Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hallinder loppet af denna riksdag, och genom den behandling denna fråga erhållit, blifvit ytterligare befästad i min förmodan om ett sådant behof, men jag bekänner mig icke till de läror, som blifvit i Const.Utsk:s betänk, framställda i afseende på representationens oinbildning.
Detta förklarande kunde visserligen, efter den åsigt jag äger om mina yttranden, vara tillfyllest, såvida jag icke ansåg det vara min pligt att motsätta mig ett försök, som, efter hvad jag förmenar, vill göra sig gällande, att nemi. tillintetgöra ett ordentligt tillkommet beslut och att begagna ett sådant tillfälle, som af slumpen crbjudes, att motarbeta representationsförändringen. j Då voter-.s-propostne här behandlades, var jag af, sjukr dom hindrad att deltaga i öfverläggningen derom.
Jag har således icke kunnat protestera emot hvad som skett och får nu begagna tillfället att uttrycka min ledsnad att saken ,i förstärkta Const.Utsk. fick en så oförväntad och olikartad utgång.
Jag hör icke till dem, som hylla samfällda val i absolut bemärkelse; men genom förstärkta Const.Utsk:s voteringar hafva likväl tvänne stora principer i fråga om representationsförändring blifvit godkända, nemi. den ena om samfällda val och den andra ang:de tvåkammar-systemet.
Dessa öro, efter mitt förmenande, R.
St:s beslut, hvilka böra hvila till nästa riksdag till grundlagsenlig behandling och hvilka mäste respecleras.
Det var en naturlig följd af dessa voteringar, att två så beskaffade propos:r icke kunde framkastas till nästa Ständer isolerade.
Afsigten måtte väl hafva varit, alt Const.Utsk. skulle, till följd af de meningar, som inom representationen gjort sig gällande, utarbeta förslag till de reglementariska stadganden och beslut, som skulle blifva hvilande till nästa riksdag, för att med ja eller nej förekomma till afgörande.
Const.Utsk. har också nu inkommit med så beskaffade förslag.
Jag beklagar visserligen, att Const.Utsk. af sin ifver för reformer låtit hänföra sig att öfverskrida sitt ämne, alt väcka nya förslag och att ej hafva framställt dessa sednare i särskilda bilagor, hvarigenom de kunnat antagas.
Jag vill ej antaga dem; men deraf följer icke, att det låter sig göra att genom afslag af delta be - i5a Ben ij April e. ra. tank. förtrycka verkan och betydelsen af hvad som medelst föregående voteringar blifvit vidgjordt.
Det är tvei tom ett åliggande att så förfara, alt dessa beslut få kraft af lag vid en kommande riksdag.
Del är bestämdt, alt den som vill gilla detta betänk., också kan göra det, men det blir der-, emot svårt att ogilla detsamma eftersom flere talare äro obelåtne med åtskilliga tillsatser deruti, och jag tillhör de sednares antal.
Det lärer således icke kunna undvikas att på vanlig väg behandla denna fråga och punktvis förklara hvad sorn är Ståndets gemensamma tanke och sedan återsända dessa gemensamma tankar till Const.Utsk. för att uppgöra ett nytt förslag.
N;o 85 är det första som inkommit, är en följd af voteringar och kan icke anses sorn ett jemkningsförslag, utan är ett allegat.
Man har sagt, att det går an att förqväfva ConstUtskts betänk., alt Ståndet kan förklara detsamma oantagligt: vore det isoleradt, så skulle jag dela denna tanke, men det är icke så Det är en ovillkorlig bilaga till ett beslut och kan icke förqväfvas.
Det må förkastas, men skall komma fram i formen af en eontra-propos.; ty hvad skulle väl annars blifva följden?
Jo, att man bade ja-propos. men icke någon eontra-propos., emedan om detta betänk, blefve afslaget, så hade vi icke något alt sätta för tillämpningen af redan fattade beslut.
En talare har fästat uppmärksamheten derpå, att Ståndet 6 särskilda omgångar förkastat Coust.Utskts förslag såsom icke nyttiga och icke behöriga: nämnda förhållande passar, efter min tanke, icke in på detta betänk., som är af beskaffenhet att fordra en annan behandling, ty detta betänk, är en fortsättning af redan fattade beslut, hvarföre jag ej tror att detta skulle kunna vederfaras samma öde.
Med förslaget att förqväfva hela representationsförändi ingsfrågan i sin födsel, tror jag icke att något vore vunnet; ty då vi hållit på med en sak i 16 månader, så må riksdagen gerna ytterligare förlängas någon tid, på det att vi må komma lill något resultat och icke förkasta hela saken, derföre att det är mest med beqvämlighelen öfverensstämmande.
Bättre är, medan vi äro varma i kläderna, att arbeta vidare och försöka att få något bättre än det vi hafva.
Spens tror jag således att detta betänk, ej kan på detta sätt affärdas, utan att vi böra gifva oss till tåls och förklara en gemensam tanke, der Utsk:s förslag ej kan antagas.
Man tyckes vara radd för den princip, som vill göra sig gällande med införande af samfällda val; jag tillstår alt om man ej kan tänka sig dessa val annorlunda än Const.Utsk. tänkt sig, så skulle jag kanske vara färdig att kullslå betänk.
Men jag skulle tro att äfven i afseende å dessa val correctiver kunna framställas, t. ex. en hög val-census.
Jag inskränker mig till dessa anmärkn:r och ber endast att få tillägga att det är lätt att vara crilicus, men kanske ej lika lätt att uppgifva förslag i Den 17 April c. m. stället för hvad man klandrar, och att således hofsamhet är nyttig och nödig att iakttaga.
När jag nit för andra gången be svärar R, o. Ad. tord ett yttrande i denna fråga, ber jag att få tillkännagifva, del jag ingalunda är intagen af någon illusion i afseende på framgången för de åsigter, sorn jag hyllar, eller det ovanliga nit man här visat alt få detta Coust.Utskts betänk, lefvande begrafvet; ty åtminstone om man skulle domina elter de korstecken, som af några ledamöter blifvit ritade, och de besvärjelseformler, sorn blifvit lästa deröfver, så vore det visst att anse redan så djupt nedmylladt i afgrunden, alt det omöjligen vidare kunde komma lill lifs.
Jag kan dock ej föreställa mig annat, än att äfven ibland R. o. Ad;s medlemmar ännu finnas många, sorn hysa den öfvertygelse!!, att en representationsförändring, hufvudsakligen eller åtminstone till någon del enl. de grunder, som af Gonst.Utsk. blifvit lagda, måste en gång komma till stånd.
Jag slutar härtill, icke blott af R, o. Ad.-s förut fattade beslut och af den allmänna ifver för reform i denna syftning, som Stiinderne vid riksdagens början visade, utan äfven af hvad man hört ifrån andia håll öfver denna angelägenhet yttras.
Under sådana förhållanden kunna vissa af de invändningar, man anfört, eller de epilheter, man tillagt Gonst.Utsk., t. ex. ”representationsreformens dödgräfvare,” ”det gamla »Svenska vettets motarbetare,” ”huruledes bindeln 1111 fallit ifrån ögonen” etc. etc,, allt delta kram, säger jag, kon då icke räknas lör annat än yttringar af subjectiva åsigter, eller såsom Hamlet ^säger; ord, ord, ord, som ingenting betyda, såvida icke några gilltiga skäl kunna lemnäs lill deras understöd.
Några försök hafva dock äfven skett i sådant afseende, och det är emot några af dessa skäl jag anhåller att (å framställa åtskilliga anmärkn.T, till följd deraf alt en talare förebrått mig att jag ej mäktat visa skäl för min yttrade öfvertygelse att någre talare varit inconseqvente.
Jag ber då alt först få uppvakta en värd ledamot, Hr Lagerhjelm, som sagt, alt det vore en rådande opinion inom »Svenska folket, att icke vilja hafva valrätten så långt utsträckt, som Coust,Ulsk, föreslagit.
Jag frågar nu den vårda talaren, som uppgifvit detta, 0111 ej hans omdöme är hemtadt från hans enskilda lycke, sorn han behagat öfverflytta på Svenska folket, och hvilken grund han har för den lanken att få detsamma accepteradt.
Jag vili försöka ingå med honom i en undersökning derom.
Säkerligen mäste lian bygga omdömet, om det icke iir blott och bart hans enskilda, på yttranden af några bland sina bekanta, och då medgifver jag, att dessa bekanta, såsom troligen i allmänhet likasinnade med honom, sannolikt älven i denna punkt hafva yttrat en åsigt lika med hans; men den värde talarens närmaste vänners opinion kan ändå ej sägas vara hela Svenska Den April e. m. folkets.
Yl måste då ovillkorligen söka en annan oell mera allmiingilltig grund, och vi hafva härvid ingenting som ligger oss närmare att rådfråga, än de som lagligen föreställa folket, d. v. s. den nu församlade representationen.
Jag hoppas att den värde talaren, som icke precist vill hafva denna representation förändrad, icke jäfvar denna måttstock, äfvensom att, då han talat om Svenska folkets opinion, så får man äfven anse vigten af opinionen inom lika fördelningar af representationen såsom större i samma mån, som de föreställa en större eller mera maktpåliggande del af folket.
Hvad blir då resultatet af en sådan undersökning?
Komma vi till BondeSt., så finna vi att i detta Stånd har först och främst en pluralitet af 66 ledamöter antagit Const.Utskts förevar. betänk.; det kan således icke vara Ståndet, som anser valrätten vara för långt utsträckt, när den minoritet, som talat deremot, nästan endast består af sådana personer, som opponerat sig emot betänk.
N:o 38, just på den grund att valrätten, enl. detta betänk., icke vore nog långt utsträckt.
Gå vi till BorgareSt., så finna vi att åtskillige af dem, som talat emot betänk., gjort det på den grund, att städernas valrätt vore för m v c k e t inskränkt.
Här hafva vi således i de båda Stånd, sorn representera de närande classerna, hvilka man i allmänhet anser tillhöra och till en hufvudsaklig del utgöra folket, den erfarenheten, att de, som talat emot betänk., ansett valrätten för litet utsträckt, och de som bifallit betänk, hafva naturligtvis icke ansett den för vidsträckt.
Längre kunna vi icke gå, ty det är ännu ej bekant hvad PresteSt. yttrat; men jag utber mig att med ett exempel få visa, huru lätt man stundom i sådana punkter som denna hazarderar och vågar utgifva sina åsigter såsom Svenska folkets utan att hafva objectiva skäl dertill.
En ledamot af BondeSt., som är starkt emot Const.- Utsk:s betänk., har nemi. under de föregående dagarna för sina bekanta försäkrat, att han ifrån åtskilliga landsorter fått öfver 100 bref, i hvilka alla han blifvit ombedd att förklara, att folket i dessa landsorter ogillat grunden för Const.Utsk:s betänkande.
Många af denne ledamots bekanta hafva då bett honom upplaga dessa bref i sitt Stånd, för att der uppläsa ett och annat af dem, men en sådan uppläsning liar beklagligen uteblifvil och man känner följaktligen icke innehållet af omförmälda bref, ja icke ens om några sådana finnas till; hvadan man således torde hafva rätt att antaga hans försäkran, likasom den värde talarens yttrande torde vara ungefär af samma halt, eller endast subjeclivt; och af detta slag äro näston alla de skäl, som anförts emot grunden för Utskis betänk, i allmänhet.
En värd talare har yttrat sig om nödvändigheten att i en stat hafva elementer, som tillhöra statsförvaltningen; en annan åter, som säger sig känna varmt och djupt och vara näva fästad vid fädernejorden, förebrår Const.Utsk. att i den Den 17 April e. ni. i 35 nya vallagen hafva gifvit allmogen för mycken öfvervigt: jag frågar då,— hvem kan vara mera fastad vid fädernesland oell fosterjord än denna allmoge, som tillsläpper sina armar och frukterna af sina trägna mödor för sitt fädernesland, och som i farans stund utsänder sina söner till sitt och vårt försvar?
Man har talat om att bevara del historiska i samhället:
Nåväl, jag har väl icke något nytt att säga i anledn. deraf, men kan ej underlåta att repetera något, som jag vid ett annat tillfälle under denna riksdag tagit mig friheten att yttra.
Gå vi, för att uppsöka de historiska grunderna, tillbaka till början af vårt nuvar. statsskick, huru yttrade sig då Konung Carl XIII i slutet af sin adress till Sveriges BondeSt.
Jo, att han vid alla förändringar, hvartill BondeSt. medverkat, frågat sig sjelf: ”tlvad har Sveriges allmoge derpå vunnit?” ”Ifrån denria synpunkt,” säger Konungen, ”har jag alltid betraktat nyttan eller skadan af de förän”dringar, som skola införa^ i vål t statsskick.”
Gå vi åter tillbaka till en annan del af vår historia, till Gustaf I, så finna vi att han tog allmogen till hjelp för att återställa Sveriges ära och sjelfständighet och hade äfven lill valspråk: ”Gud och Sveriges allmoge.”
Med ett ord, allmogen har i de vigligaste epoker af Sveriges historia haft en röle, sorn man förgäfves söker hos andra lunders allmoge.
Detta vår allmoges kraftiga ingripande i samhällets angelägenheter utgör en väsendtlig del af vårt historiska lif; och ändå åberopar man historien emot dessa vittnesbörd!
Det är i sanning någonting besynnerligt, desse herrars handlingssätt, som så ofta föra loftal pä tungan öfver lyckan af Sveriges representation och af dess företräde framför andra länders, om ej för något annat, åtminstone för det sköna skådespelet, att allmogen har deruti en sjelfständig röst, lika med de andra Stånden, och att Sveriges allmoge är den enda, som lefver i ett lands representation o. s. v. Och likväl göra de allt för att motarbeta, alt denna sjelfständiga röst skall blifva till någon verklighet.
Hvad betyda väl då nyssnämnda och flera dylika fraser?
De betyda ingenting annat, mine herrar! än att man vill smeka denna allmoge med tomma ord, under det att man nekar den att komma till verklig betydenhet, under det man sätter sig mot all sådan riktning, som kan gifva den Svenska bonden, ”den frie mannen,” en andel i valen till Svenska folkets representanter, som på något sätt motsvarar den majoritet, som han representerar.
Ty när man utlåter sig om ”det Svenska BondeStis lugna förstånd, ” om detta Stånds ”olikhet mot andra länders BondeSt.
, på hvilka feodalsystemet tryckt sin stämpel;” huru står väl detta tillsammans dermed, att man ej vill tillåta denna allmoge att visa sig i sin fulla kialt?
Det är på de grunder jag nu anfört, mine herrar! jag tagit mig friheten våga det yttrandet, att discussionen i denna sak hittills rört sig i alltför obestämda rymder.
Någre, ibland dem Frih. Boye, i36 Den i-j April e. m. hafva talat om huruledes detta representationsförslag skulle sätta representationen i öppen strid mot konungamaktens veto: jag frågar tillbaka, hnrudant förhållandet nu är, och örn ej samma slags stridighet äfven nu äger ruin vid ailä sådana tillfällen, då R.
St. fatta beslut, som Konungen icke vill antaga.
Man har talat om den nödiga conservatism, som ligger hos Iväntie Stånd, nemi. hos R. o.
Ad. samt PresteSt.
, och i den omständigheten, att Ståndens talmän tillsättas af Konungen; meri jag tror, att man lätt skall finna, det den tid innan kort kommer att inträffa, då detta förhållande skall blifva mera besvärligt föl1 Regeringen, än för någon annan.
Eller hvilket skådespel erbjudet' val ett samhällsskick , under hvilket tvänne Stånds talmän oupphörligt slå i st l id med de öfriga Ståndens inom samma representation, i fråga om grundlagens tolkning?
Det synes svårt att fatta huru någon inför det sunda förnuftet och med kärlek till rättvisa kunde önska något annat, än att ett så vådligt förhållande måtte upphöra, Olika meningar måste alltid finnas inom rådslående församlingar; men fortsättningen af ett förhållande, i hvilket den ena hälften af lagstiftande makten, som hufvudsakligen omsluter embetsmannahielarkiert ocii hofvet, befinner sig i en tilltagande spänning emot den andra hälften, som egentligen representerar de skattdragande classerna, är så vådlig, att jag befarar, att den, långt ifrån att conservera, endast kommer alt fortskynda en upplösning.
Boye bar ordat om partisinnet vid 1738 års riksdag, om rnångväldet som skulle införas m. ffl.
Delta bevisar blott att talaren förblandat olika begrepp, ty nämnda mångvälde, eller rättare, fåvälde, härledde sig ifrån bestämmelser, hvilka nu icke äro i fråga att införa, och hvarigenom en del af sjelfva förvaltningen kastades i representationens händer, FÖi' öfrigt saknar det icke sin märkvärdighet, att detta yttrande redan blifvit vederlagdt af en talare, sorn annars är af enahanda åsigt med Friherren.
Horn bar nemi, yttrat, att lian icke fruktar att republikanska principer skola vinilä framgång i Sverige: jag tycker då att desse värde ledamöter, Frih, Boye och Gr.
Horn, kunde taga hvarandra i hand och tranquilisera hvarandra; ty då den ene icke hyser denna farhåga, så bör han lätt kunna Undanrödja den hos den andra.
Frågan om mångvälde inom en representation mäste
Väl hänföra sig till begreppen olli de functioner, som representationen utöfvar.
Inskränkas dessa härvid till sådana, sorn nuvar, Reg.F. innehåller, så ligger lu la förändringen deruti, att man anser styrelsesystemet böra hvila mera på förtroende hos den representation, som kommer att skapas.
Derefter uppstår åter den frågan , om en sådan representationens sammansättning kan anses förstörande för samhällets bestånd; Och då kommer jag derhän, att en representation, som hufvudsakligen utgöres af och väljes af personer, sorn äga jord fastig - Den 17 April e. ni. li-, fastighet, kan ej önska att verka förstörande på sig sjelf oell mäste äfven förutsättas äga det stinda förståndet att förekomma sådant lios andra.
Man talar otn vådan för Regeringens bestånd.
Det förundrar mig ej att personer, sorn hemta exemplen för sin erfarenhet härom ända ifrån 1600» talet, tala om sådant.
De hafva ej särdeles följt med sin tid, äfven om de påstå sig blifva klokare med hvarje dag;, de gifva åtminstone icke prof på någon skörd af klokhet.
Vi måste länka oss att, sä framt icke pluraliteten af sjelfständige besnttne innevånare i vårt land blifva samtlige grip. ne af en fullkomlig yrsel, måste det Ingna förståndet säga dem, alt Sverige, både genom sitt läge och sin ställning till öfriga makter, icke kan lösslita sig ensidigt från de grunder, hvarpå regeringssättet i Europas stater hvilar, och att, 0111 man än är aldrig så tillgifven del republikanska regeringssättet, och jag erkänner det öppet, att jag i theorien anser detta regeringssätt för det rättaste; så vore det en vansinnighet att ej begripa, att det är omöjligt att införa ett republikanskt statsskick i Sverige under närvar, tidpunkt.
Det sunda, enkla förståndet, för hvilket icke behöfves några långväga uträkningar, anser jag vara så allmänt spridt bos en hvar som kan tänka litet längre än till morgondagen, att det måste motväga alla försök, som en uppskrämd inbillning anser slå i sammanhang med hvad som kallas demagogi och vissa förskräckliga uppmaningar.
Från delta håll kan således ingen farhåga uppstå.
Jag ber nu att få vända mig till en talare, som yttrat något mera specielt emot Const.Ulskts betänkande.
Han har sagt ali constructionen af tvåkammarsyslemet vore för mycket hämmande och likväl för mycket rörligt; men jag har icke kunnat fatta beviset för förenligheten mellan dessa båda motsatta egenskaper.
Samme talare bar hemtat några exempel ifrån Norrska grundlagen, för att visa huru åtskilliga förhållanden äro egnade att lättare fördraga det democratiska statsskick, som finnes i Norrige; men jag måste äfven motsäga gillligheten af dessa exempel.
Han yttrar, att Konungen utnämner i Norrige alla embetsman; sådant är också föi hållandet i Sverige med alla embetsmän som Konungen vill utnämna.
Vi vela, att efter grundlagen förordnar
Konungen om alla publika inrättningar och organisationer i afseende å embetsverken; dertill måste också höra att Konungen kan utnämna embetsmin, och vi hafva också sett, ali under de sednare 3o åren har Regeringen dragit till sig utnämningen af embetsmän, sorn tillförene nämnts af collegierna Något hinder, som i detta fall skiljer förhållandet i Sverige ilrån förhållandet i Norrige, existerar således icke.
Den omtalade ansvarighetslagen för Storthingels medlemmar tillstår jag alt jag icke nu erin»
Var mig; men ber att få fasta uppmärksamheten på, alt en sådan ansvarighetslag icke lärer kunna gälla den beslutande i( H. 1S x 38 D c n 17 April t. ra. auctoritéten, Norriges Rikes Storlliing, utan blolt enskilde Storthings-ledamöter, sorn förgå sig inom riksförsamlingen, och följaktligen har icke hans invändning någon tillämpning till frågan om representationsreformen härstädes.
Han har sagt, att statsanslag till alla behof bestämmas af JNorriges Rikes Storthing på det sätt, alt någon statsbrist der ej kan uppkomma. 75 §:n i Norriges grundlag säger, att Storthinget äger att pålägga skatter, men tillägger: ”sorn dog ei gjelde längere end till 1 Juli det aar, da et nyt ordentligt Storthing är samlet.”
Alla de betänkligheter, som den värde ledamoten liemtat ifrån förhållandena i Norrige, bortfalla således helt och hållet.
Horn har sagt, att en allmän vallag fordrar en mycket hög val-censusj det förhåller sig med detta yttrande sorn med det jag i början af mitt anförande citerat ang:de opinionen 0111 de directa valen, att det nemi. är en subjectiv åsigt hos den varde Grefven, som han icke styrkt med några bevis, och den kan således icke gälla med mera kraft och verkan än ett annat enskildt tycke.
Jag skulle deremot kunna citera flera länder, som berga sig mycket väl utan en hög census, och yttrandet må således stå för hans egen räkning.
Han har sagt att genom ett sådant förslag, som det Coust.Utsk. gifvit R.
St., skulle vi komma i en cirkelgång af ren despotism och democrati: det är likväl öfver hundrade gånger upprepadt och bevisadt, att just en sådan cirkelgång varit en gifven följd af vårt nuvar. representationssätt.
Detta är så utförligt utveckladt i Gr.
Björnsljernas förslag till ny representation, alt jag blolt behöfver hänvisa till detta arbete, för att vederlägga Gr. Horn.
För att leda sig till det resultat, alt R. o. Ad. skulle kunna afslå betänk, en bine, har Hr von Hartmansdorff ulgått ifrån den punkt, att man skulle kunna bifalla detsamma en bloc: delta är visserligen sannt så tillvida, att om ingen af R. o. Ad. hade gjort någon invändning emot betänk., så hade det kunnat bifallas; men i samma ögonblick någon ledamot gör en sådan och begär propos. å huruvida R. o. Ad. anser en sådan invändning böra utgöra Ståndets gemensamma tanke, i samma stund hade också rättigheten alt bifalla betänk, i sin helhet upphört, intilldess anmärknm blifvit ogillad.
Hr von Hartmansdorff har äfven anfört, till stöd för sin förmening att man kan afslå det, åtskilliga andra uppräknade beslut, t. ex. om borttagandet af ordet allena i 4 §m Reg F:n; men jag hemställer till den vörda talaren, om han ej behagade fiuna, att anförandet af detta exempel och de öfriga, soni han åsyftade, innefattar en alltför påtaglig sofism.
Dessa exempel kunna ej sättas i full paritet med nu förevar, betänk, eller med R. o. Ad:s beslut, då betänk.
N:o 38 förevar; ty örn R. o. Ad. då sagt, all Ståndet ansåg all förändring onödig oell onvltig, så hade Coust.Utsk. varit nödsakadt alt lägga detta till Den 17 April e. m. grund för det ena allernativet i sin votering; men sedan denna votering är verkställd, så finner jag icke annat, än att, efter grundlagens både anda oell bokstaf, Ståndet måste jemka med sig i så måtto, att örn någon ledamot går igenom betänk, med anmärkntr oell begär propos. huruvida R. o. Ad. vili antaga desamma såsom sin gemensamma tanke, så ager lian ratt att få denna propos. framställd.
När man hörer sådana besynnerliga skäl framställas, sorn att bär blanda in något om riksdagsqvinnor och dylikt, så skulle man tro att det verkligen vore någon bedagad riksdagsqvinna i manscostume bär som yttrade sig.
Jag vill ej vidare upptaga tiden utan anhåller om propos. att Gr.
Spens’anmärkntr malte antagas som R. o.
Ad:s gemensamma tanke. llr Lagerhjelm, Pehr:
I anseende lill den långt framskridna discussionen, och då de flesta anmärkntr, sorn framställts, blifvit vederlagda, uther jag mig endast att i största korthet få upptaga några ögonblick af R. o. Ad:s tid.
Man har sagt, alt om man beslutar sig att förklara Ulsk:s förslag oantagligt, så borde man uppställa ett annat i stället; men huru kan man föreställa sig att sådant skulle kunna låta sig göra inom en så talrik församling att utarbeta ett förslag med hopp om någon framgång?
Jag vidhåller den propos. jag förut framställt.
Jag ber om ursägt att jag ännu en gång i denna fråga begärt ordet, men jag skall ej vara mångordig.
Hr Hjelta har icke varit belåten med åtskilligt al hvad jag anfört i f. m. plenum; han har betecknat hvad jag sagt endast vara, som Hamlet säger, ord och blott oid utan grund, och han har mycket talat örn Svenska allmogen och dess tänkesätt.