Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Får blifvit af flere jordägare af denna anledning vidtagen; i afseende å det nedfallne priset kan jag vitsorda/ att då vanlig Spansk ull, tvättad, för j2 år sedan betaltes med 2 R:dr 24 sk. Rrgds Skålpundet, betalas densamma nu blott med 1 R:dr, eller i5o procent mindre än fordom, och man torde, vid granskningen af importen af ull för flere år, finna alt densamma tilltagit, då likväl hindren för en näringsgren, som så lätt kan utvidgas, icke böra sökas annorstädes än i prisförhållandet emellan ull värdet, och productionsomkostnaderne, samt att, i täflan med utländska handeln, ullproductionen här i Landet icke är lönande.
Om, genom förhöjning å tull för utländsk ull, Svenska ullproductionen i så måtto understöddes, att ullen återkom till det värde i försäljning, den fordom ägt, skulle otvifvelaktigt inom ganska få år här i Landet produceras likaså lätt lillräckeligt ull, för behofvet, som fordom det högre spannemålsvärdet utan svårighet uppdrifvit spannmålsproductionen i Riket till större höjd, än man någonsin kunnat förmoda; och för mia del tror jag icke den Statshushållningsprincip vara felaktig, alt icke lätta importen af sådant som kan i Riket produceras, och qväfva inhemska industrien, lill fördel för den utländska, Den ar April f. m. 21 sorn alltid utan motvigt i tvångslagar njuter fördelarne af climatet i jemförelse till vårt.
Jag anhåller vördsamligen att, jemte återremiss af Utskottens Utlåtande, desse anmärkningar må till båda Utskottens handläggning och pröfning öfverlemnas.
Jag tillstår, att det förefallit mig högst oväntadt höra den anmärkning, att Ekonomiutskottet bordt föreslå den Tull, hvarmed de uti ifrågavarande Utlåtande omnämde varor borde beläggas. 5g §.
RegeringsFormen lyder:
"Efter Rikets och StatsVerkets tillstånd och "behof läte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva "utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka "behof genom Bevillningar böra fyllas.”
Och uti 60 §. heter det: ”Till desse sednare räknas Sjö- och LandtTulls- samt Ac"cisafgifterne, Postmedlen, ChartasSigillatce"afgiften, Husbeliofs-Bränneri-medlen samt "hvad Rikets Ständer dessutom serskildt "hvarje Riksdag såsom Bevillning sig åtaga.”
Uti en annan §., om jag minnes rätt, den 70, stadgas, ”att Rikets Ständers valda Bevillningsutskott åligger, att opåmint vid "hvarje Riksdag uppgifva de allmänna grun”derne för den blifvande Bevillningens fördelning, och sedan summans belopp blifvit fastställd, med tillämpning af dessa "grunder, författa Förslag till Bevillningens "utgörande,"
Med innehållet af dessa Stad - 52 Den 21 April f. m. ganden måtte det vara oförenligt, att något annat Utskott, än BevillningsUtskottet, befattar sig med föreslående af den Tull, som å de uti Utlåtandet omnämde varor skall äga rum; och derföre har BevillningsUtskottet efter min öfvertygelse förfarit mycket rätt, då det förbehållit sig, att uti Förslaget till den blifvande Tulltaxan uppgifva beloppet af de afgifter, hvarmed ifrågavarande varor böra beläggas, äfvensom Ekonomiutskottet haft ganska rätt, att endast inskränka sitt utlåtande till frågan om de föreslagna Förbuden.
Beträffande Grefve Gyllenborgs serskildta yttrande om ullinförseln, så förmodar jag, att då det behof af denna vara, sorn icke af den inhemska produktionen kan fyllas, uppgår till n å 1,200,000 © årligen, man måste medgifva införskrifvandet deraf, så framt man icke vill helt och hållet afklippa vår förut nog klena KlädesFabriksrörelse och en florerande årligen tilltagande husväfnad.
Så länge utländsk ull är lika nödvändig för klädesfabrikationen och husväfnaden, som Finska Victualie varor för Stockholm, kan man väl icke rimmeligen förbjuda införandet deraf, eller belägga den med för hög Tull.
Jag tillstyrker alltså bifall å ifrågavarande Utlåtande.
Jag vill ej inlåta mig i svar på de anmärkningar* sorn blifvit gjorde i afseende på form - Den 21 April f. m. 23 frågan, men jag vågar underställa Ridderskapets och Adelns pröfning, om det är riktigt, att serskildt besluta öfver ett ämne, som har så nära sammanhang, som delta, med Bevillningsgrunderne.
De sammansatte
Utskotten hafva väl hänvisat till den blifvande Tulltaxan, men deremot kan man med skäl invända, att Ridderskapet och Adeln, vid granskningen af förslaget dertill, icke gerna torde kunna inlåta sig uti pröfning af Tullprocenten å hvarje serskildt artikel, utan snarare torde böra fästa sig vid de allmänna grunderna, och på dessa bar man ju gjort ett slags föregripande, genom bifall till detta Utlåtande.
Dessutom torde jag få fästa Högloflige Ståndets uppmärksamhet derpå, att ifrågavarande Utlåtande handlar om införsel af icke allenast ull, utan äfven utländsk ost, eller en vahra, som landtmannen sjelf kan frambringa.
Jag tager mig i anledning häraf friheten hemställa, om vi icke kunde vänta med afgörande af förevarande ärende, tills Bevillnings-förordningen Och Tulltaxan komma att pröfvas.
Det är ganska sannt, såsom Herr von Hartmansdorff anmärkt, att förevarande Utlåtande handlar om införsel ’ af icke allenast ull, utan äfven tvål och ost.
Den, som behagar läsa GeneralTullStyrelsens sednaste Berättelse om förhållandet med.
Tullintraderne, skall deraf finna a4 Den 21 April i. m. att vi icke kunna undvara hvarken utländsk tvål eller ost.
Åtminstone kan införsel af utländsk ost hit till Stockholm ej förbjudas, med mindre än man vill låta bli att äta ost.
Äfvenledes är tvål en för flera behof nödvändig vahra, hvarpå ej finnes tillräcklig tillgång inom Landet; och det är alltså nödvändigt att tillåta införsel af dessa begge artiklar och följaktligen äfven att derpå bestämma en viss tull.
Huru stor denna bör vara, är åter en fråga, hvarom vi få tillfälle att discutera, då Tulltaxan kommer under öfverläggning.
Jag hemställer om BevillningsUlskottet hade handlat rätt, i fall det, såsom en och annan nu synes önska, ur Tulltaxan lösryckt ifrågastälde 3:ne artiklar ull, ost och tvål, och i sammanhang med behandlingen af Friherre Saltzas motion, derom utlåtit sig.
Jag förnyar derföre min anhållan, att ifrågavarande ärende, såsom endast angående förbud emot införandet af ull, ost och tvål, utan sammanblandning med frågan om hvilken tull derå bör sättas, måtte nu serskildt afgöras, och Utskottens deröfver afgifue Utlåtande bifallas.
Jag instämmer fullkomligt i den åsigt Utskotten i denna fråga yttrat, och tror, att importen af ull, ost och tvål ingalunda behöfver förbjudas, för att upphjelpa produclionpn af dessa artiklar.
Behofvet af utländsk
Den 21 April f. m. *5 ull anser jag snarare kunna antagas till i| million skålpund, än till det mindre belopp som nyss uppgafs.
Kan den inhämska productionen af ull ej bära sig med en låg och måttlig tull å införseln af utländsk ull, så är det ej värdt, att bry sig om denna näringsgren.
Den må då hvila, till dess en sådan tidpunkt inträffar, och omlankan emedlertid vändas åt andra företag.
Jag tillstyrker alltså bifall å Utlåtandet.
Herr Grefven och Ordföranden hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot Bevillnings- och Ekonomiutskottens ifrågavarande
Hvarefter Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs å nyo och bifölls ExpeditionsUtskottets den 3i sistlidne Mars under N:o /\6 afgifne, och den 3 dennes på bordet lagde, Utlåtande, angående väckt motion, i afseende på formen för Reservationer, som åtfölja Utskottens Betänkanden; i följd hvaraf Rikets Ständers samtelige Utskott skulle förständigas, att, i stället för det från Betänkanden skiljaktiga meningar, i6
Oen 21 April f. ra. medelst bifogade ProtocollsUtdrag, hitintills tillkännagifvits, borde hädanefter omedelbart efter Betänkanderne, endast utsättas ordet:
Reservation eller Reservationerj der sådane äro anförde; sedan datum i stället för inledning; och derefter sjelfva Reser vationsmeningen, Föredrogos å nyo och biföllos följande Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens den 28 sistlidne Mars afgifne, och den 6 dennes e, m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 1, I anledning af väckt fråga om lindring i vissa onera, som för närvarande åligga Militiae-Boställen.
I anledning af gjord framställning om Frosspatienters emottagande till vård och underhåll vid Allmänna Garnisonssjukhuset i Stockholm.
Föredrogs å nyo och gillades Bevillningsutskottets den 11 sistlidne Mars under N:o 16 afgifne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning deraf, att Kongl.
Majrt, i sammanhang med Nådig Proposition om Kurhus-afgiftens utgörande, till Rikets Ständer i Nåder öfverlemnat, om icke
Barmhertighetslnrättningarne borde från erläggande af Bevill - Den 21 April f. ra. 27 ning för deras egendomar af både lius och jord njuta befrielse.
Bevillningsutskottets den 3o sistlidne Mars under N:o 17 aflåtne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckt motion, att Bikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om afskrifning af åtskillige anmärknings-medel.
Friherre Anckarsvärd y Carl Henrik; Jag tar mig friheten erinra, att det synes icke vara lämpligt, att, på sätt Utskottet föreslagit, Rikets Ständer till Kongl. Maj:t ingå med underdånig skrifvelse, innefattande anhållan om undersökning af vissa personers förmögenhets-tillstånd, och jag instämmer alltså uti den Reservation Herr af Billbergh emot Utskottets Betänkande afgifvit, samt anhåller, att detsamma måtte återremitteras, under den önskan, att Utskottet dervid icke ville foga annan åtgärd, än helt enkelt föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med uppgift af förhållandet till det afseende Kongl. Majit finner behöfligt.
Ett annat förfarande af Rikets Ständer skulle efter min tanka vara ett farligt prejudicat för framtiden.
Grefve Cronhjelm> Otto August:
I begäran om återremiss instämmer jag fullkomligt med Friherre Anckarswärd, men 23 Den 21 April f. m. lian likväl icke finna, huru en underdånig skrifvelse, angående undersökning om vissa personers förmögenhets-tillstånd i afseende att bereda dem eftergift för påförde Bevillningsmedel, kan blifva ett farligt prejudicat, om nemligen Utskottet uppgifver de skäl, hvarpå den föreslagne afskrifningen grundar sig.
Vöre frågan af mera vidsträckt beskaffenhet och ej så speciel, kunde skrifvelsen måhända vara vådlig, men ej nu.
Det är som Taxeringsman jag kommit i erfarenhet af de olägenheter, hvilka uppstått genom BevillningsFörfattningarnes otydlighet.
Då deraf händt, att en tvåfaldig beskattning kommit att äga rum, tror jag att billigheten och de särdeles ömande skäl, som uti ifrågavarande fall förete sig, påkalla den af mig föreslagne afskrifning.
Beträffande den omtalte undersökningen, så bör jag upplysa, att densamma är alldeles öfverflödig, emedan målet i Domstolsväg genomgått alla instancer, och redan är afgjordt af den Högsta, och att följaktligen, äfven om jag skulle tilltro mig visa ett motsatt förhållande mot det, som lagts till grund för Domsluten, sådant likväl icke kunde verka till rubbning i Högsta Domstolens Beslut, hvilket endast i Nådeväg lärer kunna mildras; och det är härom jag önskar, att Ständerna ville hos Kongl. Maj:t göra underdånig anhållan.
Under åberopande af min emot Utskottets Be - Den 21 April f. m. 29 tänkande afgifne reservation, får jag upplysa, att BevillningsUtskottet, vid behandlingen af Grefve Cronhjelms ifrågavarande motion, ej funnit de deri uppgifne händelser hafva blifvit lagstridigt behandlade.
Vid. fråga om afskrifning, kan bedömandet af det rättsenliga i sjelfva saken naturligtvis ej heller komma i fråga, då de, hvilka i saken dömt, och äfven Högsta magten, icke tvekat, alt ålägga de Bevillningsmedel, hvarom nu är fråga.
Grefve Cronhjelm har ganska riktigt anmärkt, att det för fattige personer blefve ganska tryckande, om anmärkningsmedel för flere år på en gång utsökas, och jag tror delta förtjena ett ömmande afseende så väl af Ständer som Kongl. Maj:t; men hvar och en skattskyldigs hellof af eftergift hör först undersökas och pröfvas, och det på en och samma lid för alla, ty eljest kunde hända, att en del, som bordt få afskrifning, redan betalt, och då vore det en orättvisa emot dem, att lindra de öfrige.
Jag tror derföre saken vara aldra lättast afhjelpt, om det afseende fästas å Grefve Cronhjelms motion, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse öfverlemna till Kongl. Maj:t, att, efter vederbörandes börande, i Bevillningsfrågor besluta om afskrifning efter sig företeende omständigheter.
Den sista värda Talarens framställning om underdånig skrif - 3o Den 21 April f. m; veise till Kongl. Maj:t synes mig innefatta detsamma, som Utskottets Betänkande innehåller.
Utskottet har nemligen föreslagit, att Kongl. Maj:t skulle, sedan vederbörande blifvit hörde, efter sig företeende omständigheter, i Nåder afgöra, om och hvilka borde få tillgodonjuta Kronans andel uti desse Bevillningsmedel, Att härom hålla ytterligare undersökning, anser jag för öfverflödigt, enär saken genomgått alla instancer i Domstolsväg, och hela frågan här nu reducerar sig till, om man skall öfverlemna tili Kongl, Maj:t att låta nåden gå framför rätten, och bevilja den föreslagne afskrifningen.
Grefve Cronhjelm har sagt, att Utskottet icke anfört några skäl för sitt tillstyrkande, men jag ber att få erindra den ädle Grefven, att uti reciten af Utskottets Betänkande äro de hufvudsakligaste af den värde Motionärens egna skäl upptagne, dem Utskottet funnit vara talande för afskrifning, och att
Utskottet med detta förklarande trott sig kunna undvika att tvinga Stånden, att omläsa samma sak tvenne gångor.
Det enda, som bör kunna anmärkas emot Betänkandet, är det, att Utskottet ej afslagit hela Motionen af det skäl, att personernas antal och namn ej deri blifvit uppgifna, men Utskottet ville icke begagna denna uraktlåtenhet af Motionären, för att åsidosätta det af honom åsyftade ädla och goda ändamål.
Jag vill visst icke bestrida återremiss, men ber att få fästa Den 21 April f. m. 3i Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att något annat resultat af en så beskaffad åtgärd icke kan vinnas, än antingen afslag å motionen, eller vidhållande af Utskottets redan yttrade mening.
Jag instämmer med Herr Tham i den åsigt att Herr af Billberglis nu afgifne anförande är af enahanda beskaffenhet med det Betänkande BevillningsUtskottet afgifvit.
Jag finnér visserligen en viss motsägelse emellan Herr af Billberghs reservation och dess yttrande här, och jag instämmer till alla delar i hvad lian sednast anfört, endast med undantag deraf, att de fleste redan skulle hafva betalt.
De förmögnare hafva betalt, mende, som ej äga tillgång dertill, hafva det icke.
Att betala för fem år på en gång blir alltid svårt, när man ej har enskild förmögenhet eller så betydlig rörelse, att det ej verkar särdeles, om man utur denna rörelse borttager en sådan summa.
Är förhållandet sådant, att man i anledning af en återremiss ej kan vänta annat än afslag, eller ock samma Betänkande tillbaka, så frånträder jag min begäran om återremiss, i fall Rikets Ständer vilja ingå med en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t och stödja den på de skäl Utskottet anfört.
Jag tror likväl, att ämnet ej är så utredt, som det kunnat vara, och jag anser, att om Betänkandet hade innehållit de skäl motionen Den 21 April f. m. upptager, hade ingen tvekan uppstått hos Friherre Anckarswärd, att bifalla detsamma.
På de skäl Friherre Anckarswärd anfört, tror jag, att det förslag till underdånig skrifvelse Utskottet afgifvit, icke bör för närvarande antagas.
Om Ridderskapet och Adeln nu genast biföll en sådan skrifvelse, men sedan lät i den nya BevillningsFörordningen qvarstå samma ordalag, som föranledt den olyckliga belägenhet, hvari de omtalte personerne sig befinna, skulle Ståndet stadna i motsägelse med sig sjelft.
För min del tror jag, att när den nya BevillningsFörordningen uppgörés, bör ett stadgande om afskrifning i sådane fall, sorn de nu uppgifna, der inflyta.
Om så sker, förekommer man icke allenast hårdheter V6\' framtiden, utan då synes äfven rätta tiden vara inne för Rikets Ständer, att anhålla, det Kongl. Maj:t ville bevilja afskrifning jemväl för ifrågavarande personer, hvilka under den förflutna tiden bordt betala efter en Författning, som antingen varit för sträng eller icke nog tydlig.
Då är all godtycklighet i pröfningen undanröjd, och en bestämd grundsats gifven, som kan tjena till rättesnöre för Konungens beslut.
Jag anhåller således om återremiss, och att denna fråga ej måtte å nyo förekomma förr, än den nya BevillningsFörordningen blifvit redigerad, och af Rikets Ständer godkänd.
Fri - Den H April f. m. 33 Friherre Anckarsvärd:
Jag lemnar så gerna som någon annan mitt biträde till lindrande af de olyckligas lidande , och skulle derföre icke tveka, att bifalla Utskottets Betänkande, men då jag på andra sidan anser mig böra fästa uppmärksamheten vid iakttagandet af formerne och de följder, som kunna uppkomma, genom deras öfverträdande eller nyskapande, har jag trott mig finna anledning att yrka återremiss på de grunder, som af Herr Tham blifvit anförde, nemligen att hvarken personernes antal och namn eller summorne, och de särskilde fallen, äro uppgifne.
I detta outredda skick kan jag ej tillstyrka, att genom underdånig skrifvelse framställa saken till Kongl. Maj:t.
Instämmande i öfrigt till alla delar med Herr von Hartmansdorff, måste jag fortfara att yrka återremiss.
Hvad först angår den af Herr von Hartmansdorff föreslagne åtgärd, att målet måtte hvila, intilldess BevillningsFörordningen varder redigerad och godkänd, får jag upplysa, att förhållandet med målet är sådant, att det blifvit till ÖfverStåthållareEmbetet öfverlemnadt, att hos vederbörande utsöka de ådömde postörne, och att målet redan några veckor legat hos bemälde Embete, som, endast i förväntan att förevarande fråga skulle hos Rikets Ständer snart blifva afgjord, låtit med verkstäl21 H. 3 34 Den a i April f. ra. ligheten hvila.
Skulle nu målet ytterligare uppskjutas, tror jag ej, att ÖfverStåthållareEmbetet längre kan lagenligt fördröja utsökningen af medlen.
I annat fall skulle jag visserligen, lika med Herr von Hartmansdorff, anse den åtgärd han föreslagit vara den bästa.
Hvad åter angår hvad Friherre Anckarswärd anmärkt, så instämmer jag deruti, utom att personerne bordt vara uppgifne, hvilket ej är nödvändigt, emedan skrifvelsen i alla fall ej kan komma att innehålla annat än att Kongl. Maj:t efter sig företeende omständigheter ville lemna lindring vid betalningen, der det behöfdes, och låta den betala, som kunde göra det utan att blifva olycklig.
Utskottet lärer ej kunnat ingå i någon undersökning om hvem som kan betala, eller ej; det tillhör de administrativa myndigheterna, och jag tror således, att personerne ej behöfva i skrifvelsen upptagas.
Det skulle blott öka tryckningen med ett ark, utan någon nytta för saken.
Herr Ribbing^ Arvid:
Utom de generela anmärkningar, som blifvit gjorde, vid Utskottets förslag, tar jag mig friheten att yttra en speciel.
Förslaget upptager endast, att det skulle vara fattigdom, som finge antagas såsom skäl till afskrifningen.
Det kunde äfven finnas andra orsaker, och jag tror derföre att uttrycket borde vara mera omfattande.
Besväret med Uppbörden < Den ai April f. m. 35 Isunde möjligen vara större, än värdet af deri summa, som skulle uppbäras; detta kunde äfven vara ett skäl för afskrifningen.
Hvad beträffar, att dröjsmål med svar på motionen skulle verka olägenheter för de personer, hvilka borde betala, så tror jag, att, om ÖfverStåthållareEmbetet redan väntat en tid, i afvaktan på Rikets Ständers beslut, torde det kunna utan olägenhet fortfara dermed, så länge ännu något beslut är att vänta, Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: I detta Betänkande synes ej vara klart uttryckt, hvad slags afskrifning, sorn är i fråga.
Åf hvad Motionären nu yttrat, har jag tyckt mig kunna förmoda, att han velat hafva afskrifning af sådane medel, sorn efter 1818 års BevillningsFÖrordning TaxeringsComiteerne ej ville af KammarRätten låta tvinga sig att påföra dem, hvilka utminuterade brännvin, Det, som gaf anledning till detta missförstånd, undanröjdes genom 1823 års BevillningsFÖrordning, hvilken blef så klar, att KammarRätten sedan ej kunde fortsätta sådane anmärkningar.
Jag hade föreställt mig, att här blott kan vara fråga om afskrifning af de gamla anmärknings-poster, som KammarRätten på detta sätt emot
Comiteernes öfvertygelse påfört de skattskyldige; och att då Rikets Ständer ensamme äro Lagstiftare i denna väg, det väl ock lärer 3* 36
Den 21 April f. m. vara de som bäst kunna bedomina, om Lagarne blifvit rigtigt förstådde; och då Rikets Ständer redan år i8a3, genom utfärdande af en ny Författning på visst sätt ogillade KammarRättens förfarande; så tror jag att Rikets Ständer, för att vara consequenta, böra förklara, det de medel, som emot denna förordning blifvit påförde, böra efterskänkas.
Betänkandet bör återremitteras, på det att tydligen måtte uttryckas, hvad som skall afskrifvas.
Vöre det åter blott frågan om sådane medel, som för fattigdoms skull ej kunnat utgå, så tillhörde frågan Styrande Magten och ej Rikets Ständer.
I anledning af Herr Ribbings yttrande, att de ifrågavarande skatterne möjligen kunde vara obetydlige till den grad, att de ej ersatte indrifnings-kostnaden, får jag upplysa, att beklagligtvis förhållandet ej är sådant.
Om det hade så varit, skulle jag ej hafva besvärat Ridderskapet och Adeln med min motion, ehuru orimligt det än är, att personer, två gångor skola betala skatt för samma sak.
Den minsta summan går till femtio, och den största till i5o R:dr B:co; och det är för Traktörer, som till det mesta äro fattigt folk, ej afliten conseqvens.
Indrifningen deraf kan ej ske utan stor våda för vissa af dessa personer.
Jag är af samma tanka, som Herr Cederschjöld, alt Rikets Ständer äro den Den ai April f. m. 37 auctoritet, som öfver dessa slags Lagar stall gifva förklaring, då sådant fordras; men här uppstår den omständighet, att desse mål i Domstolsväg äro afgjorde i KammarRätten och af Högsta Magten.
Jag tror, att om den af Kongl.
Majrts föredragande, som vanligen föredrager sådane mål, som desse, hade föredragit denna sak, skulle den fått ett annaj: skick.
Men då öfver Utslaget ej kan uppstå någon discussion, vore det ej lämpligt, att Rikets Ständer afgåfvo en förklaring i strid med Högsta Magtens Beslut.
Jag tror visserligen, att Rikets Ständer äga rätt att förklara BeskattningsLagarne, men om dessa förklaringar komma i rak strid mot Högsta Magtens domar, böra de underlåta att afgifva sådane.
Derföre finner jag den mesuren vara lämpligare, att till Konungen öfverlemnas att efter sig företeende omständigheter låta afskrifva skatterne.
Jag anmälte mig liufvudsakeligen i anledning af den motsägelse, som Grefve Cronhjelm trott sig finna emellan mitt första anförande och min reservation i Utskottet.
Jag får återkalla i minnet, att jag började med åberopande af min reservation, och hade ådagalagt den åsigt, att det ej tillhörde Rikets Ständer att pröfva hufvudfrågan, då domslut hade fallit i saken.
Det var med anledning derutaf som jag trodde den enda åtgärd, hvilken kunde komma i fråga, vara en under - 38 Den 21 April f. m. dånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t.
Detta står ej i någon strid med reservationen, ty den antyder att Konungen skulle afgöra denna fråga, men ej såsom specialfrågor, utan att Rikets Ständer borde inse nyttan deraf att Konungen i Bevillningsfrågor måtte, lika som uti alla andra, hafva rätt att i sista instancen i Nådeväg pröfva förekommande ämnen.
Jag önskade, att Rikets Ständer ville fästa en noggrann uppmärksamhet på vigten af detta ämne.
Detta rörer enskildt hvad jag yttrat.
Jag utbeder mig dessutom att nu få fästa uppmärksamheten dervid, att det är för sent att afgöra sådane frågor, då Rikets Ständer komma tillsammans.
Författningarna medgifva ej ett så långt uppskof med verkställigheten.
Det är ingen våda uti, att lemna denna Nåderätt åt Konungen; utan det är tvärtom rätt och billigt att den vid alla tillfällen utöfvas.
Uti målsägandens andel ligger en motvigt mot missbruket, och den gör att afskrifning ej tillstyrkes, om ej vigtiga skäl dertill finnas.
Om Ridderskapet och Adeln bifaller återremiss, anhåller jag, det Ståndet ville förena sig i den önskan, att Utskottet måtte fästa en närmare uppmärksamhet deruppå, att man kunde få ett allmänt Stadgande i detta afseende.