Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar säga, att detta yrkande ingalunda kommer deraf, att jag eller någon af mina kolleger skulle vilja undandraga oss ett träget arbete; men understundom gripes man af den nedtryckande'känslan, att det är absolut omöjligt för oss att rätt fylla vårt ansvarsfulla kall.
Bland ärender, som redan blifvit af K.
M:t öfverlemnade till K.
St:rs pröfning, vill jag blott nämna ett, sora, ehuru ej tillhörande mitt Dep:t, det dock för mig varit både en pligt och af största intresse att med upmärksamhet följa, nemi. frågan om vissa förändringar i allmänna lagen i afs:de å främmande religionsbekännare.
Jag har icke ansett mig kunna rätt bedöma denna fråga, utan att taga kännedom om den högst vidlyftiga litteratur, som deröfver finnes både inom och utom landet, samt om de lagar, som i detta afs:de gälla i andra länder.
En fråga af denna vigt måste naturligtvis med största möjliga noggrannhet undersökas, äfven om derigenom andra ärender blefve något undanskjutna; och dylika frågor komma ej så sällan till StatsKådens handläggning.
— En invändning, som skulle kunna göras, är att, enligt upgifterne å de till konseljen hörande ärender, högst få mål äro balanserade, hvaraf man kanske skulle vilja draga den slutsats, att StatsKåden ganska väl medhinna sina göromål.
Det har varit en lycka, att så kunnat ske och det är vår sträfvan, att så vidt möjligt bibehålla ett sådant förhållande; men just derföre tror jag det vara för K.
St:r allt Den 10 December f. m. 2fi3 skäl att dertill sätta oss i stånd, så att det ej må gå äåsom i Högsta
Domstolen utan någons förvållande och oaktadt det ansträngda arbetet af dess ledamöter inträffat, att målen blifva 2 å 3 år gamla, innan de kunna afgöras.
Flertalet af mål, som till K.,M:t inkomma, äro verkligen af beskaffenhet att böra snart afgöras, och det är derföre af högsta vigt att, då hittills större balanser endast med svårighet kunnat undvikas, 11.
St:r vidtaga åtgärder, som äfven för framtiden kunna förekomma sådana.
Annu en omständighet vill jag nämna, som visar behofvet af ett nytt konsultatift StatsRåd, på det att desse med större lätthet kunde fungera såsom Supleanter åt Dep.Cheferne, nemi. att det vore af största vigt både för dessa sjelfva, för ärendenas behandling och för folket, hvilket dock deras förvaltning ytterst gäller, att Dep.Chefen icke behöfde hela året om uppehålla sig i Stockholm i sitt Dep:t, utan kunde genom resor inom landet få tillfälle att på stället inhemta kännedom om åtskilliga förhållanden, som nu endast genom skriftvexling kunna blifva honom bekanta.
Jag lägger härpå så stor vigt, att jag anser det sådant borde till och med vara anbefaldt, då det nu deremot är omöjligt, emedan det icke låter sig göra att i sådant fall ordna tjenstgöringen inom konseljen.
Jag har natuligtvis intet annat yrkande att göra nu, än det jag i mitt förra yttrande framställde, utan anhåller om R. o. Ad:s bifall till den föredragna punkten.
Om åter denna afslås af något RiksStånd, anser jag visserligen mycket vara vunnet redan genom antagande af förslaget n:o 2, som naturligtvis kan af R. o. Ad. alternatift bifallas.
Hamilton har sagt, det jag yttrat, att mängden af de mål, som inom konseljen förekomma, äro af obetydlig vigt.
Detta har naturl. icke varit min mening, ty det är alltid af vigt, att rätt sker, utan blott att, om man genomser förteckningen öfver de der atgjorda målen, man måste finna, att flertalet är af ringa betydenhet.
Hr Gr:n har vidare upfattat mitt yttrande så, som skulle jag menat, att man borde öfverflytta en mängd ärender från Civil- till Just.StatsDep:t.
Detta var dock icke min mening, utan blott, att det sednare Dep-.t kunde lämpligen öfvertaga t. ex. redigerandet af sådana allmänna ffattningar, som höra till den ekonomiska lagstiftningen och nära sammanhänga med den allmänna lagen.
Jag har för öfrigt ingalunda klandrat, att Just.StatsMinistern skulle hafva så litet att göra; men jag fann af Hr Gr.
Hamiltons upgift vid den gemensamma öfverläggningen, att nämnde Dep. hade blott 5 00 mål, under det CivilDep:t hade 1,500 och Ecklesiast.Dep:t 1,300.
Jag trodde derföre, att det kunde läggas litet mera på det förstnämnda, men afstår nu från ett sådant påstående, sedan Gr.
Hamilton gjort mig upmärksam på vigten af mera ledighet för JustStatsMiuistern, som derigenom erhåller tillfälle att deltaga i alla beredningar och fungera som en slags KonseljPresident, likasom i andra länder eger rum.
Hr Gr:n har som skäl för bifall till förslaget åberopat, att 261 Den IO December f. in.
StatsKåden borde hafva någon ledighet, som nu ej kommer dem till del, emedan grundlagen ålägger dem att närvara vid alla konseljens sammanträden.
Om så är, och om således ordet ega i § 8 R.F. bör tolkas på det sätt, han gjort, så gäller ju denna föreskrift lika väl för de 12, som för delo, och således vinnes ej härigenom det åsyftade ändamålet.
Hvad beträffar det nya Dep:t, så behöfves väl egentligen en skicklig Byråchef, som kan besörja detaljarbetet, och Dep.Chefen finge väl ei annat att göra, än att inför K.
M. föredraga vissa ärender.
På samma sätt är det med Postverket, som väl bör ega en särskild Chef med detaljkunskaper.
— Jag fortfar i min anhållan om afslag.
I anledn. af den siste talarens yttrande, vill jag fästa upmärksamheten derpå, att, äfven om samtliga StatsKåden må vara skyldiga, när de ej ega förfall, att öfvervara hvarje föredragning i Konseljen, vinsten af ett nytt konsultativt StatsRåd dock onekligen vore ganska stor, med afseende på StatsRåds-beredningarne.
Denna är en institution utom grundlagen, men alldeles oumbärlig, och det är isynnerhet arbetet der, som nu öfver höfvan uptager de föredragande StatsRådens tid och krafter.
Om det nu diskuterade förslag blifver R.
Stms beslut — tyvärr är nu dertill ingen möjlighet, då BorgareSt:t redan lärer förkastat detsamma —, föreställer jag mig också, att deri legat en kraftig upmaning för K.
M.t att föreslå R.
St:r eller sjelf förordna en förändrad organisation af Konseljen.
För öfrigt instämmer jag helt och hållet med Gr.
Hamilton deri, att det vore af största vigt, om här, såsom annorstädes, de egentliga Ministrarne kunde finna någon ledighet, för att med egna ögon se och med egna öron höra, huru det står till i landet; om Chefen för inrikes förvaltningen kunde genom resor under en och annan månad om året göra sig bekant med förhållandena i provinserna och vid länsstyrelserna, om han kunde bevista landtbruksmöten, inspektera landtbruksskolor, tillse de större allmänna arbetena o. s. v.; om Ministern för landtförsvaret kunde någon gång blifva i tillfälle att inspektera de särskildta arméfördelningarne, göra personlig bekantskap med ställningen inom regementerna och des* befäl; om
EcklesiastikMinistern äfven kunde personligen se till, h uru stiftsstyrelserna, universiteterna, läroverken m. m. verkade för sina ändamål; om FinansMinistern något, mer, än genom officiella rapporter, kunde taga kännedom om styrelsen vid våra bankinrättningar och hypotheksföreningar, tullverket o. s. v.
Att sådant skulle vara ett verksamt medel icke blott för kontroll, utan äfven för en intimare kännedom om landet och hvad som särskildt tillhörde de resp. förvaltningsgrenarne, torde väl ligga för öppen dag.
Men sådant är nu nästan omöjligt, då departementscheferna året om äro instängda i Stockholm, med undantag för de korta mellantider af några veckor, då Konungen reser till Norge eller andra inrikes orter, såvida icke äfven då fyra af dem åtfölja K. M. Såsom det nu är inrättadt, att nemligen samtliga StatsRåden anses skyldige deltaga i afgörandet af alla regeringsärender, är det, snart »agdt, otänkbart, att icke deras hufvudsak blifver ett dödande De ii 10 December f. m. skrifveri och en tröttsam beredning för föredragning af alla s. k. mål, hvarigenom statsmannaegenskaperna, äfven der de finnas, svårligen kunna få utrymme för sin verksamhet, och hvaraf följden också beklagligen ofta måste blifva en slentrian eller en pedantism, som allt mer och mer aflägsnar intresset för och förmågan till behandling af de stora samhällsfrågorna.
Efter min föreställning skulle ett sådant mouvement i Konseljen blifva ett resultat af ökade arbetskrafter och en förändrad organisation med ökade anspråk å nationens sida.
På sådant salt skulle det kunna blifva möjligt, att här, såsom i England — ja i Danmark och Norige —, bilda en ministér af verkliga statsmän, hvilket, med det nuvar:de arbetssättet och de nuvande fordringarne, att ministern skall blanda sig uti och ansvara för alla möjliga detaljer och småsaker, torde få räknas till de fromma önskningar, som aldrig lära kunna upfyllas.
Många Ledamöter ropade på propos.
Jag anhåller att få förklara, det jag ämnar med min röst biträda deras mening, som önska atslag på K. M:s Propos.
Det må vara sannt, att StatsRådets ledamöter hafva rätt mycket att göra, men icke torde det kunna vara så öfverdrifvet, som man här påstått, då ofta nog flera Dep:ter varit förenade under samma person som chef.
Dessutom hatidlägges i CivilDep:t en mängd mål, som i st. borde gå till Just.StatsMinistern, och andra, som t. o. m. borde gå till Just.Revis., eller den rent juridiska vägen.
— Jag tror för öfrigt, att i denna tid, då Statens finanser tarfva den största sparsamhet, man snarare bör afvakta en fullständig omorganisation af Konseljen, i sammanhang med den redan ifrågasatta af embetsverken, än gifva anslag till sådana partiela förändringar, som denna.
Jag anhåller på dessa nu anförda grunder om afslag.
Exc. Hr Gr o. Landtm., att under densamma yrkats dels förslagets antagande och dels dess förkastande, hvarjemte en Ledamot, Gr. af Ugglas, tillstyrkt R. o. Ad., att bifalla förslaget, men att dervid fästa det förbehåll, att, för den händelse förslaget N:o 1 icke blefve af samtlige de öfrige RiksStm antaget, R. o. Ad. skulle ega öppen rätt att antaga förslaget N:o 2, ang:de inrättande af ett nytt StatsDep.
Ett sådant förbehåll vore dock ej erforderligt, ty det lage i sakens natur, att den rätt, som derigenom skulle bevaras, icke kunde R. o.
Ad. betagas, hvilket jemväl vore i Konst.r Utsk:s Mern. påpekadt, enär vid andra punkten finnes intagen följande anmärkn.: »Om K.
M:s ofvan omförmälda nåd.
Propos., ang:de ändring af 5 och 6 §§ R.E., i afs:de å StatsRådets sammansättning, varder af R.
St:r antagen, kommer det under detta N:o uptagna förslag att förfalla».
Exc. förmodade alltså, att det ej varit Gr. af Ugglas’ mening, att det af honom ifrågasatta förbehållet skulle ingå i deu propos. å förslagets antagande, som komme att framställas, helst en sådan propos. ej vore förenlig med föreskriften
December f. m. i 81 § R.F., att hvilande grundlagsförslag endast kunna antagas eller förkastas.
Hr Adelborg: Enl. hvad kändt är, liar förslaget N:o 1 redan blifvit af ett Stånd afslaget.
Om R. o. Ad. nu skulle antaga detsamma, vore Ståndet derigenom förhiudradt att antaga förslaget N:o 2.
Jag får derföre föreslå, att första punkten af Betänka lägges till handlingarne.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ej kunde framställa den af Hr Adelborg nu begärda proposm, enär nyssnämnde § i R.F. uttryckligen innehåller, att öfver hvilande grundlagsiörslag endast med ja eller nej skall kunna beslutas.
Gr. af Ugglas: Då Hr Adelborgs sista yttrande tyckes innebära, att han, liksom kanske åtskilliga andra Ståndets Ledamöter, icke rätt förstått H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm:s förklaring, anhåller jag, det H.
Exc ville ännu en gång meddela Ståndet, att R. o. Ad. är i alla händelser oförhindradt, att till behandling företaga och bifalla förslaget N:o 2.
Exc, att han, för att efterkomma Gr. af Ugglas’ önskan, ville uprepa sitt förut gjorda tillkännagifvande, att det läge i sakens natur och jemväl vore i den under andra punkten a( Utsk:s Mern. intagna anin. påpekadt, att, om än ett RiksSt. antagit förslaget N:o 1, samma
Stånd vore oförhindradt. att till afgörande företaga och antaga förslaget N:o 2, för den händelse, att förstnämnde förslag ej blefve af samtlige MedStrn antaget.
Exc. propos. å det nu förev:de grundlagsförslagets antagande, och då svaren dervid uf föllo med starka ja, jemte några nej, förklarade H.
Då jag icke anser det löna mödan att begära votering, får jag endast anmäla min reservation mot det nyss fattade beslutet.
Exc. härefter låtit upläsa ett från BondeSt. erhållet Prot.Utdrag, hvaraf inhemtades, att nämnde UiksStånd förkastat den af R. o. Ad:n nyss antagna Kongl. Proposin; föredrogs Punkten N:o 2, innehållande förslag till ändring i 5 och 6 Reg.Form., ang:de ett nytt StatsDep:t.
Då man redan erfarit, att den första punkten i bet;ink:t olyckligtvis blifvit af ett Stånd afslagen. och derföre förfallit., återstår att behandla den andra.
Ehuru man således vid denna Riksd. ej kan få ett konsultatift StatsRåd till, vore det dock alltid en vinst att få en ny Dep.Chef, och jag får derföre på de skäl, som förut vid behandlingen af första punkten blifvit
Den 10 December f. m. 267 anförda, anhålla om bifall till den nu föredragna 2:dra punkten i Konst.Utsk:ts Bet.
På de skål, som vid den förra punkten anfördes, begär jag afslag på den nu föredragna.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats så väl antagande som förkastande af förslaget, framställde H.
Exc. propos. å detsamma» antagande, och då dertill svarades ja, jemte ett och annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
3:dje punkten, innehållande förslag till ändring i 12 § RegForm. , ang:de StatsBådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter.
Då denna fråga vid sed naste Riksd. förekom, yttrade jag raina betänkligheter emot förslagets antagande; och jag anhåller att nu få ytterl. utveckla min mening derom.
Det första skälet till förslagets ogillande hemtar jag från dess formella beskaffenhet. ll:te g H.F. stadgar nemi.
»Miui»striella mål, hvarmed förstås alla de, som angå lii ket s förhållande »till främmande Makter, må Konungen låta bereda oell handhafva »på det sätt, Honom lämpligast synes.
StatsMinistern för Utrikes »Ärendena tillhör, att dessa mål inför Konungen föredraga och an»raäla, i närvaro af någon annan StatsRåds Ledamot.»
Denna § skulle oförändrad bibehållas, den 12g skulle deremot, om den föreslagna nya redaktionen antages, ovillkorligen tillförbinda Konungen att, innan afhandlingar eller förbund med främmande Makter slutades, deröfver höra StatsRådet.
Af dessa tvänne på hvarandra följande §§ skulle således den ena råka i uppenbar strid med den andra.
En sådan motsägelse vore oursäktlig för hvarje annan författning, men måste vara det ännu mera i fråga om grundlag.
Det andra skälet till afslag ligger i de ministeriella målens egenskap af hemliga.
I Mern. af den 2 Jan. 1809, yttrade dåvarande Konst.- Utsk. öfver samma ämne bland annat: »Sådan är vårt fäderneslands liärvrde ställning, att det icke med egna krafter allena synes kunna uprätthålla sin sjelfständighet.
Denna beror då af de förbund med andra makter, som en klok Styrelse kan vinna, men hvilka aldrig, i den stund de 6lutas, kunna underkastas den offentliga pröfuingen och de långa betänkligheterna af en lagstifande, eller också blott af en talrik rådgifvande corps.»
Det torde medgifvas, att dessa motiver äro lika tillämpliga nu som då.
I Norge finnes icke heller något stadgande, som motsvarar det nu här föreslagna.
Enligt 73 g af nämnde lands grundlag skall StorThinget blott erhålla del af sådana traktater, som K.
M. redan ingått med främmande Makter, hemliga artiklar dock undantagna.
Ytterligare förekommer, att genom antagande af Konst.Utsk:ts förslag
Konungen skulle blifva förhindrad att sluta förbund eller afhandling med främmande Makt, Den 10 December f. m under det Han är på resa eller i fält.
Påtagligen kunde dock genom det dröjsmål, som StatsRådets hörande öfver en sådan fråga skulle erfordra, det lätteligen inträffa, att förhållandena förändrade sig, oell ett gynsamt tillfälle till en fördelaktig traktat gick oss ur händerna.
Jag vill i detta afse:de påminna om det icke längesedan afslutade föredraget i Malmö.
Konungen vistades då derstädes.
Om det nu föreslagna stadgandet på den tiden varit gällande, skulle fördraget icke kunnat komma till verkställighet, innan Konungen återkommit till hufvudstaden, der Regeringen har sitt säte, enär, enligt den i förslaget åberopade 8 g R.F., StatsRådet kollektivt borde i frågans behandling deltaga.
Det torde för en hvar vara uppenbart, att genom en slik tidsutdrägt äfven den fördelaktigaste afhandling kunde äfventyra att tillintetgöras.
Det må tillåtas mig att härvid hänvisa till ett annat ex., som är nära till hands.
Man tror sig med visshet veta, att kongress snart kommer att ega rum, för ordnande af de Italienska angelägenheterna, och att äfven Sverige skall der representeras.
Att diplomatiska sändebud på förhand förses med instruktion, är väl vid sådana fall vanligt, men dessa måste alltid blifva eventuela.
Pörslaget åter afser afhandlingar och förbund, följaktligen de definitiva dokumenter, som öro i fråga att afslutas.
Huru skulle det nu lämpa sig, om, »edan kongress-fördraget vore slutligen formuleradt och färdigt att tecknas, det Svenska ombudet skulle säga: »Innan jag kan underskrifva, måste jag hemställa »saken till min Monark, som sedan skall hafva tid att derom råd»göra med sitt StatsRåd»; tror man icke, att sådant skulle blifva, om icke föremål för ett rättmätigt åtlöje, åtminstone för landets fördel och värdighet äfventyrligt?
På grund af hvad jag nu i korthet anfört, vågar jag anhålla, det R. o. Ad:n ville förkasta det nu föredragna förslaget.
Den siste värde talaren har mot det nu förev:de förslaget anfört åtskilliga betänkligheter, hvilka, om de icke kunde visas vara ogrundade, naturligtvis kunde föranleda till afslag.
Jag tror mig dock kunna ådagalägga, att dessa betänkligheter icke äro af den vigt, som den värde talaren sjelf synes fästa dervid, och jag hoppas att St:t måtte komma till det resultat, att saken kan och bör bifallas.
— Den första anm. var, att den nya 12:te g skulle råka i strid med den 11 :te.
Denna anm. framställdes redan i Utsk:t, som dock efter mogen öfverläggning och diskussion ansåg densamma ej förtjena afs:de; och det är således med fullt medvetande och med afsigt, som saken blifvit framställd på detta vis.
Den åberopade 11 :te § talar nemi. endast om att Konungen låter bereda de ministeriella målen på sätt Honom godt synes, samt att de skola föredragas af Utrikes StatsMinistern i närvaro af någon annan tillkallad StatsRådsledamot.
Likaledes åligger
Konungen att om de ministeriella ärenderna lemna StatsRådet någon kännedom.
Jag kan således ej finna i hvad afs:de den nya 12:te g skulle strida mot den 11 :te, ty naturligtvis stöde det
Konungen då lika fritt som nu att huru
Han behagar låta bereda dessa ärender.
Jag tror också, att grundlagens stiftare tänkt Den 10 December f. m 209 sig saken i enlighet med det nya förslaget, ty: den 13:de § talar om Konungens pligt att vid fråga om börjande af krig eller slutande af fred höra hela StatsRådet.
På samma satt skulle det tillgå vid slutande af afhandlingar och förbund, så att frågan derom föredroges i StatsRådet, sedan alla preliminära underhandlingar blifvit på förhand besörjda.
Nu kan man invända, att det skulle kunna inträffa att, sedan allt blifvit vid den mindre föredragningen i närvaro af en tillkallad StatsRådsledamot behörigen upgjordt, vid den större sådana betänkligheter framställdes, att det för K.
M. blefve omöjligt att fatta det beslut, hvarpå man förut varit betänkt.
Men enl. § 11 fattar ju Konungen i alla fall oberoende sitt beslut.
Ett förbund med en främmande makt, sådant t. ex. som det för ett par år sedan med Vestmakterna afslutade, eller som kunnat ingås med vår östra granne, kan väl icke nekas vara af den vigt både i och för sig sjelf och genom det inflytande, detsamma alltid måste få äfven på den inre politiken, att det i en konstitutionell
Stat bör lemnäs Konungens rådgifvare tillfälle att yttra sig deröfver.
Kan man påstå, att det funnes någon konseqvens i grundlagen, om den vore så skrifven, att Konungen, som icke utan hela StatsRådets hörande kan börja krig med Tunis eller Marocco, skulle kunna derförutan sluta förbund med en sådan makt, som t. ex.
Frankrike 1 — Det har också här blifvit sagdt, att, om detta förslag antoges, K.
M. skulle blifva urståndsatt att ingå förbund, då Han vore på resor eller i Norige, hvilket kunde blifva ganska farligt.
Enl. § 8 är det dock tillräckligt för besluts fattande, om 3:ne StatsRåd uro närv:de; och K.
M. har också på sednare tider, då PI.
M. för någon längre tid rest till Norige, tagit med sig så många StatsRåd, att konselj kunnat under resan hållas.
M. skulle behöfva under en resa afsluta förbund med främmande makt, vore det för Honom ganska lätt att antingen låta sig åtföljas af ett tillräckligt antal, eller ock, såsom vid sista resan till Norige, anbefalla de qvarlemnade StatsRåden att hålla sig beredde till att vid kallelse inträffa hos H. M.
På grund af hvad jag nu andragit, vågar jag anhålla om bifall till förslaget, såsom både konstitutionelt riktigt och befordrande konseqvens i grundlagen.
Grundlagarne böra i allmänhet behandlas med vördnad och icke lättsinnigt förändras, då ej behofvet bestämdt påkallar en sådan ändring.
Jag tror att i detta afs:de det nu förev:de förslaget är mindre nödigt.
Man kan i allmänhet taga för gifvet, att Konungen, såvidt möjligt är, inhemtar StatsRådets tankar öfver alla vigtigare ärender, således äfven öfver frågor om förbund med främmande makter; men sådana tillfällen kunna förekomma, då detta vore högst olämpligt.
Det är äfven klart, att i så ömtåliga frågor, der ofta den största tystlåtenhet erfordras, det är bättre att saken är känd blott af 2, än att den skall vara känd af 10, isynnerhet som vid sådana tillfällen det är ej blott våra egna intressen, utan äfven främmande makters, sora komma till tals och för hvilkas behandling vi stadna i ansvar.
270 D*n 10 December f. ra. 1809 års Instiftare, som i detta fall förändrade föreskriften i 1772 års R.F., hade nog dertill sina giltiga skal.
På de grunder, Hr Fåhraeus redan anfört, samt dem jag nu haft äran framdraga, vågar jag vördsamt anhålla om afslag.
Afven jag måste bekänna, att jag an ser den föreslagna grundlagsändringen icke uplylla vilkoret för en sådan, eller vara af beskaffenhet att vara högst nödig eller nyttig.
Jag antar för gifvet, att K. M., då sådant låter sig göra. meddelar sig med samtlige StatsRåden äfven öfver sådana ämnen; men förhållanden kunna inträffa, då det kunde blifva mindre lämpligt och t. o. m. vådligt.
Jag instämmer med dea lörsta värde talaren i yrkande om afslag å förändringen i g 12 R.F., hvilken nu bestått i 5 0 års tid, utan att deraf försports den ringaste olägenhet, som kunnat gifva ani. till en förändring.
Hemlighållandet af ministeriel la mål är en grundsats, som i alla samhällen är antagen; och jag tror att vi under de sista 50 åren ej försport någon olägenhet af det stadgande derom, som inflöt i vår grundlag af 1809.
Jag förenar mig derföre med de båda sista talarne.
Om det vore föreslaget, att vid förhandlingar med främmande makter ratifikationen af det fördrag, hvartill dessa förauledt, skulle ske först efter StatsRådets hörande, så skulle jag kunna deruti instämma; mendet nu förev:de förslaget synes mig nog omfattande, då deri talas t. o. m. om afhandlingar, hvilka oftast icke en gång fordra någon ratifikation.
Delta anser jag vara en utsträckning, som kunde komma att blifva menlig, och på denna grund får jag yrka afslag.
Jag kan ingalunda finna mig vederlagd af hvad Gr.
Lagerbjelke anfört till svar på mitt förra yttrande.
I afs:de å det bristande sammanhanget mellan 1 l:te och 12:te §§:na tyckes lian vilja uplatta den förra af dem så, att der vore fråga blott om beredningen af de m i nist eriella ärenderna.
I fortsättningen af § heter det dock: »Sedan Konungen af dessa »embetsmän inhemtat till prot. anförda råd, för hvilka de blifva »ansvarige, fatte Konungen, i deras närvaro, besluten»; och det torde således vara tydligt, att § handlar ej blott om beredningen, utan om behandlingen af ifrågav:de mål i sin helhet.
Den oförklarliga skiljaktigheten mellan de båda §§:na qvarstår således oförminskad.