Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver, att denna tanke är ädel och vacker, och jag respecterar den också; men jag anser deraf böra följa, att man bör akta sig inom detta Stånd att gifva lastarenom runi för missgynnande omdömen om detsamma.
Jag tillstyrker derföre bifall till betänk., helst det vore verkligt inconseqvent att icke bifalla det, enär den anmärkn.
, på grund hvaraf betänkandet blef ålerremitteradt, endast angick formen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då StalsUtsk:s utlåt.
N:o 2o5 i allt hänförer sig till utlåt.
N:o 28, och endast gör ett tillägg i afseende på den lill K.
M. afgående skrifvelsen i ämnet, ifall R.
St. besluta lotteriets upphäfvande, R. o. Ad. borde finna, att proposJn borde framställas på båda utlåtandena, så väl N:o 28 som N:o 2o5; och hemställde Hr Landtm, alltså, om R. o. Ad. behagacfe bifalla dessa båda utlåtanden.
Det gemensamma beslutet är väl så att förstå, att det förra betänk, är bifallet med de jemkningar som det sednare innehåller.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då han i det sednare utlåt, ej funnit någon modificalion af det förra, utan blott ett tillägg, hade han trott, att propos:n borde framställas till bifall å båda utlåtandena, enär det ena icke än - 3oS Den 29 Juli f. ni. drade det andra; celi ansåg Hr Landtm., då R. o. Ad. med ja besvarat propos:n, förhållandet vara fullkomligen klart, utan att någon förklaring vidare i detta afseende vore af nöden.
Om icke tillägget till det sednare betänk, hade gjort ändring i det första, så hade det sednare varit öfverflödigt.
Om R. o. Ad. förklarat, alt det antagit hegge betänkandena med den rättelse som det sednare innebär, så är jag nöjd.
Men jag har talat för mycket mot det förra betänk., för att nu stillatigande kunna afhöra ett beslut, som icke vore rätt klart och bestämdt för det sednare.
Ånyo föredrogs Bevilln,Utsk:s deri 18 och 25 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 21, ang:de tullbevillningen.
Innan jag ingår i det ämne, som 1111 utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, anhåller jag att få förutsändu några allm. reflexioner.
All lagstiftning äger 2:ne theorier, som båda erkänna ett och samma mål; men då dessa theorier äro contradietoriskt motsatta, måste den ena vara den lätta, och den andra vidlåda någon förvillelse.
Detta oaktadt får man ej misskänna motiven, hvarpå ena eller andra theorien sig grundar; tyen theori kan hvila på grundsatser, hvilka hvar för sig äro riktiga, men som samtligen kunnat verka till en abstraclion, som icke later praktiskt inpassa sig på hvarje lands egenheter, läge och behof.
Med dessa erinringar har jag endast önskat fritaga rnig från beskyllningen alt misskänna värdet af deras omdöme, hvilka kunna uppträda i en annan mening.
Boye uppläste derefter följande: Ehuru Utsk. i sitt tillstyrkande öfvergått till en sådan ytterlighet i handelsfrihet, alt något enda exempel afen dylik icke kan utur andra länders lagstiftning uppgifvas, fälman likväl icke lägga Utsk. (ill last någon föresats alt neka allt beskydd åt våra inhemska näringar; men då Utsk. antagit, att det beskydd, som nu föreslås, i den s. k. skyddstullen är. lika tillfyllestgörande, och sålunda i allo ersätter det, som nu ligger i förbuds-systémet, så utgör delta förmenande egentligen den fråga, som nu bör piöfvas.
För mig synes tydligt och klart, att då skyddstullen just genom sin nödvändiga höjd utestänger den utländska varans införande i laglig väg, så blir dess inprakliserande i annor väg, lika hädanefter som hitintills, föremål för speculationen.
Lurendrejeriet kommer alltså att fortfara; men man torde icke kunna neka, att, genom förbudets afskaffande, uppslår en ny utväg i tullförsnillningen, hvilken, då den verkställes genom hemlig öfverenskommelse med 11111 be t j e ningen, är både mångfalldigt lättare och äfven svårare, om icke rent af omöj - D e n 29 Ju I i f. m. 3og lig att bevisa, än sjelfva lurendrejeriet.
Står nu detta fast, så föijer deraf, alt den föreslagna förändringen skulle mera befordra, än hindra den införsel af främmande tillverkningar, emot hvilka näringarne behöfva ett beskydd, så framt tilIverkningsförtjensten icke skall dem fråntagas, förattskänkas utländningen.
Gerna gör jag de sednare tullstyrelserna den rättvisa, att genom deras berömliga bemödanden hafva de tjenstemän, hvilka den egentliga tullbevakningen tillhör, tillvunnit sig en allmän aktning för både integritet och tjenstenit: men derföre kan jag icke gilla en lagstiftning, från hvilken tulltjenstemänhen skulle dagligen frestas alt bevilja enskildta undantag; och ali deri någon absolut säkerhet skulle åstadkommas till beskydd för näringarna, förmår jag icke begripa.
Att, i snar följd af det nya systemet, icke allenast alla fabriker skulle gå under, utan äfven alla de busväfnader, som nu gifva födan åt åtskilliga af våra provinser, skulle tvingas alt afstanna, det ligger orubbligt i min öfvertygelse; och faran deraf bar blott jemförlighet med den fara, som skulle inträffa, i följd af förbudets borttagande emot tackjernels utförande.
Att derigenom en total orohvälfning af jernhandteringen skulle uppstå, derom synes mig något tvifvel icke ens kunna äga rum: och om man också kunde antaga att de stångjernsbruk, som smida af eget tackjern, mäktade uthärda täflan med Engelsmannen, sedan lian fått fri tillgång til!
Svenska lackjernet; så skulle dock den osvikliga påföljd uppkomma, att alla de bruk, hvilka öro funderade på köpetackjern, och hvilkas lillverkningsbelopp lärer uppgå till omkring 3oo,ooo sh£fc, skulle alldeles ruineras.
Värdet af dessa bruk bvilar på privilegier; men då de, jemte äganderätten till fastigheten, äro i ägarens baud af Svensk lag lika betryggade, sorn all äganderätt till jord; så måste också deraf följa, alt då Staten vidtog en ekonomisk anstalt af sådan verkan, att ett ingrepp derigenom gjordes i sjelfva äganderätten, så skulle derifrån uppkomma ersättningsanspråk, hvilkas moraliska rättvisa vore svårt att alldeles förneka.
Måhända har denna vigtiga betänklighet undfallit Utsk:s eftersinnande; men den synes så mycket mera skälig att i vågskålen upptagas, som tackjernsblåsarens fordringar visserligen kunna lättare i annor väg befordras.
Genom ett förökadt stångjerns-smide skulle han icke sakna inhemsk afsättning för sitt tackjern; och genom rättigheten för honom att tili stångjern förädla sitt tackjern, skulle han sjelf tillgodonjuta det beskydd, som förbudet gifver, och icke mera hafva något intresse i förbudets afskalfande.
Det samband, hvari Rikets alla näringar stå till hvarandra, är, genom nu gällande författningar, så tillknutet, alt då de öfriga näringarna förtryckas, skall också jordägaren komma alt, i saknad afsättning och i mångdubblade utgifter till fattigvården, vidkännas en svår påföljd af den brytning i sambandet, sorn af det nya systemet blir oundviklig. 3io D e n 29 J u 1 i f. m.
Jag liar börjat med att antaga, att frågan nu icke är annan, än huruvida den föreslagna skyddstullen skulle, såsom beskydd för näringarna, blifva lika tillfylleslgörande, sorn förbuds-systemet nu är; oell jag liar nu sökt att bevisa, det skyddstullen, långt ifrån att medföra en lika säkerhet, eller vara såsom beskydd lika tillfyllestgörande, skulle, genom sin tydliga hänvisning till tullförsnillnigns-utvägen, snarare befordra än försvåra lurendrejarens speculation, och salunda indirecte förminska den säkerhet, som förbudet åsyftar.
Jag har framställt de faror, som det föreslagna utbytet skulle åstadkomma; men 0111 jag också med allt detta icke uträttat mera, än blott öfvertygat om möjligheten deraf, att förändringen kunde medföra stora faror, hvilka ingalunda vidlåda förbuds-systemet; så tror jag mig dock berättigad alt, på grund deraf, varna från del föreslagna experimenterandet med allmänna välfärden.
Då jag på alla dessa skäl begär återremiss, anser jag mig böra till besvarande upptaga några af de inkast, med hvilka man vill gifva stöd åt det nya systemet.
Då man yrkar den enskilde mannens rätt att köpa sin vara, der den fås för bästa köpet, glömmer man den enskilde mannens skyldighet att respectera den i alla tider erkända regel, att allmänt väl är högsta lag; hvaraf mäste följa, att all småaktig egoism må vika för samhällsbehofven; och svårligen kan den sanning förnekas, att då man täger brödet från egen landsman, så att det tillfaller ulländningen, så går man för långt i cosmopoliliska begrepp.
Af det yttrande, som en fabrikant skall hafva framställt, nemi. att om fabrikerna blott erhöllo 10 års anstånd, så skulle de kunna utan fara underkasta sig tullförbudets afskaffande, tillåter man sig nu, att, på sanningens bekostnad, förvandla detta yttrande till ett af hela fabriks-corporationen erkändi villkor; men utom det klandervärda i bemödandet att binda hela corporationen, genom en näringsidkares enskildta omdöme, frågar jag: hvad betyder väl detta omdöme, ålföljdt af intet bevis, emot en theori, som afser allmänt väl, och alltså måste såsom allmän fråga bedömmas?
Under förutsättning, alt förbud får i tulltaxan qvarstå, anhåller jag, att Utsk. ville taga i öfvervägande det behof af beskydd, hvari den, i sednare tiden uppkomna, finare 1111- culturen befinner sig.
Den stora nytta, som genom denna cultur kan tillskyndas fäderneslandet, bevisas tillräckligt af Preussens exempel; och den bör då icke lemnäs utan allt hägn.
Vi veta alla, att våra klädesfabrikörer vägra att köpa den Svenska Ilna ullen, af det förmenta skäl, att fina klädens tillverkning icke skall löna sig, derföre att ali afsättning deraf skall hindras genom tillgången på lurendrejade fina kläden.
Jag, som bott 3:ne år i Norrköping, och tror mig Den 29 Juli f. m. 3n länna att da åtminstone bestod en gansia stor del just i fina kläden, kan icke antaga berörde förevändning; men om den skulle vara sanningsenlig, så måste sådant bevisa, att klädesfabrikörerne icke alls behöfva någon fin ull, och följaktligen icke heller den utländska, och deias lätt och fördel kan ju då icke förnärmas af ett förbud emot införande af utländsk fin ull.
Jag föreslår derföre ett sådant förbud, såsom utgörande enda utvägen att gifva en rättvis jemnvigt åt 2;ne näringar, af hvilka den enas rätt till beskydd är af icke mindre vigt än den andras; samt att tjena till conectiv emot det öfvertag, som fabrikörerne innehafva, och sorn de så lätt kunna missbruka.
Slutligen anhåller jag, att Utsi. ville lemna en särskild omtanka åt behofvet af starkare och mera ändamålsenliga conlroller emot lurendrejeriet, än de nuvar.; hvilkas otillräcklighet är af en lång erfarenhet bestyrkt.
De utomordentliga bevakningsanstalter, som under cholera-liden agde rum, hafva efterlemnat särdeles fördelaktiga minnen; och ett återgående till dem torde också vara af nödvändigheten påk a liad 19 så mycket hellre, som tullintraderna derigenom tilllika vunno en förhöjning, måhända i det närmaste svarande emot den större kostnad, som deraf vållades.
Att dessa anmärkntr, utgörande en fortsättning af hvad jag vid 3:ne föregrde riksdagar i förevar, ämne yrkat, må få åtfölja återremissen till Utsk., är hvad jag vördsamt anhåller.
Förevar, fråga påkallar representantens allvarligaste begrundande, ty den griper djupt i landets näringslif, samt bar derigenom ett mäktigt inflytande, icke ensamt på landets välstånd, utan äfven på dess inre och yttre politiska förhållanden.
Länge har striden fortgått mellan de 2:ne väl kända systemerna för länders näringslagstiftning; lång har den osäkerhet varit, under hvilken Svenska näringsidkare nödgats använda sina capitaler, sin flit och sina mödor; och då många höja klandrande stämmor samt bittert förebrå Regeringen och Regeringens organer den mindre raska framgång, som visat sig inom landets näringslif under ett långvarigt fredstillstånd, samt på allahanda vägar sammansöka orsaken härtill, hafva de, som mig synes, alldeles förbisett den egentliga, den sannskyldiga, som är att igenfinna just i denna osäkerhet.
Med en i andra länder exempellös oförvägenhet, hafva vi under nära århundrade vid hvarje riksdag ända intill grunderna skakat våra näringsförhållanden, samt vidtagit eller föranledt så täta förändringar, icke allenast i näringslagstiftningens hufvudrnomenter, utan ock i dess detaljer, att intet annat folk med oss häruti kan jemföras, hvarföre vi ock varit och äro föremål för främlingens förenade för - 3ia
Den 29 Juli f. m. våning och medömkan.
Man har förvånats öfver den styrka, som måste ligga i delta land och delta folk, då man sett, att det kunnat uthärda en sådan medfart å sina representanters sida, utan alt alldeles sjunka i vanmakt och näringslöshet; man har ömkat sig öfver ett sådant ihärdigt förbiseende af de första och enklaste grunderna för all näringslagstiftning: stadga och säkerhet.
För egen del har jag icke att förebrå mig något i detta fall.
Ifrån första stunden mig tillkom en röst inom Representationen, har jag icke fruktat att höja densamma lill försvar för landets näringar mot den nakna, kalla theori, genom hvars tillämpning, utan hänsigt lill dess verkningar, man lyckats att åstadkomma all den osäkerhet och allt det lidande, under hvilka våra näringar tvinat, och genom hvars definitiva upphöjande till allsmäktig och uteslutande regel för vår n ä r i n gs-1 a gs l i f t n i n g nttvar.
Bevilln.- Utsk. tillstyrker oss gifva landels näringar nådestöten, och såmedelst fullända och afsluta den länge mai terades lidande.
De ibland eder, som voro medlemmar af detta
Hus vid i8a3 års riksdag, då första stygnet gafs åt landels n ä r i n g s s ysteme, — ty vi ägde då ett sådant, sedermera har ett upplösningstillstånd inom näringslifvet ägt rum, — påminna sig säkerligen den lilliga strid på lif och död, som då härstädes fördes mellan försvararena af ett ordnadt prohibitiv. systeme, till hvilket jag mig bekände och alltid kommer att bekänna, samt dem, som i den absoluta handelsfriheten med ut länd ningen trodde sig hafva funnit den undergörande talisman, genom hvilken landets näringar skulle bringas till blomstring, och folkets stigande välstånd beredas oell befordras.
Nåväl, mine herrar! denna blomstring, detta stigande välstånd hafva uteblifvit, och en allt mer och mer tilltagande näringslöshet hotar att blifva landets och folkets lott, och skall snart gå sin fullkomning till mötes, om vi ej hejda oss på den vådliga bana vi så dristeligen belrädt, i stället att ända till dess yttersta ända fortsät-ä ta det farliga sträfvande!, på sätt förevar, betänk, oss tillstyrker.
Dock, jag känner att jag är på vägen att emot Utsk. begå en orättvisa.
Utsk. har ju icke tillstyrkt alt, förrän ifrån i844 års början, öfvergå till det fullständiga afskaffandet af alla förbud; och man bör hålla Utsk. räkning för denna, ehuru ringa, skymt af återstående varsamhet, emedan man i densamma bör se: en begynnelse lill skyldigt aktgifva 11 de på tidens tecken, på hvad hos andra folk gores och I å t e s inom den industriella lagstiftningens område, samt på hvad egne medborgare af alla n ä r i n g s c
I a ss e r hafva, fr a mf ö r u 11 ä n d n i n g e n, att fordra af denna lagstiftning, i afseende på beredandet och bibehållande t
Den 39 J u li f. m. 313 det af tillfällen till arbetsförtjenst och ärlig, lönande sysselsättning.
Man skall troligen invända, att mina åsigter i statshushållningsfrågor äro allt för gammalmodiga, och att jag förbiser, eller icke känner de i sednare tider utvecklade högre lärorna i statsekonomien.
— Nej, mine herrar! dessa åsigter äro icke gammalmodiga, ej heller är jag okunnig i de nya theorierna; — åsigterna äro icke gammalmodiga, ehuru de äro gamla.
— De gälla och tillämpas ännu i alla Europas länder, ehuru man öfverallt, lika så väl sorn hos oss, nogsamt känner de nya lärorna.
Men den väsendtliga skilnad mellan oss och andra folk i detta, hänseende består deri, att de icke låta, såsom vi, förleda sig af dessa läror.
De studera dem djupt men tillämpa dem icke; vi studera dem ytligt och derföre tillämpa vi dem.
De genomskåda dem, i trots af det förblandande skenet; vi förbländas af skenet och förvillas i våra åtgärder.
De som försvara ett förståndigt prohibitiv-systeme i fråga om handeln med utlandet, i främsta rummet, till skydd för inhemska husfliten i andra rummet, till skydd för inhemska handtverkerierna och fabrikerna, hafva just genom närvar, betänk, erhållit 2:ne mäktiga bundsförvandter.
— Betänk, har nemi. genom sjelfva ytterligheten af den grundsats, på hvilken detsamma hvilar— borttagandet af alla in-och u t för s e 1 s fö r b u d utan undantag, till hjelp och understöd för de hittills ännu af förbuden skyddade näringsgrenarna, — framkallat jernbruksoch brännvinstillverknings-intressena.
För denna opartiskhet, att låta svärdet drabba höga och låga, rika och fattiga, utan barmhertighet, blott för den enda saliggörande grundsatsens hållande i helgd, bör man hålla Utsk. räkning.
Under den framfarna tiden, allt sedan i8a3 års riksdag, hafva handels-syslemets reformatorer behandlat dessa begge mäktiga intressen med en viss skygghet, eller alldeles icke vidrört dem, hvarigenom ock handt, att dessa intressen, i känslan af sin makt, trott sig i allan tid kunna stå fredade föl' theoristernes härjande lie, samt obesvärade i lugn antingen påse eller verksamt bidraga till de mindre mäktige kamraternes oblida behandling.
Väl inträffade en gång på detta rum, att den väldigaste kämpen för den ultraliberal tull-lagstiftnings-theorien, då han, tvertemot densamma, härstädes försvarade fortfarande förbud emot utförsel af tackjern, blef så tillrättavisad, att hani vredesmode för tillfället lemnade salen, men sådant hindrade ej theoriens hjeltar, att icke destomindre då och sedan fortsätta härnaden mot de öfriga näringsgrenarna.
Men hittills har intet Bevilln.Utsk., före det närvar., ådagalagt den rättvisa att inför sitt allherjarting äfven instämma det allsmäktiga brännvinstillverknings-intresset.
Ku ändtligen har den bittra kalken blifvit ifylld äfven för dessa mäktiga potentater, och från detta ögonblick föreser 10 H, 4o 3i4 Den 29 Juli f. m. jag med full förhoppning, att sans och afseende på nationa I-intressen skall för framtiden intaga det rum vid tull-lagstiftnings-åtgärderna, som sedan 1823 års riksdag innehafts af ö fver drif ten och ett omedvetet undseende för utländningens intressen.
Är det troligt, att R.
St., vid denna riksdag, blott af fåfängligt begär att från tulltaxan utplåna ordet förbud, skola inför det förvånade
Europa blotta hela svagheten af vår statsekonomiska praktiska bildning, under prålandet med theorier, som ingen statsekonom i andra länder slafviskt följer?
St., såsom pris för detta sjelf— smicker, skola uppoffra de stora national-intressen, som i närvar. stund hägnas genom förbuden mot utförsel af tackjern och införsel af brännvin?
Jag tror det ej, och om jag häruti icke bedrager mig, så är ock stafven bruten öfver den ultra-liberala tull-lagstiftningspriucipen, och derigenom starrstickningen lyckligen tillvägabragt på dem , som af dessa tiltraistiska och ofosterländska läror låtit sig förblindas.
Ty 0111 nödvändigheten af förbudens fortfarande till skydd för dessa begge mäktiga intressen blifver, såsom jag för visso tror, enkänd; så äro ock de öfriga intressena på samma gång återställda i sin naturliga rätt att af lagstiftande makten blifva upptagna till pröfning efter den måttstock, som national-intresset vid handen gifver, samt sålunda emanciperade från tlieoristernes obarmhertiga all näringsflit förstörande boktyranni.
— Då kommer man icke att, såsom hittills, betrakta förbudens upphörande och tullinkomsternas förökande såsom ändamål, och näringarnas öde såsom en lik— gilltig sak, med hvilken man efter behag kan leka och experimentera; då kommer man att städse göra sig den fråga: hvad är för inhemska näringarnas bestånd och förkofran nyttigt? och ifrån denna stund har man vederbörligen inrymt främsta rummet åt det allm. s ta t s-i nt resse t, samt anvisat consument- och minuthandels-intressena det underordnade rum deni rätteligen tillhör.
Denna omständighet är af vigt alt närmare utreda, hvarföre jag utbeder mig att ännu ett ögonblick få påräkna R. o. Adis benägna uppmärksamhet.
Inom hvarje land finnas 2:ne slags consumenter: 1:0 consumenter, som icke äro näringsidkare; 2:0 - consumenter, som tillika äro näringsidkare.
Till den förra classen höra egentligen capitalisterne, som lefva af sina penninge-räntor; embets- och tjenstemän, som lefva af de löner de åtnjuta för det immateriella arbete de åstadkomma; samt slutligen minuthandlarena, för sä vidt de åt de förra tillhandahålla consumtions-artiklar; — ty för så vidt de hålla sådana artiklar till salu för consumenter, som derjemte äro näringsidkare, hafva de ett bestämdt intresse att se näringsidkarenas fortfarande bestånd skyddadt och försäkradt, emedan minuthandelns sanna intresse är att se sina kunders antal och förmåga att köpa stiga.
D c n 29 J u li f. ni. 3i5 Den af sina räntor lefvande capitalisten, äfvensom löntagaren, äger ett bestämdt intresse att yrka och försvara det fria import-systemet, afskaffandet af all tull å inkommande varor; äfvensom att se penningeräntans oell lönernas belopp i beständigt stigande.
Men billigt frågas, om capitalist- och löntagare-intresset kan och bör anses vara Statens intresse.
Jag nekar detta bestämdt, samt gör det med så mycken större opartiskhet, som det är mitt eget personliga intresse jag såmedelst nedsätter och underordnar hvad jag anser stå högre: nemi.
Statens — Svenska folkets allmänna intresse.
Jag har sagt, att löntagaren har ett bestämdt intresse alt önska fri varuinförsel, emedan detta verkligen är hvarje p e nn i n ge-1 ön t agar e s personliga intresse, men indelle löntagaren delar icke detta kalla intresse, ty hans är sammanbundet med Statens allmänna.
Likaledes förhåller det sig med penningelöntagare-intresset, såvida man betraktar penninge-löntagarnes gemensamma intresse; ty då visar det sig klart, att löntagarenas antal mäste stiga, då Staten stiger i folkmängd och materiel förkofran, men minskas, ifall motsatsen inträffar.
Det är således blott penningelöntagarens personliga och ögonblickliga intresse, men ej penninge-löntagande corpsens allmänna och fortfarande intresse, som öfverensstämmer med capitalistens.
Den andra classen af consurnenter inom samhället, som utgöres af personer, hvilka på ett eller annat sätt drifva näring inom landet, har ett helt annat intresse i fråga om den fria importhandeln.
Denna class måste, såvida den förstår att rätt bedomina sin ställning, önska att samtliga näringar inom landet må ökas och blomstra, emedan hvars och ens enskildta intresse sammanfaller med allas deruti, att befordra en beständigt sig vidgande consultation,af inrikes frambringande varuarliklar.
— De enskilde inedlemmarne af de särskildta produetiva vrkena inom landet böra, såvida de förstå att rätt uppfatta och bedomina sina verkliga fördelar, afsäga sig den till fiill iga och ine r inbillade än verkliga nytta, alt för några procents lindrigare pris få forsin enskilda consumtion tillhandla sig utländska varor i stället alt betala några proc. mera för varor, sorn inom landet äro frambringade; ty om de blott sträfva efter sin personliga ögonblickliga vinst, ulan att taga i betraktande , att de derigenom i sin ordning skola sakna köpare af de varor de sjelfve tillverka, ifall alla andra näringsidkare å sin sida följa simma egoistiska lära att blott köpa af ulländningen; så skall snart en allmän brist på köpare af inländska varor uppstå, oell alla näringar antingen gå alldeles under, eller framsläpa ett malt och ständigt aftynande lif.
Alla praktiska statsman, som sysselsatt sig med begrundandet af national-hushållningens verkliga väsende, äro derom ense, alt inrikes-handeln, som grundar sig på spridandet af lauders egna natur- och industri-alster, är vida väsendtlig 3iG Den ag Juli f. ra. gare för folkens välstånd och trefnad, än den sorn sysselsätter sig med ut- och införsel af varor.
Den förra bör derföre af dem, som äro kallade alt deltaga i Rikens näringslagstiftning, ställas i främsta, deri sednare i andra rummet.
Men så har icke saken blifvit behandlad , hvarken af förra, eller nu var.
Beviiln.Utsk. allt sedan 1823.
Våra ekonomiska lagstiftare hafva då och sedermera tillvägagålt i ett alldeles motsatt förhållande.
Inrikes näringsfriheten och inrikes handeln hafva lemnats å sido; och importhandeln har blifvit mer och mer frigjord, saldo utländska varu-producenlen till gagn.
Man har velat ställa inrikes-producenten i full täflan med den utländska, men lemnat den inländska kraften qvar i sitt fordna, af svåra författningar bundna, tillstånd.