Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ar väl möjeligt, att man kan på förhand afgöra en partiel detail-fråga, men det är äfven möjligt, att man derigenom pålägger 6ig ett besvärligt band för afgörandet af sjelfva princip-frågan.
Om man vill återföra förtroendet, måste man äfven tillskapa sådane in - i8o Den 11 Junit f, m. teknings- och executions-lagar, att detta förtroende kan äga bestånd.
Allt hvad financiererne i öfrigt må kunna utfinna och uppgöra, är eljest till ingenting nyttigt för landet.
Ehuru jag ej finner mig vederlagd uti mitt påstående, att frågan om omyndiges förmonsrätt framför intekningshafvare kan, utan olägenhet, eki Ijas ifrån frågan om intekningshafvares rätt sins emellan, vill jag dock cj vidare upphålla Högloflige Ridderskapet och Adeln vid detta ämne, hälst återremiss af Betänkandet, icke lärer kunna undvikas.
Jag ville emedlertid svara Grefve Spens, som gjort den skillnad emellan Stadsegendom å ofri grund och skattehemman, sorn skulle den ena ovillkorligen vara underkastad lösen och den andra icke; att denna åberopade lösningsrätt ej ovillkorligen tillkommer innehafvaren, hvarken af den ena eller andra af dylik fastighet, utan att det helt och hållet beror på grundens ägare om lösen kan för sig gå, emedan, i den händelsen han sjelf behöfver densamtna, han äfven kan vägra all lösen Grfefve JVachttneiJier, Hans".
Jag är för mycket ovan talare, att nu kunna upptaga och besvara alla de anmärkningar, som emot LagUtskottets Betänkande blifvit framställda.
Jag vill derföre endast reservera mig mot den beskyllning man behagat göra Lagutskottet, att hafva partielt behandlat de väckte frågorne , angående ändring i inteknings-lagen.
Lagutskottet äger, enligt 33 §.
Riksdagsordningen, Ben 11 junii f. m\ icke att på egen makt uppgöra någr* lagföra slag, utan blott att yttra sig öfver de från Riksens Ständers Plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän civil, criminal och kyrkolag.
Åtskilliga förslag rörande inteknings-författnin3 garne hafva ock till Lagutskottet inkommit, men de angå alla endast partiella förändringar.
Ingen enda innefattar uppgift om ett helt eller alldeles nytt hypotheks-systéme, sådan som, efter hvad Friherre Boije nyss nämnt, skulle hafva varit i fråga inom BondeStåndet.
Jag vågar således tro, att
Lagutskottet icke kunnat behandla de i ämnet väckte motioner, annorlunda än Utskottet nu gjort.
Utskottet har derföre icke betraktat en och en i sönder, utan alla i ett c .mmanhang.
Ordsaken hvarföre Utskottets Betänkande öfver Herr Moraths förslag ännu icke blifvit afgifvit , hat Herr Ribbing redan omtalt.
Då emedlertid alla de nu meddelte serskildta Utlåtanden, rörande intekning, torde komma att remitteras, och frågan lärer få ett nytt skick, genom det förslag till ny hypotheus lag, som ifrån BondeStåndet skall vara att förvänta, kan Lagutskottet möjligen komma i tillfälle, att behandla intekningsfrågorne på ett sätt, som öfverensstämmer med den önskan, hvilken nu af flere värde talare blifvit yttrad; men jag hemställer dock vördsamt, huruvida det är lämpligt, att utan föregången discussion , återremittera alla de af Lagutskottet i detta ämne afgifne Betänkanden, hvarigenom Utskottet blef i mist - 182 Den 11 Junii j. m, ning af alla de upplysningar, som anmärkningarne kunna innefatta.
Det är blott i anledning af Herr Ribbings senare anmärkning, som jag ber att få erinra, att jag egentligen endast sade det hus å ofria grund inom stad kunna friköpas , men att SkatteHemman ej kunna det, utan föregången öfverenskommelse.
Jag medger likväl gerna, att jag ej känner det särskilta förhållandet med hus å ofri grund, och derföre har jag ock endast åberopat Herr Hjert, ströms, i Lagutskottet, yttrade mening, som ibland annat innehåller, att det beror af husägaren, att genom friskiliings erläggande förvärfva sig full och ständig ägande rätt till sin ofria tomt.
Det är likväl just detta som icke beror af den, hvilken äger besittningsrätten till ett Skattehemman.
Äfven jag finner det icke vara rättvist, att klandra Lagutskottet för dess förhållande, att hafva meddelat serskilta Utlåtanden öfver de flere om förändring i InteckJ ningsLagen väckte motioner, enär desse motioner serskilt och hvar för 6ig blifvit till Utskottet remitterade.
Men Utskottets berörde åtgärd måtte likväl icke hindra Ridderskapet och Adeln att anmoda Utskottet att öfver alla ofvannämnde motioner afgifva gemensamt Utlåtande, på det Ridderskapet och Adeln må komma i tillfälle, att granska alla de, i afseende å Hypothekslagarne, gjorde förslag i ett sammanhang.
Jag får således förnya min Den ii Junii f, iu„ förra begäran, att alla LagUtskottets på bordet hvilande ifrågavarande Betänkanden må på en gång till Utskottet återremitteras, hälst jag anser en serskild uppläsning af hvarje Betänkande endast borttaga Ridderskapet6 och Adelns tid.
Skulle åter Ridderskapet och A-i deln önska , att hvarje Betänkande må före återremissen serskilt discuteras, har jag icke eller något deremot, utan öfverlemnar detta till Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Ridderskapets och Adelns eget godtfinnande.
Herr Grefven och Landt Mar [kalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets ifrågavarande Betänkande, angående yrkad ändring uti 12 §. af Kongl.
Förordningen den 13 Julii 1818, om Inteckning i fast egendom böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar [kai keti hemställde , om det icke vore mera förenligt med formen, att först sedan alla LagUtskottets Betänkanden, rörande Inteckning i fast egendom, bland hvilka anmärkningar mot flera inkommit, blifvit pröfvade, till afgörande upptaga den af Friherre Boije väckte fråga, om anmodan till Utskottet, att i ett sammanhang till pröfning företaga, så väl de tili Utskottet återremitterade Betäkanden, som alla de på Utskottets handläggning ärtnu beroende motioner, hvilka kunde röra HypotheksLagarne.
Ropades Ja, l>cn 11 Junit f, m, Föredrogs å nyo LagUtskottets den 9 sisth Maj under N:o 66 meddeldte, samt den 3 dennes på bordet Jagde Betänkande, angående dels ändring uti 13 §, af Kongl.
Förordningen den 13 Julii 18 18 om Inteckning i fast egendom, dels tillägg till samma Författning.
Herr Ehrenborg, Casper, hade inlemna! ett. så lydande
Grefve Spenst Cart Guftcif: Ehuru fullständigtfdetta ämne blifvit af Herr Ehrenborg be-' behandladt, anhåller jag dock att få tillägga några ord; och då jag vid den hastiga uppläsningen af Herr Ehrenborgs memorial icke möjligen kunnat fatta, huruvida vi' i alla afseenden varit af samma tanka, torde det ursägtas mig, om den skrift, jag nu går att uppläsa, skulle upprepa en och annan af de meningara Herr Ehrenborg redan yttrat.
Härefter uppläste Grefve Spens följandet (Se Bilagan Nro 4.)
Herr Grefven oth L a nät Ma rf Aa i ken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återr remitteras.
Den i1 Junii J, w. i85 Företogs till pröfning
LagUtskottets den 9 Bistledne Maj under N:0 67 afgifne, samt den 3 dennes på bordet lagde Betänkande, angående yrkad ändring uti 23 §. af Kongl. Förord, »ingen den 13 Julii I818 om Inteckning i fast egendom.
Grefve Spens, Carl Guftaft Oagtadt jag icke finaer något att egentligen invända emot förevarande Betänkande, utan anser Lagutskottet deri hafva följt en rigtig princip, likväl ock då flere värde Ledamöter nyss yttrat den tanka, att alla frågor rörande Inteckning borde i ett sammanhang behandlas, och på sådan grund till Utskottet återgå , får jag vördsamt hemställa, om icke det nu upplästa Betänkandet också må till Lagutskottet återremitteras, på det Utskottet äfven dervid må foga den åtgärd, som ett förändradt beslut i andra hänseenden möjligen skulle föranleda5 ehuru jag för mita del anser den partiella fråga, som i detta Betänkande innefattas, vara af dea beskaffenhet, att den må hända kunde ifrån de öfrige skiljas och nu genast antagas.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition , fann Ridderskapet och Adeln för godt, att LagUtskottets Betänkande, på sätt Grefve Spens föreslagit, till Utskottet återförvisa.
Föredrogs å nyo LagUtskottets den 9 sist— ledne Maj under N:o 68 meddelte, samt den 3 dennes p åbordet lagde Betänkande, angående töi i86 Den il Juni i /, m. reslagen ändring uti 34 §. af Kongl.
Förordningen den 13 Julii 18x8 , om Inteckning i fast egendom.
Herr Ehrenborg, Casper, hade inlemnat ett så lydande
Grefve Spens9 Carl Gujlaf, anförde skrifte— ligen:
Och blef LagUtskottets Betänkande, uppi derom af Herr Grejven och Landt Mar [kalken gjord proposition , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
LagUtskottets den 9 sistledne
Maj under N.'o 69 afgifne, samt den 3 dennes på bordet lagde Betänkande, om upphäfvande af 25 §. uti Kongl.
Förordningen den 13 Julii 1818, om Inteckning i fast egendom.
Grefve Spen3, Carl Gujlaf:
På lika sätt som i afseende på LagUtskottets Betänkande N:o 67, tar jag mig friheten, då jag icke ser någon närvarande af de Ledamöter, som yrkade den samfälda återremissen af LagUtskottets alla Betänkanden i detta ämne , att, oagtadt jag för min del ej finner någon olägenhet uti antagandet af det senast uppläste Betänkandet, dock vördsamt anhålla, att äfven detta måtte varda återremitteradt för den händelsen, att Utskottet möjeligen skulle anse samma Betänkande böra undergå någon förändring
Den 11 Junii f, m, 187 i sammanhang med den profning af frågorne rörande HypotheksVerket i allmänhet, som kommer att äga rum.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition , blef LagUtskottets Betänkande, på sätt Grefve Spens föreslagit, till Utskottet återremitteradt.
Föredrogs å nyo LagUfskottefs den 9 sistledne
Maj under N:o 70 meddeldte, samt den 3 dennes på bordet lagde Betänkande, angående föreslagen ändring uti Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, om inteckning i fast egendom.
Herr Ehrenborg, Casper, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande; (Se Bilagan N:o 7.) Grefve Spens, Carl Guflaf Äfven med fara att trötta Ridderskapets och Adelns tålamod, begär jag ordet, för att yttra mig i denna fråga, som jag anser vara den vigtigaste af alla dem, som i dag förevarit och angått infekning i fast egendom.
Här vidröres nemligen flere parters rätt, här fordras både en financiel och juridisk åsigt på en gång.
Det är både i8:de och i9:de §.§. i Förordningen af den 13 Julii 1818, som hafva gifvit anledning till de anmärkta svårigheterna. i8:de §. lyder: i38 Den lf Juni i /, m. ”Äger någon intekning uti flere fastighet ”ter för samma fordran, utan att uppgifvit är, ”för hvad del deraf hvarje fastighet serskilt ”häftar, och hafva andre Borgenärer å samma ”tid eller sedan , låtit intekna en eller annan ”af dessa fastigheter; då må han ej låta sin ”intekning i någondera fastigheten serskilt dö”das, utan att alla inteckningshafvare, som med ”honom lika rätt äga, så ock de , hvilkas in”teknings-rätt senare är, dertill samtyckt.
Sker ”annorledes, eller låter han intekningen i någondera fastigheten förfalla; njute ej annor ”rätt i de öfrige, än näst efter sists inteknings* ”hafvare.’!
Det har ofta blifvit anmärkt, och omförmäles äfven i motionerne, samt om jag ej hörde orätt, i Herr Ehrenborgs nyss upplästa anförande, att denna §. lägger betydlig» hinder i vägen för sn borgenär, som, till lättande af möjlighet för sin gäldenär stt utreda sig, vill tillåta lossning och försäljning af en del af panten, och dymedelst, tillhör den stora classen af förordningar, hvilkas tillvaro nu tvingar medborgarne, att vidtaga strångara åtgärder emot hvarannan, än som både böjelse och intresse skulle leda till.
Att det bör finnas en sådan lossnings möjlighet, synes vara tydligt j sjelfva §:n medgilver ock en sådan, men den fäster dervid som villkor, aliade sednare intekningshafvarnes sergkilta bifall, med allt hvad af detts villkor följer, om påskrifter å original sedlar , om uppvisningar , Pro-' tocollsdösen etc.; mängden af alla dessa erfot» Den il Junii j. nu drade åtgärder kan svårligen undgå att medi föra uteblifvandet af hela den transaciion , hvarföre gäldenären kan önska att få lossa en andel af sin egendom.
Allt detta harfofta blifvit anmärkt, men mindre ofta har man fästat sig vid, att en verklig orättvisa är i denna §. gjotd till lag.
Vitet för bevilljandet af partiell lossning utan sednare gäldenärers bifall, är nemligen alldeles obilligt för stort, då det heter, att beviljarens fordran derigenom förlorar hela sin prioritet, och kommer efter sista intekningshafvarens.
Helt billigt syneg det vara att den senare intekningshafvaren, oaktadt den åtgärd, som utan hans bifall är vidtagen, med hans pant, af Lagen sättes i lamma ställning som förut, men icke fins det något skäl, hvarföre han bör komma i bättre.
Om första intekningshafvaren ej hade beviljat det partiella lossandet, hade vid pantens försäljning en del af hans fordran blifvit” betäckt af den lossade delen, denna del utgör således det belopp, som mer än förut skulle utgå ur återstoden , om tvärt emot hvad närvarande $. stadgar, intekningsrätten lörblefve deri oiubbad.
Det synes således att första intekningshafvarens prioritet bör minskas endast i afseende på det belopp, hvarföre den gäller och att denna minskning bör stå i förhållande till den lossade pantens värde i jemförelse med det hela, men att hvad derutöfver förloras är ett orättvist, om ock af Staten authoriseradt lidande för en oskyldig.
Ty icke kan åtgärden att lossa panter hänföras till den chss, som man genom ålagda vitén vill för - 19° Den ii Juni i f. m. hindra.
Alltså redan betraktandet af denna §. visar af hvad gagn det vore att ha en stadgad fördelnings-grund för den samfälta äldre inteckningen på de serskilta delarne af pantén, och att der som en sådan funnes, kunde nämnde intekningsinnehafvare med allt skäl berättigas, att bevilja lossandet af en pant-andel, älven utan senare pantägares hörande, endast han , då tillika genast förlorade sin prioritet för den del af hans fordran, hvaremot den lossade pantdelen svarade.
Hela transactionen vore då lätt, ty den samfälta intekningshafvaren visste då huru stor afbetalning han behöfde göra till vilkor för lossandet.
I9;de jjj. lyder:
Borgenär, sorn för sin fordran fått inteckning uti flere fastigheter, må ej, till minskning af annans rätt, som å samma tid, eller efter honom låtit dess fordran intecknas i endera fastigheten njuta ur denna sednare betalning, för mera än som i de andra fastigheteme brister.
Denna redaction är högst ofullkomlig, och till och med vådlig
Uti den lika möjliga händelsen, att tvenne gemensamma panters andelar vore särskilt intecknade på samma gång med elier sednare, än den gemensamma inteckningen, kan denna §• af begge dessa tillkomna parter med skäl åberopas.
Den särskilta pantägaren i andelen N;0 i kan yrka, att den gemensamma Inteckningens innehafvare ej skall, till minskning af hans rätt, uttaga ur andelen N;o i mer, än 6om brister i hans for - Den 11 Juni i f, m, dran, sedan N;o 2 blifvit hel och hållen använd j och ett likartadt men motsatt påstående kan innehafvaren af senare inteckningen i N:0 2 göra.
Slitandet af denna tvist medför ett pröfve Domaren, och tvingar sjelf till en fördelningsprincips fastställning, men som blir obillig derföre, att contrahenterne ej kände den, då de ingingo på sina transactioner.
Herr Ehrenborg har föreslagit, att fastställa BevillningsTaxeringen , såsom grund för denna fördelning, men ehuru lämpligt detta synes , hälst denna Taxering är en af Staten för andra fall autoriserad jämlörelsegrund för de ifrågavarande pant-andelarne, förekommer likväl, att ett stadgande, som inryckes i allmänna Lagen, bör kunna öfverlefva alla möjliga Riksdagsbeslut, och det bör supponeras åtminstone sorn en möjlighet, att vid någon Riksdag Statsbehofven hade blifvit så få, att ingen bevillning behöfdes, i hvilket fall den uppgifna fördelningsgrunden skulle alldeles uteblifva.
Herr Ribbings förslag i dess reservation, att förbjuda all gemensam inteckning i lägenheter, som kunna särskilt försäljas, afhugger hela denna invecklade knut.
Jag nödgas härvid åberopa, hvad jag förut i dag sagt, huruledes det är och bör vara en ostridig rätt för hvarje samhällsmedlem, att grunda förtroende för sin förmåga att uppfylla löften på hvar och en egendom, som han i samhället är erkänd, att lika obestridligtäga.
Då det nu är tyd - 192 Hen ii Juni i f, ml ligt,att den samfälta egendomen lika obestrid» ligt äges, som summan af delarne; då det ät afgjordt, att man i måDga fall kan grunda på pantsättaing af det hela ett större förtroende med mera skäl, äo£som sammanlagdt kunde upp* komma af hvardera delarnes pantsättande ; då den erfarenheten , att styckningen af en samfält egendom ojta medfört större köpesumma; icke torde innefatta vederläggning häraf, så länge det måste förutsättas lika många fall, i hvilka det motsatta förhållandet kan äga rum; och då slutligen det föreslagna undantagandet af vissa orters egendom, hvilka för att äga sitt nu varande värde, måste vara sammansatta af flere hädanefter som hittills icke afhjelper olägenheten , emedan pröfningen om dessa fall äro för handen, icke synes böra eller kunna tillkomma
Domaren, kan jag för min del icke annat än bestrida Herr Ribbings förslag såsom dels ledande till minskning af hvar och ens fria dispositionsrätt af en dess verkliga egendom, dels medförande stora financiella olägenheter.
Om nemligen behofvet af detaille värdering skulle uppstå redan vid den äldsta inteckningens beviljande, är det tydligt, att långifvaren skulle med mycket skäl och mycket mer än nu, betänka sig; redan han behöfde då pröfva hvardera delens värdering, och fruktan att misstaga sig angående den ena af dem skulle ovillkorligen göra, att han heldre vidtog utvägen, att lemna litet eller intet i förhållande till hvarje del, emedan han fiåg sig beröfvad det hopp han nu äger, att
Den 11 Juni i f. m.
193 att den ena lägenhetens värde skall fylla bri, sten af den andra.
Vid bestämmandet af tiden, då den ofvan omtalta fördelningsgrunden bör fastställas, synes det mig således lika tydligt, att en sådan icke behöfs så länge ingen fråga ännu uppstått om delade inteckningspanter, sora att den bör bestämmas genast då denna fråga uppstår.
Ellfver en sådan då stadgad, synes mig alla, eller åtminstone de hufvudsakliga, olägenheterne vara undvikne.
Blir den sedermera in-, tagen i alla gravationsbevis på alla de särskildta delarne, så länge den samfäldta pantsättningen af dem fortfar, så kan ingen part klaga öfver, att
Statsanstalten undanryckt för honom möjligheten att underrätta sig om arten af den säkerhet, som blifvit honom erbjuden , eller af honom sökt.
Är blott en sådan grund faststäld, så förfalla,såsom redan sagt är, alla de anmärkta olägenheterne af den nu varande »8 §.
Den samfälta Inteckningshafvaren vet då bestämt för hvad belopp hans säkerhet minskas vid hvarje lossning och kan derefter rätta sig.
Lemnäs honom då en emot detta belopp svarande inbetalning så är sjelfva lossningen en affaire emellan två personer endast och helt enkel.
Den senare Inteckningshafvaren, 60m t. ex. ej blott i andelen N:o 1 tar inteckning , behöfver väl alltid åse pantens N o 2 värde; men låt t. ex. 1 och 2 samfält vara intecknade för 20,000 R:dr, och Ridd, 0. M. Prof. V. Band. 13 Den 11 Juni i J. m låt begge delarna vara upptagna i fördelningsgrunden lika, så inskränker sig hans pröfning** åtgärd endast till att eftersinna huruvida pantén N:o 2 medför säkerhet för 10,000 R:dr, så att icke någon deraf uppkommande brist behöfver ur N
Efter dessa anmärkningar fortgår jag till frågan om när, och huru, nämnde fördelnings och liqvidationsgrund bör bestämmas.
Jag ser för min del ingen våda i, att låta detta bestämmande vara frivilligt, der som alla parterna derom osämjas.
Parter härvid äro pantens, eller pantandelarnes ägare, samt de sorn för tillfället söka inteckning i den delade panten.
En förut prioriterad inteckningshafvare är deremot härvid icke part, ty huru än fördelningsgrunden må bestämma*, så måste hans rätt, att af öfverskotta på den ena delen fylla bristen i den andra fortfara.
Icke heller kan han kallas part härvid derföre, att nämnde fördelningsgrund skall blifva den, hvarefter han framdeles möjligen skulle få bestämma för sig, huru 6tor del han bör infordra af sin utlånta summa så framt han utan risque skall kunna bevilja lossandet af en del af sin pant.
Ty han är i alla fall icke på något sätt tvungen att bevilja lossningen af en sådan del, icke på något sätt hindrad att fästa såsom villkor dervid, en stör - jjen 11 Junii f. nu re afbetalning, äa som af fördelningsgrundea följer.
Åsämjas således Gäldenär eller Gäldenårer, och de Borgenärer, sorn söka inteckning i Fastigheten vid det Ting, då åtminstone en af deni söker inteckning i den en* delen om det förhållande, som bör ligga till grund för delningen af en framdeles för det hela erhållande köpesumma, sedan de äldre samfälta in* teckningshafvarne fått ut sitt till fullo; så finnes intet hinder, att ju detta förhållande kan faststiilas.
Kommer derefter en senare inteck'. nings-sökande, så kan han af gravationsbevis få, redan innan han söker, underrättelse orri den en gång fastställda grunden.
Åsämjaå nämnde parter icke, gå blir en värdering nödi vändig, och torde böra ske på sätt som vanligt; är en del af den gemensamma panten försåld, och har det i KöpeContractet derom blifvit bestämdt, huru stor del af den gemensamma äldre inteckningen, som skall anses svara mot hvardela delen, så har det varit i begge Contrahenterne6 magt att låta till sin säkerhet särskilt inteckna detta KöpeContract, innan den nya inteckningen togs.
Hafva de försummat detta, eller icke sins emellan faststält någon fördelningsgrund, utan möjligen den ena åtagij sig hela skulden, och den andra ändå tillåtit den gemensamma inteckningens fortfarande äfven i hans egande andel; då är det en särskild act af personlig Credit, för hvars föJjdej den lidande skylle sig sjelf.
Den ii Junii f, m, På dessa grunder skulle jag tro, att t g och 19 §. $. i nu gällande förordning om inteckning i fast egendom böra utgå, och i det stället en samfält §. införas af ungefär följande lydelse: “
Är inteckning sökt elter beviljad uti flera Fastigheter, ■utan.att uppgifvit 'dr, för hvad del deraf hvar och cn ■ särskilt häftar, och sökes ä samma tid, eller sed* nare, ; inteckning uti den: ena eller andra fastigheten enskildt, varde i sådant fall ingen af de sökta inteckJiiilgar. ne beviljad förrän den cnskilta fastighetens värde, i förhållande till de samfäldt pantsattes, blifvit af Domstolen , antingen efter alla veder bör andes åsämjande, eller efter skedd värdering , fastställd och anteckning • derom a hufvudskriften skedt.
Till rättelse för alla framdeles meddelande betyg öfver inteckningarnas beskaffenhet, , flagge
Domaren, att förhållandet härmed i Intecknings-Protocollet införa och lände det sedermera till efterrättelse vid tvister om betalningsrätt, Till innehafvare af den gemensamma inteckningen låta sin rätt upphöra i af seende på en eller annan fastighet, åge löf dertill; njute 'dock sedermera icke, mteckningsrätt i den återstående panten för större belopp af sin intecknacle fordran, än efter afdrag, enligt det stadgade förhållandet, derest ej alla de hvilka i denna återstod, på samma tid eller .senaré, vunnit inteckning finnas hafva medelst anteckning på hufvudskrif törne, lemnal sitt samtycké.
I händelse den begärta återremissen beviljas anhåller jag att dessa anmärkningar må åtfölja.
Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade
Den 11 Junii J. m> 197 om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande, böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar till Utskottet återremitteras.
Hvarefter Herr Grejven och Landt Marskalken hemställde, om icke, sedan alla LagUtskottets Betänkanden, rörande Inteckning i fast egendom, nu blifvit af Ridderskapet och Adeln afgjorde , samt till Utskottet återförvisade, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt, att, på sätt Friherre Boije för en stund sedan föreslagit, anmoda Utskottet afgifva gemensamt Utlåtande, så väl öfver berörde till Utskottet återremitterade sex Betänkanden, sorn öfver de öfrige, på Utskottets handläggning ännu beroende, motioner, hvilka rörde HypotheksLagarne.
Herr Grejven och Landt- Mar skalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. 6 i eftermiddag att fortsättas.