Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom vill man nu anlägga en vintert riidgå rd, oaktadt den dåliga grunden, hvilken utgör skälet för Utskis afstyrkande af biiall till K. M:s Propos. om upförande af en byggnad å denna del af torget.
Ar väl detta konseqvent?
I anleda, af Hr Cederscliiölds yttrande får jag erinra, att ByggnadsOrdntn alldeles icke blifvit för nära trädd, ty stället, der Enkhuset är upfördt, är icke någon offentlig plats, hvars bebyggande fordrar Kongl, tillåtelse.
Cederström::
Carl XIII» torg synes mig föga lämpligt till promenadplats.
Den underflytande Niickströmraen gör platsen sank och fuktig, om än ytan täckes af sand; vid torr luft se vi ock detta sandhaf fylla den gåendes ögon med sand.
Kan viii detta för promenerande kännas angenämt och vara nyttigt?
Jag har i förbigående yttrat mig om förmånen af en vinterträdgårds-anlägguing, desto hellre som de 3:ne till K.
M. inkomna förslagen till platsens förskönande alsågo sådan anläggning.
Den kan utan särdeles stor kostnad åstadkommas.
Göres torgets öfriga vida rymd till en park, med eller utan springbrunnar, så skall den både erhålla ett prydligare utseende och under den starkare sommarvärmen skänka besökande en angenäm svalka.
Jag förnyar mitt anhållan om bifall till min i ämnet afgifna hemställan.
Sedan muren å norra ändan af Carl XIII:s torg blifvit borttagen och platsen utjemnad, är mitt skönhetssinne icke intaget af motvilja för platsen, hvarföre jag icke heller vill upläta det åt enskilda, Under de sednare åren har ock erfarenheten visat, att
DrätselDirektionen varit i förlägenhet i och för stadens försköning, emedan tomter, belägna invid öpna platser, varit försålda till enskilde.
Tider kunna komma, då Staten skulle vilja upoffra betydliga summor för att återfå denna plats, i händelse den uplåtes åt enskilde, och detta är för mig tillräckligt skäl att bifalla Utsk:s förslag.
Jag skall ieke blifva vidlyftig.
Platsen kan på många sätt förskönas; men af alla anser jag trädplantering ega företräde.
Utom det att den är för ögat angenäm, skänker den en välgörande skugga.
I sednare tider har man såsom ett hygieniskt vilkor antagit, att sundheten inom större städer beror deraf, att här och der hafva grön beväxta platser, hvarest menniskor kunna inandas frisk luft, i utbyte mot de skadliga ångor de insupa på mer eller mindre trånga gator.
Man har också kallat dessa öpna platser för städernas lungor.
LäkareSällskapet har också, uppå remiss af ÖfverStåtbållareEmbetets remiss, afgifvit det utlåt., att grafplatser inom hufvudstadeu icke böra tillåtas, och att alltså De n 24 November f. m. TIS lik böra begrafvas utom staden, och detta utlåt, är grundadt på numera vunnen erfarenhet, att intet finnes, som så mycket som växtlifvet uphämtar orena ångor.
Såsom exempel derpå, att
Carl XIILs törg kart äfven såsom planteradt användas till promenadplats, åberopar jag Tuilleriernas trädgård i Paris, den flertalet af Ståndet troligen besökt.
Likaså finnas dylika platser i Berlin m. fl. städer.
En sådan anläggning skulle också öfverensstämma med sköulietssinnet, oell, enl. mitt lörmenande, med Stockholms innevånares önskningar, på samma gång den blefve en prydnad för det Kongl. Slottet.
Skall tomten bebyggas, så måste der blifva 2:ne husrader, så vida meningen är att uplöra bostäder åt hushåll.
Men derigenom borttages allt för stort utrymme, och jag anser derföre lämpligast att platsen planteras, desto hellre som en läkare nu sagt oss, att just en sådan plantering är lör större städer af särdeles stor vigt i sanitärt hänseende.
Jag anser en park-anlägg ning olämplig.
Tider kunna komma, då större antal trupper behöfva samlas och då är Carl XIILs torg väl behöflig!
För att emellertid icke uptaga den långt framskridna tiden, anhåller jag om bifall till Utsk:s hemställan, med undantag af de tre sista orden deri.
Jag anser det af den siste talaren före slagna undantag obehöfligt Hr af Edhol m :
Bifalles punkten i sin helhet, så har R. o. Ad., enl. min åsigt, uttryckt den önskan, att hela torget skall uplåtas till parkanläggning, hvilket jag anser mindre välbetänkt.
Jag hemställer, huruvida, för att få en excercis plats inom hufvudstaden, det kan vara skäl att, som en talare föreslagit, undantaga de tre sista orden i Utsk:s hemställan.
En sådan plats har garnisonen redan strnxt utom stadens ena tull, och då så är förhållandet, samt genom en park-anläggning utsigten från Kongl. Slottet ovilkorligen skall blifva vackrare, än om platsen bibehålies i dess nuvide sandiga och ödsliga skick, torde R. o. Ad. icke draga i betänkande att bifalla Utsl(:s förslag, hvarom jag anhåller.
Sedan Hr Frih. o. Ordfulen härefter framställt, att i afs:de på Utsk:s ifrågav:de hemställan blifvit yrkädt, dels bifall och dels afslag, samt att derjemte Frih.
Cederström föreslagit, att R. o. Ad. ville medgifva, det norra delen af Carl XlII:s torg finge åt enskild person till bebyggande uplåtas, å tid som af K.
M. bestämmes, emot högsta tomtöres afgift som kunde betingas, och under vilkor, bland annat, att den blifvande byggnaden upförts i öfverensstämmelse med dea ritning, som af K. M. i nåder kunde blifva godkänd och fastställd, biet' propos. till bifall å Utsk:s hemställan framställd och be - 711 Den 24 November e. m. svarnd med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Frill. o.
Ordf:den förklarade, det lian funnit
Ja öfvervägande. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ på 3 e. m.
Plenum kl. 6 e. m. Erih.
Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att, i Hr Gr. o. Landtims stil lie lora ordet.
N:o 148, angide regleringen af utgifterna under Eiksstatens 8:de Hufvudtitel.
Härvid förekommo: 109:de punkten, angille anslag för tillbyggnad af VelenskapsAkad. ns hus; 110:de punkten, any:de anslag för Veterinärinrättningen i Slockholm; 111:te punkten, ang:de ersättning ål skollärare för minskade inkomster, i följd af förändrade sladganden rörande utgörandet af deni anslagen kronotionde-spanmål; och 112:te punkten, ner till gymnasier och skolor.
^ Dessa punkter biföllos. 113:de punkten, ang:de väckt motion om anslag lill resestipendier för språklärare vid Elementar-läroverken.
Redan vid behandlingen af den föreg:de punkten hade jag äran framlägga mina åsigter öfver den frågan huruvida för de lefvande språkens kännedom och spridande vore tillräckligen sörjdt, genom inrättande af lärostolar vid Universiteten i dessa ämnen.
Jag har ej kunnat annat än nekande besvara denna fråga, ehuru jag at andra skäl ansett besagda lärostolar böra inrättas.
Nu finner man Utsk., på det i min tanke oriktiga antagandet, hafva byggt så stora förhoppningar, att det an - Den 24 No Tein Ber e. m.
Tift ser sig kunna afstyrka det i denna punkt begärda anslag af 12,000 lldr, och dock är det här upgifna sättet, snart sagdt det enda, som kan i fullständigare mån kinda till det önskade ändamålets vinnande.
Till all lycka erkänner likväl Utsk. nyttan och fördelarna af de lefvande språken, samt af möjligheten för lärarne att kunna vistas i de länder, der desamma talas; men jag måste beklaga, att Utsk. inskränkt sig till detta erkännande.
Det sista skälet, som Utsk. anför, nemi. att alla befintliga tillgångar redan äro så starkt anlitade, är af den beskaffenhet, att Utsk. visserligen borde kunna bättre än den enskilde .Riksdagsmannen bedöma dess vigt; men der god vilja saknas, ser man gerna omöjligheter.
Mig synes, vid betraktande af summans ringhet, i jemförelse med Hufvudtitelns anslag på det hela, hindret ej böra för högt upskattas..
Jag vågar på dessa grunder anhålla, att lä. o. Ad. ville för ifrågavrde gagheliga ändamål ställa till K.
M:s disposition en summa af 12,000 lldr.
Det må vara, att dessa 12.000
Rdr icke utgöra någon så stor summa, men den är dock ej så all deles obetydlig, och då Statens medel äro så starkt anlitade, som de blifvit det vid denna Riksdag, samt särskildt tor denna Hufvudtitel, torde skäl vara, att så mycket som möjligt spara.
Detta synes mig vara ett af de fall, der sådant utan olägenhet kan ske.
Jag medgifver visserligen, att vid de flesta tillfällen, då penningar till ett eller annat ändamål anvisas, de äfven komma att göra nytta; men man torde vara nödsakad att inskränka sig till det jemförelsevis nödvändiga, och under denna kathegori tror jag ej detta anslag kan hänföras.
Ett ytterligare stöd för denna åsigt henitar jag äfven deraf, att K.
M. ej framställt behofvet af ett sådant; och tår jag, öfvertygad att ingen trängande nödvändighet bjuder att bevilja detsamma, anhålla om bifall till StatsUtsk:s förslag i denna puukt.
I motsats till den siste talaren anser jag detta anslag just vara ett sådant, genom hvilket mycket gagn kan vinnas i förhållande till summans ringa belopp.
Det skulle nemi. medföra nytta icke blott för dem, som det komme direkt till godo, utan äfven för de lärjungar, som af de förre undervisas.
Nu vet enhvar, som har någon erfarenhet i dessa ämnen, på hvilken låg ståndpunkt undervisningen i de lefvande språken står i skolorna, och huru svårt det är att få en lärare, som har endast vanlig skicklighet deri.
Jag kan nämna, att jag i somras träffade tillsammans med en lärare i moderna språk, som icke var längre kommen, än att han i Frankrike ej kunde begära det allra minsta, som hau behöfde; han hade dock till åliggande, att sjelf undervisa i franska språket.
Såvidt jag vet, fordras f. n., af den, som får en sådan plats, ingen särskild examen för att styrka kunskapen i dessa språk, utan det är nog att vara graduerad.
Skall man lära sig ett språk, så bör detta ske på det sätt naturen anvisar, d. v. s. man bör begynna med att lära sig tala, och först derefter studera språkets gramatik och reglor.
Om af dessa 12,000 Rdr 1,000 gifvas åt hvardera, så kunde 12 lärare om året få resa till Frankrike, på hvars 716
Den 24 November e. m. språk vi lagt mesta vigt; och med denna summa kan man, med ett tarfligt lefnadssätt, uppehålla sig icke så obetydlig tid i en landsort.
Cederström, och anhåller om bifall till motionärens förslag.
Utsk. och — jag tror — enhvar erkänner nyttan af de lefvande språken och äfven deraf, att lärare i dessa få tillfälle, att vistas i främmande länder, der dessa språk talas; men jag vill fästa upmärksamheten på en särskild omständighet med denna llufvudtitel. l)e summor, som under de föreg:de Hufvudtitlarne anslagits, hafva blifvit anvisade dels till löneförhöjningar åt en redan befintlig personal, dels till en betydlig materiel.
Härpå kunna ej stora besparingar göras, och för materielen växer möjligen behofvet t. o. in. utöfver de anvisade beloppen.
Yid denna titel åter eger det förhållande rum, att. personalen blifvit ökad med J.
Många skolor, som äro beslutade att utvidgas, torde icke kunna genast ordnas i enlighet med dessa beslut, i brist af antingen lokal eller tillräckligt antal lärare; och jag tror alltså, att under de första åren många af de anslagna lönerna icke komma att utgå.
Häraf upstå besparingar, sorn torde kunna användas till sådana ändamål som det ifrågavrde.
Dessutom har It. o. Ad. redan anslagit en'viss summa till resestipendier i allmänhet.
Jag tror således att det af motionären afsedda ändamål kan vinnas genom de redan inom titeln gifna anslag och derå upstående besparingar, samt anhåller derföre om bifall till Utsk;s Utlåt, öfver denna punkt.
Stat.sUtsk:s ledamöter hafva afrått oss från att bevilja detta anslag på den grund, att It.
St:r redan anvisat så betydliga summor på denna Hufvudtitel.
Men, mine Ilrr, hvartill tjenar det att anslå stora summor i 100,000:tal, än för skolhus, än för lärare-löner, om man sedan icke vill vidtaga en åtgärd, som med ringa kostnad synes verksamt befrämja ett af ändamålen med de allmänna undervisnings-anstalterne?
— Gagneligheten af det begärda anslaget hafva hvarken de värde talarne i dag eller StatsUtsk. gittat bestrida.
Erinrom oss, att Skol-ordningen ändrat förhållandena betydligt.
Förr var Latinet det språk, som borde först läras, nu deremot skall början göras med Fransyska.
Kan man väl af lärarne begära, att de skola ega tillräcklig skicklighet att bibringa ungdomen kännedom i detta språk, som de sjelfve aldrig lärt att tala?
Det torde vara tydligt, att en lärare, som inhemtat språket i det land, der detsamma talas, skall vara skickligare att undervisa deri, än den som icke åtnjutit denna förmån.
Hr Lilljehöök har hänvisat på de resestipendier, som redan äro beviljade; men dessa äro anslagna icke blott till resor utan afven för lärda verks lifgifvande, och äro väl således icke egentligen afsedda, ej heller lära utan svårighet kunna till någon tillfyllestgörande andel användas för nu ifrågav:de ändamål.
Man har också redan anmärkt, att allt för litet är anslaget för utgifvandet af lärda verk.
Gr. Lagerbjelke har anmärkt, att K. M. ej fram - Den 24 November e. m. 717 ställt behofvet af detta anslag.
Då fråga var om anslag för Riksregistraturens fortsättning, fann doek
Hr Grm ingen betänklighet vid att afstyrka detsamma; ehuru det var af K. M. begärt.
Jag fortfar i öfvertygelsen om anslagets nytta, och anhåller, att R. o. Ad. ville, med afslag å StatsUtsk:s yttrande i denna punkt, benäget bevilja det af motionären föreslagna belopp.
Det är fåfängt att bygga lärohus och aflöna lärare, om icke desse ega tillräckliga kunskaper.
Hvad de lefvande språken beträffar, så ega de dem icke och kunna ej heller förskaffa sig sådana annat än genom vistande i de länder, der dessa språk talas.
Litet hvar torde af egen erfarenhet kunna vitsorda, huru svårt det är att prononcera ef t främmande språk, då man inhemtat det endast genom läsning.
Har man deremot tillfälle att tala med en inföding, så blifva svårigheterna oändligt mycket ringare.
Hr Lilljehöök gjorde en jemförelse mellan denna Hufvudtitel samt den 4:de och 5:te.
Anledningen, hvarföre anslagen på denna Hufvudtitel blifvit så stora vid innev:de Riksdag, i jemförelse med hvad de förut varit, är, efter min tanke att dess talan icke förut varit nog kraftigt förd, under det de båda nyssnämnda titlarne alltid haft nitiske målsmän.
Om besparingar upstå, så finnas nog utvägar för dem; men huruvida de komma att användas till detta ändamål, anser jag ganska tvifvelaktigt.
Jag tror att den lilla summa som nu är i fråga, skulle blifva ganska fruktbärande, och vågar derföre anhålla om bifall till motionen.
Yi hafva i dag mine Hrr, afslagit icke obetydliga summor, som K. M. i Sin Nåd.
Propos. begärt, och jag fruktar, att denna sparsamhet måste äfven nu göra sig gällande.
Det kan visserligen blifva utnött att tala om Statsverkets hardt anlitade tillgångar, men detta uttryck innebär dock ett obestridligt faktum.
Då man anslagit löner för en sådan mängd nya lärareplatser, hvartill skickliga sujetter väl icke hira växa som svampar ur jorden, torde derigenom upstå besparingar, som kunna bland annat till nu ifrågav:de ändamål användas.
Jag anser lämpligare, att K.
M. efter pröfning af förhållanden och omständigheter må kunna medgifva sådana resestipendier, än att R.
St:r på förhand bestämma ett under 3 år utgående belopp af 12,000 Rdr. att utdelas till dylika resenärer.
Jag förenar mig således med dem, som anhållit om bifall till Utsk:s yttrande.
Jag får förena mig med dem, som yrkat bifall till motionen.
Visserligen är i vårt land något åtgjord t för bibringande af kännedom af moderna språk, men ej på långt när så mycket, som bör göras, med afs:de å nödvändigheten af denna kunskap.
Det har redan förut blifvit nämndt, att personer med ganska grundliga kunskaper icke kunnat taga sig fram, när de råkat tillsammans med utländuingar, och så är verkligen förhållandet, — oaktadt — de hemma studerat de lefvande språken.
Jag vet detta äfven af egen erfarenhet.
Den tid är 718 1> e 11 24 Not em ber e. m. också förbi, då föräldrar skickar sina söner till utländska Universiteter.
Ma man ock besinna, att den nyare tidens begrepp om bildning ovilkorligen kräfver en noggrann kännedom af de lefvande språken.
Det går ej an numera att studera blott de gamla klassiska döda språken, man inåste ega medel och förmåga att följa vetenskapernas utveckling i andra länder.
Jag instämmer af själ och hjerta i motionärens yrkande, och anhåller, alt B. o. Ad. ville dertill lemna sitt bifall.
Hr von Troil, Fredr.:
Såväl inom StatsUtsk. som på afdelningen, der denna Hufvudtitel först behandlades, beviljades i flera fall större anslag än K. M. äskat.
Men ieke nog härmed, utan då den nu förekommer till handläggning i Ståndet, så söker man ändring äfven i de få punkter, der Utsk. velat hushålla, och anser just dem för de allra angelägnaste.
Det vore visserligen önskligt, att Statens tillgångar räckte till att fylla alla möjliga behof; men då så ingalunda är förhållandet, och vi i finaucielt afs:de väl kunna sägas stå på en vulkan, är det kuriöst, att man ständigt blott ropar mera!
Jag anhåller om bifall till denna punkt i Utsk:s Betänk.
Hr Cederschiölds yttrande synes antyda någon förmodan hos honom, att jag skulle missunna 8:de Hufvudtiteln de anslag, som för densamma blifvit gifna.
Så är alls icke förhållandet, utan tvertom har det varit mig en glädje att hafva kunnat dertill bidraga.
Men den betydliga tillökningen beror till stor del derpå, att löner blifvit anvisade för en mängd nya platser, som ej lära kunna tillsättas under de första åren, och derigenom torde, såsom jag sist yttrade, besparingar vara att förvänta.
Jag vill visserligen icke påstå, att ej dessa penningar, om de blefve beviljade, skulle kunna komma att göra nytta; men då man å 8:de hufvudtiteln anslagit så betydliga summor att utgå redan från och med år 1858 för platser, som ej alla torde komma att genast tillsättas, tror jag att de deraf upkommande besparingarne skola blifva tillräckliga äfven lor ifrågav:de ändamål.
Man kan också ej ofta nog inpregla deu sanningen, att vi kanske redan torde anslagit mera medel än Statsverkets tillgångar måhända räcka till att bestrida, samt att man således bör spara, der sparas kan.
— Slutligen ber jag att få med några ord besvara en talare, som påstått, att man ej kunde lära ett främmande språk annat än i det laud, der det talas som modersmål.
Man har dock exempel på ett motsatt förhållande.
Mezzofanti t. ex. kände och talade, som man vet, 2 4 språk, och hade likväl aldrig varit utom Italiens gränsor.
Sådana exempel skulle kunna framdragas flera, bevisande, att det icke uteslutande är vistandet utomlands, som gifver skicklighet i språk.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller äfven jag om bifall till StatsUtsk:s Utlåt, i denna punkt.
Den 24 November e. m. 719 Hr Printzensköld, Carl:
Om man skulle bifalla alla de anslag, som af enskilde motionärer vid hvarje Riksdag begäres, så skulle icke ens Engelska Statskassans inkomster vara tillräckliga att betiicka våra utgifter.
Mig synes, att någon gräns bör sättas för frikostigheten, oell da det blifvit nödigt att afstå anslag, som af Regeringen varit begärda och således naturligtvis tagna i beräkning, så tyckes mig vara klart, att man icke bör på en enskild motionärs framställning bevilja anslag, såvida det ej angår en fråga af den mest vigtiga beskaffenhet, så att man kan vara fullt säker på, det Regeringen skall helt och hållet gilla åtgärden.
Jag tviflar mycket, att förhållandet skulle blifva sådant med det ifrågav:de anslaget.
Den som något har reda på sådana saker, skall erkänna att en äldre man, lian må resa huru mycket joni helst i främmande länder, dock aldrig kan, åtminstone hvad talandet beträffar, upnå någon fullkomlighet i språket.
I en Elementarskola kan efter grammatikor och läroböcker så mycken språkkunskap ganska väl bibringas pojkarne, som desse äro i stånd att mottaga; och det synes mig då, som vore det att rent af kasta bort dessa 12,000 Rdr, att anslå dem för sådana resor.
Jag har icke hört det förr vara ifrågasatt, att Staten skulle bekosta resor blott för nöjes skull, som dessa skulle blifva, och jag hoppas det ej må blifva så hädanefter.
Jag måste således på det högsta afstyrka motionärens förslag, och tror honom ej hafva nog betänkt förhållanderne, då han kun nat dermed framkomma.
På 8:de Hufvudtiteln finnes, som man vet. ett ordinarie anslag af 15,000
Rdr till resestipendier och lärda verks lifgifvande.
Anledningen att nu gifva ett särskildt anslag af 12,000 Rdr för dem, som vilja lära sig utländska språk, skulle väl vara, att det förra icke befunnits tillräckligt.
Afven under antagande häraf böra vi komma ihog, att från och med 1 Jan 1858 inträder den nya Statsregleringen med löner för alla de nya platser vid Elementar-läroverken, som vid deuna Riksdag blifvit beslutade.
Men det lärer icke behöfva utförligare visas, att det blir alldeles omöjligt att det första året, och kanske äfven de följande, tillsätta alla dessa platser; och otvifvelaktigt skola på denna Hufvudtitel upstå tillräckliga besparingar, för att fylla både detta behof, om det verkligen förefinnes, och mångfaldiga andra, som kunna framdeles upstå.
Jag anser det således fullkomligt onödigt att särskildt bevilja detta anslag, och yrkar bifall till StatsUtsk:s Utlåt.
Hr Frih. o. Ordf:den framställt att i afs:de på ifrågav:de punkt blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s hemställan och dels af Frih.
Cederström med hvilken flere ledamöter sig förenat bifall till den ifrågav:de motionen, blef propos. till bifall å Utsk:s hemställan framställd och besvarad med starka
Ja jemte några Nej hvarpå Hr Frih. o.
Ordfiden förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. 720 Den 24 November e. m.
114:de punkten ang:de anslag lill aflöning, ål för Domltapillen behöflige biträden på af religiösa oroligheler hemsökta orter ; t 15:de punkten, angille anslag lill stora
Råby räddningsinstitut för vanvårdade burn; oell i IG:de punkten, angille anslag lill inlösen af Professor P Kraffts tafla föreställande DD MM.
Konungens och Drottningens förniälnings-akl år iSS3.
Dessa punkter bilöllos. 117:de punkten, ang:de anslag lill inköp af eli större arbete af Målaren Marcus Larsson.
Det utmärkta runi, såsom konstnär, Hr Larsson iunehnr, lärer visst icke af någon bestridas; men huruvida detta lians varde bör af R.
St:r erkännas just på det af StatsUtsk. föreslagna sätt, är en annan fråga.
Detta förslag synes mig innefatta ett prejudikat af mindre lycklig beskaffenhet, enär det låter tänka sig, att det kunde, om det bifölles, komma att draga i släptåg med sig en mängd motioner om inköp för Statens räkning af åtskilliga konstalster, om hvilkas höga värde, åsigten hvilade endast på en subjektiv föreställning eller till det högsta på from auktoritetstro.
StatsUtslcs smak och skönhetssinne framstå för mig likväl icke i fullt så lysande dager, som dess öfriga utmärkta egenskaper af statsmannavisdom m. m.; ty det Utsk. som kunnat förklara, att norra delen af Carl XIILs torg företer både prydlighet och skönhet, kan jag ej tillerkänna förstnämnde egenskaper i särdeles hög grad.
Nu kan det äfven hända, att Utsk-.s medlemmar, åtminstone en betydlig del deraf, lika litet som jag, sett den ifrågavnle taflan ; och i alla händelser blir det slumpen, som afgör huruvida ej denne målare Särskildt komme att gynnas framför alla sine jemväl förtjente yrkesbröder.
Det kan icke falla mig in att vilja underkänna målarekonstens helsosam ma inverkan på samhällsbildningen; men jag tror, syttemålet kan befrämjas på ett sätt, som mindre inleder oss på en vådlig bana, och som jemväl kunde göra, att våra öfverhigguingar ej uptages af föremål utaf så enskild beskaffenhet.
Man kunde t. ex. ställa till K.
M:s disposition, för en gång, en viss summa, för prydande af det nu under byggnad befintliga National-museum, och skulle derigenom säkerligen bättre befrämja de sköna konsterna än genom det nu slumpvis framkomna förslaget.-
Jag vågar alltså hemställa, det behagade It. o. Ad. med afslag å 117:de punkten i förevde Utlåt., till K.
M:s disposition stalla en extra anslagssumma af 1 5,000 ltdr, att användas till inköp för Statens räkning af inhemska konstalster utaf större Värde; anhållande jag hos Hr Frih. o. Ordhden om propos. härå.
Sedan StatsUtsk. i näst föreg:de punkt på de mest välgrundade skäl afstyrkt inköp af en tafla öfver deras nuv:de Majestäters förmälningsakt, synes det mig nog inkonseqvent att tillstyrka, det It.
St:r skulle anslå medel till inköp af en annan målares arbete.
Jag har icke läst reservationerne, men jag är nästan öfvertygad, att de ledamöter af StatsUtsk., som tillhöra detta Stånd, icke kunnat göra sig skyldige till ett så i ögonen sprin - Den 24 November e. m. 721 springande oförsigtigt handlingssätt.