Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förstörelsemedel, det nu diskuterade reformförslaget, innebär, lik en ny Pandoras ask, en mängd onda andar, som skulle utflyga ibland oss, om vi öppnade locket.
Dess fel äro många, men främst deribland sätter jag den röda tråd, som genomgår det hela, eller, med andra ord, dess öfverallt framskymtande republikanska tendenser.
Må vi icke göra oss några illusioner i afseende på det mål, hvartill rörelsepartiet i alla länder sträfvar.
Detta mål är republiken.
Hos oss var det första steget dertill våra nya kornnninalförfattningar, hvilka med skäl, både för sin tendens och sin invecklade beskaffenhet, hos många väckt ett betydligt misshag.
Det nya representationsförslaget är det andra steget, och om detta skulle till fullo uttagas, så hade det åsyltade målet redan ryckt oss nära på lifvet.
Sverige har i visst afseende ett mindre förmånligt läge.
Från den ena sidan hotar despotismens mäktiga godtycke och från den andra den småningom inträngande demokratiska smittan.
Vi böra vara på vår vakt emot dem båda.
Det är af denna demokratiska smitta, som det nu hvilande förslaget i hög grad blifvit anstucket, och om detta antages, skall republiken otvifvelaktig! förr eller sednare infinna sig, kanske i en icke synnerligen aflägsen framtid.
Om det republikanska regeringssättet ändock kunde befria verlden från rrienniskoslägtets stora plågoris, krig, så skulle det åtminstone hafva något godt med sig; men alla tiders erfarenhet visar motsatsen, och i våra dagar se vi Nya Verldens alla republiker sönderslita sig sjelfva och hvarandra genom krig.
Kort sagdt, under ingen styrelseform åtnjutes så säkerhet till lif och egendom, som under den konstitutionel monarkiska, der statsmakternas inbördes förhållanden äro så väl afvägde, som de nu äro hos oss.
Sjelfva verldssystemerna lyda i visst afseende samma lagar som staterna.
För att vidmakthålla ordningen fordras tvenne hvarandra motverkande krafter.
Om den ena af dessa krafter blir den andra öfvermäktig, är ordningen genast rubbad, systemet sammanfaller och chaos inträder ånyo.
För stater varar detta chaotiska tillstånd, intilldess en kraftig hand återställer ordningen, och denna hand är vanligen despotens.
Det republikanska partiet, hvartill jag nödgas räkna Konungens nuv:de rådgifvare, har, genom fortsatta agitationer, midt under det djupaste lugn framkallat en storm, beräknad på att uppröra samhällets alla elementer.
Det vore önskligt att de, som framkallat denna storm, äfven nu förmådde besvärja den.
Man har på mångfaldigt sätt, både med låck och med päck, sökt beveka oss att antaga förslaget, och bland annat anfört att, om det också nu förkastades, skulle det dock oföräedradt återkomma.
Jag betviflar dock, att Stats-Itådet skall i detta afseende erhålla den mäktiga medverkan, som erfordras för att kunna framlägga något förslag.
Jag säger med flit Stats-Kådet, Den 6 December. 339 ty grundlagen känner ingen Regering, så länge Konungen sjelf förer riksstyrelsen.
Den känner blott ett Stats-Råd, som af Konungen tillsättes oell äfven af honom afsättes, tlå omständigheterna dertill föranleda.
Jag yrkar förslagets förkastande.
Mannerheim, August Reinhold:
Det torde benäget ursäktas mig, att jag vågar upptaga en snart förflytande stund, och tillika får jag anhålla om tillgift, för det jag, en för de flesta här närvide obekant, men derföre icke inom min verkningskrets alldeles okänd person, vågar uppträda inför denna lysande församling.
Förslagets förtjenster och brister äro så vidlyftigt granskade, att jag icke vill sysselsätta mig med dem, men såväl på detta rum, som utom detsamma frågar man: hvad månde blifva af detta barnet?
Alla ömma föräldrar åligger det efter naturens ordning att vårda sina barn äfven med uppoffringar.
Mina Hrr! detta är det svar, jag har att gifva på denna fråga.
Man har bär bittert, t. o. in. hätskt klandrat vissa opinionsyttringar inom vårt land, vissa adresser och deputationer, under förmenande, att de voro inkonstitutionella oell obehöriga såsom påtryckningar på Rikets nu församlade Ständer.
Jag har i min hemort aldrig varit någon agitator, ej heller någon folktribun, men det bar fallit äfven min ringa person till del att blifva en sådan förtroendeman, som fått sig uppdraget att deltaga i en dylik deputation, Deputationernas ändamål Ilar icke varit något annat än att till den, som man visste vara författare till det nu på Ständernas bord hvilande Kongl, förslaget, framföra uttrycken af våra kommittenters hjertliga tacksägelse.
Dermed var deras mission uppfyld och längre har det heller icke gått.
Man har påstått att meningen med dem varit att neddraga frågan till partiernas tummelplats, men jag får förklara, att jag hvarken är eller varit någon partiman.
Hvad de tusentals namnen under petitionerna beträffar, har man sagt, att man kunnat få dem både för ringa öfvertygelse och för ringa penning; dessa namn må tala för hvad de kunna, de äro dock uttryck, som icke kunna disputeras, och hvad de nu afgifna adresserna angår, så hoppas jag, att hvar och en må väl betänka sig, innan han säger, att de icke ega någon betydelse; der står likväl, Mina Hrr! namn framför och namn bakom.
Den som icke i dem vill se «vox populi», skall måhända icke i ett ögonblick, allvarligare och högtidligare än detta, förnimma »vox Dei.»
Att jag icke på något vis gillar den sjelfskrifvenhet, som hittills tillkommit och måhända äfven hädanefter skall tillkomma R. o. Ad., bevisas bäst deraf, att jag, ehuru hufvudman för min ätt, aldrig hittills begagnat denna rätt, emedan jag ansett den vara orättvis, icke ett uttryck af menniskorätt och menniskovärde.
Mitt namn är visserligen icke af den betydenhet, att jag, såsom en annan talare, tror, att mitt votum skall öfvergå till efterverlden, men jag har en samtid, inom hvilken jag vill förvara mitt namn.
Derföre vill jag öppet och ärligt och ej för vinnande af någons gunst, hvilket jag sannerligen aldrig sökt, 310 Den 6 December. med varmaste hjerta och innersta öfvertygelse förklara, att jag kommer att rösta för det Kongl, förslaget.
Jag gör det så mycket heldre, som detta mitt handlingssätt står i full öfverensstämmelse med det valspråk, som pryder min vapensköld.
Då jag nu går att uttala min öfvertygelse i den lifsfråga, som utgör föremål för det Höglofl.
Ståndets öfverläggning, skall jag med skyldig aktning för tidsutdrägt af Ståndets dyrbara tid fatta mig med möjligaste korthet.
Bevistandet af mer än 13 riksdagar har städse öfvertygat mig om behofvet af en omsättning i representations-sättet.
Förslag hafva ock förekommit, men blifvit afvisade till sina fäder, till dess ändteligen blifvit förelagdt det nu under öfverläggning varande, det jag helsar med tack till dess ädle författare, såsom grundadt på det förstärkta sambandet emellan Konungen och folket.
Man har hardt antastat det såsom behäftadt med förstorade brister; men, Mina Hrr! det är ju ett menniskoverk, och enligt min varma öfvertygelse äro dessa brister icke större, än att den skickliga byggmästaren ju finnér dem lätt afhjelpta, då byggnaden är uppförd på fast grund.
För mig, stående vid brädden af min graf, återstår blott att tacka en mild Försyn, som unnat mig att lefva så länge, att jag med ett längtande ja fått emottaga det nu föreliggande förslaget.
Gr. Wrangel, Anton Reinhold, anförde skriftligen:
När man förändrar statsskick, Mina Hrrl bör man väl tillse, att det man får i stället för det bestående är bättre, men ej sämre än det man har.
Men ordet för dagen tyckes vara, att detta är likgiltigt, blott man får Regeringens förslag antaget och det just nu.
Hufvudsaken är att blifva af med de få konservativa elementer, vi nu ega inom vår statsförfattning, för att uteslutande få demokratiska institutioner.
Detta kan, såsom flere talare redan anmärkt, innebära en fara ej blott för konungamakten, men äfven för folket sjelft, ty fäderneslandet kan blifva en skådeplats för inre split och derigenom ådraga sig för mycken utländsk uppmärksamhet, och vi veta, Mina Hrr! af Danmarks exempel, hvad utländsk inblandning i ett lands inre angelägenheter vill säga.
Jag menar nu ej så mycket fienders, ty dem kan man möjligen reda sig lör, som ej mera vännernas!
Att orda vidlyftigt om det Kongl, förslagets detaljer finner jag onödigt, sedan så många talare skärskådat dem.
Jag finner blott, att det nya statsskick, man bjuder oss, hyllar för mycket det moderna Franska uttrycket 1’imprévu, det vill säga, det oförutsedda, det oberäkneliga.
Så till exempel, att grundlagen, som ju den nya R.
O. skall vara, skall ytterst hvila på och bero af kommunal-lagen, som i egenskap af civil-lag ju när som helst kan ändras, att census, som utgör Svenska folkets enda representationsgrund, är beroende af olika mynt och taxeringsvärden.
Detta allt silver anlednins til! oberäknelisa förhållanden och kan Den f> December.
341 förrycka grundvalarna af den nya statsförfattningen.
Sedermera finner jag, Mina Hrr! en oformlighet, som ej har något motstycke uti någon annan stats konstitution, uti skapelsen af en slat i staten under namn af kyrkomöte, som har en makt, om äfven negatif, öfver Konung och lagstiftande församling, så snart de röra vid kyrkoärender
Jag kan ej gifva min röst åt ett reform-förslag, som ej innehåller i lag skrifna verkliga garantier, ej allenast för det demokratiska, utan äfven för det konservativa elementet i staten.
Jag råder att man gör med det hvilande förslaget såsom Saturnus gjorde med sina foster, innan det måhända uppäter eder sjelfva.
Jag har begärt ordet, icke för att uttänja den strid, som jag hoppas snart skall vara utkämpad, utan blott för att tillkännagifva, att jag med lifligaste bifall omfattar det Kongl, förslaget, samt med mitt ja ämnar understödja detsamma och i R. o. Ad. prot. önskar få detta mitt votum antecknadt.
Jag vågar äfven hoppas att R. o. Ad., med den högsinthet, som alltid utmärkt detsamma, skall förena sig med sin Konung och Svenska folket, äfven i denna fråga, och således bifalla förslaget.
Många ledamöter ropade nu åter på propos.
Tjugufem år hafva förflutit sedan frågan om national-representationens ombildning först allvarligt väcktes och sedan ett förslag blef hvilande, hvilket, flitigt agiteradt år 1844, dock samma år förkastades.
Flera andra förslag hafva sedermera följt, hvilka rönt samma öde.
Månne saken och sanningen, månne fosterlandet deraf lidit?
Deri vigtiga frågan har blott allvarligare blifvit begrundad, under tiden har en ny generation hunnit uppväxa och landets välstånd har utvecklats i alla rigtningar.
Het nu föredragna Kongl, förslaget till national-representationens ombildande förordas nu af flere skäl, dock hufvudsakligen för sin enkelhet och för det bifall, det fått emottaga af Sveriges allmoge och af tidningspressen.
För min del kan jag icke finna enkelheten i ett förslag vara tillräckligt motiv för dess antagande, i synnerhet om orättvisa vore en af förslagets följder; och bifallet från den samhällsklass, hvilken genom förslagets antagande skulle få ett öfvervägande inflytande, bör icke heller vara tillräckligt, lika litet som bifallet från en tidningspress, som grundar sitt bifall egentligen på förhoppningarne att kunna efter sjelfviska intressen styra riksdagsmanna-valen.
Jag har sökt underkasta förslaget den sorgfälligaste pröfning.
Jag har gjort det icke blott af pligt såsom en af nationens representanter vid denna riksdag, utan ock af pligt såsom akademisk lärare, just inom den fakultet, hvilken det tillhör att 342 Den 6 December. värda de statsvetenskapliga studiernas odling.
Resultatet af denna pröfning är att jag måste förkasta det.
Betraktar jag det från rättsfilosofisk synpunkt, från synpunkten att statens alla rättsgiltiga intressen må tillbörligen representeras, och en harmonisk jemnvigt emellan statsmakterna åstadkommas, finner jag förslaget otillfredsställande, angifvande en i tillämpningen orättvis, i sina konseqvenser vådlig, princip — penningen, såsom gradmätare både för potitisk bildning och fosterländska tänkesätt.
Betraktar jag förslaget för att efterforska, om det är bygdt på någon historisk basis, eller om det kan anses såsom ett försök att utbilda den nuv:de representativa författningen, finner jag mig lika otillfredsställd.
Det är att dåra sig sjelf, då man sagt, att förslaget är bygdt på en historisk grund, derföre att valen till den öfre kammaren skola ske af landstingen.
Men, Mina Hrr! landstings-institutionen efter våra kommunal-lagar är en alldeles för ny institution för att ega någon historia.
Den har ännu icke hunnit införlifva sig med folkets seder eller vinna dess fulla förtroende, och landstingen betraktas ännu af mången såsom blott varande till för att skapa nya skatter.
Att åter jemnföra våra landsting med de landskapsting, som för 5 å
C00 år tillbaka höllos inom hvarje landskap, är omöjligt; de särskilda landskapen egde den tiden sina egna lagar och beslöto oberoende af hvarandra skattebidragen till Konungen; och ett svalj af flere århundraden, hvarunder den närv:de ståndsrepresentationen utbildat sig, ligger deremellan.
Jag vill icke upptaga tiden med en i detalj gående kritik.
Jag vill blott anföra de trenne hufvudsakliga anmärkningar, Som jag har att göra och som, enligt min tanka, äro tillräckliga för att bestämma mitt afstyrkande af förslagets antagande.
Min första anmärkning gäller den 14:de §:n, der valrätten bestämmes för den, som »antingen eger eller med stadgad åborätt innehafver fast egendom på landet eller i stad, till ett taxeringsvärde af minst 1,000 rdr etc. etc., eller erlägger till staten bevillning för en till minst 800 rdr uppskattad årlig inkomst.»
Denna bestämning är ej blott rent godtycklig.
Den är, hvad värre är, orättvis.
Inom hvarje län komma tusentals mindre jordegare, hvilka enligt nu gällande grundlag deltaga i riksdagsmannaval, att derifrån uteslutas; inom rikets småstäder kommer en stor del af handtverksklassen att likaledes nekas valrätt.
Jag tiar genomsett taxerings-längden för Upsala stad och deraf funnit detta förhållande bekräftadt.
Man skulle ock få se det egendomliga skådespelet uppföras, att akademie-docenterna och e. o. bibliotheks-amanuenserna, hvilka för närvide deltaga i val till riksdagsmän för universiteten, skulle bortvisas från val-urnan, emedan de, såsom lönlöse lärare och tjenstemän, icke äro taxerade till 800 rdrs inkomst, men deremot akademie-vaktmästaren och kursorerne framropas för att afgifva sina röster lika med professorerne.
Huru länge tror man väl, att strecket mellan män med 800 rdrs årlig inkomst och derutöfver samt den stora massa, som står Den 6 December. 343 derunder, kan bibehållas?
— Om förslaget antages, skall icke denna massa högljudt ropa på deltagande i valen?
— Hvad vill man svara dem?
— Hvad har föranledt tacksamhetsadresserna från arbetare-föreningar i anledning af förslaget?
— Icke har det kunnat vara förslaget i sig sjelft, ty det nekar arbetaren under 800 rdrs årlig inkomst all rösträtt.
Tacksamheten måste sökas deri, att lörslaget har öppnat den demokratiska vägen.
Massan har blifvit anvisad att beträda densamma.
Hen finner visserligen en port stängd, på hvilken står skrifvet 800 rdrs årlig inkomst eller 1,000 rdrs fastighetsvärde för den, som skall få slippa in.
Huru skall i längden en stormning på denna port kunna emotstås?
Om deputationer och adresser från alla landsändar ankomma för att, såsom det heter, utöfva en fredlig påtryckning, hvad vill man svara?
Min andra anmärkning afser den öfre kammarens bildande genom val af landstingen, hvilkas sammansättning bero af kommunal-lagarne.
Men då dessa lagar skola anses vara af civillags natur, och civillag kan ändras vid hvarje riksdag, och riksdag hålles hvarje år, blir sjelfva grundvalen mycket vacklande.
Man invänder visserligen, att till ändring af civil-lag skall erfordras Regeringens samtycke.
Om en allmän agitation förberedes för en total förändring af landstingens sammansättning, om den förnyas några riksdagar å rad, jag vill se, om Regeringen med ett parlamentariskt styrelserätt kan motsätta sig den äskade förändringen!
Min tredje anmärkning rörer den 65:!e §:n, hvilken faktiskt upphäfver den eljest bestämda jemnvigten emellan debådakamrarne och lägger hela tyngden i den nedre kammarens händer, alldenstund det heter, att i de vigtigaste frågor, såsom ora statsutgifter, bevillning, Riksbankens eller Riksg.-Kontorets styrelse m. m. skola, om de begge katnrarne stanna i olika meningar, rösterna sammanräknas; och då i den nedre kammaren antalet ledamöter är betydligt större, är ej svårt att se, hvilken som får ölvertaget.
Jag anser en sådan öfvervigt synnerligen farlig för konungamakten, ty konungamakten kunde lätt blifva i beroende ställning.
Antag, hvilket icke vore omöjligt, att en partiledare i nedre kammaren samlar 150 ledamöter under sin fana, hvilka uppställde ett s. k. program, till hvilket hörde att neka vissa anslag eller minska dem, om icke Regeringen ville foga sig efter detta partis afsigter.
Hvad ville Regeringen göra?
Den skulle stå förlamad, liksom med en snara om halsen, och tvingas in på en annan väg, än den Regeringen kunde för landet anse nyttfg.
Jag slutar med att tillägga, att då jag funnit förslaget ledande till så stora, både orättvisor och vådor, finnér jag mig uppmanad att, både af fosterlandskärlek och pligt, lägga mitt nej emot det hvilande förslaget.
En mängd ledamöter yttrade härtill bifall. 344 D en (> December.
Gr. von Essen, Gustaf Adolf Fredrik Wilhelm:
Som åsigterna om detta förslags fel och brister redan blifvit fullständigt utvecklade af ledamöter, tillhörande båda partierna, vill jag icke uppehålla R. o.
Ad:s tid, utan endast förklara, att jag förenar mig med Fl.
Ihre, samt röstar emot förslagets antagande.
Jag är, jag tvekar icke att säga det, af sann öfvertygelse en varm och tillgifven vän af det Ivongl. förslaget, och de anmärkningar, sorn blifvit gjorda mot detsamma, hafva mera belastat än rubbat min åsigt i detta afseende.
Bland dessa anmärkningar finnes det, enligt mitt förmenande, endast två, som kunna tillmätas någon större vigt.
Hen ena, att
Riksdagsmännen i första kammaren skola utses af landstingen, och den andra, att antalet ledamöter i första kammaren är mindre än i den andra kammaren.
Men just dessa af förslagets motståndare framdragna fel synas mig utgöra förslagets största förtjenster.
Hetta har af ITr von Stockenström i. hans yttrande blifvit så fullständigt ådagalagdt, att jag, med hänvisande dertill, endast vill tillägga, huruvida skäl rimligen kan förefinnas att såsom valkorporationer förkasta landstingen, om hvilka man har en treårig ganska god erfarenhet och hvilka utöfva sin verksamhet i I^andshöfdingens närvaro under ledning af en utaf K.
M:t tillsatt ordförande, för att ersätta dem nied andra valkorporationer, om hvilka man icke har och icke kan få någon den ringaste erfarenhet före den nya författningens tillämpning.
Man har sagt att förslagets motståndare utarbetat ett annat förslag till representationens ombildning, men att detsamma icke kunnat meddelas, emedan den boktryckare, man vändt sig till, vägrat tryckning deraf.
Jag tänker icke så lågt om våra boktryckare, att detta varit det verkliga hindret.
Dessutom hade man kunnat använda det både före och efter boktryekerikonstens uppfinning begagnade sätt att meddela sig genom tal eller skrift.
Egentliga anledningen torde val vara den, att någon öfverensstämmelse i åsigter hos det Kongl, förslagets motståndare icke förefunnits, utan att man sväfvat ut på de individuella tyckenas gränslösa område, hvarifrån ingenting helt kunnat upphemtas.
Jag kan icke, och om jag än det kunde, skulle jag icke vilja genom vältalighet söka verka på eder känsla.
Finnes det något tänkvärdt i de få ord jag kommer att yttra, behöfver det icke smyckas med några rhetoriska prydnader; finnes der åter icke något begrundansvärdt, må mitt yttrande framstå i sin fulla nakenhet.
Alla som yttrat sig, hafva ju erkänt behofvet af en representationsförändring, och jag är öfvertygad, att det icke finnes någon inom detta rum, som icke delar denna åsigt.
Nåväl! hvad bevisar detta erkännande?
Det bevisar, att det nuv:de tillståndet är sjukt, ja allvarsamt sjukt.
Men hvad göra vi, om Den 6 December.
345 en kär anförvandt ligger på sjukbädden?
Uppskjuta vi då att begagna ett tillgängligt verksamt botemedel, för att, i afvaktan på ett bättre, låta patienten duka under?
Och vi böra icke heller förkasta det nu föreliggande förslaget derföre, att man möjligen skulle kunna uttänka ett mera fullkomligt.
En stor tänkare har ganska sannt sagt, att revolutioner uppkomma deraf, att nationerna gå framåt, medan statsförfattninga-rne stå stilla.
Ett afslag af reformen skulle äfven hos oss framkalla ganska betänkliga rörelser, — jag hoppas dock endast inom laglighetens gränser —, och när motståndet ingenting vill gifva, tvingas man slutligen att taga, och det händer då att man, äfven på laglig väg, tager mera än man vill, mera än man bör.
Jag röstar för det hvilande förslaget.
Man måste verkligen göra våhl på sig, för att icke låta känslorna laga öfverhand öfver förståndet, då man förnimmer de ädla, upphöjda och hjertat tilltalande tankar, som finnas nedlagde uti det Stats-Råds-prot., som åtföljde det Kongl, representationsförslaget, och som sedermera så ofta återljudat uti åtskilliga anföranden på detta rum; också har det funnits ögonblick, då äfven jag varit på väg att lemna bakom mig alla traditionella föreställningar, inplantade i min barndom, alla reminiscenser ur den Boströmska samhällsläran från min akademitid och alla varnande vittnesbörd ur vår egen och andra länders historia, för att, med vännerna af det Kongl, representationsförslaget, stiga ombord på denna glada speljakt, som, sirad med rosor och vimplar, med musik i fören och smekt af förliga vindar, skulle genast föra hela nationen till lycksalighetens ö.
Men dessa känslans ögonblick hafva snart varit förbi.
Vid förståndets pröfvande ljus har denna hitta farkost blifvit förbytt till ett drakskepp, som från fiendeland nalkas våra förut så fridsälla kuster, för att der sprida ödeläggelse och död; och jag har derför tackat Gud, att detta monster af den enda monitor, som i dessa tider duger att lita på, den ädlare konservatismens monitor, erhållit trenne sådana grundskott, att man snart skall se detsamma hissa nödflagg och afstå från försöket att, buret på agitationens svallvågor, lotsa sig fram mellan de klippor och skär, som en fast, modig och beslutsam hållning hos R. o. Ad. skall utbreda till skydd för det hotade fäderneslandet; och måtte echot af dessa grundskott ännu i afgörandets stund ljuda i alla röstandes öron med dess starka, mäktiga och befallande stämma, att det Kongl, representationsförslaget skall förkastas, emedan det blottställer konungamakten, emedan det lägger representationens tyngdpunkt uti en enda samhällsklass och dertill den för riksvårdande värf minst qvalificerade, och ändtligen emedan de konservativa elementer, man sökt åstadkomma, reducera sig till några sväfvande hägringar på den himmel, som belyses af landstingens nyss uppgångna sol, som folket älskar att tillbedja, detta folk, om hvilket dock Konungens Rådgifvare, 346
Den 6 December. då de tillstyrkte förslagets framläggande, uppenbarligen tänkte något för högt, i det de trodde detsamma endast bestå af lika kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade Svenske män, som de sjelfve.
Och härmed är min kritik af det Kongl, förslaget slutad.
Som jag sagt, har mitt förstånd tuktat mina känslor; och när äfven förståndet börjat svigta, när jag blifvit yr i hufvudet af att följa med dessa många, långa och invecklade argumentationer för och emot det Kongl, förslaget — så har jag — och detta, Mina Hrr! är ett råd att följa — så har jag alltid gripit tag uti det nödankare, vid hvilket mitt beslut nu så tryggt hvilar, så har jag alltid stadigt blickat på den kompass, som så säkert visar mig den väg, jag har att följa, den omedelbara, den oomkullkastliga förvissningen derom, att vi hittills varit det i politisk mening lyckligaste och friaste folk i verlden, hvilket faktum omöjligt kan förklaras, under antagande att våra representativa former varit så odugliga, som man gjort sig all möda att inbilla tanklöst folk.