Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu återigen skulle han heskattas särskildt för sin kontanta lön och särskildt för det boställe, han kan innehafva.
Detta synes mig icke vara rättvist, ty om han också har bostället såsom en fördel, derföre att han eger tjenst, så är det väl icke utan någon orsak som man kallat den bevillning, hvarom här är fråga, för egande rättsbevillning, enär den är ett slags bevis att den, som eger jorden, har en högre fördel än den som, utan att ega jorden, endast brukar densamma.
Jag för min del tror således någon skilnad mellan dessa håda slags hemmansinnehafvare böra göras, så att den, som innehar ett boställe, icke bör beskattas efter precist samma grunder, som den, hvilken är egare till jorden eller ock å densamma har sådan besittningsrätt att den, icke kan honom under hans lifstid fråntagas.
På grund häraf anhåller jag vördsamt att denna punkt måtte återremitteras.
Jag vill äfven tillägga att hvad byggnader beträffar, så innefattar äfven stadgandet någon obestämdhet, emedan det inträffar, hvilket Gr.
Lagerbjelke såsom Landslag äfven måste känna, att i boställshus lägenheter kunna finnas med embetsrum för Statens räkning.
Derföre synes mig att en särskild upskattning af boställsrummen kunde ega rum och stadgandet deri - 1) en 9 Maj e. m
Cl genom gifvas, en bestämdare lydelse än den som här står, hvilken .omförmäler »särskilda bygnader, som antingen äro till boställen eller eljest på lön anslagna eller oek. till begagnande mot lifstidsstädja uplåtna» Också stadgar just i följd häraf nu gällande Bevilln:sFörordning att boställslägenheterna skola särskildt upskattas, utan att sjelfva fastighetens upskattningsvärde skall blifva grunden för boställsliafyarens bevillning.
Jag anhåller således att Utsk:t behagade benäget taga detta stadgande i närmare öfvervägande och tillse om icke någon förändring i ordalagen kunde ega rum. * Hr Tornerhjelm, Budolf:
Äfven jag anser punkten 6 ganska sväfvande, emedan deri icke bestämmes hvilka de lägenheter äro, som deri omtalas.
Derföre tror jag rättast vara att återremittera hela §:n, hvarå jag anhåller om H.
Exc. Hr Gr:s o. Landtm:s propos. Gr. af Ugglas:
Jag får äran uplysa att Hr Printzenskölds upgift, det boställen för närvarande icke hafva någon beskattning, ej är öfverensstämmande med hvad nu gällande boställsförordning innehåller.
Den säger nemligen i dess 26 §, att boställen taxeras liksom all annan jord.
I 82:dra §:n BevillmsEörordningen foreskrifves huru dermed skall tillgå.
Någon anmärkning mot Utsk:t torde sål. icke böra förekomma i afseende på ifrågavarande punkt, utan i 9:de §:n, der fråga är om hvar bevillning skall påföras.
Er h.
Det är visserligen sannt att några bestämmelser i denna § öfverensstämma i sjelfva saken med nu gällande BevilksFörordning.
Men hvad beträffar litt. b, vill jag anmärka att »särskilda byggnader» för närvarande icke äro beskattade.
Om vi sålunda nu bifalla denna punkt, så hafva vi med detsamma godkännt beskattningen af byggnader, hvilket är något, som jag icke vill medgifva.
Jag anhåller följaktligen om återremiss af §:n i sin helhet.
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels återremiss af §:n i dess helhet, dels af Hr Printzensköld återremiss af mom. b., hvari stadgades, att bevillning af vederbörande innehafvare skulle erläggas för Staten tillhöriga hemman, hemmansdelar och lägenheter eller särskilda byggnader, som antingen äro till boställen eller eljest på lön anslagna, eller ock till begagnande mot lifstidsstädja uplåtna; och dels slutligen af Gr.
Lagerbjelke, att §:n måtte godkännas, med undantag af de delar deraf, hvaröfver B. o. Ad. redan boslutat, eller dem, som innehöllo stadganden om bevillningsbeloppen för fast egendom samt frälseränta; och förklarade H. Exc., att, till följd af sist - 62 D e 11 9 M aj e, m. berörde yrkande, särskild propos. komme att framställas å hvarje del af den förevarande §:n.
Uppå härefter framställda särskilda propos:r blefvo §:ns samtlige delar återremitterade, hvaruppå H.
Exc. hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade uppskjuta den vidare pröfningen af Betänkrt till nästa plenum.
Anmäldes och bordlädes Bevilln:sUtsk:s Mern. X:o 25, i anledning af åt erremiss af Betänk:t N:o 18, angående PostBevillmn och dermed sammanhang egande frågor; och samma Utsk:s Utlåt.
N:o 26, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i afseende å Betänk:t N:o 21, angående skatt för hundar. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m, In fidem, O.
Lördagen den 12 Maj 1860.
Justerades prot. för den 14 sistlidne Mars f. m.
Som jag för enskilda angelägenheters vårdande måste under en längre tid uppehålla mig utom riksdagsorten, anhåller jag att få afsäga mig befattningen att vara Bänkman, med bibehållande af min riksdagsmannarätt.
Uppå framställd propos., lemnade R. o. Ad. till denna anhållan bifall.
Uplästes ett af Hr Thulstrup, Carl Magnus, inlemnadt Mern. af följande lydelse:
Nödsakad att i tjensteärender på någon tid aflägsna mig från hufvudstaden, anbåller jag vördsamt att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig den befattning såsom Den 12 Maj f. m. ♦ 63 ledamot af StatsUtskrt, hvartill jag genom Höglofl.
Ståndets förtroende vid riksdagens början blef utsedd.
Denna begäran blef af E. o, Ad. bifallen.
Vidare uplästes ett af Hr Westfelt, Fredrik Philip, ingifvet Mern. af följande innehåll:
Härmed får jag vördsammast afsäga mig min plats som suppleant uti Allm, Besvärs- o. Ekon.Utsk:t, anhållande dock att vid min rätt som riksdagsman varda bibehållen.
Äfven denna anhållan blef af K. o. Ad. bifallen.
Frih. von Platen, Carl Baltzar, hade inlemnat följande, nu uplästa Mern.:
Till följe af tjensteåligganden nödgas jag afsäga mig den plats såsom ledamot af Eiddarh.Utsk:t, hvilken jag hittills innehaft, dock under vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarättighet fortfar:de få varda bibehållen.
Jemväl härtill lemnade K. o. Ad, sitt samtycke.
Hr Flach, Eric Gabriel, hade ingifvit en skrift, som nu uplästes och lydde sålunda:
Utaf tjensteåliggande numera förhindrad att fortfar:de vara ledamot i EiddarhusUtsk:t, får jag ödmjukeligen anhålla att från nämnde befattning blifva endtledigad, med bibehållande af min riksdagsmannarätt.
Sedan E. o.
Ad bifallit jemväl sistnämnde anhållan, tillkännagaf H.
Landtm., att en ledamotsplats uti Allm Besvärs- o. Ekon.Utsk:t blifvit ledig till följd deraf, att Hr von Troil, Samuel Gustaf, inlemnat sin riksdagsmannapolett, samt anmodade Ståndets Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde välja en Ledamot i Stats-Utsk:t efter Hr Thulstrup, en Ledamot i Allm.
Besvärs- o. Ekon.Utsk:t efter Hr von Troil, en Suppleant i samma Utsk:t efter Hr Westfelt, samt två Ledamöter i EiddarhusUtsk:t efter Frih. yon Platen och Hr Flach.
Föredrogs ånyo Exped.Utsk:s den 28 sistl April och den 9 dennes på bordet lagde förslag N:o 12 till Eiksdags-beslut, angående Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden.
Gr Lagerbjelke, Gustaf:
Utom hvad som är i detta förslag till § i Eiksdagsbeslutet intaget af E.
St:rs underd. skrifvelse till K. M. i Norska frågan, förekommer i nämnde skrifvelse äfven en anhållan, att K.
M ville låta vidtaga åtgärder för ordnandet af frågan om domars exsekutiva kraft samt af handelsförhållandena mellan de båda förenade ri - 64 Den 12 Maj f. ra. kena.
Jag kan för min del ieke finna något skäl hvarföre denna punkt skulle uteslutas, och får derföre anhålla om återremiss af förslaget, på det rättelse härutinnan må komma att ega rum.
Efter härmed slutad öfverläggning och sedan H Exc. Hr Gr. o.
Landtm, yttrat, att, i afseende på förevarande förslag, endast återremiss deraf blifvit yrkad, blef propos. å nämnde yrkande framställd och med ja besvarad.
Eortsattes pröfningen af Bevilln:stltsk:s Betänk.
N:o 20, angående Allmänna Bevilln:n. § 3, lista mom.
I en lag, som skall tillämpas på medborgare finom bela landet, tror jag det vara af största vigt, att föreskrifterna äro så enkla och lätta att iakttaga som möjligt.
Det tyckes derföre vara mindre lämpligt att, såsom här är föreslaget, den fasta egendomens värde skall bestämmas med ledning af en mängd särskilda upräknade handlingar.
Följden deraf är, att åt Komiténs godtfinnande blifvit öfverlemnadt att vid ett tillfälle fästa afseende företrädesvis vid det ena slaget af handlingar, och den andra gången vid ett annat slag.
Då man nu vill genomföra en grundlig reform i afseende å fast egendoms beskattning på landet, hade, efter min tanke, det enklaste varit, att indela landet i vissa zoner efter olika klimatiska och bördighetsförhållanden, och låta beskattningen hufvudsakligen utgå efter arealen, med en viss, för hvarje zon bestämd afgift pr tunnland, hvilken afgift dock inom vissa gränser borde kunna höjas eller sänkas.
Derigenom hade man kommit ifrån en stor mängd af de särskilda pröfningsgrunder, som här äro föreslagna, och man hade, så vidt sig göra låter, sluppit äfventyret af en mer eller mindre godtycklig behandling af beskattningskomitéerne.
Att beskatta den ena högre, derföre att han förstår bättre än den andra sköta sin jordegendom, anser jag lika litet rättvist, som att låta den andre åtnjuta lindring i beskattningen, derföre att han vårdslöst behandlar sin.
På grund häraf, yrkar jag återremiss af denna §, på det ITtsk:t måtte framlägga ett annat förslag, i den syftning, som jag nu tagit mig friheten antyda.
Mörner i den anmärkning, jag velat framställa.
Jag tror, likasom han, den enda rigtiga grunden för jordens beskattning vara arealen, med fästadt afseende på växtligheten och jordens beskaffenhet.
Detta har dock af Bevilln:sTJtsk:t lemnats
Den 12 Ma] f. m.
Co lemnats helt och hållet å sido, och jag får derföre förena mig med Gr.
Mörner i hans anhållan om återremiss af denna §.
Det kan visserligen invändas, att en upskattning af jorden efter areal och växtlighet icke gerna låter sig göra, så länge man icke har fullständiga kartor öfver Sveriges jord, men för en stor del deraf finnas dock sådana, och det bör väl ej vara omöjligt, att genom upgifter om areal och utsäde komma till ett resultat i detta afseende.
Den siste värde talaren har önskat, att den fasta egendomens värde skulle upskattas efter areal, men olika för olika zoner.
Jag vågar dock hemställa, om detta icke vore det aldra orättvisaste sorn kan tänkas.
Det är oss ganska väl bekant, att egendomar, som gränsa intill hvarandra, knnna vara och ofta äro af högst olika beskaffenhet, huru den ena består af den uslaste jord, och den andra af den yppersta mergel-lerä, huru den enas mark är vattendränkt och sumpig, utan affall för vattnet, under det med grannens jord ett motsatt förhållande inträffar.
Dessa, likasom en mängd andra dylika förhållanden, göra, att det ena tunnlandet kan vara 100 gånger så mycket värdt som det andra, närgränsande.
En annan talare har äfven erkänt detta, då han ville derjemte taga i betraktande växtligheten.
Men äfven detta är ingalunda tillräckligt, ty vid bedömandet af en egendoms verkliga värde ingå långt flera faktorer än areal och växtlighet, och deraf kommer man bäst i erfarenhet, om man vill köpa en egendom, då det icke lärer gå an att inskränka sig till dessa båda.
Detta visar sig äfven vid laga skiften, då man får gå med spaden i handen för att utröna växtligheten, och huru mycket mera blir det icke då fallet inom en taxeringskomité!
TJtsk:t har derföre, enl. min tanke, ganska riktigt föreskrifvit, att man skall taga ledning af köpeafhandlingar m. m., som i § 3 säges, och taga i öfvervägande alla de omständigheter tillsammans, som kunna på egendomens värde inverka.
Lika med de tvenne föregående talarena, anser äfven jag, att det föreslagna sättet att utröna jordegendomens verkliga värde ingalunda förer till målet, utan blott skulle komma att föranleda stora kostnader och mjmket besvär samt oro i hela vårt land.
Jag anhåller om återremiss af denna punkt, och att TJtsk:t dervid måtte betänka nödvändigheten af att, vid upskattning af fastighet till dess verkliga värde, först frånräkna de grundskatter och onera, som äro densamma pålagda.
Lagerbjelke, att det blir alldeles omöjligt att taga, vare sig den särskilda beräkningen efter tunnlandstal, eller någon annan omständighet, för sig ensam, till absolut och uteslutande uppskattningsgrund för en egendoms värde, utan det enda sät VI H. 5 66
Den 12 Maj f. m. tet lärer väl vara genom en samvetsnämnd, som bestämmer värdet efter afkastningen, under förutsättning nemligen, att egendomen skötes någorlunda förståndigt.
TJpskattningen efter tunnlandstal möter först ocb främst den stora svårigheten, att man icke har all jord här i Sverige uppmätt och kartlagd.
För det andra, kunna tvenne jordstycken, som ligga närmast intill hvarandra, vara af högst olika godhet och värde.
Icke heller behöfver man, såsom någon här synes hafva trott, uteslutande fästa sig vid de infordrade upgifterna, utan dessa skola blott tjena till ledning vid taxeringen, som naturligtvis egentligen skall grunda sig på nämndens kännedom af det värde egendomen kan ega.
Jag tror det vara omöjligt att påfinna någon annan grund, som är rättvisare och hvarigenom man kan komma ifrån det nuvarande oefterrättlighetstillståndet; ty att ett sådant verkligen finnes, är tydligt deraf, att man ser somliga egendomar säljas för taxeringsvärdet, under det köpeskillingen för andra stiger till 30 å 40 gånger detsamma.
Man har föreslagit, att helt enkelt nedsätta bevilln.s-proc:n till ^ af hvad den nu är, och trott, att derigenom en rättvisare beskattning skulle kunna vinnas; men denna förhoppning tror jag dock ej håller streck.
Om så vore, och om man genom att helt enkelt utstryka minimitariffen för länen, kunde få reda på egendomarnes verkliga värde, så skulle jag vara den förste att yrka derpå.
Yisserligen hafva tarifferna till en viss grad verkat ondt, och på sina ställen hindrat en rättvis beskattning, men så noga har man dock icke följt dem, att man på dem kan skylla allting.
I Christianstads län t. ex. är minimitaxeringsvärdet 11 millioner, och bevillning har erlagts för 13; i Östergöthland 20 millioner, och bevilhr.n 21 millioner.
Deremot utvisas skillnaden emellan tariffens minimibelopp och taxermsvärdet för år 1857 af följande ziffror: i Westerbotten 1,469,000 och 3,742,000 i Norrbotten 1,219,000 och 3,293,000.
Häraf ser man, huru i de fattigaste nordliga länen taxeringsvärdena och bevillningsafgifterna jemförelsevis äro höga.
I andra län har man hållit sig särdeles noga till minimitariffen, t. ex. i Jönköpings och Kronobergs län, der endast ett eller annat hundratusentals skillnad förefinnes.
Om man vid denna riksdag skulle endast borttaga minimitariffen, och göra en nedsättning med % pr mille, så fruktar jag, att man derigenom icke alls skulle vinna det åsyftade målet.
Ett af de två skulle då inträffa: antingen vore den förhoppning grundad, att man finge de veikliga värdena.
Men dessa äro af Komiterade beräknade att vara 2 % gånger taxeringsvärdet, hvarföre vi ock ansett bevillningsafgiften endast böra bli i va 40 öre pr tusen.
Bevilln:sUtsk:t, som satt afgiften till 30 öre, har beräknat, att verkliga värdet skulle vara 3 !/g gånger nuvarande taxer:svärdet.
Inom Finanskomitén tror jag man beräknat det till 5 gånger nuvarande taxeringsbeloppet.
Om man, nu Den 12 Maj f. m. 67 satte afgiften till 50 öre, hvad skulle då-inträffa?
Jo, då skulle vi, i fall Bevillningskomitén räknat rätt, få l/i eller 25 proe. mera i skatt, än man egentligen åsyftar att få; om TJtskit räknat rätt, finge man 2/3 eller 66 2/s proc. mera; om åter Finanskomitén räknat rätt, så tager man 1 l/g gång eller 150 proc. mera än man behöfver.
För öfrigt tror jag icke erfarenheten lärer, att derigenom, att bevillningsprocenten för jordbruket ned sättes, något högre taxeringsvärde komme att åsättas jorden.
Man har nemligen sett, att sedan 1855, då bevillningen ned sattes till 1/2, så blef resultatet, att den fasta egendomens taxeringsvärde ökades ända till år 1857 endast från 267 millioner till 273, under det att under samma tid bruken upgingo från 29 till 40, fabrikerna från 13 till 22 millioner, samt den beskattade inkomsten ökades för fabriksidkare från 762,800 till 1,736,080, för handlande m. fl. från 7,242,140 till 11,102,560.
Bevillningen af näringarna har således ganska betydligt höjt sig, under det jordvärdet på landet stått nästan stilla.
Den beskattade inkomsten ökades nemligen för fabrikerna med 127 proc., för handel och handtverkerier med 53 proc., då deremot taxeringsvärdet för jorden ökats blott med 2 proc., och det just under de år 1854—57, då spekulationsraseriet var som störst.
Jag tror således, att man endast af en ytter ligare procent-nedsättning icke kan vänta något för statsinkomsterna gynnsamt resultat.
Det sannolika vore, att med bibehållande af det gamla maskineriet, men half afgift efter Frih.
Tersmedens förslag af alia enskilta hemman i stället för 1857 års bevillning ........... 407,650 1861 finge hälften eller 203,825.
Skulle det deremot lyckas att få upp värdena till verkliga beloppet, så tror jag icke heller det vore bra, med så hög skatt, ty det skulle hafva till följd, att jordbruket blefve ytterligare betungadt, hvilket jag ingalunda vill.
Det är nu ej heller fråga om att lägga ett nytt onus på landet, utan blott att rättvisare på do särskilda hemmanen fördela den beskattning, som skall ingå till Staten.
Om, såsom jag fattat H.
Exc. Hr Grins o. Landtmis föredragning, det nu blott är fråga om lista morn., får jag således anhålla om proposition å bifall dertill.
En samvetsnämnd må vara huru väl sammansatt sorn helst, och må handla huru samvetsgrann! sorn helst, så är det dock för densamma omöjligt att komma till något fullt säkert resultat i afseende å beskattning, om den icke har någon bestämd grund att gå efter vid värderande af den egendom, den är tillsatt att beskatta.
Den grund, som BevillmsDtskit i detta afseende föreslagit, är nu, enligt denna §, köpeskillingar och flera dylika omständigheter.
Nu är det en känd sak, M. H., att spanmålspriserna på den sednare tiden betydligt fallit, under det arbetslönerna deremot stigit, och deraf är en naturlig C 8 Den 12 Maj f. ra. följd, att egendomarnes värde betydligt nedgått.
Jag frågar om det då är rätt och billigt att beskatta jordegendomen på grund af köpeafhandlingar ?
Långt mera rättvisa skulle säkerligen vinnas, om man gjorde uppskattningen efter arealen, med afseende tillika å växtligheten.
Då måste man dock åt taxeringsmännen lemna en viss latitud.
Att i detta afseende framställa något förslag, är icke min afsigt, men jag tror att man bör aflägsna sig från godtyckligheten och söka få någon viss och fast princip, i stället för de obestämda och visserligen mera beqväma grunder, som här äro föreslagna.
På grund häraf får jag förnya min anhållan om återremiss.
Jag vill visst icke bestrida, att ju under normala förhållanden det verkliga värdet af fast egendom skulle kunna utfinnas på det af Utsk:t föreslagna sätt.
Men det är för ingen af oss okändt, i hvilken enorm progession fastighetspriset, så väl i stad som på landet, stigit på sednare tider, utan att dock värdet ökats i samma mån.
Man kan deremot nästan säga, att i samma mån som värdet stigit, har priset fallit, och tvärtom.
Prisstegringen gick under en tid i så svindlande progression, att man knappt kunde förlikna den med annat än rullandet af en lavin.
Under denna tid, då jorden ständigt och jemt bytte om egare, var det naturligtvis icke möjligt, att dess värde kunde i verkligheten stiga.
Hade en egendom någon skog, så var detta en ytterligare anledning att uppjaga priset, hvarefter skogen naturligtvis nedhöggs af den nye köparen.
Sammalunda är förhållandet med fastighet i stad.
Man tog sig nemligen för, att uppbygga nya hus på så dålig grund, att de knappt hunnit komma under tak, innan de började sätta sig.
Då voro de emellertid redan belånade nästan till fulla värdet.
Huruvida dessa uppdrifna priser skola komma att fortfara, är svårt att säga, men man har anledning att tro, att de nu nått sin kulminationspunkt, och det är väl då icke skäl att bygga taxeringen på köpeafhandlingar och dylikt.
På grund af dessa skäl får jag anhålla om återremiss.
Det är icke så alldeles ovanligt, att man, vid upfattningen af en olika tänkandes åsigt, åt densamma gifver en alltför sträng, nära nog till orimlighet gränsande tolkning, på det den må kunna desto lättare vederläggas.
Så har ungefär skett med den framställning, jag sednast gjorde och hvilken egentligen innehöll, att jag ansåg arealen, med fästadt afseende å klimatiska och bördighetsförhållanden, vara den säkraste grunden för beräkning af jordegendomens verkliga värde.
Jag önskade återremiss af denna 3 §, på det att denna grund för uppskattningen, som nu är alldeles utelemnad derur, måtte komma att i densamma inflyta och ställas i främsta rummet.
Att vid tillämpningen modifikationer skola komma att behöfvas, är naturligt, och att således, om landet skulle indelas i D en 12 Maj f. m. vissa zoner, det äfven blir nödigt att inom dessa liera mindre underafdelningar göras, men att gå så i detalj, som Gr.
Lagerbjelke trott blifva erforderligt, eller att man skulle behöfva särskildt gå öfver hvarje egendom och hvarje jordstycke af densamma, kan ingalunda vara af nöden, just derföre att, såsom Gr:n sjelf anmärkt, hvarje egendom i allmänhet består af en blandning af bättre och sämre jord.
Hr von Koch har sagt, att icke arealen ensam bör läggas till grund; detta har icke heller varit min mening, utan blott att arealen skulle utgöra den hufvudsakliga grunden.
Hvar och en, som hört Gr.
Lagerbjelke utveckla alla de olika omständigheter, som enligt TJtsk:ts förslag kunna föranleda en högre eller lägre uppskattning af en jordegendom, måste vara öfvertygad om nödvändigheten att för denna uppskattning lägga en säkrare och mera allmänt giltig grund, än den som innefattas i denna 3 §, såvida man vill undvika, att de enskilda intressena skola alltför mycket kunna göra sig gällande.
— Hr von Koch har åberopat den stora förhöjning af egendomsvärdet i stad, som på sednare tider egt rum.
Jag tror dock, att anledningen härtill ligger mycket deruti, att i städerna finnes en mängd kommunala afgifter, som utgå efter 2:dra artikelns bevillning, och derföre är det i beskattningsmännens intresse att i städerna höja fastigheternas värde så mycket som möjligt, icke för Statens skull, utan för att fylla behofvet för kommunens egna utgifter.
Man har äfven på landsbygden ett talande bevis på att enahanda förhållanden leda till samma påföljd, i den höjd, hvartill bränvinsminuteringsafgiften nu mera i allmänhet blifvit updrifven.
Så länge denna afgift ingick till Staten, kunde det icke falla någon menniska in att taxera en krögare till flera 1000 r:drs skatt, men, sedan denna afgift anslagits till kommunerna sjelfva, är dock detta ej utan exempel.
Jag tror också, att om det hinder för en grundligare revision af jordtaxeringsvärdena, som ligger i de s. k. minimitarifferna för länen, icke förefunnits, så hade redan för längesedan en jemkning af dessa värden egt rum, och önskar jag derföre dessas borttagande såsom ett icke ovigtigt medel att komma till något bättre.
Jag fortfar i mitt yrkande o m återremis.
Hr Beutersvärd, Patrik:
Visserligen kunde man vänta att ett förslag till så genomgripande förändringar som detta skulle möta motstånd, men att detsamma skulle blifva så stort, hade åtminstone jag icke föreställt mig.
Här yrkas, än af den ene och än af den andre, återremiss i olika syftningar, och när Betänkandet kommer tillbaka till TJtskfl, vet man icke hvad B. o. Ad:s tanka derom är, ty något beslut har icke blifvit fattadt.
Då deremot de öfriga Stånden gått tillväga på annat sätt, blir naturligtvis följden, att B. o. Ad:s åsigt blir h. o. h. undertryckt, just derföre att man icke känner den. -— Hvad nu denna § beträffar, så har här blifvit yrkadt, att man borde 70
Den 12 Maj f. rn. bland grunderna intaga äfven arealen.
Denna är dock uptagen i mom. 5 af instruktionen, såsom skolande tagas i beräkning.
Man bar också velat indela landet i vissa zoner efter fruktbarheten, men jag fruktar att detta förslag är alldeles overkställbar!.
Jag får således anhålla om bifall till TJtsk:ts förslag, så att B. o. Ad. åtminstone måtte komma till något beslut.
Af den debatt, som här egt rum, visar sig tydligen, att vid bestämmandet af en jordegendoms verkliga värde, så många faktorer ingå, att det är nästan omöjligt att specificera dem alla och insätta dem i denna 3 §, som derigenom blefve alltför vidlyftig och intrasslad.