Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. känner utan tvifvel, att de inkomster, Svenska importörer kunna påräkna af frakter mellan särskildte utländske orter, genom fraktfart, räknas till de måst redbara och behållna inkomster, emedan det är kontanta penningar som derigenom indragas i landet.
Om fartygen nu nödgas att hemsegla, blott för att iakttaga den nyssnämnda föreskriften, sä måste redarne ofta se sig beröfvade en väsendtlig 444 D e n 5 Juni e. m. fördel och derjemte uppstår den andra olägenheten, att redarne, för att underhålla sina fartyg stundom nödgas göra uppköp, hvilka de eljest måhända icke gjort, hvaraf åter följer, att på Svenska marknaden uppkommer ett större förråd af kolonialvaror, än som för konsumtion är behöflig.
Ett annat vigtigt inkast är, såsom bekant, att den handelstraktat, som fastställer reciprocitet i rättigheter emellan Svenska och Amerikanska skeppsfarten är ställd på endast eli års uppsägning.
Men nu är förhållandet, att då måhända eli å två Amerikanska fartyg komma till Sverige och befraktas härifrån, kan man deremot antaga, att minst 15 eller 20 fartyg från Sverige under samma tid erhålla frakter hit från Amerika.
Den faktiska fördelen af denna traktat är således helt och hållet på Sveriges sida.
Jag har af tryckta skrifter sett att flere klagomål af Amerikanare blifvit försporda öfver dess regeringsåtgärd att låta traktaten fortfarande bibehållas; ty äfven der saknas icke de som söka reta passionen mot hvad de kalla utländska intressen, ehuru det är en gifven fördel för Amerikas exporthandel att erhålla billiga frakter genom Svenska fartygs inlåtande i täflan med deras egna.
Det torde derföre, jag befarar det, icke behöfvas så stora anledmr från vår sida, för att förlora den fördelen, vi nu ega, af ifrågavar:de traktat; och inträffar denna förlust, så kan den Svenska skeppsfartens fraktförtjenst på Amerika, i och med detsamma upphöra.
Jag anser således icke skäligt, att man bör blottställa sig för de äfventyr och förluster, sora jag nu uppräknat, och hvilka Hr Bergman redan förut i Utsk. framställt, ehuru måhända icke nog utförligt, hvarföre jag anhåller, att man måtte låta vidblifva vid hvad h i Hils stadgadt varit.
Jag hyser den öfvertygelse!), att ifrågavar:de tullindringar i allmänhet snart nog kunna umbäras, och det förefinnes icke verklig anledn. dertill, att någon strid rör:de reciprociteten, emellan Sverige och Amerika skall uppkomma.
För öfrigt synes mig klart, att de fästade vilkoren vid stadgandet om tull-lindringen icke skall i ringaste mån gifva någon anledn. dertill.
Deremot, såsom föreskriften nu är ställd, tillfaller tullindringen bestämdt såsom meningen ock dermed är lill fördel ensamt för Svenska sjöfarten och just derföre yrkar jag, att, så länge dessa tullindringar skola åtnjutas, man måtte antaga och bibehålla ifrågavande § sådan den är i betänk.
Jag ser icke något behof, att utsträcka dessa tull-lindringar utöfver 3 år.
Vanligen återkomma fartygen inom denna tid och medföra de då, såsom händelsen är med de flesta, icke så beskaffad last, kommer någon tullindring icke i fråga.
Således destomera jag öfverväger saken destomera finner jag också skäl att tullstyrka Utsk:s förslag.
De betänkligheter Hr Bergman anfört, och hvilka Hr Hjerta ytterligare upprepat emot den föreslagna förändringen, anser jag vara af den beskaffenhet, att, på grund derutaf, Utsk:s förslag i denna punkt bör återremitteras.
I sista punkten af 25 § förekommer ett uttryck, som jag anser Den 5 Juni e. m. 445 bör rättas; det tyder sålunda: ”komma tills vidare alt fortfara, men må, vid varninförsel, ega rum endast för sådana fartyg, som, under loppet af 3 års tid näst före införseln, bevisligen, från Svensk till Transatlantisk hamn utfört last af Svenska produkter, motsvarande minst fartygets halfva dräglighet”.
Hvarföre skall det stå Transatlantisk och icke utländsk hamn.
Om laddningen vore af den beskaffenhet, att en del afsättes i Transatlantisk hamn, och en annan del i annan utländsk hamn, hvarföre skulle icke fartyget få njuta en sådan förmån till godo.
I annat fall kunde betydlig olägenhet uppstå och den uppkommande osäkerheten möjligen leda till frakternas förlust.
På grund häraf anhåller jagom återremiss af denna punkt.
Visserligen har den Svenska sjöfarten blifvit på de sednare åren betydligt utvidgad, men mycket återstår ännu, innan den, med våra tillgångar för skeppsbyggerier, kan anses hafva hunnit den höjd, hvartill den bör uppdrifvas.
Det är således, enl. min öfvertygelse, utaf vigt, att skeppsfarten i möjligaste måtto uppmuntras genom de medel som stå oss till buds för detta ändamål, hvarföre jag anser Utsk:s förslag icke vara antagligt utan förenar mig uti Hr von Hartmansdorffs hemställan att detsamma mätte, för sakens närmare öfvervägande, lill Ctsk. återremitteras.
Hr von Hartmansdorffs anmärka, i fråga om uttrycket Transatlantisk hamn, förekommer mig vara af den vigt, alt jag medgifver att § bör återremitteras.
Man har sagt, att denna § icke vore behöflig, enär den endast skulle befordra en större import och minska kontanta inkomster af fraktfart främmande länder emellan.
Det synes åtminstone tydligt, alt §:n icke afser ensamt importen utan hufvudsakligen att erfordra en vidsträcktare sjöfart och på samma gång exporten lill atlägsnare orter af Svenska produkter.
Jag tror således, att det i §:n intagna vilkor bör qvarstå, äfvensom uttrycket Transatlantisk hamn, ty eljest kunde utförseln icke njuta någon uppmuntran och fartygen icke heller gå till Amerika eller Ostindien, för att hemta laster, och icke göra de det endast derföre, alt de njuta tullindring.
Skulle någon förändring i fartygets turer ske, sysselsätta redarne sina fartyg på det sätt, de finna fördelaktigast, och är det fördelaktigt samt vinstgifvande, att göra sådane turer främmande länder emellan, så lärer icke skeppsfarten afbrytas för att ingå till en Transatlantisk hamn.
Jag tror således §:n uppfyller de ändamål, som dermed äro afsedda och jag yrkar således bifall till Utsk:s betänk.
I fall §:n skulle återremitteras anhåller jag att få göra några tillägg i anledn. af Hr Bergmans framställning, hvilken jag anser vara riktig, men måhända icke är nog utvecklad, för att förstås af dem, hvilka icke deltagit uti ifrågavar:de slags affärer.
Man måste betänka, att, såvida sjöfarten pä aflägsne farvatten skall kunna befordras, är det ett nädvändigt vilkor, 446 Den 5 Juni e. m. att handelsrelationer nied de vid dessa farvatten belägna handelsplatser finnas.
Det är således äfven nödvändigt, att icke lägga hillder i vägen, alt ordres, som gifvas om inköp på dessa platser, kunna med de första och bästa lägenheter expedieras.
Hr Bergman har uti sin framställning härpå alluderat.
I fall Utsk:s förslag antages, skulle det kunna hända, att fartyg, som redan varit ute tre år på fraktfart, kommer i en hamn der ordres äro gifna att hemföra last, lill den hamn hvartill fartyget hör.
Både redaren och befraktaren skulle då vara i hög grad belåtne att ömsesidigt tjena hvarandra; men fartyget kunde likväl ej lossa lasten, emedan i sådant fall hel tull måste betalas vid hemkomsten.
Orimligheten af ett sådant förhållande samt förlusten deraf vore ögonskenlig.
En värd talare har sagt, att hufvudsakligaste motivet för tullindringen borde vara, att skaffa Svenska produkter afsättning.
Detta medgifver jag, men man måste också taga i betraktande de inkomster den Svenska fraktfarten medför för redare och för det med skeppsfarten sysselsatte manskap.
Jag anhåller, att i detta hänseende exempelvis få fästa uppmärksamheten derpå, att en traktat nu är afslntad emellan Konungen af Sverige och Kejsarn af China, enligt hvilken traktat
Svenska fartyg fått tillåtelse till kustfart emellan Chinas hamnar, och hvilken tillåtelse bör kunna bereda stor inkomst för Svenska fartyg när de komma i vana dermed.
Det är således anleda, förmoda, att
Svenska fartyg framdeles kunna påräkna frakter under en längre tid å nyssnämnda farvatten och det skulle då medföra en betydlig förlust för Svenska redare, om sådane stadganden vidtogos, hvarigenom fartygen emellanåt utan frakt måste återvända hem, för att ej förlora sin privilegierade natur.
Af denna anledn. anser jag det orätt, att göra en sådan förändring i den nu gällande §:n, hvarigenom en dylik förlust uppkommer.
Hr Gr. o. Landtm, framställde att, i afseende på ifrågavar:de §, blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s förslag, dels äterremiss och dels, att med afslag å Utsk:s förslag, den nu gällande 30 §:s lydelse måtte förblifva oförändrad; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle 25 § i Utsk:s förslag.
Härvid ropades starka nej, blandade med ja; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkn:ne föranleda till äterremiss.
Ropades ja. 20:o Ang:de den nu gällande 31 §, eller 26 § i Utsk:s förslag.
Den af Ulsk. föreslagna 26 § biet af R. o. Ad. godkänd.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att härefter till pröfning borde förekomma: 41:sta punkten, ang:de de af Utsk. föreslagna und. skrifvelser, anmälde sig och yttrade Den 5 Juni e. m. 447 Hr Ribbing, Bengt:
Jag anhåller alt få reservera mig emot det beslut R. o. Ad. fattat ronde ari ikel n kläde.
Jag uppkom på detta rum vid slutet af uppläsningen utaf Utsk:s betänk, i ämnet och kunde sålunda icke veta att denne del af betänk, var föremål för öfverläggning.
Då Ståndet förbehållit sig att om denna artikel serskildt besluta och jag förmodade, att flere föreg:de punkter icke vore afgjorda, stärktes jag ännu mera i den öfvertygelsen, att öfverläggningen vid min ankomst angick helt andra ämnen, och då jag erfor ämnet för densamma, var det för sent att afgifva något yttrande.
Jag anhåller emedlertid, att i prot. måtte få inflyta min reservation emot Ståndets i delta vigtiga ämne fattade beslut, hvilket, mera än något annat, visar olämpligheten af vår Ståndsrepresentation och jag hoppas, att sådana bevis skola bidraga till en önskvärd förändring derutinnan.
Vid mitt inträde uti Ståndet, för några ögonblick sedan, tyckte jag mig finna, alt ingen af Bevilln.Utsk:s ledamöter var närvar:de, hvaraf ock följden blifvit, att Utskrs betänk., i de vigtiga punkter som på e. m. förekommit, icke kunnat af någon Utskottets ledamot försvaras.
Också har man med en sällsam hastighet genomgått återstoden af detta betänk.
Då nu Bevi!ln.Utsk:s betänk. ang:de lullbevillningen är genomgången, får jag vördsamt anmäla min reservation mot alla de beslut der förbuden blifvit bibehållne, på grund att jag anser desamma skadliga så väl för den inhemska concurrencen, som ock i afseende till de förhållanden Svenska handeln m. m. står till andra nationer. O o o • Hr Akerman:
Jag anhaller äfven att fa reservera mig mot Ståndets fattade beslut i fråga om artikeln kläde.
Hr von Troil: Emot Ståndets beslut att behålla förbud mot införsel af kläde, får jag härmedelst afgifva min reservation.
Hr Wäsfelt, Nils:
Jag anhåller att få förena mig uti den reservation Hr von Troil m. fl. afgifvit.
Härefter föredrogos de af Utsk. föreslagne underd. skrivelser till K.
M. nemligen: l:o Det i betänk, pa g. & förekommande förslag till underd. skrifvelse, ifråga om tullnär deskolumners uteslutande ur taxan, tillika med hvad af Utsk., för den händelse att denna kolumn komme att utgå, blifvit tillstyrkt och föreslagit.
Enl. nu gällande författningar bestämmer tulltaxan, livad i tolag tillkommer städerne, och denna afgift uppbäres af vederbönde, utan att staten har dermed att skaffa.
Antages nu Utsk:s förslag, så uppkommer det förhållandet, alt, i händelse någon tullvärdes-kolumn icke finnes, den stapclstäderne tillkommande tolag skall beräknas till viss proc. af tullbeloppen, i st. f. tullvärdena å de varor, som i hvarje stad in- eller utföras.
Denna proc. skulle bestämmas efter medelta - 448 Den 5 Juni e. m. let af hvad hvarje stads tolagsinkomster utgjort under de sista 5 åren i förhållande till tullafgifterne, med det vilkor likväl, att någon minskning i tolagsinkomsterne icke må, genom tullafgifternes framtida nedsättning, städerne tillskyndas.
Således skall Staten, för att godtgöra städerne deras tolagsinkomster, beräknade efter de sista 5 årens tullinkomster, afstå en del af sina intrader, äfven om tullafgifterna blifvit nedsatte.
Hvad vore troligen följden, jo, att Staten icke allenast erhåller mindre tullinkomster, utan äfven måste försäkra städerne om en viss inkomst.
Jag anser alltså Utsk:s förslag icke antagligt utan anhåller, att Ståndet måtte besluta, det tullvärdena skola framgent bibehållas.
Det må sedermera bero på K.
M. att dermed göra såsom K. M. lämpligt synes.
Uppå härefter framställd propos., fann R. o. Ad., lika med Utsk., lullvärdeskoluranen böra i taxan bibehållas, och afslogs hvad af Utsk., för den händelse att denna kolumn likväl komme att ur taxan utgå, blifvit tillstyrkt och föreslaget. 2:o Det i betänk, pag. 13 förekommande förslag till underd. skrifvelse rör:de kontroller emot missbruk vid försäljning och spridande af arsenik och andra gifter.
Detta förslag blef af R. o. Ad. bifallet. 3:o Det i betänk, pag. 23 intagna förslag till underd. skrifvelse, i fråga om tullfrihet for bokhandeln med Dan mark och Finland. R. o. Ad. biföll jemväl detta förslag. 4:o
Det i betänk, pag. 41 gjorda förslag till underdr. skrifvelse, ifråga om för sigtighetsmåtts vidtagande i afseende på handeln med utländskt krut.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan R. o. Ad. för sin del beslutat att krut borde fortfarande vara föibjudet till införsel, R. o.
Ad. torde finna sig föranlåtet att afstå Utsk:s nu ifråga var :de förslag.
Ropades ja. 5:o Det i betänk, pag. 54 förekommande förslag till underd. skrifvelse derom,, att spanmålstul/en måtte blifva oförändrad under viss bestämd tid af minst 3 år.
Redan för flere år sedan, då R.
St. beslutade en und. skrifvelse till K. M. med K.
M. deruti under vissa vilkor lemnad rätt, alt uppbära tullen å spannemål, visade jag olägenheterne af en fix tullafgift och, då priserne under sistlidet år blefvo å spannemål så högt uppjagade och K. AI., med anledn. häraf, afskaffade tullen derå, blef rigtigheten af denna min åsigt ytterligare vitsordad.
Men då jag likväl icke kan hafva något hopp att för det närvande göra min åsigt gällande, vill jag icke föranleda någon discusion.
Jag anser mig, det oaktadt, böra - Den 5 Juni e. m. 449 ra tillkännagifva, att min mening icke varit alt tullen skulle omvexla efter dagens gångbara priser, utan att, då priset hunnit en viss höjd, tullen skulle upphöra, emedan i annat fall spanmålspriserne skulle ännu mera uppjagas och hufvudsakligaste vinsten tillfalla statskassan, hvilken, vid ett sådant tillfälle, i stället bur göra uppoffringar.
Jag vill icke att min mening skall i prot. intagas, emedan jag hoppas att Ståndet, nu som tillförene, beslutar, att discusionen ronde tull be vill u., skall ur prot. utgå.
IIr Hjerta:
Jag skall vid detta tillfälle icke inblanda uppsättningen af protocollerne i discusionen om tull be vi 11 n i ngen, men i anleda, af Frih.
Palmstjernas framställning anhåller jag att derom få vidare yttra mig.
H r G r. o. Landtm, yttrade, att såvida han rätt uppfattat Frih.
Palmstjernas anförande, meningen dermed icke varit att nu fä frågan om protocollens uppsättning under pröfning, utan det endast vore frågan om lix spanmålstull, som nu vore föremål för öfverläggningen, och således nu vore tillfälle att yttra sig derom.
Hr Hjerta: 1 afseende på detta ämne har jag icke något alt yttra, utan endast i frågan om uppsättning af Ståndets protocoll.
Jag tror, att förhållandet med spanmålstullen är enahanda som med all annan, nemi. alt man, sä vidt möjligt är, bör söka bibehålla honom orubbad.
Deraf följer dock icke att tullen skall vara oförändrad under någon viss tid.
Man söker stadgan, men man hinder sig icke, ty bör tullen kunna nedsättas, så bör han med lika skäl kunna i vissa fall förhöja honom.
Jag förbigår likväl allt detta, för att blott förklara, att om man vill göra tullen på spanmål fastare än på all annan vara, så är en dylik åtgärd, enl. min åsigt, icke lämplig.
Omständigheterne hafva ock bevisat, att det är fruktlöst föreskrifva något sådant.
Man har velat lägga band på sig sjelf, men man har i nödens stund måst bryta deni.
Jag tror derföre att det vore försigtigt, om man nu ånyo ville stadga en fast tull för viss tid.
Då grundlagen i allmänhet har medgifvit
Konungen rättighet till nedsättning i tullafgifter, ligger deruti den förutsättning, att omständigheter kunna inträffa, då det kan vara fördelaktigt för näringarne att K.
M. har en sådan rättighet.
Man har förutsatt att sådana omständigheter kunna inträffa i afseende på spanmålen.
Således anser jag, att om R.
M. anhålla, att tullafgifterne på spanmål måtte vara fixa, åtminstone under tre år, meningen dermed icke kan vara någon annan, än alt man velat uttrycka en princip, under medgifvande, att sådana omständigheter kunna inträffa, som möjligen kunna göra principens tillämpning om intet.
Då jag likväl tror, att det icke skadar att uttrycka denna princip, anhåller jag om bifall till betänk. 5 H. 29 450 Den 5 Juni e. m.
Det synes mig som Hr von Hartmansdorffs framställning uti förevar:de fall är så tydlig, att vidare bevis icke erfordras.
När man nyligen af erfarenheten sett nödvändigheten af att sänka spanmälslullen, bör man väl icke genom en skrifvelse, sådan som den föreslagne, försvåra K.
M:s omsorger i fråga om tullen, hvilket ovilkorligen genom en dylik skrifvelse skulle blifva en följd; ty då omständigheterne sedermera kräfde en nedsättning i tullen, skulle det naturligtvis blifva svårare att medgifva den, i händelse R.
St. inkomma med den föreslagna skrifveisen.
Jemte det jag anser denna skrifvelse obehöflig, yrkar jag afslag å Utsk:s förslag.
Jag förenar mig helt och hållet uti Hr Lagerhjelms yttrande.
Skulle man, såsom Hr Hjerta föreslagit, önska, alt tullen på spanmål måtte blifva fix, finnas äfven andra varor å hvilka, såsom socker och sall, lika önskligt vore alt en lika beskaffad tull funnes.
Alt nu vid denna riksdag åter framkomma med begäran om fix tull, när man så nyligen sett omöjligheten af en sådan, anser jag vara mindre väl betänkt.
Theoretiska principer och sangviniska förhoppningar kunna lätteligen på papperet uppgöras, men de låta sig icke alltid verkliggöras, och i tull-lagstiftningen likasåväl som i hvarje annan, måste väl erfarenheten något rådfrågas.
På grund af hvad jag nu anfört, finner jag Otsk:s förslag obehöfligt och förenar mig med Hr Lagerhjelm i anhållan om afslag å betänk.
Flere talare hafva såsom bevis mot den fixa tullen på spanmål anfört, att, sedan densamma vid sisth riksdag blef bestämd, densamma likväl måste upphäfvas; men de värde talarne hafva glömt att bevisa det en sådan åtgärd verkeligen varit af behof påkallad.
För min del skulle jag likväl tro, att ulgången sedermera visade att upphäfvandet hvarken var nödvändigt eller nyttigt, enär landets tillgångar vore mer än tillräcklige för landets behof, och erfarenheten visade äfven, att rika spanmålstillgångar funnos i utlandet.
Om, under sådana förhållanden, någon förändring icke skett med spanmålstullen, hade ett serdeles stort förtroende vunnits i våra handelsförhållanden, till icke ringa båtnad för handeln.
Nu deremot inträffade, genom tullens förändring, icke allenast stora opåräknade förluster, utan äfven inrotade sig brist på förtroende till bestående förhållanden.
Mig synes det klart, att den fixa tullen är gagnelig såväl för konsumenten som producenten, ty i saknad af den skall alltid stora fluktuationer uppkomma.
Den enda regulator, som emot dessa fluktuationer finnas, är en stadgad spanmålshandel, men för att få en sådan, är det också nödvändigt att tillse, det spekulationen har något bestämdt att stödja sig vid.
Det är i allmänhet svårt att inlåta sig i spekulationer på spanmål, men detta blir ännu svårare, om man utom spekulation på årsvext och väderlek jemväl skall spekulera på ändringar i tulltaxan, ty den bäst uppgjorda spekulation med beräkning på årsvext m. m. kan snart vara omintetgjord genom en tullförändring.
Ingen kan då våga Den 5 Juni e. m. 451 göra ett upplag af spanmål, emedan han alltid är blottställd för förluster, om priset stigit så högt, att tullen blir nedsatt.
Vid sådant förhållande kan icke någon spanmålshandel uppstå och då fluktuationer äro skadlige icke blott (ör konsumenter, utan äfven producenter, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag.
Lagerbjelke har yttrat, att det hvarken var nyttigt eller nödvändigt att, hvad sistlidet år skedde, upphäfva den fixa tullen.
Här i Stockholm var icke tillfälle alt erfara angelägenheten deraf, men hade Gr:n vistats på de orter der spanmälspriset närmade sig 40 r:dr t:nan och der sett hurusom de fattige hungrade, skulle han icke framkommit med ett dylikt påstående.
Flukluationerne i spanmälspriset voro icke en följd af den fixa tullens upphäfvande, utan deraf, att England oförmodadt hlef frän länder omkring Svarta hafvet och Amerika så hastigt försedt med spanmål, att all efterfrågan afstannade, hvarigenom priserne folio och medborgare, hvilka i annat fall måst hungra ihjäl, nu nndgingo en sådan död.
Uti frågor af sådan vigt, som denna, är det icke möjligt att ensamt handla efter theoretiska idéer, isynnerhet när de icke kunna utföras, och jag anser det, lindrigast sagt, lättsinnigt, att, då erfarenheten visat outförbarhelen af dessa idéer, likväl påyrka deras genomdrifvaude.
Skall, i den syftning Ulsk. föreslagit, en skrifvelse afgå, bör den vara så uppställd, all den uttrycker endast en princip, men i annat fall anser jag den olämplig.
Vi hafva icke nu som fordom magasins-direktionerne, hvilka förhindrade prisens öfverdrifna uppjagande, och, enl. min åsigt, var det ett stort förderf för landet att dessa direktioner borttogos.
I allmänhet fordras stora kapitaler för att göra större spanmålsupplag och stora kostnader för att dem bevara.
Vi äro ännu icke komna derhän, att spanmålshandlare förvärfvat sig dessa kapi t al er, utan de expediera endast erhållna ordres, hvilket måhända är bättre än hvad, som i England skett, der spanmålshandel drifvits i stort, nemi. att många blifvit bragta till undergång, hvilket vi, i saknad af kapitaler, kunna undvika.
Erkännande riktigheten af Gr.
Lagerbjelkes skäl för en friare spanmålshandel, kan jag likväl icke biträda Ulsk:s förslag i denna §.
Hrrme torde påminna sig huru det förhöll sig med det exempel, som nyligen blifvit åheropadt.
Under sistlidet är skedde icke någon nedsättning i tullen, utan det utfärdades ett formligt förbud mot utförsel af spanmål. Konungen, så vidt på Honom ankommer, vill troligen gå Ständernas önskningar till mötes, och Ständerne böra, under denna förutsättning, vara noggranna i sina önskningar och, om de varit det mera sisth riksdag, hade nedsättning af införseltull på spanmål kunnat ske sisth år, och då hade det absoluta förbudet mot utförsel icke varit behöfligt.
Sä var åtminstone öfvertygelsen i lands 29* - 452 Den 5 Juni e. m. orten, och pä grund af hvad jag nu anfört, yrkar jag att förslaget till den underd. skrifvelsen måtte förkastas.
Lagerbjelke till alla delar.
Jag kan icke godkänna Hr von Hohenhausens yttrande, att spanmålshandeln icke heror af tullen, ty det är en gifven sak att, om man äger aldrig så stora kapitaler eller stora magasiuer och förlager, så kan man icke skydda sig emot förlust, om tullförändringar inträffa den ena dagen efter den andra.
Om jag inlåter mig i en spekulation och uppgör mina beräkningar efter den tull, som förefanns då jag uppgjorde spekulationen, men införseltullen sedermera nedsättes och landet öfverhopas af utländsk spanmål, skall en förlust derigenom ovilkorligen drabba spekulanten.
Hvad åter angår sisth års händelser, så beklagar jag, att förbud mot utförsel stadgades.
Lyckligare hade varit om en friare införsel blifvit tillåten och, om den icke medfört åsyftad verkan, kunde det varit skäligt att utfärda förbud mot spanmålsutförsel ur landet.
Jag tror likväl att inom landet fanns rikliga tillgångar på spanmål, ty ensamt i Lidköping funnos 60,000 t:nor spanmål, hvilka, i brist pä öppet vatten, sedermera, genom det under tiden inträffade förbudet, måste säljas på auktion till ett oerhördt underpris.
Hr Wästfelt har alldeles missförstått mig eller också har han icke lemnat någon uppmärksamhet åt mitt yttrande.
Jag sökte att visa nyttan deraf, att spanmålstullen likaså väl som andra tullsatser äro så mycket sora möjligt fixa och hufvudsakligast i fråga om sådana varor, som spanmål.