Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men delta skall jag åtminstone alltid motsätta (nig, ty jag anser dera aldrig böra betraktas såsom lag - Den 21 Mars f. m. 453 ligt betalningsmedel; och om åter allmänheten ej får betala sina skatter med sådana sedlar, fordrar de skattdragandes skydd, att dessa ej blifva ensamt löpande i provinsen, enär uppbördsmännen annars skulle kunna föreskrifva livad agio sorn helst för deras emottagande, Jag har sett exempel derpå i Finland, der skatterna skola betalas med rubelsedlar; dessa finnas ej, och man betalar i stället med Svenska brcosedlar efter cours, som uppbördsmännen för tillfället bestämma belt och hållet efter godtycke.
Detta alett factiskt förhållande, som, ehuru hemtadt från ett annat land, bör lända oss till varning, och jag hoppas således, att få ledamöter här linnas, sorn ej inse nyttan deraf, att någon minimivalör bestämmes; men om den skall blifva i eller i r;dr specie kan endast voteringen afgöra, ty det är ej möjligt att uppgifva bestämda och absoluta skäl för någotdera.
Jag godkänner mina motståndares skäl och skulle äfven rösta för deras förslag, om jag ej befarade, att det skulle blifva ett binder för privatbankers uppkomst.
Det är endast i följd af denna öfvertygelse, som jag röstar för I r:dr specie.
Sedan jag sålunda yttrat mig om sjelfva saken, anhåller jag att äfven få tillägga några ord rörtde formen för det beslut, man nu går att fatta, R. o.
Ad. loide erinra sig, att då 7 § af Gr.
Frölichs förslag antogs, reserverade jag min rätt att framdeles få föreslå ett tillägg, innefattande ett generelt stadgande om creditsedlarnas valör, i händelse man blefve ense derom, att ej anse någon skillnad i detta afseende böra äga rum emellan actiebanker och solidariska banker*
Då nu ingen yrkat en sådan skillnad, föj-eslår jag altså, att det stadgande, som nu kommer.att beslutas om minimivalören, intages såsom tillägg vid 7 § 2 morn., hvavs lydelse sålunda, efter mitt förslag, skulle blifva följande: ”Creditsedlar på valören af minst 1 r:dr silfverspecie, alt vid anfordran, men utan ränta, inlösas &c.” Jag tror, att detta är det enda, som behöfves, och all fråga om särskilda lagparagrapher ang:de minimivalören för både actiebanker och solidariska banker kunde derigenom förfalla.
Jag vill ej borttaga tiden med deducerandet af skälen för mitt tillstyrkande.
De äro fullständigt uttryckta i Hr v. Troils premisser; men i conclusionen instämmer jag likväl med Hr Stråle, att nemi. det är vådligt att utgifva så låga valörer som 1 r:dr specie.
För att hindra privatbanksedlarna att blifva uteslutande sedelmynt fordras, efter min tanka, högre belopp, och om man håller sig vid 10 r:dr cour., såsom Hr Stråle först föreslagit, tror jag, att detta skulle vara desto lämpligare, som riksbanken ej kommer att utgifva några sådana sedlar.
Jag skulle således helst önska, att 2^ r:dr specie här ber 454 D e 11 ai Mars f. m. stämdes såsom minimum; men om Hr v. Troil förenar sig ii ti Hr Stråles sednare jemnkning, vill jag ej vara deremot, Eljest, och i händelse vi i allt fall icke kunna undvika votering, hemställer jag, om ej Hr Stråle skulle vilja återgå till sitt första förslag såsom motsats till Hr v.
Troils.
I afseende på formen för beslutet instämmer jag deremot med Hr v, Troil, Frih.
Hr v, Troil har rätteligen anfört de motiver, som tala för bestämmandet af en viss mjnimivalör, Jag har dervid ej annat att tillägga, än att han misstagit sig, då han trott, att vi sakna erfarenhet om olägenheterna af för små sedelvalörer.
Lagstiftningen visar, att
Sverige haft erfarenhet nog om olägenheterna deraf, att btposedlarna blifva i vissa orter utträngda, och vi hafva der-?, före ännu författningar, som förbjuda enskilda att utgifva sådana små sedlar, sorn här äro i fråga.
Sedan Hr Stråle nu nedsatt summan till i r:dr specie, anser jag honom hafva gått så långt, att man ej bör gå längre.
Detta utgjorde också första minimibeloppet för statsbankens sedelutgifning, och orsaken, hvarföre vi nu hafva mindre b:cosedlar, har endast härrört från svårigheter att medhinna myntning af tillräckligt skiljemynt.
Om således btcosedlarna skulle koni-?
rna att återföras till detta minimum af i r:dr specie, förr modar jag, att man ej vill tillåta privatbankerna utgifva mindre sedlar.
Hvad Hr v. Troil anfört om agiotering af uppbördsmännen, sedan det hårda myntet blifvit utträngdt, har erfarenheten äfven vitsordat.
Jag begär, att vi ju förr desto hellre må komma till ett slut i detta ämne, och anhålr ler om propos, på antagande af Hr Stråles förslag, Hr Stuart:
Jag delar äfven i flera afseenden Hr V, Troils åsigt, men anhåller att till en början få upplysa orsaken, hvarföre Utsk:n föreslagit en mindre valör för de söbdariska bankerna än för acliebanker.
Man ut-, gick nemi. från den synpunkt, att actiebanker egentligen voro att betrakta såsom associationer för den större rörelsen, hvilka således skulje komma att inrättas på de större handelsplatserna, under det de solidariska bankerna skulle komma att bildas mera inuti landet.
Hvad angår säkerheten hos dessa sistnämnda banker, så är jag af motsatt tan-? ka med Hr v. Troil; ty med afseende på våra ofullständiga utsökningslagar, och då realcrediten redan är i så betydlig män anlitad, tror jag, att de solidariska bankerna åtminstone i början skola få ett företräde, som jag likväl ej vill påstå, att de böra hafva eller i läugden kunna bibehålla, sedan vi erhållit en mera ändamålsenlig executiv lagstiftning, beträffande en talares uppgift om en allm. klagan öfver de i Wermland och provinserna deromkring gångbara privatbankens småsedlar, så bestrider jag uppgiftens riktighet.
Jag har åtskilliga förbindelser med Wermland och har alltid, Den 31 Mari f. m< 455 stället för klagan, hört en allmän belåtenhet med Wermländska privatbankens sedlar, samt tror äfven för egen del, att om denna bank icke blifvit inrättad, skulle, under de sednare årens ofördelaktiga conjuncturer, ställningen der i orten varit vida sämre, än elen nu är.
I afseende på faran för allmänheten af alltför små sedlars
Digifvande, erkänner jag den visserligen i allmänhet, men tror, alt, då man stadgat så starka garantier i öfrigt, farhågan här ej bör Vara särdeles stor.
Jag får också förklara, att 0111 R. o. Ad. hade antagit mitt yrkande om skyldighet för privatbankerna att ovilkorligen inlösa sina sedlar med silfver, skulle jag här hafva instämt med dem, som yrkat på en vida lägre minimivalor, än Utsktn föreslagit.
Nu deremot, och då jag icke ensam vill påyrka den siffra, Utsk:n valt, eller 5 rtdr cour., förenar jag mig med Hr v. Troil om ett minimum af 1 rtdr specie, såsom närmast öfverensstämmande med Utsktns förslag.
Jag skulle för min del helst önska, att olika valör bestämdes för de olika bankerna; men då ingen annan häruti instämt, vill jag ej bestrida, att stadgandet må intagas bland de allm. bestämmelserna.
Deremot anser jag af högsta vigt, att någonting i detta afseende blir bestämdt, och kan således ej instämma med dem, som trött, att intet härom borde i lagen intagas.
Troil delar jag äfven den tankan, att 0111 minimum blir bestämdt till 1 r:dr specie, skulle svårligen några enskilda banker uppkomma, helst erfarenheten redan visat, att deras största sedelrörelse är på a ä 3 pjdr b:co, äfvensom det är bekant, att nära hälften af statsbankens hela utelöpande sedelstock består af valörer från 3 r:dr till 8 sk.
Jag anhåller om pro*1 pos. på bifall till Hr. v. Troils förslag och tror lika med honom, att stadgandet kan intagas såsom tillägg i 7 §; redactionen torde dock erfordra någon större tydlighet, åtminstone så vidt jag kunde fatta vid uppläsningen af Hr v* Troils redactionsförslag.
Jag vill ej anföra några skäl för min öfvertygelse, utan blott åberopa, hvad Hr v. Troil anfört, med hvilken jag nu förenar mig och tror; att, om något annat förslag antages, privatbanker alldeles skola uteblifva.
Utsk:n hafva, vid minimivalörens bestämmande, gjort skillnad emellan solidariska och actiebanker och ansett 5 rtdr cour. vara det rätta minimum för actiebankers sedelutgifning; mert då man bör hålla sig lill de myntsorter, som nu finnas, är det bäst att antaga 1 r:dr specie såsom minimum.
Således, då jag helt och hållet instämmer med Hr v. Troil, hvars åsigter blifvit än vidare utvecklade af den siste talaren, skulle jag orätt begagna min yttranderätt, om jag längre uppeliölle R. o. Ad.
Sedan Hr Stuart meddelat den upplysning, att Wermländska privatbanken har största delen af 456
Den 21 Mars f, m. sin rörelse på småsedlar, är det desto nödvändigare att nu yrka högre valör, för att småsedlarna ej må uttränga b:comyntet.
Om detta vore ett hinder för privatbankers uppkomst, skulle jag ej vilja yrka derpå; men då man redan bestämt grundfonden till 3 millioner, tror jag, att roan derigenom satt ett hinder för uppkomsten af aetiebanker, och då jag dessutom tror, att de solidariska bankerna mera skada än gagna, hemtar jag deraf ett ytterligare skäl att påyrka minimivalörens bestämmande till 2 r:dr specie.
I formen för beslutet instämmer jag med Hr v. Troil, att stadgandet bör intagas bland de allm. bestämmelserna.
Hr v. Troil har föreslagit, att det borde intagas såsom ett tillägg vid 7 §, och jag begär först propos. på dess införande der och sedan på minimibeloppet.
Då jag i början instämde med den siste talaren om bestämmandet af 10 rtdr cour. såsom minimum för privatbankers sedelulgifning, får jag nu såvida ändra detta, att jag nedsätter minimibeloppet till 2 rtdr specie, men ej derunder.
Flera ledamöter hafva redan så fullständigt ådagalagt de olägenheter, som skulle tillskyndas de skattdragande, om allt annat mynt uttränges ur provinserna, att jag ej bör yttra något derom; men jag anser detta af sådan vigt, att jag ej kan medgifva en ytterligare nedsättning.
Man har sagt, att i Wermland ingen olägenhet försports af de låga privatbankssedlarna.
Det är möjligt, att de der emottagas af uppböidsmännen, men sådant kan dock ej åläggas dem; och örn de ej emottogos, skulle betydlig olägenhet uppkomma, antingen genom ågio eller vederbörande förorsakade resor till länsresidenset, för att invexla brcomynt.
Då på detta satt ej blott btcosedlarna utträngdes ur rörelsen, utan äfven kunde bända, att silfret ginge ur landet, är det desto vigtigare att söka förekomma sådant.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han först ansåg sig böra underställa R. o. Ad:s beslut den preliminärfråga, som under öfverläggningen uppstått, nemi. om det ställe i lagen, der stadgandet borde införas.
H. Ex. hemställde altså, om R. o. Ad. behagade, på sätt föreslaget blifvit, besluta, att det minimum för sedelvalörerna, som af R. o.
Ad. stadgas, skall införas i 1 mom. af den §, hvilken motsvarar den 7:de i Gr.
Frölichs förslag, och alt Utsk:ns 22 § således skulle helt och hållet utgå.
Bifölls. H. Ex. yttrade derefter, att under öfverläggningen flera meningar om beloppet af den minsta sedelvalören sökt göra sig gällande.
Hr Stråle hade först begärt dess bestämmande till 10 rsdr cour., men bade under diseussionen med - Den ai Mar» f m.
4^7 inedgifvit nedsättning deraf till 8 r:dr cour.
Hr v. Troil har yrkat minimibeloppet till 4 r:dr cour.
Jag får erinra, att beloppet, i stället för cour.-myrit, bör bestämmas i silfver specie. H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att creditsedlarnas minimibelopp borde bestämmas till 2 r:dr silfver specie.
Cederström och Hr Gunther begärde votering.
Jag får anhålla, att contrapropos:n må upptaga mitt förslag.
Den, hvilken bifaller, att enskilda sedelbanker ej få utgifva creditsedlar å mindre belopp än två r:dr silfver specie, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer nämnde minsta belopp å creditsedlarna att bestämmas till en r:dr silfver specie.
Ja - 7.
Till efterkommande af utfärdad kallelse till plenum plenorurn kl. 1 i dag afgick H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. kl. till 1 till rikssalen, der IJ.
Ex. Hr Statsministern för utrikes ärenderna, å K.
M:s höga vägnar, uppläste 3:ne K. M:s nåd. tal, innehållande svar å åtskilliga af R.
M:s nåd. sanction öfverlemnade grundlags- och lagfrågor, hvarefter H. Ex.
St:s vägnar, uppläste deras und. skrifvelse, ang:de R.
Sl:s bifall till 2:ne af K.
M. vid sista riksdag till R.
St. öfverlemnade förslag till förändringar i grundlagärnai H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. samt R. o. Ad. återkommö till Riddarhuset klockan till 3 e. m. och åtskiljdes genast.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 20 IL 458 Den 21 Mars e. ra.
Föredrogs och lades till handltnn K.
M:s denna dag af H. Ex.
Statsministern för utrikes ärenderna på rikssalen upplästa nåd. tal, innehållande svar å II.
St:s und. skrifvelse!', ang:de åtskilliga förändringar i grundlagarna samt allmänna lagen.
Fortsattes pröfningen af Banco- och LagUtskrns utlåt.
N:o 4 > anledn. af gjorda amnärkntr vid Utsk:ns betänk.
N:a 3, med förslag lill lag för offentliga bolagsbanker.
Sedan B. o. Ad. nu genomgått 2 cap. af TJtsk:ns förslag till lag för enskilda banker, anhåller jag vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. på 19 § i Gr.
Frölichs reservation, sorn rörer delägares i actiebank ansvarsskyldighet för den summa, hvartill han sig tecknat, och anhåller jag, att, sedan denna § blifvit föredragen, få yttra mig i frågan. 19 § af Gr.
Enligt 2 § of ifrågavar. lag skall uctiebank vara grundad på hvarje delägares ansvarighet för den tecknade actiesumman.
Jag fruktar dock, att detta stadgande endast kommer att blifva en meningslös ordforrnel, såvida icke actieägarne åläggas att skriftligen förbinda sig till denna ansvarighet för teekningssumman.
Vi sakna icke erfarenhet af ett dylikt förhållande, helst vi alla alltför val känna det stora bolag, i hvilket man ej kunde få någon reda på actieägarne, då fråga var om tillskott å deras adier; och det var endast genom beviljandet af en ökad belåningsrätt uti R.
St:s Bank, som man lyckades framlocka de ytterligare tillskott, hvilka varit oundgängligen nödiga för att ernå det med bolagets inrättande afsedda ändamål.
Det är till förekommande af de förluster för bankernas fordringsägare, hvilka bankbolagets uraktlåtenhet att verkställa föreskrifna inbetalningar skulle kunna medföra, sorn Utsk:ns minoritet ansett, att ett stadgande i privalbanklagen borde införas, hvarigenom actieägarne ålades skriftligen förbinda sig att ansvara för deras tecknade actiesumma.
Ett sådant stadgande svnes mig numera vara så mycket mera angeläget, som R. o. Ad. ogillat den föreslagna § ang:de terminerna för teckningssummans inbetalning.
Enligt det beslut, R. o. Ad. sålunda fattat, är bolaget endast skyldigt att i allmän vård leverera a5 proc. af actiesumman, innan bankrörelsen börjas.
Skulle derefter några stora oförutsedda fofluster å denna rörelse inträffa, lära actieägarne sannolikt icke sjelfvilligt infinna sig med återstoden af sina teckningssummor.
Jag fruktar derföre, alt, vid sådant förhållande, innehafyavne af Den 21 Mars c. m. bankens sedlar och dess öfriga fordringsägare möjligen komma att blifva mera lidande på dessa förluster än actieägarne sjelfva, och jag får således tillstyrka bifall till ig § i Gr.
Det förslag, som innefattas i denna §, anser jag rakt stridande emot principen för en actiebnnk.
Principen är nemi., att det är aclien, som qualificerar innehafvaren deraf alt vara delägare i bolaget, och att actien skall kunna öfverlåtas på en annan, sorn derigenom inträder i bolaget.
Skulle man nu stadga, att actiefigaren skall lemna förskrifning
S det oinsatta actiebeloppet, så klefve han fästad vid actien och kunde icke afgå ur bolaget, i följd hvaraf detta stadgande klefve hinderlig! för nctiebanks uppkomst.
Man måste komma ihåg, att när en bank stiftas, kan man icke på förhand beräkna med huru stort capital den kan röra sig.
Man mäste således förutsätta, att bolaget tecknar sig för en större summa än den, med hvilken man ämnar börja rörelsen, för att sedermera kunna i mån af omständigheterna öka densamma.
Jag anser derföre, att man ej kan vänta sig, att fulla capitalet genast inbetalas, utan att man skall reservera sig rättigheten att öka insättningen till det tecknade beloppet.
Vill man nu stadga, att skuldsedlar ovilkorligen skola lemnäs, så kan det väl ske; men då måste man äfven stadga, huruledes en-person, som transporterat sin actie, skall kunna återfå sin förbindelse emot transporttagarens, och af hvem det skall bero att tillåta ett sådant utbyte, ty klefve det beroende af actieägaren, så finner man, att lagen lätt vöre illuderad.
Man behöfde blott transportera sin actie pa sin dräng eller hvilken obscur person man behagade, och låta denne skrifva skuldförbindelsen såsom aclieinnehafvare, hvarefter man dock sjelf kunde uppbära räntan.
Jag tillstyrker således, att delta stadgande, såsom principvidrigt och binderligt för actiebankers uppkomst, ej må bifallas.
Stjernstedt, Theod.:
Jag har inom Utskm velat vinna, fastän på olika sätt, hvad Gr.
Frölich sökt vinna medelst denna §.
Jag kan således ej annat än helt och hållet förena mig med Hr Stuart, ty jag anser det vara af högsta vigt, att de personer, som äro actieägare, må blifva tillgängliga, i händelse en actiebank kommer på obestånd.
Jag kan lätt föreställa mig, att nu, sedan den §, sora handlar om insättning i contant, blifvit afslagen, det endast binde 25 proc. af oclrojsumman, som skola insättas i allmän vård, hvarmed banken börjar sin rörelse, och att sedermera, om bankens rörelse hedrifvits så oförsigtigt, att fråga blir örn förlust, när bankens sedlar skola inlösa», ingen af aclieägarne är till finnandes.
Jag anser derföre nödvändigt, alt de lemna sin förskrifning på den summa, de icke inbetalt.
Om den garanti, som med ett sådant stadgande åsyf - 46 o
Den 21 Mars e. m. tas, kan illuderas, skulle jag önska, att Hr
Stråle ville fö* resia någon ytterligare garanti.
Jag tror, att det af Qr.
Frölich här föreslagna stadgande åtminstone skulle försvåra aelieägares försök att undandraga sig sin betalningsskyldig-: het och tillstyrker således bifall till förevar. §.
Om banklagen ej hade någon annan garanti emot det missbruk, till förekommande hvaraf den ifrågavar. utvägen blifvit föreslagen, så skulle äfven jag rösta derför; men när det icke behöfves, emedan en annan § linnes, som stadgar förbindelse för aetiebolaget att icke utsträcka sin rörelse längre, än till hvad som motsvarar det insalta capitalet (jag menar icke det förskrifna capitalet, utan den inbetalda andelen af actiebeloppet), så tror jag, att ingen fara kan uppstå genom den ifrågavar. §:s uteslutande.
Vid sådant förhållande ser jag ej, hvartill correctivet skulle tjena, om icke till att öka de mångfaldiga hinder, man velat lägga i vägen för actiebankers inrättande.
En * värd ledamot har åberopat exemplet af en annan inrättning, hvarmed förhållandet var alldeles motsatt.
Götha canalbolag kunde omöjligen få någon inskränkande föreskrift i afseende på det ändamål, bolaget sökte, ty ändamålet bade blifvit förfeladt, om arbetet blifvit afbrutet.
Här är förhållandet annorlunda, ty här tillhör det bolaget att hålla sig inom den trängre scala, som svarar emot inbetalningar.
Någon annan garanti behöfyes ej.
Dessutom hvad garanti har man i förbindelser, som betyda intet, då actierna transporteras på en annan person, eller om man vill binda förste innehafvaren af actien, hvad säkerhet erhåller man derigenom?
Hvilken han än må vara, så kan han ej förbindas till annat än att utgifva revers, och hvem har sagt, att den medför ovilkorlig säkerhet?
Den kan blifva af intet värde, om också utgifvare!! var vederhäftig, då han lemnade den.
Ehvad jag betraktar behofvet eller ändamålet, så finner jag, att ifrågavar. stadgande endast kan blifva ett hinder för ändamålet, men icke någon garanti.
Såvida man har någon mening med grundfond och bela lagstiftningen för privatbanker, så ser jag knappt, huru man kan vilja protestera emot Gr. Frölicbs förslag i 19 §.
När nu äfven R. o. Ad. beslutat, att ingen minimisumma skall fixeras för acliebeloppet, så anser jag desto nödigare, att bankbolaget har säkerhet för hela den tecknade fonden; ty annars kunde hela författningen illuderas, i det rörelsen utsträcktes längre, än som motsvarade den verkliga fonden.
Det förefaller mig ganska naturligt, att om ett bankbolag skulle vilja till den grad iMudera lagen, att det ville emottaga sådana förskrifningar, som vore af intet värde, så skulle bolaget riskera att vid första revision förlora förtroendet.
Jag kan ej tänka mig ett sådant bolag, och om det kunde uppstå, så vo - Den 21 Mars e. ra. 46i re det bäst, att dess rörelse blefve nedlagd.
Jag yrkar antagande af 19 §.
Jag är till det mesta förekommen af Hr Stråle och Frih.
Boye, och anser denna § böra utgå; men det fägnar mig, att de Hrr, som äro så ifriga för befrämjandet af solidariska banker, 1111 ifra för, att acliebankerna skola prestera säkerhet.
Jag hoppas, att de matte vaja af samma tanke, då frågan 0111 de solidariska bankerna förekommer och hoppas då kunna förena mig med dem.
En värd talare, Frih. Boye, har påstått, ptt det nu ifrågavar. stadgandet skulle lätteligen kunna illudcras, emedan, vid öfverlätelsen af acliebrefvet fiån en person till en annan, ansvarigheten komme att förfalla.
Jag kan ej heller i detta fall dela Hr Frib:s åsigt.
Jag förmodar tvärtom, att derest någon förbundit sig att ansvara för hela actiesummans inbetalning, måste hans ansvarighet fortfarande gälla för den actie, hans förbindelse afser, actien må komma i hvilken mans hand som helst.
Såvida man verkligen har någon mening med stadgandet, att delägare i acfiebank skall vara ansvarig för hela den tecknade actiesumman, måste något stadgande äfven linnas, på grund hvaraf han kan åläggas att fullgöra denna ansvarighet.
Sedan nu, på sätt jag och Frih.
Stjernstedt redan omnämnt, R. o. Ad. afslagit 20 § i Utsktns och 21 § i Gr.
Frölichs förslag, som handlade om den contanta insättningen af leckningssummorna och stadgade actierättens förlust, då insättningen urakllåtes, torde det vara så mycket nödvändigare, att någon förbindande ansvarighet varder bestämd för aclieagare, så att han ej, utan all påföljd, må kunna underlåta att verkställa en för bankens upprätthållande möjligen oundgänglig inbetalning af actiebeloppet.
Det är visserligen sannt, att actierna, i fall det uti delta hänseende föreslagna stadgande varder antaget, ej kunna blifva fullkomligt rörliga, förrän hela actiesumman är inbetald; men i alla fall lära actierna ej kunna erhålla denna egenskap, så länge desamma äro åtföljda af åliggandet, att ytterligare inbetalning till hanken kan alfordras actieinnehafvaren.
Då jag således hvarken genom Hr Stråles eller Frih.
Boyes anförande finner mig vederlagd i min tanke om nyttan och nödvändigheten af ett stadgande, sådant som det ifrågavar., får jag förnya min anhållan om propos. till bifall å omförmälda ig §.
Då jag ej varit närvar, under den föregående discussionen om denna fråga, skall jag ej vara vidlyftig, på (jet jag ej måtte komma att omsäga, hvad andra talare måhända redan anfört.
Jag har uppstigit för att anhålla pm propps, till afslag å Giv.
Fiölichs ig §, såsom, enligt piin tapke, hvarken behöflig eller till något tje-r - 46a Den 21 Mars e. m. uande.
Denna § har styrkt mig i den öfvertygelse, jag förut yttrat, att hvarken Ulskms majoritet eller deras minoritet gjort sig riktig reda för de skilda grundprinciper, hvarpå actie- och solidariska hanker böra hvila, nemi. real- och personal credit.
Dessa förskrifningar af actieägarne skulle utgöra en inblandning af personal credit i actiebanker och skulle göra en personal credit nödig äfven för deni, sorn teckna sig såsom delägare i actiebank; ty om de ej ansågos äga någon personal credit, så faller af sig sjelf, att dessa personliga förbindelser till inbetalning vore af intet värde.
Säkerheten, att en actieägare skall göra de ytterligare inbetalningar, som påfordras, ligger deri, att han i annat fall förlo rar, hvad lian insatt.
Att han, då detta äfventyr lin-» nes, skulle försumma att göra de ytterligare inbetalningar, som kunna påfordras, kan ej tänkas annorlunda än under förutsättning, att hvad som förut blifvit insatt, hade rent af gått till spillo. H. o. Ad. har redan beslutat, att en actiebank ej får träda i verksamhet, förrän actiecapitalet uppgår till 2 millioner rtdr b:co och ^ af detta capital blifvit insatt.
Således måste en sådan bank, sorn sedermera fordrar ytterligare insättning, utan att den kan erhållas, redan hafva drifvit sin rörelse med en förlust, uppgående till ^ million rtdr h:co.