Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta är den ena anmärkningen jag dervid har att göra, och den andra är, att framställningen är affattad i så allmänna ordalag, att om K.
M. dertill ville lemna bifall, skulle deraf följa, alt alla collegier och förvaltande verk i hela Riket borde få en sådan föreställning, ehuru jag tror, alt StatsUtskrs egna ledamöter skola medgifva, att icke alla förvaltande verk deraf gjort sig förtjenta.
På dessa grunder anhåller jag örn återremiss af förevar, betänkande.
Innan jag ingår i detaljerna af StatsUtsk:s nu under öfverläggning varande betänk.
, vill jag fästa mig vid formen af hvad deri på åtskilliga stallen förekommer, nemi. att sedan Utsk., i den ordning 29 §:n Riksd Orda. bestämmer, anmält åtskilliga anmärkn:s-anledn:r, hvilka blifvit lill Const.Utsk. remitterade, inför hvilket Utsk. det enligt samma § åligger StatsUtsk. att uppgifva anledningarna, så har StatsUtsk,, i detta betänk.
Den 27 Maj f. m. 243 funnit sig tillständig!, att inför R.
St. uppgifva dessa anledn:r, tvcrtemol tydliga Ludet af den nu af mig omnämnda §:n i Riksd.Ordn.
Ett sådant förbiseende al lag kan jag icke lemna oanmärkt, emedan det är ett steg till ansvarsfull åsidosättande af grundlagen, hvilket, då det sträckes från den ena §:n till den andra, i framtiden kan leda derhän, att slutligen Representationen anser- sig vara öfver lagen och endast
Styrelsen samt embetsverk™ och enskilde medborgare under densamma.
Irar icke hort förgäta det ansvar, som drabbar Konungens rådgifvare, i händelse de tillstyrkt någon öfverträdelse af lagen, och således ännu mindre bort genom förbiseende af grundlagen vilja underkasta sig sjelf det ansvar, att af hvarje rättskaffens man ogillas, och att möjligen föranleda disctission i ämnen, der discussion enligt grundlagens 90 § ej får äga lura.
I slutmeningen af delta betänk, hor StatsUtsk. jemväl inlrädt på den bana, som enligt grundlagen ensamt tillhör Coust.Ulsk., nemi. att Jemua utlåt, öfver Styrelsen.
Const.Utsk. äger rättighet att, enl. 107 §:n, till endtledigandc anmäla detr eller de Konungens rådgifvare, som icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller hvilkas rådslag, ehuru icke direct lagstridiga , likväl varit skadliga för samhället; men icke äger StatsUtsk. en sådan i grundlagen inedgifven lätt.
Hvad särskilda punkterna i detta betänk, beträffar, så har i 4 §:n ronde disposition af statsmedel för bestridandet af Landshöfdingen von Törnes embete tinder honom beviljad tjentledighet, Ulsk. tillstyrkt: "att R.
St. hos K. M. i "tind. anhålla, det så beskaffade dispositioner för framtiden ”ej må äga rum.”
Då den sålunda tillstyrkta tind. skrifvelsen icke är grundad på något positivt fall, så kan jag icke begripa hvad dermed menas.
Utsk. har icke yttrat, huruvida Landshöfningen von Törne sjelf begärt och erhållit eller om han fått tjenstledighet.
I sednare fallet måtte det väl vara alldeles otillbörligt att begära, att sådant ej må få ske, ty hvarken StatsUtsk. eller R.
St. lära kunna vägra Styrelsen att i sådant fall besluta och förordna en annan till embetets bestridande, och om då den ordinarie embetsmannen icke är i den cathegori, att han genom tjenstefel gjort sig skyldig att från embetet skiljas, kan förhållandet icke påkalla en sådan skrifvelse från R.
St., som Utsk. föreslagit.
I 12 §:n förekommer, hurusom revisorerne, med anmälan att Majoren Hjelmstjerna erhållit en gratification utaf anslaget till oförutsedda militära behof, samt Majoren Luthman och Gapitainerne Virgin och af Klercker utaf samma anslag fått sig tillagd flyttningshjelp, yttrat den öfvertygelse, att dispositioner af förenänmda beskaffenhet icke syntes utgöra föremål för de på 3:dje hufvudtiteln till oförutsedda militära utgifter anvisade medel, hvilka otvifvelaktig! varit ämnade att afhjelpa sådana tillfälliga behof i och för militär-väsendet, som vid de årliga stalernes uppgöran - j44 Den 27 Maj f. m. de icke kunna med säkerhet förutses och beräknas, hvadan, i revisorernes tanke, det bemalde officerare förunnade understöd rätteligen hort utgå af det å gide hufvudtiteln uppT förda extra-anslng; och hap Utsk., i öfverensstämmelse härmed, tillstyrkt: ”att R.
St, hos K. M. i und. anhålla, att de af ”revisorerna yttrade åsiglep måtte följas, i afseende å utgif”ters bestridande af det till oförutsedda mililär-behof bestämma anslag.” Härvid får jag först anmärka, att StalsUtsk:s framställning derom, alt en skrifvelse skulle expedieras, med anhållan, att de af revisorerna yttrade åsigter mätte följas, är alldeles oformlig, emedan R.
St. böra bestämdt yttra hvad de vilja.
Nu passar det sig för öfrigt så, alt revisorerne hafva orätt, och således äfven StatsUtsk, Hå en officerare flyttas från sin station, är han berättigad till flyttningshjelp, enligt nu gällande lagbestämmelse i tågordningen.
Denna flyttningshjelp skall utgå från den titel, hvartill han hörer; och sorn alla de ifrågavar. personerne höra till 3 titeln , är det naturligt, att medlen skola utbetalas af denna titels anslag för oförutsedda militär-heliof.
Jag erinrar mig icke nu den § i tågordningen, der delta stadgande finnes, men SlatsUtskrs ledamöter kunna lätt igenfinna den i den tryckta förordningen.
Uti |5 §;n hemställer StatsUtsk.: ”det Bevilln.Ulsk. må ”erhålla uppdrag, att afgifva förslag till de åtgärder, hvilka ”kunna anses nödiga för vinnande af conlroll derå, att, äf~ ”ven i landsorterna kartering underkastade handlingar verkligen blifva med behörigt stärnpladt papper försedda.”
Här framträder Utsk. med en motion till Ständerna, icke af beskaffenhet att, såsom tillhörande slatsreglerm, kunna nu af Ständerna bifallas, utun sådan, att den borde remitteras tiIf ett annat Utsk, för uppgörande af det förslag, som komme att tjena till efterrättelse.
Detta är verkligen att inträda på en j vårt statsskick alldeles ny bana.
Om StatsUtsk., såsom man bör tro, anser noggrannare controller erfordras öfver char taskig il la tae-förordn:ns efterlefnad i landsorterna, så är det helt naturligt, att Utsk., på grund af revisorerne» framställning, bort antingen försöka att sjelft komma in med förslag till en författning derom, eller också, såsom efter min öfvertygelse bort ske» begära sammanträde med Ekon.Utsk. för att uppgöra eU förslag, Hvilket i sådant fall kunnat blifva rättsenlig! framsläldt till R.
Idet skick framställningen nu är, och då den är alldeles främmande för de functioner, hvilka tillhöra Bevilln.Utsk., lärer R. o. Ad. finna, att den icke kan bifallas. 43 §:n innehåller: ”Revisorerne hafva anmält, att det ”förut anmärkta förhållande, att vissa städer, särdeles gränsöstäderna emot Norrige, hvarest tulluppbörden är ringa eller ”alldeles ingen, icke desto mindre äpo försedda med en tal”rik tjenstemannapersonal, hvars aflönande fordrar betydlig ”utgift, under åren [83a och 1833 fortfarande ägt rum.
Den 2j Maj f. m. *’Då detta missförhållande emellan inkomster och utgifter, i ,JUtsk:s tanke, synes kunna afhöjas derigenom alt lullvisitatio"nen Liefve förflyttad närmare gränsen emot Norrige, heiri’’ställer Utsk., att R, St. hos K. M. i tind. anhålla det nödiga åtgärder för detta ändamåls vinnande måtte varda i ''nåder anbefallda.”
Här stannar
Utsk. åter uti ett otydligt oell obestämdt tillstyrkande.
M. begära eji åtgärd, bör den vara bestämdt uppgifven och bestämdt motiverad, eller är det icke förnuftsenlig! att derom göra anhållan hos K. M,, utan endast ledande till klander af kommande Ständer, som kunna finna tullhevakningen ställd eri eller en half mil för långt ifrån eller för nära till grän*- sen, med ett ord ledande till ett annat förhållande emellan Statsmakterna, än som borde äga rum.
1 öfrigt lärer det yara ganska problematiskt, huruvida någon fördel vunnes derigenom, att man förläde tullbevakpinggn i närheten af Norrska gränsen, der underhållskostnaden och svårigheten alt få dugliga tjenstemän, som vilja nedsätta sig i en föga bebodd trakt, skulle för Tullverket medföra vida större utgifter, än då bevakoingsstationerne förblifva desamma som förut.
Uti 54 §tn tillstyrkas R.
St., ”att hos K. M. i und. be”gära, det de angtde underhållet af Kronans hus och byggnader i hufvudsladen gällande författningar mätte varda •'genomsedda och förtydligade, på det ej hädanefter må inträffa, att kostnader, hvilka boställsinnehafvare böra vidkännas, komma att drabba statsverket.”
I de författningar, sorn angå landsh.-residenshusen, bade Utsk. kunnat inhemta speciella underrättelser om de mindre reparationer, som åligga boställshafvare och dem hvilka af statsverket skola bekostas.
Deraf hade man lätt kunnat komma till ti11— lämpningen och ett bestämdt utlåt, i delta afseende.
För min del kan jag ej tillb>akahålla den önskan, att en och samma författning må komma att gälla för alla Kronans embetsman, som i hufvudstaden eller annorstädes bebo Kronans bus, och alt således hvad som finnes stadgadt i afseende på landshöfd.-residensen äfven må tillämpas i fråga om boställshus i hufvudstaden, hvilket äfven hittills ansetts böra ske, oaktadt bestämmelserna egentligen endast afse landshöfd.- residensen.
Med anjedn. af revisorernes anmärkn., alt till f. d.
General-consuln i Algier Cancellirådet
Lagerheim blifvit utbetaldt första qvartalet af 1833 urs consuls-lractamente oafkortad!, ehuru han återkommit till Stockholm i Januari månad samma år, oph således det högre lönebeloppet icke hort af honom få åtnjutas längre än till nämnda månads utgång, hvarjemte revisorerne fästat uppmärksamhet vid det ansenliga belopp af j,ooo r:dr Hamb. b:co om året, hvilket sedermera blifvit
Cancellirådet i expectance-löp tilldeladt, har Utsk. i 57 §:n hemställt: ”Det ville R.
St. hos K. M. i und. anhålla, att den Cancellirådet Lagerheim i egenskap af f. Dcu 27 Maj f. ra. ”d.
General-consul i Algier tillagda expeclance-lön af 1,000 "r:dr Hamb. b:co må med detta år upphöra och Cancelli”rådet sedermera på pensionsstat åtnjuta ett med de pensio*’ner. hvilka vanligen tillkomma embetsman af samma tjen”stegrad , mera öfverensstämmande belopp af r ,3 33 r:dr 16 ”sk.
Svenskt b:co årligen.”
Det är märkvärdigt nog, att en embetsman, som utan eget förvållande genom tjenstens indragning blifvit skiljd frän sin befattning, skulle nedsättas till erhållande af hälften af hvad han förut åtnjutit, ty det nu föreslagna beloppet utgör ej mer än hälften af 1,000 r:dr Hamb. b:co.
I afseende på den första anmärkntn, rörtde utbetalningen af första qvartalet utaf 1833 års consuls-arfvode, har jag intet annat att erinra, an att jag förmodar, att sådant skett eldigt gillande föreskrifter inom Cabinettet eller Gonvoj-commissarialct, ty jag kan ej tro, att man af ren gråge gifvit bort hvad man ej varit berättigad alt utgifva; men för öfrigt, då den expectance-lön, som Cancellirådet Lagerheim uppbär, synbarligen åsyftar att åter insätta honom i tjenst, så snart tillfälle dertill erbjuder sig, kan jag ej annat än ogilla Utsk:s argumentation, att vilja uppföra honom på pensionsstat och borttaga perspeclivet att åter blifva anställd i tjenst för en aktningsvärd embetsman, som redan förlorat nog mycket, för att icke genom R.
Sirs åtgärder blifva ytterligare hardt straffad för en olycka, hvartill han ej varit vållande.
SfatsUtsk. bör äfven påminna sig, att denne embetsman vid Fransyska invasionen i Algier, genom consuiad-husets förstöring, förlorade hela sin mobilier.
Det var under negociation, som gjordes i Fransyska kamrarna anhängig, huruvida ersättning derföre borde gifvas, och i början voro Kamrarna icke dertill obenägna, om jag rätt minnes, hvilket Gr.
Löwenhjelm tolde närmare kunna upplysa; men sedan blef det afslaget pa den grund, att då Svenska statsverket, genom intagandet af Algier och förstöringen af detta sjöröfvarenäste, befriades från kostnaden att der hålla en consul, ansågs Sverige böra kunna ersätta Cancellirådet Lagerhiem de förluster, lian genom invasionen lidit.
Jag känner icke beloppet deraf, men har hört sägas, alt han af Convoj-commissarialet erhållit 6,000 r:dr för förlorad mobilier och andra effecter, hvilken summa troligen på långt när icke svarat mot verkliga förlusten.
I anleda, af en gratification af 600 r:dr, som af invalidhus-medlen blifvit enkan Lindberg tillagd såsom ersättning för henne tillskyndad förlust, i och för mathållningen vid Invalid-inrättningen på Ulriksdahl, har Utsk. i 63 §:n föreslagit R. St.: ”att sådana åtgärder vidtagas, hvarigenom ”ersättningar af omförmälda beskaffenhet ej vidare må kom”ma i fråga.”
Det vore mer än intressant att få veta hvad Utsk. menar med de åtgärder, hvilka skola hindra, att dylika ersättningar komma i fråga.
Jag skulle förmoda, alt då R.
St. vidtaga åtgärder, dessa antingen mäste vara af lag - Den 27 Maj f. m. 2 47 stiflnings-art oell Iiöra underställas K. M., eller också röra sådana frågor, derom Sländerne äga rätt alt ensamme besluta.
Hur är icke något förslag hvarken i ena eller andra afseende t framstäldt, men väl hemstäldt, att sådana åtgärder må vidtagas, hvarigenom ersättningarna ej kunde komma i fråga, och jag begär derföre, att Utsk. måtte utleda, hvari dessa åtgärder skola bestå. 70 §:n innehåller:
"Lika med revisorerna, får Utsk. hos ”R.
St. hemställa, att den brist af 33 r:dr 16 sk., som uti ”i835 års rikshufvudbok ä 7:de hufvudtiteln uppkommit, i ”följd af kungjord förnyad praescriptionstid för uttagande och ”liqviderande af åtskilliga i Räutekammaren qvarliggande äl”dre anordningar, måtte varda till afskrifning befordrad.”
I afseende pä redactionen af denna hemställan, får jag flista R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det icke är Sländerne, som härom besluta, utan att afskrifningen bör begäras genom en skrifvelse till K. M., och att således StutsUtsk. bör föreslå en sådan skrifvelse, innefattande R.
St:s medgifvande, alt denna i hufvudboken uppkomna brist må afskrifvas.
I afseende på 72 §:n gäller samma anmärkn., alt R.
St:s medgifvande till den deri omnämnda afskrifning bör hos K. M. anmälas.
Uti 99 §:n, der det förekommer, att till arlilleri-afdelningens cassa influtit ersättning för utlemnad exercis-ammunition, och att revisorerne ansett att, vid utlemnande af exercis-ammunition från artilleriets förråder, rätteligen borde urskiljas till huru stor del densamma utgöres af krut, hvars motsvarande värde i penningar skulle till statsverket öfverlemnas, är yttradt: ”Utsk. instämmer i den af revisorerna ”yttrade åsigt, och ehuru numera icke lärer kunna utredas, ”huru stort belopp af nämnda ersätln:s-summa bort kom”111a statsverket lill godo — hvadan rättelse i det anmärk”ta förhållandet icke kan åstadkommas — får Utsk. likväl ”hemställa, det R.
M. i lind. begära, att hvad ”revisorerne i omförmälda afseende) föreslagit, måtte för ”framtiden af vederbör, iakttagas.”
Sålunda förekommer, att revisorerne, i afseende på detta krut, gjort en anmärkt!., och ali den bör iakttagas lör framtiden, oaktadt Utsk. sagt, att förhållandet ej kan utredas.
Della är i sanning märkvärdigt, och jag anhåller att Utsk. måtte bestämdt uppgifva den ordning, som för framtiden anses böra iakttagas, men icke hänvisa till de af revisorerna gjorda anmärknrr, som skola utgöra grunden för den förändring, som af K.
M. kan blifva anbefalld. R.
St. böra begära förändringen i ordningarna, om sådan pröfvas vara nödig, i så bestämda ordalag, som finnas svarande mot ändamålet och kunna leda till det resultat, som afStänderna åsyftas; Uti 116 §:n har, i följd af revisorerncs anmälan att utaf de under utrednings-afdelningens förvaltning ställda extraanslags-medel låneförsträckningar till de ordinarie ägt rum och bokförts under titel anticipation, utan alt under årets lopp hafva blifvit återbetalda, Utsk. tillstyrkt: ”det R.
St. 348 Den 37 Maj f. m. ’’hos K. M. i und. framställa den l>egäran, atl så beskalFw”de dispositioner icke vidare må äga rum.” Harvid får jag anmärka, att Utsk. bort utreda, huruvida fordel eller föilus! för statsverket genom dessa dispositioner ägt ruin.
Har fördel uppkommit, derigenom att man icke nödgats uppskjuta behölliga upphandlingar; så måste jag säga, att Utsk. gatt på sidan örn nationens ratt och hävta , då här blifvit tillstyrkt, alt sådant måtte för framtiden upphöra.
Då en fullkomlig redovisning af de anticipationer eller lån, sorn ga från den ena fonden till den andia, alltid Verkställes, och nödiga dispositioner ej annorlunda kunna utgå, hemställer jag, att hvad Utsk. här framställt måtte helt och hållet föi falla saint från det förnyade betänk, uteslutas.
Uti 117 §:n har Utsk. tillstyrkt R St.: ”att hos K. M. ”i lind. anhålla, det K. M., i afseende på behandlingen af ”frågor om anstånd med fullgörande af äfslutade contract, ”må i nåd meddela sådana föreskrifter, alt det icke må herö ”på de'förvaltande auetoriteter, hvilka cöntracten upprät’’tat, all dylikt anstånd bevilja, äfvensom att anstånd och ”befrielse från stadgadt vite icke Ina medgifvas i annat fall, ”än då fullt gilltiga skäl dertill förefinnas, samt leverantö”rer, som erhållit förskott, tillförbindas att, i händelse de ”af dero åtagna förbindelser icke inom stadgad tid fullgöras, ”laga ränta derför erlägga.’’
I afseende på detta förslag till und. skrifvelse har jag ingenting arnot sjelfva grunden för Utskis tillstyrkande, nemi. att ingångna contracter höra å ömse sidor obrottsligen efterlefvas, och att der de öfverträ-* das, hör af andra contrahenten utfordras böter eller ersättning i mån af förhållandet; men jag får anmärka, att den föreslagna skrifvelsen innehåller högst obestämda uttryck i sednare delen, der den strof förekommer, som innefattar; ”äfvensom alt anstånd och befrielse från stadgadt vite ej må ”medgifvas” &c.
Så snart denna strof tillägges hvad Utsk. i premissen rätteligen framställt, så följer deraf, att samma förhållande skulle äga rum som hittills, emedan det icke låter tänka sig, att eit embetsverk utan gilltiga skäl skulle lemna anstånd eller befrielse från utsatta böter, och dessa’ gilltiga skäl kunna ej vara andra, än att Slaten må undgå att bevaka sin fordran i en concurs, hvarigenom en större förlust kan uppkomma, än genom några månaders anstånd.
Jag vill dermed icke säga, alt sådana föreskrifter borde meddelas, att cöntracten må kunna strafflöst eftersättas; tvertom anser jag dem höra nnggrannt iakttagas, och att man bör stalla så till, att der icke leverantören sjelf kan fullgöra sina förbindelser, det må kunna ske af hans cäutionister, och just pä sådan grund bör hela sista strofen, enligt min tanke, Uteslutas.
I afseende på 116 §:n har Amiral Nordensköld redan Itmiiat 11. o. Ad. upplysning om den kostnad inventeringen af D c n i j Maj f. m. 249 nf ekvirkes-förråden i Carlskrona skulle medföra.
Af StatsUtsk.
, som bland sina ledamöter liar åtskilliga jordbrukare, hvilka känna ekvirkets beskaffenhet till så väl tyngd som voldine, har val svårligen kunnat förmodas, att sådana pjeser kunde bortstjälas från varfvet.
Dertill skulle erfordras för många armar, för att tilltaget kunde blifva oupptäckt.
Jag kan visserligen icke hafva något emot att inventering af förråden må ske, ifall R.
St. anse det nyttigt och behöflig!, oell dertill anslå nödiga medel ; men alt anvisa medel dertill på de för /[:de hufvudtileln i öfrigt måhända nog njugga anslagen, vore att tillbakasätta byggnadsbehof oell andra nödiga arbeten för en i sig sjelf onödig inventering; ty om slutligen ek virket befinnes qvarliggande på sitt ställe, lära penningarne vara rent bortkastade, och derigenom andra för försvarsverket nödiga utgifter blifva uppskjutna och fördröjda, hvilket synes föga lämpligt.
Skulle likväl inventeringen anses höra ske, sä har jag för min del ingenting deremot, derest StatsTJlsk. anvisar en summa lilli äcklig för kostnadens bestridande.
I fråga om i36 §:n, deruti Utsk. åberopat sill yttrande i 12 §:n, får jag förnya min vid sistnämnda § gjorda anmärkn., med tillägg att Utskts här förekommande anförande utgör ett klander, som icke kan medföra något resultat, då icke förslag blifvit gjordt om en urid skrifvelse till K. M., innefattande den önskan, som Sländerne kunna hafva i afseende på den titel, hvarifrån den anmärkta dispositionen i framtiden bör utgå.
Uti i37§:n har Utsk. förklarat, ätt de förskott å fouragerings-anslagen för Lifgardet till häst och Kronprinsens Husar-regemente, som kunna meddelas, alltid böra blifva såsom förskolter i räkenskaperna balancerade.
För min del, kan jag ej begripa hvad nytta sådant kunde medföra, hvaremot jag anser, att det mera skulle inveckla än reda räkenskaperna, af hvilkas nuvar. skick revisorerne och Utsk. kunnat inhemta det verkliga förhållandet med dessa medel.
Uti i/j.8 §:n ronde revisorernes hemställan, att någon viss tid, t. ex. den 3i Dec. 184'» borde bestämmas såsom den termin, då revisions-contoret för allm. magazins-ärendenas utredning helt och hållet upphörde, samt alt de poster, hvarföre någon betalning vid 184r års slut icke kunnat indiifvas eller utredning medhinnas, finge i den sista hufvudboken afskrifvas, har Utsk. tillstyrkt R.
St.'s bifall till hvad revisorerne i omförmälda hänseende yttrat oel) föreslagit.
Sålunda förekommer här återigen ett tillstyrkande till revisorernes förslag, och är det således fråga om upphörande af ett utrednings-contor och afskrifning i rikshufvudboken, utan att något förslag till und. skrifvelse blifvit till Ständerna framstäldt.
— Hvad sjelfva hufvudsaken angår, skulle jag lika medStatsUtsk. tro, att detta utrednings-contor kan 7 H. 3a D c n 2- M a j f m. när som helst upphöra, och för den återstående balancen ser jag icke skäl, alt det L>i beha lies ända lill 18 {i års slut; men utredningen deraf, sorn är öfverlemnnd till Kammarrätten, lärer väl få lof att, i den ordning författningarne föreskrifva, der fulländas, så att hvarje fråga blir slutligen pröfvad, och sedan komma de lagakraflvunna besluten att tjena till efterrättelse i fråga om afföringen ur räkenskaperna; ty det kan ske på grund af Kammarrättens utslag, utan att vid sådant förhållande någon lind. skrifvelse om afföringen beli öfver till K. M. afgå.
I afseende på i58§:n, deri Ulsk. tillstyrkt en lind. anhållan om nåd. befallning till Myntverkets styrelse att, såvidt möjligt är, låta lili Myntverkets hufvudböcker inrätta särskilda conti, utvisande kostnaden för myntningen af hvarje särskild metall, skulle jag anse angeläget, att 11.
St. hos K. M. i und. anhålla, att sådana åtgärder föreskrifvas , att vid myntningen, så väl de våta som de torra profven iakttagas, vid så väl mottagning af silfver till myntning, som vid silfvermyntets aflemnande från Myntet, på det man ej må komma till skiljaktiga begrepp om huru mvcket silfver linnes i myntet, samt att den skilnad, som genom profven utrönes, må blifva synlig i räkenskaperna och icke ligga osynlig i myntet.
I fråga om i5g §:n, får jag erinra om angelägenheten deraf, att icke blott vid myntprofningen, ulan äfven vid utvägningen för myntningen, samma metod följes; ty om vid ena tillfället torra och vid det andra våta prof gagnas, uppstår en difference af icke mindre Un r4g^:dels proc., den vanliga skilnaden emellan de våta och torra profven.
Uti 170 §:n rörrde kostnaderna för de sadelställningar för armeen, hvarmed Ryttmästare!!
Åkerstein haft befattning, börjar Utsk. med en förklaring, att som frågan ännu beror på vederbör, domstols handläggning, något tillgörande från R.
St:s sida i detta ämne icke för närvar, kan ifrågakomma; men Utsk. slutar med ett tillstyrkande, att det Ryttmästare!!
Åkerstein tillagda arfvode må upphöra.
Om nu, mine herrar!
Rytlmästaren Åkerstein genom dom blir förklarad berättigad att uppbära så väl den med qvarstad belagda som öfriga delen af detta arfvode; så frågar jag, hvar R.
St. då skulle stå med deras ifrågavar. hemställan bos K. M. Jag skulle tro, att lätta tiden att utlåta sig i denna sak först inträffar då målet genom Iagakraftvunnen dom är afgjordt.
Rörtde 175 §:n, angtde åtgärders vidtagande för till— Vägabringande af en balance-frågas utredning och afskrifning af det belopp, hvarföre liqvid ej står alt vinna, gäller samma anmärkn., sorn vid flera andra §§:r, att Utsk. icke föreslagit någon und. skrifvelse i ämnet till K.
M. samt dess innehåll, ty Utskts förslag bör jemväl innefatta de termer, som i den und. skrifvelsen skola begagnas.
J Den 37 M a j f. m.
På grund af dessa nu af mig gjorda anmärkntr, anhåller jag om återremiss af detta betänkande.
Då de flesta af R.
Sits revisorer gjorda anmärkntr mot Krigs-collegii förvaltning blifvit af StatsUtsk. underkända i anledn. af de förklaringar deröfver, som Krigs-colltm afgifvit , så skall jag blott uppehålla mig vid 3:ne punkter af det ifrågavar. betänkandet.