Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De härefter först till bifall och sedan lill afslag å LTtsk:s förev:de tillstyrkande gjorda proposma besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o.
Ad. behagade bifalla hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
De efterföljande punkterne af förev:de Betänk, blefvo alla utan discussion af R. o. Ad. bifallne.
Som det på sednare tider visat sig vara för StatsUtsk. af behofvet påkalladt, att erhålla en tillökning i supleanternas antal, får jag hos R. o. Ad. anhålla det ytterligare en supleant, utom de tre förut varande, måtte af Hrr Elektorer utses.
Redan från början af Riksdagen har ett lika stort antal blifvit utvaldt för åtskilliga andra Utsk., och jag förmodar derföre att R. o. Ad. icke skall vägra att bevilja samma förmån åt StatsUtsk.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöt R. o. Ad. att ytterligare en supleant i StatsUtsk. skulle tillsättas; hvarefter Hrr 608 D en 13 Maj e. m, Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodades att vid deras nästa sammanträde utse en sådan ytterligare supleant i nämnde Utsk.
M:s denna dag f. m. ankomne nedannämnde Nåd. Propos:r till R.
St:r. l:o) i fråga om otjenstbare PremierLöjtnanterne vid Flottan H. E. A. Rundqvists, W. Heykenskölds och Frih. E. S. von Vegesachs berättigande till pension å Allmänna lndragningsStaten vid afskeds erhållande; 2:o) ang:de anvisande af statsbidrag till en förbättrad kommunikations-led mellan Jemtland och Norrige; 3:o) om anvisande af ett anslag till bestridande af kostnaderno för Sveriges deltagande i en blifvande allmän exposition i Paris af race-djur och landtmanna-produkter; 4:o) ang:de anslag af kronotionde till fyllnad af 2:ne bristande prostetunnor inom Norrköpings kontrakt af Linköpings stift; och 5:o) om anslag af vin- och byggnads-säd för Trosa stadsförsamlings kyrka.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.UtsIcs d. 6 och 9 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 89, i fråga om förändrad fördelning emellan stamrotar och hjelprotar af prestationerne vid knektehå 1 let.
På sätt jag uti en reservation tagit mig friheten närmare utveckla, tror jag icke att Utskrs förev:de tillstyrkande är öfverensstämmande med lagliga grunder.
Utsk. har föreslagit, att »stamrote må vara berättigad att, enl. värdering af gode män, hvilka af parterne ömsesidigt väljas, för sådan utvidgning årligen upbära någon billig ersättning af hjelproten i mån af dennes hemmantal, jemfördt med stamrotens; samt att, sedan dylik ersättning blifvit fastställd, stamroten icke vidare må äga att få den jord, för hvilken ersättning blifvit bestämd, till hemmanets ägor åter utlagd.»
Då knekte-kontraktet är en öfverenskommelse emellan flere parter, och Utsk. här velat åt den ena parten, stamroten, öfverlemna rättigheten att i öfverenskomma vilkor göra ändring, synes mig Utsk. hafva gått utom sin befogenhet, allrahelst som ett motsatt förfarande föreskrifves i Krigs- och KammarCollmas Cirkulär af d. 28 Febr. 1846.
— Af dessa skäl anhåller jag om afslag å Betänk, i denna del.
Hr von Ehrenheims reservation innehåller, såsom mig synes, så fullkomligt giltiga skäl för afslag å Utslcs hemställan i denna del, att man endast behöfver hafva genomläst densamma för att finna det oriktiga i Utsk:s förfarande.
Jag kan således icke annat än förena mig med honom i den anhållan, att förev:de hemställan måtte af R. o. Ad. ogillas.
Uppå härefter särskildt framställda propos:r bifölls Utsk:s i förev:de Betänk, afgifna yttrande, ang:de en af Riksdagsmannen Dahlgren Den 13 Maj e. m. 60» Dahlgren väckt motion, och blef den sednare punkten, hvari en underd. skrifvelse till K.
M. blifvit tillstyrkt, efter först till bifall derå framställd propos., som besvarades med Nej, af R. o.
Föredrogs ej mindre Hederv.
BondeSt:s d. 9 dennes på bordet lagda prot:s-utdr.
N-.o 9, innehållande ett BondeSt:s beslut, att hos öfrige Stånden framställa den önskan, att samtlige Stånden må, sedan StatsUtsk:s Betänk. ang:de jernvägsfrågan till Stånden inkommit och blifvit i något Stånd tvenne gånger bordlagdt, på sätt 2 mom. af 46 §:n Riksd:sOrdn:n stadgar, å ett rum sammanträda till gemensamma öfverläggningar rörande de ämnen berörde Betänk, innehåller och företrädesvis den financiel la delen deraf; än ock i sammanhang dermed jemlikt 11. o. Ad:ns i sednaste plenum fattade beslut, Gr.
Frölichs, David, d. 2 dennes på bordet lagda motion med förslag att alla fyra RiksStm måtte sammanträda till gemensam preliminär öfverläggning i frågan huruvida R.
St:r böra i vidsträcktare måtto taga befattning med jernvägsfrågan, än att fatta beslut om de anslag som böra beviljas för de jernvägs-anläggningar, hvilka K. M., efter föregången pröfning, finner skäl låta utföra.
Jernvägsfrågan är onekligen enbland de vigtiga frågor som bäst egna sig för gemensamma öfverläggningar Stånden emellan.
Men då icke några beslut under dessa sammankomster få fattas, anser jag att ganska litet är att vinna i afseende å denna frågas utredning.
Det är likväl en del af samma fråga som det vore af väsendtlig nytta att under de gemensamma sammanträdena kunna få utredd, och det är den financiella delen, hvilken också BondeSt. ansett för sig vara af stor vigt.
Detta Stånd har derföre för sin del beslutat, att gemensamma öfverläggningar skola äga rum öfver jernvägsfrågan, men företrädesvis öfver den financiella delen deraf.
Jag har sökt göra någon bestämd tydning af BondeSt:s mening härutinnan; men af den ordalydelse som dess prot:s-utdr. erhållit, synes att man icke velat närmare inlåta sig i några detaljer, utan endast uttrycka den mening, alt andra ämnen än de som direkt tillhöra den financiella frågan icke böra under öfverläggningen vidröras.
Granskar jag likväl frågan i sin helhet, så är det klart, att om man vill att den financiella delen deraf skall göras till den hufvudsakliga, så måste man äfven till en viss grad medgifva, att jemväl de andra delarne, t. ex: banornas sträckning, måste till någon del ingå i discussionen, emedan det är på dessa hufvudfrågor som besluten i finansfrågan måste grundas.
Jag tror för min del, alt om man, såsom jag med säkerhet hört att BorgareSt. gjort, fattar ett sådant beslut i anledn. af BondeSt:s inbjudning, att StatsUtsk:s Betänk, i sin helhet skulle göras till föremål för den gemensamma öfverläggningen, så är det påtagligt att man derunder äfven bör ingå i discussion om hvarje banas sträckning, utom det att man talar i den financiella frågan.
Att nu ingå i så vidlyftiga debatter, som till följd häraf kan förutsättas komma att äga rum, och det V H. 39 610 Den 13 Maj e. m. rinder gemensamma sammankomster, hvilka egentligen icke äro någonting annat än hvad man hittills kallat enskilda, synes mig vara mindre lämplig, emedan dertill utan tvifvel skulle erfordras flere veckor; och med den utredning frågan så väl i tryck som vid enskilda sammanträden under en lång tid erhållit, är det min öfvertygelse, att man icke är i stånd alt under de gemensamma efverläggningarna framlägga någonting nytt i form af argumenter för och emot den ena eller andra banans sträckning.
Jag skulle således för min del önska, att, till undvikande af de gemensamma: sammanträdenas fortfarande under en längre tid utan något praktiskt ändamål, man kunde förena sig om ett sådant beslut i afseende på denna angelägenhet, att man icke inläte sig i sådana ämnen som kunde göra öfverläggningarne alltför långvariga.
Jag är således benägen att instämma i BondeSt:s beslut hvadden uppenbara meningen deri beträffar, nemi. att hufvudsakligen göra den finaneiella delen af frågan till föremål för öfverläggnin gen, samt önskar, att R. o. Ad. för sin del måtte besluta, att under detta vilkor antaga ifrågavide inbjudning.
Ett sådant beslut öfverensstämmer också fullkomligt med, eller går ett steg längre än hvad Gr, Frölich föreslagit, i så måtto att han anser det R.
St:r icke böra befatta sig med något annat än den finaneiella sidan af frågan.
Jag möter således i hans förslag icke något motstånd mot hvad jag nu hemställt.
Det säger sig sjelft, att äfven med ett sådant beslut man icke kan undvika att till en viss grad yttra sig och resonnera öfver de olika bansträckningarne, emedan den finaneiella frågan innefattar icke allenast vissa delar af banornas sträckning, utan äfven hela sträckningen i all sin vidd.
Jag tror likväl, att, om man stannar i det beslut jag föreslagit, har man derigenom lagt ett visst moraliskt band på de talare som komma att upträda, och att man således skall kunna undvika den vidlyftighet, sorn naturligtvis måste komma i fråga, då Ständerna sedermera hvar för sig på sina rum samlas, och der stridsfrågan måhända kommer att med någon öfverflödig hetta afgöras.
Jag anhåller om Ur Gr. o. Landtmrs propos. derå, att R. o.
Ad. matte instämma med BondeSt. i dess beslut, att den finaneiella delen af jernvägsfrågan måtte blifva hufvudsakliga föremålet för öfverläggningen vid det blifvande gemensamma sammanträdet.
Sedan härefter undert.
Ridd3rh.Sekret., uppå förfrågan af Hr Hjerta, Lars, uplyst att något af BorgareSt. uti ifrågav:de ämne fattadt beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeladt, anförde Hr Hjerta:
Då förhållandet är sådant, är R. o. Ad. visser ligen oförhindradt att besluta på det sätt R. o. Ad. finner för godt i afseende på det från BondeSt. inkomna prot:s-utdr.; men jag täger mig friheten göra en invändning emot Hr Hjärnes förslag.
Hr Hjärne har börjat med att säga, att jernvägsfrågan är en bland dem som bäst egna sig för en gemensam öfverläggning emellan de 4 Stånden ifall man dervid hade beslutande rätt.
Det är klart,- att om vid de gemensamma sammanträdena en sådan rätt ägde rum, tror jag att alla frågor egnade sig för en dylik behandling, Be n 13 M aj e. m. 811 och icke företrädesvis jernvägsfrågan; och man skulle derigenom naturligtvis göra en stor vinst i både tid och möda.
Men nu är det icke så, och då är det nödvändigt att taga i betraktande huru saken under befintliga förhållanden bör behandlas.
För min del måste jag säga, det jag tror att det blir ganska svårt att inskränka discussionen inom det financiella området, och då BondeSt. tillkännagifva att det önskar en sådan inskränkning samt BorgareSt. berättas hafva beslutat att frågan i sin helhet skall blifva föremål för öfverläggningen, tillåter jag mig att fästa upmärksamheten på några skäl som tala för antagandet af detta sednare förslag.
Det är temligen allmänt bekant, att när man talar om jernvägar, så menar man dermed icke blott den financiella sidan, utan äfven frågan i sin helhet och förnämligast i hvad den rörer lämpligheten af att nu fatta ett beslut ang:de ett fullständigt jernvägssystem, — ett beslut, som äfven komme att binda blifvande Ständer— eller att inskränka sig till hvad sorn under tiden intill nästa Riksdag kan verkställas, livar och en vet, att när jernvägsfrågan förekommer i samtal man och man emellan, så är det denna< sida deraf som mest afhandlas, och jag tror således också, alt det blir den sorn det blir af största intresset att få höra ledamöter af alla fyra Stånden utbyta sina tankar om.
Det är ganska väl kändt, att tvifvel upstått bos allmänheten och äfven inom RiksSt:n, huruvida det må vara rådligt att nu fatta ett så vidsträckt beslut, som i K. M:s Propos. blifvit föreslaget.
Jag anser vid sådant förhållande att, långt ifrån att man bör förutsätta att en discussion härom skall urarta till en strid som kommer att fortsättas inom Ståndens enskilda rum, kan man snararo tro att man under en gemensam öfverläggning bör kunna i någon mån sammanjemka de stridiga åsigterna, så att hvar och en af de villrådiga får en bestämd öfvertygelse i frågan.
Dessutom föreställer jag mig att Konungens rådgifvare, som tillstyrkt den K. Propos., skola och böra anse önskvärdt att icke blott inför R. o.
Ad. utan äfven inför de öfriga Stånden få utveckla skälen hvarföre de tillstyrkt R.
St:r att i denna fråga gå längre än deras beslutande-rätt medgifver och anticipera på kommande Ständers rätt i detta afseende.
Det är mycket sannolikt att Konungens rådgifvare kunna så tydligt framlägga dessa skäl, att Ständerna skola blifva öfvertygade om deras riktighet, och det är således gifvet, att detta äfven från den synpunkten skall vara nyttigt, om man anser möjligt, att, i annan händelse, farhågorne under närv:de förhållanden och de konjunkturer som inträdt i penningeväg, skulle göra pluraliteten af Ständerna så tvekande, att de inskränkte sina beslut i afseende på systemet till hvad man anser böra vara fullbordadt i afseende pä arbetena intill nästa Riksdag.
Jag kan icke finna annat, än att detta är en så utomordentligt vigtig del af alla de frågor som med hänsigt till jernvägarna komma under R.
St:rs öfverläggningar, att just det företrädesvis förtjenar att behandlas, och det är dervid alldeles icke nödvändigt, att, på sätt Hr Hjärne sagt, yttra sig öfver de särskilda banorna hvar för sig; utan det låter sig tvärtom ganska väl göra, att i korthet sammanfatta sina tankar om det 612 Den 13 Maj e. m. speciella af frågan, då naturligtvis den financiella frågan af sig sjelf ock hufvudsakligen kommer att utgöra föremålet för öfverläggningen.
Följaktligen vågar jag, i motsats till hvad Hr Hjärne yrkat, anhålla det frågan må i sin helhet behandlas, hvilket likväl ingalunda får förblandas dermed att StatsUtsk:s Betänk, skulle föredragas punktvis.
Jag föreställer mig att det gemensamma sammanträdet hufvudsakligen afser att bereda de ledamöter af R.
St:r, som äga några uplysningar att i ämnet meddela, tillfälle att kunna göra det, och vid sådant förhållande tror jag att en öfverenskommelse kunde af R. o. Ad. på förhand träffas, icke såsom något bestämdt beslut i afseende på det reglementariska af öfverläggningen, utan såsom en önskan nedlagd i Ståndets prot., att ingen talare skulle yttra sig mer än en gång, med undantag för det fall, att han hade ett bestämdt faktum att replikera, och för öfrigt att sedan hvar och en på detta sätt yttrat sig, Hr Gr. o. Landtm, kunde på ett eller annat sätt inhämta de närv:des tankar.
Detta lemnar jag dock till vidare öfverläggningar att afgöra; dock anser jag, att, såvida något intresse skall vinnas af frågans förhandlande på ett gemensamt sammanträde, man icke uteslutande inskränker sig till dess financiella del.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt under det Hr Hjerta yttrat sig, det af honom efterfrågade prot:s-utdr:t från BorgareSt. hade ankommit, hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, upläste samma prot:s-utdr., innehållande inbjudning till de öfriga RiksStm att förena sig i BorgareSt:s, vid föredragningen af en inom samma
Stånd väckt motion och af BondeSt:s prot:s-utdr.
N:o 262 fattade beslut, att uttrycka den önskan, att sedan StatsUtsIcs Utlåt. ang:de jernvägsfrågan inkommer, de fyra RiksSf.n må sammanträda till gemensamma öfverläggningar rörande de ämnen som nämnde fråga innefattar.
Ilr Hjerta: Sedan Hr Gr. o. Landtm, nu haft den godheten att upläsa det prot:s-utdr.
, som från BorgareSt. ankommit, så synes sättet för frågans behandling hafva vunnit i klarhet.
Då det i den vid innev:de Riksdag tillkomna grund]ags-§:n står, att två Stånds bifall är tillräckligt för alt en fråga skall blifva föremål för alla fyra Ståndens gemensamma öfverläggning, så kan det naturligtvis icke kommma i fråga att R. o.
Ad. skall kunna göra någon inskränkning i föremålet för denna öfverläggning. R. o.
Ad. kan således antaga antingen BorgareSt:s eller BondeSt:s beslut, hvilket sednare väl företrädesvis fäsler sig vid det financiella af frågan, men icke utesluter det öfriga, och det återstår fördenskull för R. o. Ad. ingenting annat än att bestämma sitt val emellan dessa beslut, Det saknas således icke tillfälle för den som önskar få frågan discuterad i sin allmänhet, att få sin mening gällande, och jag för min del röstar för antagandet af BorgareSt:s beslut.
Då den siste värde talaren i sitt första yttrande erkänt, att han anser det vara af behofvet påkalladt att på för - Den 13 Maj e. m. 013 hand öfverenskomma om, alt hvarje talare inskränker sig till att blott yttra sig en gång, så har han också, efter min öfvertygelse, på förhand ultalat samma åsigt på hvilken jag grundat mitt förslag.
Ilan har nemi. tyckts befara detsamma som jag, eller alt, på den fot jernvilgsfrågan f. n. befinner sig, den vid de gemensamma öfverläggningarne skall taga en så gigantisk riktning, att man bör önska någon inskränkning.
Grundlagen, det är alldeles omöjligt att fatta något sådant beslut, som, i afseende på formen är ett beslut och icke heller någon propos. får af ordf:den framställas samt således ingen öfverenskommelse på förhand får äga rum om öfverläggningen skall föras på ena eller andra sättet, så får jag bekänna, att jag icke kan fatta hvaruti Ur Hjerta och jag äro af olika tankar annat än i afsende på föremålet för öfverläggningen.
IIr Hjerta har ansett, att ingen talare bör yttra sig mer än en gång, såvida icke något särskildt argument behöfver ytterligare besvaras; men vid sådant förhållande är det naturligt, att hvar och en som finner sig kunna ytterligare vederlägga ett framkastadt argument, skall begära ordet andra, tredje gången o. s. v., och det är detta som jag önskat förekomma.
Hr Hjerta har vidare sagt, att sedan BorgareSt:s beslut blifvit upläst, så har han funnit både detta och BondeStis vara af den beskaffenhet, att E. o. Ad. icke kan fatta något beslut som inskränker föremålet för den allmänna öfverläggningen inom trängre gränsor än förenämnde tvenne Stånd beslutat.
Detta är ganska sanni; men frågan är huru Hr Hjerta vill tolka BondeStrs beslut.
Detta Stånd har sagt, att det önskar gemensam öfverläggning om jernvägsfrågan, men hufvudsakligen om dess financiel la sida.
Detta tolkar jag så, att BondeSt. har ansett sig behöfva hufvudsakligen öfverlägga med de öfriga Stånden om den financiella delen af jernvägsfrågan; men som BondeSt. funnit, att man icke kan tala härom, utan att jemväl beröra öfriga delar af frågan, så har Ståndet sagt, icke, att man ej får tala om banornas sträckning, utan att man företrädesvis bör yttra sig öfver den financiella sidan, och blott nyttja de andra frågorna såsom skäl för att yttra sig öfver nyssnämnda sida.
På det sättet tolkar jag detta beslut, och jag anser att R. o. Ad. äfven bör göra det.
Det innebär ingalunda någon inskränkning i hvad BorgareSt. beslutat, utan tvärtom ett instämmande deri.
Jag fortfar således att anhålla om propos. på bifall till BondeSt:s inbjudning.
Sprengtporten, Ja k. Wilh.; Om E. o. Ad. behaga besluta att instämma i BondeStis inbjudning, så är det ju klart, att discussionen till följd af ett sådant beslut icke kommer att inskränka sig till blott den financiella delen af frågan.
Men som jag föreställer mig att ingen önskar att JernvägsBetänk. skall vid den gemensamma öfverläggningen punktvis föredragas, och då det derjemte icke torde vara olämpligt, att Hr Gr. o. Landtm., som vid detta tillfälle förer ordet, redan i beslutet får en vägledning i afseende på den form för öfverläggningen som Ständerna önska, skulle jag tro, att man närmade sig det som öfverensstämmer med 614 Den 13 Maj e. m. allas meningar, örn man antoge BorgareSt:s inbjudning, hvarom jag således får anhålla.
Sedan vi nu i denna fråga fått emottaga prot:s-utdr. från två Stånd, Sr det temligen gifvet att vi icke hafva något annat att göra än att instämma i ettdera af dem, och då det icke kan nekas, att BondeSt:s beslut innehålles i BorgareSt:s, tror jag att R. o. Ad. kan instämma i det förra, allrahelst som det bestämdt uttrycker hvad som hufvudsakligen bör hlifva föremål för den gemensamma öfverläggningen.
För min del är det temligen likgiltigt, huruvida R. o. Ad. instämmer i BorgareSt:s elier BondeSt:s inbjudning.
Jag kan nemi. icke föreställa mig, att man kan yttra sig öfver den financiella delen af frågan utan att tillika vidröra frågan i sin helhet.
Om R. o. Ad. således instämmer i BondeSt:s inbjudning att hufvudsakligen yttra sig om den financiella delen, så äro R.
St:r dock oförhindrade att yttra sig öfver frågan i sin allmänhet.
Jag begärde emellertid ordet med anleda, af en talares önskan, att ingen ledamot skulle få yttra sig mer än en gång.
Jag tager för gifvet, att de talare som upträda i denna fråga ganska väl förut insett, att det icke kan vara lämpligt att vid sådana sammanträden som de ifrågavide ingå i specialiteter, utan att de skola hålla sig till hufvudfrågorna.
Men jag tror deremot, att det icke kan vara väl betänkt alt fatta ett beslut i den rigtning som Hr Hjerta framställt.
Det må kunna uttryckas såsom en önskan, och jag förmodar att enhvar skall ställa sig denna regel till efterrättelse.
Men ifall ett beslut derom skulle fattas, kunde det ju hända, att om den talaren, som på ena sidan framställt de bästa skälen och gjort den mesta verkan på motsidan, blefve af en annan talare på motsidan, såsom det syntes, vederlagd, så skulle, om ingen annan kunde vederlägga denna motståndare, den förre vara urståndsatt att visa oriktigheten af den sednares argumenter.
Jag skulle således för min del tro, att det vore bäst och lämpligast, att man förenade sig om den önskan att ingen talare upträdde mer än en gång, och att ingen finge yttra sig mer än två gånger, d. v. s., att den, som yttrat sig en gång, men som fann det nödvändigt att återigen begära ordet, icke skulle erhålla det förr än alla de talare som anmält sig fått tillfälle att yttra sig.
Detta vore ett sätt att lägga band på den som vore alltför mycket talträngd, utan att dock betaga den, som hade goda skäl att anföra, att framkomma dermed äfven mer än en gång.
Sedan härmed öfverläggningen om såväl BondeSt:s prot:s-utdr. och Gr.
Frölichs motion som BorgareSt:s i sammanhang dermed förekomna prots:s-utdr. ansetts fulländad,, framställde Hr Gr. o.
Landtm, att under densamma blifvit yrkadt, dels af Hr Hjärne, instämmande i BondeSt:s beslut om gemensam öfverläggning af alla 4 Stånden rörande jernvägsfrågan, såvidt det angår den financiella 1) e n 13 M aj e. m. 615 delen deraf, af Ilr Hjerta, antagande af BorgareStis inbjudning, samt af Frih:ne Sprengtporten och Tersmeden instämmande i BondeSt:s beslut; hvarjemte Hr Gr. o.
Landtm, först hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det af Hr Hjärne framställda förslag.
Nej, och den sedermera till antagande af BorgareSt:s inbjudning framställda propos:n besvarades med starka
Nej, blandade med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade biträda den af BondeSt. i detta ämne framställda önskan, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte några
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Bevilln.Ulskis d. 9 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:0 9, i ani. af dels gjorda anmärkn:r emot vissa delar, dels ock RiksSt:s skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk.
N:o 5, ang:de ifrågaställda förändringar i föreskrifterne om allmänna bevillningens utgörande.
Härvid förekom discussion endast rörande den punkt deri Utsk. inbjudit R. o. Ad. att med frånträdande af sitt skiljaktiga beslut antaga Utsk:s af de öfriga 3:ne RiksSt:n godkända förslag i fråga om beloppet af den inkomst hvarför bevillning af skeppsbyggerier skall utgå, och yttrade sig derom Gr.
Då detta är en obe tydlig fråga, torde det icke vara skäl att fästa sig dervid.
Jag vill endast uplysa, att inom Utsk. erkändes allmänt, att 11. o. Ad:ns beslut var det rätta; men då Utsk:s förslag genom ett förbiseende blifvit godkändt af de tre öfriga Stånden, ansåg sig Utsk. icke kunna gpra annat än att inbjuda R. o. Ad. att instämma uti dessa Stånds beslut.
Enär förhållandet inom Utsk. varit såsom Gr.
Björnstjerna upgifvit, synes det icke vara skäl å R. o. Ad:ns sida att frånträda sitt redan en gång fattade beslut.
Det är då bättre att denna fråga, som icke är utan sin vigt, återkommer till Bevilln.Utsk., då möjligen R. o. Ad:ns lill riktigheten erkända beslut varder R.
St:rs. Man har då vunnit det mål, till hvilket man rätteligen bör komma.
Jag tilistyrkes således, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt redan fattade beslut.
Efter först till antagande af Utslcs inbjudning framställd propos.
, som besvarades med Nej, beslöt R. o. Ad. att med afslag å inbjudningen vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut.