Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är dessa tre ändamål, som jag funnit att man söker, och med mina grundsatser är icke den tanken förenlig, alt Staten skall för sådana ändamål ingå i någon ansvarighet och uptaga utrikes lån, eller utgifva Statsobligationer, när, som man vet, man minst i 20 år sökt, men icke lyckats att få Statsobligationer utgifna för sådane ändamål, som åsyfta hela rikets väl, — näringarnes lyftning och utveckling.
När man ej kan få en sådan utväg vidtagen för att befordra allmänt nyttiga och högst vigliga företag, så vore det, i min tanka, rågan på ali obetänksamhet att ingå på 21 * 324 Den 12 April f. m. ett sådant förslag, som att utgifva Statsobligationer, eller göra Riksg:s-kont. till förläggare för sådane operationer, som endast afse enskildas fördelar.
Jag afstyrker således Frih:ns förslag, anseende under nuvar. förhållanden BankoUtskrs framställning i denna punkt böra bifallas. R. o. Ad. torde påminna sig, att redan 1844 var frågan om öfverflyltning till Riksg:s-kont. af Bankens fastighets-belåning föremål för grundliga öfverläggningar, och saken, dä utredd, hade många förespråkare och hade då verkligen, efter milt förmenande, kunnat leda till goda resultater; men förhållandena äro nu förändrade sedan dess, ännu är saken outredd, ett fullständigt förslag derom sålunda icke upgjordt, allmänna meningen icke för densamma och under sådana omständigheter nyttan äfven högst tvetydig.
Jag anser alltså ingenting annat f. n. stå att göra än att bifalla Ulskts förslag, sådant det här bebnnes.
Då jag anmälde mig, visste jag icke så noga huruvida Frih.
Raabs framställning rörde den 8:de eller den 9:de punkten; jag tror att den förra af hans framställningar angick den 8:de och den sednare den 9:de; men för att nu hålla mig vid den första punkten, nemi. den 8:de så är jag i saken väsendtligen förekommen af Frih. Palmstjerna.
Jag tror det icke vara skäl för Ständerne att vid delta tillfälle afvika från det förslag, som Bankolltsk. gjort, och vill derföre icke heller inlåta mig i någon serskild vederläggning af Frih.
Raabs framställning, hvilken jag lill och med tror egentligen vara en ny motion, den jag först ämnade begära på bordet för att blifva i tillfälle om densamma taga kännedom innan jag derom inginge i vederläggning; men då Frih:n vid anförandets slut åberopade detta sitt yttrande, mera såsom ett uprepande af hvad han i ämnet tillförene sagt och såsom ett slags reservation mot förmodadt bifall till Utsk:s betänk., så vill jag ej begära bordläggning af nämnde förslag, med mindre han önskar alt det tages till öfverläggningsämne.
Hr Bogeman, Carl Adolf:
Sedan uppå Hr Frih. o. Landtnäs propos. R. o. Ad. nyss beslutat att detta betänk, skulle punktvis föredragas och afgöras, synes mig Frih.
Raab betydligen hafva afvikit från den beslutade ordningen, då lian yttrat sig öfver flere §§:r.
Den nu föredragna 8:de punkten afser en af Prosten Almqvist väckt motion att Bankens fastighets-lånerörelse skulle pä Riksg:s-kout. öfverflytlas; derpå har Utsk. svarat och anfört mer än tillräckliga skäl för afslag.
Raab har framställt ett nytt förslag, då han yrkal, att Riksg:s-kont. skulle bli förläggare åt Hypotheks-föreningarne; denna framställning hänför sig mera till den 9:de punkten och hörer således icke till den föredragna; men då frågan förekommit och en ledamot, Frih.
Palmsljerna redan yttrat sig deröfver, vill jag
Den 12 April f. m. 325 endast hafva äran förklara att jag i hufvudsaken öfverensstämmer med sislbemälde Friherre.
Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.:
Förekommen i hvad jag ämnade yttra af Frih.
Palmstjerna, anhåller jag att få med honom förena mig, och, medan jag har ordet, fästa upmärksamheten derpå, att hvad Frih.
Raab framställt, med rätta kan anses som en förpost-affär till hvad i framliden kommer att hända, då Hypotheks-föreningarne i följd af sine operationer ådagalägga sin oförmåga att sjelfve reda sig och den utländska skuldsättningen gör det lill en nödvändighet för det allmänna att träda emellan.
Men innan denna olvcksbringande tidpunkt inträdt, är det icke skäl att inblanda Riksg:s-kont. i dessa inrättningar; den liden kommer beklagligen nog då det måste gå dertill; dessförinnan är det icke värdt att taga något steg, så mycket mindre som villkoret matie vara att dessa Hypotheks-föreningar sättas ur stånd att vidare befatta sig med dessa sina s. k. affärer.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk.
Hr Lefrén, Joh. Pehr:
För flere år sedan, jag menar redan 1834, så yrkade jag ett förslag i förevarande hänseende, som då, efter mitt förmenande var ulförbardt.
Då funnos ännu inga Hypotheks-föreningar och jag trodde att fastighets-belåningen i Banken lämpligen skulle kunna flyttas lill orterna och blifva grunden för en Hypotheks-förening.
Derigenom hade Bankens faslighets-belåning fått en ärligare form och man hade lagt grunden till förståndigare Hypotheks-föreningar än de nuvarande, nemi. lill sådane, som skolat vexa småningom i styrka på grund af landets egna kapitaler.
Hvarjehanda anledn:r och i allmänhet den svårighet man har vid våra riksdagar ali öfvergå från fordna bruk till föreslagna nya, gjorde också att nämnde mitt förslag icke togs i öfvervägande.
Nu hafva emedlertid Hypotheks-föreningar framgått såsom ordentlige stormare på financernes område och att de öfvergifvit regeln att gå långsamt och säkert, det må stå för deras räkning.
Jag tror alt om man vidtagit den långsammare methoden och öfverflyttat Banklåne-rörelsen småningom till Hypotheks-föreningarne, sä hade man kommit lill den stadga, som nu förgäfves lärer vara att vänta.
Jag nämner detta, som jag förmenar, såsom en riklig prmmiss till den slutsats jag deraf vill draga, eller alt numera är för sent att vidtaga en sådan åtgärd.
Hypotheks-föreningarne hafva redan så skuldsatt sig och landet hos utländningen, att ett försök af vår Bank att öfvertaga fastighets-låne-rörelsen på sig, skulle föranleda upsägning af lån i orterna, ty Bankens kapital skulle småningom bli använde till betalande af den utländska gälden.
Jag öfverensstämmer alltså under nuvarande förhållanden med dem, som afstyrka allt afseende på Frih.
Raabs förslag, och min tanka har dessutom aldrig varit att Riksg:s-kont. skulle inblandas i dessa s. k. affärer.
Vi bafve nog af följder, utaf Riksg:s-kont:s inblandning i Slalsbanks-frågor; del är icke skäl att öpna dörren 326 De n 12 April f. m. för några bankrultörer, och det blifver ovillkorligen följden, om man gifver mm åt den lankan att Slaten är skyldig att skaffa penningar åt enskilde.
Jag tillstyrker hvad tltsk. föreslagit.
Frih. Fleetwood, Carl
Innan jag går att yttra mig i httfvudsaken, her jag att få gifva tillkänna att jag icke tillhört den afdelning af BankoUtsk. som handlagt detta ämne, samt alt jag varit från hufvudstaden bortrest, så alt jag hvarken kunnat sjelf afgifva någon reservation eller deltaga i de, som blifvit afgifna.
Hvad angår sjelfva saken motsätter jag mig på det högsta fastighetshets-belåningens öfverflytlande lill Hypotheks-föreningarne; ingen kan högre än jag klandra deras skuldsättning till utlänningen; men på samma gång måste jag ock säga, att det är Bankens administration, som tvungit de lånesökande att vända sig utrikes för att erhålla medel.
Jag anser nemi. att den höga ränta, som
Banken af låntagaren fordrar för lärl, som af densamma utgifves tvungit låne-behöfvande att söka sig bättre villkor hos utlänningen.
I afseende å hvad Frih.
Baab anfört, kan man icke derom ingå i bedömmande nu, men jag skulle tro att vid den ålerremiss, som troligen kommer att ega rum med en del af detta betänk, hvad han anfört om PrivatBanks-lagsliftningen kunde densamma åtfölja till Utsk., der man ännu ej är ense om den frågan.
Många och mägtiga motståndare har mitt förslag ådragit sig, och jag erkänner, att jag icke gjort mig några glada förhoppningar om dess framgång.
Det framställdes också endast som en allmän plan, för att dermed redogöra för mina åsigter i ett sammanhang; och med den syftning, jag sålunda antydt är det, som jag i hvarje här förekommande fråga ämnar yttra mig.
Härmed tror jag mig hafva besvarat
Hr Bogeman, som ansett det vara mot formen stridande, alt jag devancerat den punkt, som var föredragen och yttrat mig om punkter, som der efter följa.
Jag ber den värde ledamoten bemärka, att om man skall framställa något förslag, så är del klart att man icke kan hålla sig lill endast en punkt, utan mäste utsträcka sig till flere.
Hvad serskildt denna punkt beträffar, så har Gr.
Liljencrantz yttrat en prophetia, som upkallar mig att deröfver gifva ett svar.
Gr:n har sagt, alt det ej skulle draga länge ut förr än Hypotheks-föreningarne skulle sakna förmåga att reda sig sjelfve, och alt liden då vore inne att laga dem under armarne och göra dem oförmögne att vidare skada landet: jag hoppas och tror att denna olycks-prophelia icke skall slå in, och, föreställande mig att den härleder sig från det varma, hjertliga deltagande Gr:n hyser för dessa föreningar, som vållar att han ej vågar hoppas på deri framgång för Hypotheks-föreningarne, som han tillönskar dem, skall jag laga mig friheten, till lifvände af hans förhoppningar i detta afseende, upläsa eli utdrag af Revisions-berätlelsen öfver Den 12 April f. m. 327 ställningen vid Smålands och Hallands m. fl. provinsers Hypotheks-förening, der följande förekommer: ”På sätt förlidet års räkningar utvisa, har då på förskotts-räkningen uptagits, såsom en föreningens skuld utöfver lillgångarne 1,058 r:dr 30 sk. 7 rst. h:co; men under årets lopp har med den erhållna räntevinsten icke allenast sislberörde belopp jemte 809 ndr 42 sk. 4 rst. hvarmed de under året bestridda omkostnader öfverstigit de föreningen tillgodokommande förvaltnings-ersättningar blifvit godtgjorde, utan äfven upstålt den här ofvan omförmälda reserv-fonden påförda behållning af 9,026 r:dr 11 sk. 6 rst.” Således hade flypotheks-föreningen på det året intjenat, efter att hafva beslridt alla sina omkostnader samt betalt sina räntor, nära 11,000 r:dr.
Detta förhållande visar åtminstone att föreningen icke står på svaga fötter; och den omständighet, alt reserv-fonden ännu icke är större än Dågot öfver 9,000 r.dr kommer sig deraf, att först den bildades, måste utgifter göras, hvilka behandlades som skuld intilldess man erhöll inkomster till densammas betäckande och sålunda hade man en skuld af 12,000 ndr, hvilken först måst betäckas innan något öfverskott kunnat upkomma.
I öfrigt har visat sig att föreningen någorlunda bestämdt fått in sina fordringar och att affärerna synas gå ganska väl.
Delta med afseende å den närvarande ställningen.
Men en annan fråga är den, huruvida Hypotheks-föreningarne skola tvingas af 1851 års Ständer, på samma sätt, som de tvungos af 1847 års, alt göra ytterligare utrikes lån; i det afseendet får jag erinra om förhållandet med den Småländska Hypotheks-föreningen, i hvilken jag är
Direktör och hvars operationer alltså äro mig häst bekante.
Dess verksamhet börjades 1847, alldeles som Hr Lefrén yttrade att den borde börja, nemi. i smått.
Man uplånade inrikes kapitaler, gjorde icke större utlåningar, än de som kunde bestridas med beloppet af de kapitaler, som inom landet kunde mot obligationer uptagas; och man hade sålunda up- och utlånat circa en mill. r:dr.
Föreningens verksamhet hade säkerligen sålunda sakta fortgått, om icke Ständerne 1848 hade indragit kreditiven och visat en vrånghet mot föreningarne dem de några år förut hade framlockat genom erbjudande af kreditiv.
När desse indrogos, stördes föreningarne i sin verksamhet.
Tvånget att på en gång inbetala 800,000 r:dr till Banken åstadkom en svår penningeförlägenhet.
Svårigheten att på en gång sälja ett så betydligt belopp obligationer, äfvensom omöjligheten att annorledes inom landet negociera penningar på längre lid än några få månader i sender gjorde att man fann sig nödsakad taga ett stående amorteringslån, och att ej längre vigilera så lösligen, som jag nyss nämnde och delta inträffade behof, som var en följd just af Ständernes vrånghet, kunde ej fyllas inuti landet, derföre måste föreningarne skaffa sig penningar från utrikes ort; och vid sådant förhållande hoppas jag att äfven Hr Lefre'n måtte erkänna det föreningarne förforo klokt, då de togo utrikes lån.
Nu åsyftar jag med mitt förslag ingenting annat, än att 328 Den 12 A pr ii f. m. förekomma ali icke föreningarne skola nödgas vidare fortgå på banaQ af utrikes skuldsättning, hvilket dock blir oundvikligt om svårigheter upställas för erhållande af lån inom riket.
I afseende på de beskyllningar, som blifvit gjorde motHypotheks-föreniugarne om egendomarnas skuldsättningsbelopp, skall jag be att få fästa upmärksarahelen på en omständighet, som den omnämnda revisions-berältelsen äfven gifver vid handen.
I föreningen hafva ingått egendomar efter bevillnings-taxering lill ett värde af 1,114,543 r:dr 11 sk. samt efter serskild upskattning till 6,79(1,927 r:dr 5 sk. 11 rsl. således tillhopa 7,911,470 r:dr 16 sk. 8 rsl. och delaktighet i följd deraf medgifven lill ett värde af 3,053,583 r:dr 16 sk. hvilket väl måtte visa att Direktm med sorgfällighet nagelfarit att icke utlemna höga lån på egendomar.
Att misstag någon gång möjligen egt rum, vill jag icke bestrida, men påstå alt de måste hänföras lill de sällsynta undantagen^ som också dessa sifferupgifler lemna vid handen.
Hr Bogeman har sagt att Utsk. gifvit serdeles goda skäl för sig hvarföre Utsk. icke kunnat bifalla Prosten Almqvists motion om öfverflyltning af Bankens lånerörelse till Riksg:s-kont.
Jag ber att få fästa upmärksamheten på ordställningen af dessa skäl eller alt fastighetslån, såsom utställda på längre återbetalnings!id icke äro lämpliga för en RiksBank, hvars första pligt är att uprälthålla myntvärdet etc. (så lyder ungefärligen conlenta deraf).
Jag undrar om ej de samma skälen skulle vida bättre kunna användas af motståndarne till den mening, som Hr Bogeman hyser.
Jag ber om ursäkt att jag återkommer till hvad en värd talare, Hr Lefrén yttrat, att det nemi. vore för sent att nu vidtaga åtgärder i den riktning, som 1834 af honom yrkades: vid föregående riksdagar befans det vara för tidigt, nu åter, när man vill uptaga samma förslag, är det för sent.
När är då rälta liden inne, när är det lagom?
Det förefaller mig, i fall detta ej yttrats af den utmärkte mannen, som vore det de obotfärdiges förhinder, som lage i vägen för framgången af sådane förslag.
Palmstjerna har sagt att
Hypotheks-föreningarnes utlemnade lån visat sina verkningar, dels deri, att höja egendomspriserna, dels att betala gjorda skulder, dels också att skaffa tillgångar för dem, som begagna penniugar till njutande af öfverflöd — dessa upgifter vågar jag förklara vara något missledande.
Om vi betrakta hvartill i allmänhet den skuldsättning blifvit använd i hvilken landet, under loppet af de sednare decennierne, råkat, mäste man väl dock erkänna att den hufvudsakligen åtgått lill produktiva ändamål.
Må det tagas i betraktande, hvilka förlager jordbruket behöft för åstadkommande af den ökade produktion, som frambragts, hvad som blifvit användt till handelns och sjöfartens uphjelpande, enär handelsflottan ökats med 20,000 å 30,000 läster på de senare åren, hvad som blifvit åtgjord! för fabrikernes och näringarnes i allmänhet lyftande, och man kan då ej undgå att erkänna, hvilka stora kapitaler, som erfordrats och i alla grenar af industrien blifvit nedlagda under den tid, som den ökade skuldsättningen egt rum; men samhället har genom Den 12 April f. m. 329 den ökade skuldsättningen ej blifvit fattigare, ty med Staten måste det vara samma förhållande, som med enskilda bolag, att förmögenheten är lika med saldo, mellan skuld och tillgång.
Jag erkänner likväl alt det är svårt, att ställa en lånerörelse så, att den kan lemna förlag lill produktiva företag, utan all icke samma låne-lillfällen må kunna derjemte begagnas af personer, som ej hafva för afsigt, alt använda medlen till dylika ändamål; och jag beklagar alt en benägenhet- till en demoraliserande skuldsättning uppenbarar sig, icke allenast inom de högre kretsarne i allmänhet, utan äfven hos alla andra samhällsklasser hela vägen igenom, ända ned till backstugusittaren, som skuldsätter sig i Sockenmagasinet och på auktionerna så långt krediten räcker, hvaraf allt följderna visa sig i upstående konkurser med thy åtföljande uptäckter af begångna bedrägerier.
Ingenting vore önskligare än om en sådan skuldsättning skulle kunna hindras, men jag tviflar att sådant låter sig verkställa på den väg man nu beträdt»
Den moraliska vägen lärer vara den enda fullt ändamålsenliga.
Jag tror emedlertid, att skuldsättning eller låns utlemnande i kreditiv-väg, på sätt Privat-Bankerne förfarit, varit mindre farlig, än den diskontering
Banken bedrifvit och tror derjemte, att de stående skuldernas öfvertagande af Hypotheks-föreningarne gagna samhället i dubbelt afseende, nemi. dermed att dessa skulder varda oupsägbara och årligen amorteras, och dermed alt tillgången till sådana lån försätter jordegaren i tillfälle att utföra värderika förbättringar af sin jord, och sålunda år det, som Hypotheksföreningarne bidraga alt öka egcndomarnes värde, hvilket måtte utgöra landets sanna fördel, då jordbruket utgör sjelfva hufvudnäringen.
Jag skulle föreställa mig, att om också R. o. Ad. icke skulle biträda det förslag, som jag tagit mig friheten framställa, Ståndet dock derå täcktes fästa del afseende att det må få åtfölja den återremiss, som säkerligen i afseende på flere i betänk, förekommande punkter kommer att medgifvas, hvarföre jag äfven anhåller att förevarande punkt må varda återremitterad.
Frih. Fleetwood:
Jag har begärt ordet för att besvara Gr.
Liljencrantz’s yttrande rörande Hypoth.-förening:ne, hvartill jag finner mig föranlåten såsom varande ledamot af Bruksägarnes Hypothekskassa, förklarande att hvarken staten eller landet skall lida någon förlust af densamma, utan snarare deraf hemta fördel.
Som förklaring öfver anledningen till det lån kassan uptagit, får jag nämna alt den varit alt få lägre ränta.
Bankens egna representanter, R.
St. äro de, som gifvit anledn. att man tvungits vända sig till utlänningen, som lemnar penningar lill lägre pris.
I öfrigt kan ingen hata utrikes skuldsättning högre än jag, och derföre är det, som jag motsatt mig fastighetsbelåningens öfverflyttande från Banken till Riksg:s kont., ty på det sättet skall man pantsätta bit för bit den Svenska jorden.
Det var en tid då Sverige eröfrade Tyskland, nu åter kan Tyskland säga:
Sverige är 330 Den 12 April f. ra. mitt.
Genom ett klokare fondsystem skulle man hafva förekommit detta förhållande.
Må jag vid detta tillfälle påminna om den vackra devisen plus étre que paraitre, för den fåfänga, Svensken har, att Sverige icke skall hetas skuldsatt, låter man individerna pantsätta sista torfvan.
Jag kan ej gilla sådant system, Hr Lefre'n: Jag har sagt, att det är för sent, icke med afseende på de Hypöth.-fören:r, som börjande sin bana, gingo den väg, som jag anser vara den rätta, och hvilken Frih.
Raab äfven utvecklat, utan på de fort gående, då vi för dagen känna den skuldsättning, som är gjord för en Hypoth.-förening.
Raab har aktat passande att tillvita mig de obolfärdiges förhinder; jag var icke tillstädes på den riksdagen, som afhandlade Hypoth.-föremr och har sålunda ej kunnat sätta mig emot det förslag, som jag icke öfvervarit, utan det är felande minne hos honom, ty obotfärdighet har icke varit min plåga.
Nog känner jag de obotfärdiga!
Man har antydt att afsigten varit att nedsätta räntan:
Ja, det är just detta försök att våldsamt och tvert tvinga ned räntan, som åstadkommer kriser.
Det är ett hat mot kapitalisten, som ligger deri begrafvet, och nog malte det vara temligen långt kommet på den älskade banan, då man nedsatt räntan i landet från 6 till 4 och mindre än 4 proc. när det blir fråga om kortare tids lån.
Tror man det vara lyckligt för ett land i allmänhet att få räntan nedsatt, så måste man göra sig reda för sättet, på hvilket denna ränta skall nedsättas, om det skall vara ett lyckligt fenomen.
Det är stigande besparingar, eller stigande näringar och näringsflit, som skall på naturlig väg öka kapitalet och minska räntefoten ; men om ett lands innebyggare våldsamt gå till väga, importerande utländska penningar på sin kredit, så är det gifvet, att dessa penningar icke insupas i naturlig ordning i rikets näringar och gifva den styrka i statskroppen, som upkommer, när man inom landet genom idoghet och sparsamhet fortgår på hushållningens bana.
Det är delta stora misstag, som begås; man ser svmptomerna deraf i andra grenar.
Våra stora aktningsvärda jordbrukare i närvarande lid hafva för sig ett stort mål — förbättrandet af de områden de disponera och förbättringen af landets kultur i allmänhet; men skuldsätt ningen, öfverstigande kraften att densamma bära, oförmågan att reda oss derur, gör, att de i framtiden sig visande fördelarne icke inträda så tidigt, som fordras för att uprätthålla den, som är sysselsatt med medlens användande på dessa stora spekulationer.
I allmänhet företer sig i tiden en benägenhet att vilja hastigt bli rik, som gör att man blir fattig; och när man missräknat sig, stående i spetsen för stora företag, så är det icke blott det en skilda lidandet, som deraf blir en följd, utan man drager med •Den 12 April f. m. 331 sig en massa af andra, som haft förtroende till spekulanten, och långt ifrån att befordra det allmännas väl, störtar man många, och med dessa många, det allmänna i förderfvet.
Det är detta uttagande af för stora steg, som bräcker statskroppen, i st. f. att, om man ginge den förståndiga, långsamma vägen, så skulle det blifva en gymnastik för statskroppen, som stärkte densamma.
Jag ber om ursäkt att jag vågat framställa dessa allmänna satser; jag har gjort det för att gifva tillkänna ur hvilken synpunkt jag betraktar så beskaffade ärenden och de flere af samma art, som stunda.
Jag är ingalunda vän till stagnation i näringarne, men tror att man hör gå försigtigt till väga vid deras understödjande och framför allt, icke lättsinnigt inblanda Staten deri.
Raab har ibland annat sagt att Privat-Bankerne, framkallade af Sländerne, sedermera blifvit hatade: jag är bland deras antal, som aldrig egt någon enda actie i någon privatbank, men har ändå tagit deras försvar.
Jag anser dem hafva gjotf Sverige mera gagn än man i allmänhet vill medgifva: privatbankerne hafva varit Ständernes och Bankostyrelsens pedagoger, de hafva praktiskt lärt huru raan skall sköta bankrörelsen.
Innan dessa Banker funnos så trodde man att Tumba pappersbruk vore en silfvergrufva, ur hvilken man kunde ösa efter smak; det är lätt att vara lagstiftare som R.
St., då hvar individ, som här voterar om Svenska Banken och dess förhållanden, ingenting direkte riskerar af egen kassa.
De kunna taga de aldra liberalaste, de mest idealiskt behagliga beslut och sätta dem i verkställighet, utan den ringaste minskning i de enskildes plånböcker; deremot, då jag är privatbanks delägare, sittande måhända i direktm för en sådan Bank, så måste jag vid hvarje steg, vare sig i fråga om uplåning eller utlåning, granskning af säkerhetshandlingar ra. m., känna efter i plånboken och undersöka hvilken följden blir för min egen och mine acsocierades plånböcker, i fall jag går lösligen tillväga; och när det blir fråga om att stifta lag för en sådan Bank, så vilja delägarne veta, hvilken följden blir för deras kassor och för möjligheten att uprälthålla rörelsen, i fall de förslag vidtagas, som föreslås, som grunder för Bankens bedrifvande.
Detta har gjort, att privatbankerne hafva lärt Sveriges R.
St. huruledes en Bank bör styras och lärt, att, när man stormar på kassan, så skall man draga in på lånerörelsen.
Vi stifta lagar för R.
St:s Bank och i lång tid förbjöd Banko-reglementet indragning på lånerörelsen, oaktadt Bankoluckan bestormades med invexling af sina sedlar.
Andtligen hafva vi kommit så långt alt en § i reglementet finnes, som ålägger Bankostyrelsen att, när Bankens säkerhet fordrar, indraga lånerörelsen; men oaktadt denna §, hafva vi likväl sett bemödanden att släppa ut sedlar i det ögonblick, då Banken hade godkänt vexlingsvärdet och sålunda likasom kasta käppen i dens hand, som hade önskat att dela ut pryglen.
332 Den 12 April f. m.
Man liar leninat allmänna lån från Banken, och i samma ögonblick, som sedlarne derifrån utgifvits, hafva de ock inlemnats i Bankoluckan för att utbytas mot silfver, förflyttats på ett ångfartyg och förts till Hamburg.