och drift, som förr utmärkt lagskipningen i riket, ännu äro dervid bibehållna, och att sålunda dess vigtiga bestämmelse och ändamål må anses, genom de lagskipande i allmänhet, uppfyllda.
Enligt Instruktionens 17 § skjddig att ”inhämta fullständig kunskap om anledningarne till åklagade personers häktande och om tiden för deras hållande i fängsligt förvar”, får jag vördsamt hänvisa till hvad årsberättelserna i detta afseende upplysa, samt tillika åberopa de öfriga Embetet tillhörande handlingar, hvilka tili Rikets Höglofl.
Ständers LagUtskotts granskning skola allein nas.
Berättelsen för åren 1840 och 1841, pag. 94 och följande, innehåller rörande detta ämne, utom annat, summariska uppgifter dels å alla under åren 1838, 1839 och 1840 för brott dömda och till bestraffnings undergående å fästningarne och allmänna arbetsinrättningarne insatta personer, dels å de vid hvartdera årets slut derstädes samt i Läns- och Stadshäktena qvarvarande fångar, deribland äfven räknade de, hvilka för vanart eller försvarslöshet å arbetsinrättningarne ingått; äfvensom i Berättelsen för åren 1842 och 1843, pag. 129, förekommer en sammandragen uppgift af dömda fångars antal, till och med slutet af sistnämnda år; visande dessa uppgifter en ständigt, år efter annat fortfarande tillökning af fångpersonalen i det hela, ehuru under de sednare åren antalet fångar af qvinkön i någon, likväl ringa mån minskats.