Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De blott för ett år i sender valde directionsledamöterne hafva väl nödgats engagera egna medel eller egen credit för att understödja skolans affärer; men sjelfve, nog löst vid inrättningen fästade, bäringen garanti för qvarblifvandet af någon skolans functionär under någon tidslängd, ej heller för någon i afseende på framtiden sträckt kraftig verksamhet kunnat af dem hvarken begäras eller lemnäs.
Den förtröstan till lyckosam utgång, som under dylika förhållanden fortfarit både hos bolaget och de, år efter annan qvarstående, directiousledamöterna, 444 D» a 3o Januari f. tu. vittnar i sanning om en inre idealisk sammanbållningshrnft, hvilken på ett beundransvärdt sätt kunnat trotsa saknaden af de materiella stöd, i tillräcklig mängd, sorn mensklig!! inrättningar i allmänhet anses icke kunna undvara.
Emedlertid befanns, vid slutet af år 1839, lindel halancen emellan inkomster och utgifter, äfven sedan föi höjnings-pensionsalgiften för någon tid ingått i beräkning, så betydlig, att den bos skolans vänner i allmänhet och elen meia talrika bolagsstämma, som under sistlidet år i Februari sammanträdde, ansågs påkalla utomordentliga botemedel och åtgärder.
Efter att i egenskap af revisor hafva jemte medrevisorer framlagt för bolaget en tnhleau, som visade, att dess capital nedsjunkit lill ett bokföringsbelopp af 4^,3ao r:dr a4 sk. g rist., beroende på ett likaledes elter bok nppgjordt värde, för fastigheter stort 7g,568 i:dr 47 s^’ 9 1:s!- cu'h för inventarier a3,58o r:dr 11 sk., d. ä e;ea 1 o-3,ooo i;dr, belastade med en på uppsägning beroende skuld af öfver 60,000 r:dr allt b:co, föreslog jag alt man antingen skulle vända sig till allmänheten om ny actieteckning, eller till R.
St. om bidrag af allmänna medel; men bolaget ansåg sig icke böla vidtaga någondera utvägen.
Moliverna, till en del uttalade vid tillfället, äro lätt begripliga.
Det första alternativet ansåg man, i afseende på den oro för skolans bestånd deraf ytterligare kunde väckas, snarare vådligt än i någon mån sannolikt att lyckas.
Det sednare, med föga mer utsigt för sig då, skulle, trodde man, äfven ifall R.
St. gillade ändamålet och kunde utfinna medel dertill, möjligen medföra den påföljd, alt villkor föreskrefvos, som hindrade det antagna skolsystemets fria utveckling.
Man förlitade sig på den för skolan under ett par nyss förutgångna år allt fortstigande opinionen, hvilken vid dåvar. period framskaffat anmälningar af elever, till större antal, än som kunnat mottagas; man trodde att denna fördelaktiga opinion än mer skulle växa efter vidtagande af några reformer så i ekonomiskt som disciplinärt afseende; och under, på sådana grunder, byggda förhoppningar att kunna hålla skolan fullsatt med elever, ålade man deni sisth Juni månad valda direclionen (ibland hvars ledamöter man förvissade sig derom att en, som särskildt deråt egnat sig, skulle under ständigt vistande på stället närmare kunna följa alla detaljer) att utföra antydda reorganisations- och besparingsförslager.
Ibland dessa ingick äfven det, alt i görligaste måtto nedsätta de, för de flesta lärarne dittills lika stora arfvodena af 600 r:dr b:co.
Det var klart, alt en besparing af denna art, ehuru tjenligare föremål för bestämd calcul, än på hvarje annan titel — och hvarför den också mäste tillgripas — skulle i främsta rummet väcka en ofördelaktig känsla, om icke hos lärarne, åtminstone hos deras vänner och hos liela allmänheten, som deraf anade större Din Jo Januari f ra. 445 vådor, än de, på närmare håll betraktade, 1'verkligheten bcfunnos.
Att tåligt fördraga härigenom uppkommet klander var dock för direclionen en ringa börda jemförelsevis med den, sorn oundvikligen måste kännas vid betraktande deraf, alt man just i denna del af skolans utgifter snarare velat fika än minska, väl vetande att de fördelar skolans sysleme och local kunna anses äga, såsom bevekelsegrund lör föräldrar att der emot nog dryg pensionsafgifl placera sina söner, icke kunna vara lockande, utan i den mån skolan förses med de skickligaste lärare som kunde uppsökas.
Tiden har emedlertid i dess framskridande ådagalagt det förhållande: att den genom onn egleringen af läj arnes och andra functionärers personal inträffade kris ej allena nr öfverstånden, utan att undervisningens resultater, vid den i December anställda halfårs-examen, varit fullt så goda sorn någonsin, under det skolans moraliska hållning vida öfverträffa t någon vid dess aldrabästa perioder; lill bevis hvarpå må anföras, att alla kroppsligt alflicliva straff, hvilkas luuk förut temmeligen ofta anlitades, nu och allt sedan den 22 Sept. kunnat bortläggas.
Delta allt oaktadt och ehuru den förväntade efifeclen af skolans nuvar. ordningsfulla men dock trefliga karakter — derom en hvar, som liar lust, kan underrätta sig, — må hafva till en del, och inom skolans närmaste omgifning, trauquilliserat dem som fruktade för dess fall; så har likväl inträffat, det, dels för alt medfölja Hr Capitaine Oxehufvuds sjöexpedition, dels för individuella orsaker, mö|ligen i mer eller mindre sammanhang med ofvannämnda kr is, en stor afflyttning af elever ägt rum, under det blott en enda anmälning sedan medlet af Joli blifvit gjord, så alt i denna stund antalet af elever icke är större än tor, — alltså, med en förminskning sedan i somras af t7 — och ingen vidare elev all nit inkalla.
Den förmodan, att opinionen, hvars svängning, lik den af en stor pendel, hvilken blifvit förd nog långt åt det motsatta hållet, skall i dess nästa momentum, då det åter inträffar, återföra lill vår skola en tillräcklig mängd af nya anmälningar, är visserligen hos directionens flesta ledamöter och äfven hos mig anlagen och i det hela antaglig ; men icke till den grad, att jag, endast i förlitande derpå, anser mig böra låta ett tillfälle att på ett säkrare sätt och för oför utsedda missöden betrygga skolans närmaste framlid, gå oss oförsökt ur händerna — det tillfälle nemi., som kanske aldrig iller inträffar, att R.
St, förklarat en stor del af bancovinsten böra användas eller anvisas vid denna riksdag till allmänt nyttiga ändamål, och att ett närmare bestämmande af dessa ändamål ännu står öppet.
Svårigheten att skildra skolans närvar, ställning på ett, för alla deri intresserade, lillfredsställaode sätt, — en (svårighet, som jag vet mig ingalunda hafva öfvervunnit — har dock bort afskräcka mig ifrån att frambära sanna förhållandet, 446 Dan 3o Januari f. m. sådant jag uppfattat detsamma, till allmänheten, som liden tm efter tio ars tillvaro af skolan synes vara inne och mogen för alt få afgjordt: om denna inrättning skall anses vara af den purt enskilda och för det allmänna likgilitiga att, att den icke, lika väl som andra af enskilda män inrättade instituter, förtjenar att vidmakthållas?
Eller, om denna inrättning, utan mehn för det allmänna, hör få falla, i händelse den icke kan hära sig sjelf, hvilket, så vidt jag vet, ingen sådan i detta land någonsin gjort?
Om då emot något , eller ett jemförligtvis med hvad andra instituter fått, ringa understöd af allmänna bidrag invändes, dels att barn af fattigare föräldrar, som icke förmå erlägga pensionsafgiflen, här icke konna fä uppfostran, och dels, att 11 ii i sk a skolbolaget icke torde vilja upplåta åt en publik auetoritet öfverinseendet öfver skolan, åtminstone så länge frågan om det rätta systemet för allmänna eller offentliga skolorna ännu är mycket omtvistadt och hittills oafgjord t; så torde, vid pröfningen af dessa inkast, det äfven förtjena öfverväga*, dels huruvida det icke är af vigt och af allmän nytta, äfven för den mindre förmögna delen af samhället, att den uppfostran, de mera förmögue erhålla, vinner all den utbildning och fullkornning i moraliskt afseende, sorn är tänkbar —• en utbildning, sorn varit Hillska skolans hufvud» sakliga syftning, och som i den mån den icke af denna inrättning har vunnits eller kail vinnas på ett, andra skolor öfverträ.Tande sätt, likväl genom den täflan, den väckelse skolan har åstadkommit åt frågan: ”o m rationel uppfostran i allmänhet,” tillskyndat densamma bifall äfven af dess motståndare; dels ock huruvida icke just dess egenskap alt stå ledig nch afskiljd från Statens öfriga skolor, är ett bland hufvudvillkoren för att på nämnda sätt kunna indirrele gagna det allmänna mest.
Öfver dessa för hela nationen vigtiga frågor borde Representationen få ett tillfälle att uttala sin mening; och då densamma, enligt formerna, icke kunnat framkallas af skoldirectionen collectivt, samt, i händelse af afslag, det må blifva ett misstag på min enskilda risk blott i egenskap af representant — eller ock mig, (såsom en af skolans stiftare, samt nu ånyo invald ledamot i directionen) benäget ursägtas; så får jag, med mina coilegers vetskap, om icke medverkan, härmed, under åberopande af 56 §:n Riksd.Ordn., samt med anleda, af ofvannämnda R.
St:s beslut ronde en del af baocovinsten, vördsamt väcka följande motion:
St, måtte bevilja ett ränte fritt lån, stort 5a,ooo r:dr b:co, att af Riksgcont. till skoldirectionen utbetalas, einot följande villkor: ilo att bolaget genom directionen förbindes till lånets återbetalande, efter io års tid och ett års dessförinnan skedd uppsägning, hvaremedlerlid skolan skall hållas vid makt, vid äfventyr, at; derest icke minsEetthundrade elever der stan - Dea 3o Januari f. m. 4 '17 digt finnas anställde emot erläggande af den afgift diroclinnen äger att bestämma, lånet då må, efter R.
St:s beslut derom vid hvarje me Ilankommande riksdag, dessförinnan kunna uppsägas; 2:0 alt ingen utdelning till actieägare under liden af lånets begagnande må äga rum vid samma äfventyr af uppsägning; 3:o alt directionen, efter sammankallande af extra bolagsstämma för erhållande af nuctorisation till lånets upplagande, utfärdar skuldförbindelse i enlighet med ofvanstående villkor till inteckning för iR.
St:s Riksg.contors rakning uti bolagets bela fastighet, nast efter Brandförsäkringsverket och R.
1 afseende på sistnämnda punkt får jag upplysningsvis äran nämna, alt återstoden af nämnda lån tillsammans utgör circa 4)2<>o r:dr b:co.
Begärdes på bordet af Frill.
Cederström, Jacob, m. fl. ledamöter.
Frolichs anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Statsrådet 111. 111.
Gr. Axel Mörner, hvilken å K.
M:s höga vägnar nflemnade K. M:s nåd. skrifvelse till R.
St., nng:de den under namn af Westerbottens reg:tes hästjägaresqvadrons-food bildade särskilda cassa; gifven Stockholms slott den j Dec. 184°.
Denna nåd. skrifvelse blef, efter skedd uppläsning, remitterad till SlatsUlskottel.
Ånyo föredrogs Coust.Ulskis den 2g sist!.
Dec. och den 20 dennes på bordet lagda mern.
]\T:o 6g, i anledn. af återremisser på mern.
Hr von Hartmansdorff, Allg.:
Ståndet torde erinra sig, alt skilnaden emellan R. o. Adis och de öfriga Ståndens beslut består deruti, ali de öfriga Stånden antagit att endast depart.chefen eller föredragande Statsråd skulle hafva lätt att bevista Ståndens öfverläggningar, hvaremot R. o. Ad. ansåg ingen inskränkning vara tjenlig.
Jag anhåller att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och godkänna votei :s-propos;n, i stället för att upptaga saken till ny öfverläggning. R. o. Ad. antog icke den till Ståndet ställda inbjudningen, men godkände votei:s-propos:na.
Vid förnyad föredragning af Consl.Ulskts den 2g si,ll.
Dec. och den 20 dennes på bordet lagda meni.
N:o 70, i anledn. af två Stånds återremiss på mern.
N:o 55, och med förslag till delning af 25 §:n Reg.Ftn, samt ändrad ord - Den So Januari f. ra. ningsnummer af 22, 23, 24 §§;nn neli 25 §:n 1 perioden Reg.F:n, nntog R. o. Ad. lill grundlagsenlig behandling vid näsin riksdag Coust.Utsk:s i dilta mein. j\:o 70 afgifna förslag.
Föredrogs ånyo Consl.Ulsk:s den 2g sisth Dee. och d. 20 dennes på bordet lagda mein.
N:« 72, med förslag till ändring lili 1 Jin 9 mom.
Tryck fr.lagen.
Jag tillstår att jag icke kan inse nödvändigheten af della tillägg.
Det är detsamma ungefär som alt säga, alt hvad man stulit har man ej ärligt åtkommit.
Delta förstås utan att behöfva i lagen Uttryckas.
Jag hemställer alltså, alt R. o. Ad. måtte förklara att denna förändring icke är nödig.
Gr. Spens, Carl Guslaf:
Alt här inlåta mig i en strid om huruvida det föreslagna tillägget är ibland de nyttigare eller mindre nyttiga, är visserligen öfverflödigt, emedan sådant i allmänhet kan anses brio på hvars och ens eget omdöme.
Jag vill blott försöka alt försvara Utsk. mot del af Gr.
Mörner framställda inkast.
Coust Utsk. skulle icke hafva afgifvit detta förslag, om icke det bade ansett, att §:n i sitt nuvar. skick belvdde nästan ingenting.
Det beter nemi : "Utgifvare af dagblad och periodiska skiifter bäfver ej brutit emot författares äganderätt, då lian i dem insända anonyma skrifter utgifver.”
Del är ganska klart, allom en författare sjelf lemnar lill en daghladsutgifvai e en skrift, med begäran om anonymite', kan denne sednare icke sägas bryta emot den förres ägandeiutt, derigenom att lian gör hvad den förre sjelf har begärt.
Och likväl måste denna §:s lydelse antingen hafva stadgat en sådan sjelfklar sak i lag, eller också skall §:n hänföras till de fall, då dagbladsulgifvare kunna påstås gifva ut anonyma skrifter emot en författares vilja.
I sådant fall syntes det Coust.Utsk., alt det borde stadgas hvilken af pai terna som bevisningsskyIdigheten ålåge, att daghladsutgifvai en varit okunnig om författaren.
Så länge detta ej är utred*, synes mottagandet af anonyma skiifter alltid vara vanskeligare nn det bör vara.
Detta har varit anledn:n till Ulsk:s förslag.
Spens’s yttrande får jag anmärka, att det måste vara klart, att i fråga om sådana käromål sorn dessa, likasom alla andra, blir det dens skyldighet att bevisa, som liar något alt påstå.
Då tn person uppgifver att en handling, emot dess vilja, inkommit i en tidning, blir det dennes skyldighet att bevisa att så skett, men ingalunda åligger det lidriingstjtgifvaren, i hvars tidningsblad skriften inkommit, ali bevisa sin oskuld i detta läll.
Hr Dc n 3o Januari f. m. 449 Hr Lagerhjelm, Pehr:
Om Const.Utsk. haft anleda. att något mera än hittills försäkra utgifvare af dagblad emot möjligheten att orättvist anfallas, synes mig likväl den bevisning, som enligt Utsk:s förslag skall åligga förfaltare, vara nog stark; ty, enligt detta förslag, skall icke en dagbladsutgifvare kunna ställas till ansvar, så framt ej styrkas kan att han med vetskap åtkommit en uppsats emot författarens vilja.
Månne fiel ej vore nog, om orden lydde så bär: så framt ej styrkas kan alt han (dagbladsutgifvaren) åtkommit dem emot författarens vilja?
— Orden ”med vetskap” böra boi tgå ur förslaget, som mig tyckes.
Frih. Cederström, Jacob: Med Gr.
Mörner instämmer jag deruti, att förslaget är olämpligt, men emot grundlagens tydliga bud i 55 och 81 §§:na Reg.Fin kan jag ej tillstyrka att förslaget nu må förkastas, utan hvila till förkastande vid nästa riksdag.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att under discussionen den anmärkn. blifvit gjord emot Utsk:s förslag till förändring i Tryckfr.förordn., att det vore hvarken nödigt eller nyttigt; en annan mening hade varit att förslaget kunde antagas, om orden ”med vetskap” derifrån uteslötes.
Hr Landtm, ville nu framställa propus, å hvardera af dessa meningar.
Uppå derefter framställda propostr fann R. o. Ad. icke för godt att såsom sin gemensamma tanke förklara någondera af dessa auroäikmr, ulan blef Utsk:s förslag oförändradt förklaradt hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Vidare föredrogs Const.Utsk:s den 29 sisth Dec. och den 20 dennes på bordet lagda mern.
N:o 73, med föreslående af ett tillägg i 1 Jin 9 mom.
Tryckfr.lagen.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på den reservation, som finnes detta betänk, bifogad, och uti hvilken jag instämmer.
Jag tror att ordet ”periodisk skrift” på första raden och orden ”eller periodiska skrifter” på den tredje i Utsk:s förslag böra utgå, då detsamma för öfrigt torde kunna antagas.
Jag tror mig veta, att BorgareSt. i detta fall uttryckt samma gemensamma tanke som den Hr Lagerhjelm nu yttrat.
Jag anhåller att BorgareSlis prot.utdr. deröfver måtte uppläsas och jag derefter fä yttra mig.
Upplästes ett prot.utdr. /rån BorgareSt. af den 18 dennes, af innehåll att Ståndet återremitterat Const.Utsk:» mern. jN:o f'>, med den al Ståndet förklarade gemensamma lanke, 19 H. 57 45o D(n 3o Januari f. m. alt redactionen af förslaget må blifva denna:
''Uppsatser, hemtade ur dagblad, anses icke såsom eflertryckta, då de i andra dagblad införas, såvida del tillika uppgifves ifrån hvilket dagblad uppsatsen är hemlad."
Jag anhåller alt R. o. Ad. måtte instämma i den lanke, som BorgareSt. yttrat.
Den åsyftar att icke innefatta periodiska skrifter under samma stadgande som dagblad.
Detta lärer också vara så mycket riktigare, som i periodiska skrifter ofta införas afhandlingar af större vigt och värde.
Om nu en förfaltare icke skulle vara försäkrad om sin äganderätt, utan hans afhandfingar kunna införas i de större tidningarna, så skulle honom trädas alltför nära.
Det är derföre jag hemställer, att R. o. Ad. måtte instämma i BorgarcSlts mening.
Uti foregtde herrar talares yttranden öfver nu föredragna Const.Utsk:s mern. instämmer jag desto hellre, som jag har mig bekant och kunde åberopa exempel derpå, att i dagblad, eller de s. k. tidningarna, synnerligen sådana, som äro af större format, hafva blifvit införda artiklar, innehållande smärre brochure!’ eller större delen deraf, som ifrån trycket utkommit, hvarigenom författare af någon vettenskaplig afhandling gått miste om afsättning derå, derföre att allmänheten fått göra bekantskap med den intressanta afhandlingen genom tidningarna, utan alt behöfva köpa den sålunda aftryckla brocluiren, emedan den finnes i den eller den tidningen.
Största skäl är således för handen att utesluta orden ”periodisk skrift” ur förslaget och instämma med BorgareSt.; men jag kan ej erinra mig att vår Tryckfr.lag gifver någon definition på ordet dagblad.
Det skulle kunna blifva föremål för advocatur, huruvida en tidning, som utgifves 2 eller 3 eller blott i gång i veckan o. s. v. eller vissa gånger i månaden, kunde kallas dagblad, när den icke utgifves hvarje dag, och af denna aaledn. skulle jag önska att någon af de herrar, som förut begrundat ämnet och äro litet mera heromasladde i Tryckfrihetslagen än jag, mätte uppgifva ett förslag till R. o.
Ad:s gemensamma tanke, som innefattade något så när en bestämd och klar definition på hvad R. o. Ad. anser den skrift böra vara, som här benämnes med dagblad.
Spens, Carl Gustaf: Emot den af Hrr Lagerhjelm och von Hartmansdorff föreslagna gemensamma tanke, alt i likhet med reservantens förslag borttaga orden ''periodiska skrifter,’’ skulle jag för min del icke hafva något att invända, om jag icke inom mig vore af samma tanke som Hr Bråkenhjelm, att det ligger ett stort fel i vår Tryckfr.lag deruti, alt den ej bestämdt skiljer mellan dagblad och periodisk skrift.
Denna skilnad saknas ej blott, det är icke heller så lätt att fylla bristen; definitionen är, D (u 3o Januari f. ra. 45i ju mera ninn tänker derpå, desto kinkigare ott fullständigt uppgöra.
Utan en sådan skiljedefinition skulle jag tro det vara vanskeligt att antaga delta förslag till gemensam tanke.
Det står nemi. i i §:n i moni. i perioden Tryckfr.- förordn.:
”Med periodisk skrift förstås en sådan, som i nummerföljd, eller på bestämda tider, utgifves.”
Af denna definition lian man ty ligen härleda alt äfven dagblad äro periodiska skrifter.
Vidare beter det i 4 morn.:
”Utgifvare af dagblad eller periodiska skrifter" etc.
Äfven af detta ”eller” kan man draga den slutsats, att grundlagens författare ansett dessa ord lika betydande.
Nu står i 9 morn.: ”Utgifvare af dagblad och periodiska skrifter.”
Det är på grund häraf, som jag hemställer om orden periodiska skrifter böra utgå.
Jag vill erkänna, att om icke definition på dessa begge ord kan göras, sudan sorn sig bör, vore det bättre och mera öfverensstämmande med ide'en att blott nyttja ordet dagblad; men då jag på detta sätt sluter mig lill dem, som tillstyrka uttryckande af den gemensamma tanke reservanten yttrat, sker det blott med den tillförsigt, att en sådan af Ständerna uttryckt gemensam tanke måtte gifva Const,- Utsk. anledn. att söka åstadkomma genom ett särskildt förslag den disjunctiva definition emellan dagblad och periodiska skrifter, som kan vinna Ståndens bifall och varda antagen.
Flr Le frön, Joh. Pehr:
Äfven jag är af den tanke, sorn BorgareSt. uttryckt i det nu upplästa prot.utdr.
Jag har ett skäl till att för min del gilla den redaction, som BorgareSt. föreslagit, emedan villkoret är der nämndt sist i perioden, nemi. att dagbladet skall vara uppgifvet, utur hvilket skriften är tagen, då deremot i Ulsk;s redaction detta villkor är på ett ganska gåtlikt sätt inväft midt uti perioden, genom orden ”sorn uppgifves," hvilket är svårfattligt, och till upplysning om rätta förståndet hvaraf man nästan behöfver en Const.Utskts ledamot för att rådfråga hvad Utsk. dermed menat.
Hvad den omständigheten vidkommer, som Gr.
Spens upptagit i anledn. af Hr Bråkenhjelms framställning, så har den så till vida skäl för sig, ott advocatur skulle kunna undvikas; men jag hemställer hvad i våra tider, synnerligen hvad sorn rörer den periodiska pressen, är fritagel ifrån advocatur!
Advocaturen tyckes vara tidehvarfvets, om icke förnämsta, åtminstone näst egoismen, största hufvudlyte.
Jag tror alt deremot icke finnes annan bot, än juryns utslag.
Om någon stämmer ett dagblad för missbruk af livad sorn nu här ar under öfverläggning, så kommer juryn alt bestämma huruvida delar dagblad eller periodisk skrift, sorn begått missbruket.
Allmänna begreppet om hvad som ar dagblad eller periodisk skrift, ligger klart för hvar mans blick, och den juryman, som icke är partisk, lärer ej taga miste om den frågan.
Vill han vara partisk, så hjelper in - 45a D«n 3o Januari f. m. gen lag, ty jurymannen liar icke domare öfver sig, ulan hvad han säger vara brottsligt eller icke, det slår ulan appell till hans heder eller skam.
Jag tillstyrker bifall till livad BorgareSt. föreslagit, samt att delta Stånds beslut måtte antagas som R. o.
Ad;s gemensamma tanke, helst derigenom ett slags enhet vinnes.
Landtm, ånyo låtit uppläsa det förändrade förslag, som BorgareSt. förklarat för dess gemensamma tanke, blef samilia förslag, uppå derom framställd propos., äfven såsom R. o. Adis gemensamma tanke antaget.
Då nu ånyo föredrogs Const.Utskis den 2g sisth Dec. och den 20 dennes på bordet lagda meni.
N:o 74 med förslag till ändring i 2 §:n 4 morn.
Tryck fr. lagen, blef föislaget antaget till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Besvärs- och EkomUtsktns den 29 sisth Dec. och den 23 dennes på bordel lagda betänk.
JNJo 112, i anledn. af väckt motion att södra bataljonen af Bohusläns regtte må, i likhet med den norra och under enahanda villkor, som för densamma är gällande, till ständigt infanteri förvandlas, m. m.
Hr Prytz, Lars Adolph, begärde att få veta huru detta mål hos de öfriga RiksSttn blifvit behandladt.
Se c re t. upplyste, att det af samtliga de öfriga RiksStin blifvit åtérremitteradt.
Då jag hör att de öfriga Stånden återremitterat detta betänk., får jag för en lika behandling häraf hos R. o. Ad. andraga ett hufvudsakligt skäl, att nemi. genom denna förändring af Bohusläns regttes södra bataljon, skulle utgifter komma att drabba statsverket, hvilka icke voro beräknade vid tredje hufvudtitelns uppgörande.
Dessa utgifter bestå i Kronans beklädnadsbidrag, underhåll af kapotter, bevärings-, tross- oell utredningspersedlar 111. m.
Om de indelta räntor, som nu tillhöra rustliållen, lillkomme Staten, så finnes visserligen i deni en tillgång till förenämnda utgifters bestridande; men jag finner icke i betänk, någon bestämd anvisning till denna tillgång, och tror derföre att någon anvisning på dessa räntor, antingen till deras hela belopp eller någon del deraf, borde ske, ty i sådant fall kunde icke inträffa, hvilket eljest ej vore otroligt, att Konungen, utan att medel anvistes till utgiftcrnes bestridande, deruti skulle finna ett hinder att bifalla den und. hemställan, som skrifvelsen innefattar böra ske hos Konungen.
Det är på detta skäl jag vördsamt anhåller om ålerremiss, Den 3o Januari f. m. 453 Fril).
Cederström, Jacob: Utsktns förevar, betänk, innefattar tvänne, i min lanke, ganska betänkliga olikt ig lie— ter.
Den forsta, att Ulsk:n anse frågan bom på rus lii ”111 arnes goda vilja oell samtycke, huruvida KonungToch Ständer kunna, i afseende på reg:!ets organisation ifrån cavalieri till infanteri och tvertoin, besluta.