Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
.Och mången torde lika med mig tlU mera efter den förklaring Herr Friherreil afgifvit, vara alldeles Ur stånd att bedöma i hvad del Herr Friherren tror sig Vara novice.
Hvad åter angår den anvisning, som blifvit mig gifvert, att hålla mig till redacteuren af våra officiella Tidningar, i händelse ifrågastälidte rapporter, skulle uti de samma vara origtigt införde, kan jag icke begripa hvarifrån Herr Friherren hämtat anledning härtill.
Jag trodde mig tvertorrt, Uti mitt af Herl4 Friherrtn nu besvarade anförande hafva gifvit tillkänna att jag icke tviflade på rapporterneS vigtighet.
Och jag får nu ytterligare förklara* att jag anser dem både rigtigt införde i tidningarne och rigtigt öfverensstämmande med deras öfvertygelse, hvilka dem afgifvit.
I öfrigt torde det tillåtas mig att begagna detta tillfälle för att instämma med Herr Friherren uti hvad han i en sednare motion yttrat rörande kostnaderne för Utmätningar, isynnerhet då de ske för mindre summor; och kan jag försäkra Herr Friherren att jag och alla Landshöfdingar skulle varit honom högst förbundne, om han tillika uppgifvit någon utväg ätt förekomma dessa kostnader, annorlunda än att antingen alldeles icke verkställa utmätningar, hvilket torde medföra menliga Följder både föt 74» Öen 26 Pel ritav ii. allmänna verk och enskildta personer, eller ock att öka lönerne för Kronobetjeningen, hvars knappa inkomster för det närvarande äro till stor del beräknade på det öfverklagadé arfvode! för utmätningar
Och andra dylika förrättningar.
Sluteligen har det icke kunnat undfalla mig att Herr Friherréh till styrka för sin motion, att Länsmannen borde förlora deras andel i böter, anfört en olaglighet som al Kronobetjeningen skall blifvit begången inom Östergöthland i fråga oin vägpålars anskaffande på Kålmården»
Denna händelse har förut varit mig alldeles obekant, ty något klagomål har hvarken enskildt eller i officiel väg blifvit hos mig deröfver anfördt.
Men numera kan jag så mycket heldre lofva Herr Friherrert att krafåg handläggning dervid icke skall uteblifva, som jag är ©fvertygad att Herr
Friherren då han ansett för sig tillständigt att fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en Länsmans obehöriga förhållande, icke heller lärer undandraga sig att hos Konungens Befallningsm hafvande framträda såsom angifvare, Åtskillige yttrade Härtill deras bifall; Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric-.
Dert Censorsrätt, som en värd talare velat tillvälla sig, påkallar denna min förklaring att, oaktadt det bifall honom här synts möta, detta dock icke af mig delas.
Jag tror att den enskildte tnötionairens rättighet att yttra sig är af lagen Ibestämd och att endast LandtMarskalken kaia Den 26 Februarii:. 741 fästa uppmärksamheten vid ordalagen.
Jag kan således ej förstå huru den ädle Grefven kunnat i anledning af Friherre Rehbinders yttrande, göra dessa anmärkningar, hvilka hafva mera likhet med ett Canzliförhör än en discussion.
Jag tror att den sorn i detta ämne rätt yttrat rjg är Friherre
Cederström 5 och att hans satt varit det enda vid detta tillfälle ändaqiåls^-enliga.
Jag förmodar det Friherre Rehbinder varit betänkt på att kunna ådagalägga grunderna för sitt yttrande, och intill dess han brustit i bevisningen af deras rigtighet anser jag honom oförtjent af den apostrophering han, här undergått.
Jag tror ej att Grefven rigtigt uppdragit gränslini-en emellan allmänna uttryck och allmänna anfall.
Jag skulle anse mig illa uppfylla min pligt såsom Riksdagsman, om j-ag med tystnad biträdt hvad Grefve Posse yttrat och om Friherre Rehbinder utan deltagande fått afhöra hans yttranden.
Den siste värde talaren har icke rätt fattat min mening eller ock har jag orätt framställt hvad jag velat yttra.
Jag har aldrig upphäft mig till Censor.
Jag känner m-ig dertill för svag i. allmänhet, och om jag än äg -, de förmågan, skulle den dock aldrig begagnas, inom detta rum.
Min öfvertygelse att fri yttrande rätt är oakiljagtig från lagbunden frihet, och min kärlek för denna fjället skola alltid hos mig förekomma misstag i detta falt
Men jag tror det vara hvars och ens rätt och äfven, jpligt att försvara sig om han blir antastad, tjchi ipen 26 Februarti, det var derföre sorn jag uppmanade Friherre
Rehbinder att närmare bestämma den beskyll™; Tiing han gjort mot Landshöfdingarne, och hvilken i första rummet kunde anses rigtad emot mig, som har styrelsen öfver det Län inom &yiJket Herr Friherren är boende, Jag har icke heller klandrat begagnandet jif obestämda uttryck, ehuru jag lör min del, anser mig böra undvika dem, men jag har höjt min röst mot obestämda angifvelser, hvilka, om än icke i lagarne ovillkorligen förbjudne, dock enligt mitt omdöme äro oförenlige med rättvisa och loyala tänkesätt, emedan genom sådane angifvelser manga såras, nien ingenieor jjas öppet att försvara sig.
Friherre Ridderstolpe, Fredric:
Jag får blott anmärka, det, enligt mitt sätt att se, mätte behörigheten att klaga inför ett Riks-Stånd vara grundad på förutgången åklagan inför laga Domstol.
Om Friherre Rehbinder förut anställt åta], så är han behörig att föra detta språk; i annat fall är han icke behörig.
Friherre von Jdiiben, Carl, uppläste följande; (Se Bilagan hf:q i5.) kades på bordet
Den 26 Februarii. 7^3 Herr Grefven och LandtMarskalken till— kännagaf att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Herr Berghman, Ambrosius Magnus hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande:
(Se Bilagan N:o 16).
De uti Herr Berghmans anförande åberopade Cancellie-Rådet Schoerbings Memorial och utgifne skrifter, voro vid Herr Berghmans anförande bifogade.
Då Herr CanzliRådet Schoerbings nu anmälte Memorial innehåller, att det varit efter Hans Majit Konungens gifne föranledning, som Herr 'Schoerbing, företagit sig det arbete, han sedermera dedicerat till Ständerne; Och då ovedersägeligt är, att hans bok, hvars innehåll jag icke känner, likväl medtagit mycken tid ; så skulle det vara svårt för honom att nödgas, för sitt arbete vidkännas förlust på det förlag, som bokens tryckning medtagit; så mycket mer, som Herr Schoerbings enskihlta vilkor äro ganska knappa.
Jag önskade alltså att Utskottet och Ständerna ville åt desse omständigheter, lemna något afseende.
Lades på bordet. ?44 Den 26 Februariil Grefve De la Gardie, Jacob:
Jag skuU$ draga i betänkande att upptaga Ridderskapet och Adelas tid med en ny motion, om jag ej af erfarenheten kände, att hvarje gagnande, företag med godhet upptages af detta upplysta.
Då jag nu går att tala om en inrättning som sedan Riksens Ständers sista sammanträde blifvit gjord, år det ej för att begära några understöd för densamma, ty den behöfver deni ej.
Några för det allmännas gagn nititske och redlige medborgare, hafva för 2me år sedan här i Stockholm inrättat en Sparbank.
Insättningarne i denna Sparbank hafva vida öfverstiga hvad man vid dess början vågade hoppas;, jnen nu hafva bekymmer uppstått huru man skall få medlen lika snart som säkert placerade.
Stockholms Stads Drätsel- Commission har med godhet lofvat att emot 5 procpns ränta, emottaga 10,000 R:dr.
Hitintills har väl detta tillfälle varit tillräckeligt, men fonden har nu ökats ända till nära 5.6,000.
Af dessa äro, väl 47,000 Födr placerade emot första inteckningen uti Stads och Landtegendomar; men då insättningarne hvarje vecka ökas nied tooo ä 1200 R:dr, någon gång äfven derutöfver, så har hos
Directionen oro väckts hujra den skalf finna tillfälle att placera dessa penningar, sorn från insättningsdagen löpa med ränta och tillhöra den medellösa klassen af härvarande medborgare.
I anledning häraf, anhåller jag få göra.
JDen 26 F einiar ii. flen motion,' att Stockholms Sparbank måtte få rättighet, så väl att i Riksens Ständers Rank, eller, rättare sagt i dess Discont insätta ett maximibelopp af 5o,ooo R:d Banco mot 5 procents ränta sorn ock, att sedan efter omständiglieterne uttaga de insatte penningarne, i den mohn tillfälle gifves att deni mot säkra inteckningar åter utlåna.
Jag anser öfverflödigt att visa det ingen egennytta hos Sparbanken föranleder till denna motion, då naturligtvis Sparbankens interesse alltid blifver att få sine medel utsatte mot inteckning och den högre ränta af 6 procent som derifrån erliålles; jag får endast til. lägga att de fleste af Sparbankens delägare äro af den lägre folkklassen, oell räddas genom denne sjelfvillig! påtagne hushållning ifrån oordning och liderlighet.
Öfver 1900 personer hafva i Sparbanken gjordt insättningar, hvaraf man med tillfredsställelse funnit 600 vara fattige barn och 5oo bestå af den aldra lägsta klassen af Stockholms innevånare.
Jag anhåller att detta mitt anförande måtte remitteras till Banco - Utskottet, samt att det måtte mig tillåtas att detsamma med de öfrige Riks-Stånden communicera.
I anledning af hvad Herr Grefve De la Gardie yttrat om placerande af Sparbankens fond, får jag äran nämna, det
Banken ej lärer kunna emottaga dessa penningar emot förbehåll att derå gifva en ränta som den ej sjelf njuter.
Ej eller lärer
Discouten kunna göra det, då en stor del af dess, 7^6 Den 26 Februarii. fond ännu är outlänt.
Men om, efter mitt förslag privata Banker eller Disconler blifva inrättade , kunna de med fördel emottaga de fonder hvarom Grefve De la Gardie talat.
Det är endast detta jag velat anföra, med anhållan att mitt yttrande får till vederbörande Utskott åtfölja Grefve De la Gardies motion.
Då man påminner sig, att Sparbanken är en af de sednare tiders vackraste inrättningar, så kostar det på, att ett motstånd skall framställas till den billiga begäran, sorn göres för Sparbanken.
Jag förklarar min agtningsfulla tacksamhet till Herr Grefve
De la Gardie, för den vackra vårdnad han lemnar åt en så välgörande inrättning, och jag skulle tro, att det vore Riksens Ständer ganska värdigt, att åt samma vårdnad förunna all lättnad.
Då ränta blott begäres till en procent mindre, än Disconten sjelf uppbär, så kan Disconten icke förlora vid det biträde, som är begärt: och jag tillstyrker derföre bifall åt motionen j jnen nu att densamma må remitteras.
Jag finner visserli gen att denna motion är gjord af ett ganska godt uppsåt, men det torde förtjena uppmärksamhet, att om nu Stockholms Sparbank erhåller den begärte rättigheten, skola äfven snart Götheborgs Sparbank och de i andra orter inrättade Sparbankar begära samma rättighet; och dä insätta kanske till och med Capi - t)en sé Februarii, 7*7 talister der sina Capitaler, för att på allmänhetens bekostnad der draga en säker ränta.
Om således enskildte
Banker inrättas, kunna de aldrabäst emottaga Sparbankernes Capitaler.
Grefve De la Gardie; Med all agtning för den siste värde talaren, får jag dock påminna att reglorne för Sparbankens inrättning ej tillåta den utsträckning, som han förmodar den kunna erhålla.
Då ej mer än 1000 R;dr Banco, af en person der få ägas, och ej mer an 100
R:dr om året kunna insättas, så tror jag ej det vara mycket att frukta, det Capitalister deraf kunna draga stor nytta, eller finna håg att sig deraf begagna.
Jag har visst ej något emot, att de andra Sparbankarne äfven erhålla samma rättighet jag begärt för Stockholms Sparbank; men de fleste äro dels i jemförelse med denna, ännu obetydlige, dels ock afståndet härifrån så stort, att de ej med samma förmon kunna begagna en sådan rättighet, dels äga de i landsorterne mera tillfälle att utsätta mot annan säkerhet de mindre summor, d§ kunna hafva att utlåna.
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus; Uti den fasta öfvertygelse att Sparbanker äro en verkelig välgerning för menskligheten och i detta afseende föga kunna jemföras med någon annan upptäckt i sednare tider, kan jag ej nu undertrycka min talan, ehuru jag derigenom uppehåller Ridderskapets och Adelns tid.
Det är väl möjligt, i fall en sådan rättighet sorn Grefve De la Gardie hegart blifyer Stockholms 74,3 Den 25 Fchruarii, Sparbank beviljad, att de andra afven söka att erhålla en sådan förmån; men jag vet knappt något föremål, som mera kan förtjena uppoffring i den öfvertjrgelse jag är, om dessa inrättningars stora verkan att förekomma tiggeri och laster hos den stora hopen; oell då blott fråga är om en så liten summa som 5o,ooo Rsdr vet jag ej hvad elak följd det kan hafva för Discont-inrättningen.
Men jag säger än en gång, att om ock flere Sparbankar skulle behöfva en sådan förmon, bordeden äfven blifva dem beviljad, då framgången af sådane inrättningar är den skönaste barometer på folkets växande moralitet.
Jag har i mindre scala sett en sådan inrättning, medlen voro små och inrättningen liten, men den gjorde nytta i sin krets och måste alltid högaktas af vältänkande personer så länge den grundsatts står fast, att endast den förbättring af moraliteten är af någon vigt, af något högre inflytande på sarnhäl-. let, hvilken börjar hos de lägre folkklasserne.
Med sådan åsigt och på dessa grunder recommenderar jag att Grefve De la Gardies motion måtte understödjas.
Friherre Cederström, Jaeol:
Jag instäm-, mer fullkomligt med Grefve von Platen och Grefve De la Gardie, i afseende på den stora nyttan af Sparbanker, och instämmer äfven deruti, att den yrkade summan af 5o,ooo Riksdaler år obetydlig.
Men rörande principen, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att det ej med ordning är förenligt, att Banken lemnar ränta för enskifta.
Den 26 Felruarii. 74 9 penningar.
Sadane medel tror jag böra förentas hos enskilte.
I fall dessa inrättningar anses af den vigt, att de förtjena allmänt understöd, bör det lemnäs i annan bestämd väg, men icke genom interessen från Banken, hvilket skulle inblanda denne uti, för dess inrättning främmande transactioner, och skulle medföra den följd, att om inråttningarne utvidgades, Skulle Bankens tillitande blifva alltför starkt* Herr von
Den siste värde Ta laren Friherre Cederström har till en del förekommit mig.
Jag inser fullkomligt det välgörande af denna inrättning, men då jag sjelf föfeslagit att Bankens Discontrörelse skulle upphöra och Disconter på Actier inråttas af private, vore det inconsequent af mig att nu oanmärkt samtycka till Sparbanks-fondens placerande på ett Yefk, hvars tillvaro möjligen skulle komma att upphöra.
Min tanka år då, att denna fond skulle i de nya Disconterne placerasi Men om Bankens Discont-rörelse kommer att fortfara, vill jag vis6t icke motarbeta ett förslag, som åsyftar ett så godt ändamål.
Friherre Boije i I anledning af de tvånne
Siste värde talarnes yttranden, bör jag erinra, dels om den skillnad, som år emellan Banken och BancoDisconten, hvaraf följer, att fastän Banken icke kap åläggas emottaga andras pengar lill utlåning, så kan dock detta åläggas dess Discont, när anledningen år så vacker, som den förevarande; och dels, att svårigheter Jrerkeligen göras, då man hänvisar till sådanei fjSa Ben 26 Fehr var ii, inrättningar, som hafva det felet att ännu icke existera, och att, för deras framtida existence, ännu vara ovissa.
Skulle privata Banker komma till stånd hår i landet, och vinna full credit, så att pengar dem med all säkerhet kan an— förtros, så blir troligen Sparbanken lika så benågen att placera sina pengar der, som nu 1 Disconten; men derintill torde den begärda ut-» vägen vara billig att tillåta.
Grefve Von Platen'.
Jag har endast begärt
Ordet för att råtta ett misstag.
Jag tror mig ej hafva sagt, att de ifrågavarande medlen skulle förräntas af Banken, utan af Banco-Discontert.
Hade någon annan
Discont funnits, hade jag kanske föreslagit att de deruti skulle insättas, Men då detta ej år händelsen, då det ej år fråga om mer ån 5o,ooo Riksdaler och då capitalister ej kunna begagna sig af Sparbanken, tror jag att man bör gå en sådan inrättning till mötes, hvilken finner sin största risque i svårigheten att med säkerhet kunna placera sina medel, och likväl måste göra det skyndsamt, för att kunna gifva den utlofvade räntan, Då härtill kommer att
Sparbanken måste kunna skyndsamt uttaga sina penningar, i fall det skulle behöfvas, tviflar jag det vara möjligt att, utan en sådan tillåtelse, som Grefve De la Gardie yrkat, gifva någon utsträckning åt denna nyttiga inrättning.
Herr von Qvanten t.
Boije måtte ej fattat min mening, då han säger mig hafva hånvist till blifvande inrättningar.
Jag får då Den 26 Februarii. j5i förklara, att om frågan nn endast år att genast placera dessa penningar, må det alltför gerna verkställas utan att jag skall försöka deremot lägga hinder i vågen.
Det år endast i den händelse, att blifvande finance-regleringen skulle göra en förändring med nu varande
Discontinråttning, som jag tillåtit mig dessa anmärkningar, synnerligast, emedan beslutet i både den ena och andra frågan ej lärer blifva fattadt förr, ån i sammanhang med den tillkommande finance-regleringen.
Det år således för framtiden, men ej i afseende på det närvarande, jag yttrat mig.
Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att så vål Grefve De la Gardies ofvannämnda Motion, som de i anledning deraf afgifne yttranden, koinme att till nästa Plenum hvila på bordet.
Friherre von Schutzenheim, Conrad Theo* dor, hade inlemnat ett sä lydande Memorial; (Se Bilagan N:o 17.) Lädes på bordet.
Friherre Skjöldebrand, Pehr Eric, anförde akrifteligen: r-52 Den 26 Februarii, (Se Bilagan N:o 18.)
Herr Estenberg; Pehr, hade inlemna!; ett så lydande Memorial:
(Se Bilagan N:o x g.) X - ' / ' " ' . ’ > Lades på bordet.
Börjades uppläsning af StatsUtskottets deli 22 dennes afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga proposition angående Handlanden A. R.
Lorents ansökning om skatteköp af några lågenheter under Elfsborgs Kungs Ladugård.
Låsningen afbröts derigenom, att Herr Riben, Carl Wilheim, begärde ordet; och yttrade sig sålunda; Under loppet af tvånne Riksdagar, vid hvilka jag såsom Canzlist tjenstgjordt vid Riddarhuset, har det brukats att blott upplåsa en kort rubrik af Utskottens Betänkanden vid för.' sta föredragningen; då deremot handlingarne vid afgörandet alltid blifvit in extenso upplåste.
Jag vågar till Herr Grefven och LandtMarskalken jgamt Högloflige Ridderskapet och Adeln ödmju - t)cn 2.6
Fehruaru.
755 kast hemställa, om icke lill vinnande af tid, fett sådant bruk älven Vid innevarande
Riksdag kunde iakttagas* Undertecknad Riddarhus- Secreterare: i anledning af Herr Ribens anförande, anhåller jag fa nämna, att förhållandet visserligen varit sådant som lian yttrat, att nemligen i Riddarhus-Canzliet en resumé af inkommande* Betänkandens innehåll blifvit Uppgjord och inför Ridderskapet och Adeln upplåst.
Denna åtgärd har likväl vanligen ej varit Vidtagen förr, ån under sednare hälften af Riksdagen, då det* i brist af tid, Varit omöjligt* att Uppläsa alla inkommande handlingar; men under första hälften af Riksdagen, har man brukat upplåsa dem i ett
Sammanhang
Då anstalten likväl för skyndsamheten af ärenderfias behandling in Pleno är förmonlig, kan jag ej annat ån instämma Uti hvad Herr Riben sålunda yttrat.
Pehr Giiftaf:
Hg an håller att Utskottens Betånkanden måtte vid förslå föredragningen till hela sin vidd upplåsas* enligt Grundlagens bokstafliga föreskrift.
Snarare skulle jag vilja medgifva* att endast sammandraget kunde vid målets slutliga afgörande upplåsas.
Örn nemligen vid första föredragningen endast ett sammandrag skulle Upplåsas* så måste den tidsutdrägt sorn detta sammandrags författande fordrar, nödvändigt Vålla, atf mångå mål skulle hos oss förekomma en Fleni - Riddi 0. dd, Proi. 1, B, Den 26 Felmari!. åag senare, än i de andra Stånden, och vi så~ ledes derigenom sjelfva öka anledningarne till den obehagliga omständighet, sorn så ofta plär inträffa, att då ett mål slutligen skall afgöras, och man långe och vål deröfver ordat, man omsider erhåller den upplysning, att målet redan blifvit af tre Stånd afgjordt.
Då deremot målet för andra gången, eller till afgörande förekommer, hafva alla de, som derom vilja yttra sig, haft tillfälle att i Canzliet deraf taga kännedom, och skulle således blotta sammandragets uppläsande då kunna snarare göra tillfyllest.
Rid darhussekreterare n behagat lemna, att den anstallt jag föreslagit, fordom ej vidtagits förr, ån närmare Riksdagens slut, år alldeles enlig med förhållandet; men har sådant kunnat lagligen •ke under Riksdagens sednare hälft, måtte det också lika lagligen kunna införas nu vid dess början; hvaraf jag också tror, att en ingalunda onyttig tids besparing skulle uppkomma.
I Herr Cederschjölds yttrande, att handlingarne snarare icke borde upplåsas vid målens afgörande, kan jag ej instämma; ty jag anser oundvikligen nödigt att man får höra ett Betänkande då det ekall afgöras; man kan eljest under liden från första låsningen lätteligen hafva glömt hvad det innehåller.
Vill man hafva närmare kännedom om ett inkommit Betänkande, lärer man i allt fall genom låsning uti RiddarhusCanzliet för-j värfva sig densamma.
Herr Cederschiöld'.
I anledning 'af den ben 26 Februarii', sista värde talarens yttrande^ får jag blott tillägga, att jag anser sjelfva Betånkandernes fullständiga uppläsning vid första föredragningen så mycket nödigare, som Ståndets alla 5oo
Ledamöter eljest skulle nödgas sammanträngas i Canzliet, för att af Betänkandet erhålla del; För öfrigt vill jag ingalunda neka, att det ju vore bästj om hvarje Betänkande kunde till hela sitt innehåll upplåsas, båda gångerna det föredrages; men örn detta ej skulle medhinnas^ så anser jag, på de skål jag förut anfört, upp-< låsningen af ett sammandrag vid sednare till-, fället så mycket hellre kunna medgifvas, sorn Vederbörande emellertid haft tillräcklig tid att med tillbörlig noggrannhet författa ett sådant Sammandrag.
, Friherre Cederström, Jacob:
I anledning af den nu uppkomna discussionen, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, attj i enlighet med hvad Herr Cederschjöld yttrat, Riksdagsordningen innehåller, att
Betänkanden skola upplåsas då de första gången föredragas, hvaremot befor på Ståndet om de skola upplåsas då de till slutligt afgörande företagas.
55 §. säger nemligen i dess första moment: ”Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande handlingar uppläsas, sd framt någon Ståndets Ledamot sådant åslundar.”
Det år lått för Ståndets Ledamöter, då de höra ett Betänkande första gången uppläsas, att bestämma huruvida de vilja taga en närmare kännedom af det eller det åm - ?56
Den 26 Februarii. net, men det blir nästan omöjligt för Ståndets Ledamöter att i Canzliet genomläsa alla på bordet liggande handlingar, för att efterse örn någon al' dem för tjenar uppmärksamhet.
Herr Riben-.
Jag anhåller blott att med få ord få besvara den värde talaren som sist yttrade sig, och att i sådant ändamål få å nyo uppläsa just samma §. som han nyss uppläst; der står: ”Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande handlingar upplåsas, så framt någon Ståndets Ledamot sådant åstundar.”
Jag kan ej med ordet handlingar förstå annat ån sådana Bilagor som åtfölja ett Betänkande, ty då man talar om att en sak hörer till något, så måtte detta något finnas.
Jag rnedgifver för öfrigt gerna, att det nu för ögonblicket år likgiltigt hvad som i afseende på mitt förslag beslufes; men några veckor härefter, då nemligen vidlyftiga Utskotts Betånkanden dagligen inkomma, blir förhållandet må hända annorlunda, och kanske skall man då finna nyttigt att återgå till fordna Riksdagars praxis.
Det år otvifvelak tigt att det ifrågavarande momentet i Riksdagsordningen lyder såsom det blifvit af den sista värde talaren nu senast och af mig sjelf nyss förut upplåst.
Deraf följerj att om handlingarne bestå af ett Betänkande ensamt, så utgör det alla till målet hörande handlingar och behöfver ej upplåsas, om icke någon Ledamot det åskar.
Men detta ingår nu ej i råtta frågan; angående den, får jag underställa Rjdderskapet och Adeln .Den 26 Februarii, om det icke är bäst att uppläsningen sker vid lörsta föredragningen, på det man må komma i tillfälle att bedöma hvilka mål man vill närmare granska, och på det man ej må vara nödsakad att i Canzliet genomgå alla inkomna förslag.
Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att som den uppkomna frågan, huruvida Utskottens inkommande