Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär dessa artiklar många år äro införda till stort belopp, och utan skada af den höga tullen, kan jag ej tillstyrka en minskning i tullen, som endast skulle leda till minskning i tullinkomsterna.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Herr Tham, men vill endast upplysa, att importen af Galangarot förlidet år gick till 7000 Skålpund, hvaraf man således kan se, att importen ej var Den 3o Oetober f. m. 435 generad af den höga tullen; det är således icke skäl att nedsätta densamma.
Skulle tullen på denna artikel vara ojemförlig med tullen på andra artiklar, går det an att uppsätta dessa lill högre tull, hvarigenom man kommer dit; men att nedsätta denna, bestrider jag, och yrkar sålunda bifall till Utskottets förslag.
Det kan vara mig likgiltigt, huru tullen på Galangarot och Galläpplen blifver fastställd; men jag vill blott tillse, att de grunder man förut antagit, blifva följde.
Det skäl, att tullen på dessa båda varor renderar så mycket, skulle med vida större fördel af Utskottet kunnat användas på artikeln Indigo, som skulle hafva renderat vida mera, men som blott är belagd med 2 procents tull, då deremot förevarande artiklar äro belagde med 12 eller 25 procent.
Detta är för stort afsteg från de en gång antagne principer.
Jag anser mig böra upplysa Herr Cederschjöld om sitt misstag. 4:de BevillningsGrunden innehåller: att alla utländska produeter, colonialvaror och fabricat, som inom landet hvarken produceras eller tillverkas, beläggas med en så anpassad tullajgift j att den kan förenas med Statens fördel å ena sidan, och med den skattdragande medborgarens bästa å andra 47 H. 28* £36
Den 3o Octo ber f. m. sidan, samt med behörigt afseende å nödvändigheten att icke föranleda till tullförsnillning och underslef Denna Grund har Utskottet ställt sig till efterrättelse.
Uppå derefter gjord framställning, blef Utskottets förslag till tull å ifrågavarande artiklar af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Gummigutta.
Om Gummigutta gäller detsamma, jag förut anmärkt, att som det icke inom landet produceras, men är ett råämne, hvilket till förädling behöfves, och är dessutom ett oumbärligt medicament, det icke bordt erhålla 14 sk. tull på 2 R:dr.
Jag anser 10 procent vara den lämpligaste tullen eller 10 sk. för Skålpundet.
Jag vili endast upplysa, att tullen på Gummigutta är densamma, som år 1823 bestämdes, emedan samma skäl, som då förevar, äfven nu qvarstår.
Uppå gjord proposition, blef Utskottets förslag till tull å Gummigutta af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Handtv erker ivar or.
Jag har alltid ansett införande af handtverkerivaror ej böra tillåtas, emedan sådant Den 3o October f. m. 437 ofelbart skall förstöra våra inhemska handtverkare; och då de äro medlemmar, som ganska betydligt bidraga till Bevillningens utgående, är det icke rätt att undertrycka dem; då genom Ridderskapets och Adelns pluralitet i:sta BevillningsGrunden hlef bifallen, och således fri införsel beslutad, är äfven bandtverkerivarors införande af samma majoritet medgifven.
Jag, såsom tillhörande minoriteten, anhåller derföre, alt få till protocollct antecknad min reservation mot utländska handtverkerivarors införande.
Herr' Lefrén:
I anledning af förevarande artikel får äfven jag reservera mig mot import af handtverkerivaror.
Da inga åtgärder blifvit vidtagne, för att göra den inhemska productionen fri, och låta hvar och en på densamma försöka sina krafter, anser jag det vara högst orimligt, att släppa på denna inhemska production allt möjligt utländskt kram.
Vill man införa täflan med. utlänningen, bör man åtminstone ej binda den inhemskes händel’.
Humla.
Jag anser det vara så mycket nödvändigare, att bibehålla tullen på denna vara, som productionen deraf inom landet vårdslösas.
Det är kändt, alt vår humla i sig sjelf är lika god, som utlänningens, men att vår förlo - 438 Den 3o O c tobe r f. m. rar en stor del af sina aromatiska beståndsdelar, för det producenten ej förstår alt rätt packa sin humla, så att den kan conservera sig.
Jag har hört af Sveriges största Porterbryggare Ilerr Lorent, att enda orsaken, hvarföre han ej kan begagna vår humla, är, att den icke är så riktigt packad, att den bibehåller dess så nödvändiga aromatiska delar.
Jag hoppas, att coneurrencen, tillika med en tilltagande upplysning, skall förmå den inhemske producenten, att conservera sin vara mot försämring.
Uppå gjord proposition, blef Utskottets förelag, i afseende å tullen på Humla, af Fiidderskapet och Adeln godkändt.
Jernj Stång-.
Jag vågar å nyo föreslå högre exporttull å Dannemora-jernet.
Man säger, att högre exporttull minskar exporten, och att detta är skadligt.
Så är det visserligen i allmänhet.
Men i detta fall inträffar hvarken det ena eller andra.
Dannemora-jernet är ett undantag, nästan utan like i hela verlden; ty det kan ej undvaras af utlänningen, om tullen än ökes; det kommer således, att blifva exporterad t något när lika mycket ändock ; och, om det ej skulle bli det, desto bättre, ty då hade vi säkerhet för tillgång härpå i 5o å ioo år ännu.
Jag har hört, att bered - Den 3o October f. m. 43g mngssättet af detta jern skall göra mycket till saken, men jag är öfvertygad, att jernets natur i betydligaste mån bidrager till dess företräde framför andra jernsorter.
Då dertill kommer, att jag bort det icke kunna fås till salu i vårt eget land för livad pris som helst, kan jag ej anse obilligt att böja utförseltullen på denna äfven för oss nödvändiga vara.
Utskottet har väl mot mitt förslag anfört, att det vid verkställigheten skulle möta svårigheter, emedan man icke skulle kunna skilja detta jern från andra jernsorter; men jag förstår icke nämnde skäl, ty detta jern bar, så väl som alla andra jernsorter, sina särskilta stämplar.
Jag begagnar samma skäl, som
Utskottet använt till förekommande af utförandet af trädvaror af ädlare slag, nemligen alt tillgången dagligen minskas, och att debehöfvas inom landet, hvilket äfven är förhållandet med Dannemora-jernet.
Exporten af säd förbjudes eller belägges med liög tull, och det med rätta, när utsigt är till brist inom landet.
Men exporten af vårt bästa jern, hvarpå brist är för inrikes köpare, och som kan snart få slut, är belagd med icke högre tull, än de sämre och ymnigare jernsorter.
De af GrosshandlareSocieteten anförde skäl mot förhöjd tull å jern i allmänhet, gälla ej i afseende på ifrågavarande jernsort.
Jag förnyar således, om också utan hopp om framgång, min anhållan om fördubblad exporttull på Damiemora-jernet. 44° Den 3o October f. m.
Jag vill blott fästa den sista Talarens uppmärksamhet derpå, att Ridderskapet och Adeln redan antagit egde BevillningsGruuden, hvilken innehåller, att samma slags varor skola hafva lika tull.
Det skulle således vara stridande mot ett redan fattadt beslut, om man fastställde olika tull för samma slags vara.
Om man skulle åsyfta högre skatt på denna vara, emedan den är dyrare än andra sorter jern; så får jag upplysa, att detta högre pris är afsedt vid Bevillningens utgörande för de Patroner, som äga Dannemora-jernet.
Hvad åter beträffar jemförelsen med trädvaror, så kan sådant inträffa först, då brist uppstår på Dannemora-jernet, men ännu har det icke inträffat, och jag tror icke eller, att vi befara, det någon brist skall uppstå.
Jag förenar mig så mycket heldre med Herr af Billbergh, som brist inom landet icke finnes på Dannemora-jern, och som jag känner, att helt nyligen vid ett Bruk inrättningar blifvit gjorde, der man kan tillverka lika godt jern som vid Dannemora, af nyligen påfunnen malm, hvilken så liknar Dannemora-malmen, att jag fruktar, det man genom hög tull endast skulle motverka de nya försöken till förädling af denna vara, hvilket vore mycket oklokt.
För öfrigt har Herr af Billbergh tillräckligt visat, att det högre priset på Dannemora-jern blir afsedt vid Brukets taxe - Den 3o October f. m. ring, och jag tror icke, att man för en och samma tillverkning bör skatta a:ne gånger.
I afseende på Herr af Billberghs anmärkning, att jemförelsen mellan Dannemora-jernet och träd varor af ädlare slag icke skulle vara användbar, får jag endast svara, att träd af ädlare slag kunna reproduceras, och således deras förlust ersättas; men deremot har jag aldrig hört omtalas, att jernet växer till igen, utan lära vi få åtnöja oss med den tillgång sorn redan finnes.
Utomdess om jernet qvarstadnar inom Riket, så är det åtminstone ej underkastadt förskämning, men väl trädvaror, jordbrukets m. fl. andra producter.
Herr Thams försäkringar, att i en nyligen påfunnen grufva malmen är lika god som vid Dannemora, skulle fägna mig ganska mycket, om jag vore säker, att Herr Tham icke misstager sig; ty vi hafva visserligen jern, som i vissa afseenden är bättre, än Dannemora-jernet, men som också i andra afseenden är sämre, och icke kan ersätta detta.
Utlänningen lärer i alla fall aldrig kunna umbära
Dannemorajernet för vissa manufacturarbeten, emedan något sådant ej från andra länder kan erhållas.
Om Ridderskapet och Adeln ej skulle medgifva förhöjningen af utförseltull på denna vara, vill jag ej vidare sätta mig deremot; men jag kan alldeles icke godkänna de skäl man mot mitt förslag anfört.
44a Den 3o October f. m.
Ilar är fråga om att med en obetydligt högre tull belägga exporten af en vara, som icke finnes till salu inom vårt eget land, som inom en möjligen icke så aflägsen framtid kan taga slut, och som vi inom landet för flere vigtiga ändamål behöfva, och äfven inom landet borde förädla, om också det till en början skulle ske genom utländske manufacturisters inflyttning.
Jag har med mycken ledsnad hört Herr Tham berätta, att man nyligen uppfunnit ett sätt, att tillverka jern, som är lika godt med Dannemora-jernet.
Jag har hört det med ledsnad, säger jag, icke derföre att upptäckten skett inom Sverige, utan derföre, att, om förhållandet verkligen vore, såsom Herr Tham uppgifvit, utlänningen snart skulle lära sig samma förädlings-process, och sedermera icke behöfva vårt jern.
Men jag tviflar på, att denna uppfinning är möjlig, då jag känner, att man utomlands genom chemiska analyser och de mest kostsamma försök har velat eftergöra det Svenska jernet, men alldeles misslyckats; emedan det lärer vara omöjligt, alt åstadkomma eller efterhärma naturens stora smällliings-proccss, Hans Excellence Jlerr Gref ven och Landt Marskalken yttrade, det han ansåg sig böra framställa särskild proposition å Den 3o October f. m. 443 hvardera af de tvenne Momenter, som innafattades i Utskottets förevarande förslag; och hemställde Hans Excellence först, om Ridderskapet och Adeln biföll i.'sta Momentet, angående införseltullen å stångjern.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å senare Momentet, angående utförseltullen å stångjern.
Ropades äfven Ja.
Jernj Tack-.
Då jag ej kan instämma uti Utskottets förslag angående den på tackjern föreslagne tullafgift, och icke kan finna, att den billiga jemvigt är bibehållen, hvarom Utskottet i dess Utlåtande talar, måste jag yrka förhöjning af utförseltullen å denna artikel.
Svenska tackjernet är begärligt för utlänningen, och betydlig export bör i följd deraf komma att äga rum; men den brist på inhemskt tackjern, som i följd af utförseln skulle komma att uppstå för de på köpe-tackjern funderade Bruk , kan, med fästat afseende på bibehållandet af Svenska slångjernets credit, och på utrikes orter kända stämplar, icke blifva ersatt genom det tackjern, som utifrån införes.
I följd hvaraf, då reciprocitetsförhållande i detta afseende ej äger rum, jag, åberopande Herr af Geijerstams ■vid Utskottets första Betänkandet bifogade 444 ®en October f. m. reservation, anhåller, att utförseltullen å tackjern må blifva förhöjd till 75 procent af varans värde, hvarå jag vördsammast får utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Just den enskilta kännedomen jag utrikes inhämtat om det stora värde man sätter på Svenska jernet, äfvensom om den dåliga beskaffenhet af det utländska tackjernet, gör, att jag tillstyrker förbud mot in- och utförsel af tackjern; det förra, på det våra stämplar ej må försämras, och det senare, emedan våra malmer framför andia länders äga företräden, som ingen chemisk process kan ersätta.
Med största kostnad har Preussiska Regeringen låtit under ledning af sina utmärktaste vetenskapsmän verkställa de dyrbaraste försök till eftergörande af Svenska jernet, men fullkomligen misslyckats.
Jag känner t. ex. att för gammalt skrotjern d. v. s. gamla Svenska kanoner, som sedan Fältmarskalken Grefve Dalbergs tid legat på Stettins fästning, betaltes alldeles glupskt, oaktadt den stora svårigheten att söndersåga dessa pjecer.
Då man känner det höga priset i Norra Tyskland på Svenskt tackjern, bör man noga akta sig, att tillvägabringa några speculationer på detsammas utförande.
Jag instämmer med BorgareStåndct, att minst 8 R:drs tull per Skeppund bör läggas på tackjernet.
Don 3o O c tobcr f. »i.
Herr af Ekenstam,:
Då vi nu stå precist på samma punkt som sist, när fråga var om oarbetade ben, linner jag för min del bäst att förena mig med BorgareSlåudet, som bestämt 8 R:drs tull å tackjern.
Herr Lefre'n: Jag hoppas, att Regeringen låter förbudet fortfara, och tror, att bland dem, som nu bestrida det, många finnas, hvilka med hjertlig tillfredsställelse skola erkänna nyttan deraf, att Konungen äger denna magt.
Jag skulle gerna hoja tullen å tackjern, om det vore behöfligt — men då det vanligen gäller 8 R:dr, och endast kan utskeppas från Stockholms och kanske något från Gefle våg, torde 4 Rtdrs tull vara tillräcklig.
Man har sagt, att tackjern kunde utföras såsom barlast, men då man besinnar Sundska tullen, och att det ännu icke blifvit uppfunnit att af tackjern directe tillverka stål, utan, att man först måste skaffa sig stångjern, och det ordinaira stångjernet i England nu icke gäller mera än 9 R:dr, tror jag, att vinsten af tackjernsutförseln ej blir betydlig.
Då Herr Tham, såsom sjelf Bruksägare och köpare af tackjern, finner 4 R:drs tull tillräcklig, hoppas jag ingen tviflar på, att så verkligen förhåller sig; men fastän jag ej har något emot denna höga tull derå, emedan 446 Den 3o October f. nu jag önskar, att en inhemsk rudimateria måtte förädlas inom landet, vill jag dock icke, att tackjernstillverkare genom för hög utförseltull eller genom förbud mot utförsel skola göras till slafvar eller på discretion öfverlemnas åt Bruksägare.
Äfven jag är af den tanka, att, om förbud skola existera, tackjernet är bland de få artiklar, på hvilka det bör tillämpas i afseende på dess utförande, eller åtminstone en så hög skyddstull derå sättas, att den hindrar detta handelsföretag.
Att tackjernstillverkarne ej förlora derpå, bevisar det höga pris, hvari tackjernet hållit sig desse senare åren.
Om förbudet ändras till skyddstull, tror jag, att 8
R:dr eller den summa BorgareStåndet föreslagit, vore nog.högt, emedan det innefattar varans hela värde; utan anser snarare 75 procent, såsom Grefve von Fersen hemställt, vara lämpligast.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till bifall å Utskottets förslag till utförseltull å tackjern.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll, att utförseltulten på tackjern må bestämmas till ”5 procent af tullvärdet.
Den 3o October e. m.
I anledning hvaraf Hans Excellence förila rade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig linna, Ja öfverrösta!
Fredagen d. 3o October 1839.
Plenum klockan half Lill 6 Eftermiddagen, Fortsattes pröfningen afBevillningsUtskoltels ej mindre den i5 sistlidne Maji under N:o 27 afgifne, och den 9 derpåföljde Junii e. m. på hordet lagde Betänkande, angående Stora SjölullsBevillningen; än ock den 28 sistlidne Augusti under IST:o 44 meddeldte, och den 17 derpåföljde September på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid. berörde Betänkande gjorde anmärkningar.
Angående den speciella Tullhestämmelsen i Taxan.
Vid nedannämnde artiklar ägde discussion rum. 448 Den 3o October e. m.
Kläde.
Friherre ÅkerhjelmGustaf Fredrik:
För min del finnér jag den föreslagna skyddstullen å kläde nog låg såsom medeltull; och skulle önska, att den bestämdes till 5o procent.
Jag grundar detta mitt yrkande på kännedomen derom, att kläden i England, Frankrike och Tyskland fås för så godt pris, att vår klädestillverkning inom landet svårligen kan anses skyddad med mindre tull.
Angående tullens bestämmande efter vigt, har jag, första gången frågan förevar, haft äran yttra min öfvertygelse, att alla väfnader, som utgöra så kalladt alngods, borde till tullvärde uppskattas efter vigten.
Den obestridliga fördelen deraf är först, att man erhåller säkerhet, det tullprocenten utan missräkning utgår, och för det andra, att ferm expedition derigenom vinnes, ty då uppskattningen sker efter uppmätning med aln, skulle antingen ett betydligt uppehåll för andra varuägare uppkomma, enär en stor del af tiden måste egnas till väfnaders uppmätande, eller ock kommer uppmätningen att inskränkas till några få väfnadsstycken, och uppgiften i facturerna antagas till grund för bestämmandet af qvantiteten, hvilket icke innebär fullständig säkerhet och controll.
Till beredande af förslaget, att efter vigt bestämma väfnaders värde och tullbelopp, har jag under sistlidne sommar låtit anställa prof väg - Den 3o Octo ber e. m. 44g vägningar, äfven med confiscerade kläden.
Ett schema eller norm för denna procedur kan således genom Tullverket uppgöras.
Jag hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle täckas fatta det beslut, att, jemte tullens förhöjande å kläde till 5o procent af dess värde, detta värde måtte framdeles komma att utrönas efter vigt.
Jag kan icke förena mig med Friherre Åkerhjelm deruti, att bestämma tullen å kläde till 5o procent af värdet, utan vidhåller Utskottets förslag, att utsätta 33f procent, emedan en högre tull blott skulle läcka till lurendrejeri, och i sjelfva det ringa priset å vår inhemska ull ligger dessutom en slags skyddstull; men angående det föreslagna sättet, att genom vigt utröna värdet af alnvaror, förenar jag gerna min röst med Friherre Åkerh jelms.
Jag yrkar bifall till Utskottets förslag, med glädje öfver alt
Utskottet åtminstone någon gång erbänt sin kunskap i ämnet för otillräcklig.
Beträffande det föreslagna sättet, att efter vigten bestämma värdet af mätbara varor, så uppkommer derigenom mindre skydd för dem, som tillverka fina varor, än fördem, som tillverka gröfre; och jag förnyar alltså mitt yrkande, att Utskottets yttrande, 47 H. 29 45o Den 3o October e. m. hvarigenom nämnde sätt blifvit för närvarande afstyrkt, må af Ridderskapet och Adeln bifallas.
Uti TullStyrelsens förslag förekommer äfven en tariff af 3 R:dr i6sk:s tull å kläden, den Utskottet likväl icke ansett lämplig.
Jag tror visst, att den kunde tillämpas på finare kläden, men då sådana icke till någon mängd här i landet tillverkas, tror jag, att det icke vore rätt bestämma en afgift, som, i fall den skulle användas på mellanfina och gröfre kläden, blefve detsamma som ett förbud, och en uppmuntran till lurendrejeri, hvilket jag alltid sökt och skall söka att undvika, så vidt möjligt är, i synnerhet då, såsom här är fallet, varan icke kan umbäras.
Helt annat blir förhållandet, om den tullbara artikeln kan undvaras, men då det är upplyst, att af alla slags kläden bär i landet icke tillverkas mera än omkring 400,000 alnar, och utländskt kläde följaktligen måste införas, om vi skola hafva något att kläda oss med, anser jag det vida bättre, att hafva en måttlig tull å införsel af ut* ländska kläden, än att med Friherre Åkerhjelm stadga en så hög tull, hvilken vore detsamma som förbud.
Det grofva utländska klädet kostar vida mindre än den af Friherren föreslagna tullen, och det mellanfina kostar icke mera än 3 R:dr 16 sk.
B:co alnen.
Jag vidhåller alltså Utskottets för - Den 3o October e. m. 4^r sing, och yrkar bifall dertill, fast af helt andra grunder än Herr Lefren.
Beträffande förslaget att genom vigt utröna tullvärdet af alnvaror, vill jag gerna ingå på Friherre Åkerhjelms förslag, men tror icke, alt vi nu höra besluta något derom i afseende på kläden och öfriga yllevaror, emedan skillnaden dem emellan först bör noga utredas.
Mig synes, att vi gjorde häst att öfverlemna till Kongl. Maj:t, att, sedan frågan blifvit af sakkunnige män behörigen utvecklad, derom utfärda nödig författning.
Det biefve då ungefär detsamma, som Utskottet föreslagit angående sidentyg.
Så länge fabriksidkarne qvarhållas i dödsångest och hotas med undergång af skadliga författningar, är det icke rimligt att begära, det våra fabriker skola resa sig utur sin närvarande vanmagt, eller att någon skall i dem våga nedlägga betydliga capitaler.
Uti allt hvad man sedan år i8a3 vidgjort, i afseende på vårt näringssystem, ligger skälet, hvarföre fabrikerne hos oss icke äro hvad de borde och kunnat vara.
Angående frågan att göra skillnad emellan gröfre och finare yllefabrikater, så vet jag icke, hvarföre vi ej i förmiddags följde samma grundsatts i hänseende lill Dannemora-jernet; och finner det högst besynnerligt, att man vid den vanlottade klädesfabrikationen vill tillämpa 47 H. 39* 452 Den 3o Octoher e. rn. strängare mått och steg, än vid den i öfrigt dessutom så gynnade jerntillverkningen.
Just det, att införsel af gröfre kläden försvåras mer än införsel af finare derigenom, att begge slagen få lika hög tull, anser jag vara rätt och enligt ined den grundsatts, att så länge stränga tullförfattningar skola äga rum, de mest böra tillämpas på sådane varor, som kunna tillverkas af den inhemska husfliten, hvilken först och framför fabriker bör uppmuntras.
Jag ber äfven, att få erinra, om den allmänna princip i Statshushållnings-läran: att då man genom premier eller hög införseltull eller ock ett rakt förbud mot införsel vill forcera fram en näring, drar man på samma gång arbetsstyrka och rörelsecapital ifrån en annan näring, som kan bära sig sjelf utan dessa uppmuntringar.
Denna princip anser jag i allmänhet riktig, men icke i afseende på de näringar, hvilka bedrifvas af den busliga industrien.
Dessa böra framför andra understödjas, särdeles i vårt land, der landtmnnnen har så många från jordbruket lediga stunder.
Lika med Herr Lefren tror jag, att vacklande tullförfattningar vålla osäkerhet i speculationer och företag, samt bidraga dertill, att capitalisterne icke vilja nedlägga sina capitaler i fabriksanläggningar; men jag tror dock att en större orsak härtill, än vacklandet emellan liberala och i Den 3o O c to b er e. m. 453 prohibitiva tullsystemer, finnes just uti saknaden af capitaler, tillgänglige emot låg ränta; ty då utlänningen åtnöjer sig med 3 å 4 högst 5 procent, vilja våra penningemän hafva i5 å 20 procent i vinst för capitaler, som placeras i fabriker.
Det torde således till fabrikernes florerande i vårt land ännu icke göra mycket, om tullen är hög eller låg å deras alster, nemligen i synnerhet så länge penningebrist fortfar.
Då nu fråga lik väl egentligen är, om tullen å kläde skall blif va 331 eller 5o procent af värdet, och Herr Tham yrkat, att den senare vore detsamma som ett förbud, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att för hög tull skulle vålla tullförsnillning, som jag anser vara mera demoraliserande än lurendrejeriet, hvilket mest förorsakas af införselförbud.
Jag, som icke ser någon utväg, att nu la fattadt ett klokt beslut, hvilket kan gälla för fem år, nödgas alltså med motvilja instämma uti Utskottets förslag, att till Kongl. Maj:t öfverlemna reglerandet af denna del af lullbevillningen; äfvensom jag med Herr Lefren delar förundran deröfver, att man nu på eftermiddagen finner det lättare, att skilja emellan fina och grofva kläden, än i förmiddags emellan finare och gröfre jernsorler, nemligen emellan Dannemora-jernet, och de andre, mindre goda, jernsorterne.
Jag har så ofta hört talas oin conseqvence och inconceqvence, att 454 Den 3o October e. m. jag icke kan neka, det den största af senare slaget synes mig vara att förblanda införseltull med utförseltull, såsom man nu gjort angående Dannemora-jernet, hvarpå denna erinran torde innefatta tillräckligt svar.
Hvad Herr Lefren insinuerat om Bevillningsutskottets och Ständernes förmenta hat emot fabrikernas interessen, så tror jag sannerligen att detta icke förtjena»* svar, då man erinrar sig att ända från 1771 till 1823 jemna förbud existerade; och hvem som vill efter ziffran calculera landets vinst, tolde lätt Blifva öfvertygad, alt den icke är öfvervägande för den förstnämnda epoken.