Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfwa ordet utskrifning, mcdförer wisierligen nägot motbjudande, i ett land, som aldrig saknat sriwillige förswarare, der personliga friheten alltid hällits i helgd, och der jorden och förmögenheten endast bidragit tiA Rikets förswar, genom anskaffande och underhällande af friwilliga troupper.
Ju mera man har att förlora, ju mer bör man bidraga till Landets förswar.
Denna princip har grundats pä den erfarenhet, att krig ej göreS för att mörda menniskor, utan man dödar mcnniskor under krig, för att intaga Landet, och, att tala som Militär, för att winna fältet.
Utskottet har i sikt förslag, till anskaffande af del utgående FörstärkningSmanffapek, sökt bibehålla samma princip, och endast i nödfall föreslagit lottning.
Man kan ej med andra stal wederlägga besia sanningar, än genom päkEande af nödwändigheten och behofwct af andra utwägar, än de hittills nyttjade, och af besia, olyckligtw!S, nu mera oemotsägliga stäk,'mäste jag äfwen medgifwa, att uti wart fattiga Land, en utskrifning, i kvädans stund ej kan undwikaS.
Men dä märt Land är sä folkfattigt, är det sä mycket mera nödigt, att pä allt möjligt sätt, söka förekomma de uvpoffringar af folk, som undre ett krig, alltid äro osiikjaktige frän sam - Dsn 13 April.
44 d sammandragande och anwändandc af stora oöfmade folkmasior.
Der ar wida bättre akt minsta utskrifningen till 30,000 nian, och täta densamma ärligen exercera corn, pagnie-wis, i4 dagar, och derunder, af landets inncwänare underhallas, samt nyttja egna kläder.
.Hwarje erfaren
Militär lärer medgifwa, att en sädan förstärkning af Armäen, ar mer att påräkna,, an 20,000 ruan, som ej kunna föra gewärer, eller kanna det minsta af fälttjensten.
En campagnes utgäng beror ofta pä sörsta krigs-operation.
Fär fienden i början fram, gäng och fast fot i landet, sa ar der en högst olycklig tid för öfningen af de Utstrifne, dä fienden begagnar sina fördelar, hwilka ej utan större förluster honom kunna fräntagas.
Deremot om sörsta anfallet kraftigt kan rustas och afflns, sä får fienden widkannas nämde stvä, tigheter, och krigstheatern kunde med fördel flyttas i desi egit land.
Om hela den regulicra och utffrifna Armsten sedermera alltid hölles complett af nya conscribcrade, som kill delta ändamäl samlades och öfwa, des hemma i larrdct, sa stulle ändamälet efter min tanka säkrare winnås.
Att utsträcka conscrkptionen till 45 är, anser jag wara alldeles oförenligt med wär tids närwarande sätt att föra krig , Lä -hwarje Soldat bör wara Jägare.
Sä snart en arbetskarl hunnit till 40 ar, är hail redan stel och owig till sädan tjenst, samt uthärdar ej länga marcher.
Detta galler i allmänhet, och torde endast kunna göras nägra undantag för en del af de nordligare trakterna, der folket sednare kommer till mognad och lefwcr längre.
Om det möter mycken swärighet, att pä kort tia lära en ring Recryt att exercera, sä blifwer det annu swä - Den 1Z April. sivär ar e, om ej omösligt, alt inom samma tid knöfwa en sa gammal karl. Wid Armsen har hittills ingen Soldat fatt antagas, sou, warit öfwer 40 är; och det ar ej längesedan, som 33 ar ivar det högsta.,— Till Jägare har man gansta sällan anwärft nägon, som warit öfwer 24 är.
Jag skulle derföre till Högloft.
Riddcrskapet och Adeln i ödmjukhet hemställa, om icke Herr Amiralen Baron Oeäer8krom8 förslag i delta fall more lämpligare, nemligen att utskrifningen endast sier frän och med 21, till och med 35 är.
Ester sistnämde ärs älder bör hmar och en kunna, obehindrad, fä antaga det lefnadssätt han finner förmånligast.
I anledning af Utskottets förslag rörande förändring med indelta Arme-en, och hmad jag uti Memorial af Ven 11 sisiledne Januarii, sä wäl till Högloft.
Nidderstapet och Adeln, som de öfrige Respective Gränden tog mig den friheten ödmjukast förestå, får jag nu till Högloft.
Riddcrskapcts och Adelns upplysta pröfning underställa, om det icke skulle medföra en snarare fördel, om Riksens Ständer Uu till Konungen i underdänighet öfwerlemnade att med indelta Armeen göra den förändring, att ^:del eller d:dcl af htparje Regemente, emot en ärlig afgift af 33,Rd. 16 st. för hwarje Nummer, eller nägot mer och mindre efter orternas olika beskaffenhet, singe stä vacante, och för de salunda inflytande vacance-medlen en Bataljon Jagare om 600 man, rinder en Majors befäl, uppsattes i hwarjs Län, efter samma grunder som Wermlands Jägare, hwilken sistnämde Bataljon i sädant sall ökades frän 300 till 600 man.
En sädan Bataljon om 600 man -med f ulli befäl, kostar i ett för allt omkring 12,500 Rr.
Den 13 April. 443 Nd., och om 5000 indelte rotar betalte benna vacance-afgift, och.alla oroterade Hemman i stallet för den wid infallande krig äljggande skyldigheten att uppfatta karl, ärligen betalte 10 Rd., sä kunde 15,000 sädanö Jagare dermed underhällas, delte i 25 Bataljsner; och dst wid hwarje Bataljon finnes 1-4 Officerare och 5 Under-Officerare, sä hade man, utan minsta kostnad för Staten, mycket öfwadt befäl att pärakna, samt en större regulier Arm-ee kill stam för den utskrifning, som wid ett krig Julle utgä.
Detta ar sa mycket nödigare^. om' ej den förändring göres i förslaget, att äswen de ut» strifne stola öswas i fredlig tid.
Herr jOsikriman, Otto Isrsdi-ic.
Ännu wisade sig aldrig för min efrcrtanka ett ämne af mera wigt, mera ömtälig och granlaga beskaffenhet an det förewarans dc.
Ä ena sidan anser jag nddwänoigt, att Riksens Ständer widkaga kraftiga avstalter för att befästa Rikets urgamla sjelfständighet: ä den andras fim er jag en mängd betänkligheter mot det framstälda projecters .antagande.
Mätte wi derföre Mine Herrar ders ät lemna all den uppmärksamhet, som är nödwandig, om rcsultaterne af wära öswerläggningar stola smara emot del warma nit, som eldar hwarje ädelt bröst dä fräga är om ett företag , son, klokt och med försigtig, het uppgjord, stall grundlägga samtida och efterkommandes wälfärd
. som om det genom omogna framställningar beredda af enwis sjelfklokhet förfelas, möjligen kunde för alltid utplåna Sweriges namn bland antalet af sjclfständiga Stater.
Med desia tänkesätt, ehuru mycket jag för hufwudsakens fullkomliga ernäs ende är intagen; stall hwar och en lätt finna hwarsöre jag icke med hänrvckning afhört projectcr, hwiikas framställning blifwit med det bifall emottagne, som ögonblickens förtjusning manligen allstrar, öä kansta,! för något stort och lysande företag icke lemnar rum ät der 444 Den is April.
Let forstaube snillet, att kanna bedömma ett ämne med den lugna och odelade tankeförmåga, son- endast äges da allas sinnesrörelser äro affägsnade, och ett odladt förnuft lemnsr full frihet ät den djupa eftertankan, Ktt begrunda ämnet r hela sin widd.
Endast egen, sära, okunniga eller smä Caractairer (4ro sä intagne för egna idecr , att de anse deni äga den grad af fullkomlighet, att derrvid omöjligen kan göras någon förLättrnkg.
Men iu mera klokhet, ju mera upplysning som räder hos de personer, som till andras bedömmande framställa sina tankar, ju snarare medgifwa de, att andras ocksä kunner wara grundade; och manne icke en mindre djuptänkt någon gäng kaiy yttra en ljus tanka, som. den wisastc förgätit.
Af besia skäl wägnr jag hopvas, att de wärda Ridderffapels och Adelns Ledamöter, som förut framstälc nödwanLighetcn att öka antalet af Rikets Förswarare, stola inse hwarföre jag med dem tänker olika om det bästa sättet, dä jag derföre wisar orsakerne, hwilka jag i det följande stall försöka att utwcckla.
Nödwändigheten deraf, att Kongl. Majll sättes i tillfälle, att om Swerige bliswrr sa olyckligt att i dest uärwarande utblottade belägenhet och desi i manga afseende» medkagne tillgångar ä nyo blifwa inweckladt i krig, kunna med en mot behofwet swarande Armes stydda Rikets sjelfständighet, lärer wäl ingen kunna bestrida.
Akt wär nu warande Militaire styrka härtill blcfwc otillräcklig, ar nästan lika sä patagligt.
Sedan wi förlorat Finland, hwars tappre Söner mot Swerige- strlige granne utgjorde ett skyddande warn; och Riksgränsen derigenom äfwen blifwit betydligen förlängd, till hwars bewakande således erfordras ett större anta!
Troupper; men oaktadt detta ökade behof af Förswarare , en förut otillräcklig under krigs-tid gifwcu Milirakrr-styrka nu blifwit ansenligen sönnirstad, utan att Den i5 April. 4-15 att något annot sätt till Armsens ökande blifwit upps gifwit, och Riksens Ständer pä det sättet ätstildes, sä stulle Utlänningen lätt kunna falla pa den tanka, art Swenste Lagstiftarne sä nedsjunkit i klenmod, akt de uppgitwit allt hopp, att genom egne krafter, riktigt samlade och wäl anwande, kunna förswara en sjelfständighet, som de med stolthet räknar lika urgammal som de bergsklyster utur hwilka Försädren drogo i härnad.
En granne, af medgång uppbläst, stulle kan handa finna en önstad lätthet till en eröfring, för hwitfelt Nationens ständaktighet och mod äfwen under dest mest be kymmer fulla ställningar , afsträckt försöket, om han funne, att Riksens Ständer ätstildeS utan att bereda möjligheten af ett körswar, lämpadt efter det förändrade krigssätt och behof som nu äll, emot den tid, dä Jndclningsmerkct upprätiades.
Att genom mäktiga Alliancer befordra NiketS säkerhet, ar en af Politikens vwittkorliga föreffriftcr.
Att Kongl. Majit häruti gör allt hwad pä en wis Regering kan bero, lärer ingen af desi trogne Undersätare twifla pä.
Men hwilka mäktiga förbund kan det Rike förwanta, som för hela wcrlden blottande fin swaghet, förstorar den i stället att uppsöka sine egne krafter, samla och anmanda dem, för att sjelf göra nägot till- sitt förswar.
Det ljus, som alltid stall länäs, förswagar och skymmer, ehuru desi sten stundom är starkare och klarare än ens eget.
Det är ej nog att med förtröstansfulla blickar, i ben Gudomliga Försynens mäktiga hand, öftverlemna hela sitt öde.
Den glada förhoppning, att Herren är Därars förmyndare, bör ej berättiga den, som äger förmåga att tänka, att med tillhjelp af erfarenhetens lära kunna bomma till det förestående sannolika af det förflutna wcrkcliga, frän den skyldighet att anwända Vesta förnustsbruk för att sjelf utan Försynens omedelbara hjelp kunna undwika olyckor.
Den Wise förutser - 446
Den 13 April. ser hotanhe-eSer möjligen inträffande olyckor, och widtager kloka ufwägar akt dem förebygga, hwarföre han ej heller intäges as rödsta da wädan inträffar.
De« fege äter stryt-r af akt ingenting frukta, men wägar ej pä förhaiid tänka sig en fara, den han blindt rusar uti, och finner för sent, att den kunnat unLwikas.
Klokheten synes nu äswen binda, att medan fredens lugn älnjutes, trygga desi waraktighct genom pä förhand beredda medel att anmanda, dä krig inträffar; ty den som. aitan att förolämpa andra alltid ar färdig till manligd förswar, ar säkrast att icke behöfwa förswara sig.
Att ett Folk, som ej wille wäga nägot för sin. säkerhet, att kunna förswara hwad Stora Själar aga kärast i wcrlden friheten, icke more den samma wärdig, är lika sä sant som att detta icke kan lampas till det Swensta.
När ivar nägonsin faran sä ,stor att modet hos Sweriges Inbyggare i allmänhet swigtade?
När nekade nägonsin Swensta Folket en alstad Konung nägot of sine krafter till ett kärt Fä' derneslands räddning ?
Sjelfum de sednare t-dcrs bedröfligt!
exempel stola dock bcwisa, att icke Undersätarcna tröttnade att lenina allt det biträde, som deras yttersta krafter tilläto; ehuru ert af enwishet päbörjat krig fortsattes pä det orimliga sätt, att hwarje tänkare lätt kunde inse att alla uppoffringar stedde utan ändamål.
Gass det någon ort wid krigstheatern der icke hwarje manbar person ivar färdig att gripa till wapen ?
Hade icke Bcfälhafwarne ofta swärighet att kunna äterhälla de redlige Bönderna wid sine husliga yrken, dä de utan wapen, utan öfning ej nägot kun, de uträtta?
Pä Äland har jag sjelf warit wittne till den ifwer, som eldade Folket att förswara sin hembygd; och den skarpaste ärstid exercerade desie Landtmän hwarje Söndag.
Jag kan icke utan rörelse päminna mig glia ds gränSlöfa uppoffringar denna Allmoge under en Den 13 April. 44?
längre lid med beredwillighct uthärdade.
— Ga wi längre tillbaka sä wisa sig dessa Nationaldrag annu synbarare » och en UUänning skulle knappasi tro, att XIH efterlemnade Undersåtare, som under desi Spira lidit sä mycket, med ömhetens ljufwa tärar begrcro denne adle och olycklige Konung Ingen anledning ar att tro, det desie tankesätt hoS Nationen afsmalnat.
Ännu mindre att icke Riksens Sländck lifligen kanna hwad de aro Fäderneslandet ffyldige.
Lrn wi owaldigtgransta alla de handel» ser hwilka likasom förenat sig att göra ett project till Conscription, Utsi, isning eller förstärkande af Armeen, förhatligt, (ty namnet förändrar icke laken) stall det blifwa lätt attsvrklarahwarfvre allmänna opinionen warit deremot, och hwarföre alla dylike försök mött sa starkt motståndEfter de rysliga missöden, som öfwergätt landets ungdom» kärnan af Nationen, under namn af Landtwam, och nied beskrifning hwaraf jag ej will ät. rkalla tankan pä förflutna sorgliga dagar; medan de fä öfwerblifne Landtwärnificr återkomma och med wänlig vfwcrdrift förstora sine öswerständna olyckor, i sjelfwa werket tillräckliga för att kunna wäcka den mest räftwisa och billiga harm; och dä det af utlagor och bekymmer pressade Folket knappast hunnit hämta andan för att under en mild Spira hoppas pä lyckligare kommande tider; yrkas att Nationens Rkprcsen-' tanter stola för alltid ätaga sig en skyldighet, som till sin grund har sa mycken likhet med dm Nationen nyss warit pätwingad, och hwaraf följderna, som häftigast wisa sina blodande spär.
Emedlertid hafwa Riksens Ständer, oaktadt RikctSi utblottade belägenhet, bewiljat alla medel till krigets fortsättan de, som kunde anses nödwändige, för att bereda en efterlängtad fred och gifwa freds-nrgociationerne mer styrka.
En expedition utrustas, förses med alla nödige behof, utgöres afKärn-Trouppexne — men utgän» gen den känncn wi alla.
Är det sä underligt om efter allt 443 Den iZ Aper!. detta, den charma enthvusiaSms hwarmed detta Riks, möte börjades, nog mycket afswalnat,. och om allmänheten har trott sig fa se samma Tragedie fortsattas, blott med ombyte af nägra fä Huswud-Aktörer:
Pä detta rum har jag, för snart ett är sedan, yttrat, hwad jag ansäg nödwanHgt och ledanle dertill att starka Nations förtroende för en rattwiS och mild Regering.
Jag har sökt finna anledning till den förmodan, att mitt omdöme bedragit mig, efter som utgängcn tyckts dct bcwisa. men med bästa wilja att lara, har jag beklagligen icke annu kunnat derom öfmertygas- — Försatt winna framgäng i ett företag, hwarpä sä mycket beror, som det hwarom nu ärfrä- . ga; men hwilkct genom föregäende händelser injagat sä stor förskräckelse, och dä redan flera mistlyckade försök bewisat det wara mycket emot allmar,n« opinionen, torde man först böra upplysa och öfwertyga om nödwandigheten, och utan fruktan för misstag kunna draga den slutsats, att det icke ar blotta benämningen som afffräckt, utan att några betydligare hinder mätte ligga i wägen, som först böra undanrödjas.
— För att kunna uppnä ett stort mäl mäste man ofta steg för steg nalkas detsamma.
Den som pä en gäng begär allt, plar sällan fa något.
Lm jag nu ocksä skulle medgifwa, att det af Lecoyomie - och Bcswärs - UtffottcL päraknade manffap, som i krig bör uppsattas, werkligen more nodwändigt och ej utgjorde större belopp an att Rikets tillgängar mcdgäfwo att deni wäl underhälla, sä magar jag dock pasta, att dct wore mera wunnit att wid ett krigs utbrott äga ett wida mindre antal, men som wore Lfrvade och brukbare Soldater.
Männe det icke betydligen skulle kälta framgången af en utskrifning, om den till en början endast göres sä stor, som nödwändigt kan behöf, waS?
Sedan krig utbrustit skola Riksens Stander oförtöfvadt sammankallas, he kunna ju dä bestämma till hwad belopp
Den iZ AprLk. 449 belopp Utskrifningen widare fär ökas?
Det ar längt bättre, att ett företag af sä mycken nytta, och som jag tilt och med anser alldeles nödwändigt, börjas pä ett satt, att det icke i sin linda emottages med en outplänlig motwilja och afsty, hwilkct jag befarar, om man strax will drif, wa det igenom uti hela desi widd eller genast söker den fullkomlighet, som endast en längre tids erfarenhet samt klokt widtagne Åtgärder småningom kunna åstadkomma.
Mot dcste mine pästäenden torde göras de anmärkningaratt nian bör icke förmoda, att allt det manskap wcrkligeU stall utgä, som Konungen ager att utstrifwa, mcn att det stall werka pä Utländska Cabinettcrne, att wi pä papperet äga en betydlig styrka, att när som helst, anmanda, samt widare, att wi kunna fä subsidier nog till Underhällande af Arm-len, och att om Konungen icke behöfwer tillitq Banfiucn om det större Creditivet, sä behvfwa ej heller Ständerna kallas fastän Riket har krig.
Pä allt detta swarar jag, att Utländska Cabinctterne ofta äga lika säker kännedom om wära werkliga tillgångar, som wi sjelfwa; och om Europa wet, att Konungen i Swerige kan, dä han Llifwer med krig anfallen sätta i fälttroo,000 man, vere, xeradt folk, utan Bcfäl, utan discipline och hwarmed Riket icke länge kan uthärda, emedan för manga händer frän Åkerbruk och Näringar äro bortryckte; sä stall sadant imponera wida mindre än öfwertygelsc derom, att Konungen i Swerige, när som hälst, kan möta sin fiende med en wäl organiserad, till krig härdad och öst ad Annee af 50 L 60,000 man, och till hwars complett rande 000,-000 personer äro att tillgä.
Att Utlän sta subsidier aldrig mätte inleda ost uti krig, är en önskan, so m Hwarje red^ lig
Medborgare icke kan undgä att göra; ty dä krig, arwén de segerrika alltid för ett, Samhälle äro stadliga, sä gifwes ocksä ingen föreställning grymmare än den altför Ut Aidd. sch Ad. pr»t. kke Land. s:dra Afd.
N-s 29, 459 Den 13 April.
Utländska penningar sälja det dyrbaraste ett Nike ägex, nemligen trogne Undersätares lif..
Med anledning af det pästäende, att med en mindre talrik, men österad och härdad Armee kan uträttas mer, än med en större sammanhopnd folkmasta, hwilkcn wäl bär namnet äf krigshär, men alldeles icke wet huru i krig tillgär, och som wid första ankomsten till krigsorten befordras till Sjukhushjon eller Åtminstone Matoder, tror jag att om det manskap, som wid utbrottet af ett krig bör ut, gä, icke under fredstid får öfmas i hwad som tillhör en Soldat att känna, sä är det huswudsakligasie af hela det stora ändamälct förfcladt.
Bland sädane Fältslag hwaruti smä, men wäl exercerade och disciplinerade Arméer wisat ett lysande företräde framför talrika och oöfwade härar, torde tillätas mig nämna nägra fä exempel.
L-erri. stag mot Polackarne wid Warschau i6Z6, som efter Z:nc dagars fäktande mot mer än tredubbel styrka, slutades med en ärorik seger.
Lvrsär H.ooi.kii 11:5 stag emot lill^ wid Leipzig i6zi, emot >/VglIei,st«in wid Lätzen i6zo; men ! synnerhet Luxtsk Lsr>er8 wid Wittstock l6z6 och Dorstenzonz wid Leipzig 1642, wid Zallkowitz 1645, hwarwidSwensta Armeen war ojemförligt mindre än den coaliserade Tysta.
Desta Lataillcrs utförande, ehuru mästerwerk af den tidens krigs, konst, äro dock exempel, som tydligen bcwisa smä rcguliera Armöcrs öfwcrlägsenhet öfwer stora , illa anförde och dåligt sammansatte Horder, c^-rr. XII:; ärofulla och märkwärdiga seger öfwer Rysiarne wid Narva är 1700, der 8000 Swenstar mot en tredubbel styrka gjorde det mest fullkomliga nederlag, samt i sednare tider, lLreckrie II:, seger wid Rosback, Xgpol-ons wid Lodi och Tagliamento, kel°e--!>u5 reträtt frän Znn genom hela Schwaben, jemte mänga dylika exempel som utur den nyare Krigs Histo, Den 13 April. 451 Historien i samma afseende kunde äbcropas fästin anledningar till hwad jag pästatt.
Harwid kan dock, fästin »
Le stesta fall, undantag namnas och Fältmarskalken Grefwe Stenbock har wisat att äswen med en liten alldeles oöfwad styrka, en wida öfwerlagstnoch bättre organiserad Ar, m-e kan besegras.
— Wördnadcn bjuder nägra ögonblicks tystnad wid ätankan af en man, som pä sin tid osta mist« känd, af efterwcrldcn med tacksamhetens hela wärma rättwik! beundras.
Och jag swarar, art sädane Fältherrar som Grefwe Stenbock war, födas wanligen icke hwarje ärhyndrande uti samma land ; och när denne odödlige Härförare, som sjelf mäste staffa alla medel, kunde uträtta sä mycket, hwad skulle han icke dä hafwa ästadkommit, om de warit honom beredda.
Om dct nu ar gistvik, att i Militäriskt afseende en wäl sammansatt och öfwad min, dre Armse bör äga företräde fdr en större i motsatt förhällande, sä blifwer icke swärt att wisa desi företräde s Oeeonomistt, som ar i:o
Att ett mindre antal folk exponeras till offring, hwartill bade klokhet och mensklighet befalla och 2:o
Att en större
Armse kostar mera ehuru rä och obrukbar den ocksä mä wara.
Med all aktning för wär tids wists militairiste förtjenster, wägar jag dock bestrida möjligheten att pä Z dagar (fanste har meningen warit z wcckor ) förwandla en alldeles ra och okunnig kar! till brukbar Soldat, om ocksä Let som stall läras, förenklas huru som helst.
Hade det till och med warit mänader i stallet för dagar, stmblifwitföreslagne till öfningstid, sä skulle jag andä ej pästätt, att den warit för rundt tilltagen.
Nog har sag ofta hört sägas att ben, som ingenting kan lära bör blifwa Militair, men jag förmodar, att hwar och en, som nägot försökt detta yrke, snart stall finna fig skamligt bedragen, om sädant stedt i stöd af det hopp, att kunstaper der äro all» 452 Den 1Z Fpril. beles öfwciflödige.
Ehuru Lag g c nia niedgifwer, att högre och widsträcktare kunstapcr erfordras anda ifrän Soldaten till Falt-Marstalkcn, sä ar det likwal icke sä obetydligt den förstnämde behbfwcr karina, att dct kan läraS pä n^ra fä dagar, om icke man kan antaga en omanlig fattningsgäswa och häg för krigstjensten hos dem, som blifma twingade dertill.
Vland denr, som sjclswe walt detta yrke, har ätminsione jag sett ätstillige, som behöft mänga dagar, endast för att öfwerwinna rädsla wid att aftrycka sitt gewär, fastan blott laddad med löst krutDen som icke af egen erfarenhet kan bedöma hwad en duglig Soldat bör kanna, och hwad tid han behöfwer till att winna nödig öfning, stall säkert, om han antager z dagar wara tillräckligt, finna märt Militair-Bcfal alltför besynnerligt, fvm hwarjo är stera mannder kunna hälla pä med en öfning, söm för Soldaten är beswärlig, och blefwe sä mycket mera plågsam, om dermed icke äsyftades någon wcrklig nytta.
Att den excrcice hwarmed Soldaten manligen fysielsattes, mycket torde kunna förenklas, tror jag ocksä, men dä anser jag icke dest mindre/ alt den derwid besparda tiden bör begagnas till att öfwa Soldaten uti sädant som uti krig mera förefaller, och jag tror, att ett Regemente i Militairistt afseende skulle winna mer af en so mils marche, än af alla de granna rörelser, som pä ett Regements-möte manligen öfwas.
Men att närmare äterkomma till ämnet, fär jag underställa Midderstapcts och Adelns upplysta pröfning, om De det stulle. blifma utaf en wasendtlig nytta, att utom hwad Lcconomic-Utstottct uppgifvit, en govo man Jagare, organiserade pa sätt, som de Wermlandsta, genast uppsåt, fes.
Lm deras station blifwer hela Riket, fördelta till antal efter hwarje Provins olika Folknummer och öfrige omständigheter, som derwid böra iakttages, sä är ingen tryifwel, att detta manskap snart nog stall kunna erhäl. las Deri is April. la?.
En del af dcn upplösta Wargeringen och af Landtwärnct, torde Dven härtill kunna päräknas.
Ett stort skal för werkställfghetcn af detta förslag synes också wara, att härigenom genast kunna anwända största delen af Finska Befälet, och dä Evpectancc - löncrne ingar i caleulen klifwcr kostnaden sä mycket mindre.
Medel dertill tror' jag sör öfngt bliswa att tillgä, om Kongl. Maj:t enligt med hwad Riksens Ständer i underdånighet föreslagit, tilläter att en femtedel af Indelta Armeen under fredstid halley vacant, och att hälften af Indelta CavallcriRegcmcntcrne afsitta; ty den Summa, som dera uti Financetplan är päräknad till fyllnad af den million Rd' Kongl. Maj:t till Förswars-werket erhäller, ar sä obetydlig, att vfmcrstottet säkert stall uppfylla detta behof.
Alf eif en sädan Troupp och det för densamma föreflagna Befäl större nytta i bchoswets stund kan päräknas, än af ett tredubbelt antal oöfwade utstrifire, blifwer en följd af mis ne förut yttrade principer.
Att för den hittills oroterade jorden, wid skeende krig, manskap stola anskaffas, såsom Utskottet föreslagit, anser jag nödwändigt, vm icke Armeen under krig pä annat satt kan förökas.