Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. hafva bordt i sammanhang med frågan behandla Malts Persons från Stockholms län motion, ang:de förbättring af lotsväsendet, och alt de vid återremissen afgifne yttranden i öfrigt icke innehålla någon antydan om tillökning af suraman.
Jag skulle derföre för min del tro, att BoudeSt. kommer att bifalla StatsUtsk:s första betänk, i denna del, och visst icke tillöka an - 1) e n 13 Maj. 551 slaget.
Jag ser således icke någon förhoppning till framgång med en sådan inbjudning, och jag skulle tro, att det icke är skäl alt ofta använda dessa inbjudningar, synnerligen der man icke tyckes hafva hopp om framgång samt hemställer derföre att R. o. Ad. ville bifalla betänk.
Landtm, yttrat, det han ansåg sig i anledn. af Hr von Harimansdorffs framställning böra upplysa, att prot.utdr. ankommit, som visade att BondeSt. vid pröfningen af StalsUlskis utlåt.
N:o 150 bifallit den ifrågavar.
10:de punkten, förklarade Hr von Hartmansdorff att han vid sådant förhållande afslod från sin framställda begäran. 11, 14 och öfrige punkterne. R. o.
Ad. fann Utsk:s rör:de dessa punkter afgifne yttranden icke föranleda till någon åtgärd.
Vid förnyad föredragning af SlatsUisk:s d. 6 och 10 dennes på bordet lagde utlåt.
N:o 151, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:o 90 ang:de utgifterne under riksstalens 6:te hufvudlilel, blefvo de deri förekommande enl. ordningen i betänk.
N:o 90 benämnde punkterne, hvar för sig till pröfning företagne.
1 punktens förra mom. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. ronde delta mom. i utlåt.
N:o 151 yttrat.
1 punktens sednare morn.
I sammanhang härmed föredrogs en från Hederv. BondeSt., medelst prot.utdr. af d. 10 dennes, meddelad inbjudning till MedSlånden, alt förena sig i BondeSt:s beslut att, med ogillande af IJlsk:s åtgörande i ämnet, R.
St. skulle tili und. skrifvelse till K.
M. framställa den begäran, att bergs-colhm antingen måtte alldeles indragas, eller och förenas med comm.-colhm till ett verk med gemensam chef, men fördeladt i 2:ne afd:r.
Jag vill för min del blott instämma i den sednare delen af BondeShs inbjudning, nemi. ali bergs-colhm måtte förenas med comm.-colhm, hvaremot jag ingalunda kan instämma i del första alternativet, att verket måtte helt och hållet indragas.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, antaga den del af BondeSt:s inbjudning, som afser att R.
St. må i und. anhålla, att bergs-colhm måtte förenas med comm.-colhm till ett verk, med gemensam chef, men fördeladt i 2:ne afd:r.
Ropades ja. 3 punkten. R. o. Ad. fann denna punkt icke erfordra vidare åtgärd.
552 Den 13 Maj. 5 punktcu.
Ståndet lärer nogsamt erinra sig de anmärkmr, som förra gången gjordes vid denna punkt och skälen, hvarföre man yrkade, att de 4000 r:dr:s förhöjning, som K.
M. äskat till löneförbättring åt polisen inom hufvudstaden måtte beviljas.
Jag hoppas att R. o. Ad. täckes samtycka till denna förhöjning, men med det förbehåll, som jemväl var i den K. proposm intaget, och här blifvit antydt, nemi. alt en motsvarande förhöjning i det ifrån Stockholms stad till polis-kammaren utgående bidrag måtte äga rnm.
Derigenom blefve förhöjningen ifrån statens och stadens sida tillsammans 8000 r:dr, och kunde således förslå, att något utträlta.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag, bifölle den af K.
M. äskade tillökning af 4000 r:dr i det årliga statsbidraget till poliskammaren i Stockholm, med det jemväl i K. M:s nåd. propos. intagna förbehåll, ali stadens årliga bidrag till polis-kammaren ökas till 25.000 r:dr.
Ropades ja. 11 punkten. R. o.
Ad. fann denna punkt icke erfordra någon åtgärd.
12 punktens l:sta moni. R. o.
Ad. biföll Utsk:s i afseende på detta mom. afgifna yttrande.
12 punkteus 'lidra morn., 14 punkten, 16 punktens 1 ista mom. och öfrige punkterne. R. o. Ad. fann Ulsk:s utlåt i dessa delar icke föranleda till någon åtgärd.
Vid föredragningen af lista punkten i detta betänk, kom jag icke att observera huruvida den sednare delen af RondeSt:s inbjudning antogs eller R. o. Ad. biföll hvad StatsUtsk. hade tillstyrkt, nemi. att den vid föreg:de statsreglering bestämda anslagssumma borde oförändradt bibehållas.
Jag tager mig friheten förfråga mig huru dermed sig förhåller, emedan det utan kännedom derom torde vara omöjligt, att här besluta.
I anledn. häraf upplyste Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. särkildt pröfvat hvartdera mom. af den punkt, Frih.
Tersmeden omnämnt, och dervid bifallit Ulsk:s yttrande ronde lista morn., samt, i fråga om sednare morn., antagit BondeStis inbjudning, såvidt den angår bergs- och comm.-colliues förening lill ett verk.
Efter min uppfattning af Hr von Hartmansdorffs förslag, som af R. o. Ad. antogs, så var det endast den sednare delen af BondeStis inbjudning, sora bifölls, nemi. alt Dea 13 Maj 553 R.
M. ingå med und. anhållan, att bergs- och comm.-collme skulle få en gemensam chef. Hr Gr. o. Landtm, erinrade härvid, att det väl såsom Frih.
Tersmeden förmodat, varit endast sednare delen af BondeSt:s inbjudning som R. o. Ad. antagit, men att detta beslut, likasom RondeStis inbjudning i dess helhet, endast haft afseende på den sednare af de ifråga var. momme, och deremot Utsk:s yttrande rör:de det förra moro., vid förut skedd särskild föredragning blifvit af R. o. Ad. bifallet.
Jag gaf noga akt på föredragningen. lista punktens lista mom. blef fullständigt uppläst, äfvensom de ord, som angingo de anvisade anslagen för bergs- och comm.-colline, hvilka åsyftade, att de till dessa verk förut bestämda anslagssummor må, vid förestående statsreglering till oförändradt belopp bibehållas.
Detta antogs af R. o..
Ad. och således är den meningen af Ståndet bifallen, och bör äfven få vara oberoende af det sednare beslutet, om de båda collmes förening; ty i händelse K.
M. icke skulle dertill samtycka, så mäste ju en president för bergs-collim, såsom ett sjelfbestående verk, fortfarande linnas?
Vid förnyad föredragning af StatsUtskis d. 6 och 10 dennes på bordet lagda utlåt.
Nio 152, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
Nio 91, angide regleringen af utgiflerne under riksstatens Tide hufvudtitcl, blefvo de deri enl. ordningen i betänk.
Nio 91, benämnde punkterne hvar för sig företagne till pröfning. 1 punkten. R. o. Ad. fann denna punkt icke erfordra vidare åtgärd. 9 punkten.
Utskis i afseende på denna punkt afgifna yttrande blef af R. o. Ad. bifallet. 12, 19, 20 och öfrige punkterne. R. o. Ad. fann Utskis i afseende på dessa punkter afgifne yttranden icke föranleda till någon åtgärd.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskis nedannämnde d. 9 och 10 dennes på bordet lagde utlålin.
Nio 153, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, i fråga om delaktighet i civil-statens pensions-inrättning för borgmästare i rikets städer utom Slockholm, äfvensom för kommissions-landtmätare; Nio 154, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., angide särskilda åtgärder till hospitals-fondens understödjande; Nio 155, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, i fråga om restitution af hvad utaf hemmans-innehafvarne å Oland blifvit i ränta för den å hemmanen på ön fördelade utmark, från och med 554 Dea 13 Maj. år 1841, till Kronan erlagdt utöfver det nedsatta belopp, hvarmed berörde ränta eller s. k. utmarksskatt numera utgöres; N:o 156, i anledn. af K.
M:s nåd. framställning, rör:de användandet af de under K. stats-konlorets förvaltning varande äldre depositionsmedel; samt N:o 157, i anledn. af K.
M:s nåd. framställning om godtgörelse eller afskrifning af åtskilliga utaf K. statskontoret af under händer hafvande medel bestridde utgifter.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 9 och 10 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 158, i anledn. af K.
Kungsöhrs län befrielse från erläggande af nu utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras ägande stamhemman skola utgöras.
Den vid detta utlåt, af Frih. von Kraemer, doktor Stenhammar samt Hrr Kock och Norin, fogade reservation, upplästes på begäran af Hr von Triol, Sam. Gust., som sedermera yttrade:
Det förslag som inkomstafdelningen uppgjorde uti ifrågavar. ämne, är till alla delar instämmande med den reservation, som nu blifvit för R. o. Ad. uppläst.
Detta förslag öfverändakaslades likväl inom StalsUtsk., och jag erkänner att jag verkligen bidrog dertill derigenom alt jag förordade den mening, som nu blifvit i StatsUtsk:s betänk, uttryckt, i strid emot reservationen.
Jag har likväl sedermera blifvit öfvertygad om att detta var ett misstag, och skulle nu tro, alt saken bör bedömas så, som reservanterna den uppställt.
Jag anser nemi. att de skäl, som reservanterne andragit, äro så öfvervägande, att frågans behandling deraf bör bestämmas.
Det beror på huruvida dessa jordeboks- och hemmantals-dagsverken verkligen äro inberäknade i den ränta, för hvilken rusthållarne upptagas i beskattningen då rustningen uppgjordes.
Hvar och en vet, att då Carl XI införde rustningen i Sverige ansågs hvarje hemman böra uppsätta häst och karl för ett belopp af, om jag icke missminner mig, 300 daler.
Om således ett hemman skattade för 150 daler, så erhöll det derjemte 150 dalers augmenls-ränta (eller fyIInadsränta) för att sålunda kunna utgöra rustningen.
Frågan är således nu, huruvida för dessa hemman ifrågavar. jordeboks- och hemmantals-dagsverken voro inberäknade uti den räntelindring, som dessa rusthåll erhöllo vid rustningens inrättande.
Dervid har tydligen visat sig, att, 1680, dessa jordeboks- och hemmantals-dagsverken ingalunda varit inberäknade uti o r» ° ifragavar. lindring.
Rustningen infördes icke i Åkerbo härad förrän 1687.
Häraf synes klart, att saken bör behandlas så, som reservanterna framställt den och jag får på sådana grunder vördsamt anhålla om återremiss af betänk.
Häruti instämde Frih.
Palmstjerna, Carl Otto.
Genom det H.
Ståndets förtroende kallad till ledamot i StatsUtsk., och vid ärendets första liand - Den 13 Maj. 555 läggning arbetande på den afdelning, till hvilken detta mål var remitterad!, äger jag om detsamma en noggrann kännedom.
Klaganderne grunda sina påståenden på 2:ne skäl, ett af rätt, ett af billighet.
Det löfte K.
Carl Xf utgaf 1680 är icke affattadt i så bestämdt bindande ordalag, som StatsUtsk. tyckes vilja tillkännagifva.
Ordalagen, äro de som man begagnar när man vill uppskjuta eller undvika ett ärende, termen, som beklagligtvis ofta af de sökande antagas såsom bifallande; men, om dessa uttryck äfven vore fullt bindande, bör man likväl betänka, att de afgäfvos 1680, att redan då fanns och länge bade funnits ett indelningsverk, för hvilket, men icke för ett sednare, sökandernes begäran och det påstådda K. löftet kunde hafva varit bindande.
Det nu gällande indelningsverket inrättades 1687, icke genom påbud af en envåldsmakt, ulan genom kontrakt med rotarne, och det skulle således vara mycket märkeligt om ett löfte, gifvit 1680, skulle kunna anses inverkande på ett 7 år sednare upprättadt kneckte-kontrakt; hvartill kommer att den nu bestående roteringen ännu en gäng granskades, jemkades och fastställdes 1693—95, sålunda 13 till 15 år efter den åberopade handlingen, utan alt densamma ej eller då ansågs gällande.
Om man derefter öfvergår till billighetsgrunden, nemi. den, af jemnhet med de öfriga kompanierna inom regementet så finnes, att både landsluge-embetet och kamm.-coll. såsom uti Ulsk:s betänkande är upplyst, år 1S15 erkänt, att augmentsräntorna för rusthållet hafva blifvit efter detta särskilda förhållande lämpade sålunda, att rusthållarne skulle äga en ersättning för dagsverkena i de augementsräntor, som de Hnge uppbära; och äfven i fall så ej vore tror jag icke att det vore skäl alt bifalla någon jemnkning häruti, emedan icke något kompani står i fullkomlig paritet i detta afseende med ett annat, ej eller det ena regrtet i samma ställning med det andra Jag får således yrka. alt sökandernes begäran måtte afslås.
De i den upplästa reservationen andragne skäl, äfvensom de af föreg:de talare här yttrade åsigter, hafva icke kunnat öfvertygat mig derom, att SlatsUtsk. misstagit sig i sitt betänk.
Man torde lätteligen inse, att Högstsalig Konung Carl den Elfte, hvilken, efter hvad kändt är, långa tider bodde på Kungsör, fann gården behöfva dagsverken; men då ersättning för detta onus, som i följd af nämnde behof blifvit de kringliggande hemmanen ålagdt, bos kronan begärdes; så utgafs derom den i ämnet åberopade resolutionen af d. 16 Decemb. 1680, hvilken, efter den uppfattning man deraf gjort, innehöll ett löfte om lindring i nämnde onus.
Enär sådan likväl ej inträffat, bör man väl icke undra på om under nuvar. förändrade förhållanden, ruslhåilen söka den ifrågavar. befrielsen.
Det är af en föreg:de talare uppgifvet, att högstberörde nåd. resolution icke innefattade något verkligt och bestämdt löfte om frigörelse från berörde skyldighet, eller ersättning derför, utan att det såsom sådant uttydda och till stöd för motionen anförda uttrycket fastmera och egentligen skulle innebära en i allmänna 556
Den 13 31 aj. termer aflåten fras, åsyftande att på ersättnings- eller befrielseanspråket gifva ett undvikande svar.
Att likväl ett löfte i verkligheten har blifvit gifvet, vill emedlertid synas deraf, att 13 mantal i Kungsbarkarö socken åtnjuta en ersättning af 13 tunnor spanmål, en tunna på hvarje hemman.
Det är nu fråga om huruvida man skall låta delta undantagsförhållande fortfara, fastän bördan dervid naturligtvis drabbar de öfriga innevånarne i Kungsörs län så mycket mera obilligt.
Hr Rääf har väl sagt, att det icke vore möjligt att bringa ruslhållsväsendet till fullkomlig inbördes likhet, kompanierne emellan inom regementerne, eller ens vid ett enda regemente; men om ock så förhåller sig, så bör man dervid erinra sig, dels att derom icke heller är fråga väckt, dels åter att deri icke finnes något fullgilligt skäl till att underlåta all åtgärd ledande dertill att rättvisa må vederfaras desse nu ifrågavar. rusthållshemman, hvilkas troligen på ett missförstånd eller en glömska hvilande, och sedermera ökade dagsverksbörda skulle alltför väl kunna, och torde ofördröjligen böra, på sätt här är föreslaget, dem aflyflas.
Jag kallar deras börda ökad, af den anledn. alt berörde dagsverken redan länge icke hafva utgått in natura, ulan blifvit på helt annat sätt utgjorda, nemi. sålunda, att lösen för dem måst betalas; hvaraf inkomsten blifvit anslagen till Strömsholms stuteri.
Del är visserligen ganska gifvet, såsom ock af Utsk. är anmärkt, all stuteriet icke kan undvara denna fördel; derföre bör ock, om man befriar rusthållen från utgörande af dagsverkslösen, stuteriet få ersättning af staten, tylen då bemälde inrättning är just för det allmännas gagn anlagd, och dess verksamhet jemväl anses i betydlig mån motsvara ändamålet, så fordrar väl billigheten att samma inrättning vidmagthålles af statsverkets medel och icke af visse enskilde, som derifrån på, efter hvad det vill synas, goda skäl yrka att varda befriade.
Föregtde talare hafva ganska mycket fästat sig vid den behandling, som år 1816 vederfarits _eu begäran af enahanda innehåll.
Det nåd. brefvet af nämnde år d. 19 Augusti, grundade sitt afslag derpå att dagsverksskyldigheten ansågs med rättvisa vara rusthållen ålagd, i Ihy att de anlogos hafva fått uppbära så mycket mera ökade augments-räntor, som kunde motsvara berörde onus.
Men denna förklaring af frågan, har uti vederbörande auktoriteters nu sednast afgifne yttranden ansetts hvila på endast en förutsättning, och alldeles icke på en bevisning.
Då för öfrigt, den begärda utredningen synts vara fullständig; alla embetsverk, som bordt höras, tillstyrkt förändringen; en öggonskenlig billighet synes lala för bifall derå, hellst rusthållarne i det s. k.
Kungsörs län väl icke böra vara förpligtade till en skyldighet, från hvilken alla andre i dylik ställning äro frie; får jag på dessa grunder vördsammast tillstyrka R. o. Ad. att åt StatsUtsk:s förevar. förslag lemna sitt bifall.
Då jag deltagit i det förslag lill beslut, som reservanterne bär framställt, så anhåller jag att fä säga några ord.
Jag fruktar att den siste talaren icke har Den 13 Maj. 557 fästat nog vigt vid den utredning, som af kamroar-colkm blifvit gjord år 1815, oell som 1816 föranledt K.
M. att afslå samma begäran, som nu är i fråga, och som äfven då gjordes af samma rusthållare.
Talaren har ansett skälen till elt sådant beslut ligga i den omständigheten, alt 16S0, dessa rusthållare fått löfte om en lindring, motsvarande ifrågavar. dagsverksskyldighet.
Kamraarcollegii utredning styrker, alt en sådan lindring har blifvit gjord på det sätt, alt dessa rusthållare fått större augmentsräntor.
Om man antager denna utredning såsom pålitlig, hvilket man måste göra, så kan man omöjligt komma lill något annat resultat än det, hvartill reservanterna inom Ulsk. kommit, och om SlatsUtsk. bade varit lika sammansatt vid frågans afgörande derstädes, som det var, då den på afdelningen handlades, så tror jag alt Utsk. bifallit afdelningens förslag.
Delta var dock icke förhållandet, ty omvexling af ledamöter ägde rum, och man var icke i tillfälle alt tillräckligen fästa de nykomna ledamöternas uppmärksamhet på den fullständiga utredningen af 1815, som verkligen bör läggas till grund för det beslut R. o. Ad. nu går att fatta.
Med anledn. af hvad jag tagit mig friheten yttra, yrkar äfven jag ålerremiss på detta betänk.
Till hvad som är sagdt i afseende på denna fråga anhåller jag endast att få tillägga, i afseende på det Frih.
Cederström anfört om hvad afseende som blifvit gjordt på ruslhållares ansökan om ersättning för denna ifrågavar. dagsverksskyldighet, alt jag tror att det är ett antal af 13 sådana hemman, som erhållit hvardera en tunna kronotionde såsom ersättning för afgiften för dessa dagsverken, men orsaken är att till dessa hemman, som fått sig tionde tillagd, augmentsräntor icke kunnat på annat sätt tillfyllest indelas; och om StatsUtsk. behagade efterse i indelningsverket, så torde det finnas, att augmentsräntorna för dessa 13 hemman tillsammans med kronotionden icke fullt uppgår till det belopp, som augmentsräntorna ensamt för de hemman, som nu klaga.
Jag har nödgats i strid emot min vana, att icke yttra mig vid föredragning af StatsUtsk:s betänkm, nu gripa till ordet, dä jag hör, att sä få talare uppträda till försvar för rusthållarne inom Åkerbo härad.
Efter de upplysningar, som jag erhållit, och med ledning af så väl K:s bef:des, som kammar-collegii utlåt., äfvensom K.
M:s yttrande i ämnet, anser jag det vara alldeles klart, att sökanderne hafva rätt på sin sida.
Den ifrågavar. nedsättningen i deras onera är dem lofvad redan 1680. K. M. förklarade att ingen nedsättning då kunde ske, men han ville taga i betraktande hvad som framdeles kunde göras för all lindra dem.
Indelningsverket fastställdes några är derefter, men rusthållarne förlröstade på det Kungliga ordet, att lindring skulle för dem komma att äga rum.
Indelningsverket var, såsom Hr von Troil förut ganska riktigt erinrat, en fastställelse af hvad som förut existerat, och således anser jag att icke allt för mycken vigt bör fästas derpå att denna fastställelse 558 Den 13 Maj. inträffade några år efter det K.
M. lofvat att göra afseende på deras förhoppning på en nedsättning.
Här har blifvit sagdt, att ifråga var. rusthållare hafva stora augnientsräntor, så att de på intet sätt behöfva en lindring; men jemför man de indelta räntorna för ifrågavar.
Kungsörs kompani med de indelta räntorna till de andra kompanierna af regementet, så finnér man, alt augmentsräntorna till detta kompani alldeles icke är större än de andra.
Jag kan således icke upptäcka, att ifrågavar. kompani haft någon lindring.
Ätt kammar-colhm år 1816 afgifvit ett utlåt, i strid emot detta förhållande, del bevisar ingenting annat, än att auloriteterna först sedermera blifvit upplysta om rätta förhållandet, på grund hvaraf de tillstyrkt hvad som rättvisan fordrar.
Det är icke att förmoda att kammar-colhm skulle hafva förbisett ett utlåt., som några få år förut i delta ämne derifrån utgått.
Det är tvärtom att förmoda att kammar-collegii president gjort colkm uppmärksamt derpå, men det oaktadt hafva bemälta autoriteter äfvensom K:s bekde och K.
M. funnit skäl att tillstyrka den bestämda lindringen.
Om ifrågavar. rusthållare under 170 år hafva lidit en orättvisa, är det väl derföre skäl att denna orättvisa skall fortfara, eller är det icke snarare skäl att tillse, alt det engång gifna löftet uppfylles?
Det är sagdt, alt på samma grund kunde en annan innehafvare erhålla en lindring i onera och grundräntor i allmänhet.
Det är likväl icke så, ty de hafva aldrig fått det kungliga löftet om nedsättning i dessa onera, såsom här ägt rum.
För min del får jag tillstyrka bifall till betänk.
Hr Rääf: Gr.
Sparre har rätteligen anmärkt, att Konung Carl XI:s ord voro obestämda, nemi. alt han vore benägen att i framtiden, men icke vid det tillfället medgifva en lindring.
Jag får derjemte göra Frih.
Cederström, likasom de öfrige talare, som yttrat sig för bifall, uppmärksamma derpå, alt den 1680 befintliga indelningen ingalunda var densamma, som den sedermera fastställda.
Indelningsverket fortgick med ständiga förbättringar under hela 1600-talet,men ambulatoriskt och fluktuerande i afseende på hemman och antal af knektar.
Det kunde icke blifva regleradt, hvarken i afseende på räntebeloppet, eller i afseende på rotar förrän K.
Carl XI genom reduktionen erhållit möjligheter dertill.
Roteringen uppgjordes då, såsom jag förut hafvit äran yttra, genom ett kontrakt, och när nu dessa rusthållare år 1687 ingingo på vilkoren om dagsverkena, hafva de juridiskt iklädl sig förbindelsen att den utgöra, eli åtagande som de vid kontraktets jemkning 1693—95 hafva förnyat.
Sparre har yttrat att det nu vore så mycket^ mera skäl, att medgifva denna lindring, som rusthållarne inom Åkerbo härad i allmänhet hade lägre augmentsräntor, än öfriga rusthållare vid lifregementet.
Jag~ber i anledn. deraf få fästa uppmärksamheten derpå, att augmentsräntorne nästan ingenstädes utgå till fullkomligt enahanda belopp utan helt och hållet bero på rusthållsstammarnes ursprungliga godhet.
Den rusthålls - Den 13 Maj. 539 stara, sora vid indelningsverkets införande räntade mera, erhöll en lägre ränta, och den rusthålisstam, som gaf mindre erhöll en så mycket större augmentsränta, och delta af det skäl att rustningsbesväret betaltes af Kronan till ett visst belopp med räntor, dels inbegripna i rusthållsstammen och dels under namn af augment tilldelade från andra kronans hemman.
Således betyder det mindre om i Åkerbo härad, som den tiden var mera odladt än de andra, räntan var lägre eller lika med den på de öfriga rustningsstammarne inom lif-regementet.
Hela frågan är nu: har vid augmentsräntornas beräknande man deruti inbegripit dessa dagsverken eller icke?
Då visar det sig, att augmentsräntorna just blifvit tilltagna större, än de eljest skulle blifvit derföre att nämnde dagsverken fortfarande utgingo ifrån rusthållet! och icke blefvo, likasom öfriga rånlepersedlar, rusthållsstammen besparade.
Sparre har äfven förklarat, att autoriteterna på sednare år blifvit vida bättre upplysta om rälta förhållandet, än de voro 1815 och 16.
Jag vill icke bestrida det, men åtminstone hafva de autoriteter, som i sednare tider handlagt frågan icke varit måne att meddela sina upplysningar i ämnet, ty den afd. af StatsUlsk.
, som handlagt frågan, har haft särdeles svårt att af kammar-coll. erhålla de dokumenter, som hörde till frågans utredning, och kunde oaktadt flerfaldiga påminnelser, från kammarcolbm icke utbekomma
K:s bef:des i Westmanlands län utlåt, af år 1815, utan måste genom särskilt skrifvelse lill nuvar.
K:s bef:de i Westerås län anskaffa delta dokument, hvilket innehöll så vigtiga skäl, att afd:n blef fullt öfvertygad, att det enda rätta sättet att behandla frågan var det, som reservanterna upptagit.
Afd:ns ordförande, Frih. Kraemer, var icke vid öfverläggningen inom Utsk. närvar., hvarigenom Utsk. var i saknad af alla de upplysningar, som han kunnat meddela.
Jag erkänner, såsom ett misstag af mig personligen att jag inom Utk. yttrat mig emot den mening, som reservanterne nu framställt; men då jag erkänner della mitt misstag, dä anser jag det också lika nödigt att betänk, å.erremitteras på det att StatsUlsk. mätte komma in med eli betänk, i den syftning, som reservanterne yrkat.