Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
” "Herr Grefven och LandtMarskalken : ‘'Betänkandet är visserligen nu för första "gången under Ridderskapets ock Adelns "pröfning, men som Grefve von Schwerin "och flere andra Ledamöter, hvilka dervid "framställt anmärkningar,ansett desamma, i "händelse af återremiss, likväl icke kunna "föranleda någon ändring uti Betänkandet, "så har jag, enär Ridderskapet och Adeln "dessutom ej behagat gilla Betänkandet, "trott mig böra framställa Proposition till "afslag derå.” "Herr Cederskjöld:
Jag får ödmjukast "förnya min anhållan om återremiss, hvil"ken, till följd af 56 §. i Regeringsformen, "ej lärer hunna förvägras.” "Friherre Cederström; Så snart Herr "Cederskjöld begär återremiss af Betänkandet, kan den, enligt min tanka, honom ”icke förnekas.” ”Herr Grefven och LandtMar skalken "hemställde, om Ridderskapet och Adeln "ansåg Betänkandet böra, i anledning af "de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas.” "Ropades
Ja och Nej.” "Friherre
Cederström: Sedan Ridder/ skåpet och Adeln funnit de gjorde anmärk - I *44 Den 9 Januari i. i ”ningarne hindra antagandet af Utskottets ”Betänkande, och en Ledamot hegart åter”remiss, kan detsamma, enligt formerne, "icke förnekas, utan bör Betänkandet i så"dant fall till Utskottet återremitteras.” ”Friherre Anckar swärd, Carl Henric, "förenade sig med Friherre Cederström.” ”Friherre Wrangel, Henning, erinrade, ”att en af honom, för någon tid sedan, ”på grund af gjord anmärkning, yrkad ”återremiss af ett Betänkande icke blef af "Ridderskapet och Adeln beviljad.” "Uppå derefter af Herr Grefven och ”LändtMarskalken förnyad proposition, blef ”BancoUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde ain ”märkningar, till Utskottet återremitteradt.” Hvarefter Herr
Cederskjöld mundtligen tilladet
På detta sätt slutades då denna principfråga.
Och jag vågar derföre anhålla, att äfven nu återremiss af Ekonomiutskottets förevarande Betänkande må äga rum, derest de gjorde anmärkningarne skulle hindra dess antagande.
Jag är ej bland dem, som vilja befordra eller hindra återremisser af Utskottens Betänkanden; man bör iakttaga måtta deri, såsom i Den 9 J a n u n r i i. i45 i allt annat.
Herr Grefven och LandtMarskalken har till cn början framställt den proposition, om Ridderskapet och Adeln ansåg den förefallna discussionen om EkonomiUtskottets ifrågavarande Betänkande föranleda till dess återremiss; hvilket besvarades med Nej.
Ingen har ifrågasatt Herr LandtMarskalkens rätt att göra en sådan proposition; och om den blifvit besvarad med Ja och Nej, samt votering begärd, hade den kunnat utfalla så, att pluraliteten fann anmärkningarne ej föranleda till återremiss.
Då mäste proposition till bifall å Betänkandet framställas; och när äfven den möttes med svar af Nej, återstod blott proposition till afslag, som bifölls.
Antingen skall det ej vara Herr LandtMarskalken tillåtit att fråga Ridderskapet och Adeln, om gjorde anmärkningar rörande UtskottsBetänkanden hindra deras antagande och således föranleda återremiss, eller ock måste derigenom ovilkorligen uppkomma möjlighet af afslag å Betänkandet, utan återremiss, enär Ståndet ej bifaller detsamma.
Grefve af Ugglasj Gustaf : Om 56 §.
RegeringsFormen innehållit denna ordalydelse: ”Göras dervid (nemligen Utskottens ”Förslag} i Ståndens Plena anmärkningar, ”sorn hindra antagandet;” så skulle jag hafva instämt i Herr Cederskjölds åsigt. 9 H. 10 i46
Den 9 Januari i.
Men då der nu står: ”Göras dervid i Stån”dens Plena såclane anmärkningar, som ”hindra antagandet,” och några sådane anmärkningar i afseende på ifrågavarande Betänkande ej blifvit gjorde, finnér jag ej hinder för att utan återremiss förkasta detsamma in totum et tantum.
Herr Cederskjöld har, i den discussion han nyss uppläst från 1818 års Riksdag, trott sig visa en motsägelse i hvad jag då och nu yttrat om ifrågavarande tillämpning af Grundlagarne.
Men om han närmare tänkt på saken, borde han hafva funnit, att jag tvärtom vid hegge desse tillfällen följt samma grundsatser.
Om anmärkningar mot det ifrågakomna Betänkandet vid 1818 års Riksdag ej blifvit gjorde, skulle ej återremiss, utan afslag derå hafva ägt rum.
Men då väcktes fråga om ändringar och rättelser i Betänkandet, som påkallade ytterligare utredning och granskning af Utskottet.
Här åter är ej fråga om någon rättelse i Betänkandets detailler, utan endast om dess antagande eller förkastande i sin helhet.
Sådant var äfven förhållandet med samma ärende vid 1823 års Riksdag, då Betänkandet utan återremiss afslogs.
Tham: Herr Lefren har så fullständigt utredt denna sak, att jag i afseende derpå endast vill tillägga den Den g J a n u a r i i. »47 erinran, att man bör tolka Grundlagen enligt dess ordalydelse, och icke deri söka andra meningar, än uttrycken innehålla.
Förra hälften af 56 §.
RegeringsFormen föreskrifver i 3:ne särskilda meningar, med punkt mellan hvarje, huru Utskottens Betänkanden skola i Ståndens Plena behandlas.
Den första meningen gifver Stånden fullkomlig rätt att, när Utskottens Förslag första gången i Ståndens Plena förekomma, bifalla eller afslå desamma, utan någon ändring eller tillsats.
Här står punkt.
I nästa mening omtalas, huru det bör tillgå, när emot Betänkanden göras anmärkningar, som hindra antagandet deraf och således föranleda Betänkandens återremitterande till Utskotten, för att få saken vidare utredd och anmärkningarne pröfvade.
Härefter finnes åter punkt.
Tredje meningen sluteligen lemnar
Stånden full rättighet att, när återremisserne blifvit af Utskotten besvarade, afslå Betänkanderne eller antaga dem, med eller utan ändringar och tillsatser.
Det är således den skilnad mellan i:sta och 3:dje meningen, att man första gången måste bifalla eller förkasta Utskottens Förslag i deras helhet, utan någon ändring; men sednare gången kan antingen alldeles afslå dem, eller ock antaga desamma med de förändringar och tillsatser man behagar göra.
Aterremiss af ifrågavarande
Betänkande tror jag för öfrigt i o * i4ö
Den 9 Ja nu ar ii. ej kan af Herr Grefven och LandtMarskalken vidare proponeras, enär den nyss framställde propositionen till afslag blifvit med Ja besvarad, hvarigenon saken är så afgjord, att den ej vidare kan upprifvas.
En värd Talare bar uppläst följande strof ur 56 §.
RegeringsFormen: ”Göras dervid (Utskottens Förslag) sådane anmärkningar, som hindra "antagandet, erhålle Utskotten del af desse "anmärkningar, för att detlef ter Förslagen "ytterligare granska och jemka;’’ och han har sagt, att om ordet ”sådane" der icke funnits, skulle han hafva instämt i min mening.
Deremot är min öfvertygelse, att meningen af denna strof blifver alldeles densamma, ehvad detta ord der står eller ej.
Jag hemställer till hvars och ens känsla, om någon olikhet i meningen befinnes mellan uttrycken:
"Göras sådane anmärkning ”gar, som hindra;” och ”Göras anmärknin"gar, som hindra.”
För min känsla åtminstone är förhållandet alldeles detsamma.
Att anmärkningar mot Utskottens Betänkanden kunna göras, utan att föranleda till återremiss, är klart; ty Betänkanderna kunna icke dess mindre af pluraliteten bifallas.
Men finner pluraliteten anmärkningarne hindra antagandet, då får ej ett absolut afslag, utan återremiss, äga rum.
Beträffande åter hvad en annan värd Talare, med hvilken den siste sig förenat, anfört derom, att, Den 9 Januari i.
'49 om man biträdde min tanka i detta ämne, Herr Grefven och LandtMarskalken ej skulle kunna framställa proposition till återremiss, emedan den kunde med Nej besvaras; så instämmer detta fullkomligt med min mening, att proposition till återremiss icke bör ske; ty när Betänkandet första gången ej bifalles, bör återramiss ovilkorligen följa, hvilket Herr LandtMarskalken endast äger att gifva Ståndet tillkänna.
För öfrigt vill jag erindra, att propositioner stundom göras endast af artighet, ehuru Ståndet ej kan afslå dem.
Sådan är till exempel den vanliga Propositionen: om Ridderskapet och Adeln bifaller en sökt introduction?
Åtminstone har, vid sistlidne Riksdag, Ministe'ren yrkat och Ståndens pluralitet tyckts medgifva, att Ståndet ej äger rätt att vägra den.
Jag får derföre ytterligare vördsamt hemställa, huruvida Herr Grefven och LandtMarskalken anser proposition om återremiss kunna och höra framställas.
De flere försök, som blifvit [gjorda, att tolka ifrågavarande §. i GrundLagen, synas mig icke hafva utredt frågan.
Jag är af den mening, att Stånden äga förkasta Utskottens Förslag, när de första gången i plena förekomma.
Såvida är jag med Herr Cederskjöld ense, att ordet sådane kunde vara borta ur den citerade strofen i 56 §.
RegeringsFormen, Den g 3 a n u a r i i. och meningen ändå förblifva densamma, som när detta ord står qvar.
Men jag tror Herr Cederskjöld hafva misstagit sig, i afseende på rätta förståndet af denna §:s innehåll, om hvad som föranleder återremiss af Utskottens Förslag.
Endast då något hinder möter för antagandet deraf, det vill säga: när Stånden väl äro villiga antaga det hufvudsakliga af ett Förslag, men dervid finnes någon hake, då måste återremiss till Utskotten äga rum; då hindrar denna hake antagandet.
Men annat är förhållandet, när Förslaget till sinnatur är sådant, att Stånden ej vilja antaga det, ehvad förändring eller modification det än kan få.
Då är det likgiltigt, om i detaillerna eller uttrycken finnas några hakar; det är hela saken man vill förkasta; och det kan man utan återremiss.
Den i första punkten af §:n Stånden lemnade rättighet att förkasta Förslagen, är ej inskränkt genom den sednare om återremiss, då hinder möter för antagandet.
När man, vid första föredragningen af ett Utskotts Förslag, äger att antaga det utan ändring eller tillsats, måste man väl äfven äga att förkasta det i sin helhet.
Det förra är lika vigtigt, som det sednare.
Jag förenar mig följakteligen med de Ledamöter, som yrkat, att Herr Grefven och LandtMarskalken må framställa proposition till förkastande af Utskottets Förslag; hvartill vi äga full rättighet.
I anledning af hvad den siste Talaren anfört, vill jag blott utbedja mig, att än en gång få fästa uppmärksamheten vid det ombyte af uttryck för samma begrepp, som uti ifrågavarande §. nyttjas, då på ena stället slår förkasta j och på det andra ej antaga.
För öfrigt synes uttrycket, att Stånden, när Utskottens Förslag, efter återremiss, å nyo i Ståndens plena förekomma, äga rättighet att alldeles förkasta dem, antyda ett helt annat slags förkastande, än det, som första punkten af §:n omförmäler.
Uttrycket "alldeles" gifvet' nemligen tillkänna, att Stånden då kunna definitift förkasta Förslagen, då deremot det första förkastandet var preliminärt och hade afseende blott på det skick, hvari 33etänkandet då var författadt.
Dessutom bör man taga i betraktande, att
Lagstiftaren med desse stadganden förmodligen haft afseende äfven på den aktning, som hvarje särskilt
Stånd bör visa de öfriga, att ej peremtoriskt förkasta, hvad alla 4 Ståndens Deputerade i Utskottet föreslagit, utan att först lemna bemälte
Deputerade tillfälle alt förklara sig öfver de gjorda anmäkningarne.
För öfrigt skulle ett sådant peremtoriskt förkastande kunna gifva anledning till minskning i den enskilde Riksdagsmannens möjlighet att kunna bevaka de ärendens behandling, för hvilka hän intresserar sig.
Om han nemligen är hindrad, alt hvarje ögonblick vara tillstädes in pleno, så bor - Den 9 Januari i. de han tryggt kunna våga aflägsna sig, då sådana Betänkanden forsta gången förekomma, hvilka han sjelf gillade: ty han borde kunna få vara säker, att dessa Betänkanden skulle antingen bifallas eller återremitteras.
Men om ett Betänkande skall första gången kunna definitift förkastas; så skulle en LandtMarskalk, oaktadt visserliligen icke den nuvarande, kunna med flit företaga vigtiga mål, då han märkte de personer vara frånvarande, som han förmodade mest interessera sig för desamma.
Jag anser sålunda ifrågavarande ämne vara af mycken vigt i våra constitutionella former, och tror det dessutom vara icke allenast en höflighetsgärd mot Medstånden, att icke, utan föregången återremiss, förkasta Utskottens Förslag, utan äfven en garanti förmålens grundligare behandling, och mot möjliga missbruk.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, sedan de af Hans Excellencej dels till återremiss, dels till bifall af EkonomiUtskottets förevarande Betänkande, hvar efter annan, gjorde propositioner, blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagne, hade Hans Excellence desto heldre trott sig böra framställa Proposition till afslag å Betänkandet, som ordalydelsen uti 56 §.
RegeringsFormen efter Hans Excellences öfyertygelse, ingalunda förmenade RiksStånden, att, vid de tillfäl - Den 9 Januari i. i53 len Utskottens Betänkamlen första gången i Ståndens Plena till pröfning förekomma, desamma utan förändringar eller tillsattser äfven, om så nödigt skulle pröfvas, förkasta; och enär sistnämnde af Hans Excellence till afslag framställde Proposition, efter hvad Hans Excellence fattat, redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen, ansåg Hans Excellence för dess del Ekonomiutskottets Betänkande således vara af Ridderskapet och Adeln afslagit; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma.
Jag nödsakas vördsamt anmäla min reservation mot förfarandet i detta mål.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsocli EkonomiUtskottets den 3 dennes under N:o 9 afgifne, samt den 5 derpåföljde på bordet lagde, Betänkande, angående yrkad rättighet för BarnmorskeLärlingar på Gottland, att undervisas och examineras af någon Läkare derstädes.
Jag vågar vördsamt tillstyrka återremiss af ifrågavarande Betänkande.
Man bör behjerta de skäl, som föranledt motionen, och hvilka äro, att Barnmorskor, som anställas på Gottland, men ej äro der födde, snart ledsna yid orten och derifrån bortflytta, att de i54 Den 9 J a n n a r i i. hafva obilliga löningsanspråk, och alt få Gottländskor vilja hitkomma för att lära Barnmorske-yrket, då deras hit- och återresa öfver hafvet samt vistandet härstädes är förenadt med stora svårigheter, kostnader och tidspillan, isynnerhet som den stadgade lärotiden härstädes af Nio månader tyckes vara nog lång.
Jag anhåller derföre om proposition på återremiss af detta Betänkande till Allmänna Besvärs- och •
Ekonomiutskottet, sorn dervid bör göra sig underrättadt, om icke berörde lärotid är ett misstag; eller huruvida andra åtgärder, med afseende å det serskilta förhållandet på Gottland, kunde vidtagas, till det i motionen åsyftade ändamålets vinnande; helst jag tror, att Barnmorske-yrket förr lärdes i hvarje Landsort.
I afseende på hvad den siste värde Talaren anfört, får jag förklara, att det står Gottland lika som alla andra Provincer öppet, att skicka BarnmorskeLärlingar lill härvarande undervisningsanstalt, och att hitresan för dem sjöledes är mindre kostsam, än från Rikets flesta andra provincer.
Dessutom finnas vid Läroverket i2friplatscr för Lärlingar, hvilka utan betalning här erhålla husrum, eldning och kost; och det är Gottländskornes egen skuld, om de ej söka desse platser.
Derest de hitkomma om Hösten, till den i October, kunde de hafva / Den g Januarii. i55 ullärt till Midsommarn året derpå.
Båda resorna hit och tillbaka kunde då ske directe sjövägen, med högst obetydlig kostnad.
Hvad åter det angår, att deras lärotid af g månader skall vara för lång; så lemnar jag åt den värde Talarens kanske djupare kunskaper häri, att uppgifva en kortare undervisningsmethod.
Jag skulle åtminstone för min del ej tilltro mig, att på kortare tid tilldana skicklige Barnmorskor, utan nödgas lill och med förklara', att Lärlingen måste hafva god fattningsgåfva, så framt hon skall på bemälte lid kunna lära yrket så, att män i hennes händer må kunna anförtro menniskors lif.
De, som hafva trögare fattningsförmåga, måste ofta vid Läroverket qvarstannna ännu en termin.
Herr Cederskjöld har hufvudsakligen förekommit mig.
Jag får blott tillägga, alt det skulle varit besynnerligt om, såsom Herr Hjerta synes tro, Utskottet saknat nödige upplysningar uti ifrågavarande ämne, helst jag är Ledamot af Utskottet och såsom Landshöfding på Gottland noga känner förhållandet.
Då Herr Hjerta nu dessutom blifvit upplyst om, att den bestämda tiden för Barnmorske-yrkcls lärande vid härvarande Undervisnings-anstalt ej är för lång, förmo - i56
Den 9 Januari i. dar jag att Herr Hjerta afstår från sin begäran om återrerniss af Betänkandet.
Jag skulle visserligen vara böjd att afstå ifrån den anhållan jag gjort om återrerniss, sedan Herr Cederskjöld upplyst, att så lång tid fordras att rigtigt lära Barnmorske-yrket.
Men för min del anser jag, att man bör hafva serskildt afseende på de svårigheter och kostnader, som hindra Gottländskornes ankomst till och undervisning vid härvarande Anstalt för nämnde yrkes lärande, och på den förda klagan öfver Barnmorskornes på Gottland öfverdrifua löningsanspråk.
Jag tror derföre, att Utskottet hör närmare påse saken, samt för detta serskildta fall föreslå någon åtgärd till begränsande af dessa anspråk och till lättnad för Gotlländskorne, att lära sig Barnmorske-yrket.
I anledning af hvad den siste värde Talaren ytterligare anfört, får jag ånyo erindra, att kostnaderne för Gottländskornas resa hit och hem äro så obetydliga, att de ej gerna öfverstiga ä 5 R:dr.
Vid Läroanstalten åter äro deras omkostnader numera så godt', som inga.
Jag talar ogerna om mig sjelf; men vid detta tillfälle anser jag mig böra göra det, för att söka motverka den värde Talarens bemödanden.
Ända ifrån undervisningsverkets början har det varit öflig t att Barn - Den 9 J a n u a r i i.
,57 morskeLärlingarne betalt till Läraren i R:dr B:co vid deras inskrifning i matrikeln, 2 R:dr vid utskrifningen, omkring 4 R^dr för BarnmorskeBrefvet, och 10 R:dr för privat undervisning, emedan de offentliga föreläsningarne endast höllos 2:ne timmar i veckan.
Jag ansåg desse afgifter alltför betungande och motverkande ändamålet, att få Landet försedt med skickliga Barnmorskor.
Jag efterskänkte derföre alltsammans, för att derigenom uppmuntra till ett allmännare studerande af yrket, och för att kunna af Lärlingarne fordra mera flit och bemödande.
Nu utgöra således en boks och några instrumenters inköp hela deras utgift vid Läroverket.
Jag hemställer om man, vid sådant förhållande, har skäl att motverka det af Konungen med utfärdade Författningar åsyftade ädla ändamål, att förse Landet med skickliga Barnmorskor?
Förr undervisade ProvincialLäkare qvinnor i Barnmorske-yrket och examinerade dem till Barnmorskor; men denna undervisning befans vara otillräcklig, och har derföre blifvit afskaffad.
Den var otillräcklig, icke derföre, att jag här kan meddela större Theoretiska kunskaper, utan af det skäl, att de saknade tillfälle till praktisk öfning, som blott kan vinnas vid ett större Barnbördshus, och hvarförutan ingen Qvinna kan danas till skicklig Barnmorska.
Det är således illa gjordt, att vilja bereda tillfälle för dåliga Barnmorskors tillkomst; ty i58 Den 9 Januari i. det är bättre att hafva inga Barnmorskor, än dåliga.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg EkonomiUtskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid framställde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde Proposition till bifall af EkonomiUtskottets Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades.
Föredrogs å nyo och bifölls ExpedilionsEtskoltets den 3 dennes under N:o 9 aflåtne, och den 5 derpåföljde på bordet lagde, Memorial, angående ökadt Canzlibiträde för Correclurläsningen.
Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets den 5 dennes under N:o 10 aflåtne, och samma dag på bordet lagde, Memorial, angående de öfriga Utskottens förständigande om iagttagelser i afseende på tryckningen af Bihanget till RiksStånöensProtocoll; fann Ridderskapet och Adeln , uppå derom af Hans Excellence Herr Gref - Den g Januari i. ven och LandtMarskalken gjord Proposition, för godt, att, med bifall lill hvad Expeditions!! lsk ottel derom hemställt, meddela samtelige de öfrige Utskotten till behörig kännedom och efterrättelse, att utaf deras Betänkanden, ProtocollsUtdrag eller Förklaringar, tvenne exemplar, efter skedd justering, genast böra ulskrifvas, och, jemte tillhörande Bilagor, lill ExpcdilionsUtskottet, uti hvarje sådan Act åsatt Nummerföljd, aflemnas; det ena utan afvagtan af underskrifter, för att med möjligaste skyndsamhet vid tryckningen användas, och det andra med underskrifter försedt, för att såsom original begagnas, vid det tryckta rättelsearkets genomläsning, och derefter bland ExpeditionsUtskottets handlingar förvaras; hvarförutan och enärRidderskapet och Adeln beslutat: att de efter utdelning bland RiksSlåndens Ledamöter, utaf det till tryckning fastställde antalet, öfverblifvandeExemplar genast skola ohäftade till RiksgäldsContoiret öfverlemnas, för att derifrån i mohn af behof utdelas: att vidare Prenumeration till samma pris, som hittills, eller i sk, B:co per ark, fårtecknas i RiksgäldsContoiret, på hela Bihanget, men ej endast på särskilta samlingar deraf; äfvensom alt hvad af Bihanget vid Riksdagens slut kan finnas otryckt, eller icke till RiksStåndens Ledamöter utdeladt, må från RiksgäldsContoiret, genom vederbörande Kong!
Majus Befallningshafvande, och emot er - i6o D # n g J a n u a r i i. hållande qvitto, RiksStåndens i Landsorterne bosatte, och dit åter afreste, Ledamöter, i ett Exemplar för hvardera, efter från hvarje Stånd till RiksgäldsContoiret afgifvande Förteckning, tillställas; Ridderskapet och xideln nu jemväl ansåg nödigt, att desse förordnanden borde genom StatsUtskottet varda RiksgäldsContoiret till kännedom och iakttagande meddelade.
Sedan numera alla motioner äro till Utskott remitterade; sedan Utskotten derigenom äro iståndsatte, att classificera dem och dymedelst skyndsamt behandla de vigtigaste ämnena, samt företrädesvis de Kongl.
Propositionerne; sedan en hvar Riksdagsman nu är i stånd att bedömma den krets, inom hvilken vi vid denna Riksdag hafva att handla; synes det vara af stor vigt att söka utreda och bestämma den ordning, hvari Rikets Ständer böra afgöra och besluta ärenderne.
Grundlagens föreskrift i 109 §.
RegeringsFörmen gifver åt denna lätt fattliga sats en ökad vigt.
Det torde icke behöfva erinras Rikets Ständer, att, oaktadt vid sistlidne Riksdag förhöjde beräkningar af InkomstTitlarne, gifver den år 1828 af Riksens Ständer fastställde
Bevillning numera ett årligt öfverskott af omkring 1,000,000 R:dr, samt att dessa öfverskott onekligen åter fal - Den 9 J a n u a r i i. falla lnngt pä ilen skattdragande, oell lemna icke otydliga anledningar till mindre omtanka med Statsmedlen och lättgjorda beräkningar på ökade anslag.
Och det vore likväl denna Bevillning, som skulle, enligt nämnde §., fortfara, om Rikets Ständer icke innan den i4 Mars reglerat Staten och ny Bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, i händelse Konungen då skulle Rikets Ständer åtskilja.
Det torde sålunda, i följd af denna §., vara en Rikets Ständers pligt emot Svenska folket, att icke utsätta det för den oreda och de lidanden, hvilka af ett sådant förhållande kunna uppstå, och att vid alla Riksdagar, nu och framdeles, innan utgången af den 3:dje Riksdagsmånaden, eller innan den 14 Februarii, hafva infordrat StatsUtskottets vigliga Betänkanden öfver Inkomst-beräkningen och de på RiksStaten grundade Utgifterne.
Motionstiden har visat de vanliga resultaten, att allmänna och enskilta Ortseller Glass-angeliigenheter gemensamt äro föremål för Riksdagsmannens behandling} men ingen redlig medborgare lärer tveka, att underordna dessa enskilte förhållanden under de Allmänna, samt räkna dessa sednare till egentliga föremålen för^Rikets Ständers Beslut och underdåniga önskningar. 9 H. ii Den 9 Januari i.
Det torde således få antagas såsom säkert, att ibland Rikets Ständer allmänt inses, luiru vigtigt det är, att icke mängden af enskilte motioner måtte föranleda lill öfverdrifna utgifter för folket och hindra Rikets Ständer, att uppfylla sin första och heligaste pligt, såsom Representanter, hvilka utöfva Svenska Folkets urgamla rätt att sig beskatta.
Måtte också den dag aldrig komma , då Rikets Ständer, enskilt eller allmänt, skulle förgäta, att det är en vis utöfning af denna rätt, som tryggar våra efterkommande för svekfulla magtinnehafvares inkräktningsbegär på folkets friheter: dessa stora politiska friheter, förutan hvilka alla enskilta rättigheter allenast äro bländverk.
Det torde äfven vara gifvet, att samtelige RiksStånden erkänna nödvändigheten att hålla i helgd Representationens värdighet.