Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru skulle de nu kunna blifva nyttiga och uppkomma, ulan att det vore i statens intresse.
Derföre är jag likväl ej böjd för bifall till hvad Ulsk. har föreslagit.
Utsk:s hemställan slutar nemi. med denna mening: ”och derefter nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anslalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga.”
Det finnes visserligen ingen mera ändamålsenlig åtgärd för att befordra en sådan anstalt, än alt försäkra den om dess bestånd.
Således synes mig att i denna tillstyrkan iunehålles två saker.
Först oell främst en und. anhållan hos K. M., att K.
M. täcktes nedsätta en comité af sakkunniga män, för att utarbeta ett förslag, som är ändamålsenligt, och derjemte, sedan en sådan undersökning är gjord, vidtaga de åtgärder, hvilka voro nödiga för ändamålets befordrande.
Dessa åtgärder kunna icke vara några andra, än att försäkra inrättningen om dess bestånd, ty om beräkningarna äro riktiga och grunda sig på verkligt säkra uppgifter, så behöfves ingenting annat än att man kan vara viss på deras bestånd.
Det är ett sådant försäkrande af dessa inrättningars bestånd, som jag för min del icke vågar tillstyrka.
Jag tror icke, att man i Sverige någonsin här gjort anslag, för att försäkra de öfriga assurans-inrältningarnes bestånd.
Jag anser således visserligen lämpligt att anslag må göras, för att bringa fram den erfarenhet, som är nödig, för alt få ämnet riktigt utredt, genom arfvode åt de personer, som sysselsätta sig med ämnets utarbetning, men att åter antaga Utsk:s förslag sådant det här förefinnes och tillstyrka K.
M. att vidtaga de åtgärder, hvilka kunna anses mest ändamålsenliga, det anser jag ingalunda lämpligt, på de af mig nu uppgifna grunder.
Delta vore att ådraga staten ett i min tanka onödigt statsanslag, hvarföre jag för min del icke kan tillstyrka bifall till den andra punkten, men väl lill den första meningen, nemi. att K.
M. täcktes förordna sakkunnige män, för alt utarbeta ett förslag i detta hänseende, hvilket man kan tillerkänna beskaffenheten af alt vara pålitligt.
Jag vill alldeles icke inlåta mig uti en närmare och speciellare granskning af de särskilda ränteanstalter, som omfattas af ifrågavar. förslag, men jag får observera, att det är, mig veterligen, första gången i Europa, som man vill alt statsmakten för dylika anstalter skall uppträda.
För min del instämmer jag fullkomligt med hvad den siste värde talaren yttrat.
Det vore vådligt om Staten härmed loge någon befattning.
Det gifves ingen art af lifränte-anstalter och dylikt, som icke redan är känd och praktiseras i Europa.
Alla dessa anstalter innebära en och samma sals, som styr dem, nemi. hoppet om vinst hos den som deltager i dylika inrättningar.
I det hela är det ett spel, ett stort spel man spelar för eller mot 7 II. 4S 37S
Den 22 Februari. sitt egel lif, för eller mot sina barns eller hvilka andra personers som helst.
Allt della är elt spel och ingenting annat.
Det kan vara för enskilda fall mycket nyttigt och t. o. m. i vissa specielare fall åstadkomma en nyttig sparsamhelsanda.
Det är sålunda icke min mening att fördämma dylika anstalter, som också finnas i Europas alla länder, hvilket aldra bäst bevisar alt de måste anses nyttiga; men jag bestrider att Staten skall deruti inblanda sig, ty om, enligt det nu upplästa förslaget, K.
M. skulle låta utarbeta uträkningar för att upplysa dessa frågor, så vore det naturligtvis i afsigt alt dessa uträkningar skulle läggas till grund för blifvande dylika anstalter.
Om dessa uträkningar, som äro ganska svära och kinkiga, sedermera skulle befinnas icke vara fullt tillförlitliga, och således de derpå byggde anstalterna icke mera motsvara ändamålet, på hvem faller skulden?
Naturligtvis på den comité', som pä K.
M:s anmodan hade gjort dessa uträkningar.
Jag ser icke hvarföre
Staten skall i delta fall uträkna.
Den bästa räknemäslaren i alla sådana företag är onekligen den, som speculerar sjelf, och hans sak är det alt beräkna alla chancer.
Jag förenar mig till alla delar med Frih. Palmstjerna.
Hindrad alt i början af plenum vara närvarande, hade jag icke ämnat att uppträda i detta ämne; men då tvenne talare hafva yttrat sig emot bifall till betänk.
, hvaraf jag är sä mycket mer intresserad, som jag är motionär i frågan, sä ber jag att med några få ord få förlänga denna discussion.
Palmstjerna har förklarat, alt just derföre att frågan är omgifven af en viss dimma, har hon vunnit förtroende.
Om Frilen så anser, hemställer jag, om del icke vore snarare skäl alt främja än motverka dimmans skingrande, ty det är ju ingenting annat som åsyftas med den föreslagna comiteen.
Det är anmärkt, att Utsk. icke kostat mänga rader på sjelfva utredningen af inrätlningarnes nytta.
Det är, så vidt jag känner, af ingen bestridi, att de skulle vara nyttiga, om de fotas på säker och riktig grund.
Nu är blott fråga om att få inrältningarne sådane, att de för framtiden kunna äga bestånd.
Man har särdeles fästat sig vid de sista raderna i Utsk:s tillstyrkande, nemi.: -'och derefter nådigsl vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga.”
Man bar velat se en våda deruti, att R.
St. skulle öfverlåta åt Konungen detta vidt omfattande uppdrag, och Frih.
Palmstjerna har ansett det medföra rättighet för Konungen att utbetala huru stora summor som helst för ändamålet.
Jag kan icke tro, ali delta uttryck skulle kunna så missförstås, då deruti icke nämnes om några summor.
Åtminstone mätte det fordras en K. propos. lill R.
St. innan K.
M. lill delta ändamål skulle kunna använda medel, afsedda för andra behof.
Hr Lagerhjelm har uppfattat dessa ord såsom skulle de innebära, att
Konungen skulle garantera inrättningens förmåga att fullgöra sina förbindelser.
Icke eller så bör denna framställning skäligen kunna uppfattas.
Meningen dermed kan endast vara, alt K.
M. mätte vidtaga de förberedande ålgarderna för inrätt - Den 22 Feuruaii. 379 ningens trädande i verksamhet, t. ex. alt en direction blefve utnämnd, att anteckningslistor utgifvas o. s. v. Gr.
Löwenhjelm liar förklarat, att det skulle vara första gängen, som man i Europa satte i fråga, att Slaten skulle uppträda för befrämjande af en sådan inrättning.
Denna inrättning kan väl åtminstone anses åsyfta lika stort gagn, som sparbankerna, emedan den ännu mera ingriper till fördel för den fattigare befolkningen i landet, och år 1818 ingingo 11.
St. lill Konungen med en anhållan, alt Konungen ville nedsätta en comité lill utredande af dessa sparbankers uytta.
Det är säkerligen icke fl. Ex. obekant, att i England upplänas sådana companiers penningar af Staten till högre ränta än enskildes medel, just till befrämjande af deras vigliga ändamål.
Jag vill icke längre upptaga tiden, och hoppas, att IL o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad de liesta lalarne tillstyrkt, bifaller betänk.
Jag finnér alldeles nödvändigt alt i Gisles tillstyrkan afskilja den förra hälften från den sednare.
Uti den förra instämmer jag alldeles, men icke så uti den sednare.
Sä litet som någon af dem, som förut yttrat sig, anser jag den ringaste våda vara vid att. antaga äfven denna hälft, men jag vet likväl icke hvarföre man skall uttrycka sig annorlunda än man menar, eller på ett sätt, som möjligen kan gifva auledn. till en misstydning.
Genom tillstyrkandet i denna sednare hälft, sä lydande: ”och derefter nädigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga,” synas ju R.
St. gifva tillkänna, all äfven genom ett statsanslag dessa anstalter skulle kunna befordras.
Delta är likväl emot andra länders praxis och emot sjelfva grundsatsen, ty derest dessa anstalter icke kunna göra sig sjelfva, så höra de icke äga rum.
Allt hvad af staten kan begäras, är, att verkställa en sådan undersökning, som bär är föreslagen, och äfven detta skulle icke behöfvas i ett land, der kännedom om dessa ämnen vore mera spridd än här.
Dä emedlertid
Regeringen så skulle kunna förslå Sländernas mening med delta tillstyrkande, att något, om än eli måttligt anslag dertill skulle kunna beviljas, utöfver de kostnader, som undersökningen fordrar, så afstyrker jag den sednare hälften af Utsk:s förslag, och skulle i stället blott vilja tillägga följande ord: hvartill kostnaderne ina af öfverskotlen å statsverkets inkomster bestridas.
Dymedelst kunde denna undersökning visserligen vara fullbordad lill nästa riksdag, och de vidare åtgärder, som ändamålet kunde kräfva, dä af K. M. och R.
Sl. i samråd vidtagas.
II. Ex. Hr Gr.
Till besvarande af hvad Frih.
Raab ytirat, får jag nämna, att det är en stor skillnad mellan de enkla beräkningar, hvarpå en sparbank ii vilar, och de konstiga beräkningar, som ligga till grund för ifrågavar. anstalter.
Dertill fordras mycket säkra mortalilets-labeller, mänga calculer och mänga förbehåll.
Lifassurance-compagnierna betala t. ex. ingenting, om anledn. är att en person sjelf tagit lifvet af sig.
Den siste talaren hav gjort en betydlig skillnad emellan den första och an - 380 Den 22 Februari. elia hälften af förslaget.
Jag nödgas lika mycket bestrida dem båda, ty i och med detsamma Regeringen utarbetat ett förslag, så har den iklädt sig en moralisk ansvarighet för dess riktighet, och det är detta ansvar, som jag anser Staten icke böra ingå.
De underrättelser och undersökningar, som för ett sådant förslags utarbetande äro af nöden, kunna lika väl af enskilde som af Staten anskaffas, och det enda, som R.
St. härvid kunde göra, vore att med en viss summa uppmuntra till sådana undersökningar.
Jag afstyrker således betänk, i sin helhet.
De af Gr. Löwenhjelm gjorda anmärkn:r emot betänk, i sin helhet har jag redan förut besvarat och vill nu endast bemöta den talares yttrande, som afstyrkt det sednare momentets antagande, derföre att statsanslag deraf skulle blifva en följd.
Jag får i delta afseende fästa nppmärksamhelen deruppå, att Utsk. tillstyrker K.
M. åtgärder för dylika anstalters befordrande, men icke för deras inrättande eller sättande i verket. o n 0 „
Åtskilliga förberedande åtgärder torde nemi. vara af behofvet pakallade, utom tillsättande af den föreslagna comitéen.
Det uppgjorda förslaget torde böra granskas af landshöfdingarne, hushållssällskaperne eller vissa collegier o. s. v. Det är sådana åtgärder, öfver hvilka Utsk. icke velat ingå i detaljerad undersökning, utan ansett att man bör öfverlemna lill K.
Jag anser det således högst nödigt, alt äfven detta mom. får inflyta, och tillstyrker bifall till betänk, i dess helhet.
Ofverläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s utlåt.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, alt han funnit ja hafva varit öfvervägande.
Härefter bortgick H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, och emottogs landtmarskalksklubban af främste närvarande ledamoten Gr. Taube, Gustaf Erik.
Föredrogs ånyo BancoUtsk:s d. 15 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 42, öfver de inom 2:ne RiksSt. gjorde anmärkmr vid Utsk:s under N:o 27 afgifna berättelse, ang:de
Bancoverkets styrelse och förvaltning efter nästförflulne riksdag.
Frånvarande vid det tillfälle, då BancoUtslus betänk.
N:o 27 föredrogs, anser jag det vara en pligt både emot mig sjelf, i anseende lill det förtroende R. o. Ad. visat mig att kalla mig lill Fullmäktig i Banken, och äfven emot de kamrater, som icke äga någon röst inom representationen, att vid delta tillfälle framlägga några förhållanden, som icke blifvit utredda, i afseende pä den klandrade åtgärden med silfverköpen i October 1843, hvaruti jag deltagit.
Jag är visserligen tacksam derföre, att Utsk. tillstyrkt, alt all åtgärd i anledn. af de gjorde aumärkmrne må förfalla, men jag anser mig böra underställa R.
Den 22 Februari. 381 o. Ad. ett förhållande, som jag tror kan rättfärdiga Fullmäktige.
I hvad ställning befann sig Banken vid denna tid?
Jo, Bankens cassa var nedsatt till 2,900,000 r:dr i silfver, i st. f. att den några år förut öfverstigit 6 miliioner r:dr silfver.
Man hade gjort många vida kostsammare förslag att förstärka Bankens silfverfond.
Reglementet berättigar att göra silfverköp, ja till och med alt derföre betala transportkostnaden.
Vid hvilket tillfälle skulle det någonsin vara mera skäl att begagna denna rättighet än då, när cursen var under pari och det till och med var ulsigter, att den skulle fortfara att blifva det. R. o. Ad. torde erinra sig, att man den liden gjorde sig stora förhoppningar om återkomsten af ett rikt sillfiske i Bohusländska skärgården.
Priset på Svenskt jern hade i detta ögonblick stigit till 11 r:dr 5 sk., det högsta, som det har varit sedan 1842.
Genom de förskotter, som lemnades, bereddes tillfälle att lösa det jern, som stod i Banken.
Också gingo 40,000 Skf? ut, som eljest med största svårighet skulle kunnat blifva lossade.
Den första påföljande
November var inbelalningstiden för de crediliver, som voro lyftade i Jerncontoret och vid samma lid förföllo lill inbetalning en stor del af de i Banken mot pant af jern utgifna lån.
Största delen af de penningar, Banken i förskott å silfverlevereringarne utgaf, återgick till Banken för lossade eller efter lägre betalningsbelopp omsatta jernlån.
Också var sedelstocken vid årets slut icke större än före dessa förskotters utgifvande.
Vidare vans genom dessa silfverköp, att Stockholms störste importör, och en af dess i penningemäkling mest verksamma och på denna rörelse inflytande ägande mäklare intresserades att förhindra en vexelbrist, för att förekomma egna förluster, när de skulle betala det contraherade silfret.
Också, ehuru det väntade rika sillfisket uteblef och jernprisen åter nedgingo, har, såsom vi sett, silfret ingått till Banken, silfverexporten upphört och cursen hållit sig lågt.
Detta factum, och att Banken, genom den underlättnad de lemnade förskotten gåfvo att lossa i Banken efter 12 r:dr pantsatt jern, undgått alla förluster, äfven vid jernpriser, som knappast motsvarat lånebeloppen med upplupen ränta, torde visa att Fullmäktige icke vid detta tillfälle uraktlåtit det nit och den omtanka för Bankens bästa, deras pligt och det visade förtroende ålägga dem.
Jag aktar andras meningar, men jag tror, att det icke bör kunna bestridas, att det var nit, som ledde de Fullmäktiges majoritet, då de vidtogo denna åtgärd.
Visserligen hade det varit mycket lättare att säga nej och undandraga sig all ansvarighet, om de ansett det förenligt med deras pligters uppfyllande.
Äfven jag var frånvarande när BancoUtsk:s betänk.
N:o 27 föredrogs, och skulle eljest hafva framlagt en historik öfver förvaltningen af Tumba; men jag vill icke nu upplaga R. o. Ad:s tid dermed, då BancoUtsk. i detta betänk, löfval att inkomma med förslag till en förbättrad hushållning med detta pappersbruk.
Jag gillar för öfrigt BancoUlsk:s tillstyrkande, att, då ingen skada är skedd, Bancofullm. må få decharge, men jag vill 382 Den 22 Februaj’i. likväl icke gå så långt sorn Ulsk. och meddela dem decharge till och med för framtiden.
Ulsk. tillstyrker nemi. alt denna decharge måtte räknas till och med Juni månad innevarande år, och betänk, är dateradt 1845.
Jag medgifver att detta troligen är ett tryckfel, men det låter litet kuriöst.
Jag anhåller, att detta yttrande måtte få åtfölja betänkts läggande till handlingarne.
Då det betänk., som nu är föredraget och som tillkommit på grund af äterremiss utaf betänk.
Nto 27, ibland annat innehåller, att Utsk. ämnade för R.
St. framlägga ett förslag till vinnande af en förbättrad hushållning vid Tumba pappersbruk, anser jag mig böra erinra derom, att dä denna fråga först behandlades inom Ulsk. var jag ordförande på den afdelning, som bade sig anförtrodd granskningen af Tumba bruks förvaltning, och pä afdelningens tillstyrkande yttrade Utsk. då, att, i anseende till saknaden af en fullständig bokföring, Utsk. icke vore i tillfälle att framlägga något förslag till en förändrad skötsel och förvaltning vid Bruket.
Men detta väckte mycket klander inom BondeSt., och föranledde der en äterremiss af betänk.
Nu synes emedlertid
Utsk. hafva kommit lill en annan öfvertygelse, oell funnit möjligheten att göra ett sådant förslag; och jag bör i anledu. deraf tillkännagifva, att jag med R. o. Adts tillstånd var hemrest på permission under det att återremissen hos Utsk. handlades, och således saknat tillfälle att göra invändning emot ett dylikt förklarande, i strid emot Utskts Förra yttrande; i följd hvaraf jag ock nu får anmäla min reservation emot ett så beskaffadt löfte, hvilket icke eller Utsk. torde komma att anse för sig förbindande.
— Hr Rosenblad har, då han hade ordet, upptagit en fråga, som inom Ståndet redan torde vara afgjord, nemi. huruvida Fullmäktige handlat rätt, då de under 1843 års höst uppgjorde conträr,terna om leverering af silfver.
Utsk. förklarade i sitt förra betänk., såsom mig synes pä ganska goda grunder, att hela detta förfarande stöde i strid med reglementet, och i strid med grunderna för en Banks förvaltning, men tillika att Ulsk. ansåg, att fråga om åtal borde förfalla, efter som några menliga följder icke inträffat.
Detta tillstyrkande blef af R. o. Ad. bifallet och blef återremitteradt endast från BorgareSt., som yrkat åtal, oaktadt inga sådana menliga följder inträffat.
Mig synes, alt majoriteten inom
Fullmäktige väl kunde låta bero dervid att icke något åtal blifvit anstäldt och icke vidare bringa detta kinkiga ämne å bane.
Rosenblad bardock anfört ett skäl för den klandrade åtgärden, som icke är intaget i protocollet, utan således måste hafva utgjort det hemliga motivet för beslutet, det nemi., att de förskotter, som gjordes, skulle vara för alt relaxera jern till utskeppning, som eljest icke kunde lösas.
Jag bör dervid anmärka, alt om Fullmäktige hade kunnat vara säkra på alt penningarne skulle så användas, så hade beslutet visserligen kunnat hafva något sken af skäl med sig; men hvad garanti ägde väl Fullmäktige, alt penningarne skulle blifva på detta sätt använda?
Det fans åtminstone icke någon skriftlig förbindelse af Bankens contrahenter, att de skulle med de erhållna
383 förskotten relaxera jern, utan lika väl skulle penningarne kunna blifvit använda alt uttaga silfver i Banken, då det hade ledt till raka motsatsen af det med operationen åsyftade ändamålet.
Då likväl denna fråga redan är afgjord, skall jag icke vidare yttra mig derom, utan får endast anhålla om bifall å Utsk:s tillstyrkande.
— Hr Westfelt har gjort anmärkn. vid de i betänk, förekommande uttryck, att Fullm. skulle befrias från all ansvarighet lill och med Juni månad detta år, ehuru betänk, vore daleradt d. 5 Febr. 1845.
Om Hr Westfelt behagar vid uppställningen fästa litet noggrannare uppmärksamhet, så skall han finna, alt dessa ord äro citerade från ett under förra året afgifvet yttrande, och att uttrycket delta ur således är alldeles på sitt ställe.
Jag får i anledn. af Hr Weslfells ytlran de förklara, hvad Hr Akerman också nyss yttrade, alt de af honom anmärkta ord äro citerade ur betänk, d. 1 Sept. 1844, och således torde denna anmärkn. förfalla.
I afseende på hvad Hr Westfelt yttrat rör:de Tumba bruk, i hvilken punkt jemväl
Hr Akerman reserverat sig emot Ulsk:s betänk., så nyttjar Utsk. det uttryck, att ”Ulsk. framdeles torde komma i tillfälle”, att häröfver afgifva ett förslag.
Jag ber att man icke gör sig alltför stora förhoppningar, ty hela saken är ganska villkorlig.
Inom Utsk. har en ledamot af BondeSt. gjort en stor mängd anmärkmr ronde hushållningen vid Tumba, och denna fråga har föröfrigt blifvit behandlad i dagblad och gjord till en slags opinionsfråga, hvarföre Utsk. trott sig skyldigt att derå fästa uppmärksamhet, emedan vid sakens utveckling de flesta anmärknme måhända torde förfalla.
Emedlertid anhåller jag, att man icke alltför strängt fäster sig vid detta uttryck.
I anledn. af hvad Hr Akerman anfört, ber jag att lill prot. få förklara, det jag anser BancoUlsk:s majoritet icke conseqvent hafva förfarit, då de på samma gång underkänt Bancofulim:s åtgärder vid de så mycket omtalade silfverköpen, som de, utan Ständernas hörande, befallde Fullm. alt utgifva bancosedlar emot enkla depositionsbevis, utfärdade i Hamburg.
Skulle det ena vara ett brott emot reglementet, så måste ovillkorligen också det andra vara det, och huruvida Fullm. handlat mera bankmessigt om de haft mera förtroende till dessa papperslappar, än till välkända hus inom fäderneslandet, det lemnar jag derhän.
Var nu del ena fel, så har också just det Höglofl.
Ulsk. gjort sig skyldigt till samma fel genom att gifva sådana ordres till Fullm., hvilka Fullm- ansågo sig icke kunna följa förr än Ständernas beslut derpå följde.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hemställde Hr Gr. o. Ordföranden, om icke, oaktadt de åtskilliga anmärkmr, som blifvit gjorda emot BancoUtskts utlåt.
N:o 42, II. o. Ad. funne att, dä iltsk:s under N:o 27 afgifna berättelse blifvit af K. o. Ad. gillad, det nu förevar, utlät, icke föranledde lill annan åtgärd, än alt läggas till handlingarne.
Ropades ja. 3S4 Den 22 Februari. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl
Axel, anförde skriftligen: Jag .begagnar tillfället, då Landtmarskalken funnit sig föranlåten alt lemna klubban, för att till R. o. Ad. göra en framställning, som jag vet skall molas af dess bifall.
Det är en redan åldrig sedvänja, att vid hvarje riksmöte fortsätta samlingen af portraiter af dem, som haft den hedern att föra landtmarskalksklubban under våra öfverläggningar.
Säkerligen finnes ingen ibland oss, mine Hrr, som icke lifligt önskar iakttagandet häraf vid detta riksmöte, likasom det icke finnes någon ibland oss, som icke gör den fullkomligaste rättvisa åt vår nuvarande Landtmarskalks ädla sätt att styra och leda våra öfverläggningar.
En fullkomlig opartiskhet mellan de ofta stridiga meningarne, ett strängt uppfyllande af grundlagens bud, och ett ljust och klart sätt att reda och framställa öfverläggningarnes resultater, se der de alltid ovärderlige egenskaper, som pryda vår Landtmarskalk, och med en sådan öfvertygelse hos R. o. Ad. blir det icke längre endast vanan af en åldrig plägsed, utan vår innerligt och djupt kända högaktning för II.
Ex. Gr. Posse, som vid detta tillfälle skall leda R. o. Ad:s beslut.
Jag får derföre anhålla, det behagade Hr Gr. och Ordföranden till R. o.
Ad. framställa propos. i detta afseende, och Ridd.Direct. till följd häraf uppdragas att, med H. Ex. Hr Gr.
Posses benägna villfarande af R. o. Ad:s önskningar, vidtaga alla dermed förenade åtgärder.
Hr Gr. och Ordföranden hemställde, om R. o.
Ad. instämde i den af Gr.
Lövenhjelm gjorda framställning, och bifölle, att Ridd.Direct. finge sig uppdraget att föranstalta om förfärdigandet af II.
Landtnäs portrait, samt alt i sådant afseende träffa öfverenskommelse med någon skicklig målare.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, återkom och intog sin plats, anmälde sig och yttrade —'
Gr. Taube, Gustaf Erik: Då Hr Gr. o. Landtm, nyss ansåg sig föranlåten alt lemna klubban, gjorde slumpen att jag valden efter Ridd.Ordn. äldste ledamoten härstädes.
Denna händelse har förskaffat mig den dyrbara pligten, alt för Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifva, det R. o. Ad., på Hr Gr.
Löwenhjelms framställning, nyss fattat ett beslut, alt till eflerverlden förvara minnet och dragen af dess högtärade Landtmarskalk vid innevarande riksmöte. R. o. Ad. har med särdeles tillfredsställelse enhälligt iakttagit detta tillfälle för alt få gifva ett förnyadt bevis på dess tacksamhet för det utmärkta sätt, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, fört dess öfverläggningar. R. o. Ad. har uppdragit åt Ridd.direct. att föranstalta om förfärdigande af en tafla, föreställande II. Ex. Landtm.
Posses drag, för att förvaras till evärderliga tider i det rum, der fordna Landtmarskalkars portrailer förvaras, och der Hr Gr. o. Landtm:s eget portrait kommer att intaga ett frejdadt rum.
IL Den 22 Februari. 385 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han för den heder, R. o. Ad. behagat bevisa honom, dä R. o. Ad. beslutat att låta måla hans portrait, finge aflägga sin vördsamma tacksägelse.
Det var icke fåfängan, ulan tillgifvenhet) och kärleken för det Stånd, II.
Ex. hade äran tillhöra, som lät honom erfara en sann tillfredsställelse vid lanken derpå, att R. o. Ad. ville åt efterverlden lemna ett bevis, att äfven han åtnjutit hedern alt föra ordet vid R. o. Adis rikdagsförhandlingar och lyckats att dervid tillvinna sig R. o. Adis välvilja.
Den önskan, H. Ex. hyste, att den tafla, som enligt R. o. Adis beslut komme alt målås, icke måtte misspryda den samling, der den skulle intaga ett rum, styrkte H.