Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det bättre folket, som efter en menniskas umgängesseder dömer dess karakter, är missnöj dt med den forcerade högfärd, som landshöfdingen och riddaren välborne herr af Nordin ifrån sitt första intåg här beständigt visat Kommendörsomamenterna öka i hans inbillning värdet af hans person, och oaktadt de sista månaderna icke gifvit någon föda åt hans uppblåsta varelse, så ser man dock honom, lyftad på tån, höja sin välborna näsa öfver alla högädla eller ädla och högaktade näsor.
Raillerie å part: Han lefver nästan med ingen utom sin trogne rektor Brandberg.
Bönderna, som mäta en hög herres moralité efter antalet af minuter, som användas att transportera dess åkande varelse från den ena milstolpen till den andra, äro på denna räkning högst missnöjda med nådig herm.
Utan det appui, som en högre makt skänker, kan således icke Nordin uträtta något här i orten, och det enda sätt för honom att agera är att låna masken af en högtbetrodd man.
De upplysta finna af analogi med dess och broderns samt de öfriges meriter, att dess belöning, ehuru icke markerad, dock är densamma; men de dummare tro, att dess kontinuerande magnificence är en följd af ett kontinueradt förtroende.
Jag afvaktar här momenten af decisionen i den vigtiga saken.
Med all resource af ett aktivt genie, förblifver dock Nordin ' (om jag iår hos honom supponera någon klokhet) alldeles passiv i hvad tournure som den saken må taga.
Allt är lika trankilt i provinsen.
Flere och äfven detta års goda växt frälsar dalkarlen från en annars nog vanlig hunger.
En man, som noga känner dess lynne, försäkrar mig att han alltid är trankil, så länge han har att äta, och att hans orolighet alltid är en följd af magens revolutioner.
Förnuftets politik har många anhängare här i orten.
De fördöma borgmästare och Mcorpsaristokratien och glädas åt hoppet att se förståndets och dygdens välde upprest * på ruinerna af egennyttiga bofvars.
Jag har varit lindrigt attackerad af en allmänt gångbar sjukdom, rödsot, men är nu restitueracLHärjemte får jag äran sända en förteckning på folkets och presteraas karakter i de betydligaste socknar.
Med djupaste vördnad framhärdar
Ödmjuk tjenare.
Mora socken
har alltid gifvit ton åt det öfriga Dalarne.
Folket är lättast styrdt af en jemn rättvisa, lika skild från en öfverdrifven nåd, som leder till sjelfevåld, och det minsta våld, hvilket retar till hämd.
Denna princip af rättvisa är den enda] &gt;olitik som be-höfves för att styra Dalarne.
Prosten And.
Svedelius är en ’ svag karl, som alltid är enr emanation af högsta makten.
Rättviks och Leksands socknar
taga ton af Mora, men äro af en lika konseqvent karakter och af samma lynne.
Genom en längre possession af en galen pastor, doktor Enebom, är Leksandskarlen något bortskämd.
Rättviks socken styres nu äfven af en halfgalen prost Göransson, men hvars dårskaper sällan gå utomhus.
Han är för öfrigt en rättänkande man, så ofta hans amerikanska griller lemna honom rådrum att tänka.
Som svensk prest i Norra Amerika deltog han i oroligheterna såsom engelsk partisan och detta har alldeles förbryllat hans förstånd.
Svärdsjö socken
är af ett från dét öfriga Dalarne skildt lynne.
Sturska men billiga, sätta de i synnerhet sin styrka i epigrammer.
Deras pastor Groth är rättänkande och aktiv.
Tuna och Hedemora
äro äfven af betydenhet.
Den förra tar ton af Mora etc., den senare är för sin egen räkning ofta nog stursk, dock ej obillig.Fahlun den 21 aug.
Gårdagsposten medförde en nouvelle, som höjde min vänskap för Ribbing, Hom och Ehrensvärd till den lifligaste tacksamhet mot deras välgörare.
Om någon stund min glädje skulle försvinna i åtankan af min morbrors * öde, så njuter jag dock den tillfredsställelsen att se mitt hopp om lindring deri bevaradt uti de milda tänkesätt, som IL K.
H. ådagalagt och hvilka kräfva samtidens och efterverldens beundran.
Den del af vårt pack, som ännu känner denna nyhet, tycker väl att de landsflyktige förtjent ett ' hårdare straff, men den så djupt inrotade vördnaden för högt salig konungen förbjuder dem att ogilla dess sista befallning.
De tycka väl, att han varit för nådig — men det var emellertid G. Hl som befalt och man måste lyda.
Jag vet ej ännu hvad landshöfdingen säger.
Han återkom i går från landet, der han endast roat sig.
Jag väntade denna glada nouvelle i går och hade således till en dejeuner i går bjudit några skrikare, för att höra deras tankar.
Som bon vivant, hvilken roll jag här i synnerhet spelar, lyckades det mig att se deras sorg dränkt i vin och deras öppenhjertighet för verlden var en naturlig följd af kalaset De förtrodde mig, att Gustaf alltid var för nådig och att han äfven på sotsängen följde nog långt sitt ömma hjertas böjelser, men att det var omöjligt for hertigen att rygga sina så heligt gifna löften etc. För att skingra dem och göra dem alldeles inkapabla för allt annat räsonnemang så hafva mina vänner under pretext af namnsdagar etc. nu på någon tid hållit dem i en beständig dvala och jag låtsar att följa ortens sed, hvilket gör att vi dagligen äro tillsammans på drickskalas.
Ehuru detta generar mig öfver beskrifning, så drar jag deraf den dubbla nyttan att markera min intention och förstöra deras.
För lugnet härstädes vågar jag nu alldeles ansvara; men jag tror dock mig böra härstädes qvardröja någon tid, till dess ryktet får sprida sig i provinsen och jag får se hvad sensation det der förorsakar.
Bönderna hafva (oaktadt Nordins rapporter) alltid under denna tiden varit ovanligt trankila, och då de
* Pechlin, gift med J: s moster.ockuperas af omsorgen om sin säds bergning, så lemna de ej någon tid åt politiska yrken.
Nordin, betraktad blott som landshöfding, är verkligen nyttig.
Hans capacité till denna tjenst är öfver dess embets-bröders, hans politiska talanger, ehuru elaka, skada dock icke i en ort, der han genom en öfverdrifven högfärd eloignerat sig från alla menniskors förtroende.
Jag har trott mig böra nämna detta, för att på en gång göra justice åt dess förtjenster och tillika uppgifva det i min tanke enda moyen att deraf draga nytta, det nämligen att bibehålla honom här.
Jag afvaktar nådiga ordres om min retour.
Minst åtta dagars ytterligare närvaro här är nödig för mig att rätt kunna saga hvad Bensation den vigtiga nouvellen förorsakar.
‘ Rosenheim har ej ännu tryckt något opus här.
Han är ridicule till den högsta grad.
Han presenterar sig öfver allt chapeaubas i en stad der detta upptåg är alldeles okändt.
Ett präktigt livré, med alla regnbågens farger på en liten krokryggig iigur, delar med herr hofjunkaren besittningsrätten i en gammalmodig chä8 för två bryggaremadamer.
Detta tillsammanlagdt med hans rimmade dårskaper ger éclat ' åt landshöfdingens smak att välja klienter.
Men jag tror att Nordin lyder ordspråket: » bättre litet än intet. »
Jag innesluter mig i vanlig grace under försäkran om vördnad och tillgifvenhet hos den
Ödmjukaste tjenare.
Cont imiaiion.
Denna stads veckoblad haf några gånger varit fyldt af en politico-kritisk process.
En haifgalen prost i Stora Tuna skref
• några verser, hvilka afsjöngos på klagodagen.
De voro usla; men som man misstänkte renlärigheten af dess politik så måste dess narraktiga välmening förtydas.
En viss ortens bränvinsrim-mare vid namn Vindahl skref en sträng kritik på verserna, hvilken isynnerhet gjorde den fattige prostens himmel till ett helvete och således anklagade honom for det grufligaste brott — Han var svarslös, men aktören Björn, som en qualité af amant åt en prestfru uppehöll sig i orten, tog Tunaprostens försvar på ett kraftigt sätt och gaf hederliga piskslängar åt landshöfdingen med flere, som till belöning för Vindahls Kritik samlat 20 Rdr.
Denna process har länge räckt och delar allmänheten allt efter deras politiska tankar.
Jag är passiv och nyttjar tillfallet atti hvars och ens omdöme om denna sak fä klaven till deras öfriga tänkesätt.
Herr Björn, tillika med den prest han comfierar annonsera sig som goda patrioten den senare heter Groth och bar ett pastorat, hvars innebyggare äro kände för sturskhet.
Således ganska nyttigt att de styras af en bra prest.
Af alla dem, med hvilka jag talt om de arresterades öde, har jag emot-tagit i friga önskningar för deras frälsning från det hårdaste straffet.
Hofrättens dom ridiculiseras af alla jurister härstädes.
Lugnet i provinsen kan ej störas genom hertigens mildare tänkesätt mot de brottslige.
Minnet af 1743 års tragiska händelser är bevaradt hos de äldre, och de yngre löpa ej åstad utan deras råd och utan appui af vederbörande.
— Dessutom hafva ganska fä bönder någon connaissance af brottets grad eller lagens stränghet och de tycka, att man ej kan beröfva någon mera lifvet, sedan banemannen blifvit så strängt afstraffad.
Ryktet om riksdag har här utspridt sig.
De klokare afvakta denna moment for att med densamma se nationens väl stadgadt i ett på naturens ordning grundadt omdöme om testamentet.
Jag har dock sagt, att den ännu vore eloignerad och att några andra arrangement till sinnenas förening voro förut nödvändiga.
— Hvad denna provinsens omskapelse till tänkesätt angår så blir den säkrast verksfäld genom skickliga prester, hvilkas influence på allmogen är oinskränkt, då den grundar sig på förnuft och ärlighet.
Således är högst nödvändigt att vid lediga pastoraters bortgifvande söka sådana prester, som afvika från embetsbrödemas vanliga sätt att se och döma om allmänna saker.
Hedemora pastorat, som nu nyss blifvit ledigt, bortgifves af konungen.
Denna socken bebos af förmögne men sturske bönder och behöfver en jemn karl, hvars conduite i den politiska vägen är säker.
Ibland dem som söka detta är en conrektor vid Fahlu skola och hertig Fredriks hof-predikant Baggstedt, hvars embetsgåfvor liksom dess politiska tänkesätt öfvergå pluraliteten.
Jag skulle önska att vid min ankomst till liufvudstaden få afgifva öfvertygande bevis isynnerhet af de senares renhet, och jag hoppas, att detta tillsammanlagdt med 36 tjensteår kunna vara talande skäl för honom att begära denna nåd.
Som Nordin är farligaste personnagen, så vill jag till nästa post och dess medförande tidningar qvarblifva här för att observera hans conduite.
Sedan reser jag till Dalame.
Kapten Brändström och major Peyron ankommo hit från Gefle förgårsafton.
De uppvaktade genast landshöfdingen, hoshvilken de i går dinerade, och afreste genast genom Sala åt Stockholm.
Deras ärende var förmodligen icke en blott visit.
Jag har i största hast tecknat dessa rader.
Jag anhåller, att stilens vårdslöshet, omeningar, rediter etc. ursäktas och att deremot E.
K är öfvertygad, att jag som observator och recognosör fullgör min skyldighet med mera långsamhet och accuratesse.
Jag ser det nödigt för mig att qvarblifva har ännu 14 dagar för att ej genom en för hastig återresa väcka uppmärksamhet.
Jag annonserar mig som en synnerlig protegé af hofkansleren, hvilken gifvit mig 14 dagars å 3 veckors permission från kansligöromålen.
Det första brefvet är dagtecknadt Stockholm d.
31 juli (179 * 2).
Spioneriet på Armfelt hade icke krönts med någon framgång, men spionen hade ådagalagt outtröttliga bemödanden att vinna en sådan och hans fallenhet för den diplomatiska banan, sådan denna tedde sig för Reuterholm, var fullt bekräftad.
Strax efter hemkomsten erhöll han således ett nytt dylikt förtroendeuppdrag.
Han skulle begifva sig till Falun att bespeja landhöfding Nordins handlingar, utlatelser och umgängen, samt göra sig bekant med det rådande tänkesättet bland folket.
Hans andra bref är skrifvet från Falun den 9 augusti.
Deri åberopar han ett föregående bref från Hedemora; men detta återfinnes icke bland Reuterliolmska papperen.
Sitt första samtal med Nordin anför han ganska utförligt och beskrifver äfven, huru diplomatiskt han dervid gick tillväga.
G erna ville han, liksom Reuterholm, tro Nordin om allt ondt, och att en rektor Brandberg var hans språkrör att söka uppvigla folket, antyder han äfven.
Men för öfrigt menar han, att Nordin genom sin högfärd gjort sig löjlig och saknade allt inflytande, så att han var en oskadlig person.
I ett sen,are bref tillstyrker han t. o. m. Nordins bibehållande vid tjensten.
I öfrigt yttrar han sig — som läsaren finner — om flere prester och andra tjensteman dels försmädligt, dels berömmande.
Hertig Fredriks hofpre-dikant Baggstedt förordar han till erhållande af Hedemora pastorat.
* Järtas första lärare.Det stora sjelflortroendet framlyser öfver allt i brefven, jemte anspråk på fullt förtroende till hans uppfattning och utsagor, med påräknadt bifall till de förslag han framstälde.
Dessa anspråk utvecklade sig senare till en passion, som slutligen öfvergick till förbittring, då hans administrativa åtgärder blefvo föremål för kontrollerande myndigheters anmärkningar och då hans önskningar ej vunno framgång hos regeringen.
Detta hafva vi här blott velat antyda, men skola nu något upptaga oss med att i dess rätta dager framställa den andel Hans Järta hade i den 1809 uppgjorda och antagna regeringsformen^ den han uppgifves hafva författat på 14 dagar.
Denna andel var utan tvifvel stor, men långt ifrån så omfattande och betydelsefull, som den af hans beundrare blifvit framstäld.
Härom säges det i Naumanns statsförfattningsrätt, nya upplagan, sid. 397 o. f.
» Riksföreståndaren hade gifvit konstitutionsutskottet del af ett förslag till Regeringsform, sammanfattadt af dåvarande Landshöfdingen i Blekinge, Anders af Håkansson, och gilladt af flera Hertigens rådgifvare.
Detta förslag, indeladt i 94 paragrafer, var bygdt på 1772 års regeringsform, men med undvikande af densammas många tvetydigheter, samt innehöll de htifvudsakligaste förbättringar, som i den nya regeringsformen nu kommo till stånd *.
Det tjenade till ledning för konstitutionsutskottets öfverläggningar och beredde möjligheten för utskottet, att på den korta tiden af 14 dagar få sitt eget förslag färdigt.
Detta sistnämnda förslag öfverlemnades redan den 2 derpå följande juni till riks-stånden jemte ett samma dag dateradt memorial, innefattande de hufvudgrunder, efter hvilka det blifvit uppgjordt Men några detaljerade motiver för detsammas särskilda stadganden blefvo icke af utskottet meddelade och finnas icke heller i dess protokoll antecknade. »
Om det memorial, som här ofvan nämnes, säges det af Järtas minnestecknare: » detta klassiskt vordna politiska aktstycke författades af honom på en enda.natt.
* * Med hänvisande till den här nedan, efter den förut åberopade författaren
* Förslaget ftr tryckt i Tidskrift for lagstiftning af Naumann, 9: de årgången, sid. 257.
Handskriften är till förvar inlemnad i Riksarkivet
* * » Detta memorial är författadt af Järta under en natt ända till senare delen, der frågan om rättighet för konungen att böija krig och sluta fred vidtager, hvilken senare del är författad af J.
D. Valerius. »
Naumanm Statsförfaitningsrätt sid. 398.införda not, fa vi påminna om, att Järta redan fore riksdagens sammanträde var inkallad i den komité, som skulle upprätta förslag till ny regeringsform att föreläggas ständerna, att han redan då ansågs blifva vald till sekreterare i konstitutionsutskottet, och således haft god tid att bereda sig för det arbete, som der skulle förekomma.
Med afseende på sjelfva regeringsformens tillkomst bör det ihågkommas, hvad som säges i Naumanns statsförfattningsrätt, att det Håkanssonska förslaget innehöll de hufvudsakligaste förbättringar, som i den nya regeringsformen nu kommit till stånd.
Bland de få förändringar som gjordes, förekommo tre, om hvilka Järtas minnestecknare uppgifvit, att de vore stridande mot hans åsigter.
* I lefnadsteckningen af Forssell, sid. XXXIII förekommer följande högst märkliga uppgift: » vid öfverlagg-ningame om den nya riksdagsordningen motverkade Järta införandet af en riksdagens revision af statsverkets räkenskaper, en institution, hvilken syntes honom antingen blifva alldeles öfverflödig, eller ock leda till ett ständernas ingrepp i styrelsen, som strede mot regeringsformens hela anda.
Statsrevisionens betydelse såsom afledare för en eljest alltid frätande misstänksamhet skänkte han, eget nog, ingen uppmärksamhet ».
I en not tillägger han: » enligt fullt trovärdig uppgift är Järta författaren af det memorial, som vid riksdagsordningens föredragniDg i borgareståndet den 1 sept, upplästes af rådmannen Korsberger. » I detta memorial yrkades uteslutande i riksdagsordningen af den paragraf, som handlar om val af statsrevisorer.
Det är ett anmärkningsvärdt drag, att en konungens förtroendeman och föredragande i hans konselj, inom den andra statsmakten framskickade en representant att yrka afslag på ett beslut, som grundade sig på hvad som var stadgadt i den redan antagna regeringsformen.
Omedelbart efter antagande af regeringsformen utnämndes Järta till statssekreterare för finanserna.
I sina lefnads-
* Dä det omvexlande uppgifvits och antagits, dels att Järta » författat regeringsformen », dels » att denna till en hufvudsaklig del är ett verk af hans statsmannavishet », torde det äfven här, utöfver hvad som ofvanför meddelats, böra upptagas namnen p&amp; några af de utmärkta män, som voro ledamöter i utskottet Till dessa räkna vi i främsta rummen: Mannerhoim, Adlerbeth, Silfverstolpe, Flaten, Skjöldebrand.
De uppburo alla aktade namn som statsmän och författare och böra väl tillerkännas, hvar för sig, en icke ringa andel i det arbete, hvaraf regeringsformen framgick som produkt.minnen meddelar v. Beskow, att då några månader derefter fråga förekom om att anställa den bekante Grewesmöhlen i kansliet, ingaf Järta sin första afskedsansökan.
Med stort besvär lyckades det Wetterstedt att förmå honom återtaga denna.
Det torde förtjena att här anföras, huru v. Beskow dömde om de tidningar, som af Grewesmöhlen i den perioden utgåfvos.
» Hans tidningar Åskådaren, Trumpeten, eller krigsförklaring mot allt ondt, och Skandinaven röja i allmänhet en sakkunskap, en bildning och en takt, hvaraf den senare politiska dagbladsliteraturen hos oss sällan haffc något jem-förligt. » För att komma till en rätt föreställning om hvad Grewesmöhlen var, bör man läsa hvad en samvetsgrann och högt aktad forskare och historisk författare, Otto Sjögren om honom utgifvit, deri det bland annat påvisas det myckna skefva och partiska, som om honom förekommer, äfven i så ansedda historiska verk som Schinkelska minnena (IX 202 — 206).
Med fullt erkännande af hvad som kan läggas Grewesmöhlen till last, ådagalägger hr Sjögren, att han i många fall framkommit med berättigade anmärkningar mot domstolar, myndigheter och höga embetsmän och framställt organisationsförslag.
som varit beaktansvärda; och mot hans mycket klandrade verksamhet under riksdagarne framställer han, » att vid valriksdagen 1810 togo de styrande hans tjenster i anspråk, och för det då skedda tronföljarevalet står man väl till någon del äfven i förbindelse till Grewesmöhlen. » Icke underligt, att han ännu det året kunde.
ifrågasättas att anställas i kansliet.
Hans duglighet som tjensteman var många år förut prpfvad och erkänd.
Efter Järtas första ansökan om afsked dröjde det icke längre än till den 10 sept.
1810, då han i en konselj på Örebro slott uppträdde med en hotelse att afsäga sig den embetsbefattning konimgen behagat honom anförtro, om icke de beskyllningar, ' en representant inom bondeståndet, Per Persson Oxel berg, anfört mot flera kungliga embetsmän, blefvo lagligen beifrade.
Under hela riksdagen 1809 — 1810 visade sig ett allmänt missnöje med magasinsinrättningen och ett allmänt misstroende till dess direktion.
Denna hade icke under 9 år aflemnat några räkenskaper öfver förvaltningen.
Oxelberg hade i ett memorial den 30 aug.
rörande magasinsinrättningen, hvars ordförande .presidenten gréfve af Ugglas var, bland mycket annat vttrat, &gt;att direktionen hittills varit ett merkantiliskt
* 7kollegium, hvars medlemmar i liaison med den öfriga handels-sodeteten handlat med statens pengar som ett forlag » m. m. Jartas framställning vann k. maj: ts bifall och en skrifvelse härom afgick från regeringen till bondeståndet den 12 sept.
En så våldsam och i många afseenden lagstridig behandling, som i anledning af denna skrifvelse öfvergick Oxelberg, har kriminalhistorien åtminstone icke senare haft att omtala.
Tid memorialets afgifvande hade hvarken ståndet, talmannen eller sekreteraren deremot haft något att anmärka.
Det var Oxelbergs obestridliga rätt, att vid justeringen ändra eller återtaga memorialet, Detta förvägrades honom.
Med bevis styrkte han, att af flera ståndsledamöter begärts votering om, huruvida det mot honom af regeringen begärda åtalet skulle beviljas; men detta hade talmannen ej fästat afseende på.
Enligt riksdagsordningens 78 paragraf hade det fordrats, att 5 / 6 af ståndets vid omröstningen närvarande ledamöter röstat för åtalets verkställande.
Mot domstolames senare behandling af detta mal skulle flera högst väsentliga anmärkningar kunna göras.
Vi vilja här endast anföra följande.
Då målet, efter att ha genomgått kaniners- och rådstufvurätterna i Örebro, företogs till behandling i Svea hofrätt, uppträdde presidenten i den division, som annars vanligen utgjordes af 7 ledamöter men denna gången af åtta.
Derigenom fick utslaget följande innehåll.
Oxelberg dömdes till offentlig afbön, ärans förlust och 28 dagars fängelse vid vatten och bröd.
Hofrättsråden Stenman och Gråsten, assessorerna Landegren och Folcker dömde Oxelberg till 33 Rdr 16 sk. banka i böter; presidenten Strochirck, v. presidenten von Ehrenheim, t. f. assessoren, häradshöfding östi ing, assessorerna Hasenkampf och Adlerbrant till det svära straff som ofvanför är angifvet.
Det synes, som om Järtas hotelse att afgå, om ej Oxelberg ställdes under ätal, icke blott varit afgörande inom konseljen utan äfven vid detta måls behandling inom bondeståndet och vid domstolame.
I biografiskt lexikon, ny följd, har dr. Elof Tegnér, signaturen T., lemnat en kort, men klar och opartisk framställning af Oxelbergs riksdagsmannaverksamhet Äfven något förekommer der om hans enskilda förhållanden före och efter det missöde som träffade honom.
Vi hemta derifrån i sammandrag följande notiser:
» Oxelberg var född i Fellingsbro 1752, erhöll jemförel-sevig god undervisning i sin barndom och ungdom och blefsom bruks- och hemmansegare vald till ledamot af bondeståndet 1809.
Inom sin valkrets åtnjöt han allmänt förtroende.
Han var inom ståndet en af de högljuddaste och mest stridsfardige.
Yrkade ofrälse ståndspersoners representationsrätt; afskaffande af ståndsprivilegierna, dem han betraktade som kränkningar af allmän rätt och frön till hat och söndring.
Skildrade embetsmäns maktmissbruk och underslef.
Yrkade den Vio 1809, att presidenten i kammarkollegium, grefve af Ugglas skulle från embetet afsättas.
Föreslog försvarsverkets ordnande och » nationalannering » m. m.
Valdes den 21 aug.
1810 att som ordförande för en deputation underrätta med-stånden om Bernadottes val till kronprins.
Några år efter undergånget straff återfick Oxelberg medborgerligt förtroende och återvann äfven förtroendet i sin hemort.
Oxelberg var obestridligen en nitisk folkrepresentant, med sina komitenters väl ständigt för ögonen.
Hans arbet-samhet egde fa motsvarigheter.
Han afled 1821.
Sitt egande hemman testamenterade han, som minne af tronföljarevalet 1810, till underhåll af en bergslagsläkare. »
Skälet till Järtas ansökan om afsked i mars månad 1811 uppgifves olika af hans minnestecknare.
Sannolikast förekommer det oss, att detta närmast berodde på någon brytning mellan kronprinsen och honom.
Hans förhållande till ett och annat af statsråden framgår af ett yttrande, som hr Forssell uppgifver honom hafva fallt redan 1810, att han under vissa eventualiteter skulle afgå, » för att säga sanningen åt de verkliga räfvarne i konseljen ».
Hans afsked beviljades den 18 mars 1811 och som privatman iefde han på en mindre, af honom för 4,000 rdr banco inköpt gård invid Falun till den 19 nov.
1812, då han utnämndes till landshöfding i St Kopparbergs län.
Han var der obestridligen en mycket verksam och gagnelig höfding, särskildt under och efter det svåra missväxtåret 1813, då han beredde länet undsätt-ningsmedel och äfven genom andra omsorger kom de nödlidande till hjelp.
Då vid 1815 års riksdag beslut fattats, som då ansagos bidraga till lindrandet af den allmänna förlägenheten och förslag framställts till jordbrukets upphjelpande, hvilka i flera fall öfverensstämde med kronprinsens åsigter, men delvis betraktades inom konseljen som outförbara, befanns detnödvändigt, att statssekreteraren för handels-, och finansärendena, grefve A.
G. Mömer förflyttades till statsråd.