Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och när då marknadens erhållna dag befinnes menlig för rörelsen i Länet har väl Utskottet ej föreslagit någon rättighet för Landshöfdingarne att ändra, men deras skyldighet blefve att klaga, att hemställa om förhållandet och dess förändring; hvarje sådan anmälan åtföljes merendels, efter ett vidlyftigt skrifveri, af en ändring i marknadens ursprung, liga datouppgift, som när den utkommer, är vanligen onyttig och ofta skadlig.
Orsaken hvarföre man klandrat så ofta Landshöfdingarnes åtgärder härvid, olägenheterna att så många blifvit narrade till resor, af sn, genom möjligen i den orten okända kungörelser, alldeles oduglig blifven Almanacka, allt detta kan lätt häfvas genom stadgandet att Herrar Landshöldingar få känne - Den 14 April. 243 dom af hvart års Almanacka, icke först genom Bokhandeln, utan långt innan den tryckes, och medan ett fel ännu står att hjelpa VettenskapsAcademien borde hvarje år i December aisända till hvarje Landshöfding© ett Exemplar af CalendariiSchemet för äret efter det nästa, med utsätta månads, vecko och helgedagar, samt marknader, utsatte efter de Academien ineddelta ursprungliga befallningar, och allmänna reglot för de a r i i ga förändringarne; hvarefter inom 1 Mars följande år Landshöldingarne borde ha svarat, om någon af de marknader, sorn blifvit flyttade mer än ett dygn lämpligare kunnat flyttas till en annan tillåten dag.
Mycket trassel undveks genom denna lätta reguliera correspondence, directe emellan Kongl, Vettenskaps Academien och Länsstyrelseme; skulle någon enda gång hända, att angående terminen af en marknad hvarpå flera Läns rörelse berodde, tvänne Landshöfdingars yttranden vore olika, då finge Commerce-Collegiurn dömma.
Sådana Marknader äro vanligen större; förhållandet med dem är kändt, eller bör vara det af Collegii Ledamöter; samma pretention i afseende på alla de små marknader, som i Sverige fin« nas torde vara nästan orimlig.
Efter detta föreslagna tillägg i hufvudsaken, på grund hvaraf jag yrkar Betänkandets återremiss, anser jag mig slutligen böra anföra en händelse, som ytterligare synes mig ursäkta Academien, om ock såsom Utskottet tror, de senare årens Almanackor skulle innehålla *44 Dea 14 April. felaktigå marknadsierminer, nemligen ätt jiisfc den Konungens skrifvelse till CommerceCollegium af den 5 Maji 18 J9, sorn Utskottets Betänkande omtalar , icke blef med Kongl. VettenskapsAcademien communicerad, förrän 3§ år senare, genom Collegii den 19 November 1822 afsände svar på Academiens frågor, angående vissa ställen i äldre Författningar, som kunde tydas på flere vis.
Friherre Wirsén, Gujlaf Fredrk'.
De skäl och grunder jag tillät mig anföra, för afstyrkandet af Friherre Björnstjernas proposition om visse preliminaira föreskrifter till Stats- och EancoUtskotten, vid der förekommande Financielia ämnens behandling, hafva föranledt Herr Friherre Wrangel Och Herr
Tham till erinringar dem jag nu går att med Höglofl.
Ridderskapet och Adelns ynnestfulla tillåtelse i korthet besvara.
Det skämt, eller det allvar, Herr Tham till en början nyttjar, att erkänna ”min öfverlägsenhet uti frågor, som angå Finäncelaran, på samma gång sorn han tror, att de grunder, hvarpå jag vill bygga den föreslagne realisationen, äro skadliga för
Fäderneslandet och förstörande för en stor del medborgare,” ställer jag alldeles Utom ämnet.
Motsägelsen i tanken borttager ali verkan af uttrycket, vare sig så» Den i4 April. gom bifall eller tadel.
Våra personer och våra personliga qvaiiteter hafva för öfrigt alldeles icke något att med saken skaffa; allraminst då vi afhandla den, inför denna upplysta sam* ling.
Den egenteligaste behållningen af mine bemödanden och forskningar uti de in-, vecklade ämnen som nu äro i fråga, är medvetandet, att min kunskap derom är inskränkt och ringa; behållningen af min menniskoerfarenhet är åter den, att jag öfver ingen annans afsigter oblidt vill dömma.
Ursprunget till de mot mig skiljaktiga tankar som blifvit yttrade vill jag derföre också gerna anse och erkänna för ädelt och godt; och det på samma gång, som, försakande alla anspråk på öfverlägsenhet i kännedom om sa« ken, jag deremot ej heller erkänner någon annans i renheten af handlingsgrunder.
Egenteligen ej heller till saken hörande, är hvad sora blifvit framställdt om mitt deltagande i allmänna åtgärder den förflutna tiden, vare sig Såsom Embetsman, eller som Riksdagsman.
Jag är icke förmäten att tro uppställningen af en sådan varnade skuggbild här vara af den ringaste effect.
Mina tankar har jag, vid hvarje tillfälle under min lefnad med uppriktighet yttrat; och skall äfven hädanefter göra det lika öppet; men jag åberopar alla de medlemmar af detta hus, med hvilke jag haft den äran arbeta tillsammans i allmänna angelägenheter, om jag nånsin lemnat min verksamhet till en tactisk, eller sådan behandling af etk
Den 14 April. ämne, att sättet till förskaffande af bifall stiäckts utöfver framställningens eget omedelbara inflytande?
Hvad som alltså af den förflutna tidens messurer i så beskaffade allmänna ämnen, må hafva tillkommit i följd af mitt bearbetande; har tillkommit derföre, att pluraliteten för tillfället upptagit du gillande; hafva misstag skett, så är det en skattande andel af mensklighetens allmänna brister.
Jag skall likväl här längre fram särskilt återkomma på denna del af ämnet.
Nu i sjelfva hufvudsaken, så, under det att de sammansätta Utskottens beredning sysselsätter sig att pröfva, ej mindre FinanceComitéens betänkande, än de motioner, som i dylikt ämne blifvit inom RiksStånden väckte, samt att, efter öfverläggning och egen pröfning uppfatta de nyttigaste Förslag, vill jag för min del alldeles icke föranleda till någon vidare discussion om den så kallade realisationen.
Mina tankar derom har jag långt före Riksdagen uppgifvit, och fått dem delade af de flesta bland dem, med hvilka jag då hade den äran arbeta.
Detta må vara en personlig tillfredsställelse för mig; men jag skall likväl aldrig tillåta mig att det åberopa såsom ett särskildt försvar, mot de erinringar, hvilka ville riktas emot sak och person tillsammans.
Allt nog: realisationsförslaget genom enskiftes actietekning, från början mitt Förslag, må ock falla ensamt på mig: och för närvarande ställas aldeles på sidan.
Den i4 April.
Nu är emedlertid förhållandet sådant, att Svenska Folket står på den höjd af upplysning, och att tidens fordringar äro så vida utvecklade och bestämde, att man hvarken låter sig intagas af fruktan för ord, eller låter sig med ord åtnöjas.
Realisation är ett i våra öron illa ljudande ord; det väcker oro fruktan och farhågor.
Man har öfversatt det med ordet myntbestämning, såsom en motsatts till ett vacklande myntvärde.
Men är val detta någon förändring i saken?
Man har mera allmänt velat erkänna att en myntbestämning vore ett önskansvärd! mål; men icke genom en realisation.
Månne ej deruti ligger en viss motsägelse?
Man vill en långsam myntbestämning, som gör sig sjelf, efter hand och när tid blir; monne icke älven detta är en motsägelse till sjelfva idéen om allt bestämdt; och således äfven till en myntbestämning?
Månne det icke är just detta uppskof i tiden, hvarunder den ena väntar ett bättre, den andra ett sämre förhållande, sorn föder osäkerheten det vacklande och dess följder: med ett ord, det obestämda myntvärdet?
Det ligger vigt derpå, att man förstår hvaran.
Att man icke gillar de af FinanceComittéen föreslagne medel och utvägar för att vinna ändamålet; deremot kan jag naturligtvis ingen erinran häfva att göra; så vida tillräcklig pröfning 'föregått; emedan det bevisar, att man finner uppoffringarne icke sva - Den 14 April» ra mot ändamålet; men jag kan deremot icke. fatta något annat behandlingssätt riktigt, eller grundelig!, än att man uppställer alla medel för att komma till ändamålet, i jemföring till hvarandra, är man dervid allvarligen öfverens om ändamålets vigt och angelägenhet, så mäste naturligtvis sådane medel alldeles icke kunna intagas i beräkningen, sorn vid en närmare granskning skulle finnas icke verka till ändamålet, utan det motarbeta; dessa mäste då af sig sjelf falla bort, eller varda utrangerade.
Dereiter återstå de commensurablc, om jag så, får uttrycka mig.
Vill man åter icke å priori antaga, alf en. mynt-bestämning är ett vigtigt, eller ett oundgängeligt vilkor för en bättre ordning i våra financiella och economiska förhållanden; då är man ej heller bunden; och alla Förslag hafva 5 sådant fall enahanda rätt till pröfning; när. jag emedlertid hörer mera allmänt erkännas myntbestämningens vigt och nytta, föreställer jag mig, sorn en conseqvence af allvar och uppriktighet, att man äfven vill noga sysselsätta sig med pröfningen utaf medlen.
Jag har föreställt mig 3:ne Hufvudafdelningar för allmänna Financefrågans betraktande vid denna Riksdag.
Dm får fia nemligen: att stanna der man befinner sig med antagandet af de lättnader I, en eller annan omständighet, som, inom grän - Ben 14 April. 249 sorna af Stafås qvo, kunde med för handen varande medel beredas.
Denna är beqväm, lätt verkställd och rubbar minst både opinioner och förhållanden.
Men den påfordrar en preliminair undersökning, för att få afgjordt om vi dermed blefvo belåtne; om påföljden svarade emot lidens kraf; med ett ord om Folkets billiga väntan af Riksens Ständers bemödanden derigenom vinnes.
Jag har ej vågat föreställa mig det; men skulle med innerlig tillfredsställelse emottaga upplysningen derom.
Jag yrkade ock derföre uti beredningen, att man först skulle sysselsätta sig med denna undersökning.
Den andra afdelningen föreställde j.ig mig vara myntbestämningen; med förutsättning af ett bestämdt begrepp om mynt.
I min öfvertygelse bar fullkomligen ingått, att detta skulle utgöra det rätta vilkoret för en bättre ordning och snart sagt, för möjligheten af någon allmän förkofran.
Jag har fått en ytterligare styrka för denna öfvertygelse af hvad jag sedermera hort derom yttras inora detta Hus.
Jag förutsåg fullkomligen, att detta förslag skulle få de flesta emot sig; detta finnes ock redan yttradt ä FinanceComiténs Betänkande.
Fordringsägarne anse sig dermed, 250 Den 14 April. icke belåtne.
Gäldenärerne anse sig dermed icke belåtne; och 'de som stå utan särskildt interesse mellan dem begge, frukta skakning i de förhållanden, som äro förhanden; frukta oförutsedda följder af hvad som icke mathematiskt kan uppställas i beräkning, eller frukta misstag i den uppställda beräkningens grunder; de förra, åtnöjande sig alltså häll dre med ömsesidiga, hvarandra motsatta förhoppningar på framtidens utslag; de senare, åtnöjande sig häldre med de brister oc.h olägenheter man led dan känner, än att inkasta sig i vådorna af en förändring för problematiska földelar skull; lemna icke bifall till förslaget om en definitiv uppgöring.
Med förutseende af detta omdöme öfver ett förslag, måtte en temmelig stark öfvertygelse om dess nödvändighet vara driffjädern för dess framläggande.
Det bevisar derföre icke, att ju nyttigare och lämpligare medel kunna af andra uppgifvas; men pligtkänsla måtte emedlertid utgöra motivet att gå alla dessa obehagligheter till mötes; att påtaga sig första intrycket a'f framställningar, sorn snart sagdt från alla håll mötas med ogillande.
Medborgares förakt öfver den, som har andre afsigter, än dem han framställer, men den, som fikar efter ögonblickets bifall för sin mening, plägar åtminstone icke på detta sätt anlägga planen för sin framgång.
Den som vill göra sig den mödan att genomläsa BancoDeputationens tryckta Betänkan - Dea 14 April, 25 l de, angående Finance- och Penningeverkets hjelp och förbättring, af den 14 Julii 1772, skall igenfinna den noggrannaste teckning, både af vårt närvarande tillstånd och af de farhågor samt stridigheter uti interessen sotn yttrade sig emot det förslag till en myntbestämning, hvilket några år senare gick i verk» ställighet, och medförde allmän nytta.
Men sant är att »772 hade man redan i fem och tjugu år successive vidtagit de partiella mesurer, med försämrad belägenhet efter hvardera, hvartill vi ännu icke egnat mer än 13.
Jemförelsevis hafva vi alltså ännu tillräckligt rådrum ; men då hvarje uppskof ytterligare försvagar medlen att vinna ändamålet, måste det vara en pligt att, med åsidosättande af alla andra betänkligheter, erinra om erfarenhetens anvisningar.
Författarekärleken har ej heller någon skörd att af förslaget upphämta, ty deruti finnes intet nytt; blott en tillämpning af hvad som förut blifvit pröfvadt och antagit.
I tredje afdelningen förekom mig deras mening, sorn genom Ökande af creditmyntet och näringarnes understödande med ytterligare allmänna lånebiträden, trodde en nu saknad förkofran kunna vinnas.
Denna plan är i utförandet lättare, än någon annan-
Kan man bli öfvertygad om sådane medels användbarhet och nytta, så finnas visserligen inga genare.
De skola då göra slut på alla bekymmer, j*5a Den 14 Api;il. både om näringarnes utveckling och om Stas^ utgifternas betäckande.
Jag trodde, att erfarenheten hade utredt vådan af deras vidare tillämpning; och vågade ej intaga dem i någon beräkning.
Hos mig var den öfvertygel6en stadgad, att motsattsen af förkofran på den. na väg skulle uppkomma.
Men det är möjligt, att detta milt omdöme vore felaktigt.
Äfven det må fordra en vidare undersökning; jag har påkallat dem alla, icke motsatt mig någon.
Emedlertid syntes mig Herr Friherre Björnstjemas förslag hafva för afsigt att, utan afvaktan af någon sådan undersökning, om det befintliga tillståndet och förhanden varande medel till undanrödjacde af hvad som directe var bristfälligt, få ett enda uppgifvit positivt medel, utan gemenskap med alla andra, preliminariter framstäUdt, till bifall eller afslag; begagnande dervid det ännu outredda skicket af alla dertill hörande defailler, och omöjligheten af deras jemförelse till andre förslag: detta ausåg jag möjligen blifva skadligt för saken, och motsatte mig det derföre.
Frihet i ämnets behandling, utan några i förhand lagde band för pröfningen deraf i lieb dess, vidd, var hvad jag åsyftade.
Långt ifrån att tro, hvilken Financereglering som hälst för sig allena förmå upphjelpa det nog betänkliga tillstånd, hvaruti vi oss Befinna, har jag likväl förestäldt mig penninge väsendet utgörandet hufvudsakliga element,.
253 hvilket såsom verkande orsak ingripit uti alla öfriga föranledanden till en mindre god belägenhet; och i följd deraf äfven en rättelse i dess felaktigheter, såsom medel till ett upparbetande derutur, och derföre har jag äfven ansett, att på samma gång man sökte tillvägabringa någon bättre ordning uti andra allmänna hushållningsgrenar, som pröfvades deraf vara i behof, borde beräkningarnes allmänna grund, eller möjligheten att kunna göra beräkning genom myntets stabilité, främst göras gällande.
Om medlen dertill vore dyra, vågsamma, i verkställigheten svåra o. s. v , borde de derföre icke förkastas så länge ändamålets vigt behöllo öfverhanden; utan skulle man då gifva sig omsorg att sorgfälligt uppleta mindre dyra, mindre vågsamma och lättare verkställbar medel; men om man deremot uppoffrade en del af ändamålet, för beqvämare eller mindre kostsamma medels skull, så hade man, likasom möjeligen någon gång förut* gjort blott ett halft verk, för att nästa gång äter få klaga öfver misstag.
Man bör ej underlåta besinna hvad Banki inrättningen i sig sjeLf är.
Icke är den efter sin natur en inrättning utan alla förbindelser, priviligerad att göra skuld, utan skyldighet att betala, under det den upptager sina inkomi ster och fordringar af alla, gom äro henne skyl-i dige.
Den måtte således icke uppfylla sin bestämmelse, och dess verkningar derföre ej heller vara nyttiga.
Om hon derföre cederade ®a del af sina inkomster, för att, med deri - Den 14 April, genom erhållen Capitalstyrka, gora raft för sig, sä vunne både Banken och samhället deruppå.
Ej heller måtte de fonder vara för det allmänna förlorade, som insattes til!
Bankens förstärkande; emedan de åter verkade på hela rörelsen och crediten.
Om private
Banker inrättades, så skulle ju äfven deruti insättas enskildtas penningar, och de skulle utlånas igen och gifva ränteinkomst åt actionairerne; således alldeles samma förhållande, sorn vid en förstärkning af Bankens fond; må man tillse, att denna försträckning vinnes på möjligaste bästa vilkor; men om det ock blefve en förmån för enskildte att få köpa sig andel i Banken, så är det efter mm tanke en fl tfa 11 digt större förmån för samhället, att den arbitraira dispositionen öfver landets myntväsende upphörer.
Jag hör väl, att man ej får åberopa andra Staters exempel; och skall nu ej heller göra det; men vår egen erfarenhet är just i detta ämne så synnerligen rikhaltig; och den måtte man väl icke afgörande jäfva; dock, om allt detta lä-> rer man för närvarande ingen synnerlig undersökning vilja anställa.
Vi upptaga nu häldre, till en början, frågan om hvad vi icke vilja göra
Mig har det likväl förekommit, att om man emellan flere medel valde det man föredrog, skulle de ofriga af sig kjelfve falla bort; Herr
Tham har nu emedlertid äfven uppgifvit vissa medel till penningeoredans afhjelpande.
Den 14 April.
255 Första momentet af Förslaget är Bankens publicitet.
Äfven jag lemnar min röst till Bankens publicitet; och skall begagna den rätt jag, j följd af Höglofl Ridderskapets och Adelns ynnestfulla förtroende, ännu äger, att den tillstyrka.
Jag förklarar likväl vid detta tillfälle min upprigtiga tanka, att jag anser denna uppgift uti ingen måtto utgöra något genom sig sjelf bestående medel till penningeoredans afhjelpande.
Den må, om man så vill, anses angelägen till verification för calcuien.; och vid fråga om en generel utredning, måste utan tvifvel ställningen till alla detailier fram läggas
Det vigtigaste deraf är likväl törhända, att det menliga inflytandet af denna bristande kännedom, sedermera icke vidare må kunna åberopas eller förstoras.
Tjenliga stadganden mot sedelstockens ökande utöfver en viss proportion mot Bankens fonder, och dylika åtgärder, att oskijj— agtigt fästa vid Banken alla dess verktliga tillgångar, äro bland de vidare uppgifna medlen: och sådant allt är visserligen att önska ; men för att kunna döma om desse, medels halt återstår likväl det väsendtliga, efter Euclides: hvilket Jkulle göras: hvilket /hille bevisas.
Ty då det icke är möjligt, att åt så beskaffade sattser, der tjenligheten eller nyttan göres till vilkor, neka sitt bifall i allmänhet; är det lika litet möjligt att säga hvad man dermed bU fallit, och hvad påföljden af bifallet kan bli.
256 Den 14 Jpr il.
Vidare föreslås upphandling för Bankens räkning af Silfver, till och under viss minimi-cours, då goda handelsförhållanden sådant: medgifva.
Detta förutsätter en gräns mot myntförbättringen.
Dermed är visserligen något vunnetj likväl något helt annat än myntbestämning.
Det stora föremålet att erhålla calculationsgrund är alldeles icke vunnet, och mig må vara tillåtet att fråga, huru några transactioner i låneväg enskildte emellan, kun, na påräknas erhålla stabilité, om låntagaren får assurance å sin sida mot myntets stigande; men långifvaren ingen mot dess fallande värde: månne det icke vore att ytterligare förstöra crediten?
månne någon derefter
Ville uti en annans ägo såsom
Lån vidare låta qvarstå en capital förmögenhet, som med hvar dag kunde till värdet blifva förminskad?
skulle det emedlertid verkeligen kunna beslutas, att gräns sättes å ena sidan allena; så medger jag, att jag hälldre såge den fästad mot förbättringen, än mot försämringen, emedan jag föreställer mig, att de , som först skulle lida af den senare, hade mera uppmärksamhet att vakta sig deremot, ehuru i längden inflytandet af en sådan half reglering, efter min tam ka blefve skadlig för alla.
Dock bör jag afhälla mig från allt yttrande öfver ett ännu så litet utveckladt förslag.
Vidare förekommer det af Herr Tham uppgifne medel:
BancoDiscontens utgrening mellan Stockholm, Götheborg och Skåne, med det Den 14 April.
25v diet största creditiv, som sedelstocken och Bankens tillgångar medgifva, mot fem procenta ränta.
Om Sedelstocken icke skall ökas, lärer man ej kunna antaga större
Discontfond än hittills, nemligen 6 millioner.
Efter fördelningen deraf på hela Riket i förhållande till handel och rörelse, vill man exempelvis uppställa proportionen till i million för Götheborg med Vestergöthland och Bohus Län* 1 million för Skåne, och resten för det öfriga Riket.
Nu är detta belopp utlånt- genom ea tiondedels omsättning hvar 6;te månad, inflyta 100.000
Rdr jemte Räntor.
Dessa blifva dä tillgänglige till nya lån, det vill säga omkring 20.000
R:dr i månaden, eller 5000
R:dr i veckan, som af en del i afbetalning och räntor insättas* för att af andre sorn lån emottagas: och jag frågar, om man skäligen kan ange någon större nytta för rörelsen genom detta medel blifva att vinna? att det skall verka i sin tnoo, har jag aldrig ämnat bestrida} jag har ock derföre tillstyrkt det} men jag tror det Vara angeläget, att man, så vidt sorn möjligt, söker utreda resultatet af hvarje förslag} på det att inga illusioner derom må äga rum.
Herr Friherre Wrangel finner mitt 6vaf örn Statsobligationer icke nog bestämdt.
Jag medger ock att jag anser ännu outredt* om vi behöfva göra andra penningeupplån (det enda Vilkor jag kan erkänna för Statsobligatiorerg Utställande) än för våra stora arbe.sföretag:
Pr. lil Band. 17 Ben 14 April, jag hade hoppats} att alla derutöfver sträckte operationer af dennaart skolat kunnat undvikas* Men Herr Friherren täckes i stället tillåta mig fråga, om möjligtvis det slags Statsobligationer, i valuta af Bancosedlar, Herr Friherren synes vilja införa, i sig sjelf icke skulle bli detsamma som räntebärande Riksgäldssedlar?
Herr Friherren behagar yttra, ”att till en början, innan man blefve van vid dessa okända credit-tecken, skulle man ej vara moa att förskaffa sig dem.”
Detta torde få anses likasom att de i början icke skulle få stor credit.
Men vidare förekommer: ”deremot skulle säkert Statsobligationerne mottagas med begärlighet i all handel, då, i brist pä annat mynt, juan såg sig dertill föranlåten; och i en framtid, då man, genom en större vana, bedömde dem såsom en handelsvara, vore det att förmoda, det alla creditförbållanden jemnat sig, och förtroendet af sig sjelf återkommit.”
Och an vidare heter det: ”Man behöfver aldrig frukta, det icke Statsobligationerne emottagas, då de af Ständerne vore garanterade.
Allt detta synes förutsätta att Statsobliga: tionerne skulle gå i bredd med myntet och göra lika tjenst.
Jag anser äfven troligt, att förhållandet skulle bli sådant, som Herr Frikerren förmodar, nemligen i sammanhang med papperssystemet i allmänhet.
En af Ständerne garanterad BancoSedel, som icke har fixeradt utvexlingsvärde, utan den ena dagen gäller men den andra dagen mindre, är ringa skilj:
Den 14 April> aktig från ett annat af Ständerna garanterade crediitecken; men då 100 Riksdalers Sedeln i Statsobligation ger 5 procents ränta, tordeman häldre förvara den än BancoSedeln, emedan den ger räntevinst under liggetiden, och är lätt omsättlig, såsom mynt vid behof.
Vi erinra oss ännu, huru man vid 1815 och sedna-i ste Riksdagen klagade, att tillfället till nedläggande penningar i 3 procents
Discontsedlar, undandrog capitalet från stadigare lån, enskildte emellan; och jag tror, att detta icke var utan allt skäl; men månne icke sådant äa mera skulle bli fallet, då ett löpande Statspapper i Sedelmynt infördes med 5 procents ränta?
vi veta, att RiksgälsSedlarne, sorn buro ränta, snart indrogos, emedan man ansåg räntan bortkastad till enskild vinning, utan allmän nytta.
Om man utställer Statsobligationer, utan föregången myntbestämning, så är det möjligt att dessa obligationer blifva ett courant mynt af varierande värde; förmodeligen auctoriserss det icke att emottagas i allmänna uppbörden, för att i så måtto skiljas från de allmänna myntsedlarne; 3 procents
Discontssedlarne, voro det ej heller; jag bekänner likväl att jag anser verkan på allmänna förtroendet blifva lika menlig vid utställandet af sådane obligationer, som af ytterligare myntSediar; men dertill sämre för näringarne i så måtto, att stora capitaler kunna hållas på en gång rörliga och räntebärande till 5 procent.