Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om så förhåller sig, lära Konungens rådgifvare hafva blind Adelns ledamöter inom Cons!.Utsk. och följaktligen äfven hos Frilitn sjelf haft deras förnämsta stöd.
Jag beklagar då, alt han icke fortfarit alt lemna dem det inom Ståndet.
En annan talare i hans grannskap har ansett det vara onödigt att ingå i öfverläggning om 107 §:ns tillämpning, emedan en hvar troligen fattat sin mening derom, innan han uppträdde på detta rum.
Jag frågar då: hvarföre uppträdde lian sjelf såsom talare?
och hvarföre yttrade han sig så länge?
Han sade, att Regeringens historia vore redan skrifven förut, och att, af sådant skäl, inga vidare bidrag dertill behöfdes.
Men just emedan denna historia är skrifven så partiskt, och af dem, som visat sig vara Regeringens uppenbara fiender, är det nödigt, att bidrag dertill lemnäs äfven från andra håll, så att Svenska folket nu och framdeles må hafva tillfälle anställa jemförelse!* och att egna sitt förtroende åt dem, som bjuda de hästa skälen för deras utsago.
Samme talare har återkommit till frågan om apotheket på Ladugårdslandet, och sagt, att detta borde hafva tillslutits, när sådana fel blifvit anmärkta, som der förekommit.
Jag får deremot siiga honom, att så länge ett apotlieks-privile - 232 Den 3 J n I i f. ni. legitim icke är förverkadt, anses apotheket ej kunna eller böra tillslutas, emedan det strider mot en faderlig Styrelses omvårdnad alt, så länge läkemedel finnas, inläsa dem och låta folket dö så godt det kan.
Men antagom, att apotheket lillslulits, och att försäljningen af medicamenter upphört under de 4 ur, rättegången varat, men att apothekaren slutligen blifvit af Högsta
Domstolen frikänd, — ty mari är icke saker derföre att man är fördömd af tidningarna — hvem skulle hafva godtgjort apothekaren förlusten af 4 års inkomster, den han, såsom oskyldig förklarad, naturligtvis icke bort vidkännas?
Jag anmärker såsom en olaglighet af samma talare, alt han gjort 2:ne anmärkningar, hvilka Const.Utsk. icke anmält.
Dertill är han icke berättigad i annan form än grundlagen förskrifver, nemi. det ar anledning lill anmärkning &c. Hans anmärkn:r iiro desto mera obehöriga, som de angå åtal i tryckfrihetsmål, hvilka icke anbefallas i Statsrådet och således icke höra hit.
Han förevitar mig att icke hafva begagnat
Statstidningen lör det ändamål hvartill lion borde användas, nemi. att vederlägga förtydning af Regeringens åtgärder.
Men jag uppmanar honom att tillslå, om icke de flesta vederläggande artiklar i Statstidningen inllöto just på den tid jag var t. f. Hofeanceller.
Hvarken förut eller efteråt har jag liaft något med henne att skaffa.
— Samme talare har förmodat det jag skulle åtrå skimret af en romanhjeltes gloria.
För en så prosaisk person, som mig, har detta ej kunnat utgöra ärelystnadens föremål.
Men jag önskar, alt Hr Hjerta malte så tro; ty då han vanligtvis handlat mot mina önskningar, så hoppas jag, att följden deraf nu skall blifva, det jag så sent som möjligt kommer att synas i Läsebibliolheket.
Han har äfven sagt, att bland andra fel, som ligga Konungens rådgifvare till last, vore äfven det, att de gjort för litet afseende på Ständernes önskningar.
Jag anhåller att få erinra Ståndet om den anmärkning, som jag gjorde för några plenidagar sedan, då samme talare, i fråga om ett beslut, som här skulle fattas öfver ett önskningsmål, yttrade, alt R. o. Ad. väl kunde antaga det framställda förslaget, oaktadt anmärkta brister deri, emedan det i alla fall berodde på Konungen att rätta hvad Ständerne felade.
Jag anmärkte uttrycket genast , på det att det skulle vara ett slags nota bene både för denna och kommande riksdagar, till rättfärdigande för Konungens rådgifvare, om de tilläte sig tillstyrka några ändringar i Ständernes önskningar.
Jag trodde knappt att så hastigt få anleda. påminna Hr Hjerta om hans sätt att tala, den ena dagen så och den andra Ivertom.
En talare har uppmanat Hr Hjerta att redogöra för en tidningsartikel, som förliden gårdag influtit i Aftonbladet.
Jag vet bättre än den värda ledamoten, huru oskyldig dertill - D e ii 3 Juli f. m. a33 till Hr Hjerta Sr.
Jag har redan sagt eder, mine herrar! hvilka de ansvarige tidningsutgifvai ne äro, och bland dem befinner sig icke Hr Hjerta.
I alla fall är nn icke fråga 0111 att rättfärdiggöra tidnings-skrifvare, utan att fria eller fälla Konungens rådgifvare.
Jag hoppas att R. o. Ad. icke förbiandar dessa personer med hvarandra; åtminstone skulle jag anse sådant för den hårdaste loit, hvilken kunde drabba mig på detta rum.
Det är ett ömtåligt åliggande för hvarje representant att deltaga i det beslut, hvarom 107 §:n Reg.F:n handlar.
Att till följe af Const TJtsk:s nu föredragna betänk, be stämma huruvida Statsrådets ledamöter i sina rådslag om allmänna mått och steg iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, torde väl icke vara så alldeles svårt; men om Rikets väl kräfver, alt hos Konungen för de af Coust.Ulsk. anmärkta felaktigheter anmäla en eller flera rådgifvare till entledigande från sina embeten, derom förefaller det åtminstone mig icke vara så läll att besluta.
— Att här afväga hvad man är skyldig det allmänna, å ena sidan, och personligheten, å den andra, fordrar det allvarligaste begrundande.
Den sednare måste naturligtvis stå tillbaka för det förra, om det anses nödvändigt; men det är ej nog att aflägsna personerna, man måste afven komma ihåg att deras platser skola, så vidt det ej redan skett, fyllas med andra, som man tror bättre kunna svara mot Konungens och nationens förtroende, Hvilket jag ej heller anser vata omöjligt.
Const.Utsk:s nu föredragna betänk, innehåller flera anmärkn:r af allvarsam beskaffenhet
Icke vill jag påstå och tror icke heller att Statsrådets ledamöter i sina rådslag med uppsåt förbisett
Rikets sannskyldiga nytta; men icke heller kan jag dölja, att jag vid flera af de anmärkta tillfällena tror mig hafva funnit bristande nit och skicklighet vid rådslagen, såsom vid frågan om förslag till förnyadt reglemente för de här i Riket bosatta Judar; inställande af truppers öfningsmöten i de orter, som lidit af missvext; fördröjande med näringslagstiftningen; vid frågor rörtde disposition af Statens medel, som jag tror bafva skett utöfver den grans R.
St. antydt och lill ändamål som icke af R.
St. varit afsedda; vid frågan om slopning af de på förråden befintliga casserade vapen och, utom vid andra tillfällen, äfven vid underhandling och afslutande af Ryska handelstractaten, hvilken aloch har efter min tanke varit af en högst skadlig inverkan på landets ekonomiska tillstånd, samt är och blir det äfven efter min förmodan i politiskt hänseende, då man tager i betraktande den vid samma underhandling ådagalagda svaghet och eftergifvenhet, hvilken ingalunda synts mig anstå ett fritt och sjelfständigt Rikes ombud.
Följden i ekonomiskt 9 H 3o 234 Den 3 Juli f. ra. hänseende liar, enl.
18^7 års export- och import-listor, varit sådan, att då från Ryska området importerats för öfver 1,000,000 r:dr, har endast exporten härifrån och dit upp gått till ett värde af emellan 3 och 400>000 '.dr.
Det är kanske ändå icke alltid den ekonomiska förlusten, föranledd af felaktiga rådsag, som är mest att beklaga, utan måhända fastmer det exempel af förmodad bristande omtanka för folkets väl och bristande aktning för gemensamt antagna och besvurna lagar och författningar, som menligt inverka på hela statsbyggnaden och dess bestånd; — då motsatsen eller kraft, stadga och frimodighet i rådslagen med åtföljande moraliskt och religiöst lefnadssätt bos
Rikets högslbetrodde män verkar välgörande på hvarje särskild personlighet i samhället, hvilket icke gerna, åtminstone ej länge, misskänner dessa dygder och deras vårdare.
För min egen del önskar j>g att Coust.Utsk. hade i sitt betänk. afgifvit ett bestämdt yttrande i afseende på följden af de gjorda anmärkntna.
Jag behöfver detta stöd för mitt beslut, då det skall fattas.
Det är icke möjligt för den, som icke baft tillgång till Statsrådets prot:r, att så väl kunna bedömma alla omständigheter vid de anmärkta tillfällena, som för dem, hvilka det baft; — och då jag har ett stort förtroende för de mäns oväld och skicklighet, som utgöra 1840 års Const.Utsk , begär jag återremiss af betänk., på det
Utskts ledamöter må komma i tillfälle att tillstyrka R.
St., af hvilka jag har den äran vara en medlem, livad de anse vara af behofvet påkalladt i afseende på tillämpningen af 107 §:n Reg.F:n. Hr
Ribbing tilläde muntligen:
Det har på mig gjort ett obehagligt intryck att höra en värd talare, af mig högaktad, ehuru af olika politiska tänkesätt, sedan han yttrat den önskan, att allt split måtte blifva aflägsnadt till befordrandet af fäderneslandets väl — straxt efter denna yttrade önskan sjelf utså frön till ett sådant split. —-
Den samme talaren har äfven sökt förfära oss med framställandet af Polens öde.
Hvartill tjenar sådant ?
Jag önskar, alt de som tänka och tala lika med honom måtte begrunda hvad godt de uträtta med att i tid och otid försvara den högre personalens mer eller mindre förlåtliga felsteg.
Skulle de än en kort tid kunna qväfva en eld, som, väl vårdad, värmer och lyser, skall denna eld dock slutligen, om den vanvårdas och föraktas, förtära dem som icke velat vårda sig om honom — Satirens demon har åter insmugit i detta hus.
Väl, om de personer, mot hvilka udden blifvit hvässl, ville lemna dessa anfall obesvarade; jag tror det skulle lända R. o. Ad. till heder och ära.
Jag beklagar, att R. o.
Ad:s tid redan blifvit starkt L) c ii 3 Juli f. m. a35 medtagen, men anhåller dock om några ögonblicks uppmärksamhet; jag skall vara kort.
Utan anspråk på djupare statsmannainsigter, anser jag mig, såsom representant, pligtig att i ett ämne af så stor constilutionel vigt, som ifrågavar., öppet uttala min opinion.
Under föl klarande af min tillfredsställelse och tacksamhet för Coust.Utsk:s ådagalagda osparda möda att noggrann! granska systemet sedan nästl. riksdag, och lemna nationen proejudicatet af att hafva, utan menniskofruktan och considerationer, lagt i dager de rådgifvare-åtgärder, som Utsk. funnit anmärkningsvärda, instämmer jag i deras åsigt, som anse, atl. sedan en del af den gamla Ministeren med döden afgått, en annan del redan undfått afsked och endast 3 ledamöter bibehållits såsom deltagare i sakernas nya ordning, saint desse trenne män, relativt till de öfriga, endast en kortare lid varit rådgifvare, Const.Utsk:s ifrågavar. memor. icke må, under nyssnämda omständigheter, föranleda till annan åtgärd, än den att läggas till handlingarna.
Och jemte det jag sålunda härom framställer yrkande, medgifver jag gerna, såsom en rättvis gärd åt sanningen, att jag, under uppmärksamt åhörande af f d. rådgifvarnes sistl.
Onsdag här lemnade muntliga och skriftliga yttranden, med stor tillfredsställelse, fann att flera af de emot dem framställda anmärkntr i min tanke blifvit nöjaktigt förklarade.
Jag påminner mig Hr von Hartmansdorffs förklaring öfver frågan rörtde Apothekaren Magdelos privilegium, hvilken förklaring åtminstone öfvertygade mig och visade för alla dem, som vilja se, utan hat och bitterhet, saken i en för Hr von Hartmansdorff fullt rättfärdigande dager.
Pressen, hvaraf jag om nämnda fråga haft kunskap, har dock framställt Hr von Hartmansdorffs och rådgifvarnes handlingssätt uti den mörkaste och orättvisaste färg.
Slutligen och för att freda mig från misstanken att, genom nu gjorda tillstyrkande, godkänna systemet i allmänhet, eller på det hela, förklarar jag uttryckligen, att jag högt ogillar det, synnerligen i hvad det rört hushållningen med allmänna medel och dessas användande tvertemot R.
Sl:s bestämda föreskrifter och önskningar, samt det bedröfliga befordringsväsendet.
Frölich har yrkat, att 107 §:n måtte tillämpas emot Hr Statsministern för utrikes ärendena, i anseende till hans förfarande med cabinetts-cassans förvaltning; men då bemälde Hr Statsminister af Const.Utsk. redan blifvit ställd inför Riksrätt i anmärkta hänseendet, synes mig Hr Grefvens yrkande icke böra biträdas, utan Riksrättens dom åtminstone föist afbidas.
Hr Hallenborg, Carl Joli., anförde skriftligen:
ConstUtsk:s nu under discussion varande betänk, ådagalägger, att
Svenska folkets angelägenheter icke varit vårdade a36 D e ii 3 Juli f. ra. med nit, skicklighet och drift af de män, sorn haft sig uppdraget det vigtiga rådgifvarekallet ; och 0111 ibland de 72 anmärknrspnnkterna finnas en eller annan af mindre betydenhet, ehuru upptagna för alt göra granskningsbrrätlelsen fullständig, så finnas deremot många af så mycket svårare beskaffenhet, hvilka gifvit nationen anleda, till den största missbelåtenhet.
Att yttra mig nu om alla dessa, vore att omsäga hvad så många talare redan på ett så förtjenstfull! sätt framställt för H. R. o.
Ad.; jag inskränker mig således att förena mig med dem, hvilka yrkat återreiniss af betauk., på det Utsk. måtte blifva i tillfälle inkomma med en omarbetning deraf, som kan blifva en ledning för R.
St. att taga ett ändamålsenligt beslut i denna vigtiga fråga, på hvars afgörande folket med spänd uppmärksamhet väntar; och får jag således motsätta mig den af en och annan talare yttrade mening att lägga betänk, till handlingarna utan någon vidare påföljd, hvilket vore detsamma som att skänka en hyllning åt det systeme, som i decennier minskat folkets trefnad och hindrat det constitutionella samhällsskickets utveckling.
Frih. Cederström, Anders, uppläste till prot. följande:
I ett ämne af det allmänna intresse och vigt som detta, torde det förlåtas, att äfven jag för en ringa stund upptager R. o. Ad:s tid, och med några ord gifven mina åsigter tillkänna.
Svenska (diket, hvars representanter vi äro, är ej i tillfälle att granska de >nmärkn:r, som af Const.Utsk. äro gjorda, än mindre bedomina, 0111 de äro grundade eller ej; men detta folk känner dock alltför väl verkningarna nf Styrelsens åtgärder — nyttigu eller skadliga.
Det är med ledning af nationens öfvertygelse och kännedom af dessa verkningar, som man bör och måste förutsätta, att den väljer sina representanter för alt bevaka dess intressen samt utföra dess talan inför thronen.
Representanten, installerad i sina functioner, och utöfvande desamma värdigt, måste främst göra afseende på sina committenters önskningar och sanna intressen.
Med kännedom af dessa måste han handla.
Skulle nationen således hafva skäl att (inna sig obelåten med sin stallning; skulle ett allmännare högljuddare knot låta höra sig öfver ställningen i landet, då är det ock representantens ovillkorliga skyldighet att upplysa Konungen om denna nationens missbelåtenhet; och då ingen annan constitutionel utväg dertill finnes än i den ordning 106 och 107 §§:na Reg.Frn föreskrifver, så lärer det tillfälle, som nu erbjuder sig, vara det enda gynnsamma ögonblick under riksdagen, då representanten är i tillfälle att inför thronen värdigt och sanningsenligt utföra sina committenters uppdrag.
Det är med dessa åsigter jag anser, att man i afseende D11) 3 Juli f. in. å decharge-betänk, mindre bör tåsta sig vid enstaka fall oell lösryckta specialileter, an vid styrelse-systemet i allmänhet, såsom utgörande den enda möjliga claven lör nationen, att följa och bedomina.
Har representanten den moraliska visshet, att
Styrelsen ej motsvarat nationens lältvisa fordringar, ej varit välgörande för landel, ej bevakat dess sanna intressen, ej hållit sig samvetsgrann! vid de former som i constitutionen uro utstakade, ej tillsett att oväld och rätt blifvit utöfvade vid domstolarna, ej i befordringsväg bevakat landets sannskyldiga nytta, ej i den allmänna hushållningen med Statens medel galt tillväga med tillbörlig sparsamhet och försigtighet, ej ulan considerationer och med tillbörlig stränghet sökt befordra försumlige och vårdslöse högre embetsmäns tilltalande och bestraffande, och slutligen ej sökt, så vidt som möjligt, rätta sig efter nationens allmänt utlalade önskningar; — har representanten denna visshet, säger jag, så torde allt uppräknande af specialiteter och enstaka faeta samt granskningen deraf och omdömet derom ensamt tillhöra R.
•St:s Coust Utsk.; men det är systemet i sin helhet, sorn bör utgöra föremålet för R.
St:s deliberationer och beslut i detta ämne.
St. utöfva efter 107 §:n Reg F:n ingalunda något domarekall, utan endast en jury-befattning, den nemi. att tillämpa Coust.Utskrs anmärknrr, och utsäga orden skyldig eller icke skyldig till nationens misstroende och ogillande; Samt i förra fallet, eller om ordet skyldig blifvit uttaladt, hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur Statsrådet och från embetet skilja den eller deni, emot hvilka sådana anmärknrr blifvit gjorda.
Det är denna jury-befattning, som nu åligger R. o. Ad., och jag anser, till följd deraf, hufvudfrågan vara, hu1 livida Ståndet linner skal att, i anledn. af Coust.Utsk:s betänk.
, uttala oiden skyldig eller icke skyldig; skulle likväl Utskrs anmärknrr vara sä ofullständiga och »å illa motiverade, att R.
St., oaktadt ett allmänt erkändt missnöje med Styrelsen eller någon af dess ledamöter, ej i anledn. af betänk. finna till räck lif» anledn. att uttala det fällande ordet, sä lärer vissei ligen återremiss vara det enda rätta; men jag för min del får likväl tillstå, att jag ej kan inse behofvet af denna återremiss, hvilken jag likväl ingalunda vill motsätta mig, sedan jag hört densamma mera allmänt äskas.
Jag får tillstå, att jag enligt tro och samvete, utan alla slags considerationer, anser mig hafva fullt fog samt vara skyldig att uttala det fällande ordet, visserligen ej för något visst fall eller någon viss person, utan för systemet i allmänhet och hela Rådkammaren colleclivt; ty jag anser nationens billiga fordran varit, alt den eller de rådgifvare, hvilka ej funnit sig kunna verka till nationens sannskyldiga nytta oell belåtenhet, eller hvars rådslag i allmänhet ej utöfva! något a38 Den 3 Juli f. m. inflytande, ofördröjligen bort ur rådkammaren afträda; och att en allmän missbelåtenhet existerar, derom torde måhända tyvärr endast Konungen och det fordna Statsrådet sakna kännedom, — och det är just denna obekantskap om nationens verkliga ställning och tänkesätt saint deraf följande försummelse att i detta hänseende upplysa Konungen, hvilket måhända är för den förra Rådkammaren mest graverande.
På nu anförda grunder tror jag mig hafva fullt skäl att äska Hr Frih. och Landlm:s propps., huruvida R. o. Ad. anser de af Const.Utsk. gjorda anmärkmr vara af den beskaffenhet, alt det H.
Ståndet önskar tillämpandet af 107 §:u Reg.F:n uppå antingen hela eller ock någon del af Statsrådet, samt till följd deraf beslutar att hos Konungen skriftligen anmäla dess önskan, att Flan ville ur ministeren skilja den eller dem af Rådskammarens ledamöter, mot hvilka Ståndet funnit att sådana anmärkmr blifvit gjorda, hvilka föranleda R. o. Ad. till en dylik skrifvelse.
Skulle R. o. Ad. besvara denna fråga med nej, så återstår alltid propos. huruvida R. o. Ad. anser de vid betänk, gjorda anmärkmr föranleda till dess återremitterande.
Om denna åter besvaras med ja, så återstår att hemställa, hvilken eller hvilka Ståndet anser böra hos Konungen i underd. till entledigande anmälas.
Förr än dessa begge propostr äro gjorda och besvarade med nej, anser jag den af det Högv.
PresteSt. vidtagna, och af åtskilliga talare här äskade, åtgärden att lägga betänk, till handlingarna vara lika så constitutionsvidrig som olämplig.
Med åberopande af mitt yttrande i förra plenum i anseende till det afsteg från formen, som under discussionen ägt rum, och som då af Gr.
Anckarsvärd utsträcktes till riksdagsmän i andra Stånd, får jag öfvergå till upptagande af några yttranden, så väl af bemälde Grefve, som åtskilliga andra ledamöter, och hvilka äro af beskaffenhet att böra upptagas, emedan de kunna lända till spridande af något ljus olver Coust.Utskts behandlingssätt af detta ämne.
Anckarsvärd har besvarat min anmärka. mot oriktigheterna i mern.
N:o i3, justerade i mern.
N:o 17, att sådant kommit sig deraf, att Utsk. sett på sakerna, men icke på personerna, och att det öfverlåtits åt Utskrs cancelli att besörja utredningen af namnen på de personer, som varit föremål för anmärkntr.
Jag öfverlemna!' till en hvar alt bedomina hvad verkan det skall göra, hvilket förtroende för Utsk. det skall ingifva, då man hör skulden för dylika felaktigheter skjutas på cancelliet, helst Const.Utsk:s granskningsrätt af Statsrådets prot. innebär skyldigheten att tillse hvad hvarje rådgifvare till- eller afstyrkt. och huruvida Rikets sannskyldiga nytta städse blifvit iakttagen af en hvar bland den rådgifvande personalen.
Den 3 Juli f. m.
Del passar sig då illa att blott hafva sett på rubriken af målen och möjligen genom att sätta en pipa i bredden af prot. som tecken till anmärkn. öfverlemna åt cancelliet att utskrifva anmäi kn:sanledn:r, antingen rådgifvarne af- eller tillstyrkt eller ock icke ens varit närvar., då beslutet blifvit faltadt.
Grundlagen bestämmer dock tydligen huru rådslagen skola pröfva».
Jag kan således ej annat än rent af ogilla detta mer än oförväntade förhållande från Utskts sida, helst i en så grannlaga sak, der det rörer personers välfärd och anseende inom samhället, och som våldför den rättighet, hvilken hvarje menniska inom samhället äger af skydd under lagen emot otillbörliga ogrundade tillmålen, tills han blifvit förvunnen till brott eller förbrytelse.
Jag öfvergår nu till yttranden angtde formen för behandlingen.
En ledamot, Hr Cederschjöld, har för oss framställt en betänklighet i grundlagen, honom alldeles egen, och som inå vara honom fullkomligen förbehållen; han har nemi. yttrat, att 56 §:ns Reg F:n innehåll borde, genom jemförelse med 44 §:n Riksd.Ordn., tydligen visa, att allmänna frågor voro sådana, hvilka under Ständernes pröfning skola komma; att således alla frågor, som voro af denna beskaffenhet, voro också af den att kunna återremitteras, om man ej kunde i sin helhet antaga eller förkasta dem.
Af en person, flera riksdagar ledamot af Const.Utsk., som sysselsatt sig att sammandraga och särskildt genom trycket utgifva våra grundlagar, hade man minst bort vänta så alldeles grundlagsstridiga grundsatser, som han häri framställt.
Man har svårt att fatta, huru en person, som sjelf deltagit i stiftandet af •>. mom. 56 §:n Reg F:n har kunnat förgäta, att ända till dess det skedde, var det icke ens möjligt att i frågan om jemkning af ett grundlagsförslag från Consl.Utsk. begära och erhålla återremiss.
Nu får man det visserligen i detta fall på frågor, som hos Const.Utsk. blifvit väckta, eller som af Const.Utsk. sjelft blifvit framkastade; men den värde ledamoten hade icke bort, då han här analyserade frågan om rättighet till återremiss af detta betänk., förgäta, att i 8i §:n Reg.F:n jemväl finnes stadgadt, huru med de förslag, som från Konungen emanera till ändringar i grundlagen, skall förhållas.
Han hade deri funnit, alt om Utsk. tillstyrker hvad Konungen föreslagit, så skall frågan hvila till nästa riksdag, då Ständerne skola derom besluta, och det utan att återremiss får äga rum, ifall det föll Hr Professorn eller någon in att icke vara nöjd med Utsk:s tillstyrkande.
Samma ^ innehåller äfven: ’’Afstyrker Utsk.
Konungens propos, då må R.
St. genast kunna antingen denna propos. afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande riksdag besluta; gällande i detta fall etc.” Äfven då äga Ständerne icke den ringaste rätt att återremittera utlåt, till Utsk. för att få detsamma förän - Den B Juli f. m. dradt.
Utsk:s skyldighet är uppfylld genom aflemnandet af sitt utlåt., Ständernes inträder derefter att pröfva, om de vilja afslå eller låta frågan hvila intill nästa riksdag.
Af dessa förhållanden hade Hr Professorn ock lätteligen bort finna, att de i 56 §:n omtalade allmänna frågor icke tillhöra dem, hvarom grundlagen anför speciella stadganden i spe cielia §§, ibland hvilka också är den 107 §:n
Den bestämmer Utsk:s skyldighet att, efter granskning af Statsrådets prot., för Ständerna tillkännagifva, om de utvisa att Statsrådets ledamöter, en eller flere, i sina rådslag icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, — om de utvisa att någon Statssecreterare icke med nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat; — och derefter inträder Ständernes skyldighet att pröfva, huruvida de finna Rikets väl kräfva att hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han från Statsrådet ville skilja den eller dem, mot hvilka anmärka:!' blifvit gjorda.