Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke framställda sats, om det färre antalets företräde vid frågors behandlande och utredning, falsk, i sin följd ledande till envälde, och dess antagande och tillämpning inom en representantförsamling farligt; emedan om frågornas behandling och utredning öfverlemnades åt ett mycket ringa antal, ensidiga åsigter och äfven till och med enskilta afsigter lättare kunna göra sig gällande.
Jag vågår för min del bestrida inrättandet af det af Hr Gr.
Lagerbjelke föreslagna BränvinsUtsk., men skulle Höglofl, R. o. Ad. 10 Den 22 November. bifalla Hr Gr.
Lagerbjelkes motion och elen komma att kommuniceras med MedSt:n, anhåller jag, att hvad jag nu yttrat måtte såsom min reservation. få åtfölja remissen.
Jag instämmer så mycket heldre i det af Gr.
Lagerbjelke nu afgifna förslag, som jag under 2:ne föreg:de Riksdagar deltagit uti behandlingen af nu ifrågakomne ärende inom de sammansatta Bevillms-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Uts:kn, och derutaf hämtat tillräcklig erfarenhet om skadligheten och olämpligheten af allmänna frågors förberedande handläggning 'utaf ett så stort antal ledamöter, som de sammansatta Utsk:n utgöra.
Härom torde meningarne vara föga delade, och åtminstone tror jag mig vara förvissad derom, att de fleste af B. o. Ad:ns ledamöter, som förut deltagit uti de förenade Utskms arbete, i berörde hänseende tänka lika med mig.
När dertill kommer att man känner de stora förhoppningar, sorn fästas vid nu ifrågakomne, för hela samhället så vigtiga ärendes bringande till ett lyckligt slut vid innevarande Riksdag, måste man finna sig ännu mera upmanad att söka bidraga dertill, att ärendet blifver allt ifrån början på det mest ändamålsenliga sätt utredt och beliandladt.
Hr von Hartmansdorff anser det vara oformligt att tillsätta ett särskildt Utsk. för behandling af frågor ronde bränvinstillverkningen, innan man med säkerhet kände, att någon sådan fråga komme att till Ständernas afgörande öfverlemnas.
Så vidt jag vet, har ännu icke någon Riksdag under vårt närvarande statsskick försiggått, utan att motioner i detta ämne blifvit väckta, och man har snarare haft öfverflöd än brist på förslag rörande samma ämne.
Vid denna Riksdag, mera än någonsin förut, haiman all anledning att tro, det genomgripande förändringar i bränvinslagstiftningen blifva föreslagna.
Det är derföre jag, j motsats till Hr v.
Hartmansdorff, anser det vara af ganska stor vigt och ingalunda en småsak, att genast vid Riksdagens början för frågans behandling nedsättes ett särskildt Utsk., bestående af sådana personer, som anses hafva den största kännedom i ämnet, ty det beror naturligtvis till större delen på de personer, som skola bereda frågan, huruvida densammas utgång kommer att motsvara de förhoppningar, som man inom liela Sverige fäster dervid.
Lagerbjelke icke väckt ifrågavande motion, hade jag för min del beslutat att afgifva ett förslag i samma syftning, och säkerligen hafva flera ledamöter af R.
St. varit härpå betänkte.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. behagade bifalla Gr.
Lagerbjelkes förslag, och fäster dessutom stor vigt deruppå, att det bifalles i dag, på det att inbjudningen till de öfriga MedStrn måtte utan dröjsmål afgå, ty jag har mig å enskild väg bekant, att en dylik motion kommer att väckas inom BondeSt.
Skulle man, lika med Hr v. Hartmansdorff, såsom premiss antaga möjligheten derutaf, att hvarken någon Kongl, propos. eller enskild motion ronde bränvinslillverkningen vid denna Riksdag komma alt afgifvas, må - Den 22 November.
11 sle man äfven gilla det sint, hvartill nämnde värde ledamot kommit, eller att frågan om nedsättande af ett särskildt
Utsk. för berörde ärendes behandling vore för tidigt väckt.
Det är visserligen ännu icke officiell bekant, om Konungen behagar att till R.
St. aflåta nådig propos. i ämnet, men efter all den rörelse, som försports inom snart sagdt alla delar af landet och haft till ett gemensamt syftemål att fästa statsmakternas upmärksamliet uppå nödvändigheten att tillvägabringa en mera ordnad och ändamålsenlig lagstiftning ang:de vilkoren för bedrifvandet af ifrågakomne näring, tror jag att man med fullkomlig trygghet kan lika med Hr Hjärne, såsom gifvet antaga, att ganska många förslag i detta ämne komma att väckas, och dä inser man jemväl nyttan och lämpligheten deraf, att vid Riksdagens början nedsätta ett Utsk., bestående af ett mindre antal sakkunnige män, hvilka kunna egna större delen af deras lid och förmåga åt detta vigtiga ärendes omsorgsfulla pröfning.
Afven jag har haft en ingalunda tillfredsställande erfarenhet af denna frågas behandling inom de sammansatta Utsk:n och känner mer än väl, hvilka svårigheter det möter att inom en så talrik församling få principen för lagstiftningen i ämnet konseqvent genomförd, men ännu mera de nödvändiga reglementariska stadganderna i behörigt sammanhang och öfverensstämmelse.
Dessutom måste det sätt, hvarpå frågan hitintills blifvit handlagd, ovilkorligen förorsaka mycken tidsutdrägt, enär den Afdelning af de förenade Utsk:n som fått sig uppdraget att utarbeta förslag lill utlåt, i ämnet, jemväl måste in pleno deltaga i handläggning af en mängd andra frågor, hvarutaf Afdeln:s arbete nödvändigt mycket fördröjes.
Det är sannerligen hög tid att denna i nationens sedliga lif så djupt ingripande fråga öfverlemnas till behandling af sådana personer, som med största möjliga sakkännedom förena oväld och lugn besinning, så att frågan derigenom erhåller en bättre utgång, än som förut varit fallet, enär det, till följd af Utsk:ns sammansättning, dervid i allmänhet föga afseende kan fästas vid de invalde personernas insigt och erfarenhet uti ett specielt ämne, ofta liändt, att personer måst ingå uti den till frågans utredande nedsalta Afdelning, ehuru de haft föga eller ingen kännedom om bränvinstillverkningen och dermed sammanhang egande ämnen.
Det är hufvudsakligast af detta skäl, som jag finner mig föranlåten att med min röst söka bidraga till framgången af Gr.
Lagerbjelkes nu under öfverläggning varande förslag.
Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: 1 afseende på sjelfva saken, eller lämpligheten att tillsätta ett särskildt Utsk. för behandling af alla blifvande förslag ronde bränvinstillverkningen, delar jag Gr.
Lagerbjelkes mening, att en sådan åtgärd skulle medföra ganska stor nytta.
Derigenom skulle icke allenast mycken tidspillan undvikas, utan afven sjelfva ärendets behandling utan tvifvel betydligt vinna, så att man skäligen kunde hoppas, att delta ärende under innevarande Riksdag blefve med insigt och noggranhet pröfvadt och utredt, samt att sålunda en förbättrad lagstiftning i Den 22 November. ämnet skulle komma till stånd; men, hvad åter sättet och tiden för ett sådant Utsk:s nedsättande vidkommer, anser jag för min del, Jatt de anmärkmr, Hr v. Hartmansdorff i berörde hänseende framställt, äro välgrundade, och finnér dessutom ett ytterligare skäl för frågans upskjutande ligga deruti, att ifrågakomna förslag, enl. min mening, måste först remitteras till vederbörligt Utsk. och Ständerna afvakta Utsk:s deröfver afgifua utlåt., innan de äga att frågan till slutlig pröfning företaga. 44 §.
Riksd.Ordn. stadgar uttryckligen att ”Konungens proposa-, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga RiksSt:ns öfverläggning och pröfning, må ej i R.
St:rs plena till omedelbarligt afgörande uptagas, utan skola öfverlemnas till utredande af behöriga Utsk., hvilkas yttrande etc.”
Då, enl. den fördelning af ärendena, som grundlagen utstakat, denna frågas behandling hörer till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., anser jag, att R. o. Ad. icke bör företaga densamma till remiss, förr än det Utsk., som skall emottaga remissen, blifvit tillsatt. 1 fall, såsom jag förmodar, Hr Gr. o. Landtm, och R. o.
Ad. lika med mig anser, att frågan bör till Utsk. remitteras, följer deraf, att frågan måste förblifva hvilande, intilldess Utsk:n blifvit behörigen valda; men skulle åter denna mening ej godkännas, utan anmärkmr deremot göras, skall jag utbedja mig att närmare få utveckla skälen för denna min nu yttrade åsigt.
Så vidt jag kunnat upfatta diskussionen, har icke någon egentlig anmärkn. blifvit framställd emot lämpligheten af den åtgärd, jag föreslagit.
Endast i afseende å tiden för frågans företagande samt fonnen för densammas behandling, hafva 2:ne värde ledamöter uttalat mot mig stridande åsigt er.
Den förste värde talaren har nemi. ansett, att tiden ännu icke vore inne att besluta nedsättandet af ett särskildt Utsk. förberedande af frågor rör:de bränvinstillverkningen, enär man ännu icke kände huruvida någon K. propos. eller enskild motion i ämnet vore alt förvänta.
Detta fall låter visserligen tänka sig, men jag utbeder mig att få fästa så väl den värde talarens som Ståndets upmärksamhet deruppå, att frågan ang:de vilkoren för bränvinets tillverkning är af bevillnings natur, och att den således, äfven om hvarken K.
M. eller enskild riksdagsman derom gör någon framställning, likväl kommer att dragas tinder R.
St:rs pröfning på samma sätt sorn Tullbevillningen, Charta sigillataafgiften m. fl.; hvaröfver allt R.
St. vid hvarje Riksdag uppå vederbörande Utslcs framställning, fatta beslut, aldeles oberoende derutaf, huruvida inom Stånden förslag till förändring i grunderne för dessa bevillningar eller sättet för desammas utgörande blifvit väckta eller icke.
Följaktligen är det fullkomligt gifvet, att frågan om bränvinstillverkningen måste vid denna, såsom vid hvarje Riksdag, komma under Ständernas pröfning.
Hvad åter den talare, som sednast sig yttrade, anfört derom att nu förenande fråga icke finge af Ståndet omedelbart afgöras, Den 22 November.
13 utan borde först remitteras till vederbönde Utsk., måste jag till alla delar bestrida.
Den till stöd för hans mening åberopade 44 §.
Riksd.Ordn. innehåller: ”Konungens propos:r, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtl.
RiksSt:ns öfverläggning och pröfning, må ej i R.
St:rs plena till omedelbarjigt afgörande uptagas, utan skola öfverlemnas till utredande af behöriga Utsk. etc.”
Nu finnes icke, och kommer aldrig att finnas något Utsk., som är behörigt att till utredande uptaga en fråga af sådan beskaffenhet, sorn den förevande.
Man måste besinna, att saken nu icke gäller något förslag till förändrad lagstiftning ronde bränvinstillverkningen, utan saken är helt enkelt den, huruvida Ständerna anse nyttigt att välja ett särskildt Utsk. för behandling af en viss fråga eller icke, och det torde blifva svårt att i grundlagen uptäeka ett stadgande, sorn gör något Utsk. bestämdt behörigt att utreda lämpligheten eller obeliöfligheten af ett annat Utsk:s tillsättande.
O lämpligheten af den form för frågans behandling, som Hr Gripenstedt föreslagit, springer än tydligare i ögonen, om man jemför stadganderne i Riksd.Ordn:s 36 samt 73 och 75 §§.
De tvä sistnämnde §§:ne innehålla bland annat, alt fråga, hvilken ej genom Ståndens sammanstämmande beslut blifvit afgjord, men icke kan eller får förfalla, skall, slutligen med R.
St:rs rätt afgöras af samma Utsk. som med målet haft befattning, detta Utsk. dock förstärkt till 30 ledamöter af hvarje Stånd.
Nu kan denna fråga, enl. uttryckliga ordalaget i 36 §. 3 morn., icke förfalla, och skulle således om 2 Stånd stanna mot 2, jemlikt 73 §., afgöräs, af det Utsk., som frågan handlagt, förstärkt till ett antal af 30 personer från hvarje Stånd.
Emot ett sådant behandlingssätt ställer sig likväl 36 §:s bestämda föreskrift, att om 2 Stånd stanna mot 2 i fråga om nytt Utsk:s tillsättande, öfverlemnas afgöranderätten härutinnan till Const. Utsk., icke förstärkt, utan enkelt, hvaraf uppenbarligen följer att samma fråga icke är i grundlagen afsedd att af något Utsk. på förhand behandlas.
De emot mitt förslag anförda anmärkna- torde sålunda vid närmare betraktande förfalla, och vågar jag derföre vördsamt anhålla om bifall å ifrågavarale förslag.
Med minne af de ofta långvariga och alltid öfverflödiga formdiskussioner, som på detta rum pläga upstå af en understundom ganska obetydlig anledning, har jag begärt ordet endast för att med några ord ytterligare bemöta det af Gr.
Lagerbjelke redan vederlagda inkast, Hr Gripenstedt gjort mot sättet för ifrågavarale förslags behandling.
Jag anser, nemi. att Hr Gripenstedts upfattning af hvad som i 44 §.
Riksd.Ordn. menas med en allm. fråga, icke är riktig.
Dermed måste, enl. mitt omdöme, förstås en sådan fråga, som är allmän för hela Staten eller Riket, men icke en sådan, som kan vara generel för R.
St. i deras förhållande sinsemellan.
Alla frågor, som behandlas af R.
St. i deras egenskap af Svenska folkets ombud äro allmänna 14 Deli 2 2 December. och mäste till Utsk:s föreg:de handläggning hänskjutas, men sådant är nu icke förhållandet.
Dessutom vill jag erinra R. o. Ad. att vid flere föreg:de tillfällen frågor af samma art som den nu förevande, behandlats på det sätt Gr. ^Lagerbjelke yrkat.
Jag minnes ett särskildt sådant fall, nemi. efter uphörandet af kolerafarsoten år 1834, då R. och Ad. beslöt, att en lyckönskningsdeputation skulle afgå till Konungen och att de öfriga Stånden skulle inbjudas att deruti deltaga.
Detta beslut fattades utan föregående remiss till Utsk.
Hr Gripenstedt har visserligen rätt deruti, att då bestämd föreskrift saknas hvarthän en väckt fråga skall remitteras, kan remissen ske till Ekon. Utsk.: men, oafsedt det af Gr.
Lagerbjelke redan ådagalagda förhållande, att intet Utsk. finnes med behörighet att nu förevarande fråga till behandling uptaga, får jag hemställa lill Hr Gripenstedt, hvilken utredning han anser Utsk. hafva att med detta ärende företaga ?
Jag för min del kan åtminstone icke fatta, hvaruti utredningen skulle bestå, då frågan endast är, huruvida Ständerna anse tillsättandet af ett särskildt Utsk. nyttigt eller icke, och den äskade utredningen således torde komma att stanna vid ett enkelt ja eller nej, som Ständerna likaså gerna kunnat i första hand afgifva. R. o. Ad. behagade således finna, att man endast på omvägar och genom förvridning af sakens rätta sammanhang kan komma till det resultat, att nu ifrågaställde förslag måste till Utsk:s förberedande åtgärd öfverlemnas.
Jag slutar nu med att uttrycka min önskan, att denna formfråga icke måtte föranleda till någon långvarig debatt, då det i alla händelser uti sista hand heror på Hr Gr. o. Landtm, att bestämma, huruvida den ena eller andra talaren riktigt upfattat Grundlagens stadganden.
Skulle Hr Gr. o. Landtm, finna frågans afgörande utan föreg:de remiss till Utsk. strida emot Grundlagens föreskrift, lärer han ej underlåta att vägra propos. derå, och, i motsatt fall, beror det ju på flertalet af Ståndet att antingen bifalla det behandlingssätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit eller vidtaga den åtgärd, som Hr Gripenstedt anser vara den rätta.
De skäl som här blifvit förebragta emot den af mig yttrade åsigt, att ifrågavarande förslag borde till Utsk. remitteras, synes mig kunna utan mycken svårighet vederläggas.
Lagerbjelke har påstått, att det icke finnes något Utsk. hvartill förslaget rätteligen kunde remitteras, samt att det endast finnes föreskrifvet, att om 2 Stånd i sådan fråga stanna mot 2, skall tvisten slitas af Const.Utsk.
Nu innehåller likväl 34 §. 2 mom.
Riksd.Ordn. att R.
St. äga att remittera sådana mål, som till visst Utsk. icke höra, antingen till Allm. Besv.-o.
Ekon.Utsk. eller till något annat Utsk.; hvarföre och då Grundlagen just förutsätter det fall, som nu inträffat, hela anmärknm. att intet Utsk. finnes, som är behörigt ätt remissen uptaga, torde af sig sjelf förfalla.
Samme värde ledamots grundlagsenliga påstående, att Coust.- D|e n 22 November. 15 Utsk., för den händelse att 2 Stånd stanna mot 2 i fråga om tillsättande af nytt Utsk., äger att i sista hand saken afgöra, står alldeles icke i någon strid emot min mening, alt frågans remitterande till Utsk. bör föregå Ständernas beslut.
Lagerbjelke åberopade lagrummet innehåller väl, att Ständerna, ifall 3 Stånds pluralitet ej kunde i saken åstadkommas, skola öfverlemna afgöranderätten till Const.Utsk., men nämner ingenting derom, att frågans föregående handläggning af Utsk. ej får äga rum; och då således härutinnan något undantag ej finnes stadgadt, måste man åtlyda den allmänna regeln, att ingen fråga af allmän beskaffenhet får af R.
St. till omedelbart afgörande uptagas, utan bör först öfverlemnas till behandling af behörigt Utsk.
Stanna nu Ständerna, vid frågans återkomst från Utsk., i stridiga beslut, inträffar just det fall, som Grundlagen har förutsatt, nemi. att sakens afgörande skall hänskjutas till Const.Utsk., hvars pröfningsrätt ingalunda förhindras derutaf, att ett annat Utsk. förut i frågan afgifvit yttrande.
Härigenom tror jag mig hafva visat, att den af mig föreslagna åtgärd, långt ifrån att icke kunna ske utan åsidosättande af Grundlagens bud, tvertom öfverensstämmer med densammas bestämda föreskrift, och icke heller förhindrar den vidare behandling af frågan, hvarpå Gr.
Lagerbjelke tyckes fästa uteslutande afseende.
Den siste värde talarens deduction, att nu förekomne fråga icke skulle vara af allmän beskaffenhet, tror jag vara aldeles öfverflödig, då 44 § Riksd.Ordn. innehåller sjelfva definitionen på hvad som med en allmän fråga skall förstås.
Der står nemi.: ”allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga RiksSt:ns öfverläggning och pröfning”.
Ar det nu intet tvifvel underkastadt, att denna fråga måste komma under Ständernas pröfning, så är ju frågan också uppenbarligen af allmän natur enl. den definition, som Grundlagen sjelf derpå gifver.
Och måste det således medgifvas, att frågan är allmän, så förefaller det mig nästan- oförklarligt, huru man vill bestrida densammas remitterande lill Utsk., då ofvannämnde § i uttryckliga och oförtydbara ordalag sådant föreskrifva’.
Det synes mig derföre, att mina anmärkmr i hela deras giltighet qvarstå, utan att hafva på något sätt blifvit vederlagda af de deremot gjorda inkast.
För öfrigt kan jag ej för mig redogöra, af hvad skäl man så ifrigt yrkar förslagets omedelbara afgörande af Ständerna.
Man tror sig förmodligen derigenom gagna sjelfva saken, men mig vill det synas, som om frågan blefve försatt i ett vida förmånligare och formligare skick, ifall den först hänskjöts till förberedande behandling af ett Utsk., sammansatt af ledamöter från samtliga RiksStm, och derefter, beledsagad af detta Utsk:s yttrande, öfverlemnades till Ständernas afgörande, än derigenom att ett särskildt
Stånd i ämnet fattar beslut, och de öfriga Med-St:n blott och bart inbjudas att i beslutet sig förena.
Men om ock nyttan af frågans omedelbara eller medelbara afgörande kunde omtvistas, bör man, vid detta såsom vid alla andra tillfällen i 16
Den 22 November. främsta rummet afse det rätta och lagliga, och dervid kan man äfven med trygghet lita på den gamla goda regeln, att hvad som är rätt, är äfven klokt.
Då jagi denna fråga delar Gr.
Lagerbjelkes mening och önskar framgång åt det af honom afgifna förslag, anser jag mig böra fästa motionärens och Ståndets upmärksamhet uppå en ofullständighet i motionen, hvilken, ehuru af ringare art, dock, enl. min tanke, bör rättas.
Förslaget afser nemi. att tillsätta ett särskildt Utsk. för behandlingen af frågor ronde bränvinstillverkningen, men i nära sammanhang härmed står frågan om vilkoren för den tillverkade varans försäljning.
Man kunde visserligen säga, att Utsk., i anseende till frågornas samband med hvarandra, i allt fall vore berättigadt att till handläggning företaga alla förslag ronde förändring uti nu gällande lagstiftning såväl för varans tillverkning som afyttrande, men då man besluter sig att bilda ett särskildt Utsk. för behandlingen af ett så vigtigt ärende, anser jag att man, till förekommande af allt missförstånd och möjligen upstående kollision emellan ifrågakomne och andra Utskotts verksamhet, bör gifva det särskildta Utsk. en bestämd och fullständig föreskrift beträffande omfånget af dess blifvande verkningskrets.
Af sådant skäl får jag hemställa huruvida det icke vore lämpligt att, antingen såsom ett tillägg till det redan väckta förslaget, eller såsom en ny i ämnet väckt motion, föreskrifva, att det lillämnade Utsk. jemväl updrages att uptaga och utreda alla förslag som kunna väckas rörrde vilkoren för bränvinets försäljning.
Uti Hr Gripensteds framställning af formen för ifrågavar:de förslags behandling kan jag för min del icke instämma.
Han har sagt, att alla frågor af allmän natur måste till något Utsk:s föregående handläggning hänskjutas, men han har förbisett ett annat vilkor, som måste fästas vid en sådan remiss, eller att frågan är af beskaffenhet att kunna blifva föremål för någon utredning.
Nu frågar jag hvad slags utredning kan här komma i fråga?
Icke skulle Utsk. kunna afgifva utlåt, öfver legaliteten af det föreslagna särskildta Utsk:s nedsättande, då Grundlagen innehåller en uttrycklig bestämmelse härom.
Skulle åter Utsk. yttra sig öfver lämpligheten af den föreslagna åtgärden, så är ju denna fråga af en så enkel beskaffenhet, att den i sanning ej behöfver någon utredning, utan det beror på Ständerna att omedelbart afgöra, huruvida de linna frågan om bränvinstillverkningen vara af sådan vigt och betydelse, att densamma kräfver behandling och utredning af ett enkom derför tillsatt Utsk., eller icke.
Då den af Hr Gripenstedt åberopade 44 § Riksd.Ordn. stadgar, att alla allmänna frågor skola till utredning öfverlemnas åt behöriga Utsk., men, såsom redan tillräckligen är visadt, någon utredning af denna fråga icke är behöflig, saknar äfven §:n all tillämplighet på nu förevar.-de fall.
Dessutom är denna fråga af så mångsidig beskaffenhet, att den likaväl borde remitteras till Bevilln.- eller LagUtsk., som till Ekon.Utsk., och skulle således, för Den 22 November.
17 för ett fullständigt vinnande af den utredning, som Hr Gripenstedt anser så nödig, rätteligen remitteras till alla de nämnde Utskm gemensamt, men olämpligheten af en så beskaffad åtgärd behöfver endast antydas för att af en hvar fattas.
Jag tror således att något hinder icke möter för frågans företagande till afgörande i dess nuvar:de skick, och anhåller endast, att R. o. Ad. dervid ville taga i betraktande det af mig föreslagna tillägget till ifrågavande motion.
Hr von Hartmansdorff: 2:ne särskilta frågor hafva varit föremål för denna öfverläggning.
Den första afser, huruvida det icke vore riktigt att upskjuta förevarande förslags afgörande, intill dess sig visat, om någon Kongl. Propos. eller enskild motion ronde bränvinstillverkning och beskattning kommer att afgifvas.
Den andra frågan rörer ändamålsenligheten att nedsatta ett särskildt Utsk. för bränvins-lagstiftningens behandling.
I mitt afgifna anförande har jag endast framställt min åsigt, att förslaget blifvit för tidigt väckt, enär jag ansett frågan derom ej böra sammanblandas med frågan om förslagets lämplighet.
Men som flere talare yttrat sig i sistnämnde hänseende, anhåller jag, att ett af mig derom upsatt skriftligt anförande måtte blifva af en Kanslist upläst.
Härvid aflemnades af Hr von Hartmansdorff ett skriftligt anförande, som uplästes och var af följande innehåll:
Grundlagens ord ronde bränvins-beskattuingens. behandling äro icke nog tydliga, och det vore utan tvifvel för sakens fortgång med nödig enhet och skyndsamhet fördelaktigt om be arbetningen skedde genom ett inskränktare antal ledamöter, än Bevilln.Utsk:s, än mera genom färre än de förenade Bevilln-, Lag- o.
Ekon.Utsk:ns, hvilka pläga dermed gemensamt taga befattning.
Ingen kan häldre än jag önska rättelse i den nu varande bränvinslagstiftningen, och hämmande derigenom så vidt görligt är, af dryckenskapslastens härjningar, mot hvilka jag, i många år, med ringa framgång kämpat.
Det oväntade stöd, som nykterhetens sak, för ögonblicket vunnit i allmänna tänkesättet, är jag visserligen mån om att begagna.
Men jag vill, lika litet i medgångens som i motgångens dagar, göra det på lagens bekostnad, och jag befarar att så skulle ske, om ett särskildt Utsk. tillsattes, hvilket betoge Bevilln.Utsk. dess grundlagliga rätt att föreslå beskattningen på bränvinstillverkning och försäljning.
Jag erkänner att det icke är utan tvekan eller inre strid, som jag motsätter mig förevarande förslag.