Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är af sådant skäl, som jag anser densamma böra i möjligaste måtto på det skyndsammaste allmängöras; hvarföre jag vördsamt får framställa den anhållan, att R. o. Ad. måtte anmoda Frih. Rantzou alt till trycket befordra sitt anförande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i den af Gr.
Horn nu gjorda framställning att anmoda Frih.
Rantzou att låta till trycket befordra sitt i dag afgifna skriftliga anförande.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, äfven måtte genom proposition inhemta, huruvida icke Ståndet önskar, att Hr Rosenblad skyndsamt uppsätter och till trycket befordrar sitt anförande, hvilket jag, för min del, funnit högst upplysande.
Posse, Arvid, förenade sig med Hr Dalman.
Frih Sprengtporten, Jacob Wilh.:
Jag förenar mig till alla delar med Gr.
Posse, och anhåller således, att de värde talarne må blifva anmodade att låta trycka sina anföranden.
Jag har här hört ett anförande af Hr Nordenanckar, Hvilket jag anser vara med den sakkännedom författadt, att jag på visst sätt skulle anse mig brista i tillbörlig aktning mot Ståndet, om jag icke skyndade framställa den anhållan, att samma anförande äfven må varda tryckt.
Jag tar mig friheten vördsamt göra den förfrågan, om icke, tilläfventyrs af glöm 1 II. 27 310
Den 17 Februarii f. m. ska, några blifvit förbigångna, som anmält sig att tala före deni, hvilka sednast haft ordet.
Hr Gripenstedt, Jacob, förenade sig med Hr Rosenqvist.
Jag bade icke lyckan vara tillstädes, då Frih.
Rantzou uppläste sitt anförande, och kan således icke bedonia, om eller i hvad mån jag af honom är förekommen; men då mitt anförande är skriftligt, tager jag mig friheten uppläsa detsamma.
Hr von Troil uppläste derefter följande: .
Denna Riksdag har blifvit sammankallad för att fullborda det verk, hvarpå tvenne föregående arbetat: återställandet af bestämdt myntvärde; och likväl hafva vi nu varit församlade fullt en månad, utan att, så vidt jag vet, ett enda ord i detta ämne blifvit yttradt af någon ledamot inom detta hus.
Denna tystnad har förefallit så mycket mera oväntad, sorn realisationen under flera år utgjort ett samtalsämne i nästan hvarje krets, lifvad af nit för allmänt väl; och Nationen afbidan säkerligen med spänd uppmärksamhet, hvad hennes ombud i denna vigtiga sak gå att göra och låta.
Måtte de dervid ihågkomma, att det är hennes rätt de skola bevaka, och åsidosätta hvarje personligt eller sk rå-i n teresse, som kunde synas skiljaktigt derifrån; men må det tillåtas mig att bryta tystnaden, sedan jag förgäfves väntat, att det skulle ske af män, mer berättigade att begära det Höglofl.
Husets uppmärksamhet.
Farhågor hafva före funnits, att realisationen, pä de grunder scdnaste Ständer ville bygga demamma, icke vore nog tryggad till sitt bestånd; att silfret skulle gå ur landet och de fordna oredorna återkomma.
A andra sidan har man väl svarat, att om det ett år går ut, återkommer det nog af sig sjelft ett annat; ty så ser man att det händer i hvarje land med ordnadt myntväsende.
Då detta ej kan nekas, måste man dock medgifva, att det silfver många ännu lefvande landsman begagnat i handel och vandel gått bort, utan att af sig sjelft återkomma.
Eftersinnom ett ögonblick, hvad som kan vålla dessa silfrets vandringar?
Ingenting annat, än hvad som gör, att en vara försändes från det land, der den är mindre värd, till det, hvarest den galler mera.
En vara är dyr, när för densamma erhålles mera mynt; en penning är dyr, då derför erhålles mera varor.
Örn nu denna penningens dyrhet i tvenne land är olika, och skillnaden så stor, att den öfverstiger kostnaden af att skaffa silfret ut och varan in, så linner en hvar lätt, att det förra sändes bort och den sednare liemtas åter.
Att hindra silfret från att inom landet falla under det pris, det i verldshandeln äger, är således medlet att få behålla det; denna utväg är säker, men den är den enda.
Den 17 Februarii f. m.
Värdet af hela den myntmassa, ett land äger, beror af circulationens hastighet, d. v. s. huru ofta samma penning blifvit använd i särskilda liqvider, och af summan af alla arbeten och varor, som blifvit försålda inom året.
Om man t. ex. antager, att hvarje penning per medium blifvit begagnad vid 3o liqvider, är af alla de egodelar, som blifvit afyttrade, i värde lika med allt landets mynt, detta må utgöra 10 millioner eller 1000 millioner.
När derföre industri och production i ett land tilltaga, stiger myntet i välde; under motsatta omständigheter fäller det.
Men båda dessa rubbningar hjelpa sig sjelfva; ty i förra fallet inkommer främmande mynt, i det sednare litföres af landets.
Man ihågkomme dervid, att hvarje Riksdaler, som föres öfver gränsen, höjer värdet på dem, som äro qvar, till dess de äter uppnå det, som de i verldshandeln äga, hvarefter ingen mera utföres.
Skulle man likväl företaga sig att ersätta det utgående silfret med pappersmynt, kan, om man fortfar dermed, slutligen sista härda myntstycket gå ur landet; ty det är ingenting annat än den minskade myckenheten, som hejdar bortförandet.
Om man åter, i stället att utgifva mera sedelmynt, ville försöka att återköpa det silfver, som exporterades, kunde man vara öfvertygad, att det ej förr med kostnad vore införskalfadt, än det åter ginge ut.
Dessa båda felaktiga åtgärder äro på ett förundransvärdt sätt sammanparade i nuvarande Banco-reglementes 4 Art. 1 Afd. §. 11, som ålägger Fullmägtige att, då mera silfver ulvexlas än invexlas, bibehålla reella fonden vid nödig styrka, och som medel dertill anvisar, ej allenast att ånyo utgifva de sedlar, som blifvit invexlade, utan till och med att i en sådan conjunctur öka sedelstocken.
Ägde R.
St:s Bank ett fullkomligt monopoliurn på sedelutgifning, kunde den med sina nuvarande tillgångar åtnöja sig med att indraga en pappers-riksdaler för hvar och en af silfver, som utvexlas; men då enskilda crediten lyckligtvis i vårt land är fri, måste StatsBanken vara mera försigtig.
Det kunde annars hända, att det utgående silfret ersättes genom Privat-bankers noter och enskildes assignationer, till dess så litet deraf vore qvar, alt endast en commerciel eller politisk crisis behöfde inträffa för att tömma resten.
Hvad jag till betryggande mot alla sådana vådor vågar föreslå, synes mig till sin verkan likaså ofelbart som enkelt och lätt att verkställa.
Det består endast i bestämmandet af ett visst maximum i förhållande till silfverfonden, hvaröfver sedelmassan ej får gå.
Jag föreslår, att detta förhållande matie blifva det enklaste, som emellan olika storheter finnes, det som ett till två.
Om, sedan sedelmassan uppnått detta maximum, mera silfver uttogs , än som kunde återfås, borde ett dubbelt deremot svarande 211 Dea 17 Februarii f. m. qvantum sedlar indragas.
Någon förändring i Bankens lånerörelse blefve till detta ändamål nödig, hufvudsakligen bestående deruti, att dess fordringar på längre tid bortbyttes till Riksg.-Cont. mot dettas obligationer.
Jag kan ej förmoda, att någon kan bortblanda den sedelindragning, bär blifvit omtalad, med hvad vi känna under namn af Strypsystem.
Om ett land har ett mynt, som ej äger värde utom detsamma, såsom hittills varit händelsen med våra Bancosedlar, kommer hvarken införande elier utförande deraf i fråga.
Under förutsättning af oförändrad industri och production, faller det i värd' för hvarje ny sedelutgifning.
Hvarje fordringsägare förlorar derigenom en del af sin egendom.
Indrages åter en del af sedelstocken, liöjes myntvärdet och hvarje gäldenär blifver skyldig mera, och mången mer än lian äger.
Helt olika blifver förhållandet, när man äger ett iverldsbandeln gällande mynt. då de i sammanhang med ut-och invexlingen stående sedelindragningar, långt ifrån att rub, ba myntvärdet, tvärtom påskynda att afhjelpa de rubbningar, som tillfälligtvis uppkommit.
Utan att nu ingå i vidlyftigare granskning af de föreskrifter, som finnas, eller motivering af dem, som böra lemnäs, går jag att sammanfatta hvad som angående Bankens förvaltning, enligt hvad mig synes, bör med kraft af lag stadgas, i följande hufvudpunkter: t) Banken må aldrig öka sin utelöpande sedelstock utöfver dubbla värdet af sitt ägande silfver och guld. 2) För det belopp sedlar, Banken, enligt föregående punkt, äger rättighet att utöfver värdet af sitt ägande silfver och guld hafva utelöpande, måste den äga motsvarande fordringar, som kunna bestå uti: a) Riksg.-Contls löpande obligationer, bärande minst 4 proc. ränta; b) reverser, att betala högst 9 månader efter utfärdandet, med hypothek af metaller och exportabla effecter; c) reverser, att betala högst sex månader efter utfärdandet, med hypothek af vissa bolags och inrättningars obligationer och actier; d) reverser å högst 6 månaders tid, med säkerhet af proprie borgen, eller hvad Banken kallar Discontford ringar.
3 Banken afstår sina fordringar på längre tid hos enskilda och hos åtskilliga menigheter till Riksg.-Cont., som i utbyte tilt den förstnämnda lemnar af sina 4 proc. räntebärande obligationer jemnt så stort belopp, som till ränta och amortissement kan betäckas genom de fordringar, Banken afträdt. 41 Emedan det är ganska möjligt, att Riksg.-Cont:s ouppsägbara obligationer vid behof ej kunna försäljas till deras fulla nominat-belopp, äfvensom att någon del af Den i.j F cb r u a r i i f. m.
]i;mkens fordringar hos enskilda cj kan indrifvas, måste Hanken, till betäckande af dylika förluster, aga en grundfond, sorn föreslås till en rund summa af Fem millioner R:dr, bestående i sådana fordringar, som 3 punkten omtalar. 5) Blifver det i i punkten föreskrifna förhållande mellan beloppet af Bankens utelöpande sedlar och dess förråd af ädla metaller, genom minskning af det sistnämnda, rubbadt, åligger BancoFullmägtige att detta förhållande med möjligaste skyndsamhet återställa. 6) Det i föregående punkt bestämda åliggande kan uppfyllas genom trenne utvägar: a) försäljning af någon del af Bankens ägande Riksg.- Cont:s obligationer; b) in vexling eller köp af silfver; c) inställd eller minskad återutlåning af inflytande capi tal-afbetalhingar. 7) Den första utvägen bör begagnas, då genom handelsvågens fluctuation silfver går ur landet; den andra kan användas, då det under en fördelaktig handelsconjunctur af någon särskild anledning uttages, såsom t. ex., om de inom Finland omlöpande Svenska Bancosedlar skulle af någon, för handelsvågen främmande anledning i betydande mängd presenteras till inlösen; den tredje utvägen återstår, då de föregåendes användande skulle medföra betydande förluster. 8) Hvarje minskning af grundfonden, sorn kunnat uppkomma genom återställandet af det emellan sedelstocken och silfverfonden bestämda förhållande, måste af Bankens behållna vinst ersättas, innan någon del deraf får från Banken aflemnas.
Motionen torde till nästa plenum få hvila på bordet och då blifva remitterad. Gr. von Fersen, Hans, uppläste följande:
På grund af 56 §.
Riksd -Ordn. vågade jag vördsammast vid sistförflutna Riksmöte föreslå en underd. skrifvelse till K. M., med afsigt att åvägabringa rättelse och jemkningar af de förändringar, som insmugit sig uti de af Konung Carl XI confirmerade och med allmogen upprättade s. k. knekte-contracten.
Jag trodde mig då äga ( skäl att hoppas kunna påräkna såväl R. o.
Ad:s som MedStåndens noggranna och upplysta pröfning af detta ämne; men R. o. Ad:s pluralitet nekade remiss af min förenämnde motion.
Ibland de skäl, sorn, om jag ej m iss minne r mig, jag till stöd för min vördsamma anhållan anförde, voro de: att dessa af Konung Carl XI utfärdade contract, utgörande rätta och enda grunden för utgörandet af den åtagna knektehålls-förbindelsen, under deras 15o-åriga«tillvaro blifvit föråldrade; att de ömsesidiga vilkoret! fallit i glömska, och voro för största delen af dem, som de angå, Den \"j Februarii f. m. obekanta, samt att såväl de uti contracten stadgade knektevilkoren som Rotehållares öfriga skyldigheter, genom tidsförhållandenas olika kraf, omständigheterna och de tid efter annan vidtagna partiella förändringarna, af ringa eller allsingen öfverensstämmelse med dem, som nu för tiden afslutas emellan Rote och Soldat.
Efter fyra års förlopp återfinner jag mig med samma öfvertygelse på detta rum, och vågar, i följd deraf, hos R.
St. nedlägga den vördsamma anhållan, att R.
St. äfven till dessa förhållanden måtte egna deras uppmärksamhet och bereda de rättelser eller jemnkningar, som rättvisa och billighet med skäl kunna fordra.
Ännu äga såväl K.
Confirmationen af d. 5 Dec. 1682, som de, i följd deraf, med hvarje Län särskildt upprättade contracten, den i 80 §.
Reg.-F. dem tillerkända, lagligt bindande kraft.
De äro ej af Konung och Ständer förklarade icke vara gällande, tvärtom deras helgd åberopad och ansedds icke kunna ifrågasättas.
Men icke dessmindre synas de likväl i verkligheten mera innebära det vördnadsbjudande af en ålderdomslemning, än den kraft och efterföljd, som oskiljaktigt bör vara förenad med ett stadgande, som bestämmer och afväger contralienternas ömsesidiga och inbördes såväl åligganden som rättigheter.
Icke utan skäl torde normen för Rotehållarens åligganden förmodas kunna igenfinnas uti de af en enväldig
Konung afslutade och egenhändigt confirmerade contracten.
Man skulle förmoda, att den uti confirmationen utlofvade helgden af dessa contract oförändrad skulle vara beståndande, så länge contractet ägde lagligt gällande kraft; men det sanna och verkliga närvarande förhållandet vittnar härutinnan om motsatsen, och måhända finnas uti närvarande ögonblick uti hela indelta Ammen få eller ingen nummer, der knektevilkoren och Rotehållarens öfriga skyldigheter äro öfverensstämmande med de contract, som prydas af den höga confirmation och försäkran, att de vilkor, som contractet innehåller, uti tillkommande tider i allo måtto obrottslige skola handhafde och beskyddade blifva.
Att här framställa och upptaga alla de olikheter, som förefinnas uti hvarje af de emellan Rotehållare!! och Soldaten afslutade enskilda contract, med jemförelse till de bestämmelser, som Knekte-contracten utstaka, och med hänseende till de på denna tid till förklaring deröfver utgångna K.
Resolutioner, hvilket allt synes vara af samma orubbliga egenskap, som sjelfva Knektehållet, då de utgöra vil koren för detsammas åtagande; att ingå uti en slik granskning, omfattande alla enskilda contract uti indelta Ammen , vore en måhända för vidlyftig och här ej erforderlig åtgärd.
Men upplysningsvis i detta afseende tager jag mig friheten här bilägga 16 emellan Rote och Soldat upprättade enskilda contract, af hvilka, ehuru 10 st. äro Den 17 Fehruarii f. m. från samma Reg:te och åtskilliga från samma Compagni af nämnde Reg:te, och dessutom en stor del deraf vederbörligen äro uppvisade och påtecknade å LandsCancelliet vid recruteringsmötet, likväl tydligen kan in hem tas en föreställning, huru i allmänhet sådana contract, utan kännedom af laglig grund, upprättas; äfvensom den ringa öfverensstämmelse med hänseende lill legd, lön och öfriga vilkor, sorn sådana contract äga med dem, som Konung Carl XI såsom orubbligt gällande förklarade, såväl genom K. Confirmationen af d. 5 Dec. 1682, som genom K. Resolutionen af d. i5 Jan. 1684.
Exempelvis vill jag dock här, med hänseende till nuvarande contractens stridiga förhållande till hvad vid Indelningsverkets ordnande stadgades, af bilagde contract anföra och fasta mig ett ögonblick vid litt.
Må jag ej härvid missförstås.
Klander emot någons åtgärd eller förhållande är härmed ej åsyftadt.
Att reda och upplysa måhända mindre kända förhållanden, har utgjort grunden för mitt bemödande.
Första punkterna af contractet litt.
A. bestämma: 1:0 Såsom hemkall äger Soldaten, då han blifver för vår Rote N:o 11 antagen till ordinarie Soldat, att sig till nytta bruka och beså, uti en årväg, den till bostället hörande vreten med omkring 3 tunnors årligt utsäde, som Soldaten af halfva Roten uti undfår, och det andra derpå följande året undfår han af den andx-a hälften af Roten i sex tunnor spannmål, hälften råg och korn, 1 fjerding a kappar ärter, fem tunnsäckar agnar, sex tjog halm, hvaraf skall vara 2 tjog långhalm, ett tjog l-ågstrunthalm och 3 tjog kornhalm, hvarje kärfve om ijj Lisp. vigt, 4 lass långved; men då ängarna blifva bei'gade och uppslappta, tillätes Soldaten att hvart år beta sina ki’eatur lika länge på hvardei-a halfva Roten; 2:0
Samt derjemte af hela Roten lemnäs Soldaten årligen 2 vål mar hö, ä 24 Lisp. på lasset.
Knekte-conti-acten utfästa såsom Rotens skyldighet, att, utom uppbyggande af stuga och uthus, tilldela Soldaten ett spannland åker, en kåltäppa, en liten hage eller ängstycke till 2 lass hö, hvilket Knekten är skyldig att sjelf häfda och bruka samt skära och inbei'ga, utan Rotens hjelp och kostnad.
Skulle för någon Rotes svaga villkor ingen lägenhet till åker eller äng finnas, bör Roten likafullt Knekten torpet uppbygga och gifva Knekten åi-ligen för hemkallet 2 t:r spannmål, 2 lass hö, ett tjog halm, till 20 kälfvar i tjoget, hvaröfver Knekten, vid straff tillgörandes, ej bör aftvinga Roten något mer för hemkallet*). K. M:s Resolution d. i5 Jan. 1684 stadgar i 3:dje ») Frosterus pag. 347- — Landsh. Wredes circulairc d. S Äng. iCS3, se Gahm* Militiae-verk pag. 311.
Den 17 Februari i f. m. punkten: ”Fastän Soldaten med Roten skulle förena sig ”0111 en större summa och afgift årligen, iin K. M:s Råd. ”förordning innehåller och förmår, sä bör dock sådant ac”cord intet gälla, utan K.
M:s förordning för allting hand”hafvas och efterlefvas, och de, som deremot bryta, på ”bägge sidor pligt a derföre *).” 3:o
Till vanliga möten undfår han (Soldaten) skjuts till och från mötes- och samlingsställen, och i stället för matsäck undfår han 16 sk.
Wredes circulaire (åberopadt uti K.. Res. af d. 20 Mars 1684), på Kongl. Maj:ts befallning afgifvet till Knekte-contractets förklaring, i anledning af Allmogens besvär och förfrågningar i anseende till Knektehållet, stadgar i i:sta punkten: ”Varande jemväl Soldaterne, uppå Kongl. Maj:ts väg ”nar, alvarligen förmante, att de ingalunda drista sig att ”fordra af Roten någon matsäck , när de på Kronans ären”der fara eller på mölen, eftersom Högstbemälte II. K. ”M. uti Dess Nådigst gifne Instructions II punkt, Knekte”hållet angående, stadgat häfver, att Roten eller Rotebön”derne intet skola vara skyldige deras Knekt med matsäck ”till något möte förse, särdeles på inga Compagnie-möten; ”men der Knekten hos sin Rota örn matsäcken till Rege”mentsmötet anhåller, som sker allenast en gång om året ”när det camperar, då skall Roten honom emot skälig betalning och på dess löns afräkning dermed förse, och det ”på så lång tid, som af vederbörande dem tillsagt blifver.
”Varandes det ock helt emot ali billighet och Röndernes ”pligt att gifva Knekten något vederlag för maten, när ”lian bos andra kunnat gjort något arbete eller ock eljest ”af hvarjehanda tillfällen borta från Roten varit, som ock ”emot II. K. M.
Förordning att underhålla
Knekten ”med spisning, när han sitt hus, åker och ängstycke af ”Roten bekommit, hvilket Högstbemälte II. K. M. vill ”skall emot årliga kosten räknat blifva **).” 4:o
Lemnäs af oss åboer i — — — — Soldaten beständigt hästar till vretens uppkörande samt hästar till qvarn af alla Rote-interessenterna efter tur, då grödan på deras andelar för detta år af Soldaten begagnas, Landsh.
Wredes ofvannämnda circulaire innehåller i 4;de punkten: ”Förspörjes ock, hurusom Soldaten till hvart möte ”och eljest andra sina ärender pretenderar skjuts, hvilket ”ar tvärtemot H. M:s Nådiga vilja, som af föromrörde In”struetion, angående Knektehållet, är att se, och fördenskull aldeles och strängeligen skall vara förbjudet. 4å) *) Gahms Militiae-verk, pag. 3/jG. °*) Landth.
AYredes circulaire i Gahms Militiae-verk pag. 3io.
Den 17 Februari i f. m. 217 4fO Soldaten häller småpersedlarna och undfår derför en tunna säd, hälften råg och hälften korn årligen.
Hvilka småpersedlar äro uppgående till årligt värde af en tunna säd, hälften råg och hälften korn, känner jag ej; men uti kneklebeklädnaden, som stadgades vid knektehållets inrättande och igenfinnes uti K. Resol. af d. 3 Jan. i683 6:te punkten , finnas inga småpersedlar nämnda, utan är der såsom beklädnadsskyldighet för Roten upptaget:
Fyra alnar kläde, alnar bredt, § aln till uppslag och kant, en god klädes-carpus, ett gehäng; hvartill penningar skola gifvas af Allmogen; men foder, lärft, knappar, arbetslön, skinbyxor, ullstrumpor och ett par goda skor skaffar Allmogen sjelf *).
Sorn dessa persedlar innefattas uti de s. k. liveris-kläderna, som icke annat än vid möten och på ordres af Officerarne fingo brukas, och troligen motsvara det, som nuförtiden kallas lifmunderiugen, torde dessa småpersedlar, med stöd af Knekte-contractet, måhända kunna anses vara ett för Rotebonden främmande åliggande.
Utom hvad i contractet litt.
R. finnes stridande emot hvad redan här anförde K.
Resolutioner och Contract bestämma, företer detsamma äfven ännu en ytterligare omständighet, stridande emot de förordningar, som utkommo under och med afseende å det vissa knektehållets inrättande, nemi. legan, hvilken uti nämnde contract litt.
B. bestämmes till i5 R:dr B:co.
I detta afseende innehåller ofta åberopade Landshöfd. Wredes circulaire i 3:dje punkten, äfvensom det med Allmogen afslutade Contract af d. 5 Dec. 1689. i 1 i:te punkten:
"Till att förekomma och aldeles undanböja det, som Ali— "mogen någon skada eller last förorsaka kunde, är härled på K.
M:s vägnar slutat och stadgat, att Hufvud"legan, eller i dess ställe en in fraud em uppfunnen, odrä"gelig städsle, hädanefter aldeles skall vara afskaffad, och "Soldaterne, som efter denne tiden blifva legde eller antagne årligen hafva att undfå 35 D:r knnt, som en viss "och stadig lön."
Senare K.
Bref, såsom t. ex. till Lundsli.
Ribbing af d. 10 Jan. 1684, medgifva dock, att Rote och Soldat må förena sig om lega; men härtill uppställes såsom maximum 100 D:r s:mt, som orden lyda:
"Dock om Bönderne intet "ge Knekten mer än 5o, 60, 70 eller högst 100 D:r i huf"vudlega, så kunnen J väl låta det så passera, liksom visste J intet stort deraf — — — — — men för all ting "mäste J noga efterfråga och hindra, att de aldrig skrida *) Gabius Militiee-yerk pag. 198. j H. ai8 Den 17 Februarii f. m. ”öfver
Ett hundrade
Daler, hvilket Yi hafva funnit be tänkligt igenom någon öppen eller allmän ordres att på"bjuda, aldenstund Allmogen i gemen har vid sisthållne ”Riksdag erhållit Resolution, att all hufvudlega skall vara ”upphäfven och förbuden. —■ — —”
Öfverensstämmelsen af nuvarande conlractens lydelse med dem, som innefatta de enda och lagligt bindande vil— koren för knektehållets utgörande, torde härigenom vara tillräckligt ådagalagd, utan att ingå uti granskning och jemnförelse af flere contract.
För att i detta afseende en livar må blifva i tillfälle att anställa jemnförelse vill jag här i korthet anföra de vilkor, på hvilka Allmogen åtog sig knektehållét, och mig synes dessa vilkor å ömse sidor, såsom utgörande grunden för åtagandet, kunna påräkna samma orubbliga egenskap och samma helgd, som sjelfva indelningsverket för knektehållet.
Contractet af 1682 bestämmer: 1:0
Att Reg:tet allt framgent skall bestå af 1,200 man med Corporaler och Gemena, såsom indelningen efter gårdetalet deröfver är gjord oell uttryckligen föreskrifven. 2:0
Alt hufvudlegan skulle upphöra och Knekten undfå i årlig lön 35 d:r knnt. 3:o
Att i fall svårighet skulle förete sig vid Knekts anskaffande utan städsel eller lega, K.
M. lemnat tillstånd, att Allmogen genom Fjerdingsmännen, Länsmännen och Fogdarne kunde, 0111 så tillgäng fanns, till Knekt insätta löst folk, lättingar och driftekarlar, hvilka för den årliga lön, föda och kläder skulle tillhållas troligen och väl genast att tjena. 4:o
De som redan legde voro (1682) eller utgångne för egna eller ödeshemman, skola straxt efter
Indelningen tillgodonjuta af deras tillordnade värdar föda, kläder och deras årliga lön, 35 d:r k:mt. 5:o Af de Knektar, som lefde och som förut voro utgångne af Krono och Skatte, skulle tilldelas för Krono och Skatte-Rotarne, och de, som voro utgångne äf Frälset, indelas på Frälse-Rotarne, o. s. v.; äfvensom att