Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
> I formelt hänseende uprepar jag, hvad jag förut yttrat, eller att den väckta motionen innefattar ett lagstridigt försök, att tillintetgöra ett af Konung och Ständer fättadt beslut.
Att delta försök misslyckas, betvifla!' jag alldeles icke, oaktadt jag har mig bekant, att Högv.
PresleSt. skyndat att gå R. o. Ad. i förväg, medelst ett dekret af ungefär samma lydelse, som det af Hr Tersmeden föreslagna, men jag har mig tillika bekant, att Konungens rådgifvare, lili den förklaring de, afgifvil vid riksrätten, der de just nu äro sub .reatu för underlåten verkställighet af beslutet, ang:de ett förändrad! sätt för räntornas utgörande, öppet tillkännagifvit, att de ansågo Adis och PresteStis till besluiet vid förra Riksdagen gjorda tillägg icke kunna hindia verkställigheten deraf, eller tillintetgöra kraften och giltigheten af R.
Stirs underd. skrifvelse i ämnet, utan hade verkställigheten blifvit fördröjd i anseende till andra omständigheter, hvilka jag icke anser det vara tillständigt, att här till sin verkan undersöka, då jag till och med finnér det hafva betydligt öfverskridit grannlagenhetens gränser, att under närvaride förhållanden väcka en fråga, som mer eller mindre direkt utgör föremål för riksrättens omdöme.
Jag hemställer således, huruvida Hr Grin o. Landimm må kunna, å Hr Tersmedens förslag, lagligen göra Propos.; men om denna anses kunna ega rum, yrkar jag att samma förslag mätte afslås.
Upläsles ett af Hr Tersmeden, Nils, inlemnadt sålydande anförande i Den framställning här af mig tm blifvit gjord, är i fullkomlig öfverensstämmelse med det af R. o. Ad. sistl.
Riksdag vid behandling af samma fråga fattade beslut. K. M:s år 1851 afgifne Nåd.
Propos. innehöll ett vidtomfattande förslag till förenkling och förbättring af vårt skatteväsende, i ändamål att afhjelpa såväl eli inveckladt förhållande af otaliga smärre räntepersedlar, som öfverklagade missbruk vid räntornas utgörande, utom syftet att tillvägabringa en lindring uti en, genom ojemn markegång förorsakad, tryckande beskattning.
K, M. som i ett helt framstälde alla dessa ärendets Irenne sidor, förbehöll sig dock, att, om äfven Dess förslag af Ständerna bifölles, lill denna Riksdag, efter räntegifvares hörande i afseende å antalet af de hufvudpersedlar, hvilkas bibehållande önskades, framlägga ett slutligt förslag i ämnet.
Då, i strid med denna Konungens Propos. och R.
St. derå afgifne underd svar, man nu ofta hört yrkas, förnämligast å räntegifvares sida, att ärendets tvenne sednare delar skulle sättas i verket, eller sättet för räntornas utgörande och prisbestämningar, innan bestämdt blifvit, hvilka dessa räntor äro, och sakens utgång, så väl hos R.
St. som slutligen hos Konungen, är oafgjord, anser jag af vigt, att R. o. Ad. <2 Den 7 Jnni f. m. vidhåller sitt beslut att ej lösrycka skatteväsendets serskilda delar från hvarandra, och lemna regeringen ett stöd för den åsigt, densamma från början framställt.
PresteSt. har så väl vid förra, som denna Riksdag, nian betänklighet fattat enahanda beslut, och åsidosättande i denna del, vid denna Riksdag, från R. o. Ad:s sida skulle ofelbart, tinder förändrade omständigheter, förklaras som ett frånträdande från en gång fattadt beslut, och stärka deras anspråk, sora möjligen anse sig kunna yrka verkställighet af upsägningsrältens uphörande, redan innan förenklingen vore bestämd, och borgen lemnad för en jemnare markegång, hvilka tvenne omständigheter städse utgjort vilkor för denna rätts uphörande från både räntetagares och deras sida, som bevaka fromma stiftelsers rätt.
Den förste värde talaren har yttrat, att han icke insåg afsiglen med Hr Tersmedens ifrågavar:de motion.
Jag anhåller, att i anledn. deraf få säga några ord.
Då denna motion väcktes, förklarade jag mig instämma i dess syftning, emedan jag ansåg densamma vara ett sätt, alt få ett efterlängtadt slut på de långa tvisterna om skatteförenklingen.
Man vet att det finnes orter, der ränlegifvarne få köpa sig frie från levereringen in natura, ofta med 2 å 3
R:dr utöfver persedlarnas i markegängstaxan bestämda pris.
Alt sådant icke är billigt, torde vara öfverflödigt att framhålla.
Ty hvar och en, sorn har känsla för det rälta, måste ogilla eli dylikt handlingssätt.
Hvad beträffar motionärens förslag och syftningen dermed, så tager jag för gifvet, alt den innersta afsigten varit en lättnad för tionde-gifvarne, i afseende på det sätt, hvarpå grundskatterna hittills utgjorts.
Jag tror icke, alt jag härutinnan misstagit mig.
Men då jag befarar, att det af motionären afsedda ändamålet lätteligen skulle kunna alltför länge fördröjas genom sjelfva hufvudfrågans alltför sena afgörande, så skulle jag föreslå, att frågan om uphäfvandet af upsäguingsrätten för tionde-spanmälen måtte afgöras, oberoende af frågan om förenklingen af öfriga grundskatter, på sätt densamma vid föregrde Riksdagar blifvit till Ständernas behandling framställd, och jag hoppas, att de åtgärder, som i detta afseende beslutas, måtte stå i öfverensstämmelse med R.
5t:rs vid förra Riksdagen fattade beslut.
Att så fort som möjligt erhålla en förändring i det gällande sältet för tionde-spanmålens utgörande, torde vara hvad man främst bör önska; och om motionärens afsigt, såsom jag föreställt mig, har haft detta till syftemål, så bör den också erkännas.
Jag skulle alltför mycket fela mot grannlagenheten, om jag trodde, att icke R.
St. på det högsta ogilla det sätt, på hvilket grundskatterna nu utgöras, nemi. så, alt den ene medborgare-klassen kan förtrycka den andra.
Skulle emedlertid denna motion blifva till vederbörligt Utsk. remitterad, så anhåller jag, att dessa mina anmärkn:r måtte dit få medfölja, till det afseende de kunna förtjena.
Då jag var en bland
Ben 7 Juni f. m. 43 dem, som vid ett föreg:de tillfälle bidrog dertill, att ifrågavartde förslag icke genast genom öfverraskning gillades, anhåller jag, att nu få framlägga skälen, hvarföre jag icke anser att detsamma, sedan R. o. Ad. haft tillfälle alt taga det i närmare öfvervägande, bör bifallas.
Propos. vid förra Riksdagen, ang:de räntornas förenkling med flera ämnen, innehöll, såsom bekant, Irenne delar, nemi. l:o) angtde sjelfva förenklingen; 2:o) rör:de ändring i sättet för räntornas utgörande, och 3:o) om markegångssätlningen.
Ren första afsåg blott ett preliminärt beslut, och innehöll endast ett utkast lill, eller rättare sagdt, vissa grunder för en blifvande förenkling, men utan något definitivt förslag; och den uttalade äfven tydligt den tanke, sorn också af Ständerna godkändes, att det definitiva förslaget först vid en sednare Riksdag borde framläggas.
Den andra delen deremot, ang:de sättet för räntornas utgörande, samt den tredje om markegångens bestämmande, ansågos vara så litet beroende af den första, att K. M., i fråga om ändring i sättet för räntornas utgörande, föreslog R.
St., att, för verkställigheten häraf, bevilja ett statsanslag, till betäckande af bristen, dock så, att en liqvid mellan stats- och rikgälds-verkeh skulle årligen upgöras, för att hålla de räntetagare skadeslösa, som möjligen kunde komma i mistning af förut innehafvande upsägningsrätt af persedlarne in natura.
På samma sätt var äfven förhållandet vid förra Riksdagen, samt i afseende på K. M:s Propos., ang:de räntornas förenkling, hvilken således till sitt väsendlligaste innehåll upskjöts till ett kommande riksmöte.
Deremot bifölle Ständerna hvad K.
M. föreslagit, rör:de förändring i sättet för räntornas utgörande.
I afseende åter på frågan om markegångsprisens bestämmande, så blef äfven den med några mindre betydande förändringar bifallen.
Den andra delen af frågan, ellör den, som rörde sättet för räntornas utgörande, var således genom K.
M:s och Ständernas beslut så afgjord, att endast verkställigheten deraf återstod.
Det förundrar mig derföre, att, då förhållandet är sådant, och då en delegation af R.
Sius rätt beslutit, att under åtal försätta Konungens rådgifvare, för underlåten verkställighet af K. M:s och Ständernas sammanstämmande beslut i afseende på sältet för räntornas och tiondens utgörande, R. o.
Ad. nu skulle anse sig böra fatta ett beslut, som förklarar att detta K. M:s och R.
Stms beslut icke hade bordt eller kunnat verkställas annorlunda, än i sammanhang med de öfriga delarne af K. M:s vid förra Riksdagen framställda Propos.
Huruvida nu detta beslut redan bordt vara verkställdt, beror på riksrättens pröfning, och jag afhåller mig för den skull från allt omdöme derutinnan.
Men jag kan icke underlåta att tillkännagifva, det jag anser alt ifrågavartde beslut åtminstone bade kunnat verkställas.
Ty det synes så väl af K. M:s Propos., som af R.
St:rs beslut, att denna del af frågan icke gjorts beroende af något annat, ån på sin höjd frågan om markegångsprisens bestämmande, hvilket skulle ske efter ett medelpris, upgjordt i förhållande till persedlarnes värde.
Ty innan ett sådant medelpris vore bestämdt, kunde naturligtvis icke någon lösning derefter ega rum.
I öfrigt har frågan om upsägningsrättens uphörande icke något sammanhang med Deri 7 Juni f. m. beslutel i öfrigt, emedan, om man beslutar att upsägningsrätten skall uphöra, så kan lösningen ändock alltid ega rum, antingen räntepersedlarne äro flere eller färre till anialel, och fördelen häraf för räntegifvarne blefve deri, att de undveke forslingen af persedlarne, äfvensom åtskilliga andra olägenheter, som af det närvar:de förhållandet äro en följd.
Beträffande lämpligheten af beslutet och dess verkställighet, lärer väl R. o. Ad. derutinnan icke vara af olika tanka med de öfriga Stånden, nemi. att sjelfva rättvisan fordrar, att, då de räntegifvare, som erlägga sina grundskatter till kronan, äro befriade från upsägning och erläggande af forsellön, måste man också söka att bereda alla andra räntegifvare, som nu äro indelade till vissa löntagare, samma förmån, och det ju förr, desto hellre.
Derföre är det visserligen icke skäl, att upskjuta denna verkställighet, intill dess ränteförenklingen kan|försiggå, utan billigheten kräfver, att, så fort söm möjligt, bereda alla räntegifvare fördel eller likhet sins emellan.
Dessutom ber jag alt få fästa upmärksamheten derpå, att genom det beslut, R. o. Ad. vid denna Riksdag fattat, ronde ränteförenklingen, kommer den, efter all sannolikhet, snarare till verkställighet, än man hade föreställt sig.
I annat fall skulle det bero på serskild uträkning för hvarje hemman, oell serskild pröfning af denna uträkning utaf vederbönde embetsverk, och, i händelse af missnöje, serskildt beslut af K.. M., hvilka räntepersedlar som skulle af hemmanet utgöras.
Man kan med all visshet förutse, att en sådan åtgärd, i afseende på 60,000 mantal inom riket, icke kan verkställas utan en tidsutdrägt, som, i fall frågan om sältet för räntornas utgörande skulle ställas i omedelbart sammanhang dermed, komme att allt mera aflägsna utsigten för räntegifvarne, att komma i åtnjutande af den fördel, hvilken andra redan ega, nemi. att varda befriade från upsägning och erläggande af forsellön.
Jag har nu i största korthet yttrat mina åsigler i frågan, och jag hemställer till Hr Gr:n o. Landtm:n, samt till det Höglofl.
St., om icke skäl vore, att lägga Hr Tersmedens förevande motion till handlingarne, hvarå jag vördsamt anhåller om Propos. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.:
När denna fråga af Hr Tersmeden väcktes, ansåg jag densamma stå i så oskiljaktigt sammanhang med sjelfva hufvudfrågan, att den icke borde derifrån lösryckas, utan genast afgöras, likasom jag fann frågan så enkel, att R. o. Ad. utan all betänklighet kunde genast deröfver hafva fattat beslut.
Då den emellertid begärdes på bordet, och der tills i dag varit hvilande, anhåller jag att med några ord få uttrycka den åsigt, att jag anser följdriktigheten fordra, det R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Hr Tersmedens framställning, nu fattar enahanda beslut, som det, hvaruti Ståndet vid sista Riksdagen, när samma fråga förevar, då stannade.
Då K. M. vid berörde
Riksdag framlade det omfattande förslaget om en skatteförenkling, så innefattade detsamma trenne serskilda punkter, hvilka K.
M. förklarade ega sådant sammanhang sins emellan, att de icke borde från hvarandra skiljas, Den 7 Juni f. m. 45 äfven med afseende på verkställigheten.
Med anledn. häraf beslöto R. o. Ad. samt PresteSt., att man i denna fråga borde så förfara, att icke någon af de serskilda delarne sattes i verkställighet, med mindre än att samma åtgärd vidloges med alla de öfrige.
Man har såsom stöd för den åsigten, att de tvenne sednare frågorna i Ulsk:s Betänk, skulle kunna bringas till verkställighet förr än den om skatteförenkliugen, åberopat, alt man icke nu borde kunna besluta i denna sistnämnda fråga, derföre att en R.
St:rs delegation, nemi.
Const.Ulsk:s majoritet ställt Konungens rådgifvare under åtal för föregifven underlåtenhet, i afseende på verkställigheten af Ständernas beslut i förenämnde fråga.
Jag kan likväl ické finna, att detta har det ringaste sammanhang med Ständernas rätt och behörighet, att besluta öfver denna, likasom öfver hvilken annan fråga som helst, kommen under R.
På samma säll skulle man kunna påstå, att R.
Sl. aldrig kunna fatta beslut i frågor, sora röra samma ämne, men af olika orsaker äro på Serskilda Ulsk:s utredningar och hemställanden beroende.
För min del kan jag således af ett sådant påstående icke hemta någon anledn., hvarföre icke R.
Sl. skulle kunna fatta det beslut, som de i denna fråga finna lämpligt, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. malte, i öfverensstämmelse med Hr Tersmedens framställning, vidblifva sitt, vid föregide Riksdag fattade beslut, hvaruti äfven PresteSt. instämt, samt att R. o. Ad. för den skull förklara, att de Irenne punkterna i K. M:s Propos., ang:de skatteförenklingen, mätte sättas i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, så att den ene icke bringas till verkställighet, utan i sammanhang med de begge öfrige.
På grund af hvad jag nu baft äran anföra, anhåller jag vördsamt om bifall till Hr Tersmedens framställning.
Om det också med skäl kan anses beklagligt, så kan det likväl ingalunda vara ovänladt, att inom detta Stånd finna personer, hvika upträda med försök, att göra gällande det medel till agitation, som nu under lång tid varit begagnadt, för att i strid med det beslut R. o. Ad. fattat, söka uprifva en fråga, den der med så mycket deltagande blifvit af olika medlemmar inom samhället omfattad.
Emellertid hyser jag den tillförsigt till detta Stånd, att det icke skall låta missleda sig i denna fråga, utan vidblifva sitt vid förra Riksdagen fattade beslut
Man har sagt, att det af K. M. vid nämnde
Riksdag aflålne förslag icke utgjorde ett helt.
Så ansåg åtminstone icke detta Stånd, och, för min del, kan jag icke finna, att detta förslag innehöll något annat än ett helt, visserligen, såsom den sista talaren nämnt, deladt i trenne mom:r, men dessa likväl utgörande delar af samma enhet.
Det kan omöjligt för någon vara obekant, att då detta Stånd medgaf, att räntegifvaren skulle i framtiden få tillgodonjuta den fördelen, att icke löpa fara, att af räntelagaren blifva upsagd till utgörande af de bestämda räntepersedlarne in natura, äfvensom då några andra förmåner i sammanhang härmed dem beviljades, så skedde detta icke med förbiseende af statens 46
Den 7 Juni f. m. anspråk på, att i framtiden at räntegifvare!) erhålla något, som motsvarade hvad Staten nu erhåller, på det att icke, vid en möjligen inträffande myntförsämring, skatterna, blifva reducerade till ett helt annat belopp, än hvad de nu utgöra.
Delta Stånd kunde icke heller förbise, att det icke allenast vore räntegifvaren, som hade rätt, utan äfven räntetagaren, som borde hafva rätt.
Ser man nu frågan ur en så ensidig synpunkt, att man blott anser den ena parten hafva rätt, men icke den andra, så kommer man till sådane resullaler, sorn här blifvit framstälda.
Men detta Stånd har icke låtit missleda sig.
Man har klandrat den nu ifrågavar:de motionen.
Den innehåller likväl i sjelfva verket ingenting annat, än hvad Ståndet vid sista Riksdagen beslutat.
Jag anser icke destomindre motionen vara alldeles på sin plats, och i rätta stunden framkommen.
Fråga har upståtl, huruvida R. o. Ad:s beslut hade bordt tagas i betraktande eller icke; men om också i den underd. skrifvelse, som vid sista Riksdagen framlemuades (ill K. M., detta beslut icke fanns omnämndt, och hvilket, i likhet med PresteSt:s, innefattade det förbehåll, att förslaget skulle utgöra ett helt, så står dock fast, att detta beslut blifvit faltadt af två Stånd, och att dessa två Stånd hafva samma rätt, som de begge andra, hvilka stannat i ett motsatt beslut, och man måste, efter min öfvertygelse, vara förblindad af en bedröflig ensidighet, då icke ens positiva facta kunna bevisa riktigheten af denna motion.
En värd talare har sagt, att det vore tid, att låta de räntegifvare, som 1111 utgöra sina räntor till räntetagare, komma till samma rätt som de, hvilkas räntor äro kronan behållne.
Det är sannt, alt sådant vore en stor fördel; men det blir icke detta Stånds fel, om dessa fördelar icke snarligen komma ifrågavar:de personer till godo, utan det blir deras målsmäns fel, som icke tillse, att ej sådana åtgärder vidtagas, hvilka aflägsna deras skyddslingar från det önskade målet.
Detta Stånd har visserligen icke lagt något hinder i vägen, för att snart hinna ett sådant mål, sä framt billighet och rättvisa iakttagas.
Det är icke eller alldeles så gifvet, som den förste talaren påstått, att dessa förmåner alltid tillkomma de räntegifvare, hvilkas räntor äro kronan behållne.
Om också ett sådant förhållande eger rum i afseende på forsellön, så inträffar det likväl icke i afseende å räntorna.
, Ty det är bekant, att dessa räntor ganska ofta upsägas af kronan; åtminstone är detta händelsen i Stockholms län.
Man har såsom ett serdeles kraftigt skäl emot motionen framställt, att en delegation af R.
St., med anledn. af den ifrågavande åtgärden, väckt åtal mot Konungens rådgifvare.
Detta beklagliga factum lärer lika litet vara okändt för oss, som för någon annan.
Men lika sannt är också, att detta factum icke kan innebära något skäl för R. o. Ad. att frångå sitt vid förra Riksdagen fattade beslut.
Då jag således, på grund af hvad jag nu haft äran yttra, anser motionen vara både framkommen i rättan tid och väl motiverad, önskar jag lifligt, att Ståndet måtte med sitt bifall understödja densamma.
Den 7 Juni f. m. 47 Gr. Wrangel: 1 ani. af den siste värde talarens yttrande auliäiler jag att få elinia, det (rågan om ändring i sältet för räntornas utgörande så litet sammanhänger med frågan om räntornas förenkling, alt R.
M. vid flera föieg:de tillfällen hafva fattat beslut om förändring i sältet för indelta räntornas utgörande, utan ali dervid varit fästad! något vilkor om ränteförenklingen; och uti kungörelserna af 1803 och 1815 ligger bästa beviset härför, då de räntegifvare, som förut voro skyldige att forsla räutetagarens persed lar inom häradet, nu erhöllo en inskränkning i denna skyldighet till 6 mil från räutetagarens bostad.
Sådana beslut hafva kunnat blifvit vidlague i fråga om sanet för räntornas utgörande, utan att fråga beliöfl vara om deras förenkling.
Detta bevisar aldrabäst, att frågan om täntepersedlarnes utgörande är alldeles oberoende af frågan om ränteförenkling: det är åtminstone historiskt bevisadl.
Hvad beträffar ränietagarnes rätt, sorn den siste värde talaren ansåg hafva blifvit förbisedd i så måtto, alt man endast fästat sig vid ränlegifvarens rätt, så ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att alla de nuvartde ränietagarnes, de enda, hvilkas rätt kunde komma i fråga, vore genom K.
St:s beslut vid sista Riksdagen bibehöll ne vid denna rätt, så att de kunna upsäga räntepersedlarnes utgörande till lefverering in natura efter markegång, sä långe de innehafva samma rätt; men detta hindrar icke, att denna rätt kan varda uphäfven, så framt de underkasta sig den af K. M. och R.
Sl:r vidtagna förändring.
Hvad åter beträffar kyrkor och fromma stiftelser, hvilkas rätt af Konung och Ständer icke i alla förekommande fall kan regleras, så få de underkasta sig den förändring, sorn är med ränlegifvames rätt och fördel öfverensstämmande.
Hvad slutligen angår Gr.
Liljencrants upgift, att kronan skulle ega rätt att upsäga räntorna till lefverering in natura inom Stockholms län, så bestrider jag detta förhållande.
Lika litet der som annorstädes är K. M., enl. 1830 års kungörelse, berättigad att upsäga Kronans räntor till lefverering in natura; ehuruväl med några arrendatorer det serskilda förhållande eger rum, att Kronan genom äldre kontrakter förbehållit sig upsägningsrätl af persedlarne in natura.
Så länge dessa kontrakter gälla, kan således Kronan begagna denna rätt, men alldeles icke i något annat fall, hvarföre jag anser delta Gr. Liljencrantz’s argument icke ega någon vigt.
Med anledn. af den siste värde talarens påstående, att R.
St. tillförene städse ansett de irenne delarne af detina fråga kanna oberoende af hvarandra lämpligen behandlas och bringas till verkställighet, ber jag endast all fä uplåsa en strof ur Ständernas skrifvelse vid 1845 års Riksdag, som torde bevisa att åtminstone då förhållandet icke var sådant. R.
St. säger nemi.: ”Enär en så vigtig och uti invecklade, med hvarandra sammanhang egande förhållanden, ingripande förändring, som den ifrågavande, mäste vid verkställigheten föranleda vidlyftiga utredningar och medföra pröfningen af så många locala och personella frågor, alt man ej kan förutse, huru lång tid hättill möjligen åtgår, hafva R.
St. 48 Den 7 Juni f. m. ansett, att beslutet om tidpunkten för förändringens sättande i verket lämpligast bör öfverlemna» åt K.
M. och ensamt bero af K.
M:s höga pröfning och bedömande.”
Dessa ord återfinnas i Exped.- Elsk:s förslag till R.
St:s underd. skrifvelse JV2 233 för nämnde är.
De torde bevisa, att denna fråga alltifrån början, lills den på sednare tider blifvit med allvar behandlad, af Ständerna, ansetts utgöra eli nära sammanhängande helt, och att liden för dess sättande i verket borde ensamt öfverlemnas till K.
M:s höga bedömande.
Man har med skäl sagt, alt
Ständerna icke böra ensamt se till ränlegifvai nes bästa. R. o. Ad:s ledamöter bestå så väl af räntegifvare, som af räntetagare; och jag tror att man icke bör grunda sitt beslut med afseende å nägonderas enskilda fördel, ulan med hänsigt till det stora allmännas, och således i främsta rummel se lill frågans praktiska lösning och de fördelar, som landet i allmänhet deraf kan draga.
Min öfvertygelse är fördenskull, att det är rigtigt och klokt, om R. o. Ad. vidblifver det beslut, sora vid sista Riksdagen fattades.
Inga förändrade förhållanden hafva sedan dess inträffat, som kunna gifva Ståndet anledn. att frångå detta beslut, hvarföre jag fortfarande yrkar, att R. o Ad. mätte bifalla den af Hr Tersmeden, med anledn. af Ståndets vid förra Riksdagen fattade beslut, gjorda framställning.
Posse, Gust. Mauritz:
Då jag icke var närvarande vid sista Riksdagen och icke heller vid den nuvarrde, då denna fråga afgjordes, så har jag i afseende på densamma inga antecedentia, och vill derföre icke ingå i sjelfva hufvudfrågan, utan endast hålla mig till den af Hr Tersmeden väckta motionen.
Jag har ansett denna ingress vara nödvändig och på sin plats, då jag nu går alt förena mig med Gr.
Wrangel i hans yrkande om ifrågavartde motions läggande till handlingarne.
Jag må bekänna, alt jag icke begriper det oundgängliga sammanhang, hvaruti upsägningsrättens uphörande slår till skatteförenklingen i sin helhet.
Den ena rör till hvilken person räntorna skola utgöras, den andra sättet, på hvilket de skola utgöras.
De slå således visserligen i ett slags sammanhang med hvarandra, men alldeles icke i något oundgängligt.
Detta har Gr. Wrangel redan bevisat.
En annan fråga är, huruvida R. o. Ad. bör vidblifva sitt vid förra Riksdagen fattade beslut, och fördenskull bifalla Hr Tersmedens motion.
Jag tror, att just conseqvensen af detta beslut är en anledn. för R. o. Ad. att förkasta motionen.
Konseqvensen af detta beslut har varit de af min värde graune nämnde jerimiader och jobsposter om riksrätt m. m.
Skulle vi nu bifalla motionen, hvem vet om icke samma conseqvenser kunna upslå vid nästa Riksdag?
Och jag frågar då min värde granne, Gr.
Liljencrantz, som yttrat, att ”det beklagligen inom detta Stånd finnes personer, som vilja behandla denna fråga såsom ett medel till agitation och som en brandfackla, ” hvem det är som gjort den till en agitations- och partifråga?
Jag ber den värde talaren svara härpå.
Det är tydligen just den Den 7 Joni f. m. den värde Gr:n och hans confratres.