Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru manga äro ej de brott, hvilka med penninge-böter icke kunna försonas, och burn ofta har ej inträffat, att den dygdigaste Medborgare af Lagen måst tillkännas en brottslighet, från hvilken allmänna omdömet frikalladt ?
En otydlig och understundom tvetydig
Ordres har ej sällan inom Krigs-Ståndet föranledt den lydande till steg, som af Lagen blifvit dömde brottslige, och af natur, att ej med penninge-böter kunna försonas.
Skulle deraf följa, att Medlemmar af detta Stånd , som af Lagen sålunda blifvit straffade, skulle derföre förlora sin Riksdagsmanna-rätt?
Jag kan ej föreställa mig. att Lagens mening kan vara sådan; och jag finner ali, af 7 §. i Riddarhus-Ordningen uti detta fall, åsyftad befrielse vunnen, sedan straffet är utständet. __ Den Dygdigaste och den mest Lastfulle, är som brottslig och dömd, i anseende till sin moraliska caractere, inför Lagen lika; och brott, som ej med penninge-böter kunna försonas, böra till sina följder vara enahanda för den dygdigaste, och således olyckligt brottslige, som för den odygdigaste och mest rättvist straffade:
Lagen medgifver inga undantag, den fordrar och föreskrifver likhet i behandlingssätt för lika händelser, och den strängaste consequence uti beslut. — Friherre Boyes uteslutande ifrån Riddarhuset skulle verkligen innefatta en personlighet, som jag för min del anser oförenlig med rättvisan, och af sådan anledning stridande mot Ridderskapets och Adelns värdighet.
— Borgerliga lagar tillskrifva sitt ursprung ifrån Opinions-Domarnes ombytliga ostadighet, och synes varit påkallade af Samhälle - Den 2 9 November. nas behof utaf större säkerhet emot personligt inflytande å enskiltes rättigheter.
— Der Borgerliga Lagen lemnar gifven föreskrift, medgifves ingen tolkningsrätt för Opinionen; uppstår hos
Domaren tvifvelsmål om meningen af Lagen, sökes utaf äldre händelser, som med ifrågavarande har likhet, ledning till Beslutet. — Friherre Boye är ej den förste, som inom detta Stånd blifvit af Lagarne dömd till brott, som ej med penninge-böter kunnat försonas, och Han bör derföre i min tanke ej vara den förste, som af sådan orsak sin Riksdagsmanna-rätt beröfvas:
Öfvertygad , att Friheten ensamt hvilar på Lagars helgd och tolkning, utan afseende å personen, tror jag, att man bör vara högst varsam vid fråndömmandet af andras rättigheter , för att med styrka kunn3 försvara egna:
Opinions-beslut äro af det farligaste inflytande, emedan de vid tillfälle kunde träffa den dygdigaste, den redligaste ibland Medborgare; och jag anser Svenska Lagstiftare ej böra lemna utur ögnasigte den Svenska Domare-regeln, att flere brottslige må heldre frias, än en enda oskyldigt fälles:
Det är af sådane anledningar jag vördsamt vågar föreslå Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att frågan om Friherre Boyes uteslutande ifrån Riddarhuset, i anledning af 7 §. i Riddarhus-Ordningen, må helt och hållet förfalla, såsom stridande emot Lag, och ledande till farliga Prejudicat.
Många af Ridderskapet och Adeln yttrade härtill deras bifall.
JDen 8 9 November, Hsrr Skjöldebrand., Pehr Erik, uppläste följande ; I anledning af de tvistigheter, sam blifvit väckte om rätta förståndet och tillämpningen af Riddarhus - Ordningens 7 §., synes mig denna fråga böra fördelas i 2:ne afdelningar.
Dea första bör utan afseende pa Personen blott blifva om Lagstiftarens förmodade mening i 7 §. af Riddarhus-Ordningen, i samband med §. af Riksdags-Ordningen, för att söka utröna de felaktigheter) härrörande af bristande bestämd tydlighet, hvilka i den förstnämde §. torde hafva influtit.
Den andra fråganjj åter om dessa Lagrum, sådana de nu behnras, på någon viss Ridderskapets och Adelns Ledamot kunna tillämpas.
Hvad den förra frågan beträf far, och hvarvid för närvarande jag ensamt skall fästa mig, synes väl 7 §. af RiddarhusOrdningen bestämdt föreskrifva, att, när Hufvudman är vid Domstol anklagad, eller lagligen förvunnen till brott, som å dess heder och ära gå, eller brottet är af den beskaffenhet, att det ej med penningeböter kan försonas, bör honom för hans person ej förr inträde å Riddarhuset lemnäs, än han derifrån fullkomlig befrielse vunnit.
Men härvid visar sig en brist i den så högst vigtiga bestämda tydlighet att, bland brott, som ej med böter kunna försonas, urskilja politiske och militaire förbrytelser, stundom begångne under rena och hedrande 'afsigter, — frän sådane brott, sorn, om ock ej slutligen ådömde ärans förlust, äro att anse af en så neslig beskaffenhet, att hvarje Rikets Den 29 November•
Embetsmanna - Corps och hvarje Riks-Stånd, i afseende på både Ståndets och hvarje enskilt Medlems heder och värdighet, borde anse sig skymfad af, att bland sig hysa någon dertill förvunnen Ledamot.
— Riksdags - Ordningens 18 §■ synes ock tydligen bestämma, att brottet bör vara nesligt, för att den vigtiga rättighet må få begagnas, som hvarje Riks-Stånd äger och aldrig bor bortgifva, att från sig kunna utrödja vanhedrande Medlemmar; men då Riddarhus-Ordnjngen , hvilken bör v3ra i fullkomlig öfverensstämmelse med Riksdagsordningen , som är en Grundlag, nu befinnes sakna den bestämda tydlighet, så nödig och vigtig i hvarje Lag, får jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vördsamt föreslå, atc hela 7 §, må, såsom ofullständig, utgå, och en ny §. af det blifvande Riddarhus-Utskottet författas och Ståndets pröfning underkastas, för att sedermera hos Hans Kongl, Maj:t till Nådig Stadfästelse i underdånighet anmälas.
— Likväl och intill dess sådant hunnit verkställas, finner jag för min del intet hinder för Ridderskapet och Adeln att begagna den rättighet, RiksdagS-Ordningens 18 §. för hvarje Riks-Stånd föreskrifver, att, då någon Dess Ledamot hittills blifvit eller hädanefter blifver af Laga kraftvunnen dom, för något nesligt brott förklarad till straff skyldig, en sådan igenom vanlig omröstr)ings-väg från sig utesluta, och jag skulle anse mig djupt förolämpa hvarje ädelt tänkande Medlem af detta, för en ömtålig hederskänsla alltid utmärkta, Ri* kets första Stånd, om jag skulle tillåta mig en 58 Den s 9 November. förmodan, att man, vid frågan om bestraffning för nesligt brott, skulle för en framtid frukta för sådane Prejudicater.
— Vid tillämpningen af Riksdags-Ordningens 18 §• bör således föregå ett bestämdt afgörande, om brottet är nesligt eller ej, och när derom olike och stridige meningar uppkomma, äger Ståndet en ostridig rätt att, jemte insändande af de handlingar, som röra målet, frän Constitutions, Utskottet infordra förklaring om Riksdags-Ordningens mening med nesligt brott, hvarefter Ståndet slutligen äger att utöfva sin Domsrätt. — en rätt, så dyrbar, att jag icke kan förmoda, att Ridderskapet och Adeln skulle vilja densamma frånkänna sig, hvilket säkerligen för framtiden skulle blifva ett farligt Prejudicat.
Herr Gripensvärd, Fredric, förenade sig till alla delar med Friherre Anckarsvärd.
Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig, anförde skrifteligen följande:
Lika så oväntad, som obehaglig är den tvist, som nu utgör ämnet för Ridderskapets och Adelns disctission.
Vore saken enskild Baron Boyes, skulle jag visserligen iagttagit tystnad^ han torde sjelf kunna försvara sin sak; men då den är af en allmännare utsigt, och kan gå vidare, än man väntar och tjenligt vore, nödgas jag äfven framlägga mina tankar härom.
Vore frågan endast om förklaring af 7 §.
Riddarhus-Ordningen, så instämmer jag deruti, att den behöfver förtydligas, ehuru likväl
Den 29 November. 59 18 §.
Riksdags-Ordningen härutinnan är ganska klar.
Vill man åter bestrida B-aron Boye inträde på Riddarhuset, derföre att han sutit på Fästning, för ett så kalladt urbota brott, så är jag af annan mening.
Det vore alldeles att förspilla tiden på onödigt sätt, med att visa det Fästnings-arrest icke medförer någon vanheder, så framt förbrytelsen icke innefattar någon sådan:
Häraf följer, att alla Statsbrott, Subordinationsbrott och hvartill kan räknas misstag vid verkställandet af otydeliga Ordres, jemväl ock de flesta Tryckfrihetsbrott icke på något sätt äro menliga för hedern; det har derföre varit svårt för mig att finna skälet till det harda påståendet man gör emot Baron Boye.
— Må hända man anser honom vara tillvitad ett ärelöst brott, samt derifrån icke, i grund af bristande bevisning, ordentligen frikänd.
— Men, i sådant fall, misstar man sig.
— Väl har Baron Boyes vederdeloman gjort honom svåra tillmålen, men icke något enda, som efter lagen jnedförer 'ärans förlust.
Att lefva i osämja i ägtenskapet, är visserligen obehagligt, men alldeles icke ärelöst, det är, ty värr! nog allmänt, bland både högre och lägre, sorn dock derföre äro lika ärliga.
— Vidare har Baron Boye blifvit beskyllad för venalité — detta var en stfår klagopunct; men om det än blifvit
Grevesmöhlen tillåtit att bevisa denna angifvelse och han sådant kunnat, hade Baron Boye, det oaktadt, icke förlorat äran. — 1 Cap. 12 §.
RättegångsBalken innehåller, att den Domare, som, för mutor och gåfvor, fäller vrångvis dom, skall mista Embetet och aldrig få det åter, men nå - 6o Den 29 November, gon förlust af Äran omtalas icke. — Äfven har Baron Boye blifvit öfverhopad med plumpa 0- qvädensordy Enligt Hederslagarne, ehuru dessa stå i coilision med de Borgerliga, behandlas sådant emellan Adeliga personer och deras Vederlikar, efter antagen opinion, men i de fall, då det går domstols-vägen, lärer väl, om en dylik händelse någonsin mera skulle tilldraga sig, Duells-Placatet eller 60 Cap. 6 §.
Missgernings - Balken blifva de lagsens rum, hvarefter dömas mäste, och intet dera talar om Ärans förlust.
Man invänder väl, att Baron Boyejlagt hinder i vägen för Grevesmöhlen, att få bevisa sanningen af hvad han tillvitat honom, och hvarigenom han velat frälsa sin egen Ära och välfärd, som stod på spel 3 men enär man betragtar, att detta bestridande af Baron Boye grundade sig derpå, att Grevesmöhlen ej var fätter Målsman, så är synbart, att Baron Boyes mening ej kunnat sträcka sig längre, än till de omständigheter, som angingo dess husliga lefnad, hvaruti Grevesmöhlen visserligen hade orätt att blanda sig.
— Ett inkast göres väl häremot, som sätter mig i förlägenhet att förklara:
Man säger, att, då domaren förnekat Grevqsmöhlen bevisnings rätten, och dömt honom äfifclös för beskyllningar, som derigenom blifvit obeviste, så mätte beskyilningarne varit ärelösa och Baron Boye ännu icke ordentligen frikänd från tillmålet:
Jag kan intet inlåta mig i någon tvist härom, emedan jag icke äger tillräckelig Lagkännedom dertill.
Efter sunda förnuftet, tyckes det vara klart, att en anklagad bör få åtnjuta den rättigheten, att genom hvarje lofligt
Den a 9 November. 61 medel, söka uppdaga sanningen, för att bevisa sin oskuld och derigenom frälsa sin välfärd; men sundt förnuft är intet alltid tillräckeligt, dä fråga är om tillämpning af Lagarne.
Emedlertid anser jag icke att Baron Boye, i grund af 18 §.
Riksdags-Ordningen kan vägras inträde på Riddarhuset.
Det är icke hans skuld, att
Domaren ej ålagt vederdelomannen bevisa de gjorde tillmålen, hvarigenom den skugga kunnat skingrats, som blifvit kastad på honom, om Vederdelomannen till äfventyrs brustit i bevis.
Uppå Friherre Stael von Hollsteins härefter gjorde begäran upplästes iS §• i Riksdags-Ordningen.
Herr Pahlman , Otto Fredric'.
Sedan Friherre Anckarsvärd fullkomligt utvecklat det skäl, hvarföre Friherre Boye ej kan från deltagande i Ridderskapets och Adelns öfverläggningar lagligen uteslutas, får jag för min del instämma i Friherre Anckarsvärds yttrande, under anhållan tillika, att, enär 7 §. i Riddarhus - Ordningen både är otydlig och från 18 §. i Riksdags-Ordningen i vissa delar skiljagtig, en förändrad redaction af 7 §. alltså mätte af Riddarhus-Utskottet i öfverensstämmelse med sistnämnde §. verkställas.
I anledning af hvad flere värda Ledamöter yttradt om olikheten af stadgandet i 7 §.
Riddarhus - Ordningen med det i 18 §•
Riksdags - Ordningen, får jag nämna, att då Riddarhus - Ordningen antogs af Rjdderskapet och Adeln och af Konungen stad - 62 Den 29 November. fastades 1810» mäste så väl Ridderskapet och Adeln, som Hans Maj:t Konungen ansett orden i 7 §.
Riddarhus - Ordningen:
Brott af ilen egenskap , att det efter
Lag ej kan med pennlnge - böter försonas , uttrycka orden i Riksdags - Ordningen:
Nesligt brott.
Det tillhör icke mig att nu bedomina huruvida Ridderskapet och Adeln då hade rätt, men sedan fråga om rätta förståndet af 7 §.
Riddarhus - Ordningen vid Anteckningen blifvit väckt, har jag ansett att orden i f8 §- Riksdags-Ordningen:
Nesligt brott, fordra förklaring, och som , i analogie med frågan i hela sin vidd, 21 §.
Riksdags-Ordningen äfven kan komma i fråga5 så tror jag att orden: i laga ordning, som i denna §, förekomma , äfven behöfva förklaring.
Jag har trott, att, då det tillhör Riddarhus - Utskottet att föreslå ny Redaction af 7 §.
Riddarhus - Ordningen och det är upplyst att 2.'ne §. §. i Riksdags-Ordningen sakna nödig bestämdhet} så borde frågan om dessa §. §. remitteras till Constitutions-Utskottets utlåtande.
Frågan om Friherre Boyes uteslutande är, såsom en enskild sak, af föga betydenhet, men den om bestämdhet i våra Lagar, är af en allmän och högst vigtig beskaffenhet och af ett lika stort interesse för Svenska Folket, som för dess Representanter.
Herr Flach, Carl Fredric.- Jag anser den, angående förklaring af 7 §. i Riddarhus •
Ordningen , väckte fråga böra utur tvenne synpunkten betraktas.
Om det å ena sidan är angeläget, att Rid - Den 29 November 63 <3erskapet och Adeln må äga en 3 Grundlagarne förvarad utväg, att kunna skilja från sig Medlemmar, hvilkas närvaro och deltagande i Stan. dets öfverläggningar med Stånders anseende och värdighet icke står att förena, endast och allenast utur det skälet: att desse för sig hade att förevisa en passiv befrielse, som, emanerade den änskönt från Högsta ort, härstädes icke synes ovilkorligen tillräcklig; är det å andra sidan icke mindre vigtigt att Lagarne förekomma, det intriguer och tillställningar icke må för en mindre betydlig omständighet kunna beröfva en redlig Medborgare sin Riksdags-mannaRätt.
Det är sant, att 7 §.
Qrdningen är mindre tydlig och bestämd; men de brott, hvarå urbota bestraffningar kunna följa, är icke allenast ganska många, utan ock till deras natur af högst olika beskaffenhet, hvarförutan understundom händt, att verkelig förföljelse mot en utmärkt förtjenst ägt rum.
Med anledning häraf, vågar jag för min del föreslå, att 7 §. måtte förblifva alldeles oförändrad, endast med det tillägg, att tillämpningen deraf borde i hvarje fall på Ridderskapets och Adelns Egen pröfning få ankomma.
Ropades Nej. Grefve Posse, Clas Fredric.- Då Baron Anckarsvärd framställt de skäl, som förbinda Ridderskapet och Adeln, att vid detta tillfälle ej göra någon tolkning af Riddarhus - Ordningen, hvarigenom Baron Boye skulle mista den Pollett han redan erhållit, hvarmed jag mig före. 64 Den 2 9 November» nar; — så torde det mig icke dess mindre, i anledning af livad sedermera blifvit ordadt, tillåtas få utbedja mig fästa Ridderskapets oell Adels uppmärksamhet på sjelfva Lagens föreskrift» hvilken jag för min del anser så tydelig, att Ba* ron Boye aldrig kan, utan att afvika från dess bokstafveliga innehåll, förnekas bibehållandet af den Pollett han redan erhållit. — Herr Baron Cederström har citerat 11 §. i Riksdags - Ordningen såsom otydlig; men då det just är sam* ma § , som i denna fråga skall tjena till grund för Ridderskapets och Adelns åtgärd, så torde det tillåtas mig få uppläsa det hufvudsakliga af ifrågavarande §. — — — — *— ”hvarje
Stånd dess pröfnings - rätt förbehållen, ’’så väl i afseende på sådana Medlemmar, hvil”kas Fullinagter ej bii!vit godkände , som dem, 5,emot hvilka, till följe af i g §•» någon anmärkning äger rum, i hvilket senare fall frågan, ”om den är klar och tydlig, hos Ståndet afgö”res, men, då nödiga upplysningar saknas, till ’’laglig åtgärd förvisas”.
Ridderskapet och Adeln torde således finna, det dem, till följe af denna §. tillkommer att, utan Remiss till något Utskott, pröfva saken enligt 18 §. af Riksdagsordningen , hvilken Ridderskapet och Adeln säkerligen finner så tydlig, att ingen tillämpning, hvarken deraf, eller af 7 §. i Riddarhus - Ordningen kan göras emot Baron Boye, som, så vidt mig Vetterliget är, ej för något nesligt brott till straff blifvit skyldig. 12 §. af Riksdagsordningen säger dessutom bestämt, att Riddarhus - Den 29 Novemi et1. hus * Ordningen, lika ined alla särskilta StåndsOrdningar skola vara författade i enlighet med Riksdags- Ordningen, hvilken anses såsom Grundlag.
— All tolkning af 7 §. i Riddarhus-Ordningen mätte således nödvändigt, intilldess den blir närmare bestämd och förändrad, verkställas i enlighet med ib §, af Riksdags ■ Ordningen och ej, på sätt den sista värda Talaren föreslog, efter Ridderskapets och Adelns godtycke.
Sluteligen torde jag, till följe af 40 § af Riddarhus •
Ordningen, få anmärka, det Baron Boye, ihnan slutelig proposition i detta ämne utaf
Hr Grefven och Landtfvlarskalken göres, måtte från Riddarhuset taga afträde.
Öfverläggnings-å*rtl* net innefattar arne frågor; den ena allmän; den andra blott personlig.
Båda äro nu har upp lyste.
När den generella Lagen, Riksdags Ord-» ningsn, stadgade förbud för alla stånd , och så* ledes afven för Adeln, att emottaga någon Per* son, som varit dömd för nesligit brott; så behöfde icke Samma förbud åter upprepas i Riddarhus - Ordningen, som utgafs 7 veckor sednare.
Ställde i det sammanhang de äga med hvarandra, äro 18 §. i Riksdags •
Ordningen och 7 §.; Riddarhus - Ordningen, tydelige och klare deri, att hvar Adelsman, sorn undergått urbota bestraffning, och derefter återgår till alla andra Medborgerliga rättigheter, äger också i behåll sin Representations - rätt.
Riddi oeh Ad.
Prat, 1, B. 9, i©< 66 Den 39 Movember.
Någon otydlighet existerar alltså icke; meri på det att ingen sådan obehaglighet må mera uppsta, som den mig träffat tior jag bäst vore, att en sådan rättelse iRedactionen gjordes, att, hast efter orden: icke förr än han defifråri fullkomlig befrielse vunnit, må tilläggas dessa Ord : dock att härvid iagttages hvad Riksdags - Ord ningens 18 §• fönnar.
När alltså föregifvandet nm otydlighet i Lägens bud försvunnit; sa är också den personliga frågan till grunden afgjord.
Min Riksdagshlanna - rätt kan mig af ingen fråntagas; meri jag bör icke nu uppehålla Ridderskapets och Adelns tid med en bevisning i den delen, sorni är öfverflödig.
Deremot hoppas jag lika riiycket af Ridderskapets och delris rättvisa, sorti af dess ynnest att få undanrödja några af de
Érreurer jag hört under Discurssen.
Icke, hvarken 'detta eller något annai Land, var någonsin tryckfrihets- brott ansett för nesligt, och så länge förnuftet amu har någon rätt, biir det icke heller.
Till hvad Herr Friherre Staél yttrat angående beskaffenheten af Grevesmöhlens Caloander, hörer, kan hända, Också deri erindfan, att deras rätta beskaffenhet bäst upplyses deraf, att det var just för deras utspridande, sorn Framställaren miste äran och gede i landsflykt.
Den erinran, att jag skullé hafva bestridt bevisningen af de Calomniei , somt ängirigo mitt Embete, är vederlagd uti dé tryckta Protocollerne i Målet, och af mina Försvarsskrifter, sorn bevisa, att jag ieke en, utan mångs Den 2 g November. /aidiga gånger och snart sagt i hvarenda till Allmänheten utgifven Skrift, offcrit.eligen provocerade honom att förvandla sina Calomnier i rigtiga angifvelser; att upgifva dem hos Justitia^
Ca cellerert och der förete bevisen, om han hade några.
Han ingeck likväl aldrig deri, ocH då Forum för fel elier brott i mitt Embete var Cancellie Rätten 3 men Kämriers - Rätten aldrig kunde (ig dermed befatta, så kunde jag icke heller mera öppet förfara, än då jag, å enå sidan, sjelf hänviste miri Angripare till det ställe der ban ägde förete bevisningen, och deremot bestred honom att vid Kämners - Rätten utdraga Måiet på tiden.
Aldrig har jag befarat någori bevisning; och må deti fritt träda fram, som ärligen tilltror sig beviså, att jäg, vetandes ellef viljandes, felat i tjensteri.
Jag skall välsigna bvar och en som åt klandrafen af mina Embetsgöromål bär uppmaningen att förete bevisen 5 men jag skall också aldrig tro, att Calomnier kasta skugga; ty örn så vore, skulle dagen vara värd ingen ting.
— Jag bör också erinra; ätt jag icke varit dömd pa Fästning, utan blott till Fängelse; samt att det var för brist pä tjerilige rum i Hufvtfdstadéh 3 som jäg flyttades till Waxholmeri; l ' v / , Det har varit mig öbeskrifVeiigen smärtsamt att mötas af den största obehaglighet intim det Stånd, der jag väntade — jag bekäriher det —• ett odeladt försvar inför AllmänheSeri. t)å jag påminner mig deli godhet 5 hvar* 6 g
Den ig November. med Hoglofl.
Ridderskapet och Adeln, vid sista Riksdag, någon gåtlg, hörde mig, tror jag mi» kunna hoppas det mig ti! åtes, att inför Högh Ridderskap t Och Adeln , äfvensom inför hela Svenska Allmänheten, åb ropa det vittnesbörd öfver mitt förhållande vid si ta Riksdag, sorti ligger tö vara dt i Hoglofl Ridderskapets och Adelns tryckta Protocolier lör samma Riksdag.
Hos hvarje Ledamot af detta Samfund, som bivistade 1815 års Riksdag, uppkallar jag minnet, till vittne af den sanning, att min röst inom dessa murar alltid var den vördnadslulla hemställningens , aldrig myndighetens , aldrig parti sinnets eller förföljelse- andans.
Med dessa vittnesbörder och med det vittnesbörd jag bär inom mitt eget bröst, och ingen förmår rubba, skall — ehurudant mitt öde också blir, en varm känsla för mitt Fädernesland, och en upprigtig Vördnad och tillgifvenhet för detta Stånd , följa mig i lifvet och följa mig i gralven.
Herr Lilljehorn, Gustaf Adolph, upplästt följande :
Det är en allmänt känd sak, att
Fri herre Boye kanske varit nödsakad att föra ef högtt ob. haglig Rättegång med en man, som si tillsägandes efterföljt andra, att vara sin Veder delomans gissel: Att Herr Frihm under skrift Vexlingen gjorts hvarjehanda skymfande tillvitel ser 5 men af hvilken ingert är bevist; Da n Frih- Boye för de i sitt försvar nyttjade ul tryck m. m.
Undergått den best laffnmc.
Lagen fö slik brottslighet utstakar
• så har han i min tar ka derigenom densamma 'örsonat och tullkon lfg befrielse Vunnit, hvartill jag äfvep styrkt Den <i g November. deraf, att Frih.
Boye åter fått inträda uti sinför» ra Tjenste befattning, som visserligen icke handt, om dess brottslighet angått ära och heder, m, m.
Min enskilra tanka, som Höglofl.
Ridderskapers och Adelns upplyftare granskning ödmjukast underställes, är derföre , att Frih. Boye, efter 7 <§ i Riddarhus-Ordningen, skäligen intet kan i» frånskiljas sin Rtksdagsmanna-rätt, helst Praejp-, dicater i den delen är tilldess förmån.
Ridderskapet Och Adeln denna tanka, så vagar jag ytterligare ödmjukast föreslå t 1:0
Örn icke hvad i denna sak förevarit, väl iri Ridderskapets och Adelns Handlingar , om så behagas, kan förvaras, men ej komma, till allmänt tryck g och 2:0 att den 7 i Rid dårhus-Ordningen för en fram H, om ‘å be" hofs, närmare kan Utredas , hvilket jag för min del anser öfverflödigt, till förekommande af sådana obehagligheter , som nu i denna sale uppstådd — och hvarpå jag ödmjukast begär Proposition.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverlägga ningen i förevarande ämne vara fulländad?
Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar skal* ten framställde följande tvenne Piopositioner. l.o Bifaller Ridderskapet och Adeln, att 79 JDen 29 November. ali fråga om Friherre Boye? uteslutande från del» agtighet i Ridderskapets och Adelns Öfverlägga ningar må för ialla? oell 2:0 Bifaller Ridderskapet och Adeln, att Riddarhus Utskottet anmodas att författa och till Ridderskapets och Adelns pröfning inlämna pn förändrad redaction af 7 §. i Riddarhus?
Ordningen, i öfverensstämmelse med 18 §. j Riksdags - Ordningen ?
Hvilka båda Propositioner hvar för sig a?
Ridderskapet och Adeln med Ja besvarades.
Höplofl.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes fel. half till 2 eftermiddagen.
In fidem Protocolli. Q, J. Lagerheim, Tisdagen den 2 December» Plenum kl. ~ till xi förmiddagen.
Uppbrötos Herrar Elcctorers Listor till va| af Ledamöter uti följande Utskott och befunno§ dertill vara utsedde: I Riddarhus-Utskottet.
Grefve Posse, Claés Fredric, HofMar? skalk.
Den 2 December.- N.-O 83 Grefve Cronst dt, Johan Adam, Ge* neral-Licii amant.
N:0 228 Friherre Ridderstolpe, Gustaf, Kammarherre.
N:o 334 Friherre af K'er eker, Carl Ulric , Major.
N:o 745 Herr Bruce, Adam, Kammarherre.
N:o 1347 Herr Stjernstolpe, Johan Magnus, Exped.