Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr S tuart:
Den motsägelse i Utsk:s förslag, som Frih. af Nordin antydt, har tillkommit i anledn. af i83o års revisorers bekanta åtgärder och föreskrifter i afseende på realisationens förberedande.
Den pluralitet inom Utsk., som ville bibehålla rättigheten för revisorerna att meddela föreskrifter i de fall, då de ansågo någonting fordra rättelse, kunde dock icke undgå att medgifva olämpligheten deraf, att förfrågningar från Bancofullmägtige sjelfva skulle kunna, på sätt händelsen var vid i83o års revision, föranleda föreskrifter och befallningar, hvarigenom fullmägtige blefvo nödsakade handla i rak strid med II.
St:s beslut, såsom de fattat meningen deraf.
Härifrån har den anmärkta stridigheten emellan de åberopade mom:n härledt sig, hvilket jag, i anledn. af Frih. af Nordins yttrande, ansett mig böra upplysa.
Beträffande den anmärkn., Frih.
Cederström förut framställt, och i sitt sista anförande ytterligare upprepat, får jag blott erinra, att med vederbörande i 7 § förstås jemväl R.
St:s Just.ombudsman, hvilken, åtminstone efter min tanka, icke bör af revisorerna, likasom af Constit.- Utsk., kunna åläggas att emot sin egen öfvertygelse anställa åtal.
Fullföljandet af ett ifrågastäldt åtal måste i dylikt fall naturligtvis alltid bero på Just.ombiidsm:s bepröfvande, och revisorernas åliggande bör icke skäligen sträckas längre, än att till laga beifran anmäla de fel och oriktigheter, sorn de 54 D c ii a Februari c. m. anse dertill föranleda.
Deremot skall jag gerna medgifva, att det bör vara revisorernas ovilkorliga skyldighet att göra en sådan anmälan, när de finna något så beskaffadt fel begånget eller någon af R.
St. meddelad föreskrift åsidosatt.
Jag uppträder ej för att respondera för Utsk:s betänk., helst jag sjelf deremot reserverat mig; och då Ståndet nu synes vara benäget för att bevilja återremiss, hoppas jag, att vi nog uti Utsk. skola jemnka de olika meningarna tillsammans.
Det är emedlertid en omständighet, deri jag skiljer mig från den siste värde talaren, nemi. deri, att han vill lemna revisorerna öppet att meddela råd åt fullmägtige.
För min del vet jag ej, hvartill det skulle tjena.
Det skulle möjligen kunna blifva tvist underkastadt, hvad med råd egentligen borde förstås, och slutligen skulle det kunna yrkas, att råden äfven borde åtlydas.
Jag tror ej Bancofullmägtige vara i behof af sådana officiella råd, helst de i allt fall hafva tillgång till enskilda råd, i händelse de deraf anse sig vid något tillfälle i behof; och för principen, att revisorernas och fullmägtiges åtgärder och befattningar böra vara helt och hållet skiljda från hvarandra, yrkar jag således, att det morn., som handlar om råd och upplysningar af revisorerna, äfven måtte försvinna.
Jag har svårt att förstå Hr Stuarts förkärlek för termen: anmäla hos vederbörande, i stället för det mera bestämda uttrycket: remiss till åtal, som jag för min del önskat.
Man må emedlertid begagna hvilka termer man vill, så vidblifver jag den tankan, att revisorerna böra hafva rättighet och pligt att directe besörja åtals anställande emot fullmägtige genom Jnst.ombudsm. och empt bancobetjeningen genom Bankens advocatfisealsembete.
Hvad åter angår frågan om nödvändigheten af fullmägtiges samråd med revisorerna, har jag redan yttrat, att det är Bancofullmägtiges sak att styra och förvalla Banken efter utfärdad instruction, och att revisorerna endast hafva att tillse, huru detta verkställes.
Några råd af revisorerna till fullmägtige böra således aldrig komma i fråga, helst dessa råd möjligen skulle kunna stå i strid med fullmägtiges instruction.
BancoUtsk:s memor.
N:o 84 återremitterades.
BancoUtsk:s d. 29 sisth Jan. på bordet lagda memor.
N:o 85 til! svar å Hr Petres motion om erhållande af åtskilliga upplysningar, i anledn. af de uti K.
M:s nåd. skrifvelse af d. 3 dennes uppgifna hinder för riksdagens afslutande, blef af R. o. Ad. lagdt till handkna.
Då nu ånyo föredrogs BancoUtskis d. 3i sisth Jan. på bordet lagda memor.
N:o 86 till svar å H. B. o. Ad:s åter - Den 2 Februari e. m. 55 remiss af Utsk:s under N:o 74 afgifna betänk., fann R. o. Ad. för godt att vid Utsk:s yttrande uti nämnde memor. låta bero. Ånyo föredrogs BancoUtsk:s d. 3i sisth Jan. på bordet lagda memor.
N:o 87 med förslag till sammanjemnkn. af RiksStms skiljaktiga beslut, i anledn. af Utsk.‘s under N:o 73 afgifna utlåt.
En bland de utaf BancoUtsk. föreslagna och af R.
St. godkända hufvudgrunderna för Bankens nya organisation har varit, att styrelsen inom hvarje departement skulle föras af en särskild chef.
Häruti har dock R. o. Ad. beslutat den modification, att departementscheferna, i stället för att af Bancofullmägtige tillsättas, blott skulle vara tillförordnade, med hvilken förändring meningen förmodligen varit, att fullmägtige borde vara i tillfälle att, efter kortare eller längre tidsförlopp, skilja da tili departemantschefer utsedda personer från sina befattningar, enär fullmägtige icke vidare funno dem dertill fullkomligt lämpliga.
Men om detta beslut blir R.
St:s, befarar jag, att en väsendtlig rubbning skulle åstadkommas i hela organisationsförslaget.
Det är, efter min tanka, alldeles nödvändigt, att de, som få dessa chefsbefattningar sig anförtrodda, derå erhålla ordentliga fullmagter, och såmedelst varda försäkrade att, så länge de behörigen uppfylla sina åligganden, tjensterna icke kunna dem fråntagas, helst jag högligen betviflar, att i motsatt fall några skickliga personer skola vilja emottaga ifrågavar. vigtiga och ansvarsfulla beställningar.
Härtill kommer dessutom, att tjenliga ämnen til! departementschefer möjligen kunna saknas inom Banken, och fullmägtige således blifva nödsakade att från andra verk hemta desamma, hvilka dock svårligen skulle kunna erhållas, i fall fråga endast vore om deras tillförordnande på en kortare tid.
Jag hemställer således, att R. o. Ad. nu, med frånträdande af sitt förra beslut i berörde hänseende, måtte antaga den af TJtsk. gjorda inbjuda, att förena sig med Preste- och BondeSt:n uti gillandet af Utsk:s förslag i denna del, i hvilken händelse den föreslagna voter:spropos:n kommer att förfalla. R. o. Ad. antog den gjorda inbjudningen, i följd hvaraf den föreslagna voter:spropos:n ansågs komma att förfalla.
Uppå begäran af Hrr Stuart, Carl Gust., och Gunther, Garl Gust., samt Gr. v. Fersen, Hans, blef BancoUtskrs d. 3i sisth Jan. på bordet lagda memor.
N:o 88, med förslag till åtskilliga förändringar uti t art. af i83o års bancoreglemente, ånyo lagdt på bordet. 56
Den i Februari e. ra.
Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtskls d. 3i sistl.
Jan. på bordet lagda memor.
N:o 8g, med anmälan om en nödig ansedd förändring i 2 art. af i83o års bancoreglemente.
Vid förnyad föredragning lades till handlma BancoUtsk:s d. 3i sistl.
N:o go, till svar å de inom Högv.
PresteSt. framställda anmärkntr vid Utsk:s under N:o 4° afgift*3 betänk.
Ånyo föredrogs och bifölls Ridd.Utsk:s d. 3i sistl.
Jan. på bordet lagda memor., ang:de en förändrad redaction af Ridd.directtns instruction.
Föredrogs ånyo Ridd.Utskrs d. 3r sistl.
Jan. på bordet lagda memor. med en förändrad redaction af lånereglementet.
I anledn. af den i detta lånereglemente förekommande föreskrift, att 3o,ooo r:dr är den högsta summa, som får på en och samma hand utlånas, tager jag mig friheten vördsamt hemställa, om meningen häraf skall utsträckas så långt, att, i händelse en person, sorn fått ett lån på 3o,ooo r:dr, sedermera ärfver eu egendom, som till Riddcassan förut häftar för t. ex. 25,ooo r:dr, detta sista lån då måste uppsägas.
För min del skulle jag tro, att vid sådant förhållande mera än 3o,ooo r:dr bör få qvarstå på en och samma hand; men såsom Ridd.directör är det för mig angeläget att i detta afseende få bestämd föreskrift.
Jag anser mig böra upplysa, att redactionen i lånereglementet är ordagrannt uppställd i enlighet med R. o. Ad:s förut under denna riksdag fattade beslut.
För egen efterrättelse hade jag önskat en närmare förklaring af ifrågavar. föreskrift; men om sådant ej kail ske, är jag glad att hafva erhållit den upplysning, Ridd secret. nu meddelat om ordalydelsen af R. o. Ad:s beslut, emedan jag i annat fall icke trott, att meningen varit sådan, den här i redactionen uttryckes.
Ridd.Utsk:s nu föredragna memor. bifölls.
Likaledes bifölls Ridd.Utsk:s d. 3r sistl.
Jan. på bordet lagda memor. i anledn. af väckt fråga om tillåtelse för Ridd.- secret. att utlemna afskrifter af ojusterade prot.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda utlåttn från: C o 11- / Den 2 Februari e. m. 57 ConstitutionsUtskottet:
Nio 77. ang.'de beslutna åtgärder vid memor.
N:o 58 i anledn. af återremisserna på förslagen i memor.
Nio 4°j Nio 78. ang:de tre Stånds återremisser på memor.
N:o 68 med ändringsförslag vid 72 § Reg.F., jemte ett tillägg i 75 § Riksd.Ördn.
BevillningsUts kottet:
Nio 5t. i änledn. af anmärkn:r mot betänk.
Nio 38, med förslag till förändringar i 3 och 4 al tma af bevillnisförordn.
Besvärs- och Oecon.Utskotten: Nio 42. i anledn. af väckt motion om utfärdande af en allm. boställs-, byggnads- och husesynsordning; N:o 43. i anledn. af återremiss å betänk.
Nio 21, angide förändringar i K.
M:s nåd. stadga om skiftesverket i Riket d. 4 Maj 1827 och K. kungör, d. g Juni i832; Nio 44- > anledn. af återremiss å betänk.
N:o 24, ang:de lindring för allmogen i den s. k. byggnadshjelpens utgörande ; N:o 4-5. i anledn. af återremiss å betänk.
Nio 37 om utfärdande af ett allmänt stadgande, angide val till organist; Nio 46. i anledn. af återremiss å betänk.
Nio 38, angide upplifvande af 2 cap. 8 § i K.
Fiskeristadgan d. i4 Nov. 1766; N:o 47- i anledn. af väckta motioner om ändring i eller förklaring öfver 26 cap. 2 § Byggn.bin; ExpeditionsUtskotteti Nio 20. med öfverlemnande af förslag till underd. skrifvelse, angide sportlernas upphörande inom K. Mis Cancelli och desammas utgående i stället såsom chartae-sigillatse-medel.
Justerades pleniprotin för d. i5 Nov., d. 17 Nov. f. och e. m., samt d. 19, 22 och 24 Nov. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 pä aftonen.
In fidem protocolll, F. O.
Silfverstolpe, Tisdagen den 3 Februari 1835* Plenum kl. 10 f. m.
Justerades i prot.utdr. för d. 2 dennes f. m.
Och 11 prot.utdr. för samma dag e. m.
Hr von Ilermanssonj Carl: R. o, Adis Hrr Elee19 H. 8 58 Dea 3 Feliruari f. m. torer hafva behagat utse mig till ledamot i Ridd.Utsk.; och får jag nu vördsamt afsäga mig detta förtroende.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att välja en ny ledamot uti Pddd.Utsk. efter Giv v.
Hermansson.
Företogs till pröfning StatsUtskts d. 26 sisth Jan. pd bordet lagda utlåt.
N:o 4°5 öfver anmärkn:r vid betänlr.na N:ris 366 och 36y öfver K.
M:s propos. om Iåns upptagande till bypotheksinrättningars befrämjande, samt riksdagsm.
Danielssons i anledn. deraf gjorda särskilda förslag.
Uppå begäran af Hr Gunther, Carl Gust., blefvo de utlät, åtföljande reservationer upplästa.
Frih. af Nordin, Carl Joli., uppläste följande:
Utsk. hemtar skäl för dess öfvertygelse, att rörelsecapitalet är tillräckligt, deraf, att coursen håller sig vid 133 sk. eller öfver pari, och att, örn röreisecapitalet ökas inom landet, det återströmmar 111- Riket, intilldess de stigna varuprisen åter hunnit nedgå såsom en följd af det minskade röreisecapitalet. 133 sk:s cours denna årstid är icke, efter min tanke, öfver hvad coursen bör och mäste vara, i betraktande af vårt vintertiden afsk urna läge.
Om än så icke vore, bevisar detta ingenting i denna sak.
Utsk:s theori om penningars eller silfrets vandring från det ena landet till det andra är icke heller tillämplig.
Det sanna förhållandet torde varå, att silfret, likasom all annan vara, söker sig till och förblifver der den största afkomst kan erhållas.
Coursen beror af 2:ne sammanverkande omständigheter, nemi. af ett lands öfver-eller undervigt i handel samt af den större eller mindre fördel silfrets ägare i det ena eller andra landet deraf kan draga, utan risk att förlora capitalet.
Att röreisecapitalet inom Riket är för l inga emot landets närvar, production tror jag mig finna af flera sammanstämmande omständigheter: 1:0 är räntan här vida högre än i de flesta öfriga Europas stater, hvilket icke vore händelsen, om lika capitaltillgångar inom oss funnes, som i andra länder; 2:0 lärer ingen kunna neka, att landels production betydligt stigit under de 20 sista åren.
Så finna vi t. ex., att, oaktadt folkmängdens icke obetydliga tillökning, jordbrukets afkastning höjt sig så, att utskeppning deraf ägt rum och varit nödvändig för att motverka landtmannavarornas fallande värde under productionskostnaden; att under samma tid omkring 70,000 Sk$ årlig tillökning i jerntillvérkningen ägt rum; att bomullsspinningen och väfnaden deraf till en oväntad höjd uppgått, likasom klädesfabrikernas årliga tillverkningar, hvaraf en ökad och förbättrad fårskötsel varit närmaste följden; samt att under samma tid icke mindre än 11 större gjuterier dels blifvit
Den 3 -Februari f. m 59 anlagda, dels med ett mångfaldigt större tillverkningsbelopp sysselsatta, att förtiga flerfaldiga andra näringsföretag, hvilka betydligt tillökat deras tillverkningar och i samina man erfordra ökadt driftcapital.
Det blefve icke svårt att fullständigt utreda, att endast de här uppräknade näringsgrenar påkalla, jemte deir ökade populationen, en tillökning i rörelsecapitalet af flera millioner, och då vi deremot känna, att under de sista 20 åren rörelsecapitalet blifvit minskadt, kan ingen tvifvel uppstå om behofvet af detta capitais förökning.
Utsk. tyckes ock icke vilja bestrida, att förhållandet verkligen så är, men tror, att, om ingen åtgärd dervid tages, nödiga capitaler i alla fall, ehuru långsammare, skola erhållas.
Jag vill icke bestämdt bestrida, att i tidens längd, hvad Utsk. förmodar, kan inträffa; men lika möjligt är det ock, att, innan industrien erhållit denna nödiga lättnad, flera af nu befintliga näringar redan måst afstadna, ty icke må vi kunna för oss dölja, att den långvariga oredan i vårt pen ningeväsende jemte vårt från det öfriga Europa afskurna läge samt våla felaktiga creditlagar samman verka till fördröjande af den tidpunkt, Utsk. anvisar lill afhjelpande af ett, af Utsk. erkändt menligt förhållande.
Jag betraktar icke denna vigtiga fråga ensidigt, såsom blott en nödig hjelp för jordbrukets idkare, utan under det jag med tillfredsställelse ser, att för denna hufvudnäring en direct hjelp beredes, hvaraf den ostridigt är i behof, ser jag ock ett indirect, men kraftigt verkande stöd för landets samtliga näringar, hvilket åter är den enda sanna och riktiga väg att gifva bestånd och säkerhet åt den verkställda realisationen.
För min fattning är det oemotsägligt, att alla på förhand uppgjorda beräkningar, huru silfret skall inkomma eller utgå ur Bankens hvalf, icke äro något annat än problematiska calculer, som ingen kan uppgöra ens med sken af tillförlitlighet; hvaremot det land, som för bästa köp och till största mängd, utöfver eget behof, kan uppdrifva sin production, bäst försäkrar sitt välstånd och, såsom en direct följd deraf, sina penningéförhållanden lill andra länder, hvilket hos oss, som äga statsbank
,,ar den enda tillförlitliga utvägen att consolidera den myntbestämning, som nu sent omsider blifvit verkställd.
Hvad Utsk. för öfrigt yttrar om landtmannavarornas fallande, om den föga verkan af räntans nedsättning m. m., är så fullständigt be~ svaradt och utredt i Hr af Billberghs reservation, att jag icke dervid vill ytterligare fästa mig.
Hvad åter Utsk. yttrar derom, att staten icke bör blanda sig i enskildas affärer, är, efter min tanke, ord utan mening, sä länge vi äga och måste äga en statsbank.
Då ett annat förhållande i denna del inträdt, skall jag äfven gifva min röst för denna sats’ tillämpning; men intilldess är den, till det minsta sagdt, 6o D«n 3 Fsl) ruari f. m. otillämplig, såsom medförande stor våda för samhällets industriella förkofran.
Den K. proposln föreslår ett sätt för ändamålets vinnande; StatsUtskrs utgiftsafdeln. har föreslagit ett annat.
Sättet är för mig likgiltigt, då statens säkerhet i båda fallen är försäkrad; men då det af utgiftsafdeln. föreslagna tyckes medföra större fördelar, tillstyrker jag detsamma och begär derå Hr Gr. o. Landtnäs propos:n.
Med hvad jag nu haft äran anföra är icke afsigten att framställa några nya skäl för bifall af frågan, ty jag gör mig förvissad, att en hvar, som deröfver går att rösta, långt för detta gjort sig reda för densamma; men jag har önskat att i dagens prot. hafva förvarad min tanke, i händelse R.
St. skulle afslå den K. proposm, öfvertygad, att denna saks utgång mera direct koinmer att inverka på alla medborgareclassers välstånd, trefnad och belåtenhet, än de flesta andra frågor, hvilka under denna riksdag varit under pröfning, och att derföre det är en pligt alt uttala sin öfvertygelse.
Den är: att i vårt statsskick och i våra administrativa förhållanden mycket fordrar rättelse och förbättring till öfverensstämmelse med närvar, tids kraf; att sådan rättelse icke i längden torde kunna uteblifva utan menliga följder för samhället; att förbättringarna icke fortgå med den hastighet, som mången skulle önska, och att dessa förhållanden till en del vålla stockning och brytning i vissa allm. förhållanden, hvilket åter menligt inverkar på de individuella, man och man emellan, men att den närmaste och hufvudsakligaste orsaken till den mindre belåtenhet, som understundom märkes, härrör af den stagnation och de svårigheter, hvilka möta och lägga hinder i vägen för en verksam industriel förkofrans ernående, som af en hvar eftersträfvas.
Att ett stort och troligen det vigtigaste ste-, get till belåtenhetens återbringande i samma mån beredes, som den oundgängliga kraften för alla industriella företags framgång blifver för de idoga och arbetsamma medborgarne tillgänglig, och hvarigenom den individuella omtankan och nationalkraften finner tillfälle till utveckling och användning, hvilket utan tillräckligt rörelsecapital icke är möjligt.
Då på detta rum en hvar äger att utan någon inskränkning uttala sitt gillande eller ogillande af de förslag, som framläggas, erkänner jag härigenom, för min del, det väl grundade och af samhällsförhållandenas närvar, tillstånd högt påkallade behof, sorn legat till grund för den K. propos:n, hvilken, bifallen eller afslagen, alltid för mig kommer att utgöra ett ojäfaktigt bevis, att Regeringen med sann och grundad statsceconomisk blick, vid denna propositions aflemnande, bedömt landets verkliga tillstånd och behof samt föreslagit den enda för närvar, verkställbara åtgärd för detsaminas afhjelpande.
D c 11 3 Februari f. m. 61 Gr.
Frölich, Dav., anförde skriftligen:
Jag börjar med att öppet förklara, att jag i denna fråga ämnar rösta i enlighet med Hr af Billberghs reservation.
Sådan den under denna form framstår, är den en bland de mest enkla, billiga och på statens reguliera linancesystem minst inverkande frågor, som någonsin yppats.
Striden derom borde altsä vara ingen eller högst foglig, om den nemi., skiljd från den tillsats, som oppositionel politik eller financiel halfupplysning deri vill inmänga, blott betraktas såsom ett medel i statens hand att upphjelpa en stor dass af medborgare, utan den ringaste våda för det hela.
Det är 5 år sedan, mina Hrr, jag under beredning af en fråga, nära likartad med denna, yttrade: att då staten sjelf genom sin egen ostadiga bana, först under pappersrikedomen från 1809 till 1817 och sedan under ett oupphörligt concurstillstånd, förryckt alla äganderättsförhållanden, inledt uti trångmål och under realisationens krisis ginge att blottställa synnerligen den dass af egendomsinnehafvare , hvars välfärd berodde icke af eget handarbete, utan af förhållandet emellan nominella .värdet af deras egendomar, ä ena, samt afkastningen deraf å den andra sidan, jemnförd med räntefoten på capitalerna; då nu det nominella värdet, oaktadt uppodlingar, förbättringar och otaliga uppoffringar, sjunkit, åbragt skuldsättning, och deremot räntefoten, fastän genom lag bunden till 6 proc., under mångfaldiga former i sjelfva verket trvckte med nära dubbel tyngd; då dessutom det skuldsatta jordbrukets idkare mer än någon annan medborgareclass bidragit, genom inbetalta räntor, att skaffa tillgång till den silfverförökning i Banken, hvarigenom myntvärdets fixerande blifvit möjligt; så vore det en moralisk pligt af staten, en pligt, som dessutom ligger i dess bestämmelse, att med den collectiva kraften understödja sina delar, att träda emellan med sin credit, när sådant kunde ske ulan uppoffring, och således icke på andra medborgareclassers bekostnad.
Det språk, jag sålunda förde år i83o, var icke då populärt; det har ännu mindre blifvit det nu.
Man ansåg mig då vackla från en bana, som man trodde vara bestämdt riktad till klander åt den ena statsmagten, äfven när den handlade rätt; och det var icke lofgifvet då, mindre måhända nu, att hålla sig till sak och följa öfvertygelse.
Om jag likväl då, fem år yngre, försakade popularitetens retelse och icke kunde förmås att smickra en afundsjuk eller inskränkt opinion, som fanatiskt yttrade sin afsky för minsta skymt af fondsystem, hvi skulle jag uppoffra min sjelfständiga öfvertygelse nu åt de motsatta opinionerna för dagen?
Jag vågade då ömsom klandra Regeringens misstag i saker, som jag ansåg vigtiga, ömsom hembära den min gärd af tacksamhet för dess välvilliga ufsigter och handlingar; detsamma yågar jag ännu.
Förlåten mig, mina Hrr, att jag några ögonblick uppe - 6a Den 3 Februari f. m. hållit eder med yttranden om mig sjelf.
Det är likväl första gången, som känslan och behofvet af medborgerlig sympathi utbrister, efter att i många år hafva rönt den offentliga mannens lott att antastas af båda partierna.
Partier vilja icke medgifva, att det finnes åtskillnad emellan frimodighet och tadelsjuka, emelian constitutionel loyaute och dubbelhet.
Äfven jag har en politisk trosbekännelse att afgifva; men den skall blifva kort.
Den består deri, att jag oaflåtligen skall biträda alla nyttiga förelag, de må komma ofvan eller nedan ifrån: att jag alltid mera skall se på sak och factiskt resultat, än på de tillfälligheter, som deri äro inblandade; att jag opinioner, aldrig förglömma, att om rättvisa och försonlighet äro vilkoren för sämja emellan individer, så äro de det lika mycket emellan partier, hos hvilka visheten är lika litet absolut å den ena som å den andra sidan; och vågar jag slutligen tillägga, att om någon, i den riktning han ser mig vandra till åstadkommande af nya Jagar och institutioner, tror sig igenfinna motiven hemtade ur det egna interesset, så bekänner jag frivilligt, att så är, emedan det öfverensstämmer med min timliga välfärd, att hvarken min egen hydda eller‘samhället får sjunka eller öfverändakastas, och emedan min äregirighet långt för detta fått sin gräns bestämd af önskan, att, vädjande till efterverlden, efterlemna spår af nyttig verksamhet.
Jag har yttrat, att frågan om en statens garanti för hypotheksföreningar vore i sig sjelf enkel.
StatsUtsk. svnes hafva medgifvit, att ändamålet, nemi. en fördelaktigare räntefot för de skuldsatta, vore godt.
Man torde således slippa tvista vidare derom, och hvad man sålunda egentligen bade att undersöka vore: om medlet dertill vore otillåtet eller vådligt.
StatsUtsk., hvars majoritet endast fastat sig vid det medel, nemi. direct upplåning genom Riksg.Cont., som naturligtvis blottade flera sidor för anfall, än Hr af Billberghs förslag, har dock, ehuru detta sednare inom afdelningen gått i bredd med det förra, besynnerligt nog valt det vådligaste medlet såsom basis för dess argumentation, hvarigenom lnindt, att det kommit att alldeles afstyrka, hvad som ledde till det af Utsk. vitsordade goda ändamålet!!
Såsom politisk manöver kan ingen förtänka Utsk. sådant; men det lyster mig att se, om Utsk. på det fält, der det sålunda inledt striden, ej ställt några flera försåt, hvarest en hop partiella och blott relativa sanningar, med lika mycken tillblandning af motsatsen, men utklädda med hela glansen af de absoluta dogmernas ofelbara precision, undanskymma de ilmliga fallgropar, deri roan kan fånga de mindre klarsynta i bankväsende och nationaloeconomi.
Utsk. nekar t. ex., att realisationen ytterligare betryggas, i samma mån mera silfver i Banken insältes, så vida sedelstocken derjemte skall ökas, oell Utsk. vill ådagalägga