Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får således, enär det är mig fullkomligt likgiltigt, om det Högh St:t, i likhet med hvad Preste-St. gjort, fattar något särskildt Jaeslut med afseende å motiveringen, hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till hufvudsaken af hvad Stats-Utsk:t i denna punkt tillstyrkt, det vill säga i afseende å anslaget; och jag tillåter mig att i sammanhang härmed nämna, på det jag ej ytterligare må behöfva besvära R. o. Ad., att ehuru jag naturligtvis önskat, att (Jtsk:t i åtskilliga fall fattat beslut, som mera stått i öfverensstämmelse med K.
M:ts Propos., är jag dock beredd att i alla efterföljande punkter af Retänk:t, tillstyrka bifall till hvad Utsk:t föreslagit.
Hr Lagerberg, Sven Adolf:
Då jag begärde ordet, skedde det till följd af Hr Brakels yttrande att, om Sveriges sjöförsvar skulle delas uti tvenne vapen, så borde monitorerna komma att tillhöra det inre sjöförsvaret och korvetterna det yttre.
Jag har i denna fråga mera erfarenhet än den värde talaren, ty jag har varit chef på båda dessa fartygscerter.
— Min erfarenhet har lärt mig att, ehuruväl monitoren äger förmåga att röra sig i skärgården, den äfven är ett förträffligt sjöfartyg, som kan begagna sina kanoner uti fullt lika hård sjögång, som något annat sjögående krigsfartyg.
Min erfarenhet, hvad monitorernas förmåga beträffar, har dock varit obetydlig i jemförelse med den erfarenhet, som inhemtats under dessa fartygs uppträdande uti det sista Amerikanska kriget; men allt detta har dock fullkomligt öfvertygat mig derom att, såvida allden nytta, som denna kraftfulla fartygscert kan göra vårt försvar uti ett blifvande krig, skulle utaf den kunna uttagas, så måste fullgoda sjömän utgöra dess befäl och besättning, och certen således höra till det yttre sjöförsvaret.
Det är sannt att såväl våra monitorer som våra öfriga sjögående krigsfartyg kunna komma att bidraga til! fäderneslandets försvar inuti våra skärgårdar, men jag hemställer, huruvida ett sådant uppträdande skulle vara kraftfullare, om dessa till det yttre sjöförsvaret hörande fartyg, vid 102 Den 3 Mars e. m. deras inträde i skärgården, der med ens kunde intaga den mest förmånliga position, utsedd oell förberedd af en särskild kår, hvars yrke just är att känna skärgårdens alla pass oell strategiska punkter, och att på bästa sätt använda stängsellinier, minor m. fl. medel till deras förstärkande och försvar.
Hr Brakel har nyss framställt den uppfattning, som han har om skärgårds-artilleriets verksamhet uti ett blifvande krig.
Han har fört detta vapen till Slätbaken, talat om Göta kanal, om tvenne supponerade fästningar, en vid norra och en vid södra ändan af Wetterin
Han har lort detta vapen in på Norrländska floder och af fienden lätt åstadkomna förhuggningar.
Jag deremot har tänkt mig detta vapens uppträdande på att annat sätt.
Såsom ledamot af den komité, som förliden vinter utarbetade förslag till bildning af officerare vid ett yttre och ett inre sjöförsvar, föll det på min del att arbeta på den afdelning som skulle uppgöra förslag till bildning af officerare vid det sistnämnda vapnet.
Denna komité-afdelning gjorde sig således reda för, hvad som fordrades af det inre sjöförsvaret.
Jag ber att få visa ett af de verksamhetsfält, på hvilket man antog skärgårdsartilleriet i synnerhet skulle komma alt uppträda.
Man erinrade sig en af anledningarna till förlusten af Finland, nemi. brist på flankstöd för arméen samt brist på säkra kommunikationer med Sverige.
Visserligen ägde vi under detta krig ett skärgårdsvapen ämnadt att förekomma dessa olägenheter, men ehuruväl detta vapen gjorde oss stor nytta, förefunnos den tiden tekniska svårigheter emot dess fullt ändamålsenliga utveckling.
Samma brister, som voro så olyckliga uti detta krig, skulle kunna åstadkomma ännu större olycka uti ett krig, som komme att föras in uti vårt eget land, der en fiende, inträngande genom Stockholms skärgård, efter att hafva forcerat sig förbi Waxholms fästning, skulle kunna intränga i Mälaren och Hjelmareri, afskära allt samband emellan de delar af vårt land, som ligga på ömse sidor af dessa vattendrag och sålunda afstänga allt bistånd emellan Norra och Södra Sverige.
Man tänkte äfven på de af Hr Brakel omnämnda tvenne fästningarne, men man fann att, äfven om de blifva färdiga, fastän ännu icke påbörjade, kunde de under ett krig underkastas fästningars vanliga öde och vår armé till följe häraf blifva innesluten emellan en öfverlägsen fiende i Söder samt Mälaren och Hjelmaren i Norr.
Det skulle då blifva behöfligt, för fortsättande af kriget för vårt sjelfbestånd, att vi hade ett flytande vapen, som beherrskade dessa sjöar, hindrade fienden att genom sina skärgårdsfartyg anfalla vår armé i flank och rygg; ett vapen som kunde blifva ett säkert kommunikationsmedel emellan dessa sjöars olika stränder, öfverföra motsatta strandens bjelpkällor af manskap och materiel, samt i händelse af behof, äfven förflytta sjelfva arméen till den stranden, der den, uthvilad och förstärkt med nya krafter, kunde fortsätta vår frihetsstrid.
Man tänkte sig att denna strid skulle blifva en allvarsam strid, att Svenska nationen skulle utkämpa den värdigt sina anor från hedenhös, att den icke skulle komma Den 3 Mars e. ra.
103 att utföras sockenvis, utan blifva en strid, der hvarje
Svensk man skulle uppträda på den plats, der han kunde göra bästa gagn.
— Men hvad skulle under dessa förhållanden blifva af den manliga befolkningen på den del af Svenska jorden, som kunde af fienden afskäras från vårt fastland: våra härdade öboar?
skulle de lemnäs att bortföras uti fiendeland, eller skulle det lemnäs dem tillfälle att strida för härd och hem.
Man betänkte allt detta och fann att skärgårds-artilleriets befäl bland annat äfven måste kunna så mycket infanteri-exercis, att det kunde samla och organisera dessa öboar till kraftig trupp, som under skärgårds-artilleriets ledning kunde uppträda till landels försvar, likasom vårt fastlands skarpskyttar kunna göra detta under arméens ledning.
J?g gillar fullkomligt den föreslagna organisationen af vårt sjöförsvar, och anhåller vördsamt om bifall till Stats-Utsk:ts förslag.
Ehuru jag i denna fråga reserverat mig emot Utsk:ts beslut och i sådant hänseende instämt uti den af Hr Skogman afgifna reservation, anser jag mig dock böra med några ord antyda min ståndpunkt i denna angelägenhet och något yttra mig deröfver, utan att derför ingå uti dess detaljer, hvilka jag ej eger tillräckliga kunskaper att bedöma.
Jag tror att de
Hrr och män, som uppgjort ifrågav;de förslag till fördelning af flottans personal i två stora afdelningar, dervid tänkt att, i händelse af ett påkommande krig, frikostigt lemna arméen flankbetäckning; och med anledning häraf anser jag mig kunna uttala mina åsigter i frågan, utan att derför kunna beskyllas för inblandning i flottans angelägenheter.
— Vore den målning sann, som Hr Lagerberg uppdragit ang:de flottans verksamhet i sammanhang med arméens, så skulle enligt min tanke ifrågav:de vapen snarast kunna betraktas såsom en gyldene brygga för arméens reträtt, och jag tror, att arméen tackar allra ödmjukast för anbudet, dock utan att begagna sig deraf.
För att visa, huru orätt organisationens förfäktare enligt min tanke handlat, då de tänkt sig denna fråga såsom en armée-fråga, vill jag till hvar och en hemställa, huruvida det är tänkbart, att, om R.
St:r erbjöde arméen den ofantliga summa, som kommer att åtgå till det s. k. skärgårds-artilleriet, någon militär skulle falla på den tanken att använda denna summa till ett dylikt artilleri.
För min del tror jag, att arméen visserligen tacksamt skulle emottaga summan, men använda den i en helt annan riglning.
Det synes således endast vara för skens skull, man vill lemna arméen ett stöd, som den dock i sjelfva verket ej behöfver; och man handlar härvid såsom den rike mannen, utan att betänka, att vårt
Iand snarare bör behandlas såsom den fattige Lazarus.
Enligt mitt förmenande är denna fråga alldeles för tidigt vackt.
Se vi nemi. på sidan 1 af Utsk:ts Betänk., så står der: »Utaf ett den Nåd. l'ropos:n bilagdt Stats-Råds-Prot. öfver Sjöförsvars-ärenden den 16 Sept. nästlidet år inhemtas, hurusom, 104 Den 3 Mars e. m. efter det beskaffenheten af flottans nya krigsmateriel kunnat något närmare bestämmas,» etc.
Slå vi åter upp 13:de sidan af de i K. M:ts Propos. ang:de
Statsverkets tillstånd och behof intagne »Grunder för ombildning af Sveriges sjöförsvar», så läsa vi der: »De olika fartygscerter och den särskildta beskaffenheten »af desamma, hvilka böra anskaffas för flottan och skärgårds»artilleriet, äfvensom antalet af dessa fartyg, kunna ej med något »sken af pålitlighet bestämmas under nuv:de förhållanden.
Dy»lika beräkningar hafva alltid, åtminstone hos oss, frambringat »svikna förhoppningar.»
Likaledes på sidan 64 Bil. 7: »Man bör »dock ånyo förklara, att hvarje beräkning eller försök till förut»sägelse ang:de beskaffenheten och antalet af vår framtida sjö»krigsmateriel nu mer än någonsin måste anses såsom ett otill»förlitligt arbete.»
Häraf vill synas, att Utsk:ts Utgiftsafdelning, sorn dikterat Utsk:ts hemställan, haft en skarpare blick i denna fråga än Chefen för Sjöförsvars-dep:tet.
Det förefaller äfvenledes besynnerligt för en hvar, som opartiskt betraktar frågan, att uti en så vigtig och på djupet gående omorganisation af vårt sjöförsvar, icke, så vidt jag har mig bekant, undersökning blifvit verkställd och officielt utlåt, afgifvet af sakkunnige män.
Jag är visserligen öfvertygad, att de personer, som uppgjort denna plan, velat åstadkomma det från deras ståndpunkt bästa och för landet lyckligaste, men det förefaller mig, att det för dem sjelfva skulle hafva varit nödvändigt att inhemta andra personers tankar, och, enär organisationen afser äfven arméens angelägenheter, låta en för dylika angelägenheter tillsatt komité yttra sig åtminstone öfver denna del af frågan.
Så har emedlertid ej skett; åtminstone finnes ej något officielt utlåt, vidfogadt »Grunderna för ombildning af Sveriges sjöförsvar.»
Under sådana förhållanden är det förlåtligt, om en person, som icke är förtrogen med dessa frågor, betänker sig något, innan han åtager sig ansvaret för en organisation, som redan är verkställd, genom att godkänna densamma.
Något dylikt har ej heller K.
M:t begärt, utan endast velat meddela R.
St:r, att organisationen är af honom godkänd och verkställd.
Då nu så är förhållandet, anser jag det öfverflödigt, att R.
St:r yttra sig öfver sjelfva organisationsfrågan; och jag tror, att, med afseende å den utgång, frågan redan fått i två Stånd, man nu icke kan göra något vidare än bevilja det begärda anslaget.
Likväl vågar jag hemställa, på det R. o. Ad. ej genom ett godkännande må åtaga sig ansvaret för denna organisationsåtgärd, huruvida icke R. o.
Ad. skulle vilja, på sätt hos PresteSt:t egt rum, förändra den hemställan, Stats-Ulsk:t i denna punkt gjort, och i dess ställe antaga följande beslut: »Att R.
St:r, utan att ingå i pröfning af det förslag till förändrad organisation af Flottans officers- och underofficerspersonai, som K. M:t framlagt, bifalla, att de för bemälda personais aflönings-stater nu anvisade medel må fortfarande utgå.»
Det kan synas, som om detta innebure en afvikelse från min förut uttalade åsigt, enär jag förenat mig uti den af Hr Den 3 Mais e. m. 105 Skogman afgifna reservation; men anledningen, hvarför jag här till antagande föreslagit det beslut, hvari Prest-St. stadnat, är den, att om det vinner R. o. Ad:ns bifall, två Stånd derom förena sig, hvadan det kan hafva utsigt att föranleda till en skrifvelse frän R.
St:r till K. M:t, då deremot, om It. o. Ad. bifaller
Hr Skogmans förslag, någon dylik åtgärd ej kan komma i fråga.
Jag anhåller om propos. på bifall till det af mig framställda förslag.
Hr Brakel: Gr. von Platen har sagt, att det är statshushållning, som föranledt honom att vigtaga den omorganisation, som han nu för R.
St:r framlagt; jag skall således betrakta denna åtgärd endast oell allenast från statshushållningens synpunkt.
Jag trodde doek icke, att denna synpunkt skulle utgöra den förnämsta ledstjerna!) för Sveriges sjöminister.
Om jag således betraktar saken från denna synpunkt, kan jag icke förstå, huru en stor statshushållning skall uppkomma derigenom, att flottans personal delas i två korpser, hvardera med sin särskildta verksamhet och sin särskildta öfning, i synnerhet när den ena korpsen, eller skärgårdsartilleriet, fått sig tilldelad en ganska betydlig öfning i infanteri-exercis, hvilken den, som jag visat, ingalunda behöfver, och kommer att sakna öfning i sjömanskap, som den deremot behöfver.
Jag kan icke fatta, hvarför icke de individer, hvilka ådagalägga en särskild fallenhet för skärgårdsartilleriet, kunna komma att vid dess fartyg användas och öfvas, liksom de individer, som ega mera fallenhet för oceanen, der företrädesvis böra användas.
Icke kan det vara mera statshushållning att sönderdela en korps och öfva hvarje del särskildt, än att bibehålla samma korps och öfva hvarje del särskildt.
Det blir precist detsamma, men misshushållning uppstår, om medel användas till öfning i det obehöfliga och om, då alltid en viss grad af sjömanskap för skärgårds-artilleriet behöfves, den icke gifves der den bäst och fortast kan fås.
Hvad som härom blifvit af Gr. von Platen föreslaget, är alldeles detsamma, som om chefen för ingeniör-korpsen skulle föreslå, att icke alla officerarne vid denna korps skulle genomgå samma kunskapsprof, utan delas i pionierofficerare och sappörofficerare; — ett sådant förslag tror jag skulle väcka liela arméns förvåning.
För min del kan jag således ej på något sätt förstå, att det skulle vara en misshushållning med statens medel, om den ifrågav:de delningen ej genomfördes.
Gr. von Platen har vidare uttryckt sin förvåning deröfver, att R.
St:r velat blanda sig i en organisations-fråga, som ensamt tillkommer K. M:t.
Det tillkommer visserligen icke R.
St:r att belatta sig med en dylik fråga, men när Hr Grin sjelf vid sednaste riksdag nära nog tiggde och bad R.
St:r, att dermed taga befattning, må det ej förundra honom, att de äfven nu efterkomma denna hans begäran.
Hr Gr:n har anlydt, att denna åtgärd blifvit vidtagen på grund af R.
St:rs vid sednaste riksdag 106 Deri 3 Mars e. m. i förstärkt Stats-Utsk:t fattade beslut.
Jag ber dervid att få erinra, att
Hr Grins förslag föll på detta rum, liksom äfven hos Preste-St., och att åtgärden det oaktadt blifvit vidtagen.
Jag vet väl, att Hr Grin, trots R. o. Ad, kan genomföra sitt förslag, men det är öfverensstämmande med R. o. Adins värdighet, att när det vid sista riksdagen ogillade detta förslag, det nu vidblifver samma åsigt.
Detta är för Hr Grin ett moraliskt nederlag, hvilket jag ock sträfvar att åstadkomma, ty detta Stånd är det enda, som med tillräcklig sakkännedom kan pröfva frågan.
Vill Hr Grin, oaktadt ett sådant nederlag, fullfölja sitt beslut, med stöd af Borgare- och Bonde-Slin, der ingen kan uppstå och försvara en motsatt åsigt, så må det stå honom fritt, men det må äfven stå R. o. Ad. fritt, att vidblifva- en åsigt, som det vid föregide riksdag uttalat.
Hr Lagerberg har yttrat några ord med afseende å monitorernes sjöduglighet.
Den har jag ingalunda bestridt, jag har blott sagt, att, i händelse af ett försvarskrig för Sverige, monitorernas och de mindre pansarfartygens verksamhet blelve enahanda, och att det under sådane omständigheter föreföll mig underligt, att officerspersonalen på dessa båda fartyg skall vara olika qvalificerad.
Det kan kanske förundra en och annan af Eder, Mina Hrr! att jag så ofta sysselsatt mig med flottans angelägenheter, ehuru jag icke är i dess tjenst anställd.
Om så är förhållandet, ber jag om ursäkt, att jag säger, att detta är de kortsyntes undran, som endast ser de närmast hans blick liggande verkningarna, men ej de i ett mera fjerran belägna orsakerna.
Man kan ju t.
ex. mer än val intressera sig för landtbruk, utan att derför kunna sköta plosen.
Jag har älskat mitt fäderneslands forntid, och jag älskar dess framlid.
Jag har ofta tänkt på de bästa och säkraste medlen, icke blott att värna dess kuster och skydda de landamären, inom hvilka friheten sedan urminnes bott och endast varit inskränkt af lagen, utan äfven för att delta land ej skall behöfva att uppgifva sin politiska betydelse, eller öfvergifva det kall, som bör vara hvarje nation heligt, att i behofvets stund kunna deltaga i striden för det goda och sanna; och det bästa medel för detta ändamål har jag ansett vara enhet och sammanslutning mellan de folk, sorn hafva samma språk, samma seder, samma kultur och samma intressen, emellan de folk, som genom splittring och strider så mäktigt bidragit till hvars och etts af dem närvide ringhet.
Gå vi tillbaka, och se till, hvad den Svenska marinen haft för betydelse för Sverige, så skulle t. ex. aldrig Gustaf II Adolf vågat öfvergå till Tyskland och kämpa för religionen, såvida han ej bakom sig haft en flotta, till hvilken han, i händelse han blifvit undanträngd, kunnat draga sig tillbaka, och som tillförsäkrat honom tryggheten i eget land.
Carl X skulle icke vågat öfvergå till Danmark, om icke Sverige egt en marin, som kunde återföra och undsätta hans på Danmarks öar kämpande här; han hade aldrig utan en marin kunnat på Seland eröfva Skåne, Den 3 Mars e. m. 107 Halland och Blekinge; Och när Carl Xf segrat vid Lund på Skånes slätter, vanns freden icke så mycket genom detta slag, som icke mera genom Frankrikes inflytande; och denne Konung förstod, att de enda medel att bibehålla ställningen i Norden och de af hans fader eröfrade landskapen var att ånyo skapa och uppsätta Sveriges totalt förstörda flotta, och det var till detta ändamål som folket fick skatta T'0 ja ofta ^ af sin behållna inkomst.
För att gå tillbaka till den närmast oss liggande tiden, tror viii någon, att Danmark skulle nödgats uppgifva Holstein och Schlesvig, om Norden egt en marin, som kunnat undanjaga några Österrikiska fregatter och några Preussiska kanonbåtar.
Nej, alla Preussens och hela Tysklands hamnar hade blifvit så länge blockerade, dess kommerciella intressen hade blifvit så länge förstörda, ända till dess det måst återlemna de med orätt och våld tagna provinserna.
Jag finner mer än någon betydelsen af en marin för Sverige.
Anda intill sednaste tider har jag trott, att säkraste värnet för Nordens frihet och sjelfständighet vore en flotta, så mäktig, att den kunde motsätta sig vår granne i öster och hindra dess utlöpande från Finska viken; men efter de sednaste förändringar i sjökrigsmaterielen har jag icke kunnat förbise, att af de tvenne faktorer, hvaraf en flotta består, nemi. sjelfva materielen och personalen, den förra vunnit en sådan tillvext, att de fattigare landen ej kunna uppträda på sjön lika mäktigt som de rika, och att det knappast mera är möjligt för ett enigt och förenadt
Norden att på sjön segrande uppträda mot Ryssland till följe af dess större resurser och mäktigare sjökrigsmateriel.
Men jag tror dock, att en marin skall för ett sådant land, som Sverige-NorgeDanmark, vara af största vigt, sedan numera Preussiska flottan uppträder mer och mer mäktigt i Östersjön, och, i händelse af en större Europeisk konflikt, en tillräcklig Engelsk och Fransysk flotta ej alltid kan vara der att påräkna.
Hvarpå går nu Gr. von Piatens förslag ut?
Jo, att inskränka Sveriges marin inom så trånga gränser som möjligt, ty dets. k. skärgårds-artilleriets fartyg måste inom en icke alltför långt aflägsen framtid, då nuv:de på sjön bildade officerare afgått, ölverflyttas att föras af personalen vid Kongl, flottan, hvilken personal för detta ändamål fått tillräcklig sjömannabildning, och skärgårdsartilleristen blir helt rätt och slätt en infanterist.
Det är derför jag på det bestämdaste och ända in i sista stunden måste motsätta mig detta förslag.
Mer än en gång har jag kämpat mot Hr Gr:n på detta rum, och Hr Gr:n har alltid haft en öfverlägsen ställning, såsom stödjande sig icke blott på fosterlandskärlek utan äfven på en vidsträckt detaljkunskap; men jag har dock alltid motstått ITr Gr:n i denna fråga.
Jag har följt min öfvertygelse och jag följer den ännu, och om jag nu afstår från den begäran om propos., jag vid föreg:de tillfälle framställde, är det endast för att förena mig uti det förslag till beslut, hvarå Hr Skogman begärt propos., och jag gör det — för att begagna 108 Den 3 Mors e. m. de ord, Gr. von Platen för 15 år sedan yttrade, — icke blott för sjöförsvarets, utan för hela fäderneslandets bästa.
Hr Lagerberg:
Den siste värde talarens anförande har fört mina tankar tillbaka till de tider, då Svenska nationen vägde djupt i Europas vågskål.
Jag beklagar, att dessa tider nu äro förgångna, och att det stridssätt, vi nu måste begagna, öfvergått från anfall till försvar.
Egentliga orsaken hvarföre jag begärde ordet var det af Frih.
Klinckowström fällda yttrande, att om de medel, som äro föreslagne att användas till sjöförsvaret, i stället öfverlemnades till armén, så skulle denna veta att deraf göra ett helt annat bruk.
Då Frilun , sjelf fortifikations-officer, icke satt sig emot StatsUtslcts tillstyrkan af stora summors användande på förstärkningen af Waxholms murar, så har Frihm också gillat att dessa summor dertill användas; men att förstärka Waxholms murar är, enligt min förmening, en vanskelig sak.
Då man hittilldags hört denna fästning nämnas, så har det varit under fruktan att dess murar icke skulle tåla skjutning med egna kanoner.
Jag frågar nu, huru vill man förstärka dessa murar?
Vill man bepansra dem helt och hållet; detta blir dyrt och troligen orka de ej bära denna tyngd.
Eller vill man bepansra en del af dem?
Skall denna del ligga vid foten, så begrafvas de der anlagda kanonerna, när de öfre stenmassorna ramla; ty de oklädda delarne kunna icke bestå emot nutidens artilleri.
Bepansrar man ensamt öfre delen, blir det ännu värre; ty då rasar den, när de lägre liggande delarne sönderskjutas.
Vill man måhända förstärka Waxholms murar med sten?
Tro mig, sten är dålig materiel att sätta emot 15-tums kulor.
Då således, efter mitt förmenande, Waxholms nuv:de murar icke kunna på förmånligt sätt förstärkas, och de måste uti sitt fall begrafva allt som lägges direkte under dem, så vill jag tro att armén skall finna sig belåten att ega ett vapen, som, efter att vid Waxholms pass bakom stängsellinier m. m. dylikt hafva tillsammans med denna fästning bjudit fienden spetsen, kan sjelft oskadadt af dessa murars fall draga sig tillbaka och fortsätta striden vid andra pass.
Slussen (Stockholms) kan sprängas; men det derigenom åstadkomna hindret för vidare framträngande kan af en öfverlägsen fiende undanrödjas.
Att hindra detta blir en uppgift för skärgårdsartilleriet.
Dessutom blir det detta vapens lott att bibehålla hastiga och säkra kommunikationer emellan de delar af vårt land, som ligga på ömse sidor om Mälaren och dithörande vattendrag.
Om man icke i fredstid bildar sig ett sådant beväpnadt kommunikations-medel, huru skall man då uti ett krig, när armén står emellan en fiende och t. ex. Mälarens ena strand, kunna draga motsätta' strandens hjelpkällor af manskap, proviant och öfrig materiel till sig, eller i rättan tid draga sig tillbaka till motsatta stranden.
Jag fortfar att yrka på bifall till Utsk:ts förslag.
Den 3 Mars e. m. 100 Hr Adlersparre, Axel:
Då jag är en varm anhängare af K.
M:ts nu ifrågavarande förslag till organisation af Sveriges sjöförsvar, och flere talare uppträdt mer eller mindre bestämdt emot detta förslag, anser jag det vara min pligt att i mån af min förmåga söka ådagalägga de välgörande verkningar, denna organisation efter mitt lörmenande kommer att för fäderneslandet medföra.
Hr Brakel uppträdde först, och jag vill således först söka bemöta de af honom framställda anmärkningar.
Han hörjade med att beskrifva den sjökrigsmateriel, Chefen för Sjöförsvarsdepartementet löreslagit för den närmaste framtiden, ty längre kan man, i betraktande af de nya upptäckter, som på detta område ständigt aflösa hvarandra, ej sträcka sitt förutseende.
Han fäste sig härvid först vid korvetterne och deras verksamhet.
De åsigter, han i delta hänseende uttalat, delar jag fullkomligt; och jag betygar honom derföre min tacksamhet för det vältaliga sätt, hvarpå han tolkat dessa åsigter.
Från dessa fartyg öfvergick han till monitorerne, och ansåg, att dessa voro afsedda endast att försvare v ig tiga re delar af vår skärgård, eller inloppen till vissa strategiska punkter på vår kust.
Detta är dock icke fullt riktigt.