Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Edgången göres icke annorlunda än efter hvarje Riksdag, då ny Bevillms-Förordn. kommer att tillämpäs, och hvar och en taxeringsman är då skyldig, att denna edgång aflägga, om han ock förut varit ledamot af någon TaxeringsKomité eller icke.
Hvad åter beträffar edgångens afskaffande, så anser jag dess bibehållande i hög grad behöflig, och det af många skäl, synnerligen genom den makt, som är lagd i taxeringsmännens hand, att utan den beskattades hörande ålägga honom utgifter till Staten, efter hvilkas bestämmande rätt många andra utgifter också bero.
Tager man bort edgången för taxeringsman, så kan den också borttagas vid många andra tillfällen, och jag tror, att liden icke ännu är kommen, då heders- och rättskänslan är den ensamt talande.
Jag ber R. o. Ad. om ursäkt, att jag ännu säger några ord, men jag anser denna fråga så vigtig, att jag icke kan underlåta att besvara några anmärkmr, som här blifvit gjorda.
Först ber jag att få tillägga till den vederläggning den siste värde talaren gjort af Hr Printzenskölds anmärkn., att man vid Taxerings-Komitéen nödgas aflägga flera eder, då man deruti flere gånger deltagit, att 122:dra §:n i Bevillms-F^örordmn innehåller: ”Ordf:de, med rösträttighet, och ledamöter, så i Taxerings- sorn Pröfnings-Komilé, skola, då de första gången inträda i utöfning af någondera af dessa befattningar, aflägga följande ed.” Således är till förekommande af den olägenhet
Hr Printzensköld påpekat en förändring i denna § vidtagen.
Det synes mig, att, innan man gör anmärkn. emot ett Utsk:s Betänk., man åtminstone bör hafva sett detta Betänk.
Hvad nu angår de edgångar, som afläggas i allmänhet, så må dessa anmärkmr, jag uprepar det ännu en gång, gälla om edgångar i allmänhet, men icke i detta, så ytterst grannlaga, fall.
Man har sagt, att det är blott personer med förtroende, som utväljas till ledamöter i Den 27 Maj e. m. 409 Taxerings-Komiléen.
Fran en annan sida har man sagt här på f. m., att det är ganska svårt att få lämpliga personer i Taxerings-Komitéerne, i synnerhet af dem, som åtnjuta det största förtroendet, och man måste derföre hälla sig till de personer, som finnas villige att åtaga sig detta bestyr.
Jag vill för öfrigt alldeles icke göra någon invändning emot det förtroende dessa taxeringsman må förtjena, men jag finnér mindre lämpligt i detta fall än i många andra, att befria ifrån den förpligtelse, som edgången innehåller.
Tillika har den anmärkn. blifvit gjord, att edgången gåfve taxeringsmannen ett skydd och att han med sin ed försvarade sig för en oriktig taxering.
Jag tror att en sådan förebråelse kan göras, antingen man går eden eller icke; man gör honom icke den förebråelsen, att hafva handlat emot sitt samvete, men man säger honom, att hans förstånd icke har varit det klaraste uti denna sak, hvilket endast innefattar den tillvitelsen, att han icke haft full insigt i saken.
Om en person säger åt mig, alt jag såsom Domare har fällt en dom, som icke har varit öfverensstämmande med lagens anda, så anser jag det icke såsom en förebråelse emot min heder, men såsom en erinran, att jag med mera skarpsinnighet kunnat bedöma frågan.
Den rättelse, som kan fås genom besvär hos Pröfnings-Komitéen och KammarR:n öfver Taxerings-Komitéens åtgärd, anser jag vara snart sagdt ingen.
Pröfnings-Komitéen och KammarR:n kunna ej hafva den speciella kännedom om förhållanderne, som fordras för att inse orikligheterna i den verkställda taxeringen.
Det är blott Taxerings-Komiléen, som kan ega en sådan kännedom, tillräcklig för att verkställa en riktig taxering.
Således den lättelse, som vinnes genom dessa auktoriteters pröfning är alldeles, ingen, och Kronofogden eller Kronans ombud, som är tillstädes vid Komitéens sammanträden, hvarpå raan också har lagt mycken vigt, hafva endast rätt att framställa anmärkn:r vid Taxeringsmännens åtgärder, men det är taxeringsmännen, som ega rätt att afgöra.
Dessa anmärkmr anser jag således icke vara af någon vigt.
Vid detta tillfälle får jag äfven fästa upmärksamheten derpå, att den meningen blifvit inom representationen yttrad, att den nuvande bevilln:s-proc:n är så hög, att det icke kan vara alfvar att uttaxera beloppet efter Bevilln:s-Förordn:ns föreskrift.
Då sådane yttranden blifvit inom representationen fällda, och representationen samtidigt borttager edgången för taxeringsmännen, så hemställer jag om det icke skulle af mången kunna tydas såsom en erinring till taxeringsmännen, att det icke vore meningen att de skulle taxeras efter Bevilln:s-Förordn:s föreskrifter, utan på annat sätt.
Manne detta icke skulle blifva följden af edgångens borttagande?, Slutligen, Mine Hrr, den fråga, som nu blifvit väckt om nedsättande af bevilln:s-proc:n, den är en fråga, som, för att begagna ett kändt uttryck, icke kan falla.
Den återkommer alltjemt.
Låtom oss blott borttaga edgången för taxeringsmännen och vi skola då få se, att bevilln:n skall nedsjunka till så lågt belopp, att den blifver otillräcklig för Statens behof. 410
Den 27 Maj e. m. - \
Jag instämmer med de ledamöter, som yrka edens bibehållande och tillstyrker alltså bifall å Utsk:s Betänk.
Det är en känd sak, att i vårt land åtföljas allmänna updrag af en edsförpligtelse att vederbörligen fullgöra dem.
Detta gäller från den ringaste'tjenst till' den högsta.
Hvad är nu taxeringsmanna-befatlningen annat, än ett offentligt updrag af stor vigt, nära nog detsamma som en domares?
Borttages här eden: så skulle man, på sätt Gr.
Sparre yttrat, komma på den lanken, att alla öfriga eder för offentliga updrags utförande jemväl borde afskaffas.
Kan sådant vara tillrådligt?
Ingalunda, efter min tanke, ty förhållandet är sådant sorn Gr.
Sparre sagt, nemi. att större vigt ligger pä taxeringsmannens åtgärd än på Pröfningskomitéens, och större vigt på dennes, än pä Kammar-R:ns beslut, emedan ju mindre kännedom vederbör:de ega om personer, orter och dervande förhållanden, dessmindre kan man lita på sitt omdöme.
Följden deraf är, att Kammar-R:n, som oftast måste just för bristande närmare kännedom, stadfästa hvad taxeringsmännen och Pröfnings-komitéen, bestämt, äfven om
Rätten anar att förhållandet är oriktigt.
Men när man icke kan anföra giltiga skäl för beskattningsåtgärdens uphäfvande: måste man låta det vid underordnade myndigheters beslut förblifva.
Att under sädane förhållanden, släppa Taxerings-komitéens ledamöter lösa eller utan stängsel kring dem, såsom en bonde i Bevilln:sUtsk. lärer hafva yttrat, skulle jag anse vådligt.
Jag tillstyrker alltså bifall till Utsk:s Betänk.
Sparre har sökt att gendrifva förslaget om edens borttagande dermed alt mänga andra eder borde borttagas.
Det finnes dock den skillnaden emellan dessa edgångar och denna, att man vid sådane edgångar vet hvad man svär på, hvilket man troligen icke vid denna kan göra sig klart, åtminstone lärer den väl af olika personer ganska olika upfattas.
Jag vill fråga Gr.
Sparre huru han upfattat den del af eden, som lyder sålunda: ”Att man efter bästa förstånd, och med tillämpning af föreskrifterna i Bevilln:s-Stadgan, skall påföra hvarje förekommande skattskyldig person den beskattning, lian bör vidkännas, så att hvarken Kronan eller de skattskyldige förnärmas i deras tillständiga rätt”.
När förnärmas
Kronan i dess tillständiga rätt?
Månne i händelse Bevilln:s-förordn:s föreskrifter icke fullständigt upfyllas, eller derest Kronan icke får sin tillständiga rätt, d. v. s. den bevillning som bon skall hafva?
Detta är tvenne upfattningar af eden, som i allmänhet föresväfva Taxerings-komitéerna, men jag hemställer till Hr.
Gr:n, om taxeringsman på landet, som aflagt denna ed sjelfva deraf i allmänhet funnit sig tvungna att upgifva rätta värdet på den jord, för hvilken han skall taxeras.
Om också flertalet sålunda upfattar eden och golden så tillsägandes lill ett oting, så torde de likväl föresväfvas af en tanka på möjligheten att deras upfattuing af eden är oriktig och att meningen med eden är, att jemte ett noggrannt iakt - Den 27 Maj e. m. 411 tagande af Bevilln:s-förordn:s föreskrifter pålägga afgifterna, d. v. s. verkligen påföra de bevilln:r sorn i Bevilln:s-förordn. blifvit stadgade.
Det är en förändring sora B. o. Ad. i dag på Hr von Hartmansdorffs framställning beslutat, nemi. att ett jemförligt värde skall sättas på jorden, i st. f. rätta värdet.
Jag undrar huru mångå egendomar som upgåfvos riktigt, när det rätta värdet skulle bestämmas.
Jag anser det vara en af de största olägenheter vid denna ed, alt den kan vridas och vändas eftersom hvar och en finner tjenligt, utan att den genom sina ordalag binder någon att på ett bestämdt sätt upfalta den, och att den derföre lemnar en hvar i ovisshet huruvida man handlar rätt i öfverensstämmelse med edens mening eller icke och sålunda om man bryter eller upfvller den.
Grin har ansett fara upstå om man skulle borttaga eden, och lill svar å hvad Hr Printzensköld omnämndt om andra taxeringar, som ske utan sådan edgång, har Hr Aminoff sagt att dessa vanligen, åtminstone i städerna, grunda sig på 2:dra ärlis bevillning.
Häri ligger ett misstag.
Det är visserligen sannt att så är i många städer, men det är icke så få städer i lliket, der taxeringen till fattigskatt bestämmes belt och hållet oberoende af Bevilln:s-Stadgan, der en Taxerings-komité sättes som blott och bart efter heder och samvete och sitt bästa förstånd bestämmer denna beskattning, och jag önskar att de Taxerings-komitéer, som skola bestämma bevillnm till Staten, gjorde det så noggrannt, som jag känner att dessa Taxerings-komitéer göra.
Jag fortfar att yrka edens borttagande på de skäl som jag bär anfört, synnerligast de att om denna ed sä tolkas, som Taxerings-komitéerna tolka densamma, så är den icke af något värde, och när en ed icke är af något värde, så bör den icke heller missbrukas.
För att icke förlänga discussionen, får jag endast förena mig med hvad Gr. af Ugglas sednast anfört, och lika med honom yrka bifall till mitt framställda förslag.
Jag är skyldig att svara Gr.
Sparre på den framställning han gjört.
Han har frågat: ”hvarföre icke borttaga alla eder om man vill borttaga denna”.
Derpå svarar jag, att man icke kan göra allt på en gång; man bör börja vid någon och jag anser denna dertill lämplig emedan denna ed hvarken angår lif eller ära, och således icke är så oundgängligen nödig som man anser den vara.
Här är nemi. endast fråga om den upskatlning för året af personers inkomster och egendom, hvilka vid taxerings-förrättningen ifrågakommer.
Således tror jag att om man vill minska ederna i vår lag, hvilka äro alltför många, så bör man väl göra det der det kan verkställas.
Det andra skälet, hvarför man bör borttaga eden är nyligen utaf Gr. af Ugglas utveckladt, nemi. att Bevilln:s-förordn:s stadganden äro så svåra att förstå, att man om dem har olika meningar.
Det tredje skälet är det-som jag nyss åberopat, att vår lag vill att man icke i oträngdt mål skall bruka eder.
Såsom exempel derpå ber jag att få anföra, att sjelfva vittnes-eden icke får 412 Den 27
Maj e m. ega rum vid andia tillfällen än då den verkligen erfordras, enär en eftergifven ed är så god som gången, och jag skulle tro att man äfven här knnde gifva eden efter.
Kunna enskilda parter gifva efter eden, sä måste väl R.
St:r äfven här kunna göra det.
Detta är således i borgerliga lagen medgifvet, hvilket bör varå tillräckligt skäl för bifall till det förslag som Hr Printzensköld framställt.
Det fjerde skälet hvarför jag tror att eden icke här bör användas, stödjer sig på Guds bud, der det heter att man icke skall missbruka Guds namn.
I eden förekommer Guds namn, och då denna eden användes mycket oftare än som kunde vara oundgängligen behöflig!, så hemställer jag om icke delta är ett missbruk af Guds namn.
Man har sagt: hvart skulle det leda om eden horttogs?
Jo! säger man, derhän att taxeringsmännen kunna göra huru de behaga, att det icke vidare är fråga om att taxera efter Bevilln:s-fönordn., utan efter eget godtycke.
Det vore rätt illa om t. ex. de som utväljas till kompromissarie!-, eller till andra dylika befattningar, der icke edgång finnes föreskrifven, skulle anse sig lösa ifrån alla band vid fullgörande af sina åligganden.
Efter man går så långt, må det vara tillåtet att åberopa den kristna sekt, som anser för sig olofligt och stridande mot det rätta, att aflägga en ed.
Man må förfråga sig huruvida, om de åberopas till vittne, dessas vittnesbörd är mindre säkert än deras som gå vittnes-eden.
Erfarenheten har visat att många af de sistnämnde vittna fallskt, men att någon qväkare har vittnat falskt, har historien icke omtalat.
På grund af hvad här har blifvit anfördt måste jag motsätta mig de talare, som yrkat edens bibehållande, i detta fall, der jag, anser eden vara ett missbruk och stridande mot Guds bud.
Då jemväl formerna skola någon gång brytas, bör man börja der det kan ske utan våda, och här är ingen våda å bane hvarken för lif eller ära, och föga för egendom.
Jag ber blott att få i korthet erinra, att till edens juridiska försvar borde höra att skaffa oss ett lämpligt formulär för densamma.
Det heter der att jag skall efter ”bästa förstånd etc.”
Orden böra vara, efter mitt bästa förstånd, på det icke den enfaldiga må kunna tro att han skall taxera efter dens förstånd, som anser sig vara klokare än han.
Skall eden tala till hjerlat, så måste ordalagen vara väl valda och språket korrekt.
Det har man rättighet alt fordra i en ed.
Blir den icke afskaffad, så skall åtminstone jag för min del yrka på en ålerremiss.
För min del anser jag ganska vådligt att af moraliska eller religiösa skrupler låta föranleda sig till det beslut, hvarigenom man afskaffar eden.
Jag erkänner fullkomligt att Bevilln:s-förordn. icke efter sin bokstaf af Taxerings-komitéerne tillämpas.
jo derföre att den siffra eller den proc. som skall utgöra föremål för taxeringsmännens bedömande anses i allmänhet vara för hög, men hvad jag anser, är, attTaxeringskomitéernas medlemmar åtminstone söka alt så pass samvets - Den 27 Maj e. m. 413 grannt som möjligt verkställa taxeringen.
För min del är jag öfvertygad, att inom en kanske icke alltför långt aflägsen framtid, komma vi att få ett helt nytt förslag till Bevilln:s-Stadga.
Den nnvar:de författningens brister äro så påtagliga, att man säkerligen vid nästa Riksdag skall söka till att få den förändrad.
Då skulle jag tro tidpunkten vara inne att borttaga eden, men intill dess anser jag icke någon våda vid att bibehålla eden och det är derföre jag yrkar på bifall till dess bibehållande.
En ledamot inom Utsk. har hemställt lill mig, om jag icke kände att det finnes inom vissa städer serskilda Taxerings-komitéer, som uttaxera kommunala afgifter, hvilka i städerna skola upbäras.
Jag känner det, och äfven att dessa Komitéer göra det med mycken noggrannhet, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att dessa Komitéer för det första döma utan appell, och för det andra rörer denna uttaxering kommunala afgifter, som skola uptagas inom det samhälle de tillhöra, för att inom detta samhälle användas.
För min del fortfar jag att yrka bifall på denna punkt.
Hr von Hartmansdorff: Gr. af Ugglas npgaf för en stund sedan, atti Bevillms-Författn. står: egendomens rälta värde.
Jag har icke förordningen till hands, men såvidt minnet ej felar, står der ”egendomens rättmätiga värde”.
Detta mätes genom jemförelse med andra fastigheters.
Jag tror uttrycket således vara rigtigt.
Hr Bråkenhjelms yrkande att der bör stå ”efter mitt bästa förstånd” etc., anser jag vara alldeles öfverflödigt, ty hvar och en vet nog att han skall döma efter sitt förstånd och icke efter andras, emedan det sednare är honom omöjligt.
Propos. till bifall å Utsk:s i afseende på 122:drä §:n gjorda förslag, hiet härefter framställd och besvarad med starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit
Efter härvid af Hr Ribbing begärd votering, uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.:
Den som bifaller Bevilln:s-Utsk:s i afseende på Bevilln:sförordms 122:dra § gjorda förslag röstar
Ja j den det ej vill, röstar
Nej 5 vinner Nej, anser R. o. Ad. nämnde § böra utur Förordningen uteslutas.
Nej — 11. 37:de punkten, ang:de §§:ne 425 och 426; 38:de punkten, (tng:de §:ne 430 och 434 ; samt 39:de punkten, ang:de § 434. 414 Den 27 M aj f. m. R. o. Ad. biföll livad
Utsk. i dessa punkter hemställt och yttrat.
40:de punkten, ang:de §;n 136.
Härvid förekom först förslaget rör:de upbörds- och debiterings-ersättning för Skepps-Ombudsmannen i Stockholm, och Sjömanshusens Föreståndare i de öfriga städerna.
Jag anser det belopp af 3 proc., som Utsk. föreslagit, vara för ringa, och vill, till stöd derför, åberopa samt till en del upläsa det yttrande af den 6 April innevar:de år, hvilket Fullmäktige i Riksg:s-Kont. afgifvit angående denna sak.
Det lyder sålunda: ”Enär till följd af nu anförda stadgande, de hvar och en sjöman åliggande utskylder skola, vid så väl ut- som afmönstringar honom affordras och, derest icke styrkas kan, att desamma förut blifvit vederbörligen betalde, serskildt debiteras samt, vid skeende liqvid för hans hyra, innehållas, så måste denna debitering, npbörd och redovisning onekligen vara högst besvärlig och tidsödande, i synnerhet inom liufvudstaden, hvarest, i jemförelse med andra stapelstäder, endast ett mindre antal af förhyrda eller afmönstrade sjömän har sitt egentliga hemvist och sin vanliga mantalsskrifnings-ort.
Dessutom måste, vid bedömandet af dessa göromåls beskaffenhet och deras jemförande med andra upbördsmäns åligganden, äfven lagas i betraktande den omständigheten, att den Skepps-ombudsmannen ålagda upbörd icke är inskränkt inom någon viss upbördstermin, utan fortgår så länge sjöfarten varar”.
På grund af hvad Riksg:s-Kont:s Fullmäktige sålunda uplyst och hemställt, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte förhöja det föreslagna beloppet från 3 lill 5 proc.
Som jag deltagit uti det tillstyrkande, som innefattas i den skrifvelse Hr von Hartmansdorff upiäst, så är det helt naturligt att jag instämmer i de åsigter som i denna skrifvelse åro uttalade.
Jag anser mig likväl böra anföra ännu ett skäl, som talar för en förhöjd debitering.
Delta skäl består deruti, att denna tjensteman har i afseende på debitering, upbörd och redovisning ett jemförelsevis till afgifternas belopp vida större besvär än någon annan tjensteman, som debiterar Statens utskylder.
Han har derjemte ingen, som kontrollerar sina åtgärder i detta fall, så att det ensamt af hans nit och ärlighet beror huruvida Staten får en större eller mindre del af ifrågavar:de bevillms-inkomster.
Det plägar vara vanligt att i samma mån, som tjenstemannens åtgärder till Statens förmån ej kunna kon trolleras, i samma mån söker man att upmunlra hans nit och omvårdnad om Statens sannskyldiga rätt och bästa, genom att åt honom anslå en sådan ersättning för sin möda, att lian med den finnér sig fullt belåten.
Detta blefve såsom jag förut anmärkt, icke förhållandet om upbörds-proc:n komme att nedsättas till 3 för 100:det af det belopp, som denne tjensteman redovisar.
Jag tillstyrker i likhet med Hr von Hartmansdorff den ändring i Utsk;s Den 27 Maj e. m. 415 förslag, att Skepps-ombudsmännen i Stockholm och öfriga städer måtte tilläggas 6 proc. af hvad de indrifva och redovisa.
För Skepps-ombudsmannen i Stockholm förekommer derjemte det förhållande, att han, såsom i Riksg:sKont:s Fullmäktiges skrifvelse äfven uplyses, icke är någon Statens tjensteman, att han således icke kan förpligtas att fullgöra ifrågavar:de bestyr, ehuru besynnerligt nog R.
St:r utan hans hörande vid en föreg:de Riksdag ålagt honom detsamma.
Han skulle således, om han ville begagna sin lagliga rätt, kunna helt enkelt protestera emot det göromål, som R.
St:r pålagdt honom, och förklara att han icke vill med den saken sig befatta.
När han nu emellertid har fullgjort bestyret på ett för Staten ganska nöjaktigt sätt, men deremot haft det missödet att under många år, derföre ej hafva haft någon den ringaste vedergällning, så synes mig icke allenast alt han för den tid Fullmäktige tillstyrkt, utan jemväl för framtiden bör erhålla en större upbörds-proc., än den som RevillmsUtsk. här har föreslagit.
Jag har icke någonting att erinra emot den framställning som Hr von Hartmansdorff och Hr Printzensköld gjort, och discnssionen inom RivillnrsUtsk. talar verkligen för lämpligheten af en afgift till denne Skepps-ombudsman eller Sjömanshus-föreståndare.
Jag vill endast uplysa att orsaken hvarföre icke en större proc. bifölls, var den, att då man erfor beloppet af denna proc. för Skepps-ombudsmannen i Stockholm, så var det en majoritet inom Utsk. som tyckte att denna proc. steg så högt, att det t. o. m. var svårt att få den.
Efter nu först till bifall å Utsk:s förslag framställd, men med
Nej besvarad propos., blef samma förslag bifallet med den förändring, att ifrågavande ersättning förhöjdes från 3 till (i proc. af det redovisade beloppet.
Vidare förekom och bifölls Utsk:s hemställan rörande Kofferdi-sjöfarandes beskattning.
4Usta punkten, ang:de §:n 137; och 142:dra punkten, ang:ile §:n 144. R. o.
Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt. 43:dje punkten, ang:de §:n 145.
Utsk:s förslag i fråga om Officerares häst- och fourage-medels befriande från bevillning bifölls, men i fråga om förändring af stadgandet rörande arbetsfolks befrielse från bevillning yttrade Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Jag kan icke rigtigt inse hvad denna förändring gagnar till, men väl kan jag förutse följden deraf; ty genom denna förändring i §:n kommer tvifvel att upstå om hvilka arbetare som skola vara undantagna från bevillning eller icke.
Om man låter den gamla ordalydelsen qvarstå, så blir det icke vidare någon tvekan om hvad som menas med det undantag som finnes i 2:dra mom. af I45:te §:n.
Genom anmärkningar och deraf följande
Utslag och beslut har detta blifvit bestämdt, och hvar och en kommer, om det förblifver oför - 416
Den 27 Maj e. m. ändradt, att veta hvad dermed menas; men om ordalydelsen vid hvarje Riksdag förändras, så blifver det en beständigt återkommande osäkerhet som är skadlig och således förändringen likaså.
Man säger att missbruk nu upkommit genom tillämpning af Bevilln:s-Förordn:ns stadgande i denna §.
Detta är en möjlighet, men jag kan icke se att ett sådant missbruk, genom orden ”tillfällig arbetsförtjenst” blifver undanröjdt.
Jag är visst icke envis på att det framställda förslaget till förändring på grund af denna min anmärkning bör afslås, men likväl har jag icke kunnat undertrycka den anmärkn. jag nu gjort.
Hr Printzenschöld:
Afven jag förmår icke att inse hvartill den af Utsk. föreslagna förändringen skall gagna, ty ostridigt är att orden ”utan endast tillfällig” icke innebära någon större tydlighet, än de förut begagnade orden, så att just de personer, hvilka på grund af de mindre tydliga ordalagen i denna § undgått beskattning, äfven skulle komma att göra det med tillämpning af de ordalag som nu blifvit föreslagna.
Och då, såsom den siste värde talaren erinrat, det icke är nyttigt, utan tvertom skadligt, att ständigt ändra en Författning, hvarigenom ofta större osäkerhet förorsakas vid Författningars tillämpning, än om ordalagen få oförändrade qvarstå, sedan begreppet om deras betydelse en gång hunnit stadgas, så tillstyrker jag, lika med Frih:n, att den nu gällande
Författningen måtte i detta hänseende blifva oförändrad.
Propos. till bifall å den af Utsk. föreslagna förändringen blef härefter framstäld och besvarad med Nej; hvarpå beslöts att det ifrågavar:de stadgandet skulle förblifva" oförändradt.
Jag har en anmärkn. att göra vid 145:te §:n; i afseende på en omständighet, som icke är. uptagen i Utsk:s här framlagda förslag.
Men jag upskjuler dermed, under förhoppning att det står mig öppet framställa henne då de serskilda §§:ne genomgås.
44:de punkten, ang:dc §:n 447 och 45:te punkten, ang:de §:n 448. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat.
45:te punkleu, ang:de de vid Bevilln.-Sladgan fogade formulärer.
46:te punkten, ang:de den underd. skrifvelse, hvarjemte Bevilln.-Sladgan hör till K. M:t öfverlemnas. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt.
Sedan sålunda Utsk:s Betänk, blifvit genomgånget, och efter det Hr Gr. o. Landtm, nu till behandling anmält det dervid fogade förslag till Bevilln:s-Stadga, yttrade.
Jag hemställer vördsamt att vid föredragning af förslaget till Bevilln:s-Stadga §§:ne endast böra upnämnas, Den 27 Maj e. m. 417 upnämnas, men att förslagen till de serskilda §§:ne upläsas endast för den händelse att sådant af någon ledamot serskildt begäres.