Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sprengtporten anfört, ehuru jag i slutsatsen fullkomligt instämmer med honom, erinra, att då deri värde talaren sagt alt det vore billigt, att kringliggande trakter fingo betala dessa afgifler, emedan de hade så stora förmåner framför de aflägsnare trakterna; så torde bni hafva glömt, att det icke är blott de närmast Stockholm belägna trakter, som erlägga denna afgift, hvaremot de liro de enda, som kunna undgå den, emedan de kunna införa sina varor landvägen, utan alt för de varor, som från de mest aflägsna delar af Riket sjövägen föras till Stockholm, måste denna afgift lika väl betalas, som för dem, hvilka inkomma lill staden från en på mils afstånd belägen trakt.
Hvad åter beträffar yttrandet, att i händelse man nedsatte denna afgift, så lick Slaten lof att åtaga sig de 3o å 4°i00° >:dr, som staden betalar för vissa allmänna behof; så tror jag, att staden för sådana behof utbetalar lill och med större summor, men staden har i stället inkomster, som uppgå lill invcket, mycket iner än dessa utgifter; och om fråga skulle uppstå omalt uppgöra räkning emellan staden och Slaten, så att stadens fördelar af det allmänna upphörde, emot det att Staten erlade hvad staden lill allmänna behof utgifver, så blefve visserligen icke Slaten den lidande paiten.
Jag skall icke vidare uppehålla tiden, ulan förnyar blott min anhållan om återremiss.
Ft ib. Gede rsli örn, Anders:
Om icke R. o. Ad. nu 3i6
Den 32 Augnsti e. m. skulle (inna sig vid att bifalla detta betänk., anhåller jag om återremiss af detsamma, på den grund, att, i händelse Utsk. skulle vilja frångå sitt förslag, det då åtminstone måtte tillstyrkas, att dessa afgifter icke fortfarande må erläggas af andra, än dem, som lägga till vid stadens hamnar, så att de ej må uttagas för sådana farkoster, som endast passera slussarna, då de fara till eller från Mälaren, eller endast vilja lägga till vid sådana platser, som tillhöra enskilda personer.
Jag har begärt ordet endast för att vederlägga Hr von Hartmansdorff* yttrade åsigt, att detta ärende hort behandlas af Ekon.Utsk. i förening med StatsUtsk.
Motionerna innehålla endast fråga örn befrielse från bro- och quai-afgifterna, men icke ett enda ord om att Staten skulle ersätta Stockholms stad de utgifter, staden får vidkännas för åtskilliga allmänna inrättntr.
Jag tror alt man med skäl kunnat förebrå Ekon.Utsk. alt hafva väckt en ny motion, om Utsk. så behandlat ärendet, som Hr von Hartmansdorff önskat.
På de skäl jag förut anfört yrkar äfven jag återremiss af detta betänk., men endast till Ekon.- Utskottet.
Jag har verkligen icke Ivckats att i betänk, få reda på den punkt Hr Rosenblad vidrört; men hvad jag kan bestämdt nämna, är, att just.borgmästarens lön är bestämd till 1,600 r:dr, med ett arfvode af 3oo r:dr, således t,goo r:dr, och alt magistrals-secret:n har samma lön som en rådman, nemi. 1,200 r:dr.
Attsport ]ar kunna vara förenade med dessa tjenster, det vill jag icke förneka, men till hvad belopp de utgå, kan jag icke upplysa, och kan jag således icke heller hvarken fullkomligen bestrida eller medgifva den sats Hr Rosenblad framställt, att dessa embeten skulle tillhöra de bäst aflönade embetsman i Sveriges Rike.
Det må vara dem förbehållet, som hafva närmare kännedom om sporlel-beloppet, att derom (ätta en öfvertygelse.
Då man såsom villkor för ett lands välmåga uppgifvit, att der skola finnas stora städer, kan jag icke annat än förklara, att i den ort, hvarifrån jag är, (innes minsta afsältnngen till städerna.
Den största afsältningen är till handlande, som afsätta spamnål och andra landtmannavaror till bruks- och sädesfattiga landsorter och sålunda förflytta varorna från den ena landsorten lill den andra.
Visserligen skulle det vara godt att öfverallt hafva stora städer för afsättningen, men om dessa städer icke kunna erhållas eller kunna bildas ined andra villkor, an att man så till sågandes skall först betala dem eller gifva dem penningar, hvarmed de skola köpa varorna, skall jag såsom landtman åtminstone för min del undanbedja mig att, på sådana villkor, få dem inrättade eller utvidgade.
Den aa Augusti e. m. 317 Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. först till bifall, derefter till återremiss, och slutligen lill afslng å Allm.
N:o 8i, roen alla Lief— vo med ja och nej besvarade.
Landtm, förnyade derefter sin propos. till bifall å utlåtandet.
I anledn. af de å denna propos. afgifna svar, förklarade Hr Landtm.
, det han trott sig finna att nej öfverrö sta! ja. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, hegärde votering.
Landtm, anhöll, att, då Hr Munck af Rosenschöld förut icke yttrat sig ämnet, han ville uppgifva hvilken mening han önskade måtte blifva contra proposition.
Hr Munck af Rosenschöld hegärde, att contra proposjn malte komma att innehålla återremiss.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, ifall Hr Munck af Rosenschöld önskade återremiss, om annu votering vore behöflig, då Hr Landtmts nyss afgifna förklaring på intet vis stridde emot beslut om återremiss.
Af samma lanke som Hr Landtm., ville jag endast hemställa, om icke en förnyad propos. på återremiss kunde göras, till utrönande af majoritetens tanke.
Sprengtporten förenade sig med Gr.
Hr Munck af Rosenschöld: Ja-propos:n torde blifva bifall till betänk., och nej-propos:n innefatta återremiss.
Någon annan contra-propos. har jag ej begärt, och det torde vara i full conseqvens med det sätt, hvarpå Hr Landtm, förklarat sig hafva uppfattat svaret på den framställda propositionen.
Då det synes af Hr Munck af Rosenschölds framställning om contra-propos., som hafi vore för återremiss, efter lian begärt alt contra-proposm må lyda å återremiss, och jag icke hört någon af dem, som önskat bifall, begära votering; så hemställer jag, om vi icke ulan votering kunde få återremiss.
Hr Munck a f Ro se n s c h ö I d: Såvida återremiss skulle beviljas, så har jag ingenting emot, alt min begäran om votering förfaller.
1 anledn. häraf framställde Hr Frih. o. Landtm, nu propos. till återremiss, hvilken bifölls.
Besvärs- och F.kon.Ulsk:* den 8 och i5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 83, i anledn. af väckta frågor, dels om K. theatern.? indragning och 318 Den •xi Augusti c. ra. utarrendering till enskilda, dels om rätligliet för enskilda att anlägga theatrar i hnfvudstaden, dels om upphörande af de afgifter, som för representationer i landsorterna erläggas till K. theatern, dels ock 0111 den bevillning och de afgifter, som enskilde höra, för rättighet att gifva offentliga representationer, utbetala. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskts yttrande i hvad angår dess tillstyrkande af K. theaterns upprätthållande i denna dess närvar, egenskap, vittnar om en högt upplyst uppfattning af scenens rang bland föremålen för Statens uppmärksamhet och vittnar jemväl om lyckad forskning i sak.
Ronde frigifvandet af enskilda theatrars inrättande i Stockholm, förblifver jag vid milt, när theater-frågan första gången i Ståndet förevar, yttrade afslyrkande och finner icke något alt lägga till mina då fullständigt utvecklade moliver.
Må jag endast upprepa att exclusivare än K.
Theater-directionen vill jag icke i detta mål förblifva.
— Detta mitt nyssnämnda anförande blef i Aftonbladet recenseradt af en insändare, som alltid åt theatern egnat uppmärksamhet, och som ansåg mig hafva påpekat Hr Torsslows och Hr Djurströms repertoire!- — en irring, hvars justerande jag ansåg finna lämpligaste tid och rum, när, på sätt i dag skett, ärendet ifrån Utsk. lill oss återkom.
— Ogrunden af insändarens uppfattning, i denna del, framstår klart nog i sjelfva texten af mitt anförande, hvilket jemväl af pressen offentliggjorts.
Åberopande främmande länders sceniska erfarenhet, talade jag nemi.
0111 kommande påföljder af blifvande täflan emellan framdeles frigifna enskilda theatrar.
Enär denna frigifvelse ännu icke i Sverige skett, kunde jag ju icke mena ett deraf alslradt och nu förhanden varande ofog, hvilket, min bevisning så mäktigt styrkande, jag väl icke underlåtit alt framhålla och utveckla, om jag, tverteinot eget och allmänhetens omdöme, ansett det vara redan inträlfadt.
Men, till afvärjunde just af allt slikt missförstående, brukade jag tverlom den speciella omsorgen att, äfven förden möjligen frigifna framtiden, förutsätta ”hedrande undantag,” hvarmed jag ju qnasi-110- minatim undanställde de tdie enda bland ossi Slockholm närmare kända theatrars directeurer, af hvilka den ene är en theaterskribent af erkänd förtjenst, och den andre nyss af mig hade blifvit nämnd som en scenens prydnad.
Häraf synes, att detta eluciderande af mitt ilrågavar. anfölande visserligen kunnat uteblifva.
Meri orättvisa yttranden om personligheter äro mig än mera en styggelse, i mån af deras pris ilegieradc offentlighet, oell äfven för fallet, att ii I o I t ett enda misslättadt omdöme, ja endast recensentens, var att medi Ist dessa ord beriktiga, ansåg jag dem Lpra uttalas.
Den aa Augusti e. m.
Hvad sist angår Utskts förmenings att de lill den K. tlu-aterns pensionscassor ingående afgifter höra upphöra, vädjar jag till Utskts egna, så förträffligen motiverade och af mig främst ofvan hyllade tillstyrkande, att K. theatern må upprätthållas; ty en K. theater får icke honom värdiga sujetter, och består således icke med mindre han äger alt visa dessa snjetters ålderdomstrygghet vid målet af tilländalupen scenisk hana, — består således icke ulan pensionsiurättning.
Men — thealerns och capellets pensionscassor, hvilka redan anlitas af flera törtjenla pensionsberältigade, än pensionsruni föreflnnas lediga, bestå icke utan dessa afgifter, hvilka, i hvad den förstnämnda cassan angar, redan af Gustaf III henne tillförsäkrades, och hvilkas beviljande till båda cassorna alltsedan 1809 alltid ansttts ligga inom Konungens ekonomiska lagstiftningsrätt.
Jag yrkar således och på det enständigaste dessa afgifters fortfarande utgående och röstar derlör till återremiss af Utskts betänkande.
Besvärs- och Ekon.Utskts betänkande Wto 83 återremitterades.
Besvärs- och Ekon.Utskts den 8 och i5 dennes på hordet lagda utlåt.
Nto 84, i anledn. af väckta motioner 0111 nfskaffande af helfrihi tsbref och förändring, i följd deraf, i vissa delar af K. förordningen den 22 April 1829, angtde passhandlingar för fartyg, hvilka segla till utrikes ort.
Hr Rosenblad, Bernh.I Utsk:s hemställan uti ifrfigavar. betänk, är af en för Svenska flaggans säkerhet så betänklig art, att jag anser mig böra fästa Ståndets uppmärksamhet derå.
Enligt denna hemställan skulle hädanefter för intygande af ett fartygs Svenska nationalitet och dermed förenade förmåner, icke erfordras annat än vederbör. magistrats bilbref och certiflcat, att del vore bygdt i Sverige och Svensk egendom.
Det vill säga, detta vigtiga document, i förtroende till hvars pålitlighet Svenska flaggan i utländsk hamn och af utländsk örlogsman äger att tillgodonjuta de densamma genom allmän statsrätt eller särskilda traclater tillkommande rättigheter, skulle göras beroende af den möjliga mer och mindre noggrannheten hos hvarje skeppsbyggmästare, ända till dem på de minsta bondvarf, och hos hvarje magistrat, äfven örn denna hufvudsakligen komme att representeras af en tillförordnad borgmästare i t. ex. Trosa; och om vid ett enda tillfälle någon oriktighet af utländsk auetoritet skulle upptäckas, vore, särdeles under krigstid, all den säkeiliet Svenska flaggan eljest ägde alt påräkna helt och hållet satt på spel.
Alt farhågorna i detta lall icke sakna anledn. i det framfarna, torde jag få visa, ilii jag erinrar, att
Danmarks anledning till di ss krigshär - Den 22 Augusti e. ra. klaring 1700 — sorn utan Stenbock oell lians arrnees tapperhet kunnat för Sveriges sjelfständighet blifva vådlig, och sora kostade oss tullfriheten i Sundet, — var ett falskt certificat i afseende på tullfrihet i Sundet, utfärdadt för ett föregifvet Svenskt fartyg, kalladt Flygande Hjorten, som sedermera befanns aldrig hafva funnits till, och detta certificat var dock utgifvet af Rikets första magistrat.
Vidare torde jag få erinra, att då f. d. Svenska Pommern, genom afträdande! till Preussen t8i5, upphörde alt tillgodonjuta Svenska friheter, flera magistrater i småstäder genom tilldelande af Svenska burskapsbevis åt Pommerska skeppare, utan att dessa fullgjort de villkor, (af deras familjs inflyttning till Riket,) författningarne stadga, till förfång för Svenska skeppsfarten, beredde utländska skeppare den förmån af Svenska flaggan t. ex. i Medelhafvet , för hvilken Svenska Staten erlade dryga afgifter, — ett ofog som fortfor, till dess Commerce-collegii advoc.fiscal upptäckte detsamma oell i laglig ordning derpå gjorde ett slut.
Jag anhåller vidare att få fästa uppmärksamhet derå, att, ehuru Commerce-collegii frihetsbref grunda sig på de från magistraterna insända documenter, de derföre icke utgöra en onyttig omskrifning af dessa; ty att granskningen ej så sällan låter upptäcka misstag, hvilka då blifva rättade, derom kan man lätteligen i collini erhålla underrättelse, och att så är förhållandet, torde ej varit motionären obekant.
Att Svenska consulaterne känna Commerce-collegii underskrifter, torde kunna med full visshet förutsättas, då de slå' i oafbruten brefvexling med detta embetsverk; men alt förhållandet ens kan vara detsamma med alla Rikets magistrater och dess ofta vicarierande ordförande, torde åtminstone få anses problematiskt.
Med skäl har man kunnat besvära sig öfver stadgandet i närvar, passförordn. af år 1829, örn helfrihelsbrefvens förnyelse hvart eller minst hvart tredje år.
Men då de af Ulsk. omnämnda comiterade föreslagit borttagandet af delta stadgande, och ställt frihetsbrefvet, med bibehållande af ungefär lika namn, i samina calhegori sorn Engelska register, endast med den skilnad, att en mängd i Engelska föreskrifterna stadgade besvärliga former blifvit förbigångna, tror jag att, genom antagande af detta förslag, all nödig rättelse skulle vinnas.
Jag anser mig äfven böra omnämna, att de 2:ne omförmälda dissentierande ledamöterne uti ifrågavar. comité', under sjelfva de långvariga öfverläggningarna 0111 skeppsdocumenterna, icke skiljt sig från de öfriga, utan först sedan icke endast hela förslaget till nytt passreglemente, utan äfven flera af comiterade utarbetade andra utlåt;n voro färdiga, afgåfvo deras af Utsk. upptagna reservation; — äfvensom att Commerce-collini nyligen till K.
M. afgifvit ett hufvudsakligen tillstyrkande utlåt, i afseende på hvad Den 23 Augusti e. m. hvad comiterade föreslagit, endast med den ytterligare lättnad, att colhm föreslagit, att det s. k Turkiska passet måtte förenas med det nya frihetsbrefvet.
För öfrigt innehåller delta eollegii utlåt, så många intressanta upplysningar röi:de verkliga förhållandet med de af hvarjehanda nationer antagna skeppsdocumenter, a 11 det tvifvelsutan skulle för Ulsk. vara upplysande att deraf taga kännedom.
Här vill jag endast anföra, att collini visat, alt vårt hel frill e t s bref icke endast utgör ett nationalilets-documerit, ulan äfven ett skeppspass; och hvad värde i vissa lander sättes å sådant document, kan dömmas deraf, att i Förenta Staterna det undertecknas af Unionens president.
Jag anhåller om återremiss, och alt Utsk. i dess nya utlåt, måtte föreslå R.
St.: att, med hufvudsakligt bifall till hvad särskildt tillförordnade comiterade och K.
Commercecolltm, i afseende på förändringar af K. forordntn af d. 22 April 1829 ang:de passhandlingar för fartyg, hvilka segla till utrikes ort, i und. föreslagit, K. M. i nåder måtte borttaga skyldigheten alt förnya helfrihctsbrefvet oftare än då correspondentredare ombytes eller betydlig förbyggning sker.
Tillika torde jag få fästa uppmärksamhet på, att då genom denna förändring en betydligare del af de sportelinkomster Lomme att upphöra, hvilka tillen hufvudsaklig del ingått i beräkning af bestämmandet af närvar, tjenstemäns löner vid K. Commerce-colhm, 11.
St. torde böra yttra den önskan, att K.
M. mätte täckas, i öfverensstämmelse med hvad så väl comiterade som colltm i underd. hemställt, till. dela de tjenstemän en lämplig ersättning, som måhända kunde bestämmas efter medeltalet af denna inkomst för de tio åren 1831 —1840.
Upplysningsvis torde jag böra nämna, att eollegii egne ledamöter icke äga någon sportel-andel, samt att sålunda för mig såsom commerceråd hvarken någon förlust genom förändringen kan uppkomma, elier således fråga om någon ersättning uppstå.
Jag har instämt i den reservation, som Hr Wijk emot detta betänk, anfört.
Jag anser mig blott böra nämna, att på den afdeln,, der delta ärende behandlades, stannade man vid det beslut, att helfrihetsbrefven skulle fortfarande af Gommerce-colhm utfärdas, så mycket mer, som utgiften derför ej uppgår till melan 12 r:dr b:co för ett fartyg; men man ansåg det vara af vigt för fartygets säkerhet på utländska orter, att en sådan aucloritet som Commerce-collrm utfärdat helfrihets-brefvet.
Deremot ansåg afdelningen öfverflödigt, att dessa helfrihetsbref skulle, såsom hittills ägt rum, för hvarje år förnyas, utan trodde dem kunna bibehållas, så länge samma fartyg hade samma ägare eller intressentskap, äfvensom man ansåg ta H. 4* 322 Den 22 Augusti e, ni. dessa bref böra utfärdas på pergament, för att vara så mycket varaktigare.
Detta afdelningens utlåt, underkändes af Utsk., hvarföre jag, i öfverensstämmelse med Hr Rosenblad och på de sakrika skäl
Hr Wijks reservation innehåller, får yrka återremiss af betänkandet.
Frih. Cederström, Jacob: Frih. von Kraemer har åberopat och upprepat det hufvudsakliga innehållet af Hr Wijks reservation, hvaraf jag eljest ämnat begära uppläsning.
I denna reservation tilistyrkes, att Corinne:ce-colhgii i föreskrifven ordning utfärdade helfrihelsbref ej skola årligen ombytas, och att de skola vara skrifna på pergament för bättre varaktighet.
Detta är fullkomligen öfverensstämmande med verkliga behofvet, och högst otillbörligt är att fordra fribrefvens årliga omskrifning, så länge fartygen innehafvas af samma å'gare.
Jag instämmer med dem, som yrkat återremiss, och begär att Utsk. måtte fästa afseende på Hr Wijks reservation samt i öfverensstämmelse dermed afgifva förnyadt betänkande.
Jemte del jag får förena mig i hvad Hr Rosenblad yttrat och får säga, alt jag äfven tillhörde sjöfarts-comitcen, anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s och Otsk:s uppmärksamhet uppå huru angeläget det är, alt hvarje mindre nation är ytterst uppmärksam på att hafva sina nationnlilels-handlingar i vederbörlig ordning.
Då större nationer komma ali drabba tillsammans i eli krig, så kan vid första utbrottet deraf vår flagga och vår sjöfart få en sådan knäck, alt den ej kan repa sig på många år.
Dertill fordrades blott, att några af våra fartyg blefvo uppbringade af kapare, derföre att de af en borgmästare i någon småstad undertecknade handlingarna saknade vanlig form.
Dessa papper skulle anses falska och kunde dessutom då lätteligen blifva förfalskade, i följd hvaraf våra fartyg ej längre erhöllo någon frakt.
Det fordrades lång tid, innan sådant kunde hjelpas.
Utsk. säger väl: ”Utsk. anser det också med säkerhet kunna antagas, att magistrater, såsom behöriga myndigheter att i sådana ämnen meddela intyg, aro å utrikes ort kände så val som Commercecolhm, och en tvekan om namnteckningens riktighet synes icke vara mera att befara, då namnteckningen tillhör en magistratsperson, än då fråga är om Commerce-collegii underskrifter.
I begge fallen måste en sådan tvekan häfvas genom consulad-intyg och för consulerna böra magistraternes namnteckningar icke vara obekanta.”
Det ar naturligt, att om också hvarje general-consul kunde hafva sett och kände alla magistraters namnteckningar, hvilket jag så mycket mera betvifla:-, som jag icke tror att de få sig tillskickade namnteckningarna efter hvarje ombyte, så känna likväl icke alla vice-consuler dessa namnteckningar, hvarförutan en Svensk consul icke har rätt mycket att säga.
En consul för Den 22 Augusti e. m. 321 en nation, sorn består af 3o millioner menniskor, talar annorlunda än en consul för en stat med 3 millioner innevånare.
Jag fruktar att i sådant fall det blefve, sorn det någon gång förut varit och man äfven såg under sista kriget, att man klagade för hunden öfver alt hyndan bet, då också rättvisan blef derefter.
Jag anhåller således om återremiss, på det Utsk. måtte taga detta i noga betraktande.
Jag tror den af comiteen föreslagna lindring för sjöfarten vara fullkomligt tillräcklig, men hvad som af yttersta nödvändighet påfordras, är, att vår nationalitet skall kunna säkert bevisas.
Vid förnyad föredragning af Const.Utskts den i5 dennes på bordet lagda mein, N:o 26, angtde en af Hr.E. F, Westman anmäld anledn. till anmärk., fann R. o. Ad. samma mein. icke erfordra annan åtgärd än att laggas lill handlingarna.
Ånyo föredrogs Const.Utskrs den i5 dennes på bordet lagda mein.
M:s nåd. propos. angtde lagtima riksdagars återkomst hvart 3:dje år, samt 0111 föremålen för urtima riksdagar.
Jag hemställer om icke detta betänk, må få hvila på bordet till afgörande vid nästa riksdag, i enlighet med 81 §:n 2 mom.
För min del skulle jag tro, att det rätta voie att göra propos. till bifall å betänkandet.
Den ena delen af frågan, nemi. om riksdags återkommande livart 3:dje år, synes icke vid denna riksdag mola särdeles motstånd.
Den andra delen af frågan deremot, ang:de den af K.
M. föreslagna förändring i afseende på urtima riksdagarna, torde vara den, som egentligen föranledt Utsk:s afslyrkande.
Jag för min del uttalar den åsigt, att om stora reformer i detta land verkligen skola kunna genomföras, nemi. nyttiga reformer, icke sådana der nyckfulla ändringar, sådana der dagslandor, som man vill hafva för ro skull, ulan verkligen stora reformer, så måste man hafva tillfälle att ensamt med dem sysselsätta sig vid en urtima riksdag.
Jag anser således K. M:s propos. 0111 urtima riksdagars organiserande, på sätt detta förslag innehåller, vara ett af de största bevis på K.
M:s omsorg att kunna förbereda möjligheten att genomföra sådana reformer i landet, och att således man borde med bifall dertill möta en sådan propos.
Jag tillstyrker, med Frih.
Cederström, att K.
M:s propos. mätte hvila lill nästa riksdag till grundlags - 3a4 Den aa Augusti c. m. enlig behandling , tvertemot Const.Utskts afgifna belänkande.
Innan denna K.
M:s pvopos. ankom, var redan ett förslag inlernnadt af Const.Utsk.., af innehåll, att riksdag skulle återkomma, jag tror hvart tredje år.
Åtskillige ledamöter ville hafva riksdag hvartannat år o. s. v. Jag anmärkte redan då, att med vårt nuvar. representationssätt, skulle det endast föranleda till, så att säga, årliga riksdagar och alla de olägenheter, som deraf skulle följa, hvadan jag så långt jag förmådde bestred förslaget.
M:s nåd. propos. ankommit, som föreslår att urtima riksdagar må få hållas emellan de lagtima, som skola inträffa hvart tredje år, oberoende af de urtima, sorn under tiden kunnat förekomma.
Deraf skulle, efter min förmening, vållas för mycket riksdagar och så myaket att ingen holle ut dermed af R. o. Ad., utom de, som bo i hufvudstaden.
Deremot skulle det för landtadeln blifva ogörligt alt hålla ut dermed.
Nu har Utsk. vid förslaget gjort åtskilliga anmärkmr, hvilka jag icke torde behöfva upprepa , eftersom de stå här tryckta och Ståndet förmodligen läst deln.
Jag anser dem vara af den vigt, att de, sammanlagda med de skäl jag förut anfört, synas mig tala mot bifall till K.
Mås proposition.
Då Utsk, afstyrker Konungens propos., må R.
St. genast kunna antingen densamma alslå eller ock afgöra, att de vilja deröfver å nästföljande riksdag besluta.
I öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat, önskade jag, att R. o. Ad. vilie bifalla Ulskts betänk. , d. v. s, afslå den K. propostu.
Huruvida det någonsin må anses fullkomligt ändamålsenligt, att R.
St. sammanträda endast för att afgöra K.
M:s nåd. propostr, derom vili jag icke nu ingå i någon grundlig undersökning; men hvad jag åtminstone för min del tror mig finna, är, att icke jemvigten emellan de båda stadsmakterna är väl bibehållen, om ett sådant grundlagsstadgande införes, så länge ännu tiden för R.
Sits lagliga sammanvaro är utsatt till endast 4 månader; ty under sådana förhållanden kunde det blifva möjligt, att de egentliga riksdagarna kommo att inaria till endast urtima riksdagar, vid hvilka Ständerne icke hade något initiativ.
Jag vill icke säga, att så skulle ske; iag vill tro motsatsen; men det kunde hända, och i lagstiftning samt isynnerhet den politiska, mäste man länka sig de följder, som kunna uppkomma, och icke endast dem man har anledn. att vänta sig.