Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot en sådan mening måste jag dock åberopa det nämnda mom:s tydliga redaktion, och för att göra saken ännu mera of vetydig, an håller jag att få citera de motiver, som föregå Utslcs förslag, der det först talas om öfverskottsmedlen och sedan tillägges: »En icke obetydlig tillökning af de medel, som »genom räntebärande obligationers belåning hädanefter kunna hållas »allmänna rörelsen tillhanda, skulle dessutom beredas, i fall ltiksg:s»Kont. finge för sådant ändamål från StalsKont. emottaga icke blott up»komna öfverskott, utan äfven de i upbörden influtna medel, som »under någon tid kunde för sistbemälda embetsverks förestående ut»gifter undvaras.»
Efter min tanka är det knappt möjligt att uttrycka sig mera klart och bestämdt och det måste således stå fast, hvad också ingen med oför v i I lad t omdöme lärer kunna betvifla nemi. att det varit meningen att till utlåning använda den löpande upbörden.
Stridigheten af denna grundsats mot våra Grundlagar samt dess vådliga beskaffenhet i mångfaldiga afs:den, har jag redan förut haft äran visa och det torde ej vara af nöden alt vidare utveckla alla dessa omständigheter, men oskyldigt kan jag åtmin - Den 3 December f. m. 65 åtminstone icke anse ett förslag vara, som sålanda utmärker sig för vådor oell lagstridighet.
Då man uptagit till vederläggning hvad jag förut yttradt angående Irsta punkten eller om postremisserna, måste jag beklaga mig öfver det oriktiga sätt, hvarpå mina yttranden blifvit upfattade, och jag lemnar derhän antingen det skett genom otydlighet af min framställning eller genom någon afsigtlig dragning af mina ord.
Jag har sagt, och jag tror att hundra vittnen kunna bestyrka detta, att en sådan utväg som den föreslagna, med hänsigt till den allmänna rörelsen icke åstadkommer någon lättnad, utan endast medför det resultat att penningarna i sådan händelse få ligga i stället för att åka, såvida de icke insättas i låne-anstaller, der de genast kunna utlemnas hvilket ej är förhållandet med Riksbanken och al la dess underafdelningar eller lånekontor.
Detta har jag sagt och delta lärer icke kunna af någon bestridas.
Men jag har tillagt, att om medlen deremot insattes i sådana anstalter, der de genast blifva utlemnade i allmänna rörelsen, så är onekligt, att denna rörelse kommer några dagar förr i åtnjutande deraf, än om penningarne blifvit med posten afsända.
I sådant fall har man likväl invecklat sig i andra, vida större olägenheter, hvilka jag vid granskningen af 7:de och 8:de punkterna sökt framställa i hela deras vidd.
Häraf följer således att i ena händelsen blifver åtgärden likgiltig och onyttig, och i den andra farlig och skadlig, och ur begge dessa synpunkter tror jag mig hafva haft skäl att finna förslaget icke vara antagligt.
I afside å de direkta liqviderna mellan Riksg:sKont. och allmänna verk har man velat visa, att den förveckling, som enligt min tanka skulle i st. f. den åsyftade förenklingen upkomma, icke vore så farlig, och såsom skäl anfört, att sådana liqvider redan nu ske omedelbart af de summor, som äro anvisade för enskildta företag.
Men just deruti ligger skillnaden.
Det är fullkomligt i sin ordning, att utbetalningen till enskilda bolag och arbeten sker direkt, men då fråga är om allmänna verk, som taga sina befallningar från K. M., samt i afside å tider och summor ställa sig dess bud till efterrättelse, då påstår jag att förhållandet är annorlunda.
— I afside å öfverskottens aflemnande har man icke egentligen haft något annat att anmärka mot hvad som nu i detta afside är föreskrifvef, än att i en mellanmening af 1844 års
Bref förekommer, det stadgande att aflemnandet skall ske först sedan ltiksbokslutarbetet begynt och dervid approximativt visat sig att öfverskott skola upkomma.
Man har nemi. påstått att häruti skulle ligga ett hinder för liqvidens verkställande i behörig tid; men äfven de, som sådant påstått, hafva dock medgifvit, att denna omständighet hittills alls icke varit hindrande för medlens aflemnande, så snart sådant lämpligen kunnat ske.
Det tyckes således vara temligen klart, att i sjelfva verket ingen ändring häruti behöfves, äfvensom det väl torde vara i sin ordning, att man har någon säker ledning för bedömandet af dessa förhållanden, innan utbetalningen skall ske, och en sådan vinnes först genom Riksboksluts-arbetet.
Dessutom skulle lätteligen kunna X H. 5 6G Den 3 December f. m. inträffa, derest ej den omhandlade föreskriften funnes, att så snart Riksg:sKont. tyckte att någon betydligare summa t. ex af tullmedel eller bränvinsskatten influtit, som enligt dess tanka borde lemna öfverskott, från Riksg:sKont:s sida kunde väckas mera eller mindre pockande anspråk på dessa förmenta öfverskotts ofördröj liga aflemnande.
Alla dylika tvist i g heter mellan Riksg:sKont. å ena sidan och allmänna verk å den andra synas mig böra förekommas, och de föreskrifter som i detta afs:de nu äro gällande, tror jag vara för ändamålet fullt tillräckliga.
I afs:de å medlens utreqvirerande från Riksg:sKont., har man här alldeles förbigått att yttra sig om en punkt, nemi. den 6:te, sorn jag emellertid icke kan underlåta att nu något vidröra.
Det säges nemligen att »i likhet »med hvad förut skett i fråga om lyftningen af de till utgående från »RiksgrsKont. anvisade extra Statsanslag, torde vederbörande förvaltande verk varda af K. M. i Nåd. förständigade, att endast i mån »af behof från StalsKont. reqvirera och utlaga do till den ordinarie »Statsregleringen hörande anslags-summor.»
Hvar och en måste vid genomläsande häraf ovillkorligen tro, att det väl finnes en föreskrift rörande reqvisitionerna af extra medel, men deremot icke någon sådan angående de ordinarie.
Detta är likväl ett fullkomligt misstag, ty just en sådan föreskrift som Utsk. begär, finnes redan och är utfärdad den 29 Maj 1848 till StatsKont.
KrigsColl.
Förvaltnrn af Sjöärendena, Ofverlnt.Emb., Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar m. fl. — eller med ett ord till alla de penningeförvaltande verken, och på det intet tvifvel derom måtte förefinnas, ber jag att få upläsa brefvets innehåll, hvilket är helt kort och så lydande: »Med anledning af Rikets nu församlade Stän»ders uti underd. skrifvelse den 18 innev:de månad till
Oss gjorda »framställning om angelägenheten deraf, att de till särskilda Em»betsverks disposition anvisade statsanslag, icke från Eder (Stats»Kont. ) må uttagas förr än sådana anslag erfordras till de utgifter »som dermed böra bestridas, aflåta Wi nu till samtlige vederbörande »nådig befallning att endast i mån af behof bos eder reqvirera och »lyfta de medel, hvilka från eder skola för de enl. stat och förord»nanden erforderliga utgifter, de särskilda Embetsverken t i 11 han - »dahållas.»
Jag tager mig friheten fråga om någon kan uttrycka sig mera bestämdt, och klart?
och hvad vill det då säga, att nu ånyo komma fram med en anhållan, att K.
M. måtte utfärda en föreskrift, just sådan som den hvilken redan förut är gifven?
1 afs:de å skattemedlens utlåning till enskilda Banker är redan så mycket taladt, att jag icke vidare vill pröfva R. o. Ad:ns tålamod i detta hänseende.
Då man emellertid så mycket fäsladt sig vid det oriktiga deri, att Fullmäktige för närv:de skulle vara skyldige att upköpa obligationer, vill jag blott fästa upmärksamheten på att detta alldeles icke är något åliggande, utan att Riksg:sKont„ har fria händer antingen att köpa eller belåna dylika obligationer, hvilken sednare utväg såsom den lämpligaste, också lärer vara den som på sednare tider, nästan ensamt blifvit begagnad.
Slutligen ber jag att få med några ord besvara Gr.
Sparres sista yttrande.
Han har framställt en förtviflande åsigt om Den 3 December f. m. 67 den sorgliga ställning, lian förut afmålat, och det medgifves, att hans sinnesstämning måtte befinna sig på gränsen af förtviflan då han kunnat yttra, det han vore färdig att biträda hvilka åtgärder som helst utom de hvilka nu blifvit af Utsk. föreslagne.
Om man å ena sidan måste erkänna att häruti icke ligger någon komplimang emot Utsk. och dess förslag, så torde man å den andra sidan knappast kunna finna ett mera talande uttryck af förtviflan, itn att sålunda på förhand hafva lemnat sitt bifall in blanco tili hvarje nytt förslag angående dot ondas botande, som kan komma att framställas.
I afside å Hr Gr:ns anmärkningar mot min framställning för någon tid sedan, ang:de vår ekonomiska ställning, torde den värde Gr:n påminna sig, alt bela den omordade taflan bestod af statistiska upgifter öfver förhållandet med alla våra näringsgrenar, iclce för ögonblicket, ulan för en tid af 20 år.
Emellertid var det just Gr.
Sparre, som då förebrådde mig att hafva begagnat alltför gamla statistiska dala, och hafva utsträckt jemförelsen alltför långt.
Hr Grin behagade kanske erinra sig hvad jag då svarade härpå, eller att sådant skedde just för att icke missleda någon genom att framställa förhållandena efter de sednaste årens erfarenhet, hvilkas exceptionella beskaffenhet jag vid detta tillfälle icke en utan kanske 10 gånger sjelf framhöll.
Au deremot söker Gr:n framskjuta den tanken, att det skulle hafva varit endast på resultaterna af dessa år som jag grundade mina beräkningar.
Jag vet icke om det är Grins dåliga minne, eller någonting annat som jag härvid bör anklaga.
För öfrigt ämnar jag alldeles icke framställa mig såsom någon profet för framtiden.
Jag har endast sagt, angide den fråga som då var väckt och hvarom då talades, nemi. huruvida landet kunde anses hafva förmåga att bära en skuld af det ifrågasatta beloppet, att en sådan stats-skuld alldeles icke enl. min tanka stod i något oproportionerligt förhållande till landets krafter, och för denna mening har jag sökt lemna bevis genom en utredning, som man haft godheten finna nöjaktig.
Hvad åter angår de särskilda inkomst-titlar, som nu blifvit omnämnda, elier tullen och bränvinsskatten, så får jag förklara att hvad tullupbörden beträffar, så måste det anses öfvergå all förväntan, att under ett år sådant som detta, då fjolårets skörd örn icke qvan t ila t i vt, åtminstone qvalitativ t blef så godt som förlorad, samt under det samtidiga intrycket af den penningebrist och financiella förlägenhet, som under loppet af detta år existerat i nästan hela den civiliserade verlden, rörelsen hos oss oaktadt allt detta kunnat fortgå så, att tullupbörden för i år belöper sig till ungefär samma belopp som för år 1855.
Detta högst tillfredsställande faktum visar emellertid att välståndet hos den stora massan af konsumenter, åtminstone hittills icke aftagit, och det är åt detta hall som man härvid hufvudsakligast bör rikta sin upmärksambet, ty i detta afside, likasom i striden, är det ändock de stora bataljonerna som slutligen gifva utslaget.
Hvad åter framtiden bår i sitt sköte, det vet Gr.
Sparre lika litet som jag.
Beträffande slutligen bränvinsskatten, så måste jag bekänna att jag ingalunda hyser så sanguiniska förhoppningar som Gr.
Sparre, om en betydlig förminskning i superiet; och så 68 Den 3 December f. m. länge konsumtionen af bränvin fortgår, torde man väl också få antaga att produktionen deraf, härmed håller jemna steg.
Dessutom ber jag
Hr Gr:n erinra sig, att i Statsregleringen är skatten derå beräknad endast till 4,800,000 Rdr, då denna skatt likväl i år gifvit 6,100,000 Rdr, hvartill kommer för framtiden en tillökning af 10 öre per kanna, hvilket med samma tillverknings-belopp som i år gör ytterligare 1,200,000 Rdr.
Afven med antagande af någon förminskning i tullupbörden för den närmaste framtiden, hvilket jag på grund af oförutsedda händelser, visserligen anser sannolikt, tror jag dock, med afs:de derpå, att brännvinsskatten, såsom nyss är visadt, bör lemna en betydligt ökad tillgång, att dessa omständigheter kunna motväga hvarandia, och att således i alla fall inkomst-beräkningen i sin helhet kan bära sig.
I fråga om det nu förevide förslaget, anhåller jag att nu till sist endast få tillägga, att jag i detta afs:de till alla delar vidblifver de åsigter och yrkanden som jag i går hade äran framställa.
I anledn. af de anmäikn:r, som sednast blifvit framställda, anser jag min skyldighet vara att med några ord försvara mitt förra yttrande.
Man har sagt, att den sednare delen af 5:te punkten blifvit af mig framhållen i ett alltför oskyldigt ljus, och att man i motiverna skulle mera tydligt se hvad meningen vore.
Samme talare har som bevis för sin sats uplyst, att om StatsKontis tillgångar komma att till Riksg:sKont. öfverlämnäs, så skulle dessa medel öka de penningar, som komma den allmänna rörelsen tillhanda.
Detta har jag ingalunda bestridt.
Det är gifvet att, om StalsKont. lemnar penningarna till Riksg:sKont. och detta utlemnar dem till allmänna rörelsen, si komma dessa medel allmänna rörelsen till godo.
Att bestrida en sådan sats har icke kunnat falla mig in, men derigenom har jag ingalunda rnedgifvit, att dessa medel skulle öfverlämnäs vid andra tillfällen än då K. M. sjelf eller StatsK-ont. på K.
M:s updrag anser dem kunna undvaras.
Jag ber att få upläsa början af 5:te punkten — den lyder sålunda: »Jemte det Riksg:sKont tillkommande öfverskott å »Statsverkets inkomster skola fortfarande, i öfverensstämmelse med »föreskriften i Kongl. Brefvet den 18 Oktober 1844, från Stats»Kont. aflemnas, bör dessutom hvad af Statsverkets kontanta behåll»ning kan, under någon tid, utan olägenhet eller hinder för de »samma Embetsverk åliggande utbetalningarnes behöriga verkstäl»lighet, undvaras, till RiksgisKont. öfverlämnäs.»
Häraf måtte väl vara tydligt och klart, att penningarna icke skola till RiksgisKont. öfverlemnas förr, än StatsKont. kan undvara dem; och att bedömandet i detta fall skulle kunna bero på någon annan än K. M., det har väl icke heller blifvit visadt.
Det har således endast varit StatsLTtsk:s mening alt, om K.
M. vid något tillfälle ansåge att ifrågavide medel kunde lämpligen till RiksgisKont. öfverlemnas, så skulle det vara Fullmäktiges skyldighet att desamma mottaga och förvalta; hvilket för närvirie icke är dem ålagdt.
Jag har dock förut tillkännagifvit, att jag icke tillfullo instämt med Utsk., utan gjort framställning mot den antagna redaktionen, som jag ansett
Den 3 Decemb er f. m. 6a felaktig; och jag har ansett andra förslag lämpligare kunna göras, med hvilkas återuprepande jag dock ej vill trötta R. o. Ad.
Men af allt detta kan ingalunda följa, att någon annan än K.
M. skulle kunna besluta öfver dessa medel, utan tvärtom skulle K.
M. härigenom vinna ökad makt, emedan K. M. skulle kunna befalla Fullmäktige att mottaga och förränta medlen.
— Det har äfven af samme talare blifvit sagdt, att den föreslagna åtgärden i afstde § postremisserna icke skulle vara af någon nytta eller betydelse, för allmänna rörelsens underlättande, såvida ej penningarna få af det remitterande verket begagnas.
Jag har redan förut påpekat, men anser mig nödgad att ånyo uprepa huru härmed förhåller sig.
Om t. ex. K. M:s Befhde i Wenersborg skall skicka 50,000 Rdr till Stockholm, och K.
M:s Befhde, i stället att sända det kontanta beloppet till StatsKont., insätter det i Wenersborgs Bank, och öfversänder den sednares anvisning, så kan ju hända, att denna Bank har fordringar i Stockholm, och då kan densamma ju genast använda medlen i sin rörelse i orten.
De penningar som eljest skulle afsändas med posten, blifva på detta sätt tillgängliga för allmänna rärolsen, utan att någon lider derpå Samme talare har också sagdt, att de verk, som stå under Regeringens lydno, hemta sina penningar från ett verk, som äfven lyder derunder.
Jag medgifver att så är i afs:de å de ordinarie anslagen, men i afs:de å extra anslagen hade jag äran visa huruledes de förvaltande verken, då de skola lyfta extra anslagssummor, icke få en enda skilling, förrän StatsKont. fått samma skilling från Riksg:sKont.; och då må det väl vara fullkomligt likgiltigt, om dessa medel lyftas på den nu brukliga omvägen, eller om de förvaltande verken lyfta dem direkte i RiksgisKont.
— Samme talare har äfven påpekat, alt det icke vore något att invända mot det sätt, hvarpå 1844 års bref ordnat dessa förhållanden, i afstde derå att medlen icke finge lyftas förr än Riksbokslutarbetet var påbörjadt; och bland andra skäl har han äfven framdragit, att liqvid skulle ega rum mellan Staten och Riksg:sVerket i afs:de å förslagsanslagen.
Att en sådan liqvid skall ega rum, nekar jag så mycket mindre, som jag sjelf för R. o. Ad. upgifvit, att den skall ske; men denna liqvid skall göras långt förut.
Det är en särskild liqvid, om hvilken stadgande förefinnes i 167:de § af Hrr Fullmäktiges reglemente.
Ytterligare har den värde talaren sagdt, att dessa öfverskott icke kunna vara kända förr än vid Riksbokslut-arbetets påbörjande.
Jag anhåller att få åberopa en erfarenhet som jag förut omnämnt derom, att man redan kan beräkna öfverskotten för år 1857 oaktadt bokslutet för sagde år icke börjas förr än hösten 1858.
Om nu StatsKont. icke vore förhindradt af det Kongl. Brefvet, som säger, att öfverskotten ej få aflemnas förr, än Riksbokslutet är börjadt, så hade StatsKont. kunnat redan lemna dessa betydliga öfverskott till RiksgtsKont., hvilket onekligen vore en fördel.
Man har sagdt, att till följd af ett sådant stadgande som det föreslagna skulle någon tvist kunna upstå; men jag hemställer, om någon rimlig anledning dertill förefinnes mera derföre att ett stadgande inflöte, att äfven före Riksbokslutets påbörjande den ifrågasatta rättigheten tillkomme Stats - 70 Den 3 December f. m.
Då ingen stridighet hittills upstått i afs:de på tiden efter påbörjandet af detta bokslut, hvarföre skulle de blifva större eller talrikare i afs:de å tiden före detsamma?
— Ytterligare har den värde tataren sagdt, att den föreskrift, som i 6:te punkten begäres, att de förvaltande verken må endast i mån af behof reqvirera de ordinarie anslags-summorna, redan förefinnes.
Häröfver vill jag icke med honom ingå i någon tvist; men hvad jag vet, är att den af Regeringen för uplysningars afgifvande tillförordnade ledamoten i StatsUtsk. upgifvit, att Förvaltningen af Sjöärendena indelat sin budget i 12 lika delar, och uptager sitt ordinarie anslag från StatsKont. en gång i månaden till lika belopp.
Nu kan väl ingen inbilla sig, att Förvaltningen af Sjöärendena behöfver för hvarje månad ett presist lika stort belopp; och om denna Styrelse mottagit en befallning af det slag, sorn den värde talaren omnämnt, så måste åtminstone medgifvas, att densamma på ett högst besynnerligt sätt efteriefves.
Den värde talaren har äfven i afs:de å 7:de punkten, sagt att Fullmäktige redan nu ega rättighet att efter eget skön upköpa eller belåna obligationer, samt att Ctsk. hade rätt deruti, att det sednare sättet att gå tillväga vore förmånligare än det förra.
Afven jag tilltror Hrr Fullmäktige så mycken urskiljning, men äfven om de deraf egde ändå mera, kunna de dock ej gå längre än bandet om deras händer tillåter dem.
Detta tillåter dem nemi. icke att belåna annat än vissa sorters obligationer, och detta band ansåg StatsUtsk. alltför strängt, hvadan dem borde lemnäs friare händer. dag förnyar min vördsamma anhållan om återremiss.
Jag skall icke länge uptaga R. o. Ad:ns tid, men jag anser mig skyldig att protestera icke emot Hr Mannerskantz^ åsigter, utan emot den misstydning, han gjort af mitt förra yttrande.
Jag har icke sagt, att man borde utsläppa mera sedlar än som nu är stadgadt utöfver den befintliga silfver-valutan.
Jag har deremot sagt att hvad han yttrade förra gången, eller att sedelstocken skulle bero af dispositionernas storlek, icke inträffar eller har stöd af erfarenheten.
Man finner nemi. det egna förhållande härvid sedan år 1844, att då utelöpande sedelstocken var minst, eller 1850, voro depositionerna högst betydliga, ända till 9,282,818: 24, och då de sednare voro minst, eller 185G, var den utelöpande sedelstocken den största den varit eller 34,912,809: 34.
Och för att visa oriktigheten af Hr Mannerskantz’s theori i nämnde fall var det som jag gick igenom förhållandet mellan sedelstocken och depositionerna allt sedan 1844, och visade att den ej under något år slagit in.
Genom mitt föregide yttrande sökte jag visa att man borde genom de föreslagna åtgärderna lätta penningecirkulationen, enär desamma ingalunda kunde inverka på 1845 års Banklagstiftning och jag vidblifver denna åsigt, ty nu mer än förr äro dessa åtgärder behöfliga, då statsbehofven äro så stora att nära hälften af hela sedelstocken årligen skall ingå i Statskassan.
Den 3 December f. m. 71 Gr.
Det kan för R. o. Ad:n icke vara af något intresse att höra en tvist fortsättas mellan ett pär ledamöter, och derföre vill jag också vara ganska kort.
Jag vill blott anmärka, att då jag sagt mig vara beredd på nästan hvilka medel som helst för alt förebygga de befarade och redan kända olägenheterna, så står detta ganska väl tillsamman med mitt förkastande af detta förslag.
Jag sade nemi. tillika, att jag motsatte mig all inblandning från Statens sida för att afhjelpa förlägenheten.
— Ilvadden profetiska förmågan angår, får jag erinra, att den man, som har att upgöra beräkningarna för Statsverket för en tid af 3 år, väl bör besitta så mycken siare-blick, alt han icke i detta afs:de gör alltför stora missräkningar; och jag hemställer huruvida resultaterna skola utvisa, att denna blick funnits.
Vi hafva sett, att tullinkomsterna för detta år icke gatt till högre belopp än för 1855, och är det väl sannolikt, att det kommande året skall visa ett gynn sammare resultat?
— Hvad den omständigheten beträffar, att folket icke skall uphöra att supa bränvin, så hörer den icke hit.
Frågan är, om minskning skali upstå i bränvinsproduktionen, och som anledning att förmoda sådant anförde jag det låga priset, hvilket torde antyda, att varan kommer att mindre produceras än förut varit fallet, hvaraf åter upstår förminskning i den påräknade och högt uptagna inkomsten häraf.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Frih. o. Ordhdon framställt, att under densamma blifvit yrkadt, dels afslag i Utsk:s Mern., dels återremiss af detsamma och dels återremiss af endast 7:de punkten samt afslag å de öfriga delarne af Utslcs förslag, blefvo proposrr framställde l:o till bifall å Utsk:s Mern., hvarvid ropades
Nej, 2:o till afslag derå, hvarvid ropades starka Nej, blandade med Ja, 3:o till återremiss af detsamma, hvarvid ropades starka
Ja, blandade med Nej och 4:o till återremiss af endast 7:de punkten samt afslag å Mern. i öfrigt, hvarvid ropades starka
Nej jemte åtskilliga Ja; och blef sedermera propos:n till afslag å Utslcs Mern. förnyad samt åter besvarad med starka
Nej, blandade med Ja; hvarefter Hr Frih. o.
Ordf:den ånyo hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärlcne föranleda till Merms återremitterande, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka
Ja jemte många
Jag anhåller att kontrapropos. må lyda å återremiss af endast 7:de punkten samt afslag å öfrige delen af Utslcs förslag.
Ilr Lefrén, J o h.
Jag anhåller, att afslag måtte blifva kontrapropos.
Då härefter Hr Frih. o.
Ordf:den först hemställde om R. o. Ad. till kontrapropos. vid den begärda voteringen behagade antaga Frih.
Stjernstedts yrkande om återremiss af endast 7:de punkten 72 Den 3 December e. m. samt afslag å öfrige delar af Utsk:s förslag, ropades starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Frih. o.
Ordf:den hemställde om R. o. Ad. behagade till kontrapropos. antaga afslag å Utskrs Mern., samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade sig nu hafva funnit
Uplästes till justering och godkändes följande voteringspropos.:
Den som anser att de emot StatsUtsk:s Alem.
N:o 169 gjorde anmärkn:r föranleda till dess återremitterande, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår B. o.
Ad. ofvannämnde Mern.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 45.
Nej — 34. H. R. o.
In fidem protocolli, Alberl Munch.
Torsdagen den 3 Deeniber 1857.
Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Landtnäs ställe, föra ordet.
Justerades ett prot.-utdrag för förmidd:s plenum samt pleniprot. för den 26 sisth Sept.
Uplästes ett af Hr Blomstedt, Carl Reinhold, inlemnadt så lydande Mern.:
Hos Höglofl.
St:t anhåller jag, att, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats som ledamot af Höglofl.
BankoUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter llrr Elektorer af Hr Frih. och Ordkden anmodades att utse en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Blomstedt.
D e n 3 December e. m. 73 Föredrogs ånyo LagUtslcs den 25 och 28 sist!.
Nov. på bordet lagda Utlåt, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utslcs Betänk.