Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner min underlägsenhet u}i framställningsgåfvan och min oförmåga att upptaga och punktvis besvara det långa syndaregistret, men anser det likväl icke vara rättsenligt att låta sanningen fördunklas, öm icke qväfvas, af den lyckliga talegåfvan, samt vill således i allmänna reflexioner framställa mina skiljaktiga åsigter.
Hr Gr. börjar med att ogilla Constit.Ulsk:s s. k. dechargehelänk.
Äfven jag ogillar detsamma, såvida dertill skola räknas anmärkningarna emot Hr Skogman; men deremot skulla 84 Ben i Juli e. ra. jag hafva ansett det högst constitutionsvidrigt, om Utsk., äfven anande alla de anmärkningar, Gr.
Cronhjelm nu gjort, tillåtit sig ett framställande till R.
St. af hvad i dessa frågor uti Statsrådet blifvit tillgjordt.
Ehrenborgh har så fullständigt ådagalagt obefogenheten deraf, att Utsk. framställer annat, än hvad inom Utsk. eller Stånden anmärkes, att jag inskränker mig till ett åberopande deraf.
Jag har ännu ett alltför stort minne utaf obehagligheten deraf, att, vald till ledamot af ett Utsk., oansedt allt bemödande att motsvara ett sådant förtroende, ändock få uppbära ständiga förebråelser och tadel från ett visst håll för det att man icke kunnat uppfylla allas fordran, så att jag icke kan annat än dela Constit.Utskts träffade lika öde i detta afseende.
Ehrenborgh har redan förklarat sig äga den största tillfredsställelsen uti medvetandet att hafva handlat efter samvete och öfvertygelse, och ehuru han sålunda bör vara likgiltig för hvilket omdöme som helst öfver dess handlingssätt, kan jag icke neka mig den förnöjelsen att till den ädle Frih. frambära min enskilda högaktning, under förklarande, att jag till alla delar instämmer'uti de af Hr Frih. här yttrade tänkesätt.
Hvad särskildt angår de många anklagelserna, hvilka Gr.
Cronhjelm ansett fordra utredning, upplysning och vederläggning, finnas de alla af den natur, alt då de blifvit i vanlig anmärkningsväg framställda, hade de säkerligen blifvit fullkomligen vederlagda; och då hemställer jag till den ädle Gr., om det icke varit både ärligare och mera öfverensstämmande med det uppgifna syftemålet att i sådan väg‘ söka få sina scrupler vederlagda.
Jag är skyldig att tro Hr Gr. på sitt hedersord, att syftemålet endast varit det allmännas väl och att tacksamhetskänslan varit driffjädren; men då frågas:
Fordrar landets väl, att man kastar skugga på rådgifvarepersonalen, då man icke förmår uppgifva speciella facta på begångna olagligheter och sedan Constit.- Utsk., som ensamt är i tillfälle att känna deras gifna råd, ansett sig sakna all anledning till anmärkning emot dem?
Fordrar landets väl, att de Statsråd utpekas, hvilka lyckats att tillvinna sig Hr Gr:s gillande för sina åtgärder?
Fordrar landets väl, att den person framställes med största ogillande, hvilken, under mer än ett halft sekels tjenstetid vid Regentens sida, förvärfvat sig så många och stora förtjenster af det allmänna, att ingen samtida vågar mäta sig med honom?
I anseende till det uppgifna vackra motivet frågas vidare:
Hade icke tacksamhetskänslan blifvit mera tillfredsställd, om äfven med bibehållande af ett ogillande af hvad, efter Hr Gr:s tanke, bör ogillas, Hr Gr. aldrig så litet öfvergått från skuggsidan af sin tafla och äfven framlagt några drag af det goda, som samma Regering åstadkommit?
Rättskänslan drifver mig att lemna några bidrag härtill, hvarmed jag förmodar Idr Gr. blifva väl belåten.
Den i Juli c. m. 85 liafva vi att tacka för den lyckan att hafva ägt 20 års fred?
Hvem har betryggat vår constitutionella frihet under en tid, då den rådande politiken sökt undergräfva de medborgerliga rättigheterna?
I hvilken mån är icke krigsmagten förbättrad?
Har icke rättvisan blifvit skipad under de strängaste controller?
Finnes icke en stor olikhet uti administrationens alla grenar emot förr, då ingen tjenst kunde förvärfvas utan accord och då det ansågs lofligt alt föröka sina inkomster på den enskildas bekostnad?
Hafva icke vetenskaperna blifvit mera hägnade och uppmuntrade af Regeringen, än af R.
Vittna icke jordbrukets framsteg och de konstalster, som äro att bese på expositionen, att näringarna blifvit vårdade?
Månne icke dessa fördelar skulle kunna motväga, hvad som icke möjligen kan nöjaktigt förklaras af allt hvad Hr Gr. anmärkt, men ändock icke förtjent Constit.
Utsk:s anmärkn:såtgärd?
— Hr Gr. har äfven vidlyftigt ordat om misshushållning med statens medel.
Äfven jag tror, att en och annan statskostnad kunnat förminskas, om ieke besparas, men hemställer deremot, om icke denna misshushållning må anses mer än godtgjord derigenom, att landet, genom Konungens omsorg, blifvit befriadt ifrån 14 millioner r:drs utländsk skuld och att landet icke fått känna tungan af de 3o millioner r:dr, som krigsrustningarna sedan år 1809 kostat?
Jag kan icke neka till, att då jag anmälde mig, hade jag endast för afsigt att lemna ett kort svar på den uppmaning, Hr Gr.
Posse behagat ställa till mig; men då sedermera flera talare utvecklat åsigter, som stå i fullkomlig strid med mina, anhåller jag om ursägt för det jag något längre vågar taga R. o. Ad:s tid i anspråk.
Hvad således först angår Hr Gr.
Posses klagan deröfver, alt R.
St. gjort så föga afseende på de förslag till reformer, som skola blifvit af Styrelsen framlagda, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det förslag, som Hr Gr. åberopat, nemi. till styrelseverkens organisation, hvilket vid sista riksdagen blef af R.
St. afslaget, icke, mig veterligen, utgått från Styrelsen, utan från Representationen vid en föregående riksdag, och att det ©tvifvelaktigt vid sista riksdag berott af Styrelsen att, ifall hon uppriktigt velat understödja detta förslag, äfven deråt bereda framgång.
Styrelsen lyckades nemi. vid samma riksdag att vinna bifall å allt hvad hon önskade, äfven då det var förenadt med uppoffringar och stod i strid med allmänna opinionen.
Hon genomdref sålunda: högst betydligt ökade anslag, instruetionen för Revisorerna, hvilken ganska många ansågo stå i strid med grundlagen, ett beslut i passevolancefrågan, hvaremot ett helt Stånd protesterade, m. m.
Jag är derföre Öfvertvgad, att om Regeringens medlemmar verkligen hyllat ide'en 86
Den i Juli e. m. af en ministerial-styrelse, och uti frågan om styrelseverkens reorganisation nedlagt j-%:del af den möda, som i en och annan af nyssnämnde frågor användes, hade vi vunnit denna reform.
För öfrigt är jag beklagligen af samma tanka som Gr.
Posse, att det under vårt närvarande representativa statsskick är ganska svårt att genomdrifva några reformer; men jag vädjar till Hr Gr., huruvida icke deraf följer, att det varit Styrelsens pligt att föreslå R.
St. en reform till Representationens organiserande på det sätt, att det för Styrelsen och de medlemmar af Representationen, som anse reformer oundgängliga för samhällets fortgående utveckling, blefve möjligt att gå fram på den banan.
Man har likväl, långt ifrån att hos Styrelsen förmärka något begär till förändring af våra representativa former, snarare tyckt sig hos henne finna afvoghet t. o. m. mot blotta tankeyttringar derom.
Jag har redan på förmiddagen yttrat, att då man vill göra Styrelsen ansvarslös derför, att formerna äro ofullkomliga, har man förbisett, att, då Styrelsen ej söker någon förändring i de ofullkomliga formerna, hon måste anses interesserad af att bibehålla dessa, för att, i skygd af dem, kunna försäkra sig om strafflöshet.
Cronhjelm har på förmiddagen framlagt en skildring af Styrelsens handlingssätt, deruti jag anhåller att uti de flesta fall få instämma.
Denne värde ledamot har visserligen icke, enligt hvad man här sagt, uti skarpa ordalag gjort denna framställning; den kunde icke göras i lindrigare.
Han har t. o. m. förbigått åtskilliga, efter mitt omdöme, anmärkningsvärda förhållanden, af hvilka Hr Tham omnämnt några, såsom frågan om Styrelsens behandling af handels- och näringsfriheten, m. m.
Hr Gr. har tillika underlåtit att fästa uppmärksamhet vid beskaffenheten af de förslag till författningar, som af Styrelsen blifvit för R.
St. framlagda, äfvensom af de författningar, Styrelsen sjelf utfärdat.
För min del tror jag, att beskaffenheten af dessa acter, hvilka likväl i många afseenden skola documentera Styrelsens duglighet, är ganska tvetydig.
Jag har åtminstone det stöd för ett sådant omdöme, att jag hört ganska competenta domare klandra både innehållet och uppställningen af dessa acter.
Den förnämsta egenskapen hos en Styrelse, näst den att vara redligt och ärligt sinnad, är att vara duglig, och äfven der ärlighet finnes, men duglighet saknas, kommer man föga långt såsom statsman.
Jag har icke hört någon försöka att frånkänna Styrelsen välvilliga afsigter; tvärtom har man erkänt Styrelsens goda vilja; men jag bekänner uppriktigt, att då jag följer det system från botten, som Styrelsen i de sednare ro åren utvecklat, då jag stadnar vid resultaterna, och från dem vill sluta till principerna, finner jag det ganska vådligt och bedröfligt, om
Styrelsens principer verkligen skulle vara sådana, som dess yttre handlingar visa.
Om jag blott häller mig lill tryckfriheten och ser, hurti den Den i Juli e. m. 87 blifvit behandlad, finner jag, att Styrelsen gjort allt hvad bon kunnat, icke blott för att visa sin afvoghet inot den fria yttrande-rättens begagnande, utan för att förstöra sjelfva publiciteten; och då hon med bitterhet behandlat denna, har hon ostridigt derigenom sjelf framkallat månget missbruk och hindrat utvecklingen af en sansad, ädel och lugn tryckfrihet.
Hade deremot Styrelsen hyllat publiciteten, och visat sig äga aktning för dess opinion, så är jag öfvertygad, att Styrelsen afböjt mången öfverdrift och mycket obehag för sig sjelf; men just det af Gr.
Cronhjelm anmärkta bemödande att för publiciteten undandölja sina handlingar och blott låta dem genom det här så mycket omfönnälda sqvallret blifva kända, just detta bemödande är det, som Styrelsen har att skylla för att tryckfriheten måhända ej heller alltid å publicitetens sida blifvit rätt vårdad och att Styrelsen behöft mot henne vidtaga åtgärder, som väckt missnöje.
Betraktar jag dernäst de reformförslag, som vid denna riksdag blifvit af Styrelsen framlagda, så träffar jag först på banklagen.
Jag hemställer då, hurudant detta förslag till banklag var.
Det lärer väl nu vara gifvet, att det måste förkastas blott derföre, att den nya redactionen till Reg.- F:s 72 §. blifvit afslagen; men jag frågar: var det väl så beskalfadt, att det kunnat antagas, om också denna redaction vunnit bifall?
För öfrigt hafva vi fått ett förslag till en ny civillag, utan att
Styrelsen lemnat något slags ledning för frågans behandling.
Yi hafva erhållit en skrifvelse, ang:de brännvinsbränningen, deri Styrelsen blott yttrar några få ord.
Det har redan blifvit anmärkt, att det ålegat Styrelsen förelägga R.
St. ett detailleradt förslag lill brännvinsbrännings-förordning, hvarigenom man förekommit det myckna onödiga gräl, denna fråga nu inom Representationen föraniedl.
Styrelsen hade ägt tillfälle att i denna fråga ådagalägga någon kraft, åtminstone tillkännagifva sin vilja, om också denna varit i strid med dagens opinion hos den mindre upplysta massan af folket, hvilken opinion ingen lärer påstå böra vara Styrelsens ledstjerna.
För att således Styrelsen må finna understöd af den sjelfständigt tänkande representanten, måste hon äga ett system, samt förstånd och kraft att genomföra det.
Vacklar hon åter i allt, kan bon aldrig vinna något; alla män med principer blifva då mer eller mindre med henne missbelåtna.
Man har talat om journalismens magt öfver .allmänna opinionen, och att denna magt understundom hindrade Styrelsens inflytande.
Jag tror icke detta, om Styrelsen nemi. vill öppet och ärligt framlägga sin motsatta öfvertygelse, med skälen dertill.
Journalismen finge då säkert ofta vika.
Men om än dagens opinion ej kunde rubbas af Styrelsens skäl, begär jag alldeles icke derföre, att Styrelsen skall gifva efter,’förrän hon hunnit öfvertyga sig, att hon har orätt; 88 Den i Juli e. m. men på vinnandet af en sädan öfvertygelse måste lion arbeta och icke tillstoppa öronen för allt, hvad som yttras af journalismen.
Boye har ordat åtskilligt om en politisk sjukdom, som skall finnas hos folken och äfven vara nära att sprida sig till oss.
Jag medger, att det finnes en viss orolig anda hos folken i vår tid, som jag dock ej vill kalla sjukdom, utan snarare en känsla af obelåtenhet.
Denna känsla är beklagligen en af civilisationens nödvändiga följder.
I samma mån menniskan går fram på civilisationens bana, i samma mån hon utvecklar sig, i samma mån känner hon behofvet af ytterligare framskridande.
Det är derföre, som framskridandet måste ske inom af lagarna begränsade områden, och sorn styrelser äro nödiga för att upprätthålla dessa lagar.
Men ett behof af utveckling och framskridande existerar för hela naturen; det måste således äfven uppenbara sig hos det ädlaste deri, menniskan.
Hon for drar ovilkorligen att icke nödgas stå, likasom trampade hon i lera på samma punkt.
Det är styrelsernas bemödanden att qvarhålla henne vid denna lertrampning, som väcker obelåtenhet och som är den förnämligaste orsaken till striden emellan styrelserna och folken.
Jag är således fullkomligen af deras mening, som tro, att det är styrelserna, som böra taga initiativet vid alla de företag, som de se, att det upplysta och sansade folket önskar.
Derpå skulle de säkert vinna.
Historien har öfverallt visat oss de olyckliga följderna deraf, att styrelserna envisats att hålla nationerna slafviskt qvar vid det gamla.
Med all den historiska detail— kunskap, som Hr Rosenblad understundom visat sig äga, tror jag dock icke, att han kan framlägga något exempel på motsatsen, d. v. s. på några lyckliga följder af denna fåkunniga resistance.
Menniskolynnet har i enahanda riktning utvecklat sig, ehuru under olika former från början till slut.
Örn man läser historien med eftertanka, och icke blott utantill, såsom catechesen vanligen läses, skall man finna, huru allt det stora, som handt, hänfört sig till de inenskliga krafternas eller, rättare, de gudomliga krafternas i menniskan utveckling och varit ett dunklare eller klarare uttryck af någon viss ide', i någon viss tid.
Så har jag läst historien, och jag har deraf dragit den slutföljd, att det icke är möjligt att hindra menskligheten att gå framåt, och att man blott bereder sig ett ondt, om man söker qvarhålla henne på samma punkt, ehuru framskridandet visserligen derföre icke bör gå brådstörtadt eller våldsamt.
Man har fruktat för republikanska ide'er; man har sagt, alt de frihetsbegrepp, som bär framställas, äro sådana, att de ej stå tillsammans med den monarkiska principen, och man har gått så långt, att man påbördat publiciteten, att den efter vårt monarkiska statsskick lämpade form för framställningen
Den i Juli e. ra. af dessa begrepp endast vore en slöja för att desto lättare bereda deni insteg.
För min del älskar jag republiken såsom princip, men jag skulle anse såsom, snart sagdt, det olyckligaste af allt, som kunde hända mitt fädernesland, om under närvarande förhållanden en sådan statsform här blefve införd.
Jag tror, att något sådant måhända ej på flere sekler kan blifva verkställbar!; och jag tror ej, att det blifver möjligt, förrän de Europeiska samhällena vunnit en utbildning, som de måhända aldrig uppnå utan nya förfärliga skakningar, och jag kan således icke hysa ens den aflägsnaste önskan, att det måtte ske.
Ehuru jag sålunda aldrig kunnat vara till den grad exalterad, att jag drömt om ett republikanskt statsskick i Sverige, och ehuru jag lifligt önskar, att vi i lugn och fred fä behålla vår constitutionella monarkiska statsform, tror jag likväl, att atla, som med mig dela önskningar för fosterlandets väl, också ganska uppriktigt kunna dela mina frihetsbegrepp.
Man har sagt, att sedan tidningsskrifveriet blifvit ett materielt yrke, hvarpå man kunde samla skatter, har delta ogräs vuxit landet öfver hufvudet och spridt missnöje bland folket.
Jag tror för det första, att man har orätt i förutsättningen om tidningslitteraturens egenskap af rikedomskälla.
Så länge indragningsmagten fortfar, skall utgifvandet afen tidning blifva ett högst osäkert industriell företag, och det torde ej vara under sådana förhållanden, man derpå samlar skatter.
Jag skulle åtminstone kunna uppgifva exempel, att en tidning, köpt för en betydlig penningesumma och dertill försedd rfied ett 5o års gammalt privilegium, 10 ä ii veckor efter köpet träffats af indragningsmagtens bannstråle och derigenom förlorat den egenskap, som utgjorde föremål för köpeafhandlingen.
I öfrigt är jag öfvertygad, att den publicist, som skrefve, endast för att samla skatter, emot sin öfvertygelse, ej länge kunde undgå allmänna opinionens ogillande, samt följaktligen hans tidning snart sakna debit,— en händelse, som inträffat åtminstone med de salarierade bladen.
Boye har vidare framställt en lång series af und. råd, hvilka han, i händelse han vore Konungens rådgifvare, önskade framföra till Konungens öron.
Uti dessa råd finner jag visserligen ett och annat förståndigt och hvilket säkert gillas af en hvar vän af friheten, såsom t. ex. att Konungen bör akta sig att lyssna till dem, som fordra ändring i vårt regeringssätt o. s. v., ty denna fordran kommer säkert icke från den liberala och fosterländska sidan; men en annan del af dessa råd kan åter ej gillas.
Jag tror t. ex. ej, att Frih. rättvist kunde säga om Svenska natioualkarakteren, att dertill hörer tröghet och långsamhet att begripa, hvad som är rätt; jag tror tvärtom, att det ej finnes någon nation i verlden, der massan af folket är mindre rå, än har. 9 H. i2 O11 Den i Juli e. m.
Svenska folket faller i allmänhet med lugn besinning sina omdömen i de flesta vigtiga frågor; det inser lätt det rätta, och äfven derföre hafva de goda Styrelserna hos oss alltid haft lätt att genomdrifva nyttiga reformer, hvaruppå vår historia ej saknar högt talande exempel, för att ej nämna andra, Gustaf l:s storverk, reformationen.
I ett land, der, såsom i Sverige, eommunicationerna äro så inskränkta, der man så sällan har tillfälle att öfverlägga med hvarandra om allmänna ärenden, der de enskilda brödomsorgerna så mycket isolera och nedtrycka individerna, har man svårt att från dessa individer, utgörande det egentliga folket, framkalla någon större genomtänkt plan till reform.
Den måste komma från en god Styrelse.
Det är ingen, som begärt hastigt genomgripande reformer, åtminstone har jag ej gjort det, och jag har ej heller hört andra begära det; men jag har fordrat, att då man öfvertygat sig, att vår representativa form är olämplig, Styrelsen måtte tänka på att småningom förändra den och att derefter framgå på de öfriga reformernas bana.
Den nödiga förändringen gäller icke så mycket personerna inom Representationen, som formerna, ty jag är öfvertygad, att äfven med den nuvar.
Representationens personal en eller två kamrar skulle kunna sammansättas, hyarmed nationen åtminstone kunde vara bättre belåten, än den nu är; men de odragliga formerna för arbetssättet vid riksdagarna, och de många ståndsinteressen, som splittra Representationen, måste nödvändigt förändras oeh undanrödjas.
Här har blifvit sagdt, att det vore den unga familjen inom vår Dynasti, som, om jag fattade meningen rätt, skulle först komma att känna de skadliga följderna deraf, att Konungen gåfve efter för ropet efter reformer.
Jag tror tvärtom, såsom Gr.
Cronhjelm, att det just vore den uppväxande
Dynastien, som häraf komme att skörda de mest välgörande frukter.
Att införa reformer är naturligtvis alltid till en början förenadt med svårigheter; ty de, som dragit fördel af oformligheterna, släppa ej gerna ifrån sig dessa fördelar, utan söka på allt sätt att bibehålla dem.
Men det är just detta onda, som, för att undanrödjas, fordrar den bepröfvade kraften, det stadgade anseendet, den Europeiska ryktbarheten, samt således icke bör Öfverlemnas åt unga telningar, som ännu icke haft tillfälle att förvärfva någondera.
Hr Rosenblad har vädjat till historiens dom öfver såväl rådgifvande personalen som de personer, hvilka här tagit sig friheten att klandra denna.
Jag har för egen del aldrig smickrat mig med någon tanka att ihågkommas af historien; och livad vår opposition i öfrigt angår, anser jag det vara så obetydligt, som den både vid denna och isynnerhet vid sista riksdag uträttat, att jag icke tror, att historien skall göra sig särdeles besvär att åt densamma förvara månget blad i sin dombok; och beträffande den rådgifvande personalen, Den i Julie. in. fruktar jag, att dess anspråk äro föga mer grundade, då sannolikt det bästa för åtminstone pluraliteten inom den vore, att den helt och hållet glömdes af historien.
Jag måste likväl bekänna, att genom vår opposition meningar och tankar blifvit bragta i omlopp bland allmänheten, hvilka kunna, om ej celebrera personerna, åtminstone fästa uppmärksamhet vid dem, och jag kan ur denna synpunkt icke annat än lemna min hyllning åt det första försöket, jag från denna sida förnummit, att öfvergå från de stora klingande orden, för att lemna en på facta grundad skildring af Styrelsens handlingssätt.
Jag säger likväl uppriktigt, alt jag tror denna Hr Gr.
Cronhjelms framställning hafva kunnat vara mera sakrik och mera bindande i bevisningen; men såsom det första försöket är den i alla fall högst förtjenstfull och berömlig.
Hr Tham har högligen fördömt, att man, utanalthafva läst Statsrådsprotocollen, här vågat yttra, hvad man hört sägas om den rådgifvande personalen, och han har kallat detta för sqvaller, en odygd, som vid den tid, Hr Tham uppfostrades, var allmänt afskydd.
Jag tror emedlertid det vara både lofligt och nödvändigt att yttra, hvad man i ett eller annat ämne angrde Konungens rådgifvare hört, då man ej från Constit.Utsk. kan framtvinga protocollen öfver dess granskningsåtgärd.
Dessutom har jag ej i Gr.
Cronhjelms skildring funnit annat, än hvad som kan bevisas genom tryckta acter, eller innefattar allmänt kända händelser, hvilka hvarken böra eller kunna undandöljas.
Men äfven om man skulle nödgas förlita sig på blotta berättelser om hvad som passerat inom Administrationen, och således någongång äfventyra ett misstag, — hvems är skulden, om icke deras, som undanhålla upplysningarna i officiel väg?
Jag kan intyga, att det blifvit nekadt att få afskriften af till embetsverk aflåtna K. bref derföre, att man ej kunnat nog fullständigt uppgifva etiketten; att få utdrag ur offentliga diarier, emedan man icke kunnat eller velat specifikt bestämma något särskildt ämne, d. v. s. på förhand känt innehållet af den handling, man begärt, utan endast i allmänhet fordrat utdragen för någon viss tidrymd, — och denna vägran har skett, oaktadt Trvckfrislagen uttryckligen stadgar rättigheten fölen hvar att i Kronans embetsverk erhålla afskrifter af handlingar af hvad namn och beskaffenhet som helst m. m.
Och då i det embetsverk, der sådant inträffat, rättighet lill delfående af enahanda handlingar förut varit under hela år utan anmärkning medgifven, är det att förmoda, att det oförväntade vägrandet endast ägt rum på grund af tillsägelse från högre ort, i ändamål att hindra offentliggörandet af vissa utgifter och andra Regeringens beslut.
Då man sedan klagar öfver, att publiciteten meddelar oriktiga uppgifter, eller öfver representanter, att de yttra, hvad de berättelsevis hört, så frågar jag, om denna klagan är grundad, och om man ej
Den i Juli e. m. blir tvungen att sqvallervägen söka de upplysningar, som man ej kan få i laglig väg.
Felet blir alltid deras, som vägra upplysningarna, då de grundlagsenligt begäras.
Här har blifvit omtaladt, att Konungar äfven äro menniskor, och således äfven kunna behöfva vänner.
Jag känner ingen heligare känsla än vänskapen; men jag tror, att en Konung, i sin egenskap af regent, bör hafva sitt folk till sin bästa vän, oell att det är denna väns röst, till hvilken Lan företrädesvis iör lyssna.
De enskilda vännerna bör han i offentliga ämnen ej uteslutande höra, likasom hvarje annan offentlig man ej får i sina embetsvärf rätta sig efter enskilda vänners ofta ensidiga meningar.
En hvar medborgare kan äga vänner, som han ganska mycket värderar — jag har sjelf sådana —, men hvilkas politiska tänkesätt han dock icke hvarken rådfrågar eller följer.