Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. redan funnit skäl vara för handen alt, i afseende på utarrenderingen af Lunds domkyrkas hemman samt kyrko- och skole-med flere hemman inom nyssnämnde län, meddela sådane föreskrifter, som motionären ansett äfven böra blifva af stort gagn vid arrenden af Lunds academihemman”.
Vidare anhåller jag all fä göra det tillägg, ali Hr von Hartmansdorff endast uppläste en del af Utslcs tillstyrkande, ty Utsk. tillägger uttryckligen: ”i händelse ej deruti något hinder förefinnes”.
Det torde vara hvar och en bekant, alt vid de arrende-auclioner, der icke maximi- och minimibelopp äro fastställda, inträffar det icke sällan, att räntan uppdrifves lill ett belopp, som gör det omöjligt för arrendatorn att i läng - 320 Den 11 December e. m. den rätt sköta hemmannet.
Det var på dessa grander, som Utsk. trodde sig böra tillstyrka motionen.
För min del erkänner jag fullkomligt, att vissa förhållanden möjligen kunna gifvas, som skulle utgöra skäl för en annan åsigt af saken, och jag vill derföre icke vara envis i min anhållan om bifall till Utsk:s betänk.
Ehuruväl frågan, på sätt Ulsk. uppgifver, icke är fullt utredd, så torde det likväl vara alldeles utredt, att ifrågavar. academihemman icke äro Statens tillhörighet, och att de icke inverka något på statsverkets inkomster eller utgifter.
St. hafva öfver dessa hemman icke någon slags dispositionsrätt, hvarken ensamt eller tillsammans med Konungen, utan det är academiens hemman.
Af hvad anledning befatta sig dä R.
St. med administrationen af dessa hemman?
Dertill kan icke finnas någon annan aulcdn., än alt R.
St. vilja träda emellan för att understödja arrendatorernas önskan att få arrendet nedsatt å dessa hemman.
För min del anser jag, att delta icke är någon gilltig aniedn. för R.
St. att taga befattning med frågan.
Ständernas tid och omsorger torde vara egnade åt helt andra föremål, än att befatta sig med sådana enskilda frågor, och isynnerhet då Ulsk. medgifver, att denna icke är fullt utredd, anser jag, att Disk. så mycket mindre haft aniedn. att inkomma till R.
St. med tillstyrkande af en underd. skrifvelse till K. M. i detta ämne.
Dä frågan blifvit remitterad till Ulsk., var det Utsk:s skyldighet att söka utreda henne, hvilket måhända ock kunnat ske, örn längre tid deråt kunnat egnas; men då Utsk. dertill icke haft tillfälle, så borde icke eller någon åtgärd blifvit tillstyrkt.
Jag anhåller således om propos. pä afslag ä betänk.
Efter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., först å bifall och sedermera å afslag, blef Allm. Resv.- och Ekon.- Utsk:s betänk.
N:o 79 af R. o. Ad. afslaget.
Ekon.Utsk:s d. 27 sisth Nov. på bordet lagda betänk.
N:o 80, i aniedn. af väckt motion om rättighet för tiondegifvare i Skåne att fä lösa den till Stockholms allmänna Barnhus anslagna kronotionde efter markegångspris, med tillökning af i lag stadgad forsel-lön.
Sedan undert. t. f.
Ridd.secret. upplyst, att detta betänk, blifvit af samtliga de öfriga RiksShn bifallet, behagade jemväl R. o. Ad. detsamma bifalla.
Ekon.Utsk:s d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 81, i aniedn. af väckt motion om upphörande af den afgift, som erlägges för begagnande af vägarne å K.
Undert. t. f. Ridd.secret. tillkännagaf, alt detta betänk, blifvit bifal - Den 11 December e m. 321 Infallet af PresteSt. samt lagdt lill liandlingarne af Borgare- och BondeStm, hvarjemte BondeSt. ogillat Ulsk:s yttrande. R. o. Ad. biföll Allm. Besv.- o. Ekon.Ulslcs betänk.
N:o SI - Föredrogs Allra. Besv.- o.
N:o 82, i anledn. af väckt motion om landsfiscals-beställningarnes indragning.
Underl, t. f. Ridd.secret. upplyste, att PresteSt. afsiagit samt Borgare- och BondeSl:n bifallit detta betänk.
Den vid Ulsk:s betänk, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., som derefter yttrade:
Om landsfiscalstjensterna indroges, så skulle Konungens Bef:h:de och åtskilliga myndigheter sättas i förlägenhet vid mångfaldiga tillfällen, af brist pä personer, användbara till sakförare.
När det kan hända, att kronobetjeningen blir föremål för åtal, hvem skall då blifva åklagare å Kronans vägnar?
Jag anhåller, att R. o. Ad., som flera gånger, då denna fråga vid föreg:de riksdagar förevarit, afsiagit densamma, äfven nu måtte ogilla Utsk:s betänk.
Jag medgifver, att de skäl den siste värde talaren anfört, synas hafva någon grund för sig; men de skäl, hvarpå så väl Ekon.Utsk. vid denna riksdag som vid flera föreg:de riksdagar har tillstyrkt och R.
St. för sin del bcslutit landsfiscalstjensterhas indragning, äro för mig så öfvervägande, att jag icke kan underlåta att yrka bifall till motionen.
Då ifrågavar. befattningar äro lönlösa, så kan man sällan vid deras besättande påräkna personer, som hafva hopp om befordran på någon annan tjenstemansväg.
Deras inkomster måste hemtas från andras lagöfverträdelser, och icke alltid torde detta ske genom brottens åtalande, utan jemväl gnnom att blunda för dem.
För att vinna det goda ändamålet att få lagen högaktad och eflerlefd, måste man vara högst aktsam, att de personer, som hafva lagens vård om hand, njuta ett anseende, som jag tror svårligen kan förvärfvas af tjenstemän, hvilka skola grunda sin och sine familjers utkomst endast på sine medmenniskors förseelser, vare sig att de åtalas, eller mot diseretioner förbises.
Hr von Hartmansdorff har sagt, alt det skulle blifva ganska svårt för Konungens Bef:h:de att (inna andra personer alt beifra vissa mål, särdeles actioner emot kronobetjeningen.
Jag skulle likväl tro, att om det är en länsman, som skall actioneras, sä kan det ske af en kronofogde, och om en kronofogde borde åtalas, så föreställer jag mig, att någon af de flera tjenstemän, som finnas vid landscancelliet, kan dertill begagnas.
På dessa grunder kan jag icke annat än tillstyrka bifall å Utsk:s betänk.
Frih. Cederström, Jacob: R. o. Ad. har här flera gånger hört yrkas den satsen, att landsfiscaierne borde på stat upp5 II. 41 322 Den 11 December e. m. förås till lön, eller ock indragas, emedan man har varit öfvertygad om, alt tjenstemän utan lön äro skadliga för Staten.
Likväl hafva dessa tjenstemän blifvit qvar, af det enkla skäl, att de äro behöfliga.
Jag bestrider icke nyttan af att uppföra dem på stat, om R.
St. dertill finna tillgångar.
De blifva då bättre lönade än de äro nu, genom sina arfvoden och sina andelar i böterna, men Staten finge icke af dem mera nytta än den nu har.
Men att vara dem förutan, låter sig icke göra, så framt man icke vill, att actorater vid åtskilliga mål i landsorterna skola uteblifva, el ler utföras af personer, som sakna nog juridisk bildning att dem lagligen utföra, ty våra länsmän kunna vara raska karlar, men de äro icke jurister.
Jag skulle lika med den siste talaren gerna se, att landsfiscalerne kunde uppföras på stat, helst jag anser dessa tjänstemän vara så behöflige, att de, efter min tanke, icke kunna afskaffas, äfven om de måste fortfarande blifva lönlöse.
Såsom här förut blifvit yltradt, äro de nödige för utförandet af actorater emot Statens egna tjenstemän.
En värd talare har väl sagt, att Konungens Bef:b:de vid ett sådant tillfälle lätteligen skulle kunna finna en actor inom landshöfdinge-embetets eget sköte; men jag ber att få fästa uppmärksamheten deruppå, att inom landscontoret finnas icke flera tjenstemän på stat uppförde, än landssecreteraren, landskamereraren, räntmästaren, en cancellist och en notarie.
Dessa personer äro så behöfliga vid embetet, alt all deras skicklighet och förmåga icke är tillräcklig för att uppfylla deras åligganden, utan flera andra, alltid lönlösa personer, äro jemväl tjenstgörande vid landshöfdinge-embetet.
Då man nu påstått, att en lönlös tjensteman skall vara otjenlig att vid sådana tillfällen begagna, så förfaller naturligtvis frågan att dertill begagna någon af landscancelliels lönlöse tjenstemän, och de på stat upptagne kunna icke ifrågakomma att utöfva sådana actorater.
Kronofogdar och länsmän äro ofta icke så qvalificerade, att sådana uppdrag böra åt dem öfverlåtas; ty äfven om de äga stora förtjenster i afseende på den befattning de sig åtagit, så är det icke derföre sagdt, att de hafva den juridiska underbyggnad, som erfordras för ett actorats utförande.
Under min korta tjenstetid såsom landshöfding, hafva icke mindre än 3 särskilda gånger sådana förordnanden varit nödvändiga, hvartill ingen annan Konungens Bef:h:de underlydande tjensteman, mera än landsfiscalen, varit att tillgå.
Jag anhåller derföre om afslag å Ekon.Utsk:s betänk.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förevar, betänk.
Propos. till afslag å detta betänk, blef härefter framställd och besvarad med ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå H. E. förklarade, att detsamma blifvit af R. o.
Ekon.Utskts den 27 sisth Nov. f. m.
Den 11 D e ceni b er e. m. 223 på bordet lagda betänk.
N.:o 83, i anledn. af väckta motioner om ändring uti hittills gällande bestämmelser, i afseende å Sveriges oell Norriges ömsesidiga handelsförhållanden.
Undcrt. t. f. Ridd.secret. tillkännagaf, att detta betänk, blifvit bifallet af Preste- och BoudeStm, samt uppläste derjemte ett från BorgareSt. rörde förevar, ämne ankommet prot.utdr. af d. 7 dennes, innehållande: ”Ståndet beslöt, att B.
St. må hos K. M. i ond. anhålla, att K.
M. täcktes i nåder utse och förordna en comité' af Svenska och Norrska erfur ne och praktiskt kunnige män, för alt undersöka hvilka förändringar uti nu gällaadc bestämmelser, i afseende på handels- och sjöfarts-förhållandena emellan Sverige och Norrige, kunna vara för trafikens ändamålsenliga underlättande Rikena emellan, af bchofvet påkallade, samt derefter uppgöra ett förslag till författning i ämnet, som torde R.
St. i nåder meddelas; och inbjudas respectiva Medstånden vördsamt och vänligen att i detta BorgareSt:s beslut sig förena.” Frih. Cederström, Jacob:
Naturligtvis kan ingen hafva någonting deremot, att om en comité' skall bildas, den må bildas af praktiskt kunnige och skicklige män; men frågan är: hvartill hela denna comité'?
Naturligen böra förhållandena emellan Sverige och Norrige vara reciproka.
Den Norrska handeln med Sverige är tillåten; der är också Svenska handeln med Norrige tilläten.
Skulle andra förhållanden äga rum, kan sådant vid anmälan utan någon comité- rättas.
Jag anser således frågan vara alldeles onödig och onyttig samt tillstyrker afslag å betänk.
H. Ex. Er Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, att BorgareSt. bifallit Ulsk:s betänk, endast med den förändring, att orden ”erfarne och praktiskt kunnige” blifvit tillagde.
Hr von Hartmansdorff Au g.:
Hr Gr. o. Landtm, bar redan till en del förekommit mig, genom sin nu meddelade upplysning.
En und. anhållan kommer således att gå lill Konungen, ehvad Ståndet för sin del besluter.
Men jag anhåller, alt R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s betänk, oförändradt, emedan det tillägg BorgareSt. beslutit, egentligen icke skulle innebära annat än en i min tanka otjenlig påminnelse lill Konungen, huru Han vid dessa mäns utväljande bör sig förhålla.
I afseende på denna R.
St:s hemställan kan visserligen icke sägas, hvad jag otta hört yttras i fråga om andra hemställanden till K. M., att do nemi. vidrört förhållanden, som icke varit nog vigtiga för alt från Ständernas sida påkalla Konungens uppmärksamset.
Handelsförhållandena emellan Sverige och Norrige äro visserligen icke ännu så reglerade lill alla delar, som med afseende å ländernas ömsesidiga nytta och fördel vore att önska.
För min del får jag således tillstyrka bifall a Ulsk:s betänk.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifolie Allm. Besv.- och Eko*i.Ulsk:s betänk.
Ropades ja. 324 Den 11 December e. m. H. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade antaga BorgareSt:s inbjudning till det beslut, att uti den af Utsk. föreslagna och af R. o. Ad. bifallne lind. skrifvelse må införas orden: ”erfarne och praktiskt kunnige.” Ropades nej.
Föredrogs Allm. Besv.- och Ekon.Utsbs d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 84, i ani. af väckt motion om upphörande af rättigheten att använda Finska och Åländska fartyg för transport af trädvaror och tjära från de norra länen till andra inrikes orter.
Underh t. f.
Ridd.secret. tillkännagaf, att Borgare- och BondeShn bifallit det nu föredragna betänkandet, samt att det frän PresteSt. ankomna prot.utdr. i ämnet innehöll: ”Ståndet biföll Utsk:s tillstyrkande af en tind. skrifvelse till K.. M., med den förändring allena, att de i detta tillstyrkande förekommande ord: med 1845 ärs slut, utbytas mot dessa: sednast med 1846 urs slut, Utsk:s yttrande i slutet af betänk, bifölls.” Frih. Gederström, Jacob:
Detta yrkande af en motionär, understödt af Utsk. och af de tre Stånden bifallet, med en modification af PresteSt., innefattar egentligen icke annat än ett försök af skeppsredare att, på bekostnad af Svenska producenter af trädvaror, utverka förbud emot rättigheten att begagna fartyg, som kommit i Svenska hamnar.
Om vi skulle föreställa oss alt våra Svenska fartyg skulle förbjudas att i utländska hamnar få befraktas till andra hamnar i samma land, så blefve vår handel skadad mera än man kan beräkna.
Nåväl, nu kommer ett Finskt fartyg till en Svensk hamn och afsätter der sina produeter, hvarefter det förer trädvaror lill en annan Svensk hamn, eller till en annan ort i utlandet; och detta villman nu förbjuda?
Jag frågar eder, mine Hrr, är detta förnuft, är det förenligt med rättvisa, att vi förbjuda detta, då vi fordra samma rättighet för Svenska fartyg i utländska hamnar.
Jag' tillstyrker ogillande af betänk.
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten deruppå, att den rättighet, som för närvar. är leornad åt Finska och Åländska fartyg att föra träd- och jernvaror från de Norrländska hamnarne till Stockholm, ingalunda utsträcker sig öfver hela landet, och att denna tillåtelse först började 1818, hvarefter den sedermera tid efter annan blifvit förlängd och slutligen, genom 1838 års handelstractat, förklarades upphöra med 1841 års slut; men att Konungen 1841 infordrade vederbör, landshöfdingars och öfriga embetsverks utlåt:n i ämnet; att desamma tillstyrkte, att denna rättighet ännu för någon tid måtte prolongeras, emedan man ansåg, att för ögonblicket icke tillräckligt antal Svenska fartyg vore att tillgå, och att på grund deraf denna rättighet utsträcktes ända lill 1844 års slut; att derefter Konungen har ytterligare mfordrat vederbörandes upplysningar i ämnet, hvilka icke ännu åro alla inkomna, men de, som Den 11 December e m. 325 äro det, afstyrka vidare utsträckning af ifråga var. tillåtelse.
Gifvet är det, att så länge de Finska och Åländska fartygen äga denna rättighet, så ligger deruti ett stort hinder i vägen för ägarne till Norrländska och Roslagsskutor att kunna som sig bör befrakta sina fartyg med de varor, hvilka från de norra orterna skola föras till Stockholm, och det torde också vara gifvet, att, i samma ögonblick, som denna rätttghet upphör, kommer också den fraktvinst, som nu kommer Finland till godo, att stanna inom landet.
Man har uti en betänk, vidfogad reservation påstått, alt tiden för denna rättighets upphörande icke borde vidtaga förr äu vid 1846 års slut.
För min del är jag öfvertygad, att såvida Konungen skulle täckas förklara, att denna rättighet upphörde med 1845 års slut, så skulle vi äga fullt tillräcklig tid att construcra det behöfliga antalet fartyg.
För öfrigt får jag erinra derom, att i ganska många af våra Svenska hamnar ligga fartyg, hvars redare nu klaga öfver bristande fraktförtjenst.
Jag tror således icke, att de Norrländska sågverks- eller bruksägare skulle hafva att befara någon särdeles svårighet att få sina produeter framskaffade till Stockholm, i händelse R.
St. skulle bifalla ock K.
M. sanctionera det nu ifrågavar. förslaget.
Någon brist skulle väl kanske uppstå de första mänaderne efter det Finska och Åländska skeppares rättighet att föra fartyg emellan Svenska hamnar blcfve upphäfven; men den ökning i fraktförtjenst, som deraf blefve en följd, skulle snart dillocka fartyg ifrån andra Svenska hamnar och derjemte inom ganska kort tid gifva nytt lif åt våra Norrländska skeppsbyggerier, hvilka nu hafva så mycket svårare att tälla med Finnarne, som de sednare erhålla så väl hampa som virke, segel och en mängd andra förnödenheter för vida bättre pris än de Svenska, hvarföre en täflan för våra landsmän alltid blir svår; men gifvet är det, att om denna täflan undvikes, så skall industrien alltid framkalla nya fartygs byggande och bchofvet snart afhjelpas.
På denna grnnd anhåller jag om bifall till betänk.
Att idka kustfart är någonting, som handlande nationer icke medgifva åt främmande fartyg.
Jag anser således Ekon.Utsk:s betänk, vara bygdt på alldeles riktiga statsekonomiska grunder, grunder som ej ostraffadt kunna någonsin förbises, och som jag tror minst böra förbises i en tidpunkt, då de inhemska näringarne i allmänhet lida ett sådant betryck, som för närvar.
Jag stödjer mig äfven vid den omständighet, att BorgareSt., som bör äga insigt i dessa förhållanden, har tillstyrkt betänk.
Hvad angår den af PresteSt. beslutade modification, så har jag icke något alt deremot väsentligen anmärka, och får tillkännagifva, att jag röstar för bifall till betänk., antingen sådant det är af Utsk. framstäldt, eller med den modification, som R. o. Ad. skulle vilja göra.
Jag erkänner riktigheten af den slatsekonomiska grundsats, som blifvit af den sista värde talaren framställd, nemi. att en nation bör sjelf söka idka kustfarten emellan sina egna hamnar; men det gifves också en annan lika riktig 326
Den 11 December e. m. statsekonomisk grundsats, att icke söka förhindra communicationsmedlen, särdeles från en ort, så aflägsen sorn Norrland, och till hvilken provins sjöfarten stundom icke är öppen mera än 4 månader om året.
Det måste vara för en sådan ort af högsta vigt, att på en gång hafva tillgång till ett betydligt antal fartyg, för att utföra dess producter och ditföra dess behof.
St. skulle gå in till K.
M. med en anhållan, att han täckes upphäfva den Finska handelslractaten, i hopp att derigenom skulle uppstå en ökad afsättning för inhemska producter, så måste vi också hafva flera comunicationsmedel än hittills.
Det vore således icke klokt att förminska dessa comunicationsmedel.
Tull-journaterne utvisa, att mera än tredjedelen af de varor, som föras hit från Norrland, gå med Finska fartyg, och jag känner af flera handelshus här i Stockholm, med hvilkas bolagsmän jag samtalat, att för närvar, ofta inträffar brist på fraktfartyg från Norrland.
Detta förhållande är äfven officielt bekräftadt.
En ledamot af BondeSt. har vid denna riksdag yrkat åtal oemot Konungens rådgifvare, för det att tillåtelsen för Finska och Åländska skeppare att taga frakt emellan Svenska hamnar blifvit bibehållen.
Const.Ulsk. har ganska noggrant undersökt detta förhållande, och dervid har, enligt hvad synes af Const.Utskis betänk.
N:o 15, blifvit upplyst, att flera handelshus och skeppsredare här io Stockholm klagat deröfver att upphörandet af den Finska och Åländska allmogens rättighet att idka fraktfart på Stockholm skulle utöfva ett menligt inflytande på Stockholms handel med skogsproducter.
Då det dessutom, i anledn. af vederbörandes infordrade utlåtrn, är skäl att förmoda, att K. M. i alla fall tager saken i öfvervägande, så skulle jag tro, att det icke är nödvändigt att Ständerna uttrycka denna önskan, innan de känna, huruvida det är möjligt att med Svenska fartyg verkställa den betydliga fraktfarten från Norrland.
Det skulle måhända medföra en högst betydlig skada för de Norrländska producenterna, om en del af deras producter icke kunde nedföras.
Jag fäster vidare uppmärksamheten derpå, att emot betänk, blifvit anmäld en reservation af en sjöman, Frih. Cederström, Carl Emanuel, hvilken icke ansett möjligt att, på den korta tiden af ett år, en så stor mängd fartyg skulle kunna byggas, samt af en ledamot af BondeSt. frän Norrland, Strindlund, som å denna provins’ vägnar förklarat, att den skulle lida högst betydligt af denna åtgärd.
Jag vågar således hemställa, om R. o. Ad. skulle finna nödvändigt att en und. skrifvelse i delta ämne till Konungen ingår, att R. o.
Ad. åtminstone måtte bifalla den af PrcsteSt. antagna modificalion, alt förbudet icke lager sin början förr än med 1846 års slut.
Tvenne föregtde talare hafva rättvisligen anfört den statsekonomiska grundsats, att inrikes kustfart icke bör upplåtas åt främmande makter.
Man får således icke blott betrakta frågan ur en commerciel synpunkt, enär kustfarten och skeppsbyggeriet verkligen utgöra en betydlig folknäring inom flera, kanske de flesta af Sveriges kustprovinser.
Särskildt bör jag näm - Den 11 December e. m. 327 na, att inom Stockholms län denna kustfart emellan Norrland och Stockholm tillförene varit högst betydlig, och att den sjöfartsidkande allmogen, under hopp att den Finska tractaten skulle upphöra, verkligen varit betänkt på att bygga fartyg och utvidga denna rörelse, men alt, då den sett delta hopp svika, så har hela denna industri gått tillbaka.
Inom Stockholms län funnos redan 229 fartyg, af mera än 5 lästers drägt, med tillsammans 4,879 läster, hvilka idkade en sådan handel; men bedröfligt nog har erfarenheten visat, att detta antal under de två sista åren något nedsjunkit, likväl icke så mycket att icke ännu återstå en hel mängd fartyg, och flera varf äro redan färdiga att sträcka nya kölar, allenast man kunde vara förvissad, att denna industri icke längre kommer att motverkas af den tractat, som äger rum emellan Finland och Sverige.
Den Finska allmogen har verkligen så stora fördelar framför den Svenska vid idkandet af denna kusthandel, att det icke är möjligt för den Svenska alt deruti täfla, äfven om icke det förhållande tages i betraktande, alt rudimaterierna finnas för bättre pris i Finland än i Sverige.
Det finnes nemi. rättigheter för den Finska seglande allmogen, som icke kunna och kanske ieke böra medgifvas åt Svenska kustallmogen utan undantag, den nemi. att besegla Östersjöhafvet i bela dess vidd.
Jag säger, att denna rättighet, utsträckt till Atlantiska hafvet, kanske icke bör meddelas kustallmogen i Sverige, såsom det af ålskillige önskas, emedan jag tror, att
Svenska skeppsfarten derigenom på det hela skulle komma att lida; nog af, om kustfarten blifver åt vår allmoge förbehållen.
Deremot inträffar nu, att Finska skeppare, eller, rättare sagdt, Finska seglande bönder, som fört norra Sveriges produeter till det södra, der lasta Svenska produeter och föra dem till Tyska hamnar.
Sådant är den Svenska kustfarten förmenadt, och derigenom uppkommer för den Finska ett slags monopolium, som nedtrycker den Svenska.
Detta förhållande bör, enligt min tanka, icke längre fortfara, och jag skulle för min del gerna se, att det med det aldraförsta upphörde, öfverlygad derom, att i samma stund, som man med full säkerhet får veta, att tractalen med Ryssland upphör i denna del, så komma äfven skeppsbyggerierna att med mycken fart framgå.
Det finnas socknar inom Stockholms län, som redan äga den skicklighet i skeppsbyggeri, att de bygga och tackla fullfärdiga galeaser, som skulle kunna besegla verldshafvet.
Man ser således, att denna industrigren är på en fot, som bör väcka uppmärksamhet och som jag tror berättigar den till något skydd.
Jag kan derföre icke annat än på det högsta förorda hvad Ekon.Utsk. i detta fall tillstyrkt och önskar bifall dertill.
Att dömma afen värd talares yttrande till fördel för betänk., så skulle man tro, att här mera .vore fråga att, genom monopoliska förbud emot begagnande af främmande fartyg, gynna de inhemska skeppsredarne, än att åt
Norrländska producenter bereda en lättad afsättning.
Det förra är dock endast en lumpen aecessoire, ty man får icke glömma, att 328 Don ll December e. m. der productionen hindras genom för dryga kostnader, der upphör all production, och med den äfven möjligheten af förtjenst för de monopoliserade skeppsredarne.
Deremot, om man får begagna frakterne af såväl inländska, som utländska fartyg, hvilka äro lill hands, så lär det böra erkännas, att frakterna blifva mindre, och i samma män ökas också productionen samt i följd deraf antalet af de fartyg, som kunna befraktas.
Det är icke genom småsinne, som man leder en nation lill välstånd; tvertom, man leder henne directe till fattigdom och lill den modstulenhet, som uppkommer genom hinder för afsättning.
Norrland skulle jemväl på detta sätt komma att sakna sina förnödenhetsvaror, ty de fartyg, som nu ditföra spanmål från Österbotten, skulle icke komma, om de icke kunde påräkna frakt med Westerbottens producter till medlersta eller södra Sverige.