Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den skulle medföra ett sådant förlamande af Styrelsemakten, att den i allo endast vore till för verkställigheten af National-representalionens beslut, hvilka kunna bero af dagens olika opiuionskastningar.
Hvad vi nu kalla Styrelsemakt blef blott en kraftlös skugga deraf, beroende af Representationens tycken, i samma mån som R.
St., i stället för att nu besluta om fyllandet genom bevillntr af hvad Staten kan tarfva utöfver de ordin, inkomsterna, ägde att besluta om allt hvad Staten behöfver.
Då vårt närvar, statsskick åt Konungen öfverlemriat omsorgen enl. 58 §:n Reg.F:n, att till inkomster och utgifter uppvisa statsverkets ställning, och 5g §:n bestämdt antyder, alt Konungen till Utsk:s öfverläggning låter framställa hvad Staten tarfvor utöfver de ordin.-inkomsterna; så lemtiar mitt omdöme icke rum för annnnn slutsats, un den, att det behof, som fylles genom de ordin.-inkomsterna, icke får komma under Pl.
Sils öfverläggning, hvarföre gränsen för de utgifter, hvilka R.
St., som följd af 57 §:ns tillämpning, kunna vägra, (innes utstakad i 5g §:n, och dessa utgifter äro således de, hvartill de ordin, inkomsterna ej förslå.
Månne ej redan denna makt hos R.
St. är nog att framkalla hofsamhet hos Styrelsen i anspråk på folkets skattebidrag och aktgifvande å dess förmåga att dem utgöra, och månne ej denna makt, ännu mera utvidgad, kan leda till godtyckligheten, hvars bana, en gång beträdd, kan öppna en ännu farligare, nemi. den, hvarpå rättsförhållanden, ja sjelfva äganderätten skulle kunna förnärmas utan appell till den Statsmakt, som i sina händer har, och måste hafva garantien emot den opinionernas öfverdrift, hvilken, hvad skatter beträffar och sättet för deras utgörande, onekligen lättarekan framkallas genom Representationens fördelning i Stånd, och dessa Stånds olika intressen.
Så väl grundskatterna, sorn de ordin.-statsinkomsterna, äro statsverkets grundpelare, hvilka hvarken kunna rubbas i56
Den 8 April f. m. utan begge Statsmakternas förenade beslut, eller böra undanryckas, utan alt, på lika föränderliga grunder, surrogater, af begge Statsmak terna godkända, sättas i deras ställe.
Det är enligt min åsigt af grundlagens närvar, ordaförstånd, och den anda, som jag tror lefva i sjelfva grunderna för vårt samhällsskick, som jag bedömmer förhållandena.
Vill man förändra dessa grunder, må man bereda förändringarna på grundlagsenlig väg; må man förelägga dem Statsmakternas gemensamma pröfning; man må göra så väl förslager till ändring af grundskatterna, som till den ena Statsmaktens rättighet alt, utan den andras begifvande, emot surrogater förändra eller borttaga Statens ordin.-inkomster; men, må man derjemte erbjuda osvikliga garantier emot beskattningsrättens missbruk!
Under närvar, förhållanden skulle annars qvarstå ett verkligt non sens af 58 och 5g §§:na Reg.Ftn; ty hvar linnes grunden för Konungens framställning om beliofvet utöfver de ordin, inkomsterna, om dessa icke vore orubbliga eller kunde af R.
St. borttagas?
Må man framförallt akta sig, att, genom ringaste sken af försök till ingrepp i, eller undertryckande af den ena Statsmaktens rättigheter, framkalla repressalier från den andra!
Slumpen synes hafva för tillämpningen af den nya principen i så målto gagnat StatsUtsk. , att Nummer-lotteriets afskalfande är den första frågan, mig veterlig!, som kommit till R.
Sits beslut, i form att, ehuru en ordin, statsinkomst, kunna af R.
St. allena borttagas.
Inrättningen torde förtjena opinionens ogillande, helst i egenskap af statsinrättning; men för min del ämnar jag ej ingå i pröfning afämnet, förrän StatsUtsk. tillstyrker R.
St. ett grundlagsenlig! sätt till borttagande af de genom Nummer-lotteriet Staten tillflytande ordin.-inkomster, eller med andra ord förändrar frågan ifrån ett mål, hvaröfver R.
St. allena äga besluta, till ett R.
Stts önskningsmål alt underställas
Konungens sanction; och är det för vinnande af detta ändamål, som jag vördsamt yrkar återremiss på betänkandet.
Hr Frih. o. Landtm, frågade, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de gjorda anmärkningarna föranleda återremiss af SlatsUtskts utlåt.
Ropades ja. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m.
Den 8 April c. ra. i57 Onsdagen den 8 April i84o.
Justerades 2 prot.utdr. för den 4 dennes.
Justerades pleni-prot:n för den 28 sistl.
Mars f. och e. m. Frill.
Gede rs t rom, Jac o b:
Hr Directeur af Uhr har inlemnat ett memor., hvarigenom lian återkallat sin motion om ett lån af allmänna mede! till Gölha-canal-bolag.
Förhindrad att här vara tillstädes då memor. upplästes, kunde jag icke då genast förklara, att jag bestrider Hr af Uhrs rättighet att återtaga ifrågavar. motion; men, för den händelse att Utsk. kunde afstå från frågans behandling, då återkallelsen blifvit till Utsk. remitterad, så får jag ikläda mig hans motion såsom vald deputerad för canal-bolagets financer, och såsom den der sjelf väckt samma motion, om jag cjafHraf
Uhr blifvit förekommen; och anhåller jag, att detta yttrande må remitteras till Utskottet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr af Uhrs motion blifvit remitterad till StatsUtsk., till hvilket Landtm, alltså äfven föreslog att Frih.
Cederströms anförande måtte remitteras.
Ehuru jag hörde till deras antal, som på förmiddagen talade för återremiss af StatsUtsk:s betänk, om indragning af K.
Nummer-lotteriet, kan jag likväl ej underlåta att reservera mig emot det i min tunke mot grundlagarna stridande sätt, hvarpå återremissen tillvägabragtes.
Med spänd uppmärksamhet afvaktade jag den första propos., som Hr Frih. o. Landtm, ämnade framställa, för att, i händelse den komme att lyda på återremiss, söka förhindra en sådan proposrs framställande.
Men då så väl propostn, som svaret derå meddelades med en så ovanlig hastighet, att det ej blef mig möjligt att derförinnan begära och erhålla ordet, samt Hr Frih. o.
Landtm, ej heller behagade meddela mig något svar uppå den, efter mitt omdöme, med grundlagsenlig rätt af mig gjorda hemställan, att Hr Frih. o. Landtm., innan betänk, återremitterades, måtte tillkännagifva, huruvida Hr Frih. o. Landtm, fann sig af grundlagarna förhindrad alt framställa den uti 56 §:n Reg.- Ftu föreskrifna propos. på betäuk:s antagande eller förka - i58 Den 8 April e. m. stande, sa återstår det numera för mig ingen annan åtgärd än att reservera mig mot det sätt, hvarpå ärendet blifvit handlagdt.
— Det är ej emot sjelfva resultatet eller återremissen, sorn jag reserverar mig, t^ den begärdes, enligt livad jag redan upplyst, äfven utaf mig; men jag reserverar mig derföre, att man, i stället för den lagliga vägen, begagnat en i grundlagarna ej medgifven, för att ernå detta resultat.
Det ar af vigt, att It. o. Ad. hädanefter, äfven vid behandling af utsk:s-betänk:n, noga följer grundlagarnas föreskrifter, och ej tillvägagår sä oförsigtigt, som då StatsUtskts ifrågavar. betänk, återremitterades, helst det i annat fall vid flera tillfällen säkert skall inträffa, att så väl Ilr Frih. o. Landtm, som äfven R. o. Ad. blifva indrngne uti sådana labyrinther, att det skall blifva snart sagdt omöjligt att åter leta sig derutur.
Reg.Ftns 56 § stadgar uttryckligen: ”Utsktns förslag ”skola först i Ståndens plena framställas till antagande ”eller förkastande, utan förändringar eller tillsatser.
Gö”ras dervid i Ståndens plena sådana anmärkningar, som ”hindra antagandet, erhålle Utsk. del af dessa anmärknin”gar för att derefter förslagen ytterligare granska och "jemka.” — För att med visshet få utredt, huruvida de emot betänk. gjorda anmärkningar hindra dess antagande, är det i min tanke nödvändigt, att Landtm, eller Talman, i öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift, först framställer propos. på betänkts antagande.
Man har sagt mig, att praxis hittills varit den, att då ingen talare begärt bifall till ett föredraget betänk., utan alla förenat sig i anhållan om återremiss derå, så skulle propos. å återremiss genast kunna framställas.
Härvid vill jag hafva anmärkt, deisi afseende på ifrågavar. betänk., alt förhållandet ej vari t sådant, helst jag hört en och annan talare yttra sig för bifall dertill; dels ock i allmänhet, att grundlagens bestämda föreskrift aldrig får åsidosättas för någon praxis.
Om den nu omnämnda praxis verkligen hittills blifvit följd, så är det likväl i högsta måtto önskansvärd!, att den hädanefter måtte blifva förkastad, såsom ej allenast stridande emot grundlagarna, utan äfven, såsom varande af en högst vådlig beskaffenhet, på sätt jag nu skall visa.
Då det är naturligt, att hvarje framställd propos. kan hesvaras antingen med nej eller ja, så följer häraf, att den af Hr Frih. o.
Landtm, framställda propos:n om återremiss å StatsUtskts betänk, kunnat besvaras nekande.
— Ehuru det ej var sannolikt att så skulle ske, var det dock ingalunda omöjligt, helst det väl knappt var en tjugondedel af Ståndets då närvar, ledamöter, som yttrade sig i frågan, och de öfriges åsigler således ej voro kända.
Den S April c. m.
Om det nu verkligen hade inträffat, att propostn å återremiss blifvit med nej besvarad, livad lydelse skulle val då den följande proposm erhållit?
Månne på bifall eller afslag å betänk.?
Ingalunda troligt.
Ty då skulle ju Hr Frih. och Landtm, hafva framställt propostn uti alldeles bakvänd ordning.
Sannolikare är det deremot, att Hr Frih. o. Landtm, derefter hade förklarat sig vara af grundlagarna förhindrad att framställa en sådan propos.
Om iiu It. o. Ad. äfven hade godkänt den sålunda vägrade proposm , hvilket R. o. Ad, efter all sannolikhet, skulle hafva gjort; hvart skulle val StatsUtkts betänk, då hafva tagit vägen?
— Månne läggas till handlingarna?
— En sådan åtgärd t i 1 ler— kännes Ständerna icke af grundlagarna i afseende på ett utskrs-betänk.
, som första gången handlägges.
På de skäl jag nu haft aran anföra, förnyar jag min protest emot behandlingen af meranämnda betänk., under uppriktig önskan, att vid dylika fall som detta, hädanefter ej praxis utan grundlagarnas föreskrift måtte följas.
I sådant afseende böra, efter milt omdöme, Ståndens Talmän, sedan discussionen blifvit slutad om ett betänk., å hvilket de anse sig af grundlagarna vara förhindrade att framställa propos. lill bifall eller afslag, gifva Ståndet denna deras åsigt tillkänna.
Ogillas denna åsigt af Ståndet, tillkommer det Const.Utsk. att skilja emellan Ståndet och dess Talman, lilifver åter Talmannens åsigt af Ståndet gillad, så bör han likväl noga akta sig att framställa propos. på återremiss af betänk., helst vinden kunde hafva vändt sig, och ett nekande svar derå erhållas.
Han bör derföre, efter min tanke, endast gifva Ståndet tillkänna, alt som så beskaffad anmärkning emot betänk, blifvit gjord, som hindrar dess antagande, så kommer detsamma, jemlikt 56 §:n Reg.- F:n, att till Utsk. återlemnas för att vidare grundlagsenligcn behandlas.
Till pröfning företogs StatsUtsk:s den t dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 32, angrde den lönereglering, som erfordras i följd af Statsrådets förändrade organisation.
Hr af Sille'n, Georg Axel, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Då hos H. R. o.
Ad. förevar till afgörande Const.Utskts utlåt.
N:o i, tillhörde jag den minoritet, som önskade dess afslåeride, enär det i sin helhet skulle afgöras.
Visserligen syntes mig dem ti ligga mycken förbättring emot hvad Reg.- F:n förut innehåller;, men också fann jag deruti ofullständigheter, som afgjorde mitt omdöme, att hellre förblifva vid det gamla, än att ingå på förändringar med nya ofullständigheter.
Förändringen med Statsrådets ledamöter har för mig visat sig icke innebära synnerlig nytta i det hela.
Benämningen gör ingenting i hufvudsaken.
Om föredragan - jGo Den 8 April e. m. derne inför Konungen kallas Ministrar i stället för Statssecreterare, medför det ingen garanti för ärendenas bättre behandling.
De komma i alla fall att bero på föredragandens personliga egenskaper.
Men hvad man kunde förutse var en anledn. till ökade utgifter för statsverket.
Visserligen var det för den riksdagsman, som icke liar någon annan ingifvelse än sin öfvertygelse, icke att förmoda, att från Representationens sida fråga skulle uppstå om ökade löneförmåner för Statsrådets ledamöter.
Det enda han borde med säkerhet sluta till, var anslag af löner för de nya beställningar, som uti 35 §:n Reg.Ftn uppkommit under titel:
Exped i t ions-chefer i Stals-departementen.
Men Utsk. har, som mig synes, ganska knapphändigt kommit till ett nytt förslag till löner för Statsrådets ledamöter.
Jag skulle tro, att då från Regeringens sida ingen propos. om bestämda ökade löneanslag för Statsrådet kommit Ständerna tillhanda, Utsk. bort helt enkelt hålla sig vid det nu gällande, och endast för ett tillökadt Justitieråd i stället för Just.Statsministern, som lemnat sin plats i flogsta Domstolen, uppfört lön på stat, samt, såsom ock skett, föreslå Jöner för de s. k. exped.-cheferne.
Men då Utsk. frångått denna, som mig synes, rättaste väg och inträdt på en hitintills för contanta löneanslag mycket litet befaren bana, att tillstyrka husrums anskaffande på Kronans bekostnad åt samtlige departts-cheferne eller också hushyra, 1000 r:dr b:co årligen för hvardera; så anser jag mig böra på det högsta bestrida ett sådant förslag.
Icke mindre nytt, och som jag skall söka såsom förkastligt motivera, är det förslag, att en del af löneinkomsterna skall få namn af taffelpenningar.
Utsk. vill då, att Ständerne skola säga:
Se här håfven J så mycket i lön; detta är för edert lefnadsbehof, lill hushyra, föda, kläder m. ni.; men här fån J dessutom så och så mycket.
Detta skolén J kalasa med.
Edra bord skola digna af ett Österländskt öfverflöd; edra salonger skola en gång i månaden hvimla af allt hvad hufvudstaden har högt och förnämt, dessemellan må de gerna fyllas af tråket; ostentationen skall intaga platsen af välviljan, sorn öppnar sin dörr för allt hvad ädelt är; skrytet inträda i stället för den goda Svenska gästfriheten.
Jag kan icke finna, att taffelpenningar erfordras för någon annan af Statsråds-ledamöterna, än Utrikes-Statsministern, hvilken, i anseende till det förhållande hvari han står till de utländska beskickningarna i Sverige, kan behöfva en större representationskostnad.
De öfrige kunna, efter mitt förmenande, inrätta sin representation efter sitt eget tycke och sina tillgångar; och man är nu mera långt ifrån den förvända idde, att uppskatta någons varde efter den större eller mindre lefnadslux han utbreder.
Den välmående sparsamheten ser med föraktligt löje oslentationen intaga välviljans plats, och den fattige gjuter förban - Den 8 April e. m. bannelsens suckar öfver det öfverflöd, som, sparadt, kunde lemna honom en skärf i hans torftighet.
Men jag vill återkomma till frågan om bostad för depart. cheferne.
Hvilken olägenhet har man väl nu försport deraf, att statssecreterarne icke bo der expeditionerne eller bureauernes runi äro?
Aldrig har åtminstone jag förmärkt någon sådan under snart 45 års tjenstetid i hufvudstaden.
Den som vill tala vid en föredragande, kan likaså väl göra det, om han bor i ett enskildt hus, som om han bor i ett Kronan tillhörigt, eller i ett af henne byrdt.
Men säkert är, att det skulle medföra ganska dryga utgifter för statsverket, om depart.cheferne skulle bestås rum af Kronan; ty beständiga förändringar och reparationer vore den säkra följden, och den sparsamhet vid sådana förändringar och reparationer kommer väl sist i fråga, hvilken den enskilde kan iakttaga.
I följd af hvad jag nu anfört, tillstyrker jag vördsamt, att de arne Statsministrarnes löner förblifva vid hvad de nu äro; dock så, att, enär Just.Statsministers-embetet nu mera, sedan denne Minister icke blifver ordför. i Högsta
Domstolen och således får en mera inskränkt verkningskrets, lönen för detta embete, vid nuvar. innehafvarens afgång, nedsättes till lika belopp med de öfrige Statsrådens, för hvilka alla, utan afseende på om de äro depart.chefer eller icke, lika lön bör äga rum, emedan en depart chef, som genom mycket arbete fått en försvagad arbetsförmåga, då kan lemna föredragningen åt en verksammare och bibehållas i Conseljen såsom rådslående Statsråd.
Härvid får jag tillägga:
Sällan äro partiella lönetillöknirigar på sitt rälta ställe.
Aflöningsverket för Statens embets- och tjenstemän bör stå i ett riktigt förhållande; deri bör vara ett sysleme, så att somlige icke äro blottställde för nöd, och andre deremot simma i öfverflöd.
På sådan grund och då jag vet, att de fleste hofrätts-ledamöter, med trägen och ansvarsfull tjenstgöringhafva endast 1200 r:drs lön, och att en stor del af fosterlandets försvarare hafva så ringa löner, att de ej förslå för det aldra tarfligaste lefnadssätt, och då jag känner, alt mångå tusende med bekymmer sammanskrapa hvarje skilling till de allmänna utskylder na; så skall åtminstone icke jag blifva saker till att hafva befrämjat StatsUtskrs utlåt., som föranledt detta anförande.
Hvad exped.cheferne i stats-depart:n vidkommer; så Jemna hvarken den af Ständerna antagna nya 35 §:n i Reg.- F:n eller K.
M:s nåd. skrifvelse, som föranledt ofvan oinförmäldta utlåt., någon ledning för begreppet livad med dessa beställningar förstås, och icke heller har det H.
Utsk. gifvil
Stånden någon ledning för sitt omdöme om den tjenstgöring de skulle komma att utöfva.
Vid sådant förhållande, och då alltså ståndsledamoten får lof att leta sig fram 5 H. 31 Den 8 April e. m. så godt han han i mörkret och dunkelheten, har jag, enär depart.cheferne skola föredraga ärendena och contrasignera de från Regeringen utgående expeditioner, ej annat kunnat deraf sluta, än att exped.clieferhe icke få annan verkningskrets, än nuvar. exped.secreterare , det vill säga, att, enligt de justerade protocollen, uppsätta expeditionerna.
Hvarföre skola då desse exped.secreterare få 3ooo rtdrs lön?
Är det för den nya titelns skull, eller för det att de blifvit inflyttade bland de amovibla embetsmännens antal ?
Jag tvekar icke att säga, det dessa klena skäl äro nog dyrköpta.
Jag tillstyrker fördenskull för ifrågavar. embetsman lika lön som för exped.secreterare bestås.
Beträffande slutligen-Utskts förslag, att Statsrådets ledamöter skulle vara befriade från ej mindre att tjena för begrafningshjelps besparing, än äfven fullmaktslösen, så ehuru jag är af den tanke, att Statens förmynderskap, i afseende på en embets- och Ijenstemans jordafärd, är olämpligt, och ehuru äfven det till sin princip är oriktigt, att lösen skall erläggas för det document, som lemnäs en i händer till bevis derpå att han är antagen i Statens tjenst, kan jag, så länge författningarna i omförmäldta 2tne fall äro gällande, likväl icke finna skäl vara till något undanlag för Statsrådets ledamöter, då alla andre, som innehafva förtroendeembeten, äro förbundne att tjena för begrafningshjelp och erlägga fullmaktslösen.
Jag yrkar återremiss af StatsUtskrs utlåt., och anhåller att detta anförande dervid mätte få åtfölja.
Anckarsvärd, Carl Henr., uppläste följande:
Vid StatsUtskts nu under öfverläggning varande betänk.
N;o 3a, anhåller äfven jag alt få vidfoga några anmärkningar.
Jag underkänner ingalunda den uti Utsk:s betänk, yttryckta grundsats, i afseende å inrättandet af boningsrum för depart.- cheferna, i förening med nödigt utrymme för sjelfva erabetsverkens inrymmande inom samma localer; och jag skulle härtill vilja lägga, att jag anser såsom i högsta måtto ändamålsenligt, om det oundgängligaste husgeråd för depart.- chefs-våningarna äfvenväl af Staten bekostades, ej mindre första uppsättningen, än det framtida underhållet, i anseende till den flyttbara fot, på hvilken en depart.chef alltid bör anse sig komma att stå; när jag icke kan föreställa mig, alt inom vårt land depart.chefer eller Konungens rådgifvare i allmänhet alltför länge kunna komma att fortfarande bibehålla deras platser, när deras öfvertygelse om
Rikets sannskyldiga nytta kommer i strid med beslutande-rätten inom Konungens Conselj, eller när styrelse-systemet af folkets ombud icke godkännes eller understödjes.
Jag hoppas, att vi för allo tillryggalagt den tid, som sett en 3o-årig ministerpersonal uti en oafbruten besittning af embete!, Den 8 April c. ra. 16S utan alt af det allmänna förtroendet eller af den allmänna belåtenheten hafva varit uppburen.
Jag vill visserligen i den nya departernental-styrelsen se en gryning, åtminstone till en ändamålsenligare form för styrelse-bestyrets utöfning; och det är möjligt, alt äfven jag blifvit så betagen af det första steget till reform inom vårt land, att jag i glädjen obetingad! beviljat allt, om jag sett den nya ministere-bildningen förete något tecken till grundsatsen, att en ministere uti ett conslitntionelt land ovillkorligen vid sin sammansättning bör utgå ifrån en, emellan de utkorade personerna pä förhand ingången, öfverenskommelse om de större och förnämsta styrelseprinciperna, hvarefter de sins emellan beslutat sig alt handla i motsats till det systeme, som ägt rum, ifall detta ådragit sig folkets och dess ombuds underkännande.
Jag måste öppet bekänna, att såsom nu ställningarna visa sig för mig, så lemna de åtminstone icke för ögonblicket några anledningar till tillfredsställelse.
Detta enstaka inträdande uti minisleren ådagalägger ingen början till något nytt, utan blott en fortsättning af det gamla, hvars 3aAriga verkningar obestridligen varit, att Sverige uti stigande bestämdt slår tillbaka, icke allenast för de genom klimat-förhållanden och naturförmåner mera lyckligt gynnande Europeiska länder, men i jemförelse till Brödra-foiket, som, under skyddet af sin friska statsförfattning, oemotsägligen förevisat stats-och styrelse-formernas inverkan på länders trefnad och förkofran, utveckling och belåtenhet.
Med den fullkomligaste högaktning för den hittills lill den nya ministere-bildningen nämnda personal, vill den likväl för mig visa sig utan allt sammanhang med de numera erforderliga grundsatserna för en ministere-combination.
Det var 1809 ett oundvikligt ondt, att utbildningen och handhafvandet af det nyskapade statsskicket ej kunde anförtros åt andra, än den gamla tidens folk, med deras förkärlek för sina ungdomsminnen, med deras fördomar och vanor ifrån en försvunnen tid, och hvarvid den nya tiden fått vidkännas de munga hinder för sin utveckling, som understundom gjort henne så modfälld, och som genom ett längre fortfarande kunnat bringa den uti oro.
Jag har härmed velat antyda min bestämda öfvertygelse, att numera ingenting är mera olämpligt, än att uti en ministere-combination införa den gamla tidens folk.
Sådant behöfves icke mera, ty den som nu har uppnått 4o års ålder och till och med något derutöfver, är under det coustitutionelia samhällsskicket uppfostrad.
Det faller honom icke in alt läsa grundlagen så, att Konungen äger allena styra Riket, ty han läser otvunget till punkt, och ifrågasätter aldrig, att allena-styrandet kan förstås annorlunda, än på sätt grundlagen bokstafligen föreskrifver.
Sedan en yngre generation är uppvuxen och Den 8 April e. m. till mogen ålder kommen, synes det mig mindre vål betänkt, när man utan allt slags sammanhang och utan ali öfverenskommelse de nya ministrarne emellan uti ministeren inplocka 6o-årige män för att såmedelst låta den yngre och kraftfullare skickligheten åldras till en förslöad användbarhet, som, med sällsporda undantag, blifver följden af åsidosättandet under den kraftfullaste tiden för en vanlig menniskoålder.
Efter en så långvarig och så djupt ingripande discussion i afseende på Konungens prerogativ, som den, hvilken upptog f. m. plenum, ber jag R. o. Ad. hafva godheten fasta uppmärksamheten dervid, att jag vid detta tillfälle ingalunda hvarken kan eller vill förbise Konungens praerogativ och Konungens rättighet att tili sina rådgifvare inkalla hvem som helst , och att mina yttranden icke få tydas annorlunda, än som uttryck af mina åsigter i min egenskap af representant, och som ett förklarande af hvad jag anser vara för Riket nyttigast.
Jag döljer icke, att jag under nu för handen varande förhållanden hade önskat se en hel, på en gång genom ömsesidig underhandling, bildad ministere.
Jag hade önskat finna denna ministere ifrån sin början så sammansatt, att de ofrälse skickligheterna inom en sådan ingått till så betydlig del sorn folket önskar; och jag går så långt, att jag hade önskat se en bonde inrymd uti Konungens Conselj, sedan de 3:ne consultativa statsrådsplutserna gifva fullkomlig anledn. till en sådan tanke.