Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde Talaren liar yttrat den mening, alt ingen fara vore, det något RiksStånd skulle kunna uteslutas ur Representationen, och klandrat min uppgift att 3 Stånd skulle kunna utestänga det /\:de.
Jag liar blott sagt, att om förslag dertill af ett ConstilutionsUtskotts möjligen framställdes, skulle detta förslag ovilkorligen blifva hvilande, och det sedan kunna bero på vederbörande, att inom det Stånd, det golde, skaffa pluralitet samt på så sätt ett helt Stånds representationsrätt omintetgöras.
Jag hemställer till den värde Tala - 3a Den 22 Februarii f. nu ren sjelf, om del är så omöjligt alt, åtminstone vid en Riksdag, i RiksStånden skaffa pluralitet.
Jag hoppas dock, att det icke skall låta göra sig vid arne.
Han har vidare sagt, att då Konungen har en del i lagstiftande magten, så hör en från honom utgången proposition till förändring af Grundlagen, då den af ConstitulionsUtskottet til 1- styrkes, ovilkorligen hvila till afgörande vid en påföljande Riksdag.
I anledning häraf vill jag blott erinra, att ConstitutionsUtskottet består af 24 personer, samt att således i3 utgöra pluralitet.
Huru lätt är det icke då att tvinga fram en Kongl. Proposition, för att blifva hvilande till en påföljande Riksdag, då det kan hero på en händelse, huruvida den blifver antagen eller icke?
En värd Talare påminner jemväl, att Rikets Ständer vid en sednare
Riksdag kunna vara för en förändring, som de vid en föregående skulle velat förkasta; men jag hemställer, huruvida det är rätt att
Grundlags-ändringar kunna genom sådane vindkast tillvägabringas.
Om för öfrigt, som jag tror, flere inom detta hus finnas, hvilka icke haft lägligt fatta innehållet af milt förslag, då jag uppläste detsamma, så hemställer jag, att frågan kunde få hvila till ett annat Plenum, då den, som sådant önskade, kunde taga närmare kännedom af förslaget, eiler ock att detsamma ånyo må blifva uppläst.
Herr Den 11 Februarii f. m, 33 Ilcrr Munck af Rosenschöld, Eherhard:
Äfven jag har icke nog fullständigt kunnat fatta innehållet af Herr Cederschjölds förslag.
Så mycket tror jag mig likväl hafva inhämtat, att det åsyftar att så mycket möjligt försvåra ändringar i vår Grundlag.
Jag erkänner Herr Cederschjölds satts, att man hör försvåra möjligheten att tillvägabringa täta Grundlagsändringar, såsom allmän princip, men då den skall appliceras till Grundlagar, hvilka innehålla så mångå bristfälligheter, som de vi nu öga, så tror jag icke att den bör allt för strängt följas, och jag för min del förenar mig derföre med deras åsigt, som sätta sig emot antagandet af Herr Cederschjölds förslag; ty då vi hafva 4 Kamrar, och deras öfverensstämmande samtycke till ett Grundlagsförslag, samt dertill Konungens sanction erfordras för detsammas antagande, anser jag häruti vara ett tillräckligt correctiv emot förhastade beslut, helst Kamrarne dessutom äga tid, att flere år begrunda saken, innan deras definitiva beslut tages.
Jag anser detta correctiv i synnerhet tillräckligt, så länge vi mera äro i behof af förändringar, än att bibehålla hvad vi äga.
Jag tillstyrker derföre antagande af Utskottets förslag, men har ingenting emot att discussionen uppskjutes, i händelse flere det önska.
Jag förenar mig gerna med dem, som önska alt denna disscussion måtte 63 II. 3 34 Don aa Februarii f. ni. uppskjutas, ehuru jag är öfvertygad att jag fattat Herr Cederschjölds mening rätt, och att den icke innefattar någon annan förändring, än att han fordrar 4 Stånds sammanstämmande heslut i de fal,l, då vi nu få frågan afgjord i Förstärkt ConstitutionsUtskott.
Hvad åter den vigtigaste delen, eller sättet för behandlingen af Kongl. Majrts Propositioner i Grundlagsfrågor beträffar, så vet jag väl, att dermed tillgått på sätt Herr Grefve af Wetterstedt anfört, men jag vet äfven, att i 81 § står: ”Men icke må, under ”någon förevändning, Riksens Ständer förr än ”å nästa Riksdag Propositionen till bifall upp”taga.
” Häraf synes det vara en ostridig följd, att Propositionen likväl kan vid första Riksdagen afslås.
Det står väl längre upp i samma §: ”Tillstyrker Utskottet hvad ”Konungen föreslagit, hvile frågan till nä”sta Riksdag, då Riksens
Ständer skola sitt ”beslut derom fatta;” men då detta stadgande är i rak strid emot föreskriften i 56 §, så är det ett chartek att en Proposition skall hvila, endast derföre att den blifvit af ConstitutionsUtskottet tillstyrkt, hvilket än mera synes deraf, att ett så beskaffadt Utlåtande, då det första gången i Stånden är före, kan återremitteras och på så sätt tvingas till Förstärkt ConstitutionsUtskott.
Heldre än att jag skulle antaga någon förändring, som förutsatte 4 Stånds sammanstämmande beslut för att få ett
Grundlngsändringsförslag att hvila till påföljande Riks - Den 11 Februarii f. m. 35 dag, eller att man skulle ytterligare godkänna den princip, att en Kongl.
Proposition om förändring i Grundlagarne skulle hvila för det att i3 personer gillat densamma, heldre, säger jag, må det förblifva vid hvad nu är stadgadt, ty det är icke tvetydigt för den, som vill göra sig reda för dess innehåll i det hela.
I öfrigt förenar jag mig gerna med Herrar Cederschjöld och Munck af Rosenschöld, att målet än ytterligare må hvila, och anser alt det vore en ren välgerning.
Den siste varde Talaren tyckes vara belåten med hvad i förevarande hänseende redan finnes stadgadt; men mångfalldiga discussioner hade bordt öfvertyga oss om omöjligheten att efterlefva dessa föreskrifter, emedan de äro i strid, ej mindre inbördes, utan äfven emot sundt förnuft.
Ehuru saken är af yttersta vigt, vill jag dock icke envisas att få fram mitt förslag.
Jag hade likväl trott, att de, som för en Grundlagsändrings antagande fordra n:ne Riksdagars opinion, skulle instämt uti mitt förslag, och jag vill emedlertid, för att ej afskräcka någon med dess längd, uppläsa endast det som utgör basen, eller att Grundlagen i intet fall skall kunna ändras utan samtelige RiksStåndens godkännande vid a:ne Riksdagar.
Det lyder som följer: ”Förslag ”till Grundlags ändring eller upphäfvande må 63 H. 3* 36
Den 11 Februarii f. m. "Riksens Ständer väl kunna förkasta, men ”under intet vilkor antaga vid den Riksdag ”då fråga derom väckes.
Förkastadt vare ”hvarje sådant förslag, då det af något ”Stånd ogillas.
Det förslag, som af samte”lige RiksStånden godkännes, hvile till slutligt afgörande vid nästföljande Riksdag.”
För att slippa att vidare begära ordet får jag, innan jag lemnar min bänk, till Protocollet lemna den upplysning, att jag inom CönstitutionsUtskottet hade det missödet, att ingen af de öfrige Ledamöterne delade min åsigt i detta fall, och att, vid voteringen härom, min sedel var den som undantogs och förseglades.
Då Herr Cederschjöld, n:dra gången han uppträdde, yttrade sig om vederbärandes förmåga att åstadkomma pluralitet i RiksStånden, fästade jag mig icke desvid, utan öfverlemnade det till besvarande af den, som med ordet vederbörande ansåg sig utmärkt, men då han, i ett senare yttrande, i berörde afseende vändt sig till mig, så får jag nu afsäga mig all förmåga att inverka på Ståndens handlingssätt, och är jag jemväl öfvertygad, att han ej sjelf skulle kunna utföra den stämning af sinnena han tilltrott andra.
Detta har jag blott velat yttra, för att rätta de stora begrepp om min stämningsförmåga, som af Herr Cederschjölds yttrande i annat fall möjligen Den 23 Febr n ar i i f. m. 37 skulle kunnat uppstå.
I anledning åter af den o vilkor! iga slutsatts, Herr Hjerta af en utur 81 § RegeringsFormen citerad mening velat draga, att det skulle vara tillåtet att vid första Riksdagen afslå en af ConstitutionsUlskottet tillstyrkt Kongl.
Proposition, får jag förklara, att jag vid nämnde mening aldrig kunnat fästa annat begrepp, än den bestämdt uttrycker, eller att en så beskaffad Proposition icke knnde vid samma Riksdag bifallas.
Jag medger visserligen, att redactionen kunnat göras mera tydlig och bestämd.
Emedlertid, och då flere yttrat den önskan, att Herr Cederschjölds förslag måtte blifva hvilande, på det Ridderskapet och Adeln mätte komma i tillfälle att taga närmare kännedom af detsammas syfte och redaction, så föranlutes jag att jemväl instämma i denna begäran.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att hvad angick den väckta frågan om uppskof med pröfningen af ConstitutionsUtskottets förevarande Memorial, så, enär detsamma redan aine gånger blifvit lagdt på bordet, och nu för tredje gången inför Ridderskapet och Adeln föredrogs, ansåg Hans Excellence någon ytterligare bordläggning deraf icke vidare kunna äga rum; men om Ridderskapet och Adeln skulle önska att pröfningen deraf skulle uppskjutas endast till i eftermiddag, fann Hans Excellence för dess del icke något hinder deremot. 38 Deli 22 Februarii f. in. Herr Hjerta:
För min del tror jag ej att ändamålet vinnes med ett uppskof endast till eftermiddagen, utan må vi då så gerna nu fortsätta discussionen.
Jag anhåller härvid, att först få fästa Herr Grefve af "Wettersledts samt Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ordalydelsen i 56 § RegeringsFormen, der det heter: ”Tillstyrker ”ConstitutionsUtskottet hvad en Riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig
Utskottet med till”eller afstyrkande å en af Konungen i lika ”ändamål gjord Proposition, varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfver”lemnadt till Riksens Ständer, hvilka vid ”densamma må kunna derom öfverlägga, ”men icke vid densamma besluta;” Och derefter kommer beskrifningen på de fall, då frågan bör öfverlemnas till Förstärkt ConstitutionsUtskott.
Då nu här står i afseende å Kongl. Maj:ts Propositioner orden med till- eller afstyrkandej så synes deraf ostridigt, att lagstiftaren ej satt Konungens Propositioner i annan ställning, än enskildas motioner.
Då nu 8i § råkat blifva skrifven så, att den är i fullkomlig strid med 56 §, så behöfves icke, för att bringa dem i öfverensstämmelse, mer än att i 8r § tillsätta orden: ”och bifalla RiksStånden, på sätt 56 § ”stadgar, ConstitutionsUtskottets Betänkande. ” Jag frågar om det kan finnas någon sund logik, som skulle kunna tro, att lagsliftarne satt så mycket förtroende till i3 Den 22 Februarii f. nj. 39 personer i ett fall, att de åt desse personer velat öfverlemna, att, genom ett tillstyrkande af en Kongl.
Proposition, i och med detsamma med Ståndens beslutanderätt afgöra, att den skall hvila, då lagstiftarne i ett annat fall, eller då de i3 personerne afstyrkt en proposition, icke lemnat dem en motsvarande rättighet att säga det den ej skall hvila.
För mig är det derföre klart, att här blott är en brist af de \ eller 5 ord jag föreslagit, för att göra alltsammans fullkomligt tydligt, och jag anhåller alltså, att Herr Grefven och Landtmarskalken behagade inhämta, huruvida icke, såsom Ridderskapet och Adelns gemensamma tanka, kunde till Utskottet återremitteras: att Ridderskapet och Adeln icke anser någon förändring af 56 § nödig, utan finner deremot att all tvetydighet skulle upphöra, om, på sätt jag föreslagit, efter orden ”hvad Iio”nungen föreslagit” i 81 § tillsattes: ”och ”bifalla RiksStånden, på sätt 56 § stadgar, ”ConstitutionsUtskottets Betänkande, livile ”etc.”
Då försvinner all otydlighet.
Då Herr Grefven och Landtmarskalken förklarat, att något vidare anstånd med discussionen, än tills i dag eftermiddag icke kan komma i fråga, får jag tillkännagifva, det jag för min del, om flere skulle önska ett sådant uppskof, icke deremot har något att erinra; men skulle pluraliteten icke vara för 4o
Deu 22 Februarii f. m. detta uppskof, utan frågan nu komma att afgöras, så och då nästan hvarje förslag lill Gi •undlagsförändring åsyftat en concession å Ständernes och folkets sida, önskar jag afslag å förslaget.
Äfven jag skulle önskat att frågan fått blifva hvilande till ett annat plenum, men sedan Herr Grefven och Landtmarskalken upplyst, att den redan 2:ne gånger varit bordlagd, och det följakteligen icke vidare får ske, så instämmer jag i den åsigt, att icke något vinnes med ett uppskof till eftermiddagen, och tror, att Ridderskapet och Adeln hör, genom den verkligen intressanta discussion, som nu redan länge varat, kunna bestämma sin öfvertygelse.
Jag har funnit, af den utveckling Herr Hjerta gifvit ämnet, att här egentligen är a:ne frågor, som äro föremål för olika åsigter.
I afseende å den första, eller huruvida för en Grundlagsändrings antagande skulle erfordras alla \
Ståndens öfverensstämmande godkännande deraf viii arne på hvarandra följande Riksdagar, instämmer jag med Herrar Hjerta och Munck af Rosenschöld, att det skulle vara att för mycket försvåra möjligheten att tillvägabringa rättelser, hvilka blifva allt mer och mer nödvändiga i en osammanhängande Grundlag; ehuru jag likväl icke kan undgå att göra rättvisa åt Herr Cederschjölds motiver, att några rättigheter icke höra kunna genom Den 22 Februarii f. rn. öfverrumpling Riksens Ständer betagas.
Hvad äter den andra frågan beträffar, så anser jag det vara lika rätt, att icke låta Konungens möjligbet att inverka på besluten i Grundlagsfrågor vara större, än den andra Statsmagtens.
Det är denna jemnvigt, som blifvit genom 56 § RegeringsFormen etablerad, och hvilken åter stärkts af föreskrifterne i den 81.
Jag vill erinra mig, att jag en gång förut under denna Riksdag yttrat mig i detta ämne och då förklarat min åsigt vara, att, vid tolkningen af dessa 2:ne §§, den senare bör vika för den förra, emedan den förra innefattade principen för alla grundlagsfrågors behandling, hvilken den senare ej finge upphäfva.
Jag instämmer derföre med Herr Hjerta, att man blott bör åstadkomma öfverensstämmelse emellan de båda §§, och anhåller att Herr Hjertås förslag måtte förklaras för Ståndets gemensamma tanka.
Sedan jag nu yttrat mig i hufvudsaken, hade jag ämnat något inblanda mig i den discussion, som uppstått emellan Herr Ce-^ derschjöld och Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt om den senares förmåga att bestämma Ridderskapets och Adelns handlingssätt; men i samma mån som han förklarat sig icke äga denna förmåga, i samma mån anser jag mig icke böra annat än låta vid denna klart utredda mening bero.
Sedan jag nu hört Herr Ccderschjölds förslag i kort - 42 Den 11 Februari i f. m. liet upprepas, och att jag icke misstagit mig om dess syfte alt försvåra sättet att tillvägabringa ändringar i Grundlagarne, önskar jag icke vidare något uppskof med målet, ulan instämmer i det af Herr Hjerta uppgifne redactionsförslag, hvarigenom jag tror att en nödig öfverensstämmelse emellan 56 och 81 §§ skulle kunna vinnas.
Då jag nu finnér att mitt förslag här har ungefär samma öde, som inom ConstitutionsUlskottet, är det visserligen utan ändamål att jag mera strider derföre; men jag öfverlemna!- åt framtiden att bedöma det, och som jag hoppas, göra rättvisa deråt.
Dixi et salvari animarn meam.
I öfrigt torde jag endast få anmärka, att den siste värde Talaren har orätt deruti, att alla förändringar äro förbättringar.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag anhåller till Protocollet få förklara, att jag delar Herr Cederscbjölds mening, och förenar mig med honom.
Då jag hört, att flere fattat min mening på samma sätt, som Herr Cederschjöld, nödgas jag åberopa Protocollet, hvaraf jag förmodar, att de skola blifva öfvertygade, det jag icke sagt att alla förändringar äro förbättringar; men äger man icke möjligheten alt göra förändringar, så lärer man ej eller kunna åstadkomma några forbättringar.
Den 22 Februari i f. rn. 43 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, sedan Herr Cederschjöld numera förklarat sig nöjd dermed, alt dess anmärkning endast komme alt i Protocollet upptagas, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Herr Cederschjölds berörde anmärkning finge förfalla.
Hvarefter Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg den af Herr Hjerta framställde ofvanberörde anmärkning böra förklaras utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, och på grund deraf till ConstitutionsUtskottet hänvisas.
I anledning af det nu framställda förslag, att Ridderskapet och Adeln skulle för sin gemensamma tanka förklara, det Ståndet icke anser någon ändring behöfvas, hemställer jag, örn meningen således är, att man nu mera äger göra anmärkningar emot en Kongl.
Proposition, samt således tvinga ConstitutionsUtskottet att till ett helt sammanjemka de stridiga meningarne derom, eller, om sådant icke kan ske, få dem genom Förstärkt Utskott afgjorde, och om det sålunda beredda Förslaget, hvilket möjligen kunde vara helt annat, än det från Konungen emanerade, ändock skulle fortfara att vara en Kongl. Proposition.
Om Ridderskapet och Adeln förklarar detta för sin gemensamma tanka, 44 Den 11 Februarii f. m. så får jag uppriktigt bekänna, att jag anser en sådan åtgärd ganska bedröflig.
Min mening har aldrig varit sådan, som Herr Cederschjöld uppfattat den, och Grundlagens är ej eller sådan.
Der är ej fråga om annat, än en Proposition om ändring uti hvad som redan är stadgadt, och då kan fråga icke uppstå om annat än, huruvida den föreslagna förändringen anses böra äga rum, eller icke.
Att den icke bör äga rum, är således den enda Contra proposition, som kan blifva föremål för Förstärkt ConstitutionsUtskott.
Någon ändring i ordalagen uti en Kongl.
Proposition kan altså icke komma i fråga, utan endast att afslag å den föreslagna förändringen, och det är detta afslag jag vill söka göra möjligt att gifva å en Kongl. Proposition.
Jag ber om ursägt att jag så ofta besvärar Ridderskäpet och Adeln.
Detta torde dock blifva den sista i denna fråga.
Jag ber nu att, till ådagaläggande af den siste värde talarens misstag, få utur 2:dra mom. af 56 § uppläsa följande: ”Gö”ras åter i RiksStåndens Plena emot Utskot”tets yttrande anmärkningar, blifve de, hvil”ka hvarje RiksStånd särskildt förklarar utföra dess gemensamma tankar, till Consti”tutionsUtskottet hänvisade.
Utskottet åligge ”då, att samtelige RiksStåndens tankar till ”ett helt Utlåtande i möjligaste måtto sam - Den 22 Februarii f. m. 45 ”manjemka, och, om oförenliga skiljaktig”heter finnas, elem derjemte till samtelige "RiksStåndens behandling anmäla.” &c. — 7— Göras nu anmärkningar vid ett Utlåtande, som innefattar tillstyrkande af en Kongl.
Proposition, så skola ju de sammanjemkas, och det följaktligen kunna inträffa, att en Konungens Proposition ftmändras och blifver helt annorlunda, än den från Konungen utgått.
Jag vädjar derföre lill de här närvarande Ledamöterne af ConstitutionsUtskottet, der vi ofta, i följd af otydligheten uti de nu varande stadganderne, haft ganska bekymmersamma öfverläggningar, om icke ändring är nödvändig för att få en klar och bestämd mening uti ifrågavarande fall.
Friherre Cederström, Jacob: Erfarenheten har visserligen visat att någre Ledamöter inom RiksStånden sökt af följande ord (Friherre Cederström uppläste några ord utur 1 mom. af 56 § RegeringsFormen) draga den slutsatts, att äfven öfverläggning om en af ConstitutionsUtskottet tillstyrkt Kongl.
Proposition skulle i Stånden kunna äga rum; men hvar och en, som läser lugnt, finneratt der endast är fråga om enskilda motioner.
Jag finner derföre icke något skäl att nu öppna vägen för att kunna vid första Riksdagen afslå en Kongl. Proposition, då man betager Ståndet rättighet att afslå hvad ConstitutionsUtskottet i följd af enskild motion tillstyrker.
Häri kan väl jemkningar ske, men ej rent afslag äga rum.
I öfrigt har 46
Den 22 Februarii f. m. här blifvit uberopadt, att vid denna Riksdag alsia" blifvit af åtskilige
Stånd förklaradt för O o gemensam tanka; men erfarenbeten af öfverträdelser utaf bestämda föreskrifter kunna aldrig åberopas såsom lag, och så länge vi äga en sådan måste vi rätta oss efter densamma och ej efter prasjudicater.
Således hvarken kan eller bör Herr Hjertås förslag antagas, och jag protesterar deremot.
I anledning af den siste Talarens yttrande om en lugn tolkning, hemställer jag, huruvida det kan anses vara att handla med lugn, då man, såsom han, vid citeringar utur Grundlagarne, hoppar öfver sådane ord som eller.
Den värde Talaren tolkar vanligtvis våra Grundlagar, sora. man omtalar den bekanta tolkningen af Bibeln.
Jag erinrar mig äfven vid ett tillfälle tillförene hafva hört Friherre Cederström förfäkta den tolkning, att gemensam skulle vara detsamma som enhällig, och jag tror ej att man kan kalla det en lugn tolkning, då man afsäger sig bruket af sundt förnuft.
Det är en förvillelse om man tror sig förkasta en Kongl. Proposition, i händelse man ogillar de motiver ConstitutionsUtskottet för densammas antagande anfört.
Den är i det hela icke annat än en motion, ehuru den kommit från Konungen, och 56 § säger äfven, att den skall behandlas på enahanda sätt som andra motioner.
Utskottet skall uti utlåtandet uttala sin opinion derom, och det är denna opinionsyttring, Den 0.1 Februari i f. m. 47 hvaröfver Stånden sedermera utlåta sig, och hvilken de böra kunna antaga, jemka eller förkasta.
Det är altså icke den Kongl. ProposiLionen, som
Stånden förkasta, ty dertill äga de icke rättighet.
Konungen förkastar ej eller våra motioner.
Utskottet finnes derföre såsom en mellanlänk.
Om man gör sig fullständig reda för dessa distinctioner, tror jag altså, att man kan med lugn vid första Riksdagen förkasta den opinion ett ConstitutionsUtskott uttalat ofver en från Konungen i grundlagsfrågor afgifven Proposition och yrkar derföre proposition på Herr Hjertås förslag.
Jag är förekommen af Grefve Frölich uti hvad jag velat säga, och anhåller derföre blott få tillägga, att icke Ridderskapet och Adeln allena, utan äfven Preste- och BorgareStånden vid denna Riksdag behandlat grundlagsfrågor på det sätt, att de ansett dem kunna vid första Riksdagen förkastas.
Detta behandlingssätt äger således den häfd, att 3 Talemän funnit det icke vara stridande mot Grundlagen; en häfd, som gör för mig likgiltigt om den nuvarande redactionen ändras eller icke.
Jag skulle dock, för min del, tro, att
Stånden borde tryggas vid att kunna genast afslå ett framstäldt förslag till ändring i våra Grundlagar, om det är Ståndets gemensamma tanka, och jag är öfvertygad att förbättringar, så vida de finnas nödvändige, derigenom på intet sätt skola hindras. 43 Den 5.2 Februarii f. m.
Äfven jag är ibland dem, som önska att en öfverensstämmelse emellan 56 och 8i §§ RegeringsFormen måtte tillvägabringas, men innan jag yttrar min öfvertygelse om hvad som jag anser vara det rätta och bästa i detta hänseende, vill jag till Herr Hjerta framställa en fråga, som jag är öFvertygad att han ej undandrager sig att besvara.
Han har nemligen sagt, att man ej får afslå Kongl. Majrts Proposition, utan Betänkandet deröfver; men den värde Ledamoten har äfven, med anledning af stadgandet i 56 §, ”varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfverlemnadt till ”Riksens Ständer, hvilka vid densamma må ”derom kunna öfverlägga, men icke vid den”sarnma besluta” yttrat, det han ansåg
Stånden icke äga rätt att vid första Riksdagen öfver en Grundlagsfråga definitift besluta.
Jag frågar då, om ej alslag är ett definitivt beslut.
Så vidt jag kunnat uppfatta Herr Hjertås mening, synes det mig, som om han ville gifva RiksStånden rättighet att afslå Kongl. Majrts Propositioner vid den Riksdag, den blifvit aflemnad.
I anledning häraf torde jag få lemna den upplysning, att, då ConstilutionsUtskottet afger ett Utlåtande med tillstyrkande å en af Konungen gjord proposition, bibehållas ordalagen i densamma alldeles oförändrade.
Det är Den 11 Februari i f. m. 49 är således ej Utlåtandet, utan Konungens Proposition som afslås; och då detta altså är en ny rättighet, hvarom icke det ringaste nämnes uti det nu ifrågavarande Memorialet, hemställer jag, om icke denna fråga Lorde såsom en ny motion behandlas, och directe i ConslilulionsUtskoltet aflemnas.
Utskottet har nemligen uti det framställda förslaget bibehållit hvad som förutom behandlingen af Konungens Propositioner funnits stadgadt, och jag anhåller derföre om proposition tillÄbifall å hvad Utskottet föreslagit.
Hans Excellence Herr Grofve af Wetterstedt:
Herr Grefve Frölich har, uti sitt svar på Friherre Cederstroms anförande, omtalat ett visst tolkningssätt, som han ansåg Friherren hafva begagnat; men månne ej den ädle Grefven sjelf ingått i en lika beskaffad tolkning, då han börjar med att omchristna Kongl. Maj:ts Propositioner lill enskildes motioner.