Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerne väl för godt att icke på förhand disponera Bankens vinst, men de föreskrefvo, att vinstmedlen för hvarje år skulle utlånas, och följden blef, att vid innevarande riksdag kunde Stäuderne icke begagna den upplagda vinsten med annat villkor, än att draga den ur lånerörelsen.
Då sådant ansågs omöjligt under den betryckta belägenhet, hvari Rikets näringar sig befunno, så blef vinsten icke tillgänglig, utan bildade i stället den förökning i Bankens grundfond, hvarom vi redan talat.
Hvad vinst, som för den kommande tiden kan erhållas, är ovisst, emedan osäkert är huru länge den nuvarande lyckliga ställningen kan räcka, eller i motsatt händelse, hvilka förluster Banken kan komma att göra.
Den 10 April. 237 Hela det förslag, sora BancoUtsk. uppgjort, åsyftar, att om någon vinst uppkommer, så skall hon årligen lemnäs lill Riksg.cont.
Mig synes det vara tids nog att vid nästa riksdag, när man får se hvad Banken lagt upp och kan behöfva, bestämma hvad han kan aflåta.
Under nuvarande ovisshet kunna Ständerne icke med någon säkerhet förfoga om den förväntade bancovinstens begagnande till fäderneslandets nytta, vare sig för canaler eller andra större ■företag; ty huru kan man börja sådana arbeten blott pä en förhoppning?
Om man än kunnat det ena året få vissa 100,000 r:dr, sä är derföre ingalunda säkert att man nästa år får lika mycket eller något.
Huru kunna dä fortgående arbetsplaner uppgöras?
Del återstår då intet annat än att Riksg.cont. antingen upplägger penuiugarne i Banken, eller utlånar dem, för att göra dem fruktbara intilldess Ständerne sammankomma.
Men då blifva de åter fästade i lånerörelsen och otillgängliga för utbetalningar, alldeles såsom vid innevarande riksdag.
1 st. f. detta oriktiga sätt alt förfara, hemställer jag, att R. o. Ad. mätte fatta sitt beslut, i öfverensstämmelse med Preste- och BondeStms.
Min tanka är dock ingalunda, alt de penningar, som Banken vinner, skola hos honom ligga döda och sålunda undandragas allmänna rörelsen, ulan jag önskar, att
Banken dermed mätte först betala sin skuld hos Riksg.- cout., utgörande 1,143,750 r:dr.
Kan någonting tänkas mera förvändt, än att Banken skal! till Riksg.cont. skänka sin årliga vinst, lindet det all Banken är skyldig bemälde Conior öfver 1 million r:dr och årligen betalar 5 proc. ränta derå?
Ingenting vore väl naturligare, än ali den som gör en vinst, betalar sin skuld och derigenom befriar sig frän räntans erläggande.
Om Banken utbetalar oftanämnde skuld, sä varder derigenom 1 \ års bancovinst använd.
Dernäst anser jag Banken böra, pä sätt Utsk. föreslagit, betala sin skuld till allmänheten, för de medel Banken af henne upplänat sedan år 1843.
Denna upplåning vidtogs af Fullmäktige till sedelstockens förminskning och för alt sålunda närma sig det föresluifna förhållandet melian silfver och sedlar.
Af dessa upplåningar innehar
Banken för närvarande ungefär 520,000 r-.dr, hvarföre erlägges dels 2, dels 3 proc. ränta.
Denna skuld bör Banken betala.
I den mån sådant sker, kommer den inflytande bancovinslen att åter utgå ibland allmänheten, sä alt sedelstocken icke valder förminskad.
, När jag lägger dessa 520,000 r:dr lill de förutnämnde 1,143,750 r:dr, så uppkommer deraf en summa af 1,663,750 r:dr; delta utgör 2me års bancovinst, ty sista årets vinst uppgick till något öfver 800,000 r:dr.
Hvad som sedan blefve öfver, eller sista årets vinst intill nästa riksdag, anser jag böra användas till inköp af räntebärande papper, särdeles från Riksg.cont.
Om detta verk skall kunna bestrida de utbetalningar, som Ständerne nu på detsamma anvisat, sä måste Riksg.cont. försälja sina iunehafvaude räntebärande papper.
Ingenting vore väl lämpligare än att Banken köpte dem för sin vinst.
De öfverginge dä från det ena lill det andra Ständernas verk; och när dessa nästa gång sammankomme, så hade
Banken betalt sin skuld och upplagt sin behållna vinst i användbara tillgångar, utan att all - 238 Den 10 April. mänheten förlorat det minsta af sedelstockens belopp.
Denna åtgärd anser jag vara på en" gång den enklaste och lämpligaste både för Banken, Hiksg.cont., allmänheten och II.
Mitt förslag är således följande: alt, med afslag ä Utsk:s tillstyrkande, R. o. Ad. måtte besluta, alt den bancovinst, som ifrån innevarande års början, intill nästa riksdag inflyter, skall för Bankens räkning användas: a) lill betalning af Bankens skuld till Riksg.cont. 1,143,750 r:dr; b) till betalning af de medel Banken af allmänbeten upplånt, omkring 520,000 r:dr; c) till inköp af räntebärande papper, företrädesvis af dem, som Hiksg.cont. kan aflåta.
Med afseende å hvad Frih.
Raab anmärkt vid Utsk:s tillstyrkande, sä får jag fästa bans uppmärksamhet uppå, att man ej på förhand känner beloppet af bancovinsten, och att således någon upphandling af sådane papper, som i alla fall skulle blifva allt för inskränkt, svårligen under tiden skulle kunna äga rum, hvarförutan fördelen af en sådan upphandling vore högst obetydlig, ty i April månad hvarje år är bokslutet för det föregående äret uppgjordt, så att, om den här föreslagna föreskriften redan vore gällande, sä skulle i dag den 10 April Baucofullm. kunnat utassignera de 850,000 r:dr, som utgjorde vinsten för förlidne år.
Vid sådant förhållande hemställer jag lill den ädle Friherren huruvida det är skäl, såvida man verkligen vill hafva denna Bankens vinst tillgänglig för produetiva förelag, alt för en sådan småsak, som den der lilla obetydliga räntevinsten, uppskrämma farhågorna genom att vid första behof äler indraga hvad man först i låueväg utgifvit.
Då man sell, att 2:ue Ständ redan afslagit denna §, och en ledamot nyss uppstigit och äfven gjort ett förslag i afseende derå, tror jag det ej vara väl betänkt att meningarne genom allt för mångå olika åsigter varda splittrade; ty af en sådan delning af meningarue skall aldrig något lyckligt resultat uppstå.
Beträffande Hr von Hartmansdorffs framställning af den gamla Banco-ordms stadgande af är 1668, sorn innehåller, att Bankens vinst skall användas ad publicus usus, så är det just derföre och i öfverensstämmelse dermed, som ötsk. gjort sitt förslag i detta hänseende.
Det är endast sedan denna vinst är känd, som densamma blifver ifrån Banken aflemnad, således endast verklig vinst, sedan alla förluster och omkostnader åro afdrague.
Men, säger Hr von Hartmansdorff, huru kunna Ständerne pä förhand beräkna denna vinst, och på denna tillgång anvisa anslag.
Det är härmed, mina Hrr, alldeles samma förhållande, som med tullbevillningen t. ex.
Man kan visserligen icke med bestämd säkerhet beräkna, att någon för in socker eller caffe till det qvantum, som behöfves för att tillvägabringa den summa, som derför är beräknad alt inflyta; men med största sannolikhet kan den likväl antagas skola inflyta, när man räknar lågt.
Sä är äfven förhållandet med Banken ; man känner dess lånerörelsegrenar, man känner någorlunda Den 10 April. 239 hvilka inkomster, som dessa gifva, man känner de omkostnader, som Bankens förvaltning kan förorsaka utöfver möjliga utgifter, som kunna förekomma extra, och man har sålunda en summa, som man kan med öfvervägande säkerhet beräkna, emot hvad man kan antaga vid beräkning utaf största delen af be vill n .ar t i k la rne, med undantag af allmänna bevillningen.
Och denna vinst, säger jag ännu en gång, utgår först efter uppgjordl bokslut, som utvisar densamma.
Hr von Hartmansdorff har anfört huru man gick till väga vid 1835 års riksdag samt äfven vid 1840 års riksmöte, och hvarigenom man vid den förstnämnde hade till den sednare besparat en betydlig summa.
Men huru gick väl delta till ?
Jo, på det sätt, att det då var möjligt, utan att skada den allmänna rörelsen, att Banken lill Handels- och Näringsdisconten, en rörelse som icke förut varit bedrifven, med annat än upplänla medel, utgaf 2,700,000 r:dr utaf influtne sedlar.
Hr von Hartmansdorff har omförmält de menliga följderna af sista riksdagens beslut, hvarigenom Bancofullm. anbefalldes att disponera vinsten för den allmänna lånerörelsen.
Jag får då nämna, att af 4 millioner, som voro sparade, anvisades endast 700,000 r:dr till allmänna Disconten, och ett par 100,000 till Handelsdisconten; men Bancostyrelsens majoritet har under förlägenheten icke varit förhindrad att göra indragningar, ty, såsom bekant är, indrogs hälften af försträckningen.
Hr von Hartmansdorff har föreslagit andra utvägar att använda dessa medel, nemi. att utbetala den summan, som står i Riksg.cont.; den har Conlorel rätt alt fordra i alla fall.
Jag vill dervid erinra, att Hr von Hartmansdorff förliden sommar sökte försvaga effeclen af det biträde man sökte gifva åt den allmänna rörelsen, då han som sedelstock beräknade den summan, som hörde till Riksg.cont.
Men jag ber alt få fästa uppmärksamheten på hvad som utgör det verkliga systemet i Hr von Hartmansdorffs förslag; det är, att sedan man nedbringat landets rörelsecapital lill det minsta, som det varit på lång lid, så vill man förekomma all möjlighet att någonsin det skall kunna öka sig, ulan fastläsa och fastskrufva allt hvad som öfverstiger detta lilla belopp, (inder det att raan derjemte utfärdar de strängaste föreskrifter för framtida tillfällen, när silfverutförsel kan inträffa, att genast göra indragningar ända till den grad, att del kan bero på omdömet hos Hrr Bancofullmis pluralitet, huru de tolka ordet åligga, för att draga in hela lånerörelsen, om de blifva rikligt uppskrämde.
Jag respecterar visserligen dem, som tro, att rörelsens bestånd hvilar på ett strängt strypsystem; men alla dem, som icke dela denna åsigt, alla dem som med de store statsmän af alla partier, som under de sista århundraden ledt Englands öden, icke anse det vara nödigt att göra indragning på sedelstocken dä denna varit större, utan att tvertom bereda medel att kunna fylla de luckor i den metalliska valutan, som under mindre gynnande handelsperioder, eller andra vigtiga epoker kunna i rörelsen uppkomma, och som icke hafva den absolut stränga öfvertygelsen, att det aldra strängaste strypsystem är enda räddningen för myntväsendets upprätthållande, — 240 Den 10 April. alla dem, säger jag, tillstyrker jag på det högsta, att hafva ögonen öppna när det galler att afgöra Hr von Hartmansdorffs förslag; och jag ber Frih.
Raab att icke underlätta ett bifall till nämnde förslag genom att göra ett amendement, som förstör hvad Ulsk. föreslagit.
Jag tillstyrker bifall till hvad Utsk. framställt.
Det är visserligen sant hvad Hr von Hartmansdorff yttrat i afseende å Sländernes beslut, rör:de bancovin-» sten vid 1835 och 1840 årens riksdagar; hvaremot förhållandet då och nu är i så måtto olika, att Bankens grundfond vid nämnde tidpunkter var betydligt mindre än nu, dä den enligt Utsk:s förslag kommer att uppgå till 10 millioner r:dr.
Den disposition af vinsten, som Utsk. föreslagit, åsyftar att förhindra dess qvarblifvande i Banken, för alt användas till förökande af lånerörelsen, och deremot anvisa till verkställande af productiva företag.
Detta svarar emot hvad som sker i andra länder, att bancovinsten ärligen till actieägare utdelas.
Sålunda är förhållandet med den Norrska banken, att derifrån till delägarne blifvit under år 1842 utdelade speciedaler 200,000.
„ 1843 — — 107,000.
„ 1844 — — 196,000.
Att summan af Bankens årliga vinst icke kan på förhand till siffran uppgifvas, bevisar ingalunda att ju icke ett betydligt öfverskott kan uppstå.
Hvad det af Preste- och BondeSt:n fattade beslutet i denna § angår, så synes det innefatta ett tillfredsställande bevis, att den vid riksdagens början så mycket öfverklagade allmänna nöden måtte vara förmildrad eller kännas mindre härd; men jag fruktar att berörde beslut kan leda lill följder, som man högeligen skall ångra.
Jag får för öfrigt anmärka, alt det af Hr von Hartmansdorff uppgifna sätt att använda bancovinsten i sjelfva verket innebär en minskning af sedelstocken, emedan BancoUtsk:s beräkning upplager ibland utelöpande sedlar, hvad som erfordras lill betalning af så väl Riksg.conhs fordran, som af de hos allmänheten upptagna lån.
Uti motivet till denna § säger Utsk.: ”Enär, genom den under nasti, är influtna vinst, capitalöfverskottet blifvit uppbringadt till omkring 10,300,000 r-.dr, tillstyrker Ulsk. att 5 punkten mätte erhålla följande förändrade lydelse: § 5.
”Så väl det belopp af Bankens vinst för nästlidne år, hvilket icke erfordras för uppbringande af capitalöfverskotlet eller grundfonden till 10,000,000 r:dr b:co, som etc. etc. — — aflemnas lill Riksg.cont., enligt hvarje års bokslut”, etc.
Utsk. tillstyrker således, att Banken mätte få till Riksg.cont. aflemna återstoden af dess vinst för året 1844.
Men då man tager i betraktande, att Banken är skyldig samma verk, till hvilket den skulle aflemna nämnde vinst, en summa af öfver 1 million r:dr, så är klart, att antingen äger icke Banken ett capitalöfverskott af 10 millioner, fastän BancoUtsk. så förklarat, eller har Utsk. beräknat, att Banken - Den 10 April.
211 ken ager förmåga att betala sin skuld till Riksg.cont. oell ändock hafva i behåll dessa 10 millioner r:dr.
Nåväl, mine Hrr, hvad vill den transaction, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, säga annat än en sedelminskning, eller en indragning på allmänna rörelsen af mynt i landet, utan något gagn för fäderneslandet.
Jag anhåller om bifall till 5 §, med den af Hr Gr. o. Landtm, vid början af discussiouen framställda reslriclion, att § får sluta med ordet ”bokslut.” Frih.
Palmstjerna, Carl Otto: Hvad Frih.
Raabs förslag angår, så, enär jag icke kan finna, att hvad deruti åsyftas, egentligen rörer nu föredragna §, hemställer jag till Hr Frilun huruvida han icke skulle vilja dermed för' närvarande uppskjuta.
Hvad åter beträffar den af Hr von Hartmansdorff gjorda erinran, att den disposition, som BaucoUlsk. föreslagit R.
St. att vidtaga med den blifvande bancovinsten, skulle strida emot 166S års bancoreglemente, äfvensom emot de grundreglor, som för Ranken sedan dess hafva gällt, så måste jag tillstå, att jag ingalunda kan finna detta vara förhållandet.
Efter de upplysningar, som Hr Rosenblad afgifvit, torde det icke kunna nekas, att de 300,000 r:dr, som Ulsk. uppgifvit, såsom utgörande
Bankens vinst utöfver grundfonden för år 1S44, verkligen är ren behållen vinst för samma år, hvarföre också någon stridighet icke mera torde kunna uppstå om rättigheten att dem disponera.
Lika mycket öfverensstämmande med reglementet anser jag de åtgärder vara, hvilka Ulsk. föreslagit i afseende på användandet af de öfrige årens uppkommande vinster; ty det är blott de salderade vinsterne, som skulle af Sländerne disponeras, och delta till fäderneslandets nytta.
Hr von Hartmansdorff tiar yttrat, att enligt 1S35 års beslut skall den upplagda bancovinsten användas till fäderneslandets båtnad eller bästa.
Det torde vara ostridigt, att den vinsten, som BancoUtsk. föreslagit skola öfverlemuas till Riksg.cont., kunna till fäderneslandets bästa lika så väl användas, som den vinst, hvilken R.
St. vid 1835 års riksdag beslöto skulle förvaras till år 1841, att då för samma ändamål utgå.
De ofvanomförmälda 300,000 r:dr äro dessutom ganska behötliga för Riksg.cont., såvida det skall bestrida alla de utgifter, hvilka StatsUtsk. vid denna riksdag föreslagit och hvilka sammanlagde uppgå till en summa af 2,900,000 r:dr.
Af de påräknade vinsterne för åren 1845, 184(5 och 1847, anser jag, att 1845 och 184(5 arens salderade vinster böra till Riksg.cont. öfverlemnas, emedan de icke erfordras för R.
St:s Bank och, enligt min åsigt, icke böra ingå i dess lånerörelse, der de skulle fastna, för att aldrig mer kunna tagas derifrån.
Men hvad beträffar 1847 års uppkommande bancovinst, är jag af den mening, att, enär denna vinst icke blifver fullkomligt känd förr än år 1848 i Mars eller April, då R.
St. redan hafva varit tillsammans flere månader, densamma bör reserveras, för alt af nämnde Ständer disponeras.
Med denna af mig nu uppgifna modification tillstyrker jag antagande af Utsk:s förslag i denna del. 9 H. 31 212 De 11 10 April. Fril).
Jag anhåller få tillkännagifva, att jag instämmer med elem, hvilka yttrat sig för bifall till 5 §; men tilllåter mig med detsamma, att, i anledning af Frih.
Palmstjernas sista yttrande, fästa hans uppmärksamhet derå, att Utsk. icke föreslagit, att bancovinsterne skulle för åren lill och med år 1847 lill Riksg.cont. aflemna.», ulan blott för liden till och med slutet af det år, då nästa riksdag inträffar.
För den händelse, alt R. o. Ad., med bifall till Hr von Hartmausdorffs förslag, skulle besluta, att baneoviusten icke skall till Riksg.cont. öfverleranas; så anhåller jag fä fästa uppmärksamheten derå, alt 2:ne
Stånd visserligen hafva bifallit alt denna bancovinst icke skall till Riksg.cont. öfverleranas, men att det i alla fall är anledning förmoda, att Hr von Hartmansdorff, förslag icke blifver R.
Vi vela att såväl Preste- som BondeStm hafva stannat i sinsemellan olika beslut; och om jag icke alltför mycket bedrager mig i afseende på anlednnne, hvarför, åtminstone det ena af de håda Stånden, icke bifallit Utslos hemställan i denna del, så torde desse vara att söka uti den önskan, att baneoviusten mätte användas lill en ökad lånerörelse, jag vågar derföre på det högsta bestrida Hr' von Hartmansdorffs förslag; ty om R. o. Ad. detsamma, nu bifölle, och frågan således komme till förstärkt BancoUlsk., skulle följden troligen blifva den, att ifrägavar. medel komme att användas till lånerörelsens ökande, eller om Hr von Hartmansdorffs förslag blefve R.
St:s beslut, samma medel då komme alt äceumuleras i Bankens hvalf, hvilka båda saker enligt min tanka vore lika åndamålsvidriga.
Hr von Hartmansdorff har sjelf yttrat, att R.
St:s beslut vid sisllidue riksdag att låta bancovinsten fortfarande i Banken qvarblifva, haft till påföljd att denna vinst i låneväg till allmänheten utlemnals, och att då man sedermera icke kunde indraga densamma ur den allmänna rörelsen, har man blifvit nödsakad alt dermed öka Bankens grundfond.
Denna är nu ökad från 5 till 10 millioner; således tror jag ali man i della hänseende tillräckligt sörjt för Bankens säkerhet.
Jag har ofta uttalat den mening, att jag är en bland dem, som ifrigt sätta sig emot lånerörelsens obegränsade utsträckning; tvertom tror jag, att R.
St., så mycket sorn på dem beror, böra söka alt sälta en hejd för det öfverhandtagande begäret att låna, och, till den ändan, långt ifrån alt öka, snarare minska de fonder, som för detta ändamål skola från Banken utgifvas.
Hr von Hartmansdorff har nämnt, att bancovinsten, enligt l)3ns förslag, skulle i första rummet användas till inlösen af Riksg.- cont:s obligationer, i andra rummet, till återbetalning af de län, som Banken upptagit hos allmänheten, och i tredje rummet till inköp af Riksg.cont:s obligationer.
Jag hemställer huruvida Riksg.- cont. har några flera utelöpande obligationer, än de, hvilka finnas i Bankens hvalf?
I alla läll skulle jag för min del tro, att BancoUtsk. har i detta hänseende träffat det enda rätta medlet att på ett verksamt sätt gagna fäderneslandet, då Utsk. föreslagit, att raerberörda vinst skulle succesive tili Riksg.cont. öfverleranas, för att derifrån vidare till produetiva företag utgå.
Den 10 A p r i I. 243 Till Frill.
Raab hemställer jag, om
Iian icke skulle vilja alsia från sitt amendement, för ali icke splittra meningarne, utan lii bifall på punkten sällan den 1111 befinnes; äfvensom jag i anledn. af Frill.
Palmsljernas förslag, vördsamt hemställer till Hr Frilen, huruvida eli sä beskaffadi beslut, sorn det lian åsyftar, kan vara af bubofvet påkalladt.
Denna vinst för ar 1847, utfaller icke förr än år 1848; R.
St. samlas den 15 November 1847; således anser jag det icke vara nödvändigt att nu på förband vid bancovinslens bestämmande fästa ett sådant villkor.
Jag anhåller derföre, att R. 0. Ad., ulan amendemenler, måtte förena sig uti eli rent bifall af punkten, sådan den nu af Utsk. blifvit föreslagen.
Ilr Hjerta, Lars:
Frågan måste bär vara, hvilkendera af de 2:ne värde ledamöterne, Hr Skogman eller Hr von Hartmansdorff, har rätt i sina motsatta påståenden, i afseende på de behof, hvartill bancovinsten skall användas.
Hr von Hartmansdorff har, såsom de 2me förnämsta föremålen derför, uppgifvit i främsta rummet, alt Banken borde betala sin skuld till Riksg.conl. och sedan den skuld, för hvilken Banken hos allmänheten häftar.
Hr Skogman åter bar yrkat, alt medlen, i enlighet med hvad Utsk. föreslagit, måtte lill Riksg.conl. aflemnas.
Så vidt jag af betänk, har kunnat finna, hafva de båda rätt till hälften hvardera.
Der står nemi. i 48 och 49 punkterne omförmäldt både att Banken skall återbetala sina lån och att Banken skall låta dem qvarstå.
Jag kan vid sådant förhållande icke undgå alt finna för mig ganska angenämt att kunna förena mig med Hr von Hartmansdorff och Ilögv.
Lika med Hr von Hartmansdorff tror jag nemi. att det i främsta rummet måste vara hvars och ens skyldighet att betala sina skulder; och i sammanhang härmed fäster jag Herrarnes uppmärksamhet derpå, att ett af de största bekymren för R.
St., då de sammanträdde vid denna riksdag, var den svaga ställning, hvaruti Banken sig befann, och i följd deraf nödvändigheten att göra någonting för att förstärka densamma.
Nu finnes i min tanka ingenting naturligare, än att Banken härtill använder sin vinst.
Här är icke fråga om att Banken skall afbetala alla sina skulder, på det sätt att Banken skall indraga sina sedlar, men väl alt Banken, med bibehållande och jemväl utvidgning af sin lånerörelse, likväl afhetalar andra, derutom liggande skulder.
Man måste vid delta tillfälle komma ihåg en gammal och god regel, som man har allt sedan Pharaonernas tid: ”att man skall spara under de goda åren, för att hafva något tilldess de dåliga komma.” N11 förekommer här det särskilda förhållande, alt handelsconjuncturerna i år visa sig ganska gynnsamma för möjligheten alt tillöka silfverfonden, och jag tror derföre, att det nu blifver så myckel mindre nödvändigt att par force utsprida nya penningar i rörelsen.
Jag är icke af dem, sorn tillhöra anhängarne af ett strypsystem, ty jag tror att näringarne ännu kunna absorbera något större capitaler, än som för närvarande äro i rörelsen; men hvad skall inträffa om genom artificiella mesurer, medan Banken ännu har åtskilliga skulder, man likväl på förhand disponerar dess vinst f 244 Den 10 April.
Jo, ingenting annat, än att tillgångar derigenom beredas lill underhållande af det skick, hvilket man förnämligast här inom detta
Hus hört med ett så stort och vemodigt bekymmer omtalas, nemi. en öfverdrifven import.
Det synes mig derföre, alt man borde begagna det tillfälle, som nu gifves, att reglera sina affärer.
En talare har, för den händelse, att bancovinsten blefve reserverad för Bankens egen räkning, framställt den stora farhåga, att detta endast skulle tjena till alt ännu mera utvidga den, jag medgifver det, ändamälsvidriga lånerörelse, som vår Bank bedrifver; men jag ber alt få fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, alt det finnes ännu 2:ne andra sätt för Banken att använda denna sin vinst; det ena, att för densamma uppköpa räntebärande papper, utöfver det belopp, som är föreskrifva, och det andra, som är någonting ännu enklare, att uppköpa silfver.
I förra fallet har Hr von Hartmansdorff visat, alt genom inbetalningen kommer icke någon minskning i sedelstocken effeclivt att äga rum; och hvad uppköpet af silfver beträffar, så måste ju Banken utgifva ett sedelbelopp, motsvarande det, hvartill bancovinsten uppgår, för att fä in detta silfver.
Ett af de ändamål, för hvilka R.
St. vid denna riksdag äro tillsammans, måste, i afseende på regleringen af Bankens affärer, vara det, alt Bankens silfverfond skall förstärkas.
För hvad ändamål är det, som R.
St. bestämma att en stor del af Bankens grundfond skall bestå uti räntebärande papper?
Jo derföre, svarar man, att Banken må kunna, i händelse af behof, realisera dessa papper uti mynt.
Men om man nu kan genom reservering af bancovinsten för dess eget behof, directe köpa silfver för densamma, och sålunda släppa ut ett motsvarande belopp sedlar, så gå ju dessa sedlar icke in uti någon lånerörelse.
Detta är ett skäl, hvarför jag önskade ganska lifligt, att R. o. Ad. täcktes förena sig i samma beslut, som det Högv.
PresteSt. fattat.