Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan de i lagförslaget intagne §§ blifvit genomgångne, yttrade sig, i fråga om den af Utsk. föreslagna und. skrifvelse: Frih.
I afseende på den af Utsk. vid slutet af detta betänk, föreslagna skrifvelse till K. M., tror jag, att Utsk. antingen begått ett misstag eller en oriktighet.
Antingen är denna lag en civil eller en ekonomisk lag.
Ar det en ekonomisk lag, så har LagUtsk. icke rätt att dermed befatta sig.
Ar det åter en civil lag, så tror jag icke, att 87 § Reg.F. tillåter R.
St. att, såsom Utsk. föreslagit, öfverlemna ät K.
M. att deruti göra ändringar.
För min del anhåller jag dérföre, att om, såsom Frih. Cederström, Jacob, yttrat, någon del af denna lag kan betraktas såsom ekonomisk, densamma måtte från det öfriga skiljas, hvilket åter då såsom all annan civil lag bör behandlas.
Så långt tillbaka, som kändt är, hafva alla författningar om utrikes vexlar varit öfverlemnade åt Konungen, emedan de icke kunna utan skada för landet utfärdas med afvaktan af Ständernas beslut.
Af denna anledn. yrkade jag vid början af discussionen, att LagUtsk. skulle komma in med tvenne särskilda förslag, det ena till lag för inrikes och det andra för utrikes vexlar.
I afseende på dessa sednare bör visserligen LagUtsk. sammanträda med Ekon.Utsk.; men i alla händelser är det ämnet, och ej Utsk:s namn, som bestämmer om en fråga är af ekonomisk natur, eller huru den skall behandlas.
I anledn. af de många anmänkmr, som blifvit gjorda emöt förevar, betänk., får jag blott i korthet erinra, att det förslag till vexellag, som Utsk. här framlagt, är alldeles enahanda med det förslag, som redan vid 1834 års riksdag uppgjordes och af R.
St. antogs, men af Konungen ogillades, såvidl det rörde utrikes vexlar.
Det blef likväl gällande för all inrikes vexelrörelse.
Sedermera då fråga åter väcktes om att få en gemensam lag för all vexelrörelse, antog LagUtsk. vid 1840 års riksdag ånyo samma förslag.
Dess betänk, blef då af BorgareSt. återremitteradt med åtskilliga anmärkn.-r emot redactionen, hvilka äfven togos i öfvervägande af 1840 års LagUtsk., men föranledde endast till några smärre jemkningar, hvilka nu äfven blifvit iakttagne.
I följd häraf, och dä den af Hr Schartau i detta ämne vid innevar. riksdag väckta motion jemväl åsyftade ordagrant antagande af det vid sista riksdagen sålunda slutligen jemkade förslaget, och då nuvar.
LagUtsk:s ledamöter icke hade någon specialkännedom i ämnet, ansåg Utsk. lämpligast att hålla sig till det förslag, som redan 2 gånger undergått R.
Då emedlertid anmärkmr nu blifvit gjorda emot detta förslag, äfven inom BorgareSt., och återremiss på grund af dessa anmärkmr blifvit yrkad, så vill jag visserligen icke motsätta mig en sådan.
Tvertom skall det blifva ganska fördelaktigt för Utsk. att få tillfälle jemföra de särskilda meningar, som af flera sakkunniga personer blifvit yttrade. 16 Den 1 Februari f. m.
I afseende på den anmärkn.
Frih. Cederström, Anders, gjort, vill jag blott anmärka, att den frågan, huruvida utrikes vexelrörelsen bör anses tillhöra den civila eller den ekonomiska lagstiftningens område, har vid 2 riksdagar utgjort ett tvisteämne emellan de båda statsmakterna, ulan alt man derom någonsin kommit lill slut. 11.
St. hafva vid de håda näst föregående riksdagarne förklarat frågan vara af civillags natur, men Konungen har ansett den vara af ekonomisk, och den sednare äsigten har stöd af praxis, som varit, att alla föregtde författningar i ämnet blifvit af K.
M. ensam utfärdade, till och med den af 1748, ehuru den utkom på Ständernas begäran.
För att förekomma ytterligare strid i detta ämne, har Utsk. just sökt att gä en medelväg, som skulle befordra ändamålet att få en gemensam lag för in- och utrikes vexlar, utan alt derföre helaga Konungen rättigheten att, såsom förut, göra de rättelser i afseende pä utrikes vexlar, sorn kunde finnas vara af behofvet påkallade.
BorgareSt. liar klandrat
Ulskis förfarande, derföre att detta Stånd ansåg vexellagen i sin helhet alldeles otvetydigt vara af civil natur.
Här yrkas deremot motsatsen; och dä synes det mig som Utskis medelväg torde vara den lämpligaste.
Sjelfva tvistefrågan har derigenom ingenting lidit, ifall man nödvändigt vill hafva den öppen; men K.
M. behåller de facto, till följd af B.
S(:s speciella öfverlemnande för denna gången, tills vidare sin rättighet alt i administrativ väg reglera den utrikes vexelrörelsen.
Jag vill endast anmärka, att jag för min del visserligen icke har påstått, det jag anser detta lagförslag vara af ekonomisk natur, utan tvertom anser jag vara ganska tvetydigt, huruvida det ej är af civillags natur.
Emedlertid har jag trott, att Utsk. har bort, i händelse Utsk. betraktade frågan såsom ekonomisk, i sammanhang med Ekon.Utsk. afgöra densamma.
Om nu Utsk. verkligen har ansett frågan vara af civillags natur, så har Utsk. orätt förfarit, emedan i så beskaffade frågor R.
St. icke äga rättighet att till K.
M. öfverlåta sin lagstiftande rätt, enär civillag grundlagsenlig! skall stiftas under allmän riksdag af Ständer och Konung gemensamt.
Det skäl, Hr Giinther anfört såsom motiv för Utsk. att söka en medelväg, har varit för niig elt nyt t bevis pä hvad som alltid inträffar, när man, i st. f. att stride hålla sig till hvad som enligt grundsats är rätt, söker ali jemka emellan två oförenliga meningar.
Det kan då omöjligt inträffa annat, än att man ännu skarpare skall få tvenne emot hvarandra stående parter, som alldeles icke vilja förenas.
Jag kan för min del icke föreställa mig, att det kan finnas någon nödvändighet att anse denna vexelstadga såsom ett föremål för administrativ lagstiftning.
Jag kan icke ens föreställa mig någon önskan hos Konungen alt få denna samma lag så ansedd, utan för den händelse alt han skulle vilja befatta sig med att styra cursen.
BorgareSt. har nu, enligt hvad den siste talaren upplyst, förklarat, att de för sin del an - Den 1 Februari f. m. 17 ansågo bäst alt få vidblifva hvad som i Svensk lag stadgas för de utrikes vexelförhållandena, emedan detla i afseende på Svenska medborgare för närvarande måste vara det lyckligaste.
Jag hoppas derföre och förmodar, att Utsk., med frånträdande af sitt försök att jemka, efter emottagande af den ålerremiss, som äfven jag yrkar, måtte behaga att finna nödvändigheten af att gå raka vägen fram, utan att bry sig om sammanjemkningsbestyret.
Jemte de anmärknn-, jag tagit mig friheten vid de särskilda §:ne göra, har jag ännu tvenne mindre, ang:de saknad af föreskrifter i sjelfva lagen.
Jag anser nemi., alt lagen bör tydligen uttrycka huru förfaras skall när domicilierad vexel bör protesteras.
Det kan ske antingen hos domicilianten, domiciliatus eller hos dem båda.
Det finnes i 15 § föreskrifvet: ”är vexeln ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren bor, teckne då han å vexeln, genom hvilken person i den andra orten betalning erlägges, och vare för densammas fullgörande sjelf ansvarig.”
Hade icke detta sista stadgande förekommit, så tror jag icke, att någon villrådighet hade kunnat uppstå.
Nu fruktar jag en sådan och anhåller, att Utsk. måtte tydligare uttrycka sig i detta fall.
Vidare fäster jag uppmärksamheten på, att det är köpmän emellan vanligt, att någon kortare eller längre respit-tid lemnäs för godkännaren att infria vexeln.
Någon sådan finnes icke i Utsk:s förslag bestämd, i anledn. hvaraf jag förmodar det vara Ulsk:s mening att godkännaren bör genast infria vexeln vid förfallostunden.
Sådant är också visserligen rättast, men då jag vet, att köpmän till och med medgifva 6 dagar, och att man äfven pä utländsk ort medgifver en sådan respit-tid, i Hamburg ända till 10 dagar, så fruktar jag, att om man vill vara mera sträng i Sverige, denna stränghet kan åstadkomma hinder för vexlars införande.
Jag tror således, att någon eftergift i detta fall bör äga rum, och tager mig friheten föreslå Irenne dagars respit-tid.
Jag har af reservationerne, som blifvit bifogade detta betänk., blifvit väckt på den anmärkn., att sjelfva denna stadga bör fä hela stadga och icke lag, derföre att om- den vore civil-lag, hvilket den väl skulle vara om den finge namn af lag, så äga R.
St. verkligen icke, emot 87 § Reg.F. rätt alt öfverlemna lill K.
M. alt vidtaga de förändringar, som K.
M. skulle finna lämpliga i annan väg, än såsom lagförklaringar, men icke såsom förändringar i lagen.
Om man deremot begagnar ordet stadga, så kan delta lämpas på en ekonomisk lag, och då är icke något hinder för R.
M. öfverlemna en sådan rättighet.
Jag skulle endast vilja hemställa, huruvida icke denna benämning jag nu föreslagit, må begagnas för att undvika den motsägelse, som uti en af reservationerna ganska riktigt blifvit anmärkt.
Då nu Öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot Lag 7 II. 3 18 Den 1 F e b r u a r i f. m.
N:o 02 gjorda anmärkn:r föranleda lill delsammas återremitterande.
Allin. Besv.- o. Ekou.Utskis d. 20 oell 30 sisll.
Jan. på bordet lagda betänk.
N:o 117, i anledn. af väckte motioner, ronde förändringar uti Rikets elementarläroverk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. liifölle, att detta betänk, blefve punktvis föredraget.
Ronde sättet för föredragningen af detta betänk., hade jag ämnat vördsamt begära, att det åtminstone måtte vara hvarje ledamot öppet att, i fall tvenne punkter skulle äga ett så nära sammanhang, att de endast i detta sammanhang kunna pröfvas, på en gång uttala sin mening rör:de dessa punkter.
I anledn. häraf förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att det, oaktadt föredragningen skedde punktvis, komme att bero på R. o. Ad:s pröfning vid hvarje särskildt tillfälle, om flere punkter borde i ett sammanhang förekomma lill afgörande.
1:sta punkten, innehållande tillstyrkande, att It.
St. matte till Ii. M. i und. framföra den önskan, att K. M., vid den i nåder utlofvade definitiva organisationen af Rikets undervisningsanstalter, tucktes förordna om en sådan förändring i elementarläroverket, att nuvar. apologist- och lärdomsskola samt gymnasium komme att utgöra en enda fullständigt sammanhängande skola med. tvenne bildningslinier.
Doctor Wallins vid Dtsk:s betänk, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr Tersmeden, Nils, som derefter anförde:
Jag delar i allo de åsigter, som Doctor Wallin har uttryckt i sin reservation.
Till en början får jag bedja om ursäkt, i händelse jag vid behandlingen af della vigiiga ämne skulle öfverträ da gränsen af den första punkten.
Jag anser icke möjligt att hälla sig till en punkt i sänder, emedan åtskilliga hafva allt för mycket sammanhang med hvarandra.
Denna fråga är af erkänd vigt. 11.
St. hafva vid föreg:de tillfällen yrkat förändringar i det nuvar. skolsystemet, och nationens uppmärksamhet är lifligt fästad på detta ämne.
Jag anser likväl, att Ekon.Utsk. har vid denna frågas behandling gatt längre än det bort, och Utsk. har icke med nog sakkännedom behandlat detta ämne.
Man kan icke eller begära, att en delegation af R.
St. skall kunna frambringa något bättre i denna väg.
Etsk. har icke gått på djupet med saken och derföre håller jag Utsk. räkning, emedan det innebär ett erkännande af, att en sådan handläggning af målet öfverstiger Utsk:s förmåga.
Jag skulle önska, att Utsk., då det, lill följd af molin - Den 1 Februari f. ni. ner i detta ämne, ansåg sig tvunget att behandla detsamma, hade inskränkt sig till en hemställen till R.
M. med en anmälan, alt R.
St:s uppmärksamhet är fortfarande starkt fästad pä detta vigtiga ämne, och att R.
St. emotse K.
M:s nåd. löfte, att utarbeta ett förslag till förbättradt skolväsende.
Jag bar sagt, att jag anser att Utsk. har gått för långt, dä det inlåtit sig i detaljer, som de icke med sakkännedom kunde fullfölja, och om R.
St. följde uti sin und. ansökan den ledning, som Utsk. bar velat gifva, så skulle R.
St. kunna ganska mycket compromeltera sig.
Det skulle icke vara mig oväntadt, om R.
St. vid en blifvande riksdag komme att yttra en und. önskan alldeles i motsats med den, som Utsk. nu har föreslagit.
Icke kan man godkänna BondeSlts competance att bedömma denna fråga.
Af de tre öfriga Stånden mäste vi medgifva, att PresteSt. är mest egnadt lill dess behandling.
Det är mycket svårt att fatta ett redigt begrepp om våra publika läroanstalter, utan att antingen hafva genomgått dem, eller der fungerat sorn lärare.
Detta är fallet med de flesta af PresteSt:s ledamöter.
Nu finnér jag af detta betänk., att de flesta af detta Stånd inom Utsk. hafva reserverat sig emot delta betänk.
Hvad beträffar R. o. Adis nuvar. ledamöter i Utsk., så känner jag icke, huruvida de kunna hafva någon insigt ronde våra allmänna läroverk, men väl finnér jag, att en ibland dem, Gr.
Sparre, äfven har reserverat sig.
Sparre är kanske ibland R. o. Adis ledamöter den mest compelenta att bedömma frågan, då jag känner att lian har undergått högre examina inom 2:ne faculteter.
Man påstår i allmänhet i afseende å våra publika skolor, att de icke svara emot behofvet och emot landets önskningar.
Jag delar icke fullt denna åsigt.
Jag tror, alt elementarläroverkan lika så väl sorn våra öfriga inrättningar kunna underkastas förbättringar; men jag tror, att de till betydlig del svara emot hvad man kan önska.
Hvad är det egentligen nian fordrar af dem, om icke att de, som genomgått dessa läroverk, skola hafva en allmän bildning, hvarmed man vanligen föreställer sig förmågan att kunna yttra sig väl och redigt i tal och skrift.
Man säger, alt vära allmänna läroverk äro hufvudsakligen ämnade alt hilda [(rester, dä de, som egnat sig åt detta kall, företrädesvis hafva genomgått dessa läroanstalter.
Jag tror det är ganska få'bland desse, som utmärka sig genom egentlig lärdom, men att PresteSt. i allmänhet, sådant man ser det vid våra riksdagar, har en allmän bildning, den jag skulle önska hos hvar och en medborgare, synnerligen hos Rikets representanter.
Huru ser man denna sak uti England, som så ofta citeras såsom ett föredöme för andra nationer, och som med skäl skulle kunna nämnas såsom exempel i afseende pä praktisk duglighet.
Jag skulle tro, att der, ingen kan göra anspråk _på duglighet, utan att hafva genomgått de allmänna läroverken.
Afven i vårt land skulle jag tro, att större delen bland de skickligare i Rikets embetsverk äro just de , som genomgått de allmänna läroverken och vid dem förvärfvat classisk bildning.
Man fäster sig i allmänhet hos oss så mycket vid formen och 20 Den 1 Febr aari f. m. tror, att all lycksalighet ligger deruti.
På det sättet hafva R.
St. behandlat representationsfrågan, och på samma sätt vill man nu behandla frågan om skolväsendet.
Jag tror, att hvar och en skola kan framskaffa skickliga män, och att detta hufvudsakligen beror på elevernes individualitet och lärarnes skicklighet.
Med duglige lärare får man utmärkte ynglingar från alla skolor.
En comité' nedsattes på R.
St:s önskan för flera år tillbaka, för att utröna förhållandet emellan det sätt, hvarpå undervisningen hittills varit besörjd vid de offentliga läroverken, och det, hvarpå man önskade att den hädanefter skulle bestridas, och efter det sednare formerades Elementarskolan.
Denna skola säger Etsk. har rättfärdigat de förhoppningar det nya skolsystemets vänner hyste, samt tillvunnit sig allmänhetens förtroende.
Jag har icke full kännedom i detta ämne, känner icke eller till alla delar i Elementarskolan, men jag skulle likväl icke tro, att den, ehuru förtjenstfull den visat sig, likväl genom sin erfarenhet ådagalagt, att den undervisningsmethod, som der begagnas, är den, bästa.
Elementarskolan har visserligen skickat till, Academien ganska skickliga lärjungar, men deras antal har varit ganska ringa, och jag skulle tro, alt -/o gå derifrån utan att hafva genomgått de högre classerna; men man bedömmer Elementarskolan endast af de få, som komma till Academien, hvilka jag likväl tror till en del hafva varit hvad man kallar drifhusplantor.
Större delen af dem deremot, sorn hafva genomgått hela cursen af ett allmänt läroverk, äro gemenligen praktiskt dugliga menniskor.
Man fordrar af ett läroverk ej att dana en och annan utmärkt menniska, utan alt mängden, som der inträder, skall blifva till sina förmögenheter utvecklad.
Delta tror jag också är händeisan med; våra allmänna läroverk.
Jag tror, att åtminstone f af dem, som gått igenom dessa läroverk, kunna motsvara allmänhetens billiga fordringar, ehuru en allmän bildning visst ej kan vinnas, blott genom de lägre läroverken, utan i förening med ett par års vistande vid Academien.
För att icke allt för mycket vidröra de efterföljande punkterna innan de särskildt föredragas, sä hemställer jag blott till Hr Gr. o. Landtm, och Ståndet, huruvida icke de skulle finna en äterremiss lämplig, i förhoppning att Utsk. då skall anse tillräckligt att lill R.
St. föreslå, att R.
M. med den anmälan, att R.
St. fortfarande fästa en stark uppmärksamhet på en förbättring af de allmänna läroverken och en ändamålsenlig förenkling af desamma, samt att R.
St. med tillförsigt emotse, alt K. M., enligt sitt nådiga löfte, ville till kommande Ständer öfverlemna ett förslag till läroverkens reorganisation.
- Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: 1 likhet med hvad näst föreg:de talare yttrat, vågar äfven jag föreställa mig, att den fråga, som är föremål för närvar, belänk., icke ulgör ett så beskaffadt ämne, som kan och bör ligga inom Ekon.Utsk:s territorium.
Jag kan icke föreställa mig annat, än att sådana frågor, som hvila pä rent vetenskapliga grunder och rent vetenskapliga undersökningar, omöjligt böra falla under R.
St:s omedelbara pröfning, och ännu Den 1 Februari f. ra. 21 mindre utgöra ämne för Ekon.Ulsk:s handläggning.
Jag kunde således icke, då jag vid riksdagens början hörde qn motion ifrån detta rum remitteras till nämnde Utsk., föreställa mig annat, än att Utsk. skulle taga hufvuddragen af de deruti gjorda påståendena i betraktande och derefter till R.
St. hemställa, det R.
M. göra den eller den anhållan, utan att dervid blottställa sig för att begå sådana misstag, som man alltid måste begå, när man utan behörig underbyggnad gifvet' sig in på de verkliga vetenskapernas område.
Jag nekar icke, att de förbättringar i de allmänna läroverken, hvilka Utsk. genom detta betänk. åsyftar, äro både af behofvet påkallade och möjligen äfven ändamålsenliga, om de kunna urskiljas ifrån hvarandra; men härutinnan ligger, i min tanka, det starkaste beviset derpå, att Ekon.Utsk. icke är denna sak, om jagså vågar uttrycka mig, vuxet, då Utsk., på grund af en motion af Hr Ekholm ifrån BorgareSt., företagit sig att tillstyrka den högre lärdomsskolans, d. v. s. gymnasii, och den lägre lärdomsskolans sammanblandande till en enda skola, hvilket jag för min del vågar föreställa mig icke vara myccket ändamålsenligt, och då Utsk. sedermera sammanblandar denna fråga med en motion af en ledamot i PresteSt.
Dervid förekommer det för mig i högsta grad betänkligt, att det här förklaras, att icke mer än en skola bör i samhället finnas, utom folk skolan, och att i denna skola skulle medborgare, som framdeles vilja inträda uti hvad yrke, hvad samhällsclass som helst, erhålla en hvad man kallar allmän humanistisk bildning, för att på densamma grundlägga sin ekonomiska och intellectuella fortkomst.
Denna åsigt i undervisningens theorier och i sättet att bilda en stats offentliga läroverk, har under ett eget namn på sednare tider gjort sig gällande i Tyskland, der den blifvit kallad det philantropiska systemet och ställt sig i uppenbar strid emot hvad man ä andra sidan kallar den classiska lärdomens skolsystem.
Nu har det visat sig, alt de skolor, som efter det philantröpiska systemet, i synnerhet i norra Tyskland, under loppet af från och med år 1820 till och med år 1S30, äfvensom i Preussen blifvit organiserade, och der, på sätt Utsk. yttrat sig, de båda bildningslinierna äro förenade i en enda skola, hafva befunnits vara i sjelfva verket opraktiska och overkslällbara, samt icke ledande på långt när lill de resultater, hvilka man dermed från början hade afsett.
Det har då visat sig, att första uppkomsten till denna åsigt icke var annat än ett oredigt begrepp om hvad man i allmänhet kallar mensklig hildning, hvarom de Europeiska folken först erhöllo kunskap genom en närmare bekantskap med den gamla Grekiska och Romerska bildningen.
Då försökte man, huruvida det icke skulle vara möjligt att på de moderna staterna inympa en så beskaffad universel mensklig bildning, och genom skolorna åt den uppväxande ungdomen meddela densamma.
Detta tycktes i början vara en sann och vacker ide', och omfattades af de flesta upplysta och menniskoälskande män i norra Tyskland med mycken ifver; men man hade glömt en sak, som man sedermera varse - 22 Den 1 F e b r u a r i f. m. blef, nemi. att det icke gick an alt inympa en så beskaffad cultur på medlemmar af ett samhälle, i hvilket egentligen det offentliga lifvet hade helt och hållet försvunnit.
Det är för oss alla bekant, att hvad man kallar det offentliga lifvet försvann efter de gamla republikernas undergång, och gömde sig inom de lärdas boningar, samt förhlef endast ett föremål för historikerns forskningar.
Sedan det offentliga lifvet i Staten upphört, sedan boktryckerikonsten hade infört skriftliga oell tryckta meddelanden, i st. f. de muntliga vid offentliga sammankomster, och då lagstiftningen bestämdes mera efter lagkunnigas och juristers sammanträden och begrundanden, än efter folkets omröstningar på forum, så antog äfven karakteren af de egentligen bildade medborgarnes bildning en helt annan natur än den förut hade haft, och det befalis, att den moderna bildningen är i delta afseende så olika med den gamla rent menskliga bildningen, att vi i mer eller mindre 'mån nödgas uppgifva hoppet, att någonsin uppnå den i sin fullkomlighet, och det enda man kan trösta sig med är, att man åtminstone partielt kän vara förvissad om, att en eller annan del ’ blifva de gamla folkens likar och kanske deras mästare.
Det är denna åsigt, som ligger till grund för förslaget, att förena de hegge s. k. bildningslinierna inom en enda skola.
Våra förfäder, som på 1600-talet med så mycken frikostighet och sakkännedom grundläde de Svenska läroverken, förstodo ganska väl att skilja emellan båda dessa bildningslinier, och Regeringen uttryckte särskildt, att för att tillfredsställa de egentligen praktiska näringsidkarnes eller borgarnes behof, så inrättades apologislskolorna.
Nu hafva i sednare lider de lärda skolorna vunnit en stor förkofran.
Det är sant, att många ofullkomligheter ännu vidlåda dem; men den stora olägenheten består deruti, att apologistskolorna icke hafva följt med sin tid, och jag nödgas erkänna, all jag för min del mäste tillskrifva lärdomsskolornes egna styrelser detta missförhållande och det obehag, som de nu erfara genom det steg, som nu möjligen vinner R.
St:s och K. M:s bifall.
Della hafva de i min tanka sjelfva vållat, ty hade de med samma ifver och samma nit omfattat apologislskolornas utbildning, hade de varit betänkta på att vid universiteterna se sig om efter skicklige apologisllärare, så att elever ifrån apolgislskolan möjligen hade kunnat komma och anmäla sig till de högre classerna vid krigsacademien och infinna sig vid technologiska institutet, behörigen underbyggde i mathematik, i lefvande språk, i geographi och historia; jag skulle väl då hafva velat se om Ekon.Utsk. hade afgifvit ett betänk, lill 11.
St. af det innehåll, som det förevar., med förslag att sammanslå de båda bildningslinierna till en skola.
Alt vilja hafva honom, som i en framtid skall föra filen eller förestå en verkstad, att i sin barndom sitta bredvid den, som läser Grekiska och Latin, hvartill tjenar detta?
Hvad nytta har han af denna atmospher?
Hvad nytta har han deraf, att i samma hus, under det han läser sin geometri eller historia, andra bredvid honom läsa sin Grekiska eller Hebreiska?
Hvartill tjenar en sådan sammanblandning?
I Den 1 Febru-ari f. m. 23 min lanka icke till något annat, än att förderfva båda skolorna; och om det någonsin kommer att hos oss verkställas, så skall det troligen icke lyckas bättre hos oss än i Tyskland.
Jag vill icke längre trötta R. o. Ad. med något anförande i denna fråga.
Jag har kanske någon liten erfarenhet i det ämne, sorn den afhandlar; men jag vill visst icke lägga mig emot hvilken behandling som helst af betänk.
Vill R. o. Ad. bifalla det, så är jag ölvertygad om, att K.
M. icke derföre ändrar det gamla skolsystemet, och om R.
St. afslå betänk., så är jag lika öfvertygad, alt K.