Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är en politisk följd af förslaget, som måhända motionären icke insett, men som jag anser vara af så stor vigt, att jag detsamma helt och hållet afslyrkcr, så mycket mera som 588 Den 26 Augusti. jag- skulle leo, alt de financiella fördclarne deraf, om man litel närmare beräknar, förfalla till en fullkomlig obetydlighet.
Vid föredragning af Hr Montgom meries, Fabian Aug.
Carl, d. 24 dennes e. m. på bordet lagda motion, om lönereglering för laudtstalens embets- och tjenstemän, yttrade sig:
Hr F alira: tis, Olof Immanuel:
Jag bar begärt denna motion på bordet, för att kunna få en närmare kännedom derom, än som kunde erhållas vid en hastig uppläsning.
Jag har nu, efter granskning af dess innehåll, funnit alt åtskilliga uppgifter pä minimibeloppen af lönerna för landshöfdingar och åtskilliga landtslalens tjenstemän icke äro tillförlitliga.
, till hvilket motionen torde remitteras, kan viunna öfvertygelse derom genom jemförelse med de fastställda staterna.
Men då det föröfrigt icke kan finnas någon anledn. för mig att bestrida förbättrandet af de visserligen i allmänhet otillräckliga lönevillkoren för landlstaten, för den händelse att Statens tillgångar sådant medgifva, så vill jag blott uttrycka den önskan, att en sådan provisionel reglering, som motionen åsyftar, icke må hindra eller försvära den reglering, som K.
M. i propos. om statsverkets tillstånd och behof antydt, i afseende å de indelta lönernas ingående till statsverket, såsom villkor för den afsedda definitiva löneregleringen för landlstaten.
O Ånyo föredrogs
Ilr Printzenskjölds, Carl, d 24 dennes e. m. på bordet lagda motion, om inskränkning af rättigheten alt förtulla lux- och andra manufacturvaror till endast ett färre antal stapelstäder.
Äfven Hr Printzenskjöld har, i den nu föredragna motionen, af bankens försämrade ställning licmtat anledning att föreslå vissa restrictiva åtgärder i lull-lagstiftuingeu.
Jag lemnar derhän hvad afseende som bör fästas å varuimportens öfvervigt öfver varuexporten, men jag tror dock, alt en tillfällig undervigt för ett eller annat år i handeln småningom rangerar sig sjelf, utan mellankomst eller förmynderskap af en konstlad lagstiftning.
Jag vill dock medgifva, alt man i vissa delar eller i vissa varor, nemi. sådana luxartiklar, hvilka i anseende till deras tyngd elier större volume icke lätteligen kunna blifva föremål för smugting, må kunna förhöja tullafgifterna, och i samma syftning med Hr Printzenskjöld, har jag i ett föregående plenum härom afgifvit en motion.
Men det medel emot den öfverdrifna importen af sådana artiklar, hvilket Hr Printzenskjöld här har föreslagit, måste jag bestrida, såsom ändamålsvidrigt.
Hr Printzenskjöld har nemi. föreslagit, alt dylika varor skulle fä införas och förlullas i endast några fä större stapelstäder.
Ett sådant stadgande vöre Den 26 Augusti. 589 cn orättvisa emot alla mindre stapelstäder, till fordel för några fä större, och ulan att af mig kan medgifvas att controllerna i de förra kunna anses mindre säkra än i de sednare.
Det vore en retelse till tullförsnillning i de orter, der den lagliga importen blefve förbuden.
I Sverige har man hittills endast å artikeln ull stadgat ett sådant undantag, och delta med skäl, för alt åt en ny uppväxande industrigren, ullproductionen, lemna ett rättvist skydd, dä den fabrikation, för hvilken ullen ntgör råämnet, åtnjuter förlmds-skydd.
Och äfven häruti hafva concessioner för flere andra städer redan lemnats.
I England har en sådan inskränkning af varuimport till endast några få platser visserligen ägt rum, men vid tillfälle af förbuds upphäfvande, och för att icke på en gäng lössläppa importen alltför obegränsadt.
Här åter gäller motionärens förslag, icke förut förbudna, utan tverlom förut lili införsel tillåtna varor.
Men i samma mån som man vill reslrictiva tull-lagar, i samma mån måste man äfven vilja ökade och mera kostsamma controller.
Så har äfven motionären velat.
Jag deremot kan icke godkänna de förra och måste äfven klandra att sjelf tillskapa sig den sednare nödvändigheten, ty jag delar en värd talares åsigt, yttrad i ett föreg:de plenum, att i all lagstiftning måste man sorgfälligt undvika hvad som demoraliserar nationen och derjemte pålägger densamma en tung beskattning.
Det förra blir en följd af proI) i Di ti va tull-lagar, det sednare af de dem åtföljande ökade bevakningskostnader.
Jag bestrider alltså motionen.
Hr Printzenskjöld, Carl: Hr Prytz torde icke med tillräcklig uppmärksamhet hafva genomläst min motion, då han trott sig i densamma hafva funnit ett förslag till förhöjande af tullen å lux- och manufacturartiklar.
Derom finnes icke ett enda ord i motionen, som endast går ut på en restriction i afseende på de hamnar, der lux- och andra manufacturvaror skulle kunna införas.
Således har jag intet att anföra till svar å hvad Hr Prytz anmärkt i delta hänseende, ehuru, i händelse fråga derom blefve väckt, mycket skulle af mig icke underlåtas att i anmärkningsväg emot Hr Prytz framställas.
Det skäl Hr Prytz anfört, att ett sä beskalfadt stadgande som det af mig föreslagna, skulle endast leda till försök att på annan väg eludera tulllagstiftningen, och att dessa manufacturvaror skulle söka olofliga vägar för deras inpraktiscrande i landet, gäller lika val under närvar, förhållanden som om mitt förslag antoges.
Den skillnaden äger endast rum, alt dessa varor, hvilkas import blefve inskränkt till vissa hamnar, vore att anse såsom rent af förbjudna på andra ställen och måste som sådana då behandlas, och man har erkänt den satsen såsom riktig, att det är lättare att conlrollera insmugling af rent af förbjudna varor, än dem som iiro tillåtna till införsel.
Vidare har Hr Pryts anfort, att anledn. hvarför ull fått det särskilda skydd, som blifvit detsamma nieddeladt genom restriction af dess införande lill vissa hamnar, ligger i nödvändigheten att uppmuntra ullculturen i riket, 590 Den 26 Augusti. och detta är sant.
Orsaken hvarför jag skulle önska bifall till motionen, ligger också deruti, ehuru icke bestämdt uttaladt, att äfven i sin män uppmuntra productionen af lux- och andra manufacturvaror här i landet till sadan mängd, att man skulle kunna undvara införseln deraf.
Hafva andra städer, med afseende å förändrade förhållanden, erhållit rättighet att införa ull, så ser jag icke, hvarföre icke möjligen undantag, i händelse af behof, skulle kunna äfvenledes göras i afseende på lux- och andra manufacturvaror.
Ändamålet är hufvudsaken, nemi. att så vidt som möjligt är minska importen, och Hr Prytz har icke bevist detta ändamål vara omöjligt att uppnå genom den utväg jag föreslagit.
Hr Prytz meddelat, alt enahanda inskränkning, som här i afseende på ull äger rum, blifvit i England vidtaget endast med sådana varor, som förut varit till införsel förbjudna, men sedan medgifna, bör jag bemöta endast med den anmärkn., att när Engelska lagstiftningen funnit sitt lands intressen påkalla detta försigtighetsmått för till införsel förut förbjudna varor, så bör sådant innefatta en uppmuntran för Sverige att taga exemplet lill mera vidsträckt efterföljd, ty naturligtvis hade inom England inskränkningen ej skett om den icke varit nyttig, och jag skulle då tro att den för hvarje land, der den mera allmänt tillämpas, mäste i samma män medföra ökade fördelar.
Jag har föröfrigt hört Hr Prytz återkomma med det. af liberala tull-lagstiftare ofta anförda skälet, att en sådan restriction, som den af mig föreslagna, skulle leda lill ökade controllör och kostnader för nationen.
Jag har i detta afseende vid sista riksdagen uttalat den princip, att om man vill hafva goda tullcontroller och vidmakthålla desamma, så bör man också dertill anslå nödiga medel.
Gör man icke det, så skall tull-lagstiftningen, hvilken åyftar lika mycket att bereda skydd åt inhemska fabriker och näringar som alt skada inkomster åt Staten, aldrig uppfylla sitt ändamål.
Det ligger då i sakeus natur, att, likasom Postverkets medel böra i första rummet användas till poslcommunicalionernes utvidgande och förbättring, så bör man också i första rummet använda Tullverkets inkomster lill tull-lagarnas kraftiga upprätthållande.
Endast hvad som derefter blir öfrigt äger Staten rättighet alt till andra föremål disponera.
Något vidare har jag vid detta tillfälle icke att anföra, utan anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja motionen till Utsk.
Om jag orätt yttrat, alt Hr Printzenskjöld föreslagit förhöjda tullafgifter å luxartiklar, så har jag dock ej i saken haft orätt, då Hr Printzenskjöld nu medgifvit dessa förslag innefatta rent af förhud emot dessa artiklar, utom vid införsel till några få ställen; ty förbud å en förut tilläten vara, är en högre grad af inskränkning i handelsfriheten än förhöjd tull.
Mitt svar å den sednare delen af Hr Priutzensjölds sista yttrande inskränker jag till ett erkännande af, att mina åsigter i tull-lagstiftningsväg äro olika hans och att jag aldrig gillar Den 27 Augusti. 591 en lagstiftning, hvarigenom nationen pålägges en öfverdrifven och undviklig beskattning.
Remitterades till Bevilln.-samt Allm. Besv.-o. Ekon.Utskm - Lades på bordet: StatsUtsk:s utlåt.
N:o 10, i anledn. af återremisser å mern.
N:o 7, ang:de aflöningsförskolter till den hos RiksStm och Utsk:n anställda betjening; samt BancoUlsk:s mern.
N:o 2, med öfverlemnande af Bancofullmäktiges till Utsk. afgifne berättelse.
Ad. åtskildes kl. ^ till 10 e. m.
Tisdagen den 27 Augusti 1844.
II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, enligt samtliga RiksStms beslut, val till ledamöter af den i 103 § Reg.F. omnämnde s. k.
Opinionsnämnden komme att ske nästa Lördag, och att del vid föreg:de riksdagar varit vanligt att, utom de 12 ledamöter af hvarje
Stånd, hvaraf denna nämnd skall bestå, välja 4 suppleanter, helst det lätt kunde bända, att en eller annan af de valde ordinarie ledamöterne icke kunde anträffas under den korta tiden emellan valet och nämndens sammanträde; hvarföre H. Ex. hemställde, om icke äfven denna gång 4 suppleanter för ledamöterne i omförmälde nämnd borde utses.
Jemte erinran, att följaktligen, jemlikt 33 § Ridd.Ordn., vallistorne borde upptaga 16 namn, och att de 12 som erhålla flesta röslerne, blifva ordinarie ledamöter, samt de 4, hvilka dernäst få största antalet röster, komma att blifva suppleanter, hemställde II.
Ex. jemväl, att, till vinnande af skyndsamhet vid valets förrättande och likasom vid sista riksdagen skett, vallistorna må uppgöras i alfabetisk ordning, dock ulan att uraktlåtet iakttagande häraf borde föranleda till föröfrigt behörigen upprättade listors casserande; hvilket bifölls.
Öppnades Ilrr Electorers listor till val af suppleanter i 592 Den 27 Augusti.
Stats- och BevilIn.Utsk:n under den ledighet, som blifvit beviljad ledamöterne i dessa Utsk.
Hrr:ne af Harmens, Henrik Otto, och Prytz, Lars Adolph, och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Stats-Utskottet: N:o 2,315.
Hr von Schinkel, Berndt; Bevill n in g s-Utskottet: N:o 2,309.
Hr af Dalström, Gustaf Jacob. Frih. Cederström, Thure Fredrik:
Som jag icke var närvar, i gårdagens plenum, då Frih.
Rehbinder, vid remissen af min motion ang:de den uppenbara kyrkopliktens afskaffande, deremot gjorde anmärkn:r, anhåller jag alt nu med några få ord få bemöta desamma.
Och får jag först förklara, att ehuru det visserligen icke varit Hr Frih:s mening, att säga mig någon artighet, jag tackar Hr Frih. för den compliment han mig sagt, då han förklarat mig vara en tidens man, emedan jag öppet erkänner mig vara en af tidens männer, ehuru mina begrepp i afseende på tidens männer äro af en väsendtlig skiljaktighet med dem Frih.
Rehbinder hyser.
Men då jag nu hemburit min tacksamhet till Frih.
Rehbinder för den compliment han, troligen emot sin vilja, om mig yttrat, torde det derjemte tillåtas mig fästa uppmärksamheten derpå, alt den praktiskt stationäre Frih. redan vid början af anmärkn:rne icke synes varit besvärad af någon logisk tankegång eller conseqvens; emedan Hr Frih. först förklarar, alt tidens anda vore att nedrifva utan alt åter uppbygga, samt att jag genom ifrågakomne motion visat mig vara en tidens man; men straxt derpå yttrar; ”det är sant, motionären har dock velat uppföra en ny dam, i st. f. den han velat borttaga, ehuru han velat borttaga en tjenlig dam, samt deremot sätta en annan, sorn icke fyller ändamålet”.
Hvad nu sjelfva saken beträffar, så öfverlemna!’ jag åt hvarje upplyst man att blifva skiljedomare i denna fråga emellan mig och den ädle Frih., och jag är trygg i medvetandet deraf, att mina i detta afseende framställda åsigter destomindre må anses för några hugskott, som desamma delas af den utmärkte man, åt hvilken R.
St. vid 2:ne riksdagar uppdragit Just.ombudm:sembetet.
Frih. har vidare förklarat, att jag som skäl för min motion endast skall hafva åberopat
Ständernas beslut vid förliden riksdag samt K.
M:s i anledn. deraf fattade beslut.
Jag har väl stödt min motion till en del pä den likstämmighet i äsigter, som i detta fall fans emellan de hegge statsmakterna; men jag har derjemte åberopat intyg af dem, som äro med brottmålslagskipningen i landet bekanta; ett vitsord, som så mycket mindre kan jäfvas, som af Just,Statsministerns berättelse rör:de brottmålslagskipningen, för flere år, inhemtas, att de fleste domhafvande på landet vitsordat kyrkopliktens olämplighet, såsom icke motsvarande sitt ändamål, utan tvertom skadligt inverkande - Den 27 Augusti. 593 de pfi moralitelen hos de personer, som undergått detta straff; emedan den som en gång stått på plikte-pallen, år inför den allmänna opinionen så skymfad, att någon bättring för honom icke ens är möjlig, hvarföre ock en sådan person är, snart sagdt, utestängd ifrån samhället samt tvingas derigenom att, för lifvets uppehälle fortsätta sin brottsliga lefnad, hvilket haft den följd, som erfarenheten visat, att stölder på sednare tider tilltagit, oansedt spö- och kyrkostraffen bibehållits.
Jag har derjemte erinrat, att detta straff vore stridande emot den Christna religionens anda, emedan det måste stå i strid med densamma, att kyrkan, under det allmän gudstjenst derstädes firas, göres till en execulionsplats; och jag frågar: manne man ej här kan tillämpa skriftens ord: ”Mitt hus skall vara ett bönehus, men J håfven gjort det till en röfvarekula”?
Den värde anmärkaren har vidare förklarat, det han icke vore vän af granna theorier, men väl af det praktiskt nyttiga, samt att frågan blott vore, hvilket straff, eller hvilken påföljd mest afhåller dåliga menniskor från brotts begående.
Jag ber att få anmärka, att här icke är fråga om några theorier, utan endast huruvida den uppenbara kyrkoplikten motsvarat sitt ändamål, samt huruvida det lyckats att, med bibehållande af delta straff, förekomma brott, eller afskräcka från begående af brott, eller att förbättra den brottslige.
Jag tror att erfarenheten svarar nej.
Anmärkaren säger vidare, alt stöld är ett nesligt brott och måste hafva till följd ett nesligt straff; sådant vore kyrkoplikt och spöstraff, men ej vatten-och brödst rafi-, emedan detta sednare äfven ädömdes för andra förseelser såsom slagsmål och fylleri.
Jag undrar ej pä, alt Frih., som är hatare af theorier, vill hafva nesliga straff bibehållna; men som ett motstycke dertill torde jag få erinra, att de berömdaste criminalister i Europa, en Feuerbach, en Mittermayer 111.
II. säga, att straffet bör vara sådant att det i sig sjelf innehåller något afskräckande, men att det nesliga deruti bör borttagas, emedan just den nesliga egenskapen i straffet hetager den brottslige all möjlighet att komma till förbättring.
Frih. torde derföre benäget ursäkta, om jag, oaktadt han sjelf berömmer sig af den långa tid han dels som t. f. domhafvande dels som ordinarie praktiserat, vågar anse hans auctorilet af ringa värde i jemförelse med de mäns, som jag nyss citerat.
Slutligen har Frih. framkommit med den luminösa idéen, att som åverkan icke är belagdt med nesligt straff, sä kan man begå åverkan och ändå vara hederlig karl, men att hittills sådant icke varit förhållandet med stöld; men om min motion ginge igenom, sä skulle man äfven kunna stjäla och ändå vara hederlig karl.
Det må vara den värde Frih. förbehållet alt yttra sådant — jag vill ej svara derpå.
Vidare säges, att intet straff vore olämpligare än vatten- och brödstraffet.
Jag fortfar dock att tro, att det är vida lämpligare än spöstraffet, samt alt detsamma i sig sjelf är strängt och afskräckande, om icke underslef dervid begås, hvilket det åligger vederb. embets1 H. 75 Den 27 Augusti. myndigheter att söka förekomma.
Beträffande de uti slutet af amnärkn-.rne mot tidens anda utdelade sidohuggen, lemnar jag deni i sitt värde, under förklarande, att just dessa visa svagheten af anmärkarens skäl, samt att de pä mig icke gjort annat intryck, än att de i mitt minne återkallat skaldens ord:
Parturiunt moniés nascitur ridieulus mus.
Jag anhåller, alt dessa anmärkningar må i sammanhang med motionen remitteras lill LagUtsk.
Rehbinder Fredr. Wilh.
Jag förbigår de personligheter, som Frih.
Cederström tillåtit sig att emot mig rikta, och hvilka jag anser icke förtjena något svar.
Jag skall derföre endast hålla mig till sak.
Cederström säger, att stölder tilltagit, oaktadt kyrkoplikt för närvar, äger rum.
Detta är visserligen förhållandet, men orsaken dertill är ingen annan än att spöstraffet till större delen upphäfdes under förra riksdagen, d. v. s. för första och andra resan stöld samt practice äfven för första resan inbrott.
Jag bör icke här förbigå, att Frih.
Cederström gifvit mitt gårdagsyttrande en oriktig tydning, dä han dristat sig uppgifva, det jag sagt, att man kan stjäla och ändock vara hederlig karl, derest kyrkoplikten komme att upphöra.
Jag har blott yttrat, att en slik åsigt kunde komma att hos allmänheten, d. v. s. de obildade classerna, göra sig gällande ; och jag fortfar i detta påstående, för hvilket jag redan gifvit skäl.
I öfrigt får jag nämna, att då jag yttrade mig öfver Frih.
Cederströms motion, voro flere possessionater här närvar-.de, hvilka enskildt förklarade mig sitt bifall till min framställning; och en bland dem berättade, att en person, som för åverkan undergått vatten- och brödstraff, skulle hafva derom yttrat, alt han icke ansåge detta straff svårare än som hade man bjudit honom på thevalten.
Många röster hördes begära propos.
Jag har endast begärt ordet för att, i anledn. af Frih.
Rehbinders förklarande att jag mot honom tillåtit mig några personligheter, erinra, att jag endast gifvit honom ett välförtjent svar pä de tillmälen, hvarmed han uppträdt emot min person.
I afseende på sjelfva saken anser jag mig hafva visat otjenligheteu af den uppenbara kyrkoplikten och att densamma, såsom stral!’ betraktad, ingalunda är att föredraga framför vatten- och brödstraffet, och kan jag ingalunda öfvertygas om motsatsen genom yttrandet om åverkan, hvilket brott icke uti någon måtto är eqvivalent med de förbrytelser, derföre uppenbar kyrkoplikt nu ädömmes.
Jag anhåller att äfven detta yttrande får åtfölja remissen.
Remitterades till LagUtsk. i sammanhang med Frih. Cederströms till samma Utsk. remitterade motion om uppenbara kyrkopliklens afskalfaude.
Hr Lagerhjelms, Pehr, d. 24 dennes e. m.
Den 27 Augusti. 595 på bordet lagda motion om nedsättning af bevillningen för stångjernssmidet.
Remitterades till Bevilln.Uisk.
Hr Nordenan eka rs, Fredr. Wilb., d. 24 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de, det af R.
St. vid sist!, riksdag af statsmedlen beviljade understöd till upprensning af Emm-ån i Calmare län.
Denna motion blef nu ånyo uppläst, på begäran af Frill.
Cederström, Jacob, som derefter yttrade: R. o. Ad. har nu afliört denna motion, som icke går ut på något mer eller mindre, än alt nuvar.
Ständer skola förändra hvad föreg.
Ständer beslutat oell Konungen fastställt rör:de Statens bidrag, samt pä grund hvaraf, enligt d. 5 Mars innevar. år afslutadt contract, Directionen öfver väg- och vattenbyggnader vidtagit nödiga anstalter för arbetets företagande.
Det vore i sanning en sorglig erfarenhet, om Sveriges innebyggare vid Emmåns stränder skulle hafva sjunkit derhän, att vilja undandraga sig uppfyllande af ingångne förbindelser för verkställande af ett företag, hvartill Ständerne anvisat medel, dels som anslag, dels sorn ilin.
Ett sådant exempel kunde blifva smittsamt.
St:s mening vid lånebidragets meddelande under sisth riksdag har varit, att befordra ett nyttigt ändamål, men att återbekomma medlen för att underlätta andra lika nyttiga företag, och ingalunda att bortskänka dem till enskilda personer pä samhällets bekostnad.
Huru kan man väl, med åsidosättande af ingångne förbindelsers helgd, med förbiseende af all grannlagenhet, begära, att Ständerne, några månader efter sedan contract om arbetets verkställande blifvit t räfla dt, och ansvarsförbindelserne af comiterade, med Hr af Harmens som ordf., afgifvits och af Konungen fastställts, skola eftergifva skulden?
Men detta är icke den enda märkvärdigheten: R. o.
Ad. har hört sig föreläsas, att först under Sept. och Nov. månader sisth år afiemnades af vederb. landtmätare till delägarne ägograderingsinslrnmenlet öfver den jord, som för hvar och en af deni skulle genom aftappningen blifva fruktbar och det tillskott, som på en hvar delägare för arbetets utförande belöpte; men längre fram i motionen förekommer en annan stroph, så lydande: ”anledningen till villkoret i 2 punkten är den, alt alltsedan år 1839 hafva en del ägare till den jord, som skall förbättras i det högst lipp belägna Aspolands härad, dels alldeles förnekat alla bidrag till företaget såsom skadligt, dels uttalat missnöje med taxeringsförrätlningen, utan likväl att under 5 års tid hafva vidtagit någon åtgärd för att få densamma förändrad.”
Jag frågar, hvad det vill säga, att delägarne först i Sept. och Nov. månader näst!, år fått del af landtmäteriförrätlningen, men alt de väntat i 5 år för att skaffa sig ändring?
Sådant lärer icke gerna kunna förklaras.
Man säger, att det skulle blifva besvärligt för Riksg,- cont. alt uppgöra liqvid med jordägarne och controllera arbetet.
Den 27 Augusti.
Det måtte viii icke drabba jordägarne vid Emm-tms stränder, om det blir besvärligt för Riksg.cont:s tjenstemän att uppgöra dessa liqvider.
Det medgifves att, på sätt som Direclionen öfver detta arbete ställt till, sa får Riksg.eont., i afseende på de föreskrifne säkerhelshandlingarne, i stället att endast hafva att skalfa med Directionen, nu att göra med hvarje delägare särskildt, derföre äfven ett conto för hvardera får nppgöras.
Det är ock allt; ty bevakningar och indrifvandet af de årliga afbetalningarna måste tillhöra Konungens Bef:h:de genom kronohetjeningen.
Detta oaktadt, lära väl dessa svårigheter icke befinnas betydliga, och än mindre uppväga hvad rättsförhållandet inom ett samhälle fordrar, nemi. alt ingångne förbindelser skola i helgd hållas.
Det är ej nog, mine Hrr, att man kommer till Ständerne och begär att fä slippa betalning af hvad man förbundit sig att återgälda, man yrkar derutöfver särskild ersättning för kostnader, som till förberedelserne blifvit utgifne.
Jag anhåller, att dessa mina anmärknrr måtte åtfölja Hr Nordenanckars motion, om den varder till Ulsk. remitterad; ty i sin uppställning är den i strid med 90 § Reg.F., som bjuder, att man icke må göra till öfverläggningsämne inom RiksStin eller deras Utsk. enskilda corporationers förhållande.
Enligt den siste värde ledamotens yttrande, känner R. o. Ad. hvem det är som bör besvara de anmärkn:r, som blifvit gjorde vid den nu föredragna motionen, och jag begagnar med nöje tillfället dertill, för alt söka öfvertyga den värde talaren, att icke alla innebyggare i den omtalta Emmå-daleu der nedsjunkit.
Den värde Frih. har sagt, alt man åsidosatte all granlagenhet, då man framställde ett förslag, sådant som det upplästa.
Jag vet i sanning icke, hvarföre det är mera förbjudet att tala för den sak som motionären bär framställt, än för hvarje annan, då ifrån alla andra landsändar i riket likartade ansökningar inkommit till R.
St. under loppet af de sednare 20 åren; och icke blott under den mera aflägsna tiden, ulan äfven vid sistförflutne riksdag hafva R.
St. lemnat bifall lill llerfaldiga så beskaffade ansökningar.
Beträffande sjelfva saken, är förhållandet ingalunda sådant, som Frih.