Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan derföre, med hänsigt så vål å förutnämnde förhållanden som med afseende derå att anmälan egt rum, det utländska bankirer finnas villiga att göra anbud å nu ifrägav:de nya Svenska statslån, icke finna annat, ån att det år af högsta vigt att begagna de gynnsamma konjunkturer, som för nårv:de åro, mea hvilka, i anseende till den osäkerhet, som räder uti Euro - 0 en 7 Jan n ari. pas politiska förhållanden, franska snart kunna ändra sig.
Ett ytterligare upskof skulle fördenskull kunna verka ganska menligt; och då det hade varit önskligt att ett förslag i denna väg redan förut gjorts till föremål för R.
Stis beslut, så tillstyrker jag för min del att nu ett beslut i likhet med det, hvaruti Högv.
Presterskapet stadnat, måtte fattas så snart som möjligt.
Det har blifvit sagdt, att det icke år rätt att besluta om ett lån, innan man vet, huru mycket man skall använda af lånet för det föreslagna ändamålet.
Afven jag gillar i allmänhet denna åsigts tillämpning; men tror likväl att man uti förevide fall någorlunda lugnt kan frångå densamma och med temlig säkerhet kalkylera, hvad sorn skall behöfvas.
Det år nemi. upgifvet i den K. Propos., att de medel, som erfordras för de jernvågsbyggnader, hvilka H. M:s Regering önskar skola blifva färdiga under nästa statsregleringsperiod, upgå till ett belopp af 25 mill.
Tillika upgifves att de begge hufvudbanorna, som åro ernade att förena Rikets södra och vestra gränser med hufvudstaden, skulle tillsammans kosta 35 mill.
Man kan sluta sig till af den diskussion, som vid remissen af den K.
Propos. till StatsUtsk. egde rum, att, hvad sido- eller banintresse man ån må hysa, så lärer man dock väl i allmänhet vara af den åsigt, att man vill fullborda de påbörjade och redan till en del färdiga hufvudbanorna.
Således kan jag icke finna annat ån att man. hvad lånets belopp beträffar, kan antaga antingen den summa, som K.
M. har föreslagit, 25 mill.; eller ock 3 5 mill., om man skulle vilja tillträda den åsigt, som åtskilliga af Ståndens medlemmar och äfven jag uttryckt, att man på en gång skulle uptaga så mycket, sorn erfordras för hufvudbanornas fullbordande, och sålunda undvika den för Staten misskrediterande åtgärden att ånyo om 2.j år tråda upp och göra ett nytt mindre lån.
Således kan jag för min del icke finna att man bör skjuta ifrågavale förslag å sido, då frågan år att uti väsendtlig måtto bespara utgifter för Staten.
Ad. behagade biträda den inbjudning, som från Ilögv.
PrcsteSt. blifvit kommunicerad.
Hr Bildt, Didrik Gillis: Mot StatsUtsk. har vid detta tillfälle, som vid många föreg :de, blifvit yttrat ogillande i följd af den långsamhet, med hvilken årender vid detta Utskott behandlas.
Men år det då bevisadt att StatsUtsk. arbetar långsamt?
Ingalunda — man tycker blott så.
Det torde vål derföre vara skäl att man gör sig reda för sjelfva sakförhållandena.
Låtom oss undersöka huru långe StatsUtskit vid denna Riksdag arbetat, med andra ord, når det kunde börja med sina arbeten.
Motionstiden slutade med Nov. månad.
Men de afgifna motionerna, K.
Proposina, med till dessa afgifna yttranden expedierades ej till Utskit från de respektive Stånden förr ån småningom i ordets långsammaste bemärkelse; hvilken expedition ännu ej år afslutad.
Emellertid kunde.
Utsk:ts arbeten börja den 1 5:de eller 1 6:da uti förra månaden.
Detta arbete kan således sågas vara nyss påbörjadt; men likväl anser jag mig böra uplysa, att utom de Betänk.
, hvilka bär under nästförflutna tid blifvit föredragna, Utskit 38 Den 7 Jin neri. derjemte behandlat ganska vigtiga frågor; att å Utgifts-afdelningen flera Betånk:n blifvit upsatte och justerade; att å Inkomst.-afdelningen InkomstBetånk. blifvit uppsatt och justeradt samt således år färdigt att föredragas inför Utsk:t; att ytterligare å 3:dje Afdelningen, Riksgålds-afdelningen, arbetet med jernvågsfrågan blifvit begynnt, ehuru det gått och går långsamt att från Stånden hopsamla styckevis de der afgifna yttranden och af dessa spiidda fragmenter upgöra en arbetsplan.
Denna Afdelning sysselsatte sig dessutom med DéchargeBetånk. för Riksgäldsfullmåktige.
Vid arbetsplanens upgörande och utförande, i hvad som rörer ifrågav:de ämne, kunde Afdelningen nu tillvägagå på flere sått.
Ett vore att undersöka huru mycket penningar, som kunde behöfva uplånas, och derefter bestämma arbetets utförande.
Ett annat att söka göra sig redo för, hvilka arbeten å jernvägen voro de vigtigaste att först utföra, och att sedermera anskaffa sig penningar för dessa arbetens utförande.
Utsk:t valde den sista utvägen, som år den vanliga.
Nu har den frågan inom PresteSt. blifvit väckt, huru mycket medel, som borde uplånas, och att detta borde först utgöra föremål för StatsUtsk:ts öfverläggning.
Detta PresteSt:s beslut har af BorgareSt. blifvit godkåndt, hvarom prot.-utdr. ankommit till StatsUtsk:t.
Och då förut äfven inom StatsUtskrt den frågan uppstått, att Utsk:t borde afgöra, huruvida man icke, i följd af den gynnsamma penninge-konjunkturen, som för närv:de finnes, borde uptaga lån, så blifver det StatsUtsk:ts ovilkorliga skyldighet att, når 2:ne
Stånd yttrat sig i frågan, afgöra densamma, antingen, R. o.
Ad. bifaller eller afslår den gjorda inbjudningen.
Hvad ytterligare hår blifvit anfördt att denna fråga skulle inverka på statsregleringen, så tror jag att denna fråga har å densammas snara upgörande ganska obetydlig inverkan.
Som vi kånna, arbetar StatsUtsk:t på 3:ne afdelningar.
Utgifts
Afdelningen behandlar utgiftsposternas reglerande; InkomstAfdelningen förslag till inkomsternas beräkning; och RiksgåldsAfdelningen sysselsätter sig med sådana ärenden, som röra Riksg.Kont., och dit hörer naturligtvis jernvågsarbetena.
Om nu sistnämnde Afdelning fortsätter sitt arbete med jernvågsfrågan, så skall säkerligen detta blifva ganska hastigt och snart afslutadt, långt förrän de serskilda Hufvudtitlarne blifvit behandlade på UtgiftsAfdelningen.
På sådant sått kommer statsregleringen icke att af förev:de fråga i någon mån uppehållas.
Under förra Riksdagen åstadkom jernvågsfrågan icke något, åtminstone ganska obetydligt, uppehåll deruti, oaktadt jernvägsfrågans långvariga behandling.
Sålunda skulle jag tro att, ur denna synpunkt sedt, icke några serskilda åtgärder behöfva från StatsUtsk ts sida vidtagas för att inkalla nya ledamöter eller på annat sått organisera nämnde Utsk.
Det år dessa ord i ämnet jag ansett mig, såsom StatsUtsk:ts ledamot, skyldig att anföra.
Uti det enskilda lifvet tillgår det vanligen sålunda i hvarje regleradt hus, att man, för att upgöra sin budget, först beräknar de ordinarie utgifterna och derefter låter de tillfälliga utgifterna utgå af det blifvande öfvcrskottet.
Så tillgår det deremot icke i den Svenska staten, åtminstone icke Den 7 Jenn ert. 27 vid »ista Riksdagen, bedröflig i åminnelse t
Man tillgrep då samma medel,, som man vanligen tillgriper, då man vill lefra öfver tillgångarne, nemi, att med skulldsåttning söka fylla hvad som kan brista i tillgångarne.
Då likväl maniemanget i denna affär, för hvilken stats-skulden kom i fråga, skedde så skickligt, att det år svårt, om icke overkställbar^ att nn, på en gång, uphöra med det system, som då tog sin början, och det dessutom hår blifvit uplyst att konjunkturerna för når:de åro fördelaktiga för låns erhållande, sä bör man begagna sig deraf, att staten må göra så få förluster som möjligt.
Det år ock ett annat skål, som talar för bifall till det väckta förslaget, att nemi. statslåne-affårerna må blifva reglerade med skyndsamhet och innan den ordinarie statsregleringen kommer i fråga.
Sedan man beslutat sig för den summa, som skall lånas, blir man i tillfälle att hopsummera hvad som skall behöfvas för räntor och amorteringar, såväl för de gamla som de nya lånen.
Om icke slutet på våra financiella åtgärder skall blifva ett ekonomiskt obestånd och konkurs, så tror jag det vara nödvändigt att sådana mått och steg komma att föregå den ordinarie statsregleringen och att man vid dennas stadfästelse må tillse att debet och credit komma att gå ihop och, framför allt, att statsregleringen icke till något ekonomisk oefterrätteligt tillstånd må komma att bidraga.
Af nu uppgifne ani. anser jag att R. o. Ad. bör gifva sitt bifall till den från PresteSt. kommunicerade motionen.
Af de yttranden, som hår anförts, vill jag nu blott uptaga ett af Hr Åkerman.
Han tycks nemi. förutsätta, att R. o. Ad. skall bevilja antingen det belopp, som af K.
M. blifvit yrkadt, eller också ett större.
Jag för min del tror, att det finnes ännu ett tredje alternativ, att göra den ifrågv.de summan mindre.
Uti hvilketdera fallet som helst, hvad som skall härutinnan ske, bör ske så snart som möjligt.
Oaktadt jag fullkomligt delar den åsigt, som Gr.
Anckarsvärd yttrat, den önskan nemi., att för jernvägsfrågan, hvars hela vigt jag villigt erkänner, behandlingen af öfrige bufvud-titlar icke måtte upskjutas, så kan jag likväl icke yrka på afslag å den hår under öfverläggning varande inbjudning från PresteSt.
, synnerligen sedan det blifvit uplyst af en Ledamot i StatsUtsk. att detta arbete icke på något vis kommer att hindra den skyndsamma hehandlingen af de öfriga Hufvud-titlarne.
Jag anser äfven, att, då en så utmärkt Ledam. af StatsUtsk:t som Hr Bildt, som vid flera föreg:de Riksdagar innehaft samma förtroende att vara R. o Ad:ns delegerad i StatsUtsk. och som äfvenledes nu dit inkallats af majoriteten inom detta Stånd, yrkar att få ett, så att såga, moraliskt stöd för sin åsigt att man må få fortfara med frågans behandling på sått hittills egt rum, utan att ett serskildt Utskott skulle behöfva kallas eller förstärkning af Ledamöterna uti StatsUtsk. vara behöfligt, att, säger jag, konseqvensen fordrar att Ståndet må bifalla hans i ämnet yttrade åsigt.
Mine Herr! det år ju endast vi, som möjligen icke deltagit i dessa val vid början af Riksdagen, som följdriktigt skulle kunna undandraga honom vårt understöd 1 Hvad åter dem beträffar, som i dessa val uttryckt sin åsigt eller, rattare sagdt. sitt 28 l)nii 7 Januari. erkännande oell gillande af förra Riksdagens StatsUtskits sätt. att gå till väga, så kan jag ieke finna annat än att konsequensen fordrar att de bifalla nuv:de betänkande.
Detta resonnement kan visserligen synas något advokatorisk^ men så är det verkligen ieke Hvad sjelfva financefrågan angår, så' har Hr Akerman uplyst oss att för nårv:de erbjudes ett gynnsamt tillfälle att kunna erhålla lån för vida båttre vilkor, än man möjligtvis kan hafva skål att hoppas längre fram, isynnerhet med de hastiga förändringar, sorn hvarje dag kunna inträffa i den stora penningemarknaden och de politiska förhållandena; och då är det väl icke skäl att bortkasta '/j eller V3 % ränta på en så stor summa, som den, hvilken här torde komma i fråga, utan mer klokt, att så fort som möjligt anskaffa ifrågavrde lån.
Då dessutom en i dessa ämnen så erfaren Ledam. som Hr Akerman, hvilken det förra gången lyckades aU till billiga vilkor upnegociera jemvägslånet, tillstyrker bifall till denna PrcstStds inbjudning, så vill jag icke motsätta mig densamma, och anser det i öfrigt för bäst att. så litet som möjligt »fnaska» med våra lån, samt att man, i stället för ofta förnyade ficklån, heldre på en gång upptager en större lånesumma.
Med dessa ficklån är det ungefärligen så, som når man behöfver penningar, och detta kan hända litet hvar, och för slik orsaks skull vill begifva sig af t. ex. till Skeppsbron, oell der besöker flera mäklare, för att få placera en mängd reverser på 1,01) 0 R:dr hvardera, i stället att söka liela lånesumman på ett och samma ställe.
Säkert år att när man vändt sig först till en 'och så till en annan och derefter till en tredje, anser man lånesökanden för bankrutt, och hos den fjerde, till hvilken han kommer, får han allsingentiiig.
Se der det praktiska lifvet i sin hvardagsdrågt.
Jag har också tagit lån i mina dar, men alltid aktat mig för dylika fnask-operationer.
Jag anser fördenskull bäst att man bestämmer sig för en större summa på en gäng, och upgör affären med ett kändt bankirhus; men dock med det förbehåll, att obligationerna icke utsläppas på en gång, utan endast för hvarje år den summa, som erfordras till jernvågsarbetet.
Man må nemi icke tro att de stora bankiema anse dessa summor, hvilka vi finna vara så enorma, för så öfverraskande stora.
Detta, hvad den financiella sidan af frågan beträffar; men jag hörde nyss här yttras, att denna lånefråga borde äfven derföre skyndsamt afgöras, emedan man först bör se till huru mycket penningar man kan disponera, innan man företager ett arbete.
Detta yttrande torde icke vara något skål, som talar för vår åsigt, och borde derföre möjligen icke af mig uptagas, då det kommer ifrån den sidan, som yrkar bifall till inbjudningen.
Jag vill dock i förbigående nämna ett par ord derom.
Då man ämnar med sina öfverskott företaga ett större arbete, t ex. jernvägars anläggning, ser man efter huru stora öfverskotteu åro och önskar naturligtvis att för denna summa kunna fullborda så stort arbete som möjligt.
Här måste man först råkna penningen och sedan halkylera arbetet.
Deremot då man måste göra arbetet med lån och betala en dryg ränta, så år man tvungen att först upgöra en fullständig plan af arbetet, hvilken då bör så myc - Den 7 J tnuerl.
29 ket som möjligt, som man säger, »jemkas ihop», att icke kostnaderna måtte blifva för stora, ty annars kan det hända att arbetet icke kan bära räntan, och att, då arbetet en gång år färdigt, egaren går öfver ända.
Således måste uti sakernas närvarande skick alltid först afgöras, hvad man skall åstadkomma.
Men då man nu böljat på motsatt våg, så kan man icke så lätt afvika derifrån, synnerligen som penningarne måste indragas, i lall en allmän ruin icke skall inträffa.
Återstoden al det s. k. 12 millions-lånet kan icke till utlandet betalas, oaktadt alla vackra fraser o eli löften i den vågen.
Penningar måste således lånas och då år det högst önskligt att man må lyssna till de varnande ord, hvilka Hr Ehrenhoff så rigtigt yttrat, att nemi. man må Be till, att dessa penningar icke måtte inkomma uti lorm af colonial-varor utan såsom klingande mynt.
Jag törs knappast yttra mig uti sistberörde hänseende, ty, om man börjar tala om lyx-artiklar och öfverimport, så heter det straxt att man går årender åt protektionisterna.
Hvad mig beträffar, så har jag nog med att sköta mina egna årender och ännu mindre kan jag sålunda beqväma mig till att gå andras, men uti förev:de fall torde man skilja mellan tullfrågan och finansfrågan.
Man har nemi. vid början af detta plenum tält om frihandeln, och ordat om, huru det går till att på en förmiddag helt ledigt hinna att med pennan stryka ut en hel massa af tulisiffror, — men, i parenthes sagdt, — basis för frihandeln år ett ordnadt bank- och penningesystem, och min öfvertygelse år, att om icke en lycklig reform införes, bringar det fria handels-systemet oss i olycka i st. f. välmåga och materiell kraft; jag erkänner detta oförbehållsamt, oaktadt jag år en varm vän af det friare handels-systemet!
Denna fråga tyckes icke höra hit, men den gör det; och Hr Ehrenhoff har fullkomligt rätt i hvad han yttrade.
Den snillrike Biskop Agardh säger också i sin statsekonomiska statistik att förrän man har ordnat vårt lands penninge-, fond- och kredit-system, förr år det omöjligt att hoppas något förmånligt resultat af våra ansträngningar.
Att resultatet till dato icke varit tillfredsställande synes bäst deraf, att Sverige allt sedan år 1834 årligen ökat sin utländska skuld för att dermed betala förfallna räntor och öfverimporter af utländska varor.
Man säger visserligen att dessa penningar vore uplånta för att dermed ytterligare utveckla landets industri; men har man uplånat penningar till ett industri-företag, så bör man noga tillse att derutaf skördas så stort öfverskott, att jag dermed verkligen kan betala belöpande ränta på lånet; men detta har icke varit förhållandet i Sverige under sednaste 25 år.
Som förut sagdt år, jag känner huru vågadt det år att yttra sig uti dessa ämnen, och icke deltaga i jubelkören öfver landets blomstrande tillstånd.
Antingen stämplas man då som protektionist eller som en slags industriell ljussläckare, eller också vill man i de yttrade orden spåra manövrer, som kunna beröfva embetsmånnen någon del af deras redan knappa löner.
Jag har i dylika invektiver en klandervärd terrorism emot ordets frihet; men jag emotser lugnt en äfven hår annalkande termidor. 39 I)eii 7 Januari.
Jag är icke sjelf embetsman och åter icke af statBbudgeten och kan derföre i dessa ämnen förbehållsamt yttra mig.
Staten skall lyckas tillegna sig större kapaciteter, år det ock Statens ovilkorliga skyldighet att så betala sina embetsman, att de ega en, icke öfverflödig, men lugn och tillfredsställande existens, annars tillegnar sig industrien dessa förskjutna förmågor och Staten står utan.
Om representationen kan åstadkomma utmärkta lagar, så tjenar det till rakt ingenting, om det icke derjemte finnes en duglig administration, som kan handhafva och utöfva dessa lagar.
Det år visserligen icke någon angenäm röle att stå hår och tala om hushållning och åter om hushållning.
Man liknar då allt för lått kråkan, den der föraktade fogeln, som skriker för att båda den annalkande stormen och olyckan; men man får härvid icke fästa afs:de på obehaget.
Hufvudsaken år, att hvar och en på den stora verldstheatern troget återger den röle, som blifvit honom tilldelad; och detta så mycket hellre, som det år den gudomliga försynen, som utdelar rolerna.
Når sedan en gång skådespelet år slut, når ridån har fallit och kronan slocknat, så —, antingen man fått svänga sig på den höga kothurnen eller uptrådt som simpel kompars, kan man vara nöjd med sitt arbete, så vidt man vet med sig att man utfört sin rol con amore.
Om man således vill förebrå mig, att jag ståndigt återkommer med dessa upmaningar till sparsamhet, — hvilka kanske också för en och annan icke äro så angenäma att höra —, så kan jag dock icke annat; och jag finner min tröst i medvetandet, att dervid hafva blott ett mål, mitt fosterlands lycka och åra, dess materiella och intellektuella utveckling och framåtskridande.
Sedan öfverlåggningen härmed ansetts fulländad, yttrade H.
Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels antagande af inbjudningen och dels afslag derå; hvaruppå II.
Exc. framställde propos. å antagande af PresteSt:ts ifrågav:de inbjudning och, då dertill svarades starka ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Uplåstes och godkändes följande voteringspropos. »Den, som antager PresteSt.-ts inbjudning till MedStrn att instämma i PresteSt:ts för dess del fattade beslut att anmoda StatsUtsk:t oförtöfvadt behandla K. M:s nåd.
Propos. om anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvågsbyggnader, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o.
Ad. förenämnde inbjudning».
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 116.
Pen 7 Jann ari. 31 Härefter framställdes och bifölls propos. å remiss till Stats» Utsk:t af Gr.
Anckarsvårds och Hr Ehrenhoffs under den nyss af* slutade öfverläggningen afgifne yttranden.
Föredrogs K. M:s d. -i dennes bordlagde nåd.
St:r, ang:de törnyad Författa, om utskrifnings-såttet och inrättningen af Allm.
Beväringsmanskapet.
Jag hade förestålt mig, att en K, Propos. af så omfattande och betydelsefull vigt som nu förevarande, rörande bevåringspligten i vårt Iand, skulle blifva före» mål för månget yttrande inom ett
Stånd, som består till så stor del af militärer.
Jag bekänner att jag har alltför flyktigt granskat denna K. Propos., hvilken endast några få dagar hvilat på bordet, för att kunna genomgå densamma i detalj.
Likväl anser jag mig icke kunna undgå att yttra några ord i ani. deraf.
Der framstål* les först den vigtiga principen, — den, som år den våsendtligaste af alla i detta nya förslag, — att, nemi. det skulle vara tillåtet för hvarje bevåringsyngling, som sådant önskar, att få för en viss summa lösa sig från utgörandet af bevåringspligten samt vapenöfningarne, dock mot förbindelse å hans sida. att, i händelse af infallande krig, kunna upfordras till tjenstgöring.
Jag kan icke neka, att det förefaller mig motbjudande att kunna med penningar lösa sig från att försvara sitt fädernesland.
Då jag likväl vet, att en stor del af andra länder antagit detta system, som obestridligen har den förtjensten att erbjuda tillräckliga inkomster för Statsverket, att bestrida öfning för beväringsmanskapet i allmänhet, vill jag icke motsätta mig detsamma, ehuru jag finner det — jag uprepar det — motbjudande för min känsla, att på detta sått bevåringspligten skall kunna fullgöras.
Hvad jag dock icke tror vara riktigt år, att använda de penningar, som härför inflyta, att bilda en elitkorps af beväringsmanskapet, för att deraf utsöka befäl.
Detta är det allra vigtigaste.
Vi prisa med skål vår indelta Armé och föreställa oss, att i den ligger det egentliga stödet för vårt försvar.
Detta år obestridligt.
Till rekryter uti indelta Arméen får man nu, öfver hufvud taget, de båsta ynglingarne bland arbetsdrångar, som finnas i orten m. fl. Deremot antager jag, att om rättigheten att lösa sig med penningar från vårnpligten kommer att begagnas af många, så blir det vål egentligen af dem, som dels fått någon upfostran, dels af intelligentare personer af arbetsklassen, hvilka alla skulle anse sin tid för dyrbar att användas på vapenöfningarne, hvarföre det, efter min öfvertygelse, alltså skulle komma att blifva de sämsta af beväringen, som stadnade qvar att utgöra bevårings-skyldigheten.
Att åter bland desse utleta befälet, tror jag icke vara en så riktig tanke, utan skulle det, efter min förmening, vara vida åndamålsenligare att genom ökad öfning, genom exer» cis-kompagnier, genom de medel, som i öfrigt stå K.
M. till buds, söka befrämja, att man kunde inom den indelta Arméen uttaga ett sådant underbefäl, som dertill kan anses tjenligt; men huruvida man 32 Den 7 Januari. skall lyckas, att, efter ett ellet två års vapenöfningar, kunna på det tredje året bland bevåringseliterna utse befäl, eller personer, som äro lämplige till korporaler, vice korporaler eller underofficerare, anser jag ganska problematiskt.
Det förekommer mig också rått besynnerligt, om dessa ynglingar skulle vara lämpligare till befäl öfver gamla stammen, ån den del af gamla stammen, som skulle kunna dertill upsökas bland dem, som haft en mångårigare öfning.
Hvad sjelfva kostnaden beträffar, får jag erkänna, att någon fara för R.
St:r deruti icke förefinnes, enär inga andra medel skulle dertill användas, ån dem, som utaf löseskillingen erhållas.
Jag föreställer mig, att då denna löseskillings belopp år så stort, sorn 100 rdr, samt Svenska folket icke hyser någon fruktan för beväringsmötena, det icke kommer att blifva så många, som den K.
Propos. förespeglar, hvilka komma af löserätten sig begagna.
Den erfarenhet, jag har uti minnet efter 2 8 års tjenstetid, ger mig verkligen allt skäl att kunna säga, att bland de ynglingar, hvilka tjena för nummer, finnas ganska många, hvilka med öfning och undervisning skulle blifva dugliga till godt underbefäl inom Arméen.
Med afs. härå anser jag det vara af mycken vigt, huru summan, som af löseskillingen inflyter, användes.
Om denna inkomst till en större del användes såsom tillskott i rotelönerna för de indelta soldater, som visade sig dugliga till underbefäl, så ar jag säker att många underofficerares och mindre bemedlade personers söner skulle söka anställning såsom nummerkarlar, uti hopp på den befordran, som derupå skulle kunna antagligen vinnas.
Jag tror också, att den kostnad, som användes på indelta soldater att bilda dem till underbefäl, skulle vara till mera båtnad för fäderneslandet, som finge en mångårigare nytta af dem, ån af bevåringseliterna.
Under sjelfva inöfningen af dessa indelta soldater skulle ock för befälet vinnas en ganska nyttig och ändamålsenlig öfning, enar hvar man vet, huru mycket som låres, under det man lår andra.
Jag tror fördenskull, i afs. på elitkorpser bland beväringen, att det vore lyckligare, om ett mindre antal bland beväringen dertill uttogs, samt om penningarne hufvudsakligen användes till ökad öfning inom indelta Arméen och hvarföre icke äfven inom den vårfvade, om medel dertill kunna erhållas.
Vidare, om jag öfvergår till en annan del af frågan, så ser jag af Anders Gudmundssons reservation, att ett annat ämne inom Komitéen varit allvarsamt å bane, nemi. att uptaga några föreskrifter ang:de blifvande landtstorm; men likväl finner jag icke uti den K.
Proposm något enda ord derom.