Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Knorring, Erik Oscar: Hr Ordfrn i StatsUtsk. yttrade för några dagar sedan, vid föredragning af en punkt i ett af StatsUtsk:s betänkm: ”jag har icke afgifvit min reservation här, liksom jag vid flere andra tillfällen afhätlit mig derifrån, emedan jag alltid är närvar, vid Ståndets öfverläggningar och då kan hafva tillfälle alt yttra mig — ”; och jag är öfverlygad alt flera leda möter af R. o.
Ad. derstädes hysa samma åsigt.
Jag eger således den förhoppning all jag icke behöfver förgäfves vädja hvarken till den aktade Ordf:s eller de öfriga af detta Stånds medlemmars i StatsUtsk. uphöjda tänkesätt, då jag beder om återremiss af denna punkt, anhållandes att Utsk. måtte, på samma skäl, som pension blifvit beviljad åt Öfverste-löjtnant Nordencreutz^ döttrar, en dylik förmån 18G Den 26 April e. ra. äfven ät afl.
Statsrådet Gr.
Hårds döttrar bevilja.
Utan att vilja ingå uti en panegyrik öfver ali.
Hård vill jag för dem, sorn om nämnde Hr Gr.
Hårds bana icke ega kännedom, blott meddela några uplysningar rörande bemälde Hr Grefves embetsmanua verksamhet.
Grefve Hård tjenade från 1811 till 1840, beklädde domare-embeten och var t. f. Landsh. till år 1824, blef Justitieråd 1827, Statsråd 1836, afgick år 1849, och dog 1841.
Ifrån 1841 till 1844 hade Grefvinnan Hård ingen pension, och om hon icke befann sig i knappa, var hon dock i mindre goda omständigheter.
Hon har likväl upfostrat 2:ne söner till Statens tjenst, af hvilka den ena tagit 2:ne juridiska examina, och en filosofisk, samt f. n. är i Statens tjenst, äfvensom den andra nu är, sedan 2 ä 3 är, officer vid K. M:s flotta.
Det vore hårdt om de 3:ne döttrarne i händelse af deras moders frånfälle skulle lemnäs i nödställd belägenhet.
Man kunde visserligen invända, att det icke är värdt att begära pension innan Grefvinnan ännu är afl.; men då propos. i ämnet kommit ifrån Regeringen och icke från enskild motionär, så kan det låta tänka sig, att om Konungen finnér hvad
Han en gång framställt hafva blifvit afslaget, Konungen icke för andra gången skulle vilja exponera
Sig för en refus.
Jag får på dessa skäl vördsamt hemställa om icke R. o. Ad. skulle vilja medgifva återremiss af denna punkt, på det att StatsUtsk. måtte komma i tillfälle alt i fall det skulle finna de skäl jag nu anfört, bevekande, tillstyrka bifall till hvad K.
M. i detta hänseende föreslagit.
Det kan icke nekas att R. o. Ad. ganska villigt har medgifvit återremisser, der sådant under dagens föreg:de session påyrkats, men jag tror likväl alt vid detta tillfälle en återremiss kunde vara mindre angelägen.
Om den händelsen inträffar att Grefvinnan Hård lemnar sina döttrar i behöfvande omständigheter, torde vara rätta tiden att då taga i betraktande huru med den saken bör förhållas, men att nu på förhand yttra sig om en pension innan behofvet deraf är inne eller kändt, det tyckes vara att i god tid fatta beslut i den saken.
Jag får således anhålla om bifall på Utsk:s tillstyrkande i denna punkt.
Utsk:s hemställan i denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen.
23:dje punkten, ang:de pension för frand.
Statsrådet J. F. Elirenstums Enka.
Bifölls. 24:dc punkten, attg:de pension för frami.
Conlre Amiralen J.
G. von Sydoius Enka.
Jag anhåller alt 11. o. Ad. måtte bevilja återremiss af ifrågavar. punkt.
Jag kan icke, med kännedom om den aflidnes karakter, göra det på den grund, att jag här skulle framställa den ställning, i hvilken enkan och barnen skulle komma att sig befinna, i händelse StatsUtsk:s tillstyrkande bifölles, såsom någon, hvad man kallar, egentligen nödställd belägenhet.
Det vore lika långt från den allidiics önskningar, som det Den 26 April e. m. 187 skulle vara frän raina egna, alt, till vinnande af hvad raal sorn helst, framställa sakerne i annan dager än den hvari de verkligen förtjena att framställas.
Den aflidne vande sig sjelf och de sina alt aldrig komma i behof, egentligen derföre att han vande sig och dem att rätta behofven efter tillgängarner
Dessa tillgångar kunde dock hafva varit betydligt större, i händelse han användt sin förmåga, lill att förvärfva penningar, och mera egnat sin tid åt enskilda, än så uteslutande som han det gjorde, åt Statens värf.
Jag anhåller således att StatsUtsk. måtte göra en ändring i sitt en gång fattade heslut på den grund, att om den afprutade summan icke är af någon öfvervägande betydenhet för de efterlemnade, så är den af alldeles ingen betydenhet för Staten.
Det är således i afseende på principen för beviljandet af detta anslag, som jag vågar anhålla om ändring i beslutet.
Jag tror nemi., att örn man betraktar, det Contra-Amiralen Sydow aldrig sjelf räknade så noga i afseende på upfyllande af sina pligter, och man kan icke säga alt han det gjorde, då han redan i yngre åren deltog, och på det sätt deltog, i för de Svenska vapnen hedrande strider, att han såsom befälhafvare på ett af 4 fartyg, hvilka med framgång återkastade ett anfall af 27 fiendtliga fartyg, så utförde sina värf, att han derföre helönades med tappcrhetsmedaljcn, så bör Staten icke heller räkna allt för noga vid upfyllandet af sina pligter.
Hvar och en, som kände honom, vet att han icke räknade noga då det var fråga om alt upfylla pligterna mot Fäderneslandet.
Hail räknade icke noga då vid ett tillfälle, som bevittnas af ännu befintliga handligar, af utländsk man honom erbjöds alt, emot kontant ersättning meddela underrättelser om byggnadssättet och utredningen af de Svenska skärgårdsfartygen, och han på en sådan framställning icke hade annat svar att gifva, än att aflemna brefvet till chefen för Sjöförsvars-Departementet.
Jag tror alt dessutom, då man tager i betraktande de stora fötjenster, som denne man hade i och för kanske den enda industrigren inom Sverige, i hvilken vi kunna sägas hafva gått nära nog lika hastigt fram som andra länder, eller den af ångfartygs begagnande, der isynnerhet till en början, man hade honom att tacka för mycket, jag äfven kan våga hoppas att StatsUtsk. vid detta tillfälle icke skall finna lämpligt att afpruta 166 r:dr 32 sk. på den af Konungen föreslagne pensionen åt den förtjeute mannens efterlemnade.
Jag anhåller sålunda vördsamt om återremiss af denna punk.
Efter först till bifall å denna punkt framställd, men med nej besvarad propos., blcf densamma, på grund af de gjorde anmärkmne, återremitterad.
25:te punkten, ang:de pension för frami.
Landsli.
Frih. J. O.
Nauckliojfs Enka.
Bifölls. 26:tc punkten, ang:de pension för frami.
Landsh. C. A.
Hcdcnbergs Enka.
Jag vet icke huruvida det må 188 Den 2G April e. m. vara rätt att i de pensionsbelopp
Staten bör lemna, inberäkna dem, som en afliden embetsman, genom sina årliga bidrag förvärfva! åt hustru och barn.
När Utsk. föreslagit för frami.
Landsh.
Nauckhoffs enka med 2:ne oförsörjda barn 300 r:drs pension, eller 100 r:dr för hvardera, hvarföre har då Utsk. tor afl.
Hedenbergs mera nödställda enka med 7 oförsörjda barn, tillsammans 8 personer, endast föreslagit 400 r:dr.
Det borde väl hafva varit 800 r:dr, nemi. 100 för hvardera, på samma sätt som Utsk. hemställt för Landsh.
Nauckhoffs efterlemnade enka och barn.
Hvad Landsh.
Hedenberg beträffar, så är det R. o. Ad. bekant, att efter honom varit konkurs, samt att enkan och barnen intet hafva.
Enligt de enskilda underrättelser jag ägér, har enkan för en tid blifvit uppehållen af sin äldste son hvilken är officer; men som han endast åtnjuter en Löjtnants otillräckliga lön har han icke annat än sin framtid att pantsätta.
Ar det skäl att på detta sätt behandla en afliden embetsmans enka och barn?
Jag hoppas att R. o. Ad. beviljar den återremiss hvarom jag nu anhåller.
Jag är till det mesta förekommen af den siste värde talaren, med hvilken jag anhåller att få instämma.
Utsk. har såsom det heter i betänk, funnit anledning att den nåd. framställningen understödja.
Det förefaller då besynnerligt att uti det resultat hvartill Utsk. kommit, Utsk. icke har understödt den nåd. framställningen; utan i stället nedsatt den summa, som K. M. äskat, och de motiver Utsk. för denna framställning har haft, tyckas mig vara underhaltiga.
Då man besinnar, att arméens Enkepensioner icke utgå af Statsmedel, utan beredes åtminstone till största delen, genom Arméens officerares egna tillskott, och att just det förhållandet, att Landsh.
Hedenbergs enka utur Arméens pensionskassa erhåller ett årligt bidrag af 250 r:dr, föranledt Utsk. att nedsätta den summa, som K.
M. föreslagit, hvilken Utsk. i annat fall funnit skäl att bevilja, så tyckes ett sådant beslut vara mindre billigt och lämpligt, hvarföre jag vördsamt anhåller om återremiss af denna punkt.
För att icke alltför mycket öfverhopa StatsUtsk. med återremisser, vore det önskligt om R. o. Ad. ville inskränka dem till sådane frågor, der det är någon anledn. förmoda att med en återremiss kunna vinna något.
Uti nu förevar, punkt har StatsUtsk. tillstyrkt ett belopp, som, hvad man än derom må säga, likväl, då Staten icke kan anses hufvudsakligen vara en fattigförsörjningsinrättning, ej torde kunna betraktas såsom obetydligt.
Då StatsUtsk. föreslagit ett sådant anslag, skulle jag vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. ville finna för godt gilla StatsUtsk:s åtgärd i denna fråga, och icke påyrka en ytterligare förhöjning i beloppet, hvilken förhöjning man med temmelig sannolikhet kan fö* reställa sig, icke kan komma att vinna Ständernas bifall, äfven om det skulle vinna godkännande af detta Stånd.
På detta skäl vågar jag anhålla om bifall till hvad StatsUtsk. i denna punkt föreslagit.
Hr von Troil, Emil: 1 anledn. af Gr.
Lagerbjelkes yttrande
Den 26 April e. m. 189 derom att Arméens pensionskassa endast liar obetydliga bidrag af Staten, får jag äran uplysa, att bär icke är fråga om Arméens pensionskassa, utan om dess enke- och pupillkassa, hvilken är, så vidt jag känner, helt och hållet grundad på Arméens egna bidrag.
Del finnes ett serskildt Statsanslag lill pensioner för afl. militärers enkor och barn, men de äro mycket små lill beloppen ehuru många lill antalet.
Mörner yttrat, kan jag icke neka att det pensionsbelopp
Utsk. föreslagit icke är obetydligt, och att äfven det med tacksamhet lärer emottagas, men då jag sedan gammalt, under den tid jag var tjenstgörande i de nordligare provinserna, står i åtskilliga förhållanden, som gör, att jag känner de omständigheter, som härvid ega rum, så anser jag mig vid detta tillfälle böra vitsorda, att familjens belägenhet är i hög grad beklagansvärd.
Man har sagt, att man icke kan göra allmänna indragningsstaten helt och hållet lill en fattigförsörjningsanstalt, men jag skulle dock tro det vara skäl, att efterlemnade högre embetsmäns enkor och oförsörjda barn, icke lemnades i yttersta nöd, och jag tror verkligen att det af K.
M. föreslagna ifrågavar. pensionsbeloppet erfordras för att förebygga en sådan.
Jag har egentligen begärt ordet för alf fästa upmärksamhelen deruppå, att det inkast, som Gr.
Mörner gjort, eller alt frågan icke skulle hafva mycket hopp om framgång inom Statslltsk., visserligen har sin riktighet så till vida, alt då denna fråga förevar inom Utsk., åsigterne derom just icke lof— vade något godt för en framtida ålerremiss, men då jag är öfvertygad, alt uplysningar i saken äfven kommer att meddelas inom de öfriga Stånden, då representanter från de nordligare provinserna äfven der finnas, och att således dessa
Stånd pä grundade skäl äfven återremittera denna punkt, så tror jag att denna fråga kan hafva hopp om framgång, om den blir återremitterad; hvarföre jag pä de skäl, som den förste talaren här yttrat, får anhålla om åter-# remiss af densamma.
Till de skäl, som redan af flere ledamöter blifvit anförda för ålerremiss, får jag lägga ett, som, af dem icke blifvit omnämnt, men som min öppenhjertighet tvingar mig att i dagen framlägga, det nemi. att frami.
Hedenberg, som några år före sin död, hade fått slag, hvarigenom lians eljest ganska kraftfulla natur försvagades, lades på sin sotsäng genom den seqvester på hans halfva årslön, som följde på en kronobalance, tillkommen före hans utnämnande lill Landsh.-tjensten.
Hela Landsh:gelönen var redan förut knappast tillräcklig för underhållet af hans talrika familj, ej underligt då att detta hårda och oväntade slag blef den omedelbara orsaken till hans död.
Ilan hade blott några få månader qvar för att med upnådda 65 år erhålla Landsh:gepensionen, hvilken jemte den då utfallande Reg:tschefs-pensionen skulle hafva satt honom i bättre vilkor än dem han förut innehade.
Jag förmodar att hvar och en med känsla i hjertat skall medgifva alt detta, såsom en högst bevekande omständighet bör, jemte de 7 oförsörjda barnens nödställda belägenhet tagas i 190
Den 26 April e. m. öfvervägande innan man afkortar den för hans enka nädigst proponerade pensionen.
Jag förenar mig således med de Hrr, som anhållit om propos. pä äterremiss af denna punkt.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. lill bifall å ifrågavar. punkt, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkn:ne föranleda till äterremiss och då denna propos. besvarades med starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
27:de punkten, ong:dc pension för frami.
Landsh. P.
Sandelhjelms enka.
Mig synes att StatsUtsk. lika litet haft skäl till det ifrågavar. afstyrkandet af pension åt frami.
Landshm P.
Sandelhjelms enka, som det haft, till nedsättning i den pension K.
M. i nåder föreslagit åt frami.
Hedenbergs enka.
Hvad frami.
Sandelhjelm beträffar, torde det vara allmänt bekant, att han under sin lefnadsbana innehaft många för riket vigtiga updrag och tjenster; att han ostridigt varit bland rikets utmärktaste embetsman, både i afseende på skicklighet och andra egenskaper, och att det således endast är en gärd af tacksamhet mot denne embetsman, som nationen skulle visa, om Ständerna gåfvo hans enka, en, mot hennes mans embetsvärdighet och mot hennes omständigheter svarande pension.
Det visar vig väl af K.
M:s nåd. propos., att enkan varit nog blygsam att icke sjelf begära något visst belopp, utan öfverlemnat den frågan till K.
M:s egen ompröfning, äfvensom att K.
M. icke heller upgifvit något förslag i afseende på pensionens bestämmande.
Mig synes likväl, som StatsUtsk., ifall det velat göra någon rättvisa åt den aflidnes förtjenster, icke skulle hafva saknat, hvarken medel till anslag för pension åt Fru Sandelhjelm, ej heller ledning för bestämmande af det belopp, som bordt ifrågakomma.
För min del skulle jag tro att, när enkan har en oförsörjd dotter, hvilken äfven beiinnes vara sjuklig, hvilket utgör ett ökadt skäl för pensions beviljande, Utsk. haft ledning för sig genom jemförelse med hvad åt andra Landsh. enkor i ungefär lika belägenhet blifvit föreslaget.
Jag anhåller således alt denna punkt jemväl mätte varda till StatsUtsk. återremitterad, och att StatsUtsk. måtte, med afseende på den allidnes förtjenster, med afseende på de torftiga omständigheter hvaruti han efterlemnat sin enka och sjukliga dotter, föreslå en, i förhållande till enkans stånd i samhället, lämpad pension, då jag är öfvertygad, att om ett sådant förslag kommer frän Utsk., detsamma skall af Ständerna varda bifallet.
Hvad de föreg:de punkterna beträffar, har jag med min röst sökt medverka till besluts fattande om återremisser, der sådant äskats, och jag har gjort det af skäl att jag funnit sädane omständigheter lagde i dagen att återremiss kunde åstadkomma någon förändring i StatsUtsk:s förut fattade beslut, men här lärer det likväl icke blifva fallet.
Det är be - Den 26 April e. m. 191 kant, att
Staten i allmänhet icke åtagit sig att pensionera enkor efter i tjensten döde embetsman; men framställningar i denna väg hafva vid innevar. riksdag af Konungen blifvit gjorda, samt de fleste af StatsUlsk. till bifall tillstyrkte.
Här förekommer nu att en enka föreslås till åtnjutande af högre pension af intet annat skäl än att ett oförsörjdt barn finnes i huset.
Man känner icke, i hvilket skick boet befinner sig, men man ser likväl af Utsk:s betänk., alt enkan Sandelhjelm åtnjuter en årlig pension af 600 r:dr b:co.
Vid sådant förhållande tror jag icke att
Ståndet bör sträcka sina anspråk längre på StatsUtsk.
Då en enka, med endast ett oförsörjdt barn, har att årligen upbära 600 r:dr, så kan man visserligen icke säga ställningen vara briljant, men Statens tillgångar äro icke heller i sådant skick, och äfven detta torde böra tagas i betraktande.
Hr von Hartmansdorff yttrade nyss, då fråga var om pension åt afl.
Landsh. von Hedenbergs enka, att han ej kunde inse skälet, hvarföre StatsUtsk. tagit i beräkning de årliga bidrag, som mannen under lifstiden genom insättningar i Arméens pensions-kassa besparat åt sin efterlemnade familj.
Samma förhållande mätte väl gälla för frami.
Sandelhjelm ; om han genom insättningar i Civil-statens pensionsinrättning och allmänna enke- och pupill-fonden tillvägabragt pension för den efterlemnade familjen, bör väl icke Staten endast på denna grund underlåta att lemna ett bevis på erkänsla åt en af rikets, under lifstiden mest utmärkta embetsman.
Jag förenar mig derföre så mycket heldre med Hr Printzensköld i tillstyrkan om återremiss af denna punkt, som det verkligen vore besynnerligt om, då Utsk. tillstyrkt pensioner åt Landsh:ne Frih.
Nauckhoffs, von Hedenbergs och Virgins enkor och barn, icke äfven den, så vidt jag har något omdöme, utmärkte Landsh.
Sandelhjelms familj skulle hugnas med enahanda understöd.
Det är visserligen sannt, att Konungen icke föreslagit något bestämdt belopp, men det måtte icke vara svårt för StatsUtsk. att i det fallet kunna finna en lämplig beräknings-grund; och jag skulle vilja föreslå 200 r:dr såsom en summa, hvilken väl icke kan anses betydlig eller för Statsverket betungade; hemställande så väl till StatsUtsk:s ledamöter, som R. o. Ad. och de öfrige Stånden att bevilja densamma.
Jag tillstyrker på tiel högsta återremiss.
Mig tyckes att det skulle verkligen se besynnerligt och mindre opartiskt ut, om Slåndet, efter att hafva velat bevilja pensioner åt andra hädangångna Landslnrs enkor, skulle vilja förneka allt sådant understöd åt enkan efter afl.
Landshut Sandelhjelm.
Men då hon blott har en enda dotter, fastän sjuklig, bör man likväl ej, i händelse af återremiss, förvänta alt henne skulle tilläggas en lika stor summa, som blifvit för de öfriga enkorna föreslagen.
För min del tror jag det belopp af 200 r:dr, hvilket Gr. Wrangel förordat, vara ganska lämpligt.
Instämmande deri, hemställer jag således, att StatsUtsk. ville taga i betraktande huruvida ju denna summa kunde enkefru Sandelhjelm medgifvas. 192 Den 26 April e. m. Efter Törst till bifall och sedermera lill återremiss af ifrägavar. punkt framställde, oell med blandade ja och nej besvarade propos:r, blefvo dessa propos.-r förnyade, samt åter besvarade med blandade ja och nej hvarefter II.
Ex. förklarade det han trott sig finna att den sednast framställda propos:n till återremiss blifvit besvarad med öfvervägande ja.
28:de punkten, ang:de pension för frami. f. ti.
Landsh. Claes Ludvig Virgius enka; 29:de punkten, ang:de pension för frami.
Biskopen Doctor F. M. Franz1 ens enka; 30:de punkten, ang:de pension för frami.
Professoren Thomas Thorilds enka; 31 punkten, ang:dc pension för frami.
Professoren Simon Anders Cronstrands enka; 32:dra punkten, ang:de pension för frami.
Reg:ts-l'åkaren Nils Fredrik Freeses enka; 33:dje punkten, avg:de pension för frami. Exp.-Sekret.
C. M. Arrhenii enka; och Provincial-läkaren C. F. Hartmans enka.
Biföllos. 35:te punkten, ang:de pension för frami.
Collega Schola; Jakob Ekelunds enka.
Det kan visserligen synas förmätet af mig alt åter begära ordet för att tala för en nödlidande.
En af SlatsUtsk:s medlemmar har sagt, att alla dessa återremisser icke tjena till någonting.
Men huru skall man få veta, hvilka punkter som hafva utsigt för sig att leda till lyckligare resultat.
Jag utsätter mig gerna för att denna återremiss icke är i den värde ledamotens smak, isynnerhet då han anmärkt att Staten icke är en faltigförsörjnings-anstalt.
Jag vet icke om det är de fattiga eller tilläfventyrs de rika, som skola hafva pensioner, jag hade likväl föreställt mig, att de fattigare föresträdesvis borde hafva dem.
En af våra skickligare lärare i historien, Rector Söderling har sagt att Ekelund var den, som gaf del historiska studiet i skolorna en högre lyftning.
Jag tror icke, att någon af R. o. A:s ledamöter kan neka det ju icke Ekelund har ganska stora förtjenster med hänseende lill de läroböcker han ulgifvit.
Härtill kommer ännu ett skäl, som Utsk. icke kunnat vid pröfningen uptaga, — emedan det troligen var obekant, att Ekelund, som var sjuklig, dikterade sina arbeten och hustrun skref dem.
Detta utgör enl. mitt förmenande ett skäl för Ständerna att icke lemna hustrun i nöd, utan att Ständerna måtte behjerta belägenheten, och hvad detta Stånd serskilt vidkommer, alt Ståndet nu måtte bevilja en återremiss af denna punkt, åsyftande att
Ekelunds efterlemnade enka måtte ihågkommas med den pension, som här är begärd.
Man kunde visserligen invända att då Ekelunds läroböcker voro anbefallda till begagnande i skolorna, hade han bordt förtjena på dem, men härtill får jag vördsamt svara, att
Ekelund icke hade råd alt sjelf förlägga sina böcker; och det är allmänt bekant, att en förläggare betydligt har ökat sin förmögenhet genom den vinst han haft af Ekelunds arbeten.
Den 26 April e. ra. 193 ten.
På dessa skäl vågar jag tillstyrka återremiss af denna punkt, anhållandes att StatsUtsk. måtte bevilja den för aflidne Collega Scholae Ekelunds enka begärda pensionen.
Bland de förtjenster, som en medborgare kan ådagalägga mot sitt fädernesland, är val den en af de vigtigaste, då han författar läroböcker, sorn äro tjenliga och lämpliga för skolundervisningen, på hvilken fäderneslandets väl i så väsendtligt mån beror.
Det är allmänt bekant, att Collega-Scholae Ekelund var en man, som ådagalagt dylika tjenster emot fäderneslandet.
Månne det då icke är med rättvisa och billighet förenligt, att hans i nöd och betryck efterlefvande enka erhåller något vedermäle af den tacksamhet, som fäderneslandet är skyldig den bortgångne.
Jag skulle tro att så är förhållandet, och den summa, som skulle komma i fråga att henne tilläggas, är verkligen alltför obetydlig, för att den skulle kunna tynga hardt på indragningsstaten.
Jag tillstyrker således lika med Hr von Knorring återremiss af denna punkt, med anhållan hos StatsUtsk., att det vid frågans förnyade handläggning ville taga i betraktande icke blott den nödställda belägenhet hvaruti enkan sig befinner, utan jemväl de stora förtjenster den bortgångne visat fäderneslandet.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s yttrande i denna puukt, ropades ja och nej: hvarefter II.
Ex. förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Uplästes till justering samt godkändes följande votens-propos.:
Den, som bifaller StalsTJtsk:s i 35:te punkten af dess utlåt.
N:o 90 afgifua yttrande, voterar Ja: den det ei vill voterar Nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande.
Nej — 24. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 5 10 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 13 m
Den 30 April. Onsdagen den 30 April 1851.
Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 26 dennes, samt pleni-prot. f. d. 12 dennes f. m.
Justerades nedannåmnde från Exp:sUtsk. inkomne förslag till R.
St:s underd. skrifvelse!- till K. M.; N:o 62, ang:de uphörande af ljuspenningar för embets- och tjenstemän samt extraordinarier; N:o 63, ang:de uphörande af det serskildta skattebidraget till gäldande af 1848 års krigsrustnings-kostnader; N:o 64, ang:de återbetalningen af ett för sänkning af sjön Ökvattnet inom Westerbottens län, förre Exp:s-fogden C. J. Moritz beviljadt lån; -N:o 65, ang:de eftergift af en f.
Arrendatorn J.
Wedling ådömd arrendeskillnads ersättning; N:o 66, i fråga om uplåtelse åt staden Götheborg af kronan tillhörig jord:
N:o 67 ang-.de lyftningen af hela återstående beloppet af de vid sednaste riksdag beviljade tillfällige statsanslag till försvarsverkets förbättrande; N-o 68, ang:de förlängd tid för måls fullföljd från underrätt i Stora Kopparbergs län; N:o 69, ang:de serskilda föreskrifter för behandlingen af besvärsmål, som från Gottland fullföljas i Hofrätt; samt N:o 70, ang:de verkställighet af K.
Bef.hf:des utslag i skuldfordringsmål.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskis d. 16 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.