Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Hrr Läkare kan man icke begära att de skola hafva en sådan kännedom, emedan deras verksamhet är riktad åt annat håll.
Väl har Sundhets-Ko!l:m f. n. en Jurist till Sekret., och en sådan kan vara nyttig att anlita.
Men bättre är, att den juridiska kunskapen finnes hos någon af Kolkii ledamöter.
Finnes den hos chefen, så kan den lättare umbäras hos de öfriga.
I min ungdom har jag under några år varit Notarie i Sundhets-Kolkm och haft tillfälle att se, huru ärenderna derpå den liden behandlades.
Jag har sedermera, såsom chef för Ecclesiastik-Depart:t, fått en ytterligare erfarenhet deraf.
Med all aktning för den skicklighet ledamöterna såsom läkare ega, måste man dock medgifva, att något brister i årendernas formella behandling.
Om man icke vill hafva en chef med denna kunskap, blir raan åtminstone nödsakad, att såsom ledamot insätta någon annan lagfaren man.
Hr Ekströmer har misstagit sig i sin förmodan, alt prester och skollärare skulle inträda på helsovårds-afdelningen samt der rösta med de sakkunnige läkarne och möjligen öfverrösta dem.
Han mätte icke hafva läst min motion; hvars åsyftning ej varit någon annan, än att låta läkarne, hädanefter såsom hittills, handlägga helsovårdsärendena, med den skillnad, att de till President hade en Jurist.
Deremot har min mening varit, att en läkare skulle tillkallas på Kolkii öfriga afdeln:r, vare sig för kyrkan och läroverken eller fattigvården, när helsovårds-frågor der förekomme.
Så t. ex. sammanhänger på landet sjukvården med fattigvården, hvarföre fattigstugorna ännu i kyrkolagen kallas sjukstugor, emedan sjukdom var den allmänna och förnämsta orsaken till oförvållad fattigdom, och fattigvården såsom en barrohertighets-anstalt sammanhänger med kyrkan.
Jag trodde det vara en fördel att kunna på detta sätt tillkalla en läkare, då fråga förekommer om sjukvården, antingen i landsförsamlingar, hvarest presten vanligtvis får stå i spetsen för dithörande anstalter, eller vid de offentliga läroverken, hvarest, såsom vid Upsala Universitet, ett sjukhus, det s. k.
Nosocominm, almed detsamma förenadt.
I en mängd af våra fromma stiftelser ingå likasom i landsförsamlingarnes fattigstugor både fattigvård och sjukvård.
I somliga tillkommer äfven upfostran, såsom vid Barnhusen.
Således är på två håll hufvudstadens allmänna barnhus en förening, af trefaldig syftning, hvartill kommer ännu en fjerde nemi. läkares undervisning om barnsjukdomar.
På hospitalen, t. ex.
Danviken, förenas både fattigvård och sjukvård, i förra afseende! för dem, som till fribröd eller försörjning blifvit intagne, och i sednare afseendet för dem, som äro sinnessvaga, eller med ohotliga sjukdomar behäftade.
Kron-Prinsessan Louises inrättning för fattiga barn, Iemnar både sjukvård och fattigvård.
Men det skulle blifva alltför vidlyftigt att upräkna alla dylika inrättningar. R. o. Ad. behagade finna, att både andliga och verldsliga läroanstalter, sjukvård och fattigvård sammanhänga med hvarandra.
Alt då i ett embetsverk sammanhålla vården om sila dessa serskilda utgreningar har jag ansett riktigt och tror det fortfarande.
Till kyrko- och läroverks- samt fattigvårds-afdeln:n skulle läkare kallas från helsovårds-afdelnm, meu Den 1 September. l'J5 icke tvärtom.
Läkarne komrne alltså att inom sin krets ostörda bibehålla sin myndighet.
Men hvartill tjenar det all tvista om dessa detaljer och formerna för dem.
Jag liar dock ansett för min pligt, alt inlåta mig i biomständigheter, för alt visa, det förslaget är genomtänkt och icke ett tomt hugskott.
Men jag har aldrig begärt eller kunnat önska, att R.
St. skulle inlåta sig i en dylik pröfning, hvarföre min motion ej heller sträckt sig vidare, än derhän, att R.
St. måtte hos Konungen begära förslag till ett embetsverk, som i 2:dra instantien afgjorde de ärenden, sorn höra under Ecclesiastik-Deparbt.
Intet vore lättare, än att föreslå inrättandet af fyra serskildta embetsverk, nemi. ett för helsovården, ett för kyrkovärden, ett för läroverken och ett för fattigvården; men hvarföre skall man skaffa sig flera embetsmyndigheter, än som behöfvas?
Hvarföre skall man ådraga sig större omkostnader för spridda inrättningar, när man kan undvika det genom en förenad?
Jag bör likväl förklara, att jag icke är serdeles angelägen om alla dessa ärendens sammanförande under ett embetsverk; ty om ändring icke införes i frågor om helsovårdens behandling, men väl i öfriga hänseenden, så vinnes ändock hvad jag hufvudsakligen önskar.
Afven om man åtskiljer de öfriga ärendenas handläggning, men för dem uprältar embetsverk, som nu fattas, så får Riket i alla fall hvad det behöfver.
Skulle R. o. Ad. anse Hr Ekströmers anmärkn. böra bifallas, skall jag icke motsätta mig sådant; ty det väsendtliga är, att ändring vinnes i afseende på kyrkoärender läroverken och fattigvården; men då blifver det nödvändigt, att i den underd. skrifvelsen bestämt uttala sådant; hvaremot Hr Ekströmer icke haft något att anmärka, ulan tvärtom ansett det riktigt.
För icke mer än tre Riksdagar tillbaka, deltog jag i öfverläggningarne inom Allm.
Ekon.Utsk. 0111 då väckta motioner ang:de Kolhnas uphörande, hvilka motioner föranledde till det tillstyrkande af Utsk., att R.
M. anhålla om uphörande af dessa styrelseverk och om deras förvandling till byråer under Deparhs-Chefeti.
Det är oväntadi, att under den korta tidrymd, som förflutit, opinionen i detta ämne så förändrats, att man nu, långt ifrån att lala örn en sådan förvandling af styrelseverken, vill tillstyrka R.
M. anhålla om ytterligare ett sådant verk, för att, om dessa verk slutligen komma att indragas, belasta Riket med en ytterligare statsutgift.
Om jag också då icke ansåg representationen böra i detta fall framställa önskningar, utan öfverlemna åt K.
M. att taga initiativet till styrelseverkens organisation, så har jag nu samma åsigt, och om jag då icke biträdde åsigten, alt dessa Kolhr borde uphöra, år jag nu lika litet för tillstyrkande af nya Kolhr.
Vi hafva för icke längesedan på detta rum hört den satsen yrkas och ifrigt förfäktas, att K.
M. borde afgifva förslag till embelsverkens reorganisation, emedan
Han från Sin höga ståndpunkt säkrast kunde bedöma lämpligheten och ändamålsenligheten af dylika förslag.
Om detta är riktigt, så måste 13* 196
Den 1 September. (let i förevartde fall, då fråga är örn styrelseverkens omorganisation, vara det ännu mera.
Kan del vara lämpligt att gä Regeringsmak-* ten i förväg om inrättande af ett eller annat styrelseverk?
M» har en gång, såsom jag tror vid 1844 års Riksdag, tillkäunagifviU alt K.
M. vore betänkt att omorganisera styrelseverken, oell alt K.
M. haft allvar dermed, synes deraf, att K.
M. afgifvit förslag om uphörande af två sådana styrelseverk.
Kan det vara lämpligt af representationen att korssa K.
M:s planer i fråga om dessa verks organisation, dymedelst, alt R.
St. anhålla om inrättande af helt nya embetsverk.
Jag tror, att i dessa, som i många andra fall, initiativet tillkommer, ingalunda representationen, utan Regeringen.
Men jag vill lemna denna fråga åsido, för att ingå i bedömande af lämpligheten af det ifrågavaride Kollegiet.
Om den kollegiala formen, i afseende på administrationen, i många afseenden visar sig mindre lämplig, om den omständigheten föranledt den, såvidl jag kunnat förmärka, temligen allmänna oppinion derom, att styrelseverken böra omorganiseras och den kollegiala formen uphöra; så mätte detta i ännu högre grad gälla de ämnen, som skulle blifva föremål för detta verks handläggning, med undantag af fattigvårdsärenden, om hvilka jag sedan skall tala.
Vi hafva en ganska färsk erfarenhet ora sednaste dagarnes historia, och detta rum har gifvit oss ganska tydliga erinringar om de nu pågående religiösa striderna inom vårt land.
Hvilka åtgärder för lugnande af dessa oroligheler än må vidtagas, tillkommer en vis och klok styrelse att bedöma.
För visso tror jag mig kunna förutsäga, att dessa oroligheter ingalunda komma att dämpas genom inrättande af ett embetsverk med de tunga kollegiala formerna.
Dessa oroligheler böra med så varsam hand behandlas, att jag, såsom ledamot af en domstol och ganska väl bekant med de tunga band, som hvila öfver Kollegiernas åtgöranden, hyser den öfvertygelsen, att det är minst lämpligt att med dylika band vidröra dessa grannlaga frågor.
Detsamma gäller i fråga om undervisningsväsendet och sjukvården, hvilka ärenden, enl. min åsigt, föga egna sig för behandling åfelt Koll:m. Ett Kolkm synes mig lämpligt för tvistemåls afgörande^ men jag tror, att meningarne äro temligen enige derom, att det är en föga lämplig institution.
Vill man hafva verksamhet och raskhet i ärendernas gång, ingalunda vinnes sådant genom öfverlemnande af reorganisationsfrågor åt Kollma.
M. i fråga om de kyrkliga och undervisningsärenderna, som skola blifva föremål för ett EcclesiastikKolbii behandling, inhämta uplysningar från sakkunniga män, sä har K. M. i sådant afseende Konsistorierna alt tillgå. K. M. kan vid hvarje Riksdag anlita PresleSt., hos hvilket man måste förutsätta den högsta uplysning och bildning i de ärenden, som skola utgöra föremål för Kollegiets handläggning.
Detta PresteSl., som just med afseende på dessa frågor delar sig i afdelningar, kan otvifvelaktig! meddela råd i organisationsfrågor långt bättre än ett Ecclesiaslik-Kolbrn.
Det är sagdt, alt man för inrättande af detta verk haren auktoritet, och alt verkets inrättande vid flere tillfällen varit ifrågasatt.
Jag vågar bestrida, att det varit ifrågaställdt på det sätt, motionären Ben 1 September.
197 föreslagil eller såsom en andra instans.
Med dess inrättande afsågs, alt del skulle blifva elt Konsistorium, som skulle slå invid Konungen eller såsom de öfriga Kollme utgöra en gren af RiksStyrelsen, men aldrig var meningen all göra del lill en andre instans.
I fråga om de rent juridiska ärenderna hafva vi icke längesedan arbelal bort en 4:de instans, men icke destomindre föreslår man oss nu, att begära inrättandet af en 4:de sådan, ty della Kolkm blir i kyrkliga frågor, likasom i en stor del af dem, som röra undervisningen, den 4:de instansen.
Vi bafva nemi. redan sockenstämmor eller Kontrakts-Prostar, Konsistorier, Kammar-Kolkm och-Ecclesiastik-Depart.
Ecclesiastik-Koll.:m skulle följaktligen blifva det 4:de.
Ronsistorierne hafva lika domsrätt med HofRäthne.
Inrättandet af delta Kolian skulle enl. min åsigt endast bidraga till långsamhet i ärenderues gång, isynnerhet om på denne instans skulle hopas så heterogena ämnen, som dem motionären föreslagit, och man klagar ju redan öfver långsamhet i ärendernas behandling.
Detta i afseende på de 2 afdeln:r af delta Kolhm, som skulle handlägga de kyrkliga och undervisnings-ärenderna.
Hvad angar fattigvårds-ärenderna, så tror jag, att det skulle vara ett misstag att hänföra dem till ett dylikt Kolhm.
Sannt är det visserligen, att fattigvården haft ett religiöst kyrkligt ursprung, men genom de i sednare tider utkomna fattigvårds-förorduingar har detta hand blifvit löst, och dessa ärender föredragas nu inför K. M. af Ecclesiastik-Ministern.
Jag kan således icke finna något sammanhang emellan dessa och de rent kyrkliga ärenderna.
Målen afgöras af K.
Befhrde och gå genom besvär till KammarRm, och skall någon förordning i afseende på dem vidtagas, så vore det den, att de icke böra gå från Kammar-Rätten till Ecclesiastik-Departrtet.
Det är enl. min åsigt den idé, som legat lill grund för nuvartde fattigvårdsförordning.
I afseende på olämpligheten af hälsovårds-ärendernas öfverflyttande på detta Kolhm, har en föreg:de talare yttrat sig, och motionären tyckes äfven hafva samtyckt till dessa ärendens skiljande derifrån.
Då, på grund af de skäl jag nu anfört, jag finner institutionen olämplig, och ett öfverflyttande af fattigvårds-ärenderne så mycket mindre böra äga rum, som de alldeles icke höra lill ett sådant embetsverk, anhåller jag om afslag å Betänk, Hr Ekströmer: Då Hr von Hartmansdorff i slutet af sitt anförande medgifvil frånskiljande från det föreslagna EcclesiastikKolhm af de till Suodhets-Kolhm nu hörande ärender, är min önskan upfylld, så vida nemi.
Ståndet lill elt dylikt frånskiljande lemnar bifall.
Jag anhåller emellertid alt i anledn. af några Hr von Harlmans dorffs yttranden få göra några anmärkn:r.
Hr von Hartmansdorff har anfört, att under den tid han var tjenstgörande i Sundhets-Kolhm, tyckte han sig der förmärka brist på juridisk kunskap hos ledamöterne vid ärendernes behandling, hvarföre han ansett det vara godt, om Sundhets-Kolhm hade en juridiskt bildad Chef. Härtill tillåter jag mig alt svara, alt under de 15 år jag varit ledamot i delta lös Den 1 September.
Koll:m samt der föredragit de vigligaste af der förekommande mål, eller de medico-legala, har jag haft den tillfredsställelsen, och jag tror Kolhm äfven förut haft den, att ingen klagan å domstolarnes sida försports öfver de yttranden, Sundhets-Kolhm i dessa grannlaga mål afgifvit.
Under denna lid har icke heller, mig veterligen, i afseende på de administrativa åtgärderne, annat sports än att de blifvit behörigen handhafda.
Kolhm har åtminstone haft den lyckan alt undgå anmärkutr håde af Kammar-R:n och R.
St:s revisorer; så att erfarenheten icke synes visa något behof af en juridiskt bildad
Chef för de till detta Kolhm hörande ärendens tillbörliga handläggning, såsom Hr von Hartmansdorff tyckes antaga.
•lag bör icke heller med tystnad förbigå Hr von Hartmansdorffs yttrande, att jag skulle hafva underlåtit att taga kännedom om Betänk. och den lill grund derför väckta motionen.
Jag har genomläst både Betänk, och motionen, ifrån början till slut, och tror mig rätteligen hafva upfattat dem.
Jag har för_ öfrigt ingalunda sagt, alt Ecclesiastib-Ko!I:ii alla afdelningar ovilkorligen skulle ingripa i medicinal-ärenderne, ulan jag yltrade, att om afdelningen för dessa ärender skulle arbeta och handla sjelfständigt och oberoende af de öfriga, det Ijenade lill intet att sammanföra den med dem och alt om alla afdelningarne åter skulle arbela tillsammans, endast olägenheter deraf skulle upkomma.
Hr von Harlmansdorff har vidare anfört, att frågan om Serafimer-OrdensGillels indragning och öfverflyttning af dithörande ärender till Sundhets-Kolhm i allt fall kunde ingå i R.
St:s tind. framställe, till K. M.
Jag bör härvid fästa R. o. Adis upmärksamhet derpå, ali denna fråga icke är ny, ulan längesedan väckt och ännu beroende af K.
Uti Nåd.
Bref d. 10 Aug. 1844 förklarade nerol. K. M. alt dess afsigt var, att lill vinnande af erforderlig enhet uti de lill allmänna hälso- och sjukvården hörande ärendens förvaltning, Sundhets-Kolhm borde öfvertaga den hittills St Kgl.
Serafimer-OrdensGillel updragna Ofver-Styrelsen öfver hospitalen, i allt hvad sjukvården anginge, hvaremot de öfriga, i och för hospitals-förvallriingen, Seraflmer-Ordens-Gillet åliggande bestyr, borde åt eli eller flera förvaltande verk updragas.
Den komroillé, som nedsatles för att opgöra förslag lill verkställighet af detta K. M:s Nåd. beslut, tillstyrkte dels att, i öfverensstämmelse med det K.
Brefvet, alla ärender rörande sjukvården och således den egenll.
Qfverstyrelsen öfver hospitalen, skulle öfverlemnas åt Sundhéls-Kolhm, dels att förvaltningen af hospitalshemmaneu skulle updragas Kammar-Kolhm, dels alt upbörden af hospitalsfondens inkomster skulle icke i sammanhang med Kronans upbörd och medel lili StatsKont. ingå samt derifrån reqvireras och ntanordnas.
Då detta förslag, såsom jag anfört, är på K.
M:s pröfning beroende, torde det vara, om icke olämpligt, dock obehöfligt att R.
M. göra en framställning i samma syftning; men skulle en sådan beslutas, så bör icke förbises, att till Sundhets-Kolhm endast må öfverflytlas den egentl.
Ofverstyrelsen öfver hospilalerne, och icke alla de bestyr, hvilka i sammanhang dermed nu åligga K. Serafimer-Ordens-Gillet, och hvilka hvarken Sundhets-Kolhm eller Ecclesiastik-Kolhm skulle kunna öfvertaga.
Den i September. 199 Gr. Posse, Gust. Mauritz:
Då jag i denna fråga går alt förena mig med Hr von Hartmansdorff, förklarar jag, alt jag lika med honom icke fäster afseende på den delen af Utsk:s förslag, som angår helsovården, utan endast på de 3 öfriga, och anhåller jag att få framlägga de skäl, på grund hvaraf jag kommer alt rösta för förslaget i denna del.
Rätta kriteriet på en inrättnings duglighet eller icke duglighet måtte väl vara följderna af dess verksamhet.
De kretsar, inom hvilka Ecclesiastik-Styrelsen i landet verkar, utgöras af skolvården, religionsvärden och fattigvården.
Jag vill nu kasta några hastiga ■s-blickar på hvar och en af dessa särskildt.
Hvad nu först beträffar skolfrågan, så är det allmänt kändt alt härutinnan inom vårt land råder ett slags virrvarr.
Man vet icke hvilken method följes.
Vi hafva nyligen på detta rum lill pröfning förehaft ett Betänk., hvari den önskan uttrycktes, att den humanistiska bildningen mätte, ulan att den klassiska dervid lider uågot, erhålla all den utsträckning, hvaraf den är mägtig.
Det var en from önskan; men jag tror, att den i skolorna antagna methoden har till följd, att den bildning, som der vinnes, kan kallas lika litet humanistisk som klassisk, lika litet idealistisk som realistisk, utan jag skulle snarare vilja kalla den numeritisk och skral, ty Gud skall veta, att läroämnena äro många, men andan svag.
Följden af deu närvar:de läromethoden är, att man gör lärjungarne lill lefvande conversations-lexika, som veta att berätta en hel mäugd intressanta saker, men icke bibringas bildningens rätta mål, nemi. klar tanke och en fast vilja.
Tiden för den klassiska bildningen tyckes vara ute, men liden för deu realistiska deremot synes ännu icke hafva rikligt vidtagit.
Beträffande åter fattigvården, så känna vi nogsamt, alt ett slags guerilla-krig föregår emellan församlingarne, hvilka kasta ifrån sig fattige, likasom bomber, utan att man vet, hvarest de träffa.
Hvad sluti. angår religionsvården, så torde svaret derpå få sökas hos lusarne i Orsa, hos separalisterne i Norrland samt den allmänna slapphet och slöhet i religiöst afseende, som allt mer och mer gör sig gällande inom nationen, då öfverdriften på den andra sidan lager sin skada igen.
När nu så är bestäldt, att i dessa frågor företer 6ig en obestämdhet, en ovisshet och ett. så alt säga, virrvarr, hvilket ingen lärer vilja bestrida, likasom icke heller att detta är verkningarna af hela inrättningen, så måste uti sjelfva inrättningen finnas fel.
Jag tror, att man vid något eftersinnande skall kunna spåra, hvarest dessa fel ligga.
Jag har redan sagt, och jag tror, att det är sannt, alt det råder ett virrvarr i dessa ärenden och ingen ledande tanke genomgår det hela.
När nu en förordn. från Ecclesiastik-Depart. skall utfärdas, hvar skall Deparl:s-Chefen söka uplysningar?
Jo! hos den otaliga mängd Konsistorier, som här finnas i landet.
Det ena Konsistoriet säger så och det andra så.
Följden af dessa otaliga meningar, som icke äro sammanjemkade, blir att en oreda, en ovisshet i dessa ärender upstår.
Om nu så är förhållandet, är det då icke klart, att det behöfves en utredning af frågan i sin helhet, och jag hemställer, om icke detta är lämpligt, 1) c n 1 S e p t c m I> e r.
Är det så, hvilket icke lärer kunna bestridas, innefattar åtminstone Hr von Hartmansdorffs förslag en method.
Jag vill icke påstå, att det är den bästa, men det år åtminstone en method.
Något genomgripande i dessa frågor tarfvas, och då, såsom jag nämnt, genom Hr von'
Hartmansdorffs förslag kan åstadkommas en förbättring härutinnan, förenar jag mig med honom i anhållan om bifall lill Utsk:s förslag.
Då jag inom Ulsk. deltagit i behandlingen af delta ärende anser jag mig pligtig ali derom yttra några ord.
Uti Ulsk. sökte jag tillvägabringa en så beskaffad modifikation i tillstyrkandet, att orden: ”besluta öfver de lill Ecclesiastik-Depart. hörande ärender”, skulle, enär det naturligtvis ieke kan ifrågasättas, att ett dylikt Koll:m skulle handlägga alla till Ecclesiastik-Depart. hörande ärenden, utbytas emot: ”besluta öfver Ecclesiastik-Depart. tillhörande ärender”, samt att i den följrde meningen efter orden: ”och å hvilket” borde införas orden: ”så vidt sig göra låter”.
I sådant skick förordade jag Betänk.
Sparre har sagt, alt initiativet i en fråga som denna borde utgå från Regeringen.
Jag medgifver det; men då inom eli RiksStånd motion i ämnet blifvit väckt och till vederbörligt Utsk. remitterad, skulle, efter min åsigt, ett afstyrkande Utlåt, från Utsk. och ett godkännande deraf hos Riks-Stånden, innebära att man icke önskade en framställning från Regeringen i en fråga, som likväl allmänt erkännes vara af mycken vigt, ehuru meningarne om sättet för det ifrågavar:de embetsverkets organisation äro, särdeles inom det Högvörd.
Ståndet, delade.
Jag tror derföre att Utsk. rätteligen förfarit och att R. o. Ad. bör fatta ett beslut i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Utsk:s tillstyrkande.
Hvad angår sammanförandet af de under Ecclesiastik-Depart. lydande verk och inrättningar till det nu föreslagna Koll:!, sä ansåg man sig inom Utsk. kunna utan äfventyr tillstyrka ett sådant förslag och, hvad mig beträffar, med tillägg af orden: ”så vidt sig göra låter,” derföre alt man föreställde sig, att icke obetydlig besparing i kostnad skulle vinnas, om embetsverket ställdes under en Chef med gemensamt kansli, och emedan roan dels ansåg, att de särskilda afdelningarne derigenom ändock icke behöfde blifva mera beroende af hvarandra, dels förmodade att, då det ifrågaställa embetsverket framdeles komme till stånd, svårighet icke skulle möta att finna en lämplig
Chef för alla afdelningarna, då de olika göromål, sorn skulle tillkomma dem, alla lyda under samma Siats-Depart.
Härmed tror jag mig hafva besvarat Gr.
Sparres invändning, att det vore öfverflödigt alt på ett embetsverk hopa så heterogena föremål sorn de ifrågavande.
Dessutom får jag emot Gr:u erinra, att sockenstämma icke kan anses såsom en instans, åtminstone är den af helt annan beskaffenhet.
För den händelse R. o.
Ad. skulle vilja bifalla Betänk., anliålter jag att slutmeningen i Utsk:s tillstyrk, måtte erhålla följande lydelse: ”besluta öfver Ecclesiastik-Depart. tillhörande ärender, och å hvilket, så vidt sig göra låter, de Universi - Den 1 September. 201 tels-Kanslererne, Serafimer-Ordens-Gillet och Sundhets-Kolbm nu tillkommande ärender således skulle kunna öfverflytlas.”
Del förslag, som Ekon.- Utsk. uti förevande Betänk, tillstyrkt, har från sin första tillkomst väckt mitt lifliga deltagande.
Att förslaget är nödigt och nyttigt, har af den värde motionären på det fullständigaste blifvit ådagalagdt, och det behöfver således icke i det hänseendet af mig förordas.
Emot dess förmenta oantaglighet och ändamålsvidrighet har man gjort åtskilliga anmärko:r, af hvilka det må tillåtas mig att till besvarande uplaga några.
Till en början har man sagt, att genom förslagets antagande allt för heterogena elementer skulle till gemensam behandling inrymmas i ett och samma embetsverk.
Men då inom del här föreslagna embetsverkel målen skulle beredas på, om jag så får säga, flere kamrar, synes häraf inga större olägenheter böra upsla ån då de, som nu, sammanföras i en och samma person, nemi.
Ecclesiaslik-ministerns.
Med samma skäl skulle man kunna framkasta den invändningen, att inom nämnde Depart. borde finnas två eller flere föredragande, enär man svårligen på samma gång kan vara Prest och Lekman, och den egentliga enheten, afgörande!, icke kan ligga hos någon annan än Konungen allena.
Sparre har yttrat åtskilligt rör:de det kyrkliga, bland annat, alt behandlingen af de religiösa rörelserna icke borde blifva föremål för ett sådant Kolhm, och all det vore bättre om K. M. rådfrågade Consistorium och särskildt PresteStåndet, då della är samladt vid Riksdagar.
Denna åsigt synes i det närmaste sammanfalla med en af de värde reservanternes yttranden, nemi.
Hr Brings, der det heter: ”ali den enhet uti ”och den tillsyn och kontroll öfver den Ecclesiastika förvaltningen, ”äfvensom all den beredning af de Ecclesiastika ärenderna, som ”åsyftas, kan genom redan bestående institutioner fullständigt åstadkommas.
För denna upgift, hvars enlighet med verkliga förhållandet den värde reservanten och den värde talaren icke funnit för godt alt styrka, lära de bli oss skyldiga beviset.
En blick på vår kyrkoförvaltnings närvar:de tillstånd skulle, jag fruktar det, lemna oss motbeviset i händerna.