Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven här äro i går flera tankar yttrade härom; jag loide äfven få angifva min; det är ej olämpligt, att de, åt hvilka R. o. Ad. anförtrott att vara Constit.TJtsk:s ledamöter, inför Ståndet bekänna, huru de betrakta denna vigtiga fråga.
Jag tror, att ett Constit.Utsk. icke enligt grundlagen kan neka upptagandet och pröfningen efter 107 §. af anmärkntsanledningar, vare sig inom eller utom Utsk. väckta, mot hela grenar af en embetsbefattning eiler mot åtgärder, som omförmälas i särskilda protocoll, så snart de angå, såsom grundlagens ord lyda, allmänna mått och steg.
Jag *4 Den i Juli f. ra. tror det vara alldeles ostridigt, alt afven vid den rådgifvande åtgärd, som visar sig i ett protocoll, man kan befinnas hufva förbisett Rikets sannskyldiga nytla, äfvenså Slatssecret hafva äfven uti en expedition brustit emot de fordringar, deni paragraphen af honom gör.
Anser Constit.- Ulskrs majoritet delta vara händelsen, synes mig deras skyldighet, att tillkännagifva sådant för Ständerna, vara alldeles lika gifven, som den skulle vara, 0111 en dylik anmärkning godkändes mot en hel gren af embetsmannabefatlningen.
Att detta sednare ännu ej skett, kommer deraf, att sådana totalanmäi kningar så ganska sällan göras.
InomTJtsk. sker sådant kanske utaf den anledning sällan, att den, som ginnskär en sådan mängd prolocoller och finner liela den ofantliga pluraliteten oklanderlig, icke gerna undgår att betrakta och således ej heller att framställa, hvad han finner böra anmärkas, snarare som ett undantag från ett i allmänhet existerande förhållande, än som en karakteristik på den ifrågavur. personen.
Afven anrnärkntsanledniilgarna utom Utsk. rikta sig merendels mot särskilda protocoll; kanhända bevisar detta, åtminstone har jag så trott, att det icke är mången man gifvet att skapa «ig en totulåsigt af en styrelse, nog fullständig för en anmärkningsanledning.
Värt constitutionella statslif torde framdeles utveckla förmågor härtill.
Tilldess delta sker, blir troligen Coustit.Utsk. icke i tillfälle att lill pröfning upptaga annat än isolerade protocoll, och tilldess tror jag, att den Constit.Utsk:s ledamot, som icke sjelf tilltror sig att rödja en ny syftemålsenligare väg, bör med lugn upptaga allt det tadel, som i tal eller tryck riktas emot Utsk., för det att man derifrån icke får någon sådan anmärkning, som ofvan omtalades, mot hela grenar af styrelsen.
Han bör påminna sig, att detta tadel egentligen drabbar hans principaler, som icke valt bättre Utsk:sledamöter, eller ock representationssättet, som icke medgifvit nog ändamålsenliga val.
Men å andra sidan bör han ock noga vakta sig att blifva förvillad under sitt einbeles utöfning, när de, som försvara rådgifvare eller föredragande, gång efter annan yrka, att ifrågavar. anmärkntsanledningar böra förkastas, såsom icke nog omfattande, och omtala, huruledes 107 §:s användande bör sparas lill stora generaliserade omdömen, 0. s. v. — Dessa begge principer liar jag sökt följa under den nu slutade granskningsbefattning, hvartill jag innerligt önskar att aldrig blifva återkallad.
Jag har aldrig bes fri cl t rådplägning öfver isolerade protocoll, har dervid sökt säga min tanka, såvidt jag förmått uppfatta det för mig ofta främmande ärendet, och såsom följd häraf har jag ofta bort till den friande majoriteten, ofta äfven till en tadlande minoritet.
Men under allt detta har jag alltid med tillfredsställelse ihågkommit, att den mig och mina utskls-medbröder i grundlagen uppdragna befatl nin - Den i Juli f. m. ningen icke var annat, än elt blott tillkännngifvande, ett beslut öfver hvilka mål, som borde framställas för Ständerna , och att den stora frågan, hitrftvida Bikets väl kräfdc en anhållan om entledigande, var öfverlemnad åt talrikare delegationer af mina landsmän.
Denna sednare fråga betraktar jag såsom till sin natur vida skiljd från den, hvilken utgör föremålet vid Utskts voteringar.
Vid ståndsvoteringen skulle jag önska, att sjelfva debattformen kunde sammanföra alla de anmärkningar efter 107 §:n mot samma person, som särskilda lillkännagifvanden från Utsk. kunna innehålla, oell att frågan här kunde ställas personvis.
Här förekomma nemi. en mängd consideratioher af personförhållanden, snbjectivå öfvertygelse!’ hos den voterande, sorn icke en gång kunna nämnas, men Som kunno och måste inflyta på hans beslut.
Till och med den frågan kan här hvarje röstande inom sig betänka, om han anser eller icke anser K.
M. hafva tillgång på embets mannaämnen att sätta i stället, eller om den afgående, som nu klandras, skall blifva saknad, då man kommer i tillfälle att jemnföra honom med en efterföljare.
Allt sådant är hänsigter, som icke böra vara Constit.-Utsktsledamoten tillåtha, när han ventilerar om hvad som skall tillkännagifvus 'eller icke.
Äfven om det kanske blir nödvändigt, att, dåtltsk. har särskildt uppställt sina tillkännagifvanden, Ståndens Talmän äfven särskildt för hvar och en sådan framställa frågan om hvad Rikets väl klöfver, ligger det uti naturen af frågan om Rikets väl, alt den ena voterande vid sin rösts aflemnande kan hafva i åtanka den ena och den andra en annan orsak, hvarföre lian tror det vara nyttigt, att ifrågavar. embetsman entledigas, ehuru han alltid tillika bör ihågkomma, huruledes resultatet af förhanden varande votering medför, att den speciella händelsen kan komma att inflyta bland •v skälen, hvarföre en und. anhållan göres.
Ståndens votering har härigenom en verklig natur af ostracism, analog med ■den i §. io3, ehuru nied ännu mera anledningar till friande resultat.
Just derföre, att delta måste medgifvasy och att jag för min del anser dubbla ostracistiska beslut öfver en och samma person vara en alldeles olämplig samhällsinrättning, just derföre har jag ock inom Utsk. ej kunnat ingå på den bär i går af Frih.
Cederström uttryckta mening, att Utskrs betänk, bort framkomma omotiveradt, hvarigenom dess beslut skulle sjelf blifvit oslracistiskt; men lika litet har jag kunnat ingå på den af Prof.
Cederschjöld i dag här yttrade, och äfven inom Utsk. framställda tanken, att Conslit.- Utsk. vore skyldigt beledsaga sina tillkännagifvanden med till eller afstyrkande till Stånden i afseende på den und. anhållan, som 107 §. omtalar.
Jag tror Utsk. böra anse sig alldeles befriadt från detina befattning, som grundlagen icke 9 H, , 4 D c» i Juli f. ra. pä något [ställe liar älagt detsamma.
Jag tror på samma salt, att när Constit.-Utsk. skall tillkännagifva, i hvad fall det flin ni t rådgifvarne hafva förbisett
Rikets sannskyldiga nytta, måste det äfven beskrifva sjelfva händelsen, emedan tillkännagifvandet annars ej är fullständigt; och särdeles längre ser jag ej, att motiveringen har gått.
Spens tilläde derefter muntligen:
Genom It. o.
Adis beslut, alt memorialen Abris 10 och II skola på en gång ventileras och afgöras, ser jag mig föranlåten att nu äfven yttra något om memor.
N:o n, eller det s. k. deschargebetänk., och jag ber härvid få i prot. upptaget, att jag icke uti Utsk. hört till dem, som ansett anmälan efter 107 §. böra ske emot Statssecreteraren Skogman för instructionen för R.
Jag tyckte inig finna, att alla de meningar, som i Utsk.. yttrade sig för en sådan anmälan, riktades emot inconsequensen emellan det lill R.
St. aflåtna instructionsförslaget och det yttrande, som i8a3 afgafs till svar på Ständernas eget förslag till ny jnstruction.
"läJag har trott och jemväl i Utsk. yttrat, att då således frågan var om Konungens rådgifvares pligt att göra Konungen uppmärksam derpå att icke på olika tider handla efter olika åsigter, borde anmärkningen gälla hela rådgifvarepersonalen; och som Utskt. icke ställde hela Statsrådspersonalen under 107 §., frikände jag äfven Statssecret. i denna fråga.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komrae att fortsättas i eftermiddag kl. 6.
Man har i afseende på memor.
N:o 10 klandrat, att Constit.-Utsk. tillämpat 107 §. och hållit sig till Statssecret. ensam.
I stället för svar å dessa anmärkningar torde jag få uppläsa mitt votum i Utsk., då denna fråga der förevar.
Hr Cederschjöld följande:
M:s nåd. förslag lill lag för Banken utgjorde ett försök att genom civillag åstadkomma ändring i 72 §.
Reg.F. är ovedersägligt.
Lika ovedersägligt är det äfven, att rådgifvarne genom tillstyrkandet af ett sådant lagförslag högligen missbrukat deras rådgifvarekall.
Alen efter hvilken §. i Rég.F., den io6:te eller i07:de, missbruket bör bedömas, torde erfordra en närmare undersökning.
Hvad sålunda först 106 §. beträffar, kan den icke tilllämpas, utan med bestämdt uppgifvande af den §. i Ansvarighetslagen, enl. hvilken lagbrottet skulle kunna bestraffas.
Jag vill derföre tillse, om någon §. finnes i nämnde lag, under hvars kategori det nu ifrågavar. förhållandet skulle kunna hänföras.
Vid ett flyktigt genomläsande af 3 §.
Ansvartslagen skulle man lätt kunna tycka, att den vore fullkomligt tillämplig.
Det stadgas nemi. följande: ”Skulle Stats - Den i Juli f. m. ^rådsledamot — — tillstyrka Konungen att vidtaga sådant ”steg, hvilket uppenbarligen är stridande mot Reg.Formens ”bokstafliga föreskrift, — — uti 72 §. rörjde R.
St:s befattning med Bancoverket — —, miste embetet och varde ej "vidare nyttjad i Rikets tjenst.”
Men vid nogare eftersinnande synes detta hafva afseende blott på sådana steg, hvarigenom R.
St:s fulJmägtige kunde störas i sin förvaltning af Ranken; och försöket att genom civillag åstadkomma ändring i 72 §.
Reg.F. torde så mycket mindre kunna hänföras under denna kategori, som ingen straffbestämning då skulle finnas för dylika försök att på samma olagliga sätt ändra alla de grundlagsparagrapher, hvilka icke äro i Ansvar:slagen bestämdt uppgifna eller, om jag så får säga, fridlysta.
Snarare skulle då x §. af Ansvartslagcn kanhända synas vara tillämplig för ifråga var. fall.
Strafflagen innehåller der följande stadgande: ”Tillstyrker någon Stats ”rådsledamot ett iagslridigt kullkastande af någon Ri ”kets grundlag, — — straffes såsom Rikets förrädare och ”miste lif, ära och gods.”
Det är nemi. oneklig!, att banklagen skulle, om den blifvit antagen, hafva på ett lagstridigt sätt kullkastat 72 §.
Reg.F. Men AnsvarrsJagens kategori innehåller, att det skall vara någon "Ri”k e t s grundlag,” som skall kullkastas; och som dermed förmodligen menas hela Reg.F., eller Riksd.Ordn., eller Suc.- Ordn., eller Tryckfr.-Förordn., torde kullkastandet af blott en enda §. icke kunna med full tillförlitlighet dit hänföras.
I Ansvartslagen finnes visserligen ännu en nemi. den 8:de, som vid första ögonkastet torde kunna tyckas tillämplig.
Orden lyda der, som föijer: ”Uraktlåter föredraganden ”att till Statsrådets prof. göra föreställning emot sådant Ko-' ”nungens beslut, hvilket han finner stridande mot Reg.F:s ”bokstafliga föreskrift, miste embetet.”
Nog var beslutet bär stridande mot 8r §, Reg.F., hvarest det stadgas, huru och på hvad sätt ändring i grundlag skall till väga — bringas; men denna §. i Ansvanslagen är i alla fall icke tillämplig, emedan den handlar blott om sådana fall, då Konungen besluter tvärtemot föredragandens tillstyrkande.
Utom dessa 3:ne §§. finues ingen i Ansvartslagen, sorn ens skulle kunna komma i fråga för rådgjfvare-ålgärdens behandling efter 106 och denna blist nr blott ett nytt bevis, att lagstiftarne år 180.9 icke föreställde sig den möjligheten att upphäfva och förändra grundlag genom civil lagstiftning.
Då åter ingen §. finnes i Ansvai tslagen, efter hvilken Konungens rådgifvare skulle kunna af Riksrätt till ansvar fällas, anser jag så mycket olämpligare att behandla saken efter 106 §.
Reg.F., som en befrielsedom af Riksrätten skulle kunnat blifva ett för framtiden olycksbådande prejudicat.
Hvad åter 107 §. beträffar, är det väl alldeles ovedersägligt, alt rådgifvarne hafva genom tillstyrkandet af det grundlagsvidriga förslaget till lag för
Banken icke allenast D c n i Juli f. ta. samfäldt försummat Rikets sannskyldiga nytta, utan oek Statsseeret., såsom förslagets upphofsman, särskildt ådagalagt bristande constitutionel skicklighet och nit för grundlagarnas helgd.
Denna §. är derföre sä mycket mer tillämplig, sorn sjelfva Ansvartslagen dertill ger i 6 §. en särskild antydning.
Der heter det nemi.: ”Uraktlåter Statsrådsleda?
”mot — , att de öfriga dem i grundlagen uttryckligen ”löreskrifna, men i denna Ansvårtslag icke särskildt uppräknade pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra, antoninie det på R.
St. att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 J. af Reg.Fv dem berättigar” — —.
Att det är rådgifvarnes pligt att iakttaga och fullgöra grundlagarnas stadgandet), ligger i sjelfva sakens natur.
Men som Konungens rådgifvare, genom förslaget till lag för Banken sökt åstadkomma ändring i 72 §i Reg.F. på annat sätt, än Si medgifver, och något särskildt stadgande för ett dylikt försök lill olaglig grundlagsändring icke linnes i Ansvartslagen stadgadt, är det klart, att Konungens rådgifvare hafva genom detta deras förhållande uraktlåtit att iakttaga peli fullgöra en af de pligter, sorn blifvit dem i grundlagen uttryckligen föreskrifna, men hvilka i AnsvarJslageu icke lionas särskildt uppräknade.
Jag lör min del anser derföre anmälan böra göras till R.
Reg.formen.
Hr Cederschjöld muntligen fortfor:
Boye har till ursägt för Statsseeret.
Skogman i afseende på banklagen sagt, att detta förslag var beräknadtj på bifall till 72 f. och ä.mnadt att i annat fall förfalla.
Men ptt motsatt förhållande synes klart såväl af förslagets uppställande i alternativ form som af Slatssecretts eget medgifvande såväl i Statsrådsprot. som på detta rum.
Samme tagare har äfven påstått, att Utsk:s betänk. vöre på ett absurdt sätt uppstäldt, och jag anser mig derföre böra redogöra, huru detta betänk, tillkommit.
Sedan nemi, beslut var fat? tadt, att anmärkning, effer 107 §. skulle göras emot Iir Skogman i denna fr^ga, förändrades majoriteten inom Utsk. ge? norn några ledamöters bortresa och andras inväljande, af sinsemellan motsatta tänkesätt, hvarigenom hände, att samma majoritet, som fattat beslutet, ickg fick besluta om expeditionens uppställning.
Långa debatter uppstodo härom, peli jag uthärdade slutligen icke längre, utau gick min väg, sedan jag afgifvit mitt förslag till betänk., hvilket jag au?
håller hgr få uppläsa.
Hvad nu sjelfva saken beträffar, har Utsk., som sett, huruledes det vid sisth riksdag uppgjorda förslag till ny redaction af 72 §.
Reg.F. blifvit i 1, 3 och 7 §§. af förslaget till lag för Banken ordagrannt intaget, blott med alternativ benämning af R.
St:s eller Sveriges Rikes Bank, trott sig tydligen finna, att förslaget till lag för Banken var ämnadt Den i Juli f. tn. 39 att, i händelse grundlagsförslaget skulle blifva af något Ständ förkastadt, tillvägabringa samma grundlagsändring på. civil lagstiftningsväg.
Detta tiar Utsk. ansett så mycket otvifvelaktigare, som Statssecret. i motiverna till 1 §. sjelf bestämdt £äger, alt ”denna 1 §. är alldeles öfverensstämmande med ”den föreslagna redactionen af Reg.Fts 72 §.
Om samma ”redaction blir antagen, hehöfyer denna 1 §. cj uti banco”lagen införas, utan blott i ingressen åberopas.
I annat fall ”åter bör den qvarstå, endast med den förändring, att, i stället för Sveriges Rikes Bank, sättes R.
St:s Rank;” och att ett tillstyrkande af en sadan åtgärd, nemi. att söka tillvägabringa ändring i grundlag på annat sätt, än 8i §.
Reg.F. utstakar, är i hög grad felaktigt, anser Utsk. vara alldeles obestridligt.
Men för att kunna bestämma, efter hvilken §. i Reg.F., den io6:le eller loytde, förhållandet bör bedömas, har Utsk. ansett en närmare utredning erforderlig.
Utsk:s öfvertygelse kan 106 §.
Reg.F. icke tillämpas i andra fall än de, som linnas i Ansvartslagen för Konungens rådgifvare bestämdt uppgifna; och som den af Hr Dalman åberopade 3 §. af denna lag, så vidt den skulle kunna röra ifrågavar. fall, endast upptager tillstyrkande ”att ”vidtaga sådant steg, hvilket uppenbarligen är stridande mot ”Reg.Fts bokstafliga föreskrift uti -725., rörtde R.
St:s ”be fattning med Banken," — hvarunder, enl.
Utsk:s tanka, blott innefattas ett omedelbart störande af R.
S t:s rätt att genom sina fullmägtige förvalta Banken, samt för öfrigt i Ansvartslagen för det här ifrågavar. fallet ick.e finnes någon påföljd bestämd; så anser Utsk. 106 §.
Reg.F. här icke vara tillämplig.
Alen som det deremot är uppenbart, att Statssecret., genom försöket att på civil lagstiftningsväg åstadkomma ändring i grundlag, icke allenast försummat Rikets sannskyldiga nytta, i hvilken kategori grundlagarnas helgd måste stå i främsta rummet, utan äfven ådagalagt bristande constitutionel skicklighet och nit för den bestående statsförfattningens okränkta bibehållande, har Utsk. ansett 107 §. Reg.F.
Vara fullkomligt tillämplig och får derföre, i sammanhang med Utskts utlåt.
N:o 1 1, detta förhållande vördsammast tillkännagifva till den påföljd, R. II.
St. kunna finna Rakets val kräfva.
Hr Cederschjöld vidare anförde:
I afseende på Utsk:s anmärkning rör:de instructionen för R.
Sirs Revisorer har Frih. Boye påstått, att Utsk. skulle hafva klandrat Hr Skogman för det han expedierat det af Konung och Ständer fattade beslutet.
Men det är icke derföre, sorn Utsk. gjort anmärkning emot honom, utan för det han tillstyrkt Konungen att i civillags
Yäg söka tillvägabringa förklaring af en grundlags §., som Konungen förut ansett för otydlig.
Denna förklaring hade icke bort kunna 3o Den i Juli f. m. ske i civillags väg, och derföre ansåg jag anmärkning börs} göras emot detta första steg på den nya banan att ändra grundlag genom civillagar.
Jag tillstår likväl, alt jag icke utan stor oro tillstyrkte denna anmärkning, emedan jag då ännu var i ovisshet, huru det kunde gå med den väckta anmärkningsanledningen i afseende på banklagen, hvilken innebar ett vida djerfvare steg på samma bana.
Då sedermera bank lagsförslaget äfven blef föremål för anmärkning, ansåg jag mitt mål vara vunnet, nemi. att hafva lätt en bom satt för detta sätt att ändra grundlagen.
I hopp, att hvad som redan skett, skall härtill var. tillräckligt, vill jag för min del alldeles icke yrka på anmärkningarnas vidare fullföljande.
Boye har jemväl sagt, att beskaffenheten af Ulsk:s memor, utgjorde en parodi på ansvarskraf och ett eget sätt att kullkasta grundlagen genom ridiculen.
För ruin del har afsigten varit att bevara grundlagen; och det är för att sätta hvar och en i tillfälle att döma på livad sätt jag sökt fullgöra mitt kall såsom utsk:sledamot, som jag ansett mig pligtig nu göra reda för mina förhållanden.
Jag har nu fullgjort detta mitt åliggande sorn utsktsledarnot, och öfverlemna!- till R. o. Ad. att fullgöra sitt såsom Riksstånd.— Jag vill blott tillägga, att orsaken till anmärkningarnas fåtalighet får förnämligast sökas i den förändring, sorn, på sätt jag förut omnämnt, föregick i Utskts majoritetsförhållande.
Hr Tham, Wollrath; Olyckligtvis är jag något lomhörd och har icke kunnat uppfatta, hvad Hr
Dalman yltrat näst efter Frih. Boye; jag förmodar likväl, att Frih.
Boye sjelf skall upptaga det till besvarande efter förtjenst.
Jag förenar mig i det hela med hvad Frih.
Boye redan anfört, dock icke i den omständigheten, som angår det stora afseende, lian fästat vid journalismen; ty jag betviflar icke dennas bemödande att kullkasta värt statsskick, rilen väl dess kraft, som jag anser blott tillfällig nu under riksdagen.
Efter denna förklaring skall jag hålla mig till de af Constit.- Utsk. gjorda anmärkningar och först till betänk.
JN:o io.
Om Hr Skogman tillstyrkt någon åtgärd, som gått i verkställighet och varit skadlig för landets väl, hade Utsk. kunnat hafva någon grund föy sin här framställda anmärkning; men nu är det blott en yttrad opinion, som blifvit delad af Statsrådets öfriga ledamöter, och likväl hafva de blifvit frikallade, men Hr Skogman fälld.
Det berodde alltid på R.
St. sjelfva att antaga banklagsfqrslaget eller icke, och på grund häraf anser jag 107 §. vid detta tillfälle hafva blifvit otillbörligen tillämpad; det synes, som Utsk. endast föresatt sig att fälla någon med eller utan skäl.
Hvad andra anmärkningsfrågan beträlfar, rörtde instructionen för R.
St:s Revisorer, har det mer än en gång handt, att Regeringen ej varit af samma tanka som Ständerna, och jag tror Den i Juli f. m. 3( att felet lika ofta varit bos elem; men bär inträffar elen händelsen, att R.
St. bifÖllo det förslag till instruetion, som Statssecret. uppgjort, oell likväl påstår man, att han bort förekomma detta antagande genom att afstyrka Konungen från propos'. derom.
Detta tror jag är att gå för långt, emedan det icke kan vara föredragandens pligt att handla mot sin öfvertygelse, om han ansåg 1812 års instruetion otvdlig och i behof af ändring.
Jag finner således denna andra fråga vara en verklig carricatur, som derföre bör förfalla.
Hvad åter tredje anmärkningen angår, medgifver jag, att Hr Skogman misstagit sig i afseende på brännvinsförfattningen; men han förleddes dertill genom de lärdas utsago, som påstodo sig genom experimenler hafva utrönt rätta förhållandet och dermed endast visade, att de ej förstodo saken.
Detta misstag kan vägleda Regeringen att i dylika frågor mera stödja sig på erfarenheten än på theorier; det har också blifvit rätladt, så snart Regeringen blef upplyst om sitt misstag, och felet är hos Statssecret. ursäglligt.
Åtminstone visar det icke brist på nit, utan tvärtom, då det blifvit föranledt af ett berömvärdt begär att före författningens utfärdande inhemta upplysningar i ämnet.
Jag förenar mig i begäran om propos., att Constit.- Utskrs ifrågavar. betänkm måtte med afslag, i hvad de angå Hr Skogman, läggas till handbna.
Då vi nu kommit till slutet med de Constit-Utsk:s betänkm, som angå Ministérens ansvarighet, tillstår jag, att om beslutet skulle byggas på de upplysningar om de ministeriella åtgärderna, som innefattas i Utsk:s betänkm^ skulle det ådagalägga, att denna ansvarighet, hvarom jag för min del är öfvértygad, i sjelfva verket är ett oting, som aldrig med våra närvar, former kan äga rum.
Jag bekänner likväl, att äfven jag varit dupe på dessa förhållanden och trott det vara möjligt att på denna väg frambringa en kraft, som kunnat visa, hvad sorn menas med en Ministerstyrelse.
Sådant är likväl icke möjligt, der ingen kraft finnes; ty förgäfves riktar man sig emot något så svagt, som vår Minister.
De äro verkställande embetsman, icke styrande ministrar; de vilja icke heller sjelfva betraktas såsom sådana, och jag har äfven i sednare tider nogsamt insett ett förhållande, som gör dessa personer mindre betydande inom administrationen, än man allmänneligen förmodar.
Jag finner dock, att Constit.-Utsk. oförsvarligen behandlat saken, då det framställt så luinpna anmärkningar som de, hvilka enl. betänk.
N:o ii skulle föranleda till öfverläggning och beslut inom RiksStånden om rådgifvares entledigande, och detta på sådana anledningar, af hvilka jag skulle vilja bevisa, attén länder den klandrade personen mera till fördel, nemi. den om brännvinsförordn., deruti jag tror, att föredragande Statssecret. hade mera rätt, 3a Den i Juli. f. m. än både R.
St. oell Vetenskapsäcademiem
För att kunna deltaga i flugan 0111 Ministerens ansvarighet ville jag se dess åtgärder framställda mera ur synpunkteti af hvad sorn blifvit uraktlåtit, än hvad som anraärkningsvärdt kunnat i verkställigheten föranleda till klander.
Jag respecterar dock den enskilda anrnärkningsrätten såsom en måttstock på Nationens belåtenhet och förtroende till Styrelsepersonalon.
Jag skulle äfven hafva önskat, att en mängd anmärkningar blifvit gjorda * för att gifva Coust.-Utsk. en behöflig anledning att från en större statsmanna-åsigt behandla ämnet och föranlåta Utsk. till en yttrad önskan att hos Regeringen få se ett bemödande till något baltie, som förnämligast måste bestå i tillväga— bringandet af sådana former, hvari någonting nyttigt kan uträttas.
Då emedlertid Constit.-Utsk. nu icke tagit saken från denna synpunkt, återstår endast att förkasta de framställda anmärkningarna; men då jag anser ett sådant förkastande eller ogillande oriktigt utan en föregående återremiss, förenar jag mig med dem, som begära återremiss af Utskts nu föredragna betänkanden.
Det är mig alltid ett nöje, då jag får göra mina motståndare rättvisa, och jag är glad att kunna göra dem denna rättvisa, då jag nu går att till besvarande upptaga deras anföranden.
Dalman har stödt sig på den förutsättning, att banklagen innebar ett försök att på civillags väg få antaget, hvad som icke antogs i grundlagsVäg.