Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De äro icke dess Förmyndare; utan måstehandla efter den Fullmagt, Nationen frivilligt och af förtroende, och att de skola utföra dess talan, gifvit dem.
Har nu Nationen, jag menar Majoriteten eller den , som ägt och äger Penningar, ansett dessa Sedlar såsom ett gående Mynt, gällande i handel och vandel, man och man emellan ?
Ingen lärer neka att så tillgått, och att knappast någon Medborgare finnes, som haft Penningar i sina händer, hvilken icke någon gång emottagit och utgifvit dessa Sedlar, för lika goda, precist lika goda, som Bunquens TransportSedlar — och om någon skulle finnas , som aldrig ägt dessa Sedlar i sin hand, tvifvelsutan rår han lika så litet derföre, som den, som nu äger dem, och för öfrigt äro några undantag ingen allmän regel. 46
Regeringerfoch Ständer hafva ju känt det* ta förhållande och icke biott tillåtit, utan genom offentliga åtgärder stadgat dessa Sedlars Credit, såsom till exempel Götha CanalSedlar, hvilka tillåtits i Uppbörd emottagas Hvad gör nu den , som mottager och utgifver sådana Sedlar, hvilka tillåtits i Uppbörd emottagas?
Hvad gör nu den , som mottager och utgifver sådana Sedlar för lika goda, som Bans quens, annat än på visst sätt garanterar dem ? ty det är klart, att annars hade han ej, sorn klok och förståndig, emottagit eller såsom hederlig
Man utgifvit dem, derest han ej af öfvertygelse ansett dem för lika goda.
Och ar ej öfvertygelse , vilja och beslut detsamma, som garanti?
Men är nu en människas öfvertygelse* beslut och garanti, då den uttryckes i handling, annat än i Skrift? är icke en handling mera än, en skrift?
Härutaf tyckes vara klart, att både Regeringen, Riksens Ständer och Nationen, genom en så kallad tacitus consensus, traranterat Disconternes Sedlar.
När nu, enligt klar Lag och hvad ännu mer är, enligt allt sundt för. nuft, den, som utgifvit en förbindelse, den må nu kallas Assignation eller Obligation, ärskylJ dig att ansvara för uppfyllandet af sin förbindelse, så följer häraf lika kl irt, att då dessa Sedlar gått i hvar Mans hand, bör också hvar och en bidraga till deras honorerande Ellef är sista Innehafvaren af dessa Sedlar mera brottslig, mer skyldig attlida och straffas, än den förste, andre och tredje, och så vidare?
Böra ej alla, söm deltagit i samma gerning, 1h ka behandlas, då de varit lika delaktige? el - Den 17 Martti, /; m. 47 ler är det billigt, är det ädelt, att den, som blifvit förledd af de flestas efterdömen efterdömen, som man bordt högakta och efterfölja, straffas och straffas ensam?
Är det icke allmänt bekant, att många Innehafvare af dessa papper, i tid underrättade om faran, hafva utprånglat dem på andra, sorn, ännu okunnige derom, hvilade med fullt förtroende vid den allmänna och enskildta hedern?
skola nu dessa lida och straffas för detta förtroende, och bedragaren gå fri, glad öfver sin lyckade list?
Flera Medborgare finnas, som på detta sätt bekommit DiscontSedlar, till och med sedan Författningen af den 27 September 1817 utkom.
Ja! 1 samma stund, som sista Inoehafvafen skulle ensamt lida och straffas, vore en stor orättvisa mot honom begången, i anseende till alla dem, som ägt sådana Sedlar, och Sanction gifven åt den nedriga listen, som bedrog den Redlige och gladdes öfver sitt bedrägeri, såsom öfver en Triumpb.
Hvilken af Eder, mine Herrar! skulle finnas, sorn aldrig ägt dessa Sedlar , eller sorn, den tid de gingo i allmänna Rörelsen, skulle hafva vägrat att emottaga dem, han — han fälle dan hårda domen och kaste första stenen.
Efter dessa allmänna Reflectioner öfvergår jag till egentliga föremålet för mitt Anförande , nemligen, att granska Utskottens Betänkande.
Assignationerne, säga de, skola straxt inlösas, men 3 Procents Öbligationerne innom 5 Ars tid utan Ränta.
Men denna Rän - 48 Dm 17 Martti, / m. ta utgör ingenting mindre än nära £ af Capi* talet j utom den betydliga förlust lör Innehaf* varen, att ej straxt kunna begagna den 3 en förlust kanske vida större än den gifna Rabattenj icke blott för den Handlande, som be* hofver dem i sin rörelse, utan ock för mången annan, som, i behofvet stadd, nödgas säl* ja dem kanhända till 50 å 60 Procent, och likväl hafva 3 Procents Obligationeme gällt lika med Assignationerne i handel och vandel.
Eller är den, som emottagit en 3 Procents O* bligation, meta felaktig, än den, som mottagit en Assignation af san.ma hand?
bägge ägde de ju samma förtroende till samma Utgifvare, och den, som nu har en 3 Procents Obligation, kunde lika lätt äga en Assignation^ det är blott slumpen, och icke dessa Sedlars större eller mindre Credit, han skulle hafva att tacka för sin lycka.
Eller månne Utgifvaren af en falsk Assignation är en Man af större heder, än Utgifvaren af en falsk Obligation, och böra derföre hans Sedlar honoreras?
När dessa Obligationer ägt samma förtroende i allmänna Rörelsen, som Assignationerne och Banquens TransportSedlar, så bör det hvarken anses o. klokt eller oredligt, att hafva ägt dem , allraminst som de , som kunnat och bordt hindra deras utelöpande, och bättre än han känt deras hallt, icke blott tillåtit dem, utan ock genom offenteliga åtgärder och gifven decharge 6tadgat deras Credit.
I alla falla böra de, som äro lika felaktige, lika behandlas, så vida det icke är blott en bländande skuggbild, utan en Den 17 Martti, /. m. 49 en verklighet, att vi lefva i ett civiliseradt Samhälle, der alla äro lika inför Lagen och lika ansvar skyldige för sina gärningar.
Men, säger man, Assignationerne innehafvas af den delen af Allmänheten, som minst kan tåla någon förlust.
Förblandar man icke här personen, som aldrig synes, med saken, sanningen och det rätta, sorn ensamt bör åses?
Eller huru känner man alla Innehafvare så väl af O* bligationer, som af Assignationer?
Har man undersökt hvars och ens förmögenhet eller Cassa?
Vet man dä bestämdt att Assignationerne innehafvas af sådane fattige, hvilka, såsom föremål för Barmhertighetsverk, förtjena medlidande, framför 3 Procents Obligationernes Innehafvare?
Otvifvelaktigt finnas hvarken Assignationer eller Obligationer hos några egenteiigen fattige eller barmhertighetshjon.
Det är kännbart, säger man , för en fattig Torpare eller Soldat, att förlora något på de Assignationer de förmenas äga.
Det kan ej nekas,, men är det mindre kännbart för en fattig Borgare , som hvarken äger Torp eller Rote att bebo och tillita, om han förlorar på några 3 Procents Obligationer, som han aflagt eller bekommit för att inköpa både förlag och föda för året, och hvilka han kanske för en ringa penning hypothicerat för att icke svälta ihjäl.
Jag känner flera sådana fall, emedan Disconterne upp. hörde att betala just på den årstid , då Borgaren skulle inköpa sitt Årsbehof och Torparen eller Soldaten inbergat sin Årsgröda.
Men huru kan man på blotta suppositioner bygga Ridd, 0. Ad, Fröt.
Afd. 7, 8. 50 Den 17 Martii, f. m. så vigtiga Resultater, vigtiga både i moraliskt* politiskt och oeconomiskt afseende, då det är fråga om ingenting mindre, än att upprätthålla Allmänna Crediten, samt inför en hel Nation ådagalägga oväldig rättvisa och en ädel Caracter?
Hvad är ineonsequence, hvad är väld och orättvisa , om ej att bland Medborgare, med lika anspråk och rättigheter, göra den ena gracer och sanctionera den andras lidande?
Men antagom till exempel, att 3 Procents Obligationsinnehafvarne vore förmögnare och bättre tålte en förlust, aldrig borde detta blifva ett antagligt skäl till deras uteslutande från lika fördelar, som
Assignationslnnehalvarnej vore det icke att hart när gilla samma Principer i Samhälls-läran, som man någon gång hört anföras af Samhällets största förbry. tare, som säga: ”Vi göra ej så ondt , vi söka ,,blott att dela lika, ty vi taga af de rika och 3,gifva de fattige.”
Jag är öfvertygad att hvarken Assignations- eller 3 Procents ObligationsInnehafvare skola finna sig vid ett sådant del* ningssätt serdeles smickrade och tillfredsställde, de förre emedan de erhålla en nådegåfva, som de säkert aldrig med sådana vilkor önskat och begärt, de sednare, emedan de härutinnan se intet annat än tnann^mohn, hittills alldeles oerhörd och ännu aldrig utöfvad af de enväldigaste Curatorer, och äro icke Riksens Ständer här att anse såsom Curatorer, de der opartiskt och efter samvete böra lika vårda alla Sina Creditorers bästa ?
Men kan man handla mera partiskt och Den ij Martti, f. m. 5i egenmägtigt, än att, Creditorcrne ohördan, offenteligen lill en del Borgenärer utbetala fulla Summan genast, medan man rabatterar från den andra circa en sjettedel , utan Ock, hvilket är för många långt värre , betager dettt friheten att genast få begagna sine penningar, en omständighet, endast och allenast fördelaktig för Procentaren, men sorn säkert skall för manga göra förlusten drygare, än den kanske någonsin blifvit vid en ordentelig Concours» Hade man besinnat allt detta ; hade man iner ly.ssnat till den lugna pröfningens och billighetens röst, än till skriket, ensidigheten och egennyttan ; aldrig hade man kunnat falla på Förslag, sorn, lindrigast sagdt, äro blotta half_mcsurer.
Inbillar man sig, att man härmed lugnat sinnena, då känner man allt för litet människan ty skola icke alla Obligationers Innehafvare klaga , och klaga högt öfver våld och orättvisa, under det den, som ägt Assignationer, antingen hemligen gör sig glad på de förras bekostnad, eller ock kanske offentligen, för att synas liberal och deltagande, förenar sig i de förres klagomål?
Sådan är människan j hon tiger med det goda af elakhet, hon klagar öfver det onda af lättsinnighet.
Skall man icke fråga, och fråga med skäl, hvarföre dessa half-mesurer, hvarföre ibland lika Fordringsägare , lika missledde af det allmänna förtroendet och nu mera lika felaktige, hjelpa och lössläppa den ena, medan man griper och straffar den andra?
Vi äro ju alla Broder, vi vandre på deras grafvar, för hvilka ett handslag var mer än en 52 Den 17 Martil, /. ?«.' skrift, hvilkas Ja var ett trofast Joffe och hvilkas N j ett bestämdt afslag; och vi vi, deras afkomlingar, skulle till den grad hafva vanslägtats, att vi icke en gång offenteligen vilja erkänna heliga förbindelser?
Visserligen hade det varit hardt och illiberalt , om Disconterne kommit att behandlas såsom enskil. te Concourser; rilen då hade man åtminstone handlat consequent och efter någon principe.
Sådant handlingssätt kan Poiitiquen någongång tillåta sig, men SamhällsLagen kan aldrig godkänna dessa magtspråk Medborgare emellan.
Derföre, ehvad beslut Höglofl.
Ridderskapet och Adeln än må taga, rörande dessa Discontverk; • så vaktorn oss för half-me^ surer, som äro likå skadlige för det allmänna som enskilta förtroendet, och framför allt götom alla lika rätt.
Ehvad Resultatet än må blifva, så gifves det blott tvänne användbare Alternativer, där alla få begagna samma rätt, nemligen att dessa
Discont-inrättningar antingen behandlas som enskilte Concourser , då alla Fordringsägare få lika lida och plikta för sitt förtroende, eller ock att
DiscontSedlarne, utan afseende på om de gå med eller utan Ränta, genast inlösas antingen af Banquen eller hellst af RiksgäldsContoiret.
Det förra torde nu synas bevist vara hårdt och stridande mot rättsbegrepp och billighetens fordringar; det sednare är kanske både klokt och värdigt en öfver alla småsinnets, egennyttans och afundens ingifvelser upphöjd Representation.
Då vi handla i Nationens namn, låtom oss handla Nationen värdigt} den följer oss med sina blicj Den 17' Martii, /. m. 53 kar och spänd är dess uppmärksamhet
Varom rättvise,, ty stark är dess känsla för det rätta.
Önska vi att
Nationen skall hysa aktning och förtroende till våra åtgärder, så byggom ej våra beslut på ensidiga åsigter, osäkra suppositioner, egennytta och mannamohn.
I vårt handlingssätt tror den enskilte Medborgaren sig finna ett stort exempel, och ve oss den stund detta exempel skulle jäfva Förnuftets lag, hederns känsla och billighetens fordringar.
Jag äger hvarken Assignationer eller Obligationer och ifrar ej för enskild vinning, mell j >g äger känsla af heder och billighet, och jag nitälskar för den tankan: att utom allmänt väl, finnes intet enskilt.
Det är möjligt, att man skall ogilla och misstyda mina åsigter, men det skall icke ett ögonblick rubba mitt lugn} jag har följt min öfvertygelse, jag har talat för Nationens ära och Medborgares inbördes förtroende.
Herr von Schantz, Ifvar Fredric Gabriel, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande:
Då jag med Högloft.
Stats- och BancoUtskotten delar enahanda tanka, om nödvändigheten, att, för det allmänna bästa skull, Staten bör öfvertaga utredningen af FilialDisconterne, såsom sjelfve oförmögne att fullgöra sina förbindelser och så alldeles utan Credit , att utredning på egen hand blcfve dem omöjlig an - 54 Den 17 Martil, /. w. norlunda , än med den oberäkneligaste förlust för det Allmänna och Enskilta , tror jag likväl att verkställigheten af utredningen kan , utan Banquens eller Statens förlust, ske på ett sätt, sorn blir mera nyttigt för det Allmänna och mägtigt att häfva den svåra olägenhet, som af
Disconternes oförmögenhet i allmänna rörelsen redan så känbart inträffat, samt förekomma de framtida följderne deraf.
Utaf de, Högloflige Utskottens Betänkande följaktiga Calculer finnes , att Malmö och Götha CanalDisconters Skulder, genom Assignationer och TreprocentsLån , utgöra tillsammans omkring 4,700,000, hvilka i en hast blifvit satta utur allmänna Rörelsen, och när nun härtill lägger Götheborgs
Disconts lika beskaffade SkuldSumma , 1,183,000, utgör detta en PenningeSumma , hvilken , oaktadt dess egenskap af privat Skuld, likväl varit i allmänna Rörelsen lika gångbart med BancoSedeln , alltid gör en betydlig saknad af Penninge-tillgång i det Allmänna.
Om det är skadligt, att obetänkt innom en kort tid sätta i omlopp en Penninge-numeraire utöfver det för Rörelsen vanliga behof, så blir det förderfligt att hastigt minska en utelöpande PenningeSumma.
Sanningen deraf är bestyrkt genom redan inträffade händelser och följderna af ett fortfarande kunna knappast beräknas.
Jag tror derföre, att man , så fört sig göra låter, bör, till bibehållande af allmänna Crediten, och till underlättande af Den 17 Martn 3 }, m. 55 möjligheten för Enskilte att fullgöra sina förbindelser, sätta denna nu hvilande Nutneraire at omkring 5,900,000 R:dr åter i omlopp, derigenom att Banquen genast eller innom korrt tid inlöser med sina Sedlar Disconternes alla Assignationer och TreprocentsSkulder, likväl de sednare med någon Rabatt.
Ingen skall billigtvis finna, att en Rabatt är å Statens eller Banquens sida obillig att bjuda ■, ty i Disconternes medellösa Concourstillstånd, sådant som det efter Calculerna visar sig, är en förlust redan gifven om Disconter» ne skulle sjelfve liquidera, och vid en fullkomlig
Concours-behandling skulle denna förlust obestrideligen blifva än större, utom det att tidsutdrägten skulle för hvarje Borgenär blifva kännbar- Då redan , efter hvad kändt är, en Rabatt af minst 25 procent på 3 procentspapperen emellan Enskilte ägt rum, skulle säkert en än större uppkomma äfven om den plan antages, som de Högloflige Utskotten föreslagit; ty det är ej öfverensstämmande med alla Enskiltas ceconomiska ställning, äfven om afseende ej göres å den förlorade Räntan, att i 5 år vänta på full betalning af Capitalet.
De flesta behöfva använda detsamma genast , och blifva nödsakade att till Spc-i eulanter sälja det med ett afdrag af 30 å 40 Procent.
Vinsten faller i några få Enskiltas händer, och mängden gör en opåräknad betydlig förlust
Om, ibland hundrade innehafvare af TreprocentsSedlar, tio insatt Pennin - 5 6 Din 17 Martii, /. »/. garne på Speculation , att hafva dem stående till begagnande af mera lönande Transactioner, hafva nittio antingen emoltagit dem som contanta Penningar, eller insatt dem, för att linder en kort tid hafva någon Ränta , tills Penningarne skolat ovilkorligen användas för "bestämda Utgifter, eller till dess de kunnat på säkert sätt lagligen förräntas.
Man får derföre ej anse alla Innehafvare af TreprocentsSedlar såsom girige Capitalister eller Speculanter, hvilkas förlust man är benägen och tror sig hafva rätt att glädas åt.
Tvärtom tror jag
Pluraliteten böra anses såsom ganska oskyldiga Creditorer, hvilkas lidande man bör söka att lindra så vidt sig gö^ ra låter.
Nu, då det är en gifven sak, att Disconternes Creditorer ovilkorligen skola förlora, utredningen må företagas huru som hel 1st, samt största delen af dem ej, utan ett kännbart lidande, kunna vänta de föreslagna fem utrednirigsåren , på hvilka de, genom saknad laglig Ränta å sina Capitaler, förlora 18 Procent, är det ganska säkert att de hellre vidkännas denna förlust genast, och kanske tacksamt ännu eftergifva 2 Procent , så att da med 20 Procents ren förlust genast finna sig mera belåtna, än med väntningstiden, under hvilken man ej så noga vet, hvilka händelser som kunna inträffa, föreslås att alla Malmö och Götha CanalDisconternes TreprocentsLån böra genast med 20 Procents afdrag
Den 17 Martil) f. m. 57 infrins.
I afseende på Götheborgs
Discont är lörhållandet annorlunda, så vida sjelfva Discont-tillgångarne medgifva 6 Procents Ränta , i hvilket fall de genast till fulla beloppet kunna inlösas.
- Att det är både Riksens Ständers rätt att föreskrifva de vilkor, med hvilka utredningen skall ske , och att afdraget hvarken är öfverdrifvet eiler obilligt, tror jag vara solklart ; men då denna
Discontcrnes utredning handteras såsom ett Concoursmål , bör äfven den , till den 1.
October 1817 » då betalningarne upphörde, upplupna Räntan Sedel-Innehafvarne till godo beräknas , helst dem, som hafva yngre eller äldre Sedlar, annars ej sker lika rätt, hvilket skulle vara likaså obilligt, som olagligt.
Följderna af den föreslagna Liqviden skulle blifva, att den nu stillaliggande PenningeSumman, hvars hvila varit högst skadlig, återkomme i rörelsen, för att, genom de utestående DiscontLånen, småningom odi med mindre känning tor den allmänna PenningeTransactionen åter ingå och försvinna, att all agiotering och vingleri med de annars utgifvande Annuiteter eller Statsobligationer förekommes , samt lidande för den Enskilte så långt möjligt vore undanröjdes.
Det återstår nu att genom Calcul visa, det den föreslagna Operationen icke medför någon förlust för Banquen , åtminstone ej 6å 58 Den 17 Martil, /. m. betydlig, att den på något sätt rubbar dess af mig kända soliditet.
Jag skall bjuda till att uppgöra denna Calcul , så godt som jag lörstår, och efter det begrepp jag fattat om de Calcnler, hvilka åtfölja Utskottens Betänkande.
Malmö och Götha C3nal - Disconters utelöpande Assignationer göra sammanlag de 737,687: 46: 2.
Dessa Verks TreFrocents Skulder . . . 3j924>468: 4
Afskrifves 2® Procent å TreprocentsSkulderna . 784,953: 28: 10.
Disconternes utestående Fordringar med löpande Räntor till den 1.
Januarii 1823, efter Utskottens Calcul . . 5,537,61®: 7: 10.
Contant behållning samt förmodad tillgång - 162,706: 36: 4.
Summa 6,485,27°: 24: _
När nu afdrages Debet Summa . . . 6,462,148: 34: 5.
Visar sig ett öfverskott af 23,121; 37: 7. Dm 17 Martil, /. m. 59 Hvarigenom detta Liqvidations-sätt, när härtill lägges de af Utskotten beräknade brister . 761,831: 28.’ 3.
Blir till en Summa af R:dr 784,953: 17: 10. förmånligare för Staten eller Banquen, än det af Utskotten föreslagna , utan att för Disconternes Borgenärer, på det hela betraktadt, medföra större förlust ^ men väl den för dem och det Allmänna stora fördelen, att genast kunna disponera behållningen.
Den Ränteförlust, man kunde tänka sig möjeligen inträffa på Förskottet, lär försvinna, då 3 Procents Ränta, som är Banquens vanliga beräkning på temporaira
Lån, i det närmaste uppgå till den Summa, som i Utskottens Calcul är upptagen såsom brist, och då blir förhållandet för Banquen i det ena och andra fallet lika, och kanske, genom den nu föreslagna Operationen, så mycket bättre, att upplupne Räntan till den 1, sistledne October, hvilken jag ej kan calculera , men som troligen ej uppgår öfver ett år för hela Summan, sammanlagd genom öfverskottet ersättes.
Då jag sålunda uppgjort en annan plan , än Utskotten föreslagit och jag tror ett närmare öfvervägande af detta ämne vara nödig, hemställer jag ödmjukast, om ej Höglofl.
Betänkande bör återremitteras.
Friherre Boye, J^udwig:
I fot (sättning af det bemödande jag, dels genom tryckta Skrifter, dels såsom Representant vid 1815 års Riksdag, förut användt till motarbetande af de Pentiinge-IndragningsPrinciper, hvilka jag ansett allmänt skadlige; tror jag min pligt vara, att äfven nu höja min röst emot dem.
Jag skulle icke annars göra det; emedan jag tycker mig finna, att det motstånd, som ligger i sjeliva Opinionen, är ändå nästan så starkt det kan vara.
För hvarje Talare i detta ämne är det serdeles ofördelaktigt, att det sammansatta Statsoch BancoUtskottet sönderdelat den kedja af Finance-ämnen, som var i ett sammanhang intagen i Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående Financen , och gifvit oss särskildt Be; tänkande i frågan om DiscontPapperen, innan vi ännu veta, huru Utskottet tänker i de öfriga Finance-frågorna.
Det ofördelaktiga ligger deri, att då man i detta Betänkande ser en så stark Indragning vara föreslagen, att den ger billig fruktan för dess följder, man icke vet om eller huru vida den Finance-plan , som vi hafva att af Utskottet förvänta, till äfventyrs kan innehålla Förslag till en motsvarande Pen; ninge-utsläppning i annor väg 3 samt icke heller få, såsom Riksdagsman, lemna sig till ett enskilt förlitande på hvad man icke ännu kän; sier, på den omtanka till skälig motvigt af hvad här föreslås, som
Utskottet torde hafva sig förbehållen att framdeles osSj meddela} så nödgas man behandla Betänkandet med en.
Den 17 Martii, f. nu 6t kanhända annars icke nödvändig , alfvarsamhet, och kan då också lätt hänföras af sin känsla till för mycken varma i ämnet.
Det är möjligt , att jag, i det Anförande jag nu går att uppläsa, fallit i detta fel; men i sådan händeldelse begär jag öfverseende derför, till fördel för min välmening; och skall då, om och när Utskottet lemnar oss någon lyckligare upplysning om dess tankar i det hela, gerna vara den första att sjelf rätta mitt fel.
Härefter uppläste Friherre Boye följande skrifteliga Anförande:
Riksdagskallelsen och det ,Tal från ThrOnen, hvarmed denna Riksdag öppnades, uppgifva anledningen till vår sammanvaro, och bestämma ändamålet för vår verksamhet.
Anledningen var Discont-papperens fall i Credit; och ändamålet är, att afhjelpa den förlägenhet, som derpå följt för hela Nationen, bestående i den lucka för Myntbehofvet, som uppkommit derigenom, att Discont-papperens kraft, såsom Mynt valuta, blifvit suspenderad.
Om denna anledning och detta ändamål påminner jag derföre, att allmänna ordet: förlägenhet kan lämpas till olika fall; och derför re , att jag tror mig hafva förmärkt, det Pen. ningelnteresset detta mägtiga Interesse, öfver hvilket Näringarne länge beklagat sig vill, att med förlägenhet skall endast böra förstås bekymret deröfver, att Penningebristen icke ännu är stor nog; såsom efter hvars för - 62 Den 17 Martil, f. m. hållande, det så kallade Myntvärdet blott skall kunna beräknas.
Denna urskiljning emellan beskafTenheten af den förlägenhet, sorn vi rätteligen hafva att afhjelpa, och den förlägenhet, sorn man synes vilja gifva oss i stället, är likväl angelägen; emedan ett misstag deri lätteligen kunde hänföra oss att göra motsatsen af hvad vi böra göra, hva;af skulle följa , att vår belägenhet 5 i stället för att afhjelpas, skulle förvärras.
Utskottet medgifver i sitt Betänkande, att Discont-papperen ingått i RörelseCapitalet, samt utgjort en del deraf; och man kan tillägga, att de ännu utgöra det; ty ännu hoppas Publiken på deras återfående, och Liqviderna man och man emellan äro derföre blott uppskjutne endast till Riksdagens slut.
Om, då Utskottet tillstyrkt deras borttagande på en gång, Utskottet kommit att glömma orättvisan o;h faran deraf, så är det här stället att påminna derom.
I vanlig Concoursväg äga Gäldenärens Aa-’ gign&tioner icke bättre rätt, än hans Reverser; och ända hittills har man erkänt, att då man försätter tvänne lika rätts ägande Borgenärer i sådan olikhet i fördelar, att man ger den ena hvad man nekar den andra, så afviker man från både Lag och rättvisa.