Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot Riddarh.-Direktionens i sistnämnde fråga uttalademsigt reserverade sig Hr F-ih. Posse, samt yttrade: ”Enär R. o. Ad. löregule Riksdag beslöt, att kapitations-afgiften fortfarande skulle utgå, så anser jag tillgångar förefinnas för bekostande af ifrågaVar:de företag; och då nämnde medel användas till kostsamma materiella ändamål, synes mig det vara att önska, att en relativt mindre utgift någon gång måtte anslås för en immateriel produkt.
Om då R. o. Ad. skulle anse, att några af Riddarhusets tillgångar borde användas i nämnde syfte, så håller jag före, på grunder, som i motionen .utförligare framläggas, att ett ibland de ändamålsenligaste företag vore, att från trycket utgifva R. o. Ad:s prot.
Till en början torde dock icke mera böra utgifvas än Adelns och Sekreta Utsk:s prot. ifrån de äldsta tider till Frihetstidens början ; och då för denna tidrymd de handskrifna volymerna ej utgöra mer än omkring 30 st., hvaribland ock förekommer en mängd handlingar, torde med temlig säkerhet kunna antagas, att de tryckta prot:n för hela denna tid ej upginge till större mängd, än R. o. Ad:s prot. för -en Riksdag i näivande tid.
Då emellertid K. M. uti Sin lill R.
St:r afgifna Nåd.
Propös. föreslagit, all 2,000 R:dr skulle anslås till lifgifvande af historiska handlingar, samt Hr Prof.
Carlsson i sammanhang härmed i PresteSt. väckt förslag, att 5,000 R:dr ärligen borde anslås till offentliggörande af Svenska Riksdagars och mötens förhandlingar från början af Konung Gustaf I:s regering, hvarmed motionären lärer åsyfta, att utgifva öfriga Riksdagshandlingar, utom sjelfva prol:n; så torde lämpligast vara, alt något beslut, ronde ifrågavande motion, icke fattas, förr än det visar sig, huruvida R.
St:r samtycka till Prof.
Carlssons nämnde motion.
St:r skulle densamma afslå, så vore mindre lämpligt, att R. o. Ad:s prot. utgåfvos ensamt, utan att de propos:r och öfrige handlingar, hvartill de hänföra sig, blefve utgifna.
Om äter R.
St:r skulle samtycka till proposm, så torde båda företagen i samband med hvarandra böra utföras”.
Hvarom utdrag af prot. skulle till Riddarb.-Utsk. expedieras.
Ex ptotocollo, W. F. Dalman.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 3 e. m.
In fidem protocolli, /tibert Munck, Den 4 Oktober e. m. 51 Onsdagen den 4 Oktober 1854.
Justerades 5 prot.-utdr. för f. m:ns plenum, samt pleni-prot. för d. 29 sistl.
Med tiflkännagifvande, att Frih. Hjerta, Fredr.
Philip, såsom ledamot af Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., erhållit 14 dagars ledighet från denna dag räknad, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i nämnde Utsk. under den Frih.
Hjerta heviljade ledighetstid.
Fortsattes pröfningen af Särskildta U(sk:s Utlåt.
JVs 20, i anledn. af Rik#St:ns beslut och återremisser vid behandling af Utsk:s Betänk.
JYs 13, med förslag till förordn., ang:de vilkoren för bränvins försäljning; hvarvid nu först förekom: 13:de^ punkten, Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att R. o. Ad., vid pröfningen af Utsk:s Betänk.
13, ansett ifrågavande § böra blifva sålydande: ”Vill någon väcka fråga att annan utskänkning, än den, som kan gästgifveri tillkomma, må i socken å landet få idkas, gore derom framställning hos socknenämndens ordfrde före utgången af Mars det år, då försäljningen skall börjas.
Socknenämnden afgifve derom yttrande innan slutet af April, med utsättande, i händelse bifall till utskänkningen tillstyrker, af den trakt, hvarinom det må ske, hvarefter yttrandet till Kyrkoherden öfverlemnas.
Denne inhemte, innan Maj månads utgång, på socknestäinma, som blifvit två söndagar å rad pålyst, socknemännens utlåt, i ämnet.
Inom 3 veckor från det socknestämma blifvit hållen, insände Kyrkoherden socknestämmo-prot. och socknenämndens yttrande, jemte eget utlåt, i ämnet, till K:s Befhrde, sorn derom fatte sitt beslut och gifve det socknenämndens ordf:de tillkänna.” ”Fråga, huruvida i sådan ordning tillkommen utskänkningsrättighet bör uphöra, sedan tiden för dess tillvaro tilländalupit, skall .likaledes väckas och behandlas.” o o ”Der fråga upstår, att rättighet till minuthandel med bränvin i socken må beviljas, eller ock beviljad sådan rättighet uphöra, förfares på lika sätt, som om utskänkning nu stadgadt är,” Frih. Raab, Adam Christian:
Vid jemförelse af denna § med R. o. Ad:s förut faltade beslut i frågan, torde R. o. Ad. finna, alt enda skillnaden ligger deri, att R. o. Ad., vid dess förra beslut, uteslutit orden: ”tillstyrka både sockennämnd och sockenstämma att rättigheten skall indragas, förblifve dervid” etc, 4* 52 Den 4 Oktober e. m. Då nil PresteSt. fattat ett beslut, sora i det närmaste öfverensstämmer med Ulsk:s förra tillstyrkande, och meningarne inom Utsk. allmänt voro för den åsigten, att, om sockennämnd och sockenstämma sammanstämmande motsatte sig att inom socknen skulle finnas något utskänknings-ställe, frågan härom skall bero af dessa myndigheter, så har Utsk. ansett sig böra tillstyrka antagande af PresteSt:s beslut.
Ad., med frånträdande af sitt förra beslut, ville antaga Utsk:s förslag.
La-gerbjelke, Gust.:
Då denna fråga förra gången inför Ståndet förevar, föranledde den en ganska vidlyftig diskussion.
Man ansåg då, alt, vid vissa tillfällen, det kunde vara skadligt, att Landshöfd:n i sista hand icke beslutade i frågan, eller rättare, att sockennämnd och sockenstämma icke borde ega absolut afgörande rätt.
Såsom bevis härför anfördes, att i Östergöthland finnes en ganska stor socken, i hvars ena ända, afskiljd från det öfriga af socknen genom höga herg, befanns en köping med vidsträckt handel.
Om det nu faller denna socken in att besluta, att derinom icke skall finnas något utskänknings-ställe, blir ju förhållandet, att denna köping, sorn ligger alldeles afskiljd från den öfriga delen af socknen och dermed har intet annat alt skaffa, än alt den tillhör socknen, icke fick ega något utskäukningsställe, och då skulle lönnkrogar der lätt upstå.
Som sagdt är, R. o. Ad. lättade sitt beslut efter en ganska långvarig diskussion, och då Utsk. icke anfört något skäl för dess nu afgifna tillstyrkande, anhåller jag, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte vidblifva sitt förra beslut.
Jag tror, alt Frih.
Raab uplyst, att vid alla tillfällen inom Utsk., då frågan behandlades, har en betydlig majoritet varit för den åsigten, Utsk. uttalat,' och hvilken jag önskar måtte blifva gällande.
Man kan säga, alt inom PresleSl. är den meningen allmänt rådande.
Man kan således från PresteSt. icke vänta något annat beslut, än det, som är af Utsk. föreslaget.
Ledamöter af RorgareSl. yrkade äfven samma beslut.
Det är således icke troligt, att, om än R. o.
Ad. skulle vidblifva sill beslut, detsamma kommer att blifva R.
St:rs, emedan vid sammanjemkning af de beslut, som fattas i de olika Stånden, troligen det af Utsk. nu föreslagna blir öfvervägande.
Jag anser de här anförda skälen emot Ulsk:s tillstyrkande föga talande.
Man har nemi. endast sagt, att om i en landsort en socken, hvarinom en köping är belägen, beslutar, att något utskänknings-ställe icke får finnas, skulle denna köping blifva i saknad af utskänknings-ställe.
Jag förmodar, att vid sockenstämman köpingen har sina representanter närvar:de, och om de önska att hafva ett utskänknings-ställe, är det troligt, att de kunna göra sin mening gällande vid sockenstämman; men kunna de icke det, är det äfven troligt, att de tillhöra minoriteten inom socknen, och jag anser, att inom den socken, likasom annorstädes, minoriteten- icke bör få sin mening fram.
I öfrigt är jag nära nog likgiltig för hvilket beslut sorn kommer Den 4 Okt o b er e. ra. 53 att fattas.
Jag anser, alt om inom en socken både sockennämnd och sockenstämma samt församlingens.Kyrkoherde icke vilja hafva något utskänknings-ställe inom socken och uttrycka delta i sin skrifvelse till K:s Beflude, kommer icke ett beslut att i strid dermed utfärdas; men jag anser deremot det vara i princip rätt, att i frågor, som denna, hvilken angar anläggandejaf krogar, de der kunna vara skadliga, innevånarn,e inom en socken må hafva rätt att afgöra, huruvida de vilja hafva qvar en sådan eller vara af med den.
På grund af alla dessa skäl och synnerligast det jag först anförde, nemi. att R. o. Ad:s förra beslut troligen icke kan i denna fråga göra sig gällande, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte frångå detsamma och antaga Utsk;s nu afgifna förslag.
, Ur Printzensköld, Carl:
Jag minnes ganska väl, hurusom, då denna fråga sista gången förevar hos R. o. Ad., en ganska liflig diskussion i ämnet upstod.
En Landshöfd. i ett af Rikets sydligaste län anmärkle, och detta med rätta, huruledes, om åt Kyrkoherden och sockennämnden lemnades rättighet att besluta, huruvida utskänknings- eller utminuterings-ställe skall finnas eller icke, följden skulle blifva, att, genom fanatiska tillgöranden, ett förbud emot deras inrättande komme att meddelas på ställen, der sådant vore mycket mera skadligt än gagneligt.
Man känner nemi., hurusom mångå fanatiska Kyrkoherdar finnas, hvilka i deras ifver kunna snarare skada än gagna.
Dessutom ligger det i den administrativa lagskipningens natur i vårt land, att kommunerne icke skola ega beslutande rätt i frågor som denna, utan tillhör det administrativa myndigheterna alt i första hand afgöra dem, med besvärsrält för den missnöjde.
Jag skulle också tro, att den administrativa myndigheten, som är Landshöfd:n, innehar en plats i samhället, hvarifrån han med mycket större oväld och vida mera sakkännedom kan bedöma, huruvida en socken hör hafva något utskänknings-ställe eller icke.
Genom att frånhända denna myndighet en sådan beslutanderätt, skulle man ännu mera inskränka dess redan allt för inskränkta verkningskrets, eller rättare, beslutanderätt.
Jag tillstyrker desto heldre, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut, som jag redan förra gången yttrade, att det är föga tänkbart, alt en Läns-Styrelse, som hör innehafva den största sakkännedom, och som tvifvelsutan är lika omsorgsfull som hvarje kommun att tillse, det utskänkningsrält icke obehörigen meddelas, i händelse hon finner skäl vara för handen, att bifalla en sockennämnds vägran i detta fall, skulle underlåta att ett sådant bifall lemna.
Men, medan jag har ordet, tillåter jag mig att fästa upmärksamheten på ett språkfel, som förefinnes såväl uti R. o. Ad:s förra beslut, som uti Utsk:s nu afgifna förslag.
Man har nemi. i 2:dra morn., som är slutet af R. o. Ad:s förslag, begagnat ordet likaledes i en annan mening, än detta ord i vårt språk har.
Man har begagnat detta ord, för att dermed uttrycka pä enahanda sätt.
Ordet likaledes är detsamma som äfvenledes, men 54 Den 4 Oktober e. m. alldeles icke liktydigt med orden pä enahanda sätt.
Jag tror derföre, att, om R. o. Ad. vidblifver sitt förra beslut, bör ordet likaledes utbytas mot orden: på enahanda sätt.
En sådan förändring af R. o. Ad:s förra beslut är endast en redaktions-förändring, hvarigenom den fördelen vinnes, att man begagnar ord, som uttrycka hvad man menar.
Jag hoppas, alt något hinder mot den af mig nu föreslagna förändring icke mätte möta.
Raab: Lika med Hrr Hjärne och Printzensköld tror jag, att våra Landshöfd:r icke äro likgiltiga för de beslut, som af sockennämnd och sockenstämma fattas, då dessa sammanstämma deruti, att inom en socken icke skall finnas något utskänkningsställe; men icke destomindre kan jag icke dela Hr Printzenskölds mening derom, att häst vore att öfverlemna frågan lill Landkhöfdme, emedan jag anser kommunen böra uti förevar:de fall hafva beslutande rätt.
Jag anhåller, att få fästa upmärksamlieten på skillnaden vid Utsk:s förra och nu framlagda förslag.
Uti sitt föreg:de förslag tillstyrkte Utsk., ätt, derest sockenstämma och Pastor (märk dessa båda auktoriteter!) förenade sig i den önskan, att något ulskänknings-ställe inom socknen icke skulle finnas, så skulle dervid förblifva, hvaremot, enl. den nu föredragna punkten, en sådan beslutande rätt blifvit tillerkänd sockennämnd och sockenstämma.
Dervid företer sig den stora skillnaden, att först har sockennämnden haft tid att tänka på saken, och vanligen är den en bättre auktoritet, än sockenstämman, ty den utgöres af färre personer och de bäste inom socknen; men om än sockennämnden skulle fatta ett orätt beslut, så, enär ärendet ändock skall förekomma i sockenstämma och der ytterligare öfvervägas, kan man väl icke tänka sig, att å sockenstämman skall fattas något förhastadt beslut.
Annat blir förhållandet, om af en fanatisk pastor det skulle bero, alt hastigt uplösa sockenstämma och, genom öfverraskning, åstadkomma ett beslut.
En sådan öfverraskning kan, efter Utsk:s förslag, icke ega rum, enär beslutet skall fattas af socknens fleste och inflytelserikaste samt, jag skulle vilja tillägga, förståndigaste personer, eftersom de finna det för socknen nyttigast.
Nu hemställer jag, om det kan vara rätt och billigt, att beröfva kommunen en rättighet, som endast är negativ och består deri, att de ega att förhindra inrättande af utskänknings-ställeu inom socknen?
Det är nogsamt bekant, att, före Riksdagens början, från alla delar af landet, afgifvits petitioner om inskränkning i bränvins-lillverkningen och försäljningen.
Jag hemställer då, om icke, för att tillfredsställa dessa uttalade anspråk på reform i detta hänseende, det minsta man kan göra vore, att öfverlåta lill socknarne, till deras bästa karlar att förhindra en försäljning af bräpvin inom en socken; och om det än icke är troligt, att någon Landshöfd. missbrukar sin makt, må det likväl synas besynnerligt, att man hyser det förtroende för Landshöfd:ne, att de, bättre än folkets egna deputerade, skola kunna bedöma folkets fördelar.
Jag tror det icke vara skäl att afslå ett så billigt förslag, som det Utsk. af - Den 4 Oktober e. m. 55 gifvit.
Enl. livad jag hört, skall PresteSt. redan hafva antagit §:n, och, ehuru jag icke vågar förutspå, tror jag dock, att BorgareSt. kommer att göra likaledes.
Om R. o. Ad. godkänner §:n, skulle vi således få 3 Stånds beslut och undgå votering.
Jag anhållej- således om bifall till denna §.
Skulle R. o. Ad. linna lämpligt, alt antaga det redaklions-förslag, Hr Printzensköld upgifvit, nemi. att ordet likaledes måtte utbytas emot orden: j>ä enahanda salt, hvilket jag likväl anser af mindre vigt, sä skall jag icke sätta mig deremot.
Raab å ena sidan erkänt hvad jag påstått vara otvifvelaktigt, nemi. att ingen Läns-Styrelse finnes med så ringa nit för allmänt väl och för den provins, som blifvit den anförtrodd, att icke denna Styrelse fäster det noggrannaste afseende på hvad sockenstämman och sockennämnden sammanstämmande yttrat; men Frih:n å den andra sidan likväl anser dessa myndigheters beslut icke böra pröfvas af Läns-Styrelserna, så vittnar detta ändock om ett misstroende emot dem, hvilket jag ingalunda har.
Visserligen högaktar jag både sockennämnd och sockenstämma, och antager, att dess ledamöter utgöras af socknens bästa innevånare, de der med lugn och sakkännedom besluta, men erfarenheten har stundom visat motsatsen.
Det har nemi. inträffat, alt både sockennämnd och sockenstämma ledas af ensidiga åsigter och fanatiska begrepp, hvilka i tid måste hejdas.
Kommer detta förhållande att fortfara, och visar det sig, att icke grundliga skäl föranledt sockenstämmans och sockennämndens gemensamma beslut, så är det af vigt, att det finnes en myndighet, som kan förekomma de skadliga följderna af detta beslut, och denna myndighet är just K:s Befh:de, Ur hvilken synpunkt man än betraktar saken, ligger ingen våda deri, att K:s Hellede pröfvar frågor om utskänknings-rättigheter, som kunna förekomma hos sockennämnd och sockenstämma, utan tvertom erhålles en ökad garanti derför, att lagstiftarens syftemål, att i möjligaste måtto inskränka utskänknings- och utminuterings-rätten, må kunna vinnas.
Af sådan anledn. förnyar jag min anhållan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut, som tillerkänner K:s Beflude rättigheten att pröfva sockenstämmas och sockennämnds beslut, och att R. o. Ad. sålunda måtte bibehålla den administrativa lagskipningen, sådan den från uråldriga tider varit.
Jag vet visserligen, att det i Norrige är förmandskapernas rätt, att härutinnan besluta, men, utan att ega någon speciel kännedom om administrationen i Norrige och kommunalväsendet derstädes, tror jag mig likväl veta, att förmandskaperne i Norrige åro af annan beskaffenhet, än sockehnämnderne härstädes, och att således förmandskapernes beslut i dylika frågor är af annan beskaffenhet, än dem våra sockennämnder fatta.
Raabs yttrande i anledn. af min anmärkn. rondo ordet likaledes, torde Frih.-n, vid genomläsning af den mening, der detta ord förekommer, nogsamt finna, att detsamma uttrycker något helt annat, än hvad Utsk. dermed menat.
Det 56 Den 4 Oktober e. m. innebär blott ett förklarande, att dessa frågor skola väckas och behandlas, men sättet, hvarpå det skall ske, står der icke.
Om man alltså utbyter detta ord emot orden: på enahanda sätt, erhåller meningen den tydlighet, Utsk. tvifvelsutan åsyftat.
Det är ett besynnerligt förhållande, att, då man anser bränvins utskänkning såsom ett ondt, bidragande till fylleri, vill man likväl förmena församlingarne, att värja sig deremot.
Enskilde personer tillätes eljest sjelfförsvar.
Men emot bränvin får en menighet icke försvara sig.
Inom Utsk. yttrades detsamma, som Hr Printzensköld, och jag tror äfven andra ledamöter, sagt, nemi. alt man icke kan föreställa sig, det en Landshöfd. är så likgiltig för sitt läns väl, att han, mot sockennämnds och sockenstämmas bestridande, tillåter krogars anläggning inom en socken.
Men häremot upreste sig i Utsk.
Prester och Bönder, förklarande, att församlingar finnas, som önskat slippa krogar, men icke kunnat undgå dem, emedan Landhöfd:n likväl tillåtit deras anläggande.
Derföre voro dessa ledamöter angelägna derom, alt församlingarna hädanefter måtte kunna motverka Landshöfd:rs kärlek för krogar.
Men det äro icke blott länets styresmän, som kunna hafva lust, att i detta afseende handla tveremot sockennämds och sockenstämmas önskningar; utan - det finnas jemväl Lands-Sekreterare och LandsKamererare, hvilka, i Landshöfd-.ns frånvaro, sköta embetet och kunna hafva lika böjelse.
Följaktligen är det nödigt, att antaga Utsk:s förslag.
Förkastar II. o.
Ad. detsamma, sä hoppas jag dock, alt de öfriga Stånden, såvida BondeSt. ingår i pröfning af frågan, komma att vidhålla den mening, dess ledamöter i Utsk. uttalat.
Man har här omnämnt fanatiske Kyrkoherdar, nemi. sådana, hvilka icke vilja hafva krogar inom deras församlingar.
Men hvad skall man kalla Landshöfd:r, som vilja hafva dylika förderfliga ställen.
Hvad åter angår ordet likaledes, så tror jag, att Hr Printzensköld är ensam om sin mening.
Enl. mili tanke har Utsk. rigtigt begagnat detta ord.
Vill Ståndet likväl utbyta detsamma mot dem Hr Printzensköld föreslagit, har jag intet deremot.
Men jag anser det onödigt, och tror, att den af Utsk. begagnade ordalydelsen icke kan missförstås.
Den siste talaren skulle hafva fullkomligt rätt, om man kunde antaga, att Landshöfd:r alltid drifvas af nit, att sprida bränvin i landet, och att sockennämnder och sockenstämmor aldrig låta intaga sig af fanatism.
För min del kan jag icke dela denna mening, utan är tvertom af den tanke, att man får och måste anse K:s Befh:de handla för länens bästa.
Man saknar icke heller exempel derpå, att en socken, med aldrig så god anda, så vältänkande och välmenande i öfrigt den må vara, likväl i dessa frågor ledes af fanatism, så att, om än en krog inom samma socken icke finnes, men desto flera lönnkrogar, sockenstämman af fanatism förbjuder krogs anläggande.
Är det då icke vida bättre, att K:s Befhide
Den 4 Oktober e, m. 57 lillerkännes rättighet att förordna, att inom en sådan socken skall finnas en ordentligen skattlagd krog?
Det låter äfven tänka sig, att en församling, af fanatism, eller för att göra förargelse, sätter sig emot tillåtelsen, att derinom anlägga en skattlagd krog, ehuru lönnkrögeri i annat fall der skulle upstå.
I alla fall lärer det väl svårligen vara möjligt, alt Landshöfchr icke långt heldre skola, i enlighet med församlingars önskan, förbjuda krogars anläggande, än att, mot densamma, påtvinga dem sådana, såvida icke öfvervägande skäl äro för handen.
Jag kan således icke finna annat, än alt R. o. Ad:s förra beslut är välgrundad!, och anhåller, att R. o. Ad. måtte vidblifva detsamma.
Hvad angår de här föreslagna redaktions-förändringarna, så har af hvad, som på f. m. sig tilldrog, det redan visat sig, att R. o. Ad., vid detta tillfälle, icke har annat tillgöra, än vidblifva sitt förra beslut, sådant det'är; ty att nu fatta ett tredje, är oss icke tillåtet, hvilket Ståndet nogsamt lärer inse.
Såsom tjensteman i CivilDepartrtet har jag haft tillfälle att taga närmare kännedom om sådana mål, deri församling och pastor önskat, att krog icke måtte inrättas, under det att kronobetjeningen och Landshöfd:n å den andra sidan velat hafva krog.
Jag påminner mig ett sådant exempel från Skåne, hvilket icke är mera än årsgammalt.
Församling och pastor hade nemi. derstädes motsatt sig inrättandet af krog inom socknen, men kronobetjeningen påyrkade och genomdref det, af skäl, att på det ställe, der krog förut varit, flere vägar sammanstötte, och om krog der ånyo icke inrättades, vore att befara, det vägfarande från flere håll skulle söka förfriskning å de lönnkrogar, som i de skogrika nejderne blifvit inrättade och kronobetjeningen sökt utrota, ehuru sådant icke fullständligt lyckats, förr än den vid korsvägarne anlagda krogen tillkommit.
Läns-Styrelsen kan således hafva välgrundadt skäl, att tillåta inrättandet af en krog, ehuru en församling vägrar det; och då man känner, huru svårt det är för kronobetjeningen, alt i ett så glest befolkadt land, som Sverige å många orter är, komma lönnkrogar på spåren, och då man tager i betraktande det skadliga inflytande, dessa af lagen icke tillåtna ställen medföra, såsom ohejdad dryckenskap, vilda slagsmål, sedermera, till dessa upträdens fördöljande, osanna upgifter, falska eder o. s. v., så torde vi icke böra tveka, att, på sätt Gr.
Lagerbjelke redan hemställt, vidhålla R. o. Ad:s i detta ämne fattade beslut.
Hvad angår Hr Printzenskölds förslag, att ordet ”likaledes” borde utbytas emot orden: ”på enahanda sätt”, så må det tillåtas äfven mig att i detta hänseende uttrycka min tanke, nemi. att förstnämnde ord ursprungligen haft den betydelse, Utsk. dermed afsett, och att man således icke torde böra säga, att detta ord är absolut origtigt användt; men, under tidernas lopp, bardet blifvit begagnadt, ömsom för att uttrycka hvad Utsk. dermed velat säga och ömsom för att uttrycka ordet : ”jemväl”.
Man skulle ur den Svenska litteraturen kunna framdraga otaliga exem - 58 Den 4 Oktober e. m. pel på dessa båda olika säll att begagna denna terra.
Således tror jag att Ulsk., lindér narrande tidpunkt, lämpligen kunnat undvika alt begagna detta ord och i st. ersätta det med orden: ”pä enahanda sätt.”
Den siste talarens svar på Hr von Hartmansdorffs yttrande synes mig tillräckligt bevisande mot antagligheten al' Ulsk:s förslag.
Nitet för nykterhetens befrämjande kan stundom gå så långt, att man förbiser det verkligen stalsnyttiga för det andra nyttiga ändamålet man vill vinna.
Jag tallar med Hr von Hartmansdorff i nitet för nykterhetens befrämjande, men jag vill derföre icke, lika med honom, lägga beslutande rätt i händerne på menigheter, hvilka ofta ledas mera af ögonblickets ingifvelse, förledde' af fanatiske rådgifvare, än de handla efter mogen öfverläggning och mogen öfvertygelse.
En sådan öfverläggning och öfvertygelse anser jag deremot hos K.
Beflnde finnas.
För Statens bästa är det således: af vigt, att beslutanderätten icke förlägges der den kan missbrukas, utan man bör låta den förblifva der, hvarest man har säkraste garantien för att den varder begagnad, som sig bör.
Dessutom mäste man ihågkomma, att vederbör:de böra lemnäs rättighet att öfverklaga K.
Befludes beslut, och skulle, hvad jag dock icke vill förmoda, K.
Beflnde, tvertemot hvad som blifvit bevisl vara nyttigt och nödigt för en kommun, tillåta anläggande af ett minuterings- eller utskänknings-ställe, så har ju den kommunen, just genom sin besvärsrätt, sig öppet alt i det origtiga eller förhastade beslutet söka ändring, å tid och ort, som vederbör, då ändring icke heller lärer uteblifva.
Jag kan således icke annat än tillstyrka B. o.
Ad. att vidblifva sitt beslut.
Af det svar, Frih.
Cederström lemnat, ronde den af mig föreslagna redaktionen, torde Hr von Hartmansdorff finna, att jag icke är ensam, i fråga om den betydelse, jag velat gifva ordet likaledes.