Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gen.Assistancecont. och Götha cunalbolags samt Malmö f. d. discontinrättningar.
Uppå begäran af Frih. Rantzou, Joh. A Ib., blef Hr Eckermans reservation uppläst.
Jag kan icke underlåta att här tillkännagifva, det jag i allo instämmer i den nu afgifna reservationen, en åsigt, hvartill jag med fulla skäl bekände mig, då jag hade äran att i egenskap af revisor granska Riksg.- 8 H. 21 i6a DenSJunie. m.
Cont:s Fullmägtiges åtgärder i denna del.
Min orubbliga öfvertygelse är, att Fullmägtige iakttagit, hvad dem ålegat, och att, ehvad de annoncerat tre eller hundra gånger, det likväl alldeles icke kunnat lyckas att, på de af R.
St. fastställda vilkor, erhålla det från vissa håll så efterlängtade statslånet.
Orsaken dertill bör sökas dels i Europas allmänna politiska ställning, dels i den totala brist på credit hos utländningen, som staten Sverige, ej ulan anledning, äger, dels ock i Regeringens obeslutsamhet i silfverfrågan.
Att dessa orsaker äro de sannskyldiga anledningarna till misslyckandet af denna låne-negociation är och förblifver åtminstone min öfvertygelse, och jag kan således ej förlika med mitt samvete att öfverflytta dessa orsaker på de, om än icke lånlystna, åtminstone sin pligt noga vårdande Fullmägtige.
Jag har lika med Frih. Rantzou deltagit i 1832 års revision af Riksg.cont., och om jag ej misstager mig, var det en betydlig pluralitet af revisorerna, som förklarade sig nöjda med Fullmägtiges åtgärder; nu deremot har det varit en ganska ringa pluralitet inom StatsUtsk., som förklarat sig missnöjd dermed.
Jag anhåller att få genomgå de skäl, som Utsk. anfört för sitt omdöme.
Det har först och främst sagt, att
Fullmägtige hafva velat på en gång upptaga hela qvantum af lånet och bort besluta att upptaga det i hela eller halfva millioner.
För det andra har man anmärkt, att
Fullmägtige lemnat för lång tid emellan första och andra försöket att erhålla lånet.
Jag måste säga, att tidpunkten, vid hvilken mankan vänta sig att få ett sådant lån, fordrar en besinning; man kan ej göra försöket utan att considerera tidpunkten eller de förhållanden, hvarunder lånet kan erhållas.
Skall man ej göra afseende på Riksg.cont:s credit?
Kan det vara öfverensstämmande med Cont:s credit att ofta söka lån?
Hade det varit öfverensstämmande med Europas politiska ställning att år 1831 eller i början af år i832 söka lån?
Är det väl skäl för ett verk, som ej står på egen botten, att begagna sig af alla möjliga tillfällen att söka lån?
Bör man ej söka att befordra Cont:s credit?
Detta är frågor, som jag på grund af dåvarande förhållanden gjort mig och som bragt mig, lika med den siste värde talaren, till den öfvertygelse, att Fullmägtige fullgjort sin pligt, då de ej bestämt tidepunkten, innan K.
M. förnyat sin anmodan till Fullmägtige och förklarat det vara tid att söka ett sådant lån.
Kan man val med skäl fordra, att Fullmägtige skulle vidtaga sådana åtgärder, utan att afvakta ett meddelande af hvad Högsta Magten, som har bästa tillfället att bedöma ställningen, ansåg lämpligt?
Jag finnér icke skäl deruti.
Utsk. förklarar‘till slut, att ”Fullmägtige vid detta tillfälle väl uppfyllt ordalydelsen af de föreskrifter, R.
St. dem gifvit, men ändock icke befordrat R.
St:s afsigter med det nit och den Den 5 Juni e. ra. i63 omtanka, som af Fullmäktige kunnat förväntas.”
Det ar ett liärdt omdöme, att de icke med det nit och den omtanka, som kunnat förväntas, uppfyllt sin pligt.
Känner man då med säkerhet, att det varit möjligt för Fullmägtige att erhålla detta lån?
Känner man, att ställningen varit sådan, att lån kunnat fås, eller att man, sedan första försöket misslyckade*, kunnat förnya sådana försök, utan att skada det verk, som vill hafva lån?
Detta ar skäl, hvarföre jag vid revisionen ansåg Fullmägtige hafva gjort nog, och att det icke stått i Fullmägtiges magt att undanrödja de hinder, som mött vid försöket att verkställa R.
St:s afsigter.
Jag bekänner, att samma afsigt har jag ännu; och hade jag varit ledamot StatsUtsk., hade jag nu ej kunnat ogilla, hvad jag ej då kunde gilla.
Jag tror, att inga omständigheter förekommit sedan 1832 års revision, som kunnat förändra min öfvertygelse, och de skäl, som då funnos, måste derföre gälla nu.
Jag kan således icke instämma i hvad Utsk:s pluralitet i denna del yttrat, och tror, att Fullmägtige gjort allt, hvad man af dem kunnat vänta, samt med fullkomligt nit fullgjort sin pligt.
Hr Uggla, Göran Gust.:
Då StatsUtsk. i det betänk., som nu är föremålet för H. R. o. Ad:s pröfning, egnat en särskild uppmärksamhet åt tvenne af Fullmägtige i Riksg.- cont. vidtagna förvaltningsåtgärder och med ett ogillande omdöme förenat framställningen af den ena, har jag, såsom Fullmagtig i detta verk, ansett för en pligt att inför H. R. o.
Ad. närmare redovisa för de åsigter, som legat till grund för de klandrade åtgärderna.
Hvad således angår det för Riksg.contts räkning af allmänheten upptagna lån i Svenskt b:co emot 5 och 4 procts ränta, har Utsk. sjelf vitsordat, att Fullmägtige åt detta vigtiga ämne egnat all uppmärksamhet, och Utsk. har icke heller ansett något ogillande böra fästas vid de motiver, hvilka grundlagt det af Fullmägtige antagna och följda system för ifrågavar. upplåning; men Utsk. har dock trott sig böra uttrycka den öfvertygelse, att Fullmägtige, för att, så vidt möjligt, efterkomma R.
St:s föreskrift, bort göra försök att erhålla lån till lägre ränta än den, som nu blifvit bestämd.
I anledning häraf får jag förklara, att då, för betäckande af en större del af de utbetalningar, som Puksg.- cont. skulle bestrida, några anslag vid sista riksdag icke blefvo beräknade, utan R.
St. i stället anvisade låns upptagande, såsom t.
ex. för de tilt städer och corporationer beviljade lånen samt de särskilda creditivanslagen, med de flera utgifter för hvarjehanda särskilda föremål, hvarom 54 , 55, 56, 57, 58, 5g, 60, 62, 63, 64, 65 , 66, 67, 68, 69 och 70 §§. af det för Riksg.cont. utfärdade reglemente omförmäla, stadgades tillika, att lånen skulle upptagas emot den lägsta vänta, som vore möjlig att betinga; och ingenting skulle hafva, Deli 5 Juni e. m. varit mera tillfredsställande för Fullmägtige, likasom det vid hvarje låneoperation utgjort ett grannlaga föremål för deras öfverläggningar, än om, med något hopp örn framgång, försök, kunnat göras att erhålla lån emot ännu lägre ränta under den lagliga, än som nu till 5 och 4 proc. ägt rum.
Men för att ens kunna våga ett sådant försök, utan att äfventyra Contts hi nills bevarade credit inom landet, hade såsom ett hufvudsakligt vilkor erfordrats, att behofven någon längre tid förut kunnat underkastas en någorlunda säker berikning.
Att sådant icke varit händelsen, ådagalägges nogsamt deraf, att anvisningarna på ereditiven, hvaraf behofven hufvudsakligen blifvit föranledda, hvarken till tiderna eller beloppen varit för Fullmägtige i förväg kända, hvarigenom möjligheten att en sådan beräkning på förhand uppgöra, och att i följd deraf kunna lånenegociationerna längre förut vidtaga, varit Fullmägtige betagen; vid ett sådant förhållande hafva Fullmägtige i sättet och vilkoren för dessa låns upptagande valt den väg, som Fullmägtige ansett närmast befordra ändamålet: lånens erhållande emot så låg ränta, som naturen af så beskaffade lån, hvilka, enligt gifna föreskrifter, borde ställas på längre förfallotider, med Riksg.cont., men icke långifvarén, förbehållen rättighet af en kort uppsägningstid, möjligen kunde medgifva.
I afseende på lånet i silfver, motsvarande i millioner i Svenskt specie, hvars upptagande blifvit åt Fullmägtige uppdraget, nar Utsk:s pluralitet, efter gjord framställning af Fulfmägtiges, efter dess åsigt, klandervärda åtgärder i denna del, ”yttrat den öfvertygelse, att
Fullmägtige vid detta tillfälle väl uppfyllt ordalydelsen af de föreskrifter, R.
St. deni gifvit, men ändock icke befordrat R.
St:s afsigter med det nit oell den omtanka, som af Fullmägtige kunnat förväntas.
Om och i hvad måtto någon underlåtenhet i nit och omtanka vid ifrågavarande låneoperation kan med rättvisa och billighet Fullmägtige tillvitas, eller icke, derom är det mig ej tillständigt att på detta rum fälla ett omdöme; men då Utsk. med framställningen härom förenat det vitsord, ntt Fullmägtige uppfyllt ordalydelsen af de dem af R.
St. i ämnet meddelade föreskrifter, framställer sig för min tanke den frågan, om det ej ligger i sjelfva begreppet af en föreskrift, att afsigterna dermed just derigenom blifva befordrade, att föreskriften, efter dess klart uttryckta ordaförstånd, noga efterkommes, och om det kan vara tänkbart, att en Fullmägtig kan uppfylla den förra, utan att befordra de sednare.
De af R.
St. för Fullmägtige utfärdade ansvarslagar och reglementen hafva dock utstakat en helt annan väg för Fullmägtige att beträda.
De fordra en obrottslig efterlefnad af meddelade föreskrifter och äro icke njugga i straffbestämmelser för underlåtenhet, öfverskridande eller afvikelse från Den 5 Juni e. ra. iG5 hvad reglementet i en eller annan måtto till efterlefnad stadgar, eller R.
St. eller deras Revisorer föreskrifva. R.
St:s säkerhet hvilar ock på en sådan deras Fullmägtiges lydnad och på rättigheten att den vid hvarje tillfälle kunna påyrka, och allraminst bör det vara dessa Fullmägtige tillåtet att, emot ordalydelsen af erhållna föreskrifter, i möjligheternas obegränsade rymder uppsöka afsigter och andemeningar, som med lagens bokstaf icke äro förenliga.
Också hafva Fullmägtiges åtgärder i förevar, fall blifvit gillade ej mindre af R.
St:s år i83a församlade Revisorer, än äfven af den afdelning inom Statslltsk., som haft granskningen af Fullmägtiges förvaltning sig uppdragen, och att dessa åtgärder jemväl inom Utsk:s plenum icke saknat sina försvarare, derom vittnar Hr Eekermans reservation och den icke fåtaliga personal af Utsk:s ledamöter, sorn deruti instämt.
De af StatsUtsk:s pluralitet klandrade åtgärder befinnas vara följande: a) Alij efter det år l83o misslyckade försöket, med lånets n])pta%ande.j
Fullmägtige låtit nära 2:ne år förbigå, innan förnyad kungörelse deromj i följd af K.
M:s nåd. uppmaning, , utfärdades.
Ilr Eckerman liar i sin reservation, såsom mig synes, ganska riktigt uppfattat de motiver, som hos Fullmägtige gjort sig gällande för detta af Utsk. klandrade uppskof.
I den allmänna krisen på Europas politiska horizont, som inträlfade efter Juli-revolutionen och den deraf till en början föranledda menliga inverkan på sådana transactioner som den ifråga var., var det icke tänkbart att, ens med något sken af hopp om framgång, kunna under denna mellantid vidtaga några ytterligare låneförsök, hvilka, om de än under en så ofördelaktig conjunctur blifvit gjorda, otvifvelaktig! endast skolat haft till följd att än vidare försvaga Svenska statens credit utom lands.
Mig förekommer det, sorn Fullmägtige icke skäligen bort klandras, för det de under sådana förhållanden ajourneradt ytterligare försök till låns erhållande, till dess bättre tider för ändamålets vinnande kunde komma, men för bedömandet hvaraf Fullmägtige ansett sig först erhålla en säker ledning, då K. M., som bäst var i tillfälle att bedöma de politiska tilldragelsernas inverkan på transactioner af sådan beskaffenhet, uti nåd. skrifvelse d. i4 Maj 183a gaf Fullmägtige tillkänna, det K.
M. ansåg sakernas allmänna ställning då medgifva att åter öppna åtgärder för lånets upptagande, antingen på en gång lill hela det af R.
St. autoriserade belopp af 2 millioner r:dr specie, eller suceessive i mindre summor, hvaruppå Fullmägtige under d. 8 derpåföljde Juni läto förnyad kungörelse derom utfärda. b) Att en tid af blott 2:ne månader blifvit bestämd för anbudens a flcmnande, och att Fullmägtige, i stället f ör att underlätta, anbudai och befordra en concurrens emellan lån - i66
Den 5 J ujn i e. m. gifvare, kungjort till upplagande pä en gäng länets högsta möjliga belopp, utan att till en början fördela det uti särskilda anbud ä hela eller halfva millioner.
Hvad den förra omständigheten angår, förekommer härvid, att enahanda tid af 2:ne månader för anbudens aflemnande vid första låneförsöket d. i Juni i83o blifvit bestämd sorn vid det andra d. 8 Juni i832, och att dervid måste tagas i betraktande, dels att den blifvande långifvaren lemnades tillräcklig tid för silfrets lefvererande, dels att denna tid bestämdes så, att kostnaden för dess transporterande, genom uppstegrade assurancepremier m. m. under en sednare årstid, icke skulle komma att alltför mycket förhöjas och hela låneoperationen i samma mån försvåras.
Att den utsatta tiden för anbudens aflemnande varit tillräcklig för att sprida underrättelser derom till Europas penningemarknader, bevisas i öfrigt deraf, att inom samma tid tvenne anbud på 2:ne millioner hvardera till Riksg.cont. inkommo, hvilka dock, i anseende till deras oantaglighet, icke kunde afFuIlmägtige antagas.
Från hvad sålunda år i83o vid det första låneförsöket i ämnet blifvit tillgjordt och af R.
St:s samma år församlade Hrr Revisorer godkändt, ägde Fullmägtige vid det andra försöket år i832, vid alldeles lika förhållanden, ingen gällande anledning att afvika; och att Fullmägtige häruti icke handlat oriktigt, vinner ytterligare styrka deraf, alt den år i83o vidtagna åtgärden, ehuru liggande inom området af Utskrs granskningsspher, likväl, i motsats med hvad för år i832 ägt rum, ej blifvit föremål för Utsk:s klander.
Beträffande åter den sednare anmärkta omständigheten,. eller Fullmägtiges förmenta underlåtenhet att fördela lånet i särskilda anbud å hela elter halfva millioner, lärer Utsk. deruti hafva misstagit sig; ty ehuru Fullmägtiges majoritet, emot minoritetens af mig understödda mening, som ansåg, att till en början blott en million borde till upplåning kungöras, beslöt, att 2:ne millioner på en gång skulle annonceras till upptagande, blefvo dock dessa 2:ne millioner fördelade uti särskilda anbud på i million hvardera , till bestyrkande hvaraf jag anhåller att endast få anföra innehållet af följande af den år i83a utfärdade lånekungörelse, nemi.: t.
Den summa, som kommer att upplånas, är bestämd till ett belopp i silfver, motsvarande 2 millioner "Svenska specieriksdaler, efter 1664 års myntfot.” "§. 2.
IJtaf ofvanberörde tånesumma skall den ena hälf"ten, eller 1 million r:dr, aflemnas innevar. år 1832; och "får densamma, om långifvaren det åstimdar, för Riksg.cont:s "räkning emottaga* i Hamburg, så framt silfret inom den 1 "Oct. varder till Riksg.cont:s bemyndigade ombud derstädes "aflemnadt; men vill åter långifvaren lefverera silfret här i "Stockholm, »kall detsamma genom hans egen försorg vara Ben 5 Juni c. m. 167 ”insatt i R.
St:s Bank för Riksg.contrs depositräkning derstädes senast d. 15 i berörde Oct. månad.
"Den andra hälften, eller i million r:dr, skall åter ovilkorligen af långifvaren lefvereras här i Stockholm, genom "insättning uti Banken för Riksg:cont:s depositräkning , senast "inom första hälften af Juni månad nästk. år i833‘" 8.
Uti Fullmägtiges Cancelli-expedition emottagas t. ”0. m. d. 11 nästk.
Aug., före kl. 12 på dagen, förseglade ”till Fullinägtige i R.
St:s Riksg.cont. adresserade anbud af "in- eller utländska män särskildt på den million r:dr, "sorn skall lefvereras innevar. år i832, och särskildt på "den million r:dr, som nästa år 1833 skall aflemnas, med "påteckning:
Anbud å Svenska statslånet i silfver.”
Då således härigenom blifvit ådagalagdt, att lånet blifvit fördeladt uti särskilda, af hvarandra alldeles oberoende anbud på 1 million hvardera, hvaraf anbudens underlättande och concurrensens befordrande mellan långifvare bort blifva en följd, lärer ock II. R. o. Ad. upplyst inse, att Fullmägtige i sjelfva verket iakttagit, hvad emot dem såsom en underlåtenhet härutinnan blifvit anmärkt, och att följaktligen den af Utsk. gjorda erinran icke af någon Fullmägtiges åtgärd i denna del varit föranledd.
Vid detta tillfälle har jag trott mig så mycket mindre böra underlåta att anföra en ytterligare, fast i en annan väg, af Fullmägtige vidtagen åtgärd till ifrågavar. lånoperations befordrande, som densamma icke blifvit af Utsk. i någon måtto vidrörd.
Uti den här ofvanåberopade nåd. skrifvelsen till Fullmägtige af den 14 Maj 1832, ang:de åtgärders återöppnande för lånets upptagande, behagade K.
M. derjemte gifva Fullmägtige tillkänna, att K. M., för att befrämja medlen till stadga i myntvärdet, genom nåd. skrifvelse af samma dag fästat Bancofullmägtiges upprnärksemhet å en utväg att, utan någon menlig inverkan på vexelcoursen och en onödig tillökning af kostnader, erhålla det bristande silfverbeloppet derigenom, alt Fullmägtige, å Bankens vägnar, underlättade det lån i silfver, som R.
St. vid sista riksdag uppdragit åt Fullmägtige i Riksg cont. att upptaga, med nåd. förklarande derjemte, att ett ömsesidigt biträde emellan Bancofullmägtige och Fullmägtige i Riksg cont. för lånefrågans uppgörande vore under dåvar. omständigheter den enda utvägen för framgången af en åtgärd, som skulle icke allenast medföra besparing i Bankens utgifter för silfverköp, utan ock bereda medel att på förmånliga vilkor med lån biträda fastighetsägare.
I anledn. af detta nåd. tillkännagifvandc beslöto Fullmägtige d. 4 derpåföljde Juni, i sammanhang med sjelfva lånefrågan, att af Hrr Bancofullmägtige begära underrättelse om beskaffenheten af det biträde till underlättande af oftanämnde upplåning, sorn från Banken kunde förväntas, hvaruppå Hrr Bancofullmägtige uti svar d. 7 i samma månad i6S D < n 5 J u n i e. ra. gåfvo Fullmägtige i Riksg.cont. vid handen, att enär Banken alltsedan i8a5 underlättat myntmetallers införsel dymedelst, att den betalt de kostnader, sorn dertill erfordras, Hrr Bancofullmägtige ej drogo i betänkande att på enahanda sätt, medelst införselkostnaden» ersättande, underlätta den leverering i silfver, Riksg.cont., såsom en följd af den i fråga var. lånenegociationen kunde blifva i tillfälle att åstadkomma; i följd hvaraf Hrr Bancofullmägtige begärde, att derest vid låneanbudens emottagande några svårigheter skulle uppstå, som hindrade Fullmägtige i Riksg.cont. att sluta om lånet, derom varda underrättade.
I anledning häraf fattade Fullmägtige i Riksg.cont. under d. 8 i nämnde Juni månad det beslut, som uti skrifvelse Hrr Bancofullmägtige meddelades, att, derest ett låneanhud icke skulle pröfvas antagligt enligt reglementet, Hrr Bancofullmägtige derom skulle meddelas underrättelse, innan definitivt beslut i afseende på ett sådant anbud varder fattad t.
Jag har trott, att detta bidrag till det historiska i frågan, vittnande, såsom mig synes, på ett omisskänneligt sätt om Fullmägtiges beredvillighet att uti allt, som icke uppenbarligen stridde emot reglementets bokstafliga föreskrift, söka befrämja lånets erhållande, icke bort så alldeles förbises, och att det, i sammanhang med det föregående, kan tjena till någon ledning vid bedömandet af Fullmägtiges handlingssätt och om
Fullmägtige verkligen handlat så sorglöst och med den bristande omtanka och nit, som det H. Utsk. framställt. c) Att Fullmägtige icke fastat något afseende pa. en inför deni vid den utsatta dagen för anbuds inlemnande gjord anmälan om en längifvares tilltänkta anbud å länet, jemte anhållan om anstånd dermed.
Skälen, hvarföre
Fullmägtige icke funno sig kunna göra något afseende å berörde anmälan, finnas fullständigt utvecklade i Fullmägtiges prot.
Dessa grundade sig på uttryckliga föreskriften i 6 punkten af tillägget till R.
St:s reglemente för Riksg.cont., der orden lyda: ”Fullmägtige äga att ”utsätta och kungöra lämplig lid, inom hvilken till Riksg.- ”cont. inlemnas förseglade anbud å lånets försträckande på :’de af R.
St, bestämda grunder.
Alla inkommande anbud ”öppnas på den utsatta dagen” &c. &c. &c.
Då på grund häraf yttersta terminen för låneanbuds emottagande blifvit offentligen kungjord samt dagen för anbudens öppnande jemväl utsatt, måste dessa terminer gälla till ovilkorlig, ömsesidig efterrättelse.
Den utsatta terminen för anbuds emottagande kunde icke af Riksg.cont. förkortas eller inskränkas, med mindre den utfärdade kungörelsen blef återkallad, och icke heller förlängas, emedan anbuds emottagande efter den peremtorisk! bestämda tiden härtill skulle i sjelfva verket vara detsamma, som att emottaga ett låneanbud under hand, men Dell 5 Julli e. ni. men hvilket åter R.
St:s år i83o församlade Hrr Revisorer med anledning af Fullmägtiges derom gjorda förfrågan afslyrkt, såsom oförenligt med ordaKdelsen i åberopade 6 punkt af reglementet.
Då omförmälda af stadsmäklaren Weylandt, uppå den för låneanbudens aflemnande bestamda dag, gjorda anmälan befanns vara i denna kategori, enär i anseende till åtskilliga af långifvaren dervid fästade , för Fullmägtige ej uppgifna vilkor, som skolat fordra H. M. Konungens sanetion, ”andamålet med berörde anmälan,” såsom orden deruti lyda, ”vöre att begära Fullmägtiges yttrande, huruvida en negociation om lånet kunde vid K.
M:s återkomst till hufvtxdstaden öppnas,” ansågo sig
Fullmägtige derpå så mycket mindre kunna göra något afseende, sorn föröfrigt hvarken den förmente långifvarens namn var uppgifvet, eller någon handling förevist till bestyrkande af långifvarens behörighet till den i amnet gjorda framställning, och all synbar garanti således saknades för anbudets verkliga tillvarelse.
Att åter vid eli sådant förhållande och under så osakra auspicier, endast i följd af förberörde anmälan. utsätta ny dag för anbuds emottagande synes hafva varit lika olämpligt och oförenligt med ett R.
Sfs verks anseende och värdighet, som i sig sjelft ändamålslöst.
Slutligen har jag i afseende på denna frågas behandling inom StatsUtsk. ej bort undertrycka den önskan, att ehuru någon ansvarighetspåföljd icke blifvit fästad vid ifrågavar. af Utsk. gjorda anmälan, utan Utsk. deremot tillstyrkt decharge för Fullmägtige i afseende på alla af dem inom i833 års slut vidtagna beslut och åtgärder, Utsk. likväl, enär, i motsats med dess afdelning!» åsigter, anledning till en sådan anmälan i Utskrs plenum förekommit, deröfver hade behagat höra Fullmägtige, innan densamma blifvit hos R.
St. framställd.
Fullmägtige hade derigenom blifvit i tillfälle att collectivt sig i ämnet förklara och att på ett fullständigare sätt, än en enskild medlem af dem nu kunnat åstadkomma, redogöra för sina åtgärder.
Då sådant likväl icke skett, har jag ej bort undgå att här uppträda till samma åtgärders försvar.
Skyldig aktning för det RiksSt., hvars dyrbara förtroende tillskyndat mig den lyckan att under loppet af en längre tid innehafva ett medborgerligt embete inom detta verk, ålägger mig dessutom den förbindelse att inför samma RiksSt. ådagalägga, om jag som dess fullmägtig uppfyllt min pligt; och det är för mitt handlingssätt under utöfningen af detta embete, jag här höjt min röst. H. R. o.
Ad:s egen rättskänsla bestämmer nu resultatet, — och jag skall ej misskänna den.
För mig återstår i allt fall det egna medvetandet om den renhet i afsigter, den aktning och lydnad för de af R.
St. sjelfva fastställda former, som styrt mitt handlingssätt och, som, oberoende af alla andra bevekelse 8 H. 22 f i -o Den 5 J u ni e. m grunder, äu den fria öfvertygelsens, äger i sig sjelf bin egen belöning.
En af Riksg.cont:s Fullmägtige, Hr Uggla, har redovisat för Fullmägtiges af StalsUtsk. anmärkta åtgärder i afseende på silfverlånet.
Han har visat, att tiden emellan första och sednare lånekungörelsen blef lång derföre, att det första låneförsöket misslyckades och de politika tilldragelserna på continenten gjorde deL mindre lämpligt, att ånyo uppträda med ett låneförsök.
Han har äfven visat, att arne månaders tid vid första låneförsöket funnits tillräcklig för att sprida underrättelser derom till Europas penningemarknader, och alt denna tid i anseende till årstiden var den lämpligaste, emedan hittransporten af silfret eljest kunnat komma att ske på sena hösten, i följd hvaraf den hade medfört betydligt högre kostnader i assurancepremier.
Då lånet första gången kungjordes, inkommo 2:ne anbud till Riksgcont., ett på 90 och ett på 92 proc., att lefverera» på continenten.
Man borde följaktligen rabattera åtminstone 2 proc. på hvarje anbud, och Fullmägtige voro således ur ständ satta att antaga någotdera af dem , enär begge voro stridande mot instructionerna.
Sedan de politiska skakningarna i Frankrike hade lugnat sig, ansåg K.
M. lämpligt att anmoda Fullmägtige att förnya låneförsöket.
Då skredo Fullmägtige ånyo dertill.