Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då grufvan uppfans, var der icke annat än ett fäboställe eller en Finnmark, hörande till Thorsångs församling.
Eliuru kopparmalmen ej gaf mer än 1 proc., i medeltal icke 5 proc., högst 18 proc., har dock grufvan under flera hundrade år, åtminstone 700 år, gifvit oupphörligt ofantliga skatter; och har under tiden densamma stundom gifvit ett räddningsmedel till tryggande af Sveriges hotade frihet och sjelfständighet.
I landet funnos vid uppfiuningstiden inga bergskunnige män, likväl icke eller någon, som hatade sådane jemte den kärlek till laglig ordning, hvarförutan bergverk icke kunna existera.
Men ödet var våra förfäder gynnsamt och förde till oss bergskunnige personer, öfver Lubeck, ifrån Tyskland.
Dessas och deras rika förläggares, Liibeckarnes bemödande gick väl i början ut pä att plundra bort våra skatter; men derpå gjorde Konung Gustaf I slut.
Dess store Sonson gjorde sedan dessa kunskaper praktiskt inhemska.
Derpå hafva vi sedan lefvat; men nu börja grufvorna att blifva för djupa, och skatterna att laga slut.
Vi måste således se oss om efter nya grufvor, och i det afseendet förtjena bergen emellan Nasafjäll och Schangcli-fjäll, såsom ett föremål för Statens särdeles uppmärksamhet, nemi. derföre alt deras malmer äro lättare transportable och innehålla dyrbarare metaller.
Derom är säkerligen hvarje kunnig utlänning öfvertygad.
För oss torde detta vara så mycket lättare att inse, om det genom en undersökning skulle visa sig, att vära norra provinser 118 Den 7 November. dervid skulle kunna fä andra communicalioncr, med Norriges fiskrika kusl, än den genom Öresund.
Stockholm d. G Nov. 1844. N. G. Sefström. P. S.
Ryssland har öfver 300 mil anlagda vägar till sina aflägsna bergverk.
Hr Hjerta, Lars:
Det anförande, som Frih.
Cederström uppläst, är visserligen ganska märkvärdigt, och torde äfven för StalsTJlsk. blifva lika intressant alt genomläsa, sorn det varit för R. o. Ad. alt afhöra; men om nämnde Utsk. skall kunna göra afseende pä innehållet deraf, torde jag få fästa uppmärksamheten på nödvändigheten, att Frih. något noggrannare, än efter hvad jag kunnat fatta, angifvet' hvad egentliga meningen skulle vara med denna remiss.
Skulle meningen vara, alt på Statens bekostnad företaga undersökning om väganläggningar lill Sehangeli fjäll, så synes mig, att mot en sådan plan företer sig, hvad äfven Hr Professor Sefström, i det nu upplästa anförandet yttrat, att nemi. man alldeles icke vet lill hvad nytta kopparmalmen i delta fjäll kan komma alt tjena, nb. för någon rörelse i större scala.
I fall således någon undersökning skall komma i fråga, sa anser jag, all den i främsta rummet bör riktas derpå, alt efterse, huruvida de malmsluflcr som hittas, verkligen utgöra delar af sä stora malmanledningar, alt, efter pröfning deraf, det befinnes löna mödan alt företaga undersökningar om väganläggningar.
Det argument, sorn Hr Sefström synes vilja lägga till grund för sill tillstyrkande i della fall, och hvilket han hcmlat från anläggningen af Fahlu grufva, kan visserligen, med sina renhorn och fäbodar som deruti förekomma, vara ganska ärligt, för läsaren; men det är klart, att det måne hafva förhållit sig med nyssnämnde grufvor, som med de flesta andra, alt intill dess de blifvit upptäckta, hafva icke några vägar dit funnits.
Delta kan likväl icke, efter min mening, hafva hin - drat, alt, innan man undersökte förhållandena i hänseende lill väganläggningar, roan först började med alt något arbeta i grufvan, för att efterse, huruvida en väganläggning kunde löna mödan.
Jag tror, alt det i allmänhet är en slatsekonomisk regel, särdeles i ett land med knappa eapilaler, alt man i främsta rummet måste använda dessa på de omsorger och de föremål, som ligga närmast för handen, och der de af behofvet mest påkallas.
Ostridigt är, att i Sveriges mest bebodda landskaper linnes ännu ett ganska stort fält för Staten till capilalcrs nedläggande på vägförbättringar, innan man behöfver rikta sin uppmärksamhet till de obebodda delarne af Norrbotten.
Lika ostridigt anser jag det vara, att om StatsUtsk. skulle vilja tillstyrka beviljandet af så mycket som erfordrades, för att på Statens bekostnad anställa en undersökning ruride malmtillgången i det uppgifna fjället, så uppkommer deraf en vida tillförlitligare ledning för omdömet i frågan om en väganläggning, än man kan hemta af den värde Professor Sefströms dcduclion, och Den 7 November. 119 del, uppskof några veckor eller månader, hvartill en sådan undersökning kan föranleda, torde förmodligen icke skada.
Cederström:
Den värde ledamoten, som nu yttrat sig, malte säkerligen icke närvarit vid öfverläggningen om 6 hufliteln och hört det yttrande jag då afgaf rör:dc Schaugeii malmfält, och hvilket yttrande af ledamöter inom Ståndet ansågs sorn poesi, i afseende pä koppartillgången, som af mig uppgafs lill 35 proc. och derutöfver.
Jag har nu skaffat mig vitsord från Bergscoll., som visar, att min uppgift om 35 proc. icke varit oliklig, eller, såsom för högt tilltagen, någon poesi; derifrån anledn. hvarföre jag förskaffat mig Prof. Sefslröms intyg på, att malmens rikhaltighet uppgår lill 70 proc.
Må det vara den värde talaren förbehållet, att anse det vara angelägnare alt göra vägauläggningar i Sveriges mest befolkade provinser, för att genom större beqvämlighet deraf draga nytta; jag deremot tror, alt Sverige mäste se sig om, alt skaffa sig tillträde lill de rikaste trakter, som i liela Europa finnas, och af sådan be skaffenhet är trakten mellan Nasafjällct och Schangeli, långs Norrska gränsen.
Det är 3 vägar som fordras, och hvartill undersökningar äro nödvändiga, för att komma i tillfälle bedomina samt jemföra kostnaden för vägauläggniugarne, med nyttan af åtkomligheten af de omätliga tillgångar pä mineralier, som denna trakt af landet erbjuder.
Afslåudet emellan Schangeli och Ofodenfjord är i rak linea föga öfver 4 mil; ifrån Luleå stora vattens nordvestra ända till Tysfjord är likaledes i rät linea emellan 5 och 6 mil, och ifrån Nasafjället tili Saltenfjord utgör distancCn föga öfver C» mil.
Det är undersökning af dessa vägar, sorn skulle anställas, och hvartill anslag erfordras, ingalunda om malmfälten, ty de äro kända.
Som denna undersökning mäste ske gemensamt af Sverige och Norrige, är det angeläget att Släuderne anvisa medel ä sin sida, då fråga derom kan väckas, hvad Norrigcs deltagande i kostnaden angår, hos nästa storling, på det att denna undersökning må blifva verkställd af Svenska och Norrska ingenieurcr gemensamt, nivellcringscharlor upprättade och kostnadsförslag öfver väganläggniugarne uppgjorde.
Skulle det vara omöjligt alt der anlägga vägar, hvilket likväl icke är troligt, så är det klart, att frågan förfaller, men i motsatt fall, och som troligt är, alt vägar der kunna anläggas, och de som kunna blifva ganska goda, enär
Köli lens böjd i dessa trakter föga öfvcrsliger 1,200 fot, så finnas redan för väganläggningskostnaderne anslag af It.
St. gifne, som torde finnas tillräcklige till nästa riksdag, men för undersökuingarne är det som anslaget är otillräckligt och hvarföre tillökningen begäres.
Blifva dessa vägauläggningar icke verkställda, så kommer Sverige ock för sekler att sakna gagn af de rikedomar, som i dessa trakter finnas, ty att anlägga vägar ifrån dessa trakter ända ner lill Bottniska viken, hvardera af mer än 28 mil i längd, öfver kärrtrakter, som äro nära otillgänglige, det blir ingenting utaf, förrän Sverige hinner få en så stor be - 120 Den 7 November Tolkning, att ilen nödgas maka sig dit lipp, och väganläggningarne, sa att säga, göra sig sjelfve.
Jag har velat tillägga detta i anledn. af Hr Hjertås anmärkmr, hvilka jag hoppas äfven måtte åtfölja återremisscn lill StatsUlsk, R. o. Ad. biföll, att hvad Frih.
Cederström och Hr Hjerta nu anfört, linge, såsom ägande sammanhang med ilen af R. o. Ad. återremitterade (5 punkten af SlatsUtskis utlåt.
Nio 31), lill nämnde Ulsk. remitteras.
Upplästes lill justering och godkändes Exp.Utskis nedannämnde förslag till R.
St. und. skrifvelse!- lill K. M.:
N:o 26, angille de bland statsverkets ordiuarie inkomster upptagne gerningsören ; och Nio 27, angille val af R.
Stis Just.ombudsm. och dess suppleant.
Likaledes upplästes och godkändes Exp.Utskis förslag:
Nio 28 till R.
Slis förordnande för Hofrältsrådet och Ridd. C. L. Landin, alt vara R.
Stis Just.ombudsman; och Nio 29, till R.
St:s förordnande för Magistrats-secret.
Lagmannen och Ridd. E. G.
Runeberg, att vara R.
Stis Just.ombudsmis suppleant.
Då nu till justering anmäldes Exp.Utskis under
Nio 30 afgifna förslag till R.
Stis und. skrifvelse lill K. M., angide regleringen af ulgiflerne under riksstatens lista hufvudtilel, blef detsamma lagdt pä bordet, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto.
Föredrogs Exp.Utskis mein.
Nio S till H. R. o.
Ad. i anledn. af dess ålerremisser af skrifvelseförslagen Niris 10 och 11. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade låta bero vid de tre öfriga RiksStis godkännande af de uti detta mern. omförmälde förslag lill und. skrivelser; hvilket bifölls.
Hr Liljenstolpe, Axel Fredr:
Tillbörligen erkännande det smickrande i förtroendet, hvarmed 11. o.
Adis Hrr Electorer behagat hedra mig, genom mill inväljande till ledamot i Ridd.Ulsk., nödgas jag likväl afsäga mig detta förtroende, synnerligast med afseende derå, att jag förut är suppleant af Coust.- Ulsk. och jag, enligt min redan vid sisth riksdag tillkännagifna åsigt, anser att man bör, så mycket som möjligt, söka förekomma, att en och samma person inväljes i liera Ulsk., hvilket annars lätteligen kan leda till det resultat, som då gaf mig anledn. att ogillande yttra mig öfver dylika val. anleda, häraf blefvo Hrr Electorcr af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm.
Den 7 Novcmber. 121 Landtm, anmodade, att välja en ledamot i Ridd.Ulsk. i st. f. Hr Liljenstolpe.
Föredrogs ånyo StatsUlskis d. 2 oell 6 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 45, i anleda, af vackt motion, ang:de upphörande af Invalidinrällningen å Ulriksdal.
IL Ex.
Hr Gr. Björnstjerna, Magnus:
I händelse Konungen skulle önska alt återbekomma Ulriksdals slott för sig, eller någon af den K. familjens medlemmar, vore jag visserligen dea förste alt sådant tillstyrka, så mycket hellre, som Ständernc vid 1812 års riksdag anslogo della slott som säte ät Sveriges Enkedrottning.
Det är således ingalunda mot denna del af Utsk:s betänk., som jag har något alt anföra.
Det är emot den sednare delen deraf, som föreslår uppgifvande af en inrättning, sorn jag anser vara nyttig, och sorn ganska väl kan beslå, ulan att vara pä Ulriksdal, och som med sina egna tillgångar kan Hyttas antingen lill Svartsjö, Wadstena eller Leckö, eller hvilken annan ort som helst.
Uti ett föreg, plenum har jag redan yttrat mig om det syftemål, sorn ligger till grund för denna inrättning; det är nemi. den moraliska verkan, som en sådan inrättning utöfvar på den tjenande soldaten, som eljest för sin ålderdom ej sage annat än liggarslafven och trasor, den moraliska verkan säger jag, som genom den åstadkommes hos soldalen af Stockholms garnison oell bos den värfvade soldalen i allmänhet.
Man säger, att denna värfvade soldat är lyckligast och bäst belåten, om lian, pensionerad, får återvända till sin hemort; men jag hemställer, hvilken hemort denne soldat väl äger?
Född måhända i cascrnen, har han der passerat siri ungdom och mannaålder, äger han ingen tillllykl på jorden, intet tak öfver hufvudct, om ej himmelcn.
Ilan undfår ett gratial af några riksdaler, för ali dermed lefva 3 eller (i månader, men den obetydliga summan är ofta förtärd vid den första månadens slut; sedermera vandrar han kring gatorna, liggande, med trasor pä kroppen.
Ar detta viii en uppmuntran för den tjenande soldaten?
Visserligen uppfyller inrättningen nu mera icke sitt primitiva ändamål, då reglementet innehåller, alt de krigare, som tinder fäderneslandets försvar förlorat armar och ben, eller eljest blifvit vanföre, skola der intagas, alldenstund soldater der fält inträda, som ej befinna sig i sådan belägenhet; men ehuru ej den nuvar. uppsättningen af invalidcrue är sådan som den första, efter reglementet var, ligger orsaken dertill i den nära 30-åriga fred, som landet fält åtnjuta.
Men pä samma princip, sorn invalid-dömen reser sigvid Seinens stränder och Englands invalidhus vid Themscns, hvilar äfven denna inrättning vid Ulriksdal; och om denna sistnämnde icke är så lysande på långt när som de förra, är det åtminstone ett ställe, som kunde uppmana den Svenske ynglingen att egna sig ät fäderneslandets försvar, ett ställe, der den grånade och tröt 4 II.
IG Den 7 November. le krigaren finner en fristad, ett monument öfver den Konung, som stiftat denna inrättning.
I öfrigt lemnar Utsk:s tillstyrkande Konungen så fria händer i detta hänseende, att jag egentligen icke har någonting emot hclänk., och af sådan orsak icke påyrkar återremiss; men jag tycker, alt den sednare delen deraf är öfverflödig, så myckel mera, sorn Konungen äger alt disponera Ulriksdals slolt lior han behagar, ty Ständerne hafva blott medgifvit den af Konungen sjelf derom gjorda propos.
Jag för min del yrkar af slag å della betänk., emedan Utsk. föreslagit öfverllytlande af invalidfondcn på indraguingsstat.
Denna fond och dessa medel äro icke af beskaffenhet att på indraguingsstat kunna uppföras, och, i fall Invalidinrättningen skulle upphöra, i slalseassan ingå, emedan de äro besparda lill ett visst ändamål.
Det låter ej tänka sig, all vilja nedrifva en byggnad, tillhörande armeen, en byggnad, hvarpå denna arme'es framtid, verkliga välstånd och brukbarhet kati fotas.
Det utöfvar, som Gr.
Björnstjerna ganska riktigt yttrat, en moralisk inverkan på soldaten, alt vela, del den medborgare, som i krig, under striden för fosterlandets försvar, blir sårad, stympad, vanför, 111. e. o. försatt i eli tillstånd, alt ej kunna nära sig sjelf, äfven blir ärad oell hedrad inom samhället, genom del sätt, hvarpå han på sina gamla dagar underhålles, genom den, att jag så må säga, 111 v, sorn omgifver honom, och den trefnad, som härigenom sprides, ty han har förtjent denna utmärkelse.
Vi fä ej glömma, att i denna inrättnings fonder ingå medel lill betydliga belopp, gifne af enskilde personer, ali salig Konungen sjelf dertill gifvit ett capital af 100,000 r:dr; oell nu vilja vi i dessa dispositioner göra förändringar!
Den Man, som fört Sveriges trupper på Tysklands fäll, hvars skarpa blick inträngde i framtiden, han förstod nog hvad inverkan en inrättning af denna beskaffenhet skulle medföra på den Svenska soldatens lynne, och han hade rätt beräknat sin calcul.
Jag tror icke, att tiden är inne att vilja omkullslörta hvad med goda afsigter blifvit uppbygdt; alt rifva ned är lätt, men icke sä alt uppbygga.
Jag anhåller, att delta anslag måtte flyttas tillbaka lili 4:de hulVudtiteln, dit det egentligen hörer, oell skiljas ifrån den 9:de.
Hr Mannerskantz, Carl Axel:
I motsats lill de båda siste laiarne, får jag förklara, att jag fullkomligen instämmer i SlatsClslcs förslag, just på den grund, som Gr.
Björnstjerna framställt för Invalidinrätlniugens bibehållande, nemi. alt bereda en fördel åt den i öfrigt så vanlottade gemenskapen af värfvare armeen, och åstadkomma den moraliska inverkan, sorn 11 r Grefven omnämnt.
Om denna inrättning vore af det omfång, d. v. s. hade sä stora capitaler, att hon kunde i sitt sköte emottaga all den gemenskap, som frän värfvade arméen förafskedas, dä skulle det vackra ändamål, som af Hr Gr.
Björnstjerna åsyftas, kunna uppnås; men dä detta alldeles icke är händelsen, då endast eli ringare antal vid denna inrättning kan Den 7 Nos ernber. 123 inrymmas, i anseende till anslagets otillräcklighet, så mäste följden blifva den, alt, tinder det 1'a af det manskap som afskedas, kan å inrättningen inlagas och der mår ganska bra, komma de öfrige T9rt af detta manskap att stryka trasiga omkring, tiggande på vägar och stigar.
Om man deremot icke bibehållet' detina inrättning, sa räcker hennes fonder lili åt alla, så att hvarje soldat, sorn ifrån den värfvade armeen afskedas, kan undfå en årlig pension af 12 lill 1(5 r:dr b:co, och dermed kan han inaccordera sig pä landet; pä hvilket sätt allt afskedadt manskap skulle kunna komma i åtnjutande af understöd, i st. f. alt nu endast en ringa de! kan i Invalidhusct intagas.
Då detta är min åsigt, och Ulsk. föreslår, att til! K.
M. öfverlemna alt på det ändamålscnligasle sätt använda de tillgänglige medlen, får jag tillstyrka bifall å Ulsk:s utlåt.
Palmstjerna, Carl Otto: I anledn. af Frih.
Ce derslröms yttrande, täger jag mig friheten erinra derom, att det nu föredragna ärendet är SlalsUtskrs utlåt.
N:o 45, men icke samma Utsk:s utlåt. rör:de 9:de hufvudliteln.
Uti det ntt föredragna utlåt, (innes ingenting omnämnt om den litel, hvarpå anslaget skulle komma all uppföras, hvarföre Frih.
Cederströms yrkande i det hänseendet icke torde höra inverka på det beslut, som i delta mål kan fattas.
Dernäst ber jag få gifva tillkänna, att jag tror det vara ett misstag, att medel skulle af enskilde personer blifvit gifne till denna inrättning; åtminstone har cn sådan uppgift blifvit mig meddelad af Secreterare!) liliinrättningens Direclion.
Det sades äfven, alt Konung Carl XIV skulle i lifstiden till Invalid-inrättningen donerat 100,000 r:dr.
Så stor var summan ingalunda, ehuru Konungen dertill anslog ett mindre capital.
Hela fonden uppgår för det närvarande ungefärligen lill 80,000 r:dr, som lill större delen tillkommit genom de besparingar, hvilka kunnat göras af inkomster, infiulne från f. d. A d c
Is fa n c - r e g: t et s boställen och indelningar.
Det är måhända skada, alt värn. riksdagars Ulsk. icke hafva samma utväg som de Engelska och Franska comite'erna, alt nemi. dä de skola afgifva utlät:» öfver förekommande ämnen, kunna på förhand anställa undersökningar med de personer utom representationen, som hvarje särskild sak angar.
Om sådant låtit sig göra för SlatsUtsk. vid detta tillfälle, så skulle Ulsk. sannolikt icke kommit lill något annat resultat, än det hvaruti del 1111 stannat, men skulle som skäl för sitt tillstyrkande tvifvelsutan kunnat begagna, hvad som för öfrigt ibland allmänheten bildat sig lill ett allmänt omdöme, nemi. alt ingen Ulligare önskar att
Invalidinrätlningen mätte upphöra än invalidcrne sjelfve.
Anledn. härtill är också lätt förklarlig.
Utsk. har angifvit en sådan deruti, att invalidcrne, kunna berga sig på landet med cn mindre pension; men det finnes äfven en annan, eller den, all om de undfå pensioner, hvarmed de kunna vara bergade på landet, så befrias de derigenom från eu fiende, som förföljer dem vid inrättningen, och m
Den 7 November. den är: ledsnaden att ingenting hafva alt göra.
Della är en ganska svår sak, och jag liar liörl llere af der intagne personer beklaga sig deröfver.
Den moraliska verkan på den tjenande, och synnerligast på den ständigt garnisouerande soldaten, som en värd talare åberopat sorn skäl för Invalidinrältningens bibehållande i sitt närvar, skick, tror jag icke vara så särdeles stor, då åsynen af dessa gamla krigare icke kan i fredstid vara förenad med några egentliga minnen af fosterländsk ära, ilian endast väcker deltagande för en beklagansvärd ålderdom.
Återstår anun ett skäl, sorn kan utöfva en sådan moralisk verkan, nemi. den tjenande soldatens medvetande alt på gamla dagar kunna få ett understöd för sin bergning.
Detta understöd kan lika väl vinnas i provinserna ibland anhöriga och bekanta.
Dea trefnad och lax, som en annan talare sagt, att den gamle mannen skulle sprida omkring sig, förslår jag i sanning icke hvaruti den kunde beslå; oell hvad angår yttrandet, alt det är iätt att rifva ned, men ej att uppbygga, skulle jag tro, att det cj vöre så fasligt svårt alt framdeles återställa denna Invalidinrättning, om man skulle anse sådant nödigt, i auledn. af ett krig, du anleda, kunde vara för handen, att på ett ställe förena de män, som i fäderneslandets tjenst samlat sår och ära.
Då kunde desse män blifva ett exempel för andra; men när förhållandet är, alt, efter nära 30-årigt fredslugn, högst en eller annan invalid finues, som bevistat ett fälttåg, så bortfaller äfven detta skäl.
En värd talare har redan framlagt en åsigt af saken, som jag troll vara antaglig för bifall af Ulsk:s betänk.
, och jag ber att fä tillägga ett annat skäl, i anleda, af en värd talares åberopande af hospitalet i Greenwich.
Jag var händelsevis för några år sedan vid nämnde hospital; det är en inrättning, pä hvilken aristocratien i England sätter ett stort värde, derföre att den utgör en af de glanspunkter, som visas för främlingen.
Hvarje resande begifven sig gerna dit, för att se dessa gamla och tappra krigare, sorn der vandra omkring på sina träben.
Jag gjorde, som sagdt är, äfven ett besök derstädes, och såg huru mildeligen de trakterades; men jag samtalade äfven med en af inrättningens föreståndare, som ibland annat nämnde, alt cn stor del af dessa personer, ehuru fullkomligen berättigade till den belöning de nu pä gamla dagar åtnjöto, likväl voro ganska svåra att hålla i styr, emedan de icke hade något att göra, ja, långt svårare än personer i den friskaste ålder; de voro gensträfvige, tyckmyckne, nästan aldrig nöjde med hvad Guverneuren bestod, utan oupphörligt klandrande.
Såsom ständiga föremål för begapande främlingar, deribland understundom af Kongl, personer, ansågo de sig vara så vigliga, alt de aldrig nog kunde belönas, så att, enligt denne föreståndares omdöme, deras tacksamhet ej var större, än att hans slutliga reflexion biel', att deras ställning oell villkor vore myckel bättre, än deras uuvar. uppförande förtjentc.
Detta tyckes bevisa, att, genom cn sådan inrättning, ett sådant samlande af personer, som icke i ungdomen fält någon bildning, Den 7 November.
125 för alt under sammanvaron hafva nöje och trefnad af hvarandra genom litterära sysselsättningar till tidens fördrifvande, icke eller något är vunnet för deras egen moralitet.
Lämpar man delta på Invalidinrättningen vid Ulriksdal, så vill jag icke utlåta mig, huruvida man kan draga samma slutsats i afseende på densamma, emedan jag dertill saknar tillräcklig kännedom; men hvar och en vet likväl, att befälet på stället ofta haft ganska mycken omsorg, för att afhålla desse gamle män från besök i staden, pä det de icke måtte erbjuda innevänarne det beklagliga skådespelet att visa sig öfvcrlastade i uniform, och derföre endast som undantag meddelat permission att vandra hit in, och, som jag tror, än mera sällan nu än tillförene.
Detta är det skäl, hvarföre jag tror, att SlalsUtsk. ganska lämpligt tillstyrkt inrättningens upplösning.
Erkännande det orätta, alt då SlatsUtsk:s betänk.
N:o 45 utgör föremål för öfverläggning, hafva talat om
Invalidfondens räntemedels återförande lill den 4:de ifrån den 9:de hufvudliteln, får jag likväl säga, att jag fortfar i mitt yrkande pä afslag å ifrågavar. betänk.
I anledn. af Frih. Palmstjernas yttrande, är jag skyldig en förklaring.
Det är ganska riktigt, att om de fonder, som under fredsförhållanden blifvit delade mellan Invalidinrättningens fond och Konungens Hospitalsfond, särskildt för sig upptagas, så kan en del af Frihts uppgift mot mitt yttrande slå in ; men om de tagas tillsammans och användas lill samma föremål, då har jag rätt, då får man se, alt en myckenhet af medel blifvit gifne, jemväl af Konungen.
Nu återgår jag lill betänk.
N:o 45, i afseende ä tillstyrkandet rörde Ulriksdals kungsgård.
Det förefaller mig besynnerligt, att, sedan Konungen afslagit ett förslag långt före delta, just i denna fråga, Ulsk., utan något initiativ från Konungens sida, endast på begäran af en riksdagsman, föreslår Ständerne att förnya samma anhållan, för att tilläfventyrs erhålla samma svar.
Jag anser för min del det icke vara rätt, alt Ständerne blanda sig uti att vilja omhvälfva sådane inrättningar, hvilka med Konungs och Ständers gemensamma bifall och vilja blifvit stiftade.
Vi skola icke glömma, att hela Adelsfane-iudelningen, som förut utgjort en stor del af oflicersboställen, blifvit indragen och till inrättningen anslagen, och att dessa boställen, allt efter som de utarrenderas, åstadkomma en ständigt vexande fond.
Denna kan för framliden blifva af stor betydenhet, tillräcklig håde att underhålla slottet och alt emottaga dem som efter ett krig der kunna inrymmas, och hvilka egentligen äro berättigade att i inrättningen emottagas.