Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har nemi. i fråga om Professor Kraffts tafla anfört det fullt gällande skälet för afslag, att redan förut vöre anslagen en förhöjd summa för inköp af Svenska konstnärers arbeten, sfi att verkställigheten må ankomma på K.
M:s pröfning; och då synes det mig vara högst orimligt, att nu tillstyrka en utgift af icke mindre'än 15,000 Rdr för en enda tafla, hvars värde jag visst icke vill underkänna, men hvilken jag dristar tro ej kan med full sakkännedom af StatsUtsk. in corpore bedömas.
Jag tillstyrker således, att denna StatsUtsk:s framställning måtte af R. o. Ad. afslås, men kan ingalunda förena mig med Frih.
Cederström, att ett särskildt anslag skulle för något sådant ändamål ställas till K. M:s disposition.
Jag kan så mycket mindre göra detta, som, utom det redan derför anvisade anslag, icke obetydliga summor i samma syfte årligen sammanskjutas af flera inom landet bildade konstföreningar.
Jag förenar mig i allo med hvad Frih.
Det kan icke ungå att förvåna den, som icke är initierad i StatsUtsk:s hemligheter, att detsamma förordat inköp för en högst betydlig summa af ett arbete, hvilket ej lemnäs den ringaste uplysning.
Man har icke allenast ej fått se den ifrågav:de taflan, utan StatsUtsk. gör t. o. m. en hemlighet af hvad den föreställer.
För att gifva en så rundlig summa, synes mig det aldra minsta anspråket vara, att man åtminstone fått se taflan.
Långtifrån att motsätta mig, det K.
St:r skulle understödja talangen, synes mig tvärtom, att dessa 15,000 Rdr, lagda till de förut beviljade 6,000, kunde lämpligen ställas till K. M:s disposition.
Utom Hr Larsson finnas åtskilliga andra ganska förtjenta och talangfulla artister; och det anslag, som här är afsedt att lemnäs åt en, torde göra mera gagn och blifva bättre användt, om det fördelas på flera.
Jag tillstyrker således Frih.
Åug.:
Ehuru jag visserligen icke vill påstå, att StatsUtsk:s, eller ens R. o. Adois ledamöter, öfver hufvud taget, äro fullt kompetente domare öfver den ifrågav:de taflans konstvärde, tror jag dock, att de känna det stora värde denne målare eger, och det stora namn han, till heder för sig sjelf och ännu mera för sitt land, vetat förvärfva sig.
Det synes mig också, som Utsk. härvidlag utgått från en annan synpunkt, än just sjelfva taflans stora konstr.ärsvärde, och att Utsk. snarare tillstyrkt R.
St:r att erkänna och belöna målarens oaflåtliga sträfvande.
När man besinnar hvilken mäktig ande arbetat inom honom; när man tänker på den ställning hvari han förut varit, och hvilka våldsamma känslor som måst undertryckas, då lian varit tvungen att sitta vid det trägnaste handarbete, så synes mig, som meningen varit att härigenom gifva honom en ersättning för alla de själsqval han måst utstå.
Hr Printzensköld har yrkat afslag, derföre att det vore inkonseqvent att bifalla denna punkt, sedan R. o. Ad. afslagit den föreg:de.
Han har således velat updraga IX H. 4 C 722 Den 24 Motembtr e. m. en parallel mellan Professor Krafft och Hr Larsson.
Utan att på något sätt nedsätta den förre och haus kanske ganska stora konstnärskap, tror jag dock icke att dessa båda personer kunna med hvarandra jemföras.
Värdet af den förres tafla skulle vara endast den mängd porträtter, som der förefinnas, men hvilkas likhet E. o. Ad. troligen ännu mindre känner än Hr Larssons tafla; ty jag föreställer mig, att de fleste af de i Stockholm bosatte, icke underlåtit att taga denna i betraktande, då den för ett eller par år sedan exponerades härstädes.
Det är således ej som ett efter taflans verkliga värde lämpadt inköpspris, utan såsom en upmuntran för konstnären och en belöning för hans oaflåtliga sträfvande och hans slutligen vunna seger, som jag önskar att dessa 15,000 Rdr måtte beviljas.
Jag är ovan vid dessa offentliga angelägenheter, och jag vet ej om det är vanligt, att sådana åtgärder som denna vidtagas; men jag tror det skulle hedra E. o. Ad. att vid detta tillfälle göra ett undantag, och anhåller således om bifall till Utsk:s hemställan.
Jag har ej deltagit i behandlingen af denna fråga inom Utsk.; ehuru jag om så varit, troligen ej reserverat mig.
Jag anser dock att Utsk. ej bör inlåta sig i sådana speciella frågor, som bedömandet af en taflas konstvärde.
Hvad Prih. Cederströms yrkande vidkommer, så skulle jag vara benägen att deruti instämma, såvida icke detsamma nu komroe 10 månader försent; ty det torde vara att betrakta som en ny motion, hvilken icke kan sägas vara föranledd af någon under Riksdagen inträffad händelse.
Den torde således enl.
Grundlagens bud ej kunna till pröfning uptagas.
Hr Mont gömmer i, Rob. Nils Germ.:
Jag begagnar detta tillfälle att förklara, det jag var frånv:de, då denna fråga behandlades i Utsk.
Jag förenar mig med dem, som yrkat afslag, icke af det skäl, som den förste talaren angifvit, ehuru jag tror mig vara lika loyal som han, eller att, då inköpet af en tafla, föreställande DD.
MM.rs förmälning, förut blifvit af Utsk. afstyrkt, det sedan vore orätt att tillstyrka anslag för inköp af en tafla af Hr Larsson.
Mitt skäl är det, som Prih.
Cederström anfört, nemi. att man icke bör köpa grisen i säcken; ty jag för min del åtminstone känner föga till denna tafla, och tror icke, att den varit underkastad tillräckligt noggrann kritik, för att man skulle ega tillräcklig grund att förfara sorn här blifvit föreslaget.
Huruvida för öfrigt 15,000
Rdr kunna betraktas som en lämplig ersättning för aila de själsqval och bekymmer, Hr Larsson under sin lefnad måst utstå, lemnar jag åt andra att bedöma, men nog är en sådan beräkning minst sagdt ovanlig.
Då man i den ordinarie statsregleringen för likartadt ändamål med det nu ifrågasatta ej kunnat anvisa mera än 6,000 Rdr, tror jag, att man genom att bifalla, hvad Utsk. nu föreslagit, begiuge mannamån mot alla de Svenska konstnärer, som Den 24 November e. m. 723 lika väl som Hr Larsson kunde ega anspråk att få sina arbeten inköpta af Staten.
Vi hafva t. ex. nyligen sett offentligt utställd en tafla af inhemsk konstnär, som lika mycket förtjenade en sådan upmuntran ehuru hail ej råkat få någon förespråkare.
Under sådana förhållanden kan jag ej annat än afstyrka bifall till punkten, likasom till det af Frih.
Cederström föreslagna amendement, hvilket jag snarare vill betrakta som ny motion, då 59:de punkten redan förut är afgjord.
Jag kan icke dela Hr Cederschiölds tanke.
Jag tror, att man bör grunda beslutet att inköpa en tafla icke på berättelsen om de lidanden, konstnären kan hafva varit underkastad i sin ungdom, helst sedan dessa om de funnits till, äro lyckligt öfverståndna, utan pä sjelfva taflans värde.
Motionären Hr Gr.
Platen har, liksom den nämnde ledamoten, talat mycket om artisten, men ingenting om taflan.
Om denna upiyser ock StatsUtsk. endast, att den är det största af hans arbeten; men man får icke ens veta, om detta uttryck afser den artistiska fulländningen, eller qvadratmåttet.
Jag förmodar dock, att meningen är det sednare.
Hvad artistens själsqval beträffar, så är det visserligen möjligt att han haft svåra sådana att utstå; detta skäl torde äfven hafva varit gällande hos BondeSt., som biföll det sökta understödet hufvudsakligen derföre att konstnären förut varit sadelmakarelärling, hvilket ansetts för en stor förtjenst, den jag icke vill förringa.
Mea en utmärkt konstnär kan måla taflor af större eller mindre värde.
Hvilken den nu till inköp föreslagna är vet jag icke, men förmodar det är den som stått på expositionen i Paris; och om så är, måste jag anmärka, att det varit olika meningar om denna taflas värde, lin kopia deraf är införd i sista numret af Illustrerad Tidning, och föreställer ett skeppsbrott i Bohusländska skärgården.
Man ser der åtskilliga klippor, på hvilka den nedgående solen kastar sina strålar, oell som derigenom blifvit något röda.
Detta har gifvit anleda, åt en kritiker att i en Fransysk tidskrift som jemväl medelar afbildningar, framställa en sådan af denna tafla med underskrift att målningen föreställde humrar kokade i sin egen sås vid den nedgående solens strålar, måladt af Markus Larsson, Ostrogoth.
Det synes således, som ej alla obetingadt tillerkände denna tafla ett så utomordentligt värde.
Kanske är det åter en annan tafla, som varit utställd vid förra årets exposition här, och som blifvit mycket berömd.
I alla fäll måste jag anmärka, att det pris,- som här blifvit föreslaget, går långt utöfver hvad för andra taflor, äfven af rätt berömda utländska mästare, betalats.
— För att återkomma till konstnärens själslidanden, skulle jag tro, att Hr Larsson ej varit den ende artist, som fått genomgå sådana, innan han blifvit mer bekant; äfvensom att han, tillföljd af sitt snille och sin förmåga att göra sina produkter gällande, varit en af de minst lidande konstnärer i vårt land.
Jag har personligen känt en annan konstnär, som gjort vårt land stor heder, och af hvilken en tafla fått plats i Luxembourgerpalatset i Paris, nemi. Wickenberg.
Man vet om honom, att han i början var så fajtig, icke hade att 724 Den 24 November e. m. stilla sin hunger, och en dag gick han nere vid Stadsgården med fullt beslut att kasta sig i sjön, men blef derifrån afvand genom en egen försynens skickelse, En person — jag kan gerna nämna hans namn: det var en ännu lefvande.
Hr Hektor Reuter — kom nemi. händelsevis till ett klädstånd, der en af Wickenberg målad tafla var inlemnad till salu, och köpte densamma.
Ifrun, som höll klädståndet, brast då af glädje i tårar, oell utropade »nu måste jag genast bort och söka «pp den stackers unge herrn ty jag är rädd han går och gör af med sig annars, och det här blir honom en glad öfverraskning och en räddning ur nöden»!
Jag tror också, att det finnes någon inom detta rum, på en af grefvebänkarne, som kännt denne målare närmare personligen och skulle kunna intyga hvad jag sagt öm hans fattigdom.
Att nu bifalla hvad StatsUtsk. i detta afside föreslagit, skulle ju oek vara att med ens gifva Hr Larsson ett slags brevet på att vara vida större än alla andra Svenska konstnärer; och så långt tror jag, att man, äfven med fullt erkännande af baus stora förtjenst icke bör gå.
Då den förmodan blifvit yttrad, att ingen af detta "Stånds ledamöter i StatsUtsk. deltagit i detta beslut, så anser jag mig böra förklara, att med mig förhållandet varit annorlunda.
Det har af alla erkänts, att Hr Larsson är en utmärkt konstnär begåfvad med snille och talang; att han arbetat med flit och ihärdighet, samt att han såväl inom som utom landet vunnit ett stort och rättvist anseende.
Det är äfven erkändt, att Staten bör belöna medborgare, som i ett eller annat hänseende utmärkt sig, och upmuntra dem att vidare göra det Svenska namnet heder.
Då man sålunda ansett, att Staten bör upköpa utmärkte artisters arbeten, och genom resestipendier understödja yngre konstnärer, så var det väl icke så underligt, att StatsUtsk, hemställde till R.
St:r att åt en artist af stort rykte tillerkänna ett understöd af det förra slaget.
Utsk. kunde naturligtvis icke ingå i någon pröfning af taflans konstvärde, och då här blifvit yttradt, att R.
St:r förut bordt ega tillfälle att beskåda densamma, får jag anmärka, att R.
St:r, äfven Ståndsvis fördelta, torde lika litet som StatsUtsk. vara lämpliga konstdomare.
Men detta borde ingalunda kunna hindra hvarken Utsk. eller R.
St:r att lemna en hyllning åt ett konstverk, hvaröfver den konstälskande verlden redan fällt ett så hedrande omdöme, då nemi. denna tafla fått en plats i hederssalongen vid Pariserexpositionen.
Den har dessutom varit exponerad i Briissel och flera andra större städer, samt öfverallt tilldragit sig stor och förtjent upmärksamhet.
Det ganska qvicka yttraude Hr Hjerta citerat om en af Hr Larsson utförd tafla, föreställande ett skeppsbrott i Bohusländska skärgården, bevisar ingenting annat, än att i Frankrike likasom i andra länder, finnas tidningar, hvilka göra satiren till sitt hufvudämne.
StatsUtsk. har för öfrigt icke utlåtit sig om, huruvida denna tafla vore värd 10,000 Rdr Bko.
Det har velat, på samma gång det åt Staten förvärfvade en vacker och värdrik konstprodukt, tillika_ lemna artisten tillfälle och medel att än vidare utveckla
Den 24 November e. m. sina rika anlag
Denna summa kan således betraktas som ett stipendium, ehuru gifvet under annan form än den vanliga.
Det har blifvit yttradt, att den största målare Sverige egt på sednare tider, Wickenberg, var nära att förgås af elände och nöd; och just detta, som visar hvilket bekymmersamt öde de personer, som egna sig åt konsten, gå till mötes, synes mig vara en ytterligare anledn. att bifalla denna motion, ty just derigenom, att Staten erkänner sin skyldighet att belöna verkligen utmärkta konstnärer, förebygges sådana olyckor.
Det är på de grunder jag nu anfört, som jag bygger min öfvertygelse, att ifrågav:de motion bör af E. o. Ad. bifalias.
Nästan hvarje talare här har fästat sig vid hvad jag yttrade om Hr Larsons förmodade själsqval, och man har sökt att ridi kulisera dessa ord.
Jag hemställer dock, om detta just är rätta sättet att bemöta en motståndare, som nyss förut erkänt sig ingalunda vara i besittning af den parlamentariska vana och färdighet, som utmärker så många andra ledamöter af detta Stånd.
Jag hoppas således det må ursäktas mig, om jag icke kan lägga mina ord tillräckligt prydligt.
Att det emellertid för ett så stort snille, sorn Larsson onekligen är, måste hafva medfört verkliga själslidanden icke blott att kämpa med ekonomiska svårigheter, utan äfven och isynnerhet att vara bunden vid ett hård t handarbete, synes mig helt naturligt.
Hr Montgommerie har tvekat, huruvida de 15,000 Edr kunde vara en tillräcklig ersättning för de ofta omtalade själsqvalen.
Jag lemnar detta yttrande i sitt värde.
Jag har aldrig påstått, att de borde betalas; men jag har ansett summan vara en lämplig belöning och upmuntran tor en utmärkt konstnär, en belöning af både nytta och värde, då deremot andra finnas, som anse ett helt lifs möda belönad med en bandstump i knapphålet.
Yi hafva redan sett ganska talande prof bitar af hvad som väntar E. o. Ad. och R.
St:r i en framtid, derest denna motion obetingadt bifalles.
Vi hafva då utan tvifvel att motse en ganska rik skörd af detaljbeskrifningar öfver taflor och andra konstverk, och jag fruktar att andra vida liksvigtigare iirender komma att derpå lida skeppsbrott uppå ett lika rysligt sätt, som det hvilket lärer för ögat visa sig på Hr Larssons tafla.
Jag skall således undvika att fortgå på denna bana.
Men då man beslridt den juridiska formenligheten af det af mig framstälda förslag, torde det tillhöra mig att densamma ådagalägga.
Man torde hafva förbisett, att pag. 82 i Utsk:s Betänk, förekomma de af Frih Sprengtporten, Hr Lallerstedt, m. fl. väckta motioner om inköpande af Svenska konstalster.
Det har blifvit å motsidan åberopadt, att en summa redan iir anvisad för detta ändamål.
Men denna, för öfrigt betydligen lägre än motionärerne begärt, och fördelad på flera år, kan icke räcka långt; och då Utsk. nu föreslagit att anvisa ett visst belopp för en enda taflas inköp, så kan det omöjligt vara lagstridigt att i stället ställa detsamma till K.
M:s disposition, för 726
Den 21 November e. m. att användas till ett allmännare oell mera omfattande ändamål, Iivari det förra, såsom ett mera enskildt, men af samma slag varande, mycket väl kan tänkas inneslutet.
Afslår man åter allt anslag i delia alside, så fruktar jag vårt
National-museum kommer att länge sakna värdiga prydnader för sina väg'gar, oell icke såJsnart kan upfylla den bestämmelse, R.
St:r med detsamma afsett.
Hr Printzensköld liar visserligen afgifvit en slags urarfva-görelse-förklaring för sig sjelf, och äfven för lt. o. Ad. i afs:de å smak oell konstomdöme; men om denna också skulle innehålla någon sanning i afsrde å förmågan af bedömandet af konstens alster, hoppos jag. dock den ej må vara giltig i fråga om kärleken derför.— Hr Bildt liar sagt, att det tjenar till intet att gifva resestipendier, såvida ej konstnärernes alster inköpas; och detta må vara huru giltigt som helst, men icke kan deruti ligga något bevis för att R.
St:r böra afgöra, hvilka konstverk, som böra inköpas.
Sådant bör öfverlemnas åt dem, som genom speciela studier samt eget konstnärsskap böra i dessa fall egn en afgörande röst; t, ex. hos oss åt de Fria Konsternas Akademi.
Hr Bildt har äfven sagt, att denna omhandlade taflan blifvit af den konstälskande verlden högt skattad ; den torde dock icke hafva tillvunnit sig en så hög grad af erkännande, som borde varit förhållandet, för att It.
St:r skulle anslå en så stor summa till dess inköp, företrädesvis framför alla andra, möjligen lika förtjenstfulla, som kunna stå till breds för samma elfer troligen vida lägre pris.
Skulle nu emellertid den begärda summan helt och hållet afslås, så är tydligt, att de medel, hvaröfver K.
M. för dylika ändamål kan disponera, ej räcka till att inköpa Larssons tafla.
De som verkligen intressera sig för denna konstnär, synas mig således göra bäst i att instämma med mig att anvisa summan, icke specielt till denna tafla, utan till K.
M:s disposition för dylika ändamål i allmänhet.
Taflan har i sådant fall alltid en chance att blifva inköpt; sedan pröfning nemi. föregått, Ställes jag åter i alternativet att antingen oförändradt bifalla eller genast afslå Utsk:s tillstyrkande, så nodgas jag, för principens skull, göra det sednare.
ITr Björnstjerna.
Oscar Magnus:
Då jag begärde ordet, var det för att tillkännagifva mitt ogillande af det sätt, hvarpå denna fråga behandlats, isynnerhet af den talare, som på ett så besynnerligt sätt sammanrört »själsqval» och »hummerklor.» —Jag vill nu blott fästa upmärksamlieten derpå, att denna tafla icke kan vara oss så främmande som raan låtit påskina, emedan den förra året var exponerad bär och beskådad af tusentals personer.
Motionären är dessutom en auktoritet, emedan han är Ordf.-de i Svenska Konst Föreningen, den institution, som i vårt land på sednare tider mera än alla andra befrämjat de sköna konsterna.
Jag skulle således vilja bifalla motionen, om jag ej ansåge orätt, att R.
St:r direkte inläte sig i transaktioner med enskilda.
Den 24 November e. m. T2T Hr Hjerta:
Jag är rätt ledsen att hafva väckt den siste talarens misshag genom mitt förra yttrande; men om jag anfört cn fransk tidnings yttrande öfver en af Larsson i Frankrike exponerad tafla, sä må det ursäktas på den grund, att hvarken motionären eiler StatsUtsk. lemnat den ringaste beskrifning på den till inköp föreslagna taflan.
Hr Bildt liar yttrat, det StatsUtsk. ej kunnat bedöma taflans värde, och således ej heller inlåta sig i något omdöme deröfver.
Men just deri ligger ett giltigt, skäl att gå tillväga på annat sätt än Utsk.
— Dessutom skulle, om denna motion nu birolles, R.
St:r säkerligen vid hvarje Riksdag få på halsen en mängd motioner af samma syfte, ty det är naturligt att det skulle ligga konstnärerna om hjertat att få sådana i Stånden väckta, äfven om de icke alla hade utsigt att vinna bifall.
Redan den omständigheten, att en motionär föreslagit en viss konstprodukt till inköp för Statens räkning, och dragit till med en stor summa, kunde nemi. betraktas som ett slags offentligt vitsordande af konstverkets stora värde, eller hvad man eljest kallar en väl arrangerad puff.
Otvifvelaktig! skulle denna utväg att vinna upmärksamhet flitigt begagnas.
— Hvad åter beträffar det själslidande, som cn talare anser konstnären hafva varit underkastad, då han först varit handtverkare och såsom sådan börjat befatta sig med skön konst, så får jag säga, att jag gjort mig en alldeles motsatt föreställning emot hans.
Jag har nemi. trott att personer, som befatta sig med ett gröfre yrke, men tillika ega sinne för skön konst, måste finna i dess utöfvande på mellanstunderna ingalunda ett själsqval, utan tvärtom en själsnjutning.
För att öfvertyga sig om detta förhållande, behöfver man blott besöka slöjdskolan och tala med några af dess skickligaste elever.
Der finnas handtverksgesälier, som producerat arbeten, hvilka skulle hedra mästare bland artister; och sysselsättningen dermed förorsakar dem ingalunda ett själslidande, utan är tvärtom en rekreation.
Det är ingalunda min afsigt att förorda bifall till Utsk:s förslag, och det så mycket mindre, som discussion tydligen visat, att man sväfvar i okunnighet om den tafla, som är i fråga.
En talare har upgifvit, att den skall framställa ett skeppsbrott; efter hvad jag har anledn. förmoda, framställer den deremot ett vattenfall.
Genom bifall till Utsk:s framställning skulle man emellertid begå en orättvisa mot våra öfriga utmärkta konstnärer, af hvilka en t. o. m. vunnit guldmedaljen vid expositionen i Paris, och således kan med säkerhet antagas hafva producerat något af högt värde, då det är bekant, att i Frankrike sådana alster granskas med stor noggrannhet.
Att helt och hållet undanskjuta frågan, tror jag dock ej heller vara rätt, utan anser bästa sättet att lösa densamma vara, om R o. Ad. ville, såsom Frih.
Cederström föreslagit, till K.
M:s disposition ställa en summa af 15,000
Rdr, att användas för inköp af sådana konstalster, till hvilkas förvärfvande åt Staten det på 8:de HufvudTitelu upförda anslag ej leranar tillgång. 728 Den 24 November e. m.
Som jag var tillstädes i StatslJtsk. vid fat tandet af detta beslut, får jag naturligtvis mottaga en del af det klander, som bär blifvit yttradt mot detsamma.
Den förste värde talaren bär sagt, att Utsk. ej vore någon konstdomare.
Jag erkänner villigt detta; men då man sagt det vara en inkonseqvens att neka anslag för inköpande af Professor Kraffts tafla, och tillstyrka sådant för den nu ifrågav:de, är jag öfvertygad, att sådant kan komma endast deraf, att man ej sett någondera af de båda taflorna, ty då hade nog skillnaden dem emellan framträdt.
Hvad sjelfva anslaget beträffar, så tillstyrkte jag detsamma, icke allenast för taflans inköp, utan äfven derföre, att artisten lärer befinna sig i ganska betryckta ekonomiska omständigheter, samt dessutom hans helsa lärer vara betydligt delabrerad, så att han behöfde tillbringa någon tid i ett sydligare klimat.
— Efter den vändning frågan nu tagit, skulle jag dock hellre se, att summan ställdes till K.
Hr Montgommerie?:
Ehuru här så mycket blifvit taladt om Hr Larssons tafla, sväfvar man dock fortfarande i ovisshet om, hvilken tafla af denna konstnär nu är i fråga.
Utsk. har blott talat om »det största» af hans arbeten, men huruvida dermed menas det största i ytinnehåll eller i värde, derom har man ej funnit för godt att uplysa.
Cederströms förslag att ställa de 15,000
Rdr till K.
M:s disposition; får jag erinra derom, att det ordinarie anslaget för inköp af inhemska konstalster blifvit fördubbladt från 3 till 6 tusen Rdr; och jag skulle tro, att klokheten fordrar iakttagande af nödig sparsamhet, samt att icke gifva nya anslag annat än när sådana finnas oundgängligen nödvändiga.
Ehuru jag nästan fruktar, att uttrycket »själslidanden», som här varit begagnadt, redan kan. tillämpas på R. o. Ad , i anseende till den långvariga discussion, måste jag dock påpeka en särskild omständighet, som man förbisett, nemi. att Utsk. ingalunda sagt, att hela summan skulle åtgå till den ifrågav:de taflans inköp.
Då jag i Utsk. deltagit i denna punkts behandling, får jag äfven nämna, att der uplystes af en person, som om saken egde närmare kännedom, att i fall Larsson finge denna tafla inköpt af Staten, han hade för afsigt att lemna på köpet en annan, nemi. den som man läst så mycket om i tidningarne, som sednast varit exponerad i Berlin, och som lärer vara en af de största taflor, som någonsin blifvit målade.
Då man yttradt den fruktan att vid en kommande
Riksdag blifva öfverlupen af artister och deras förespråkare, vill jag till svar endast påminna om att denna motion är väckt af KonstFöreningena nitiska och frikostiga Ordfide Gr. von Platen.
Jag tror således, det icke är någon fara vid att Ståndet beviljar den begärda summan, och är öfvertygad, att K.
M. ej betalar taflan högre än den kan verkligen vara värd.
Sedan jag nu fått kännedom af Frih.
Dan 24 November e. m. 729 Cederström® förslag, som nära öfverensstämmer med det jag tog mig friheten framställa, afstår jag från anhållan om särskild proposv på detta.
Hr Frih. o. Ordfrden framställt, att i afs;de på ifrågav:de punkt blifvit yrkadt, dels bifall, dels af Frih. Cederström, att E. o. Ad., med afslag å denna punkt, måtte till K.