Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
EegdsChefen vara väsendtlig i fredstid: han är Chef för den gamla krigarefamiljen, och den som misskänner vigten af den sammanhållning, som en duglig RegdsChef kan gifva sitt Reg:te; den, som icke inser, att det är en väsendtlig omständighet i hans åliggande, att söka i Reg:tet ingjuta en god anda, utan tror att det är klokt att så utsträcka hans befattning, att han blir en BrigadChef med flera bataljoner, än han har under fredstid, han blundar också för den möjligheten att sammanhålla Reg:tet, och inser ej, att man icke har rättighet att vänta, det en god esprit skall bibehållas, hvilket deremot är lätt, då Reg: tet icke är för stort.
Erfarenheten visar det allestädes.
Jag vill här icke citera Ryssland, som konstituerat 4 bataljoner på hvarje Reg:te, och hvaraf jag hört att man rönt olägenhet; men jag är öfvertygad, att, om man icke vårdar Reg:tsChefs-befattningen ur denna synpunkt, utan vill organisera Arméen 132 Den 7 Juli e. m. på krigsfot, så afsäger man sig sjelf, utan skäl, de fördelar, som ligga i sjelfva krigs-organisationen.
Vi liro här, mine Hrr, åtskilige medlemmar af krigsbefälet; vi sirö djupt införlifvade med den tanken, som kallas Reg:tets heder, Reg:tets ära, och jag tror icke att man gör rätt, om man försvagar denna sammanhåilnings-princip.
Jag anser den vara sjelfva kärnan till utbildandet af det befäl, som, mine Hrr, ehuru fåtaligt, likväl måste anses tillräckligt, emedan man icke har mer att ställa framför den trupp, sorn blir förökad genom Beväringsmanskapets införlifvande dermed.
Jag fruktar således på det allra högsta, att man rör vid den pelare inom hvarje Reg:te, sorn heter Reg:tsChefs befattningen.
Beg:tsChefen är pére de famille; så kallas han i Frankrike, och han är Reg:tets fader efter de begrepp, som vi inom vårt fosterland alltid haft, och hvilka jag hoppas måtte fortfara.
Jag afstyrker således, utan att i öfrigt misskänna den värde talarens åsigter, på det högsta det af honom föreslagna-tillägget.
Det förslag, som StatsUtsk. här framställt, är hufvudsakligen öfverensstämmande med Utsk:s tillstyrkande i afseende på de civila tjenstemännen.
De stadganden, sorn finnas angifna i Utsk:s Utlåt.
N:o il, eller de der upställda egentliga vilkoren, äro redan af R.
St:r godkända.
Några punkter äro visserligen af ett eller flera Stånd återremitterade, men dessa punkter innefattade i det hela sådana bestämmelser, som icke äro på Arméen tillgängliga.
Den hufvudsakligaste punkten i förev:de Utlåt., nemi. mom. a, lyder sålunda: »De Arméen tillhörande militäre och civile embets- och tjenstemän, hvilka komma i åtnjutande af ifrågav:de provisoriska lönetillökning, skola, efter hvad i allmänhet eller för särskilda fall kan vara af K.
M. bestämdt, vidkännas skäligt afdrag å lönebeloppet, dock icke öfverstigande fjerdedelen, derest, vid erhållen tjenstledighet, sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver 2 månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning, annan person till tjenstens bestridande behöfver förordnas.
Dylika afdrag kommer likväl ej att äga rum för Underofficerare och deras vederlikar»
Detta är alldeles öfverensstämmande med hvad som i Utlåt.
N:o 41 blifvit föreskrifvet för de civile tjenstemännen.
Jag skulle således tro, att äfven ifrågav:de mom. bör bifallas.-
När för öfrigt hela den föreslagna löneförhöjningen icke är annat än provisorisk, hvilket i början af hvarje Betänk, är tillkännagifvet, och sedan af B.
St.-r blifvit godkändt, blir det möjligen ganska svårt att ingå i pröfning af alla de bestämmelser, hufvudsakligen afseende en förändrad organisation, som Hr Stjernsvärd föreslagit.
Jag tror, att om man vill göra dessa åsigter gällande, torde det vara lämpligare, närfråga förekommer om en definitiv organisation af Arméen.
Någon sådan är likväl ännu icke å bane.
Att man icke benämnt den föreslagna lönet.illökningen ett »dyrtids-anslag», är af alldeles ingen betydenhet; ty det torde vara temligen likgiltigt antingen den benämnes så, eller en provisorisk löneförhöjning.
Denna benämning är dock af B.
Sta godkänd vid de Den 7 Juli e. m. 133 föreg:de HufvudTitlarne, och konseqvensen lärer väl således fordra, att man bibehåller den äfven vid de följande.
Jag är ieke i tillfälle att bedöma Hr Stjernsvärds förslag i allmänhet; men jag skulle tro, att för det speciella fallet af provisorisk lönetillökning, det icke kan vara skäl att, i afseende på vilkoren för Arméen, gå längre, än hvad som är föreskrifvet löt de civile tjenstemännen.
På dessa grunder anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag.
Jag har icke i någon mån kunnat finna mig vederlagd af hvad Hr Lefrén anfört, och det af det enkla skäl, att jag till stor del instämmer i hvad han yttrat, emedan det alldeles icke involverar på hvad jag sagt.
Hr Lefrén har börjat med att förklara, det
Beväringen» antal i förhållande till stammen skulle kunna ökas till öfver hälften.
Detta är äfven min mening, hvilken jag grundar på K. M:s Propos.
Jag har icke yrkat någon förändring i afseende på BataljonsCheferne, men väl beträffande Reg:tsCheferne; ty om man föreställer sig ett krigstillstånd hafva inträdt, så är Beg:tsChefens befattning ingen, utaavden tillhör Bataljonschefen, under det den förre deremot är Befälhafvare för en brigad, och såsom sådan måste han väl hafva en emot befälet svarande truppstyrka.
Hr Lefrén har förbisett det jag yttrat, att med det antal Officerare, som Svenska Arméen f. n. eger, hafva vi en Officer på 44 man, hvilket är detsamma, som i de länder, hvilka hafva sina Arméer på ständig krigsfot.
Men vi hafva tillika Underofficerare. hvilka uteslutande måste användas sorn befäl, och vi finna således deruti ett tillräckligt antal befälsplatser, ifall vi ville öka Beväringen.
Skall emellertid någon tillökning ega rum, så bör det ske i afseende på KompaniBefälhafvare och icke på Öfverstar.
Jag har vid ett föreg:de tillfälle tillräckligt uttalat min åsigt derom, att jag för min del önskar, att öfverste-befattningen måtte erhålla ett mera vidgadt fält för sin verksamhet under fredstid, och icke bindas vid de förlamande band, som nu nedtrycka densamma.
Jag tror också att RegitsChefen då lättare skall blifva hvad Hr Lefrén vill, en pére de famille.
Hr Lefrén har talat om Reg:tsChefen såsom varande en Chef för den gamla krigare-familjen; jag vill icke minska dessa ords betydelse, men jag tror att den lika väl kan bevaras, om Chefen får ett dubbelt antal trupper att befalla.
Vidare har Hr Lefrén talat om Beg-.tets heder och om dess ära.
Jag tror att denna känsla var lika stor på den tid, då man sade Nerikes och AVermlands Reg:te, som då man säger Nerikes Reg:te och Wermlands Reg:te.
Jag tror, att detta förhållande icke har den ringaste inverkan på denna fråga, och för öfrigt anser jag, att hvar och en, som vill noga betrakta saken, icke i Hr Lefréns yttrande skall finna någonting, som minskar rigtigheten af hvad jag tagit mig friheten anföra.
Jag fortfar således i yrkande om bifall till hvad jag föreslagit.
Proposition till bifall å förev:de punkt af Utsk:s Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Ja öfvervägande 134 Den 7 Joli e. m.
Hr Sj erns värd begärde votering.
Den sora bifaller 34 punkten af StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 71, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Yid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer Ja — 61.
Nej — 5. 35:te punkten, angtde reservalions-anslaget för försvarsverket till lands i allmänhet eller KrigsColldi Depart.r.
Litt. a, ang:de tillökning i anslaget för Mariebergs högre ArtilleriLäroverk.
I det prot., som åtföljer K. M:s Propos. , har Chefen för LandtförsvarsDepart. omnämnt, att arfvodena för lärarne vid Marieberg blifvit bestämda till så låga belopp derföre, att det vore att föredraga, om åt desse lärare i st. f. högre arfvoden, bereddes förmånen af pension på sätt vid KrigsAkademien eger rum.
Till den ändan föreslog K. M., som fullkomligt gillade Depart:sChefens åsigt, att lärare vid högre ArtilleriLäroverket, som i denna egenskap tjenstgjort i 20 år eller derutöfver, må efter afskedstagandet från lärare-befattningen, under sin återstående lifstid, åtnjuta från Allmänna IndragningsStaten en årlig pension, motsvarande hälften af den aflöning, han vid afgången från Läroverket i egenskap af lärare upbar.
Ehuru härom ieke finnes någonting yttrat i StatsUtsk:s förev:de .Utlåt., så, då jag föreställer mig att det förekommer på en annan HufvudTitel, möjligen den 9:de, har jag blott velat anmärka förhållandet.
Alla pensionsfrågor med undantag af dem, som röra Arméens PensionsKassa, förekomma under 9:de HufvudTiteln, och som Depart:sChefens omnämnda yttrande rörer pensioner för lärarne vid Marieberg, kommer denna fråga att i sammanhang med öfriga dylika behandlas i Utsk:s Utlåt. rör:de förbemälda HufvudTitel.
Eörev:de mom. blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet.
Mom. litt. b, ang\de stipendier för ArlilleriOfficerare, som genomgå lärokursen vid Marieberg.
Mom. litt. c, ang:de tillökning af Fortifikations
Af deln :s anslag till bestridande af kommendantskaps-utgifter.
Den 7 Juli e. m. 135 Hr Lefrén:
Med denna sak förhåller det sig sä, att före den ur 1849 verkställda organisationen af KrigsColl., hörde kommendants-utgifterna till IntendentsAdelmn, och anslaget var gemensamt för hela denna Afdeln.
När vid 1849 års organisation bestyret med KommendantsStaten öfverflyttades på Fortifikations A fdeln:n, som dertill lag närmast och dessutom hade mindre att göra, enär den icke, i likhet med öfriga Afdelmr, fick några nya åligganden, så afdelades från anslaget till IntendentsAldelmn först 8,000 Edr, och sedan otillräckligheten häraf blifvit ådagalagd, ökades detta anslag till 9,000 Edr.
Derefter stego dessa utgifter ytterligare, och K.
M. blef nödsakad att något minska anslaget under såväl Artilleri- som IntendentsAfdelmne, så att det förra anslaget upgick till 12,000 Edr.
Emellertid förhåller det sig nu så, att dessa 12,000 Edr icke räcka till utgifterna, och detta icke allenast på grund af högre priser, utan äfven derföre, att fästningarnes antal ökas, eller, rättare sagdt, mer och mer närma sig att blifva färdiga, och således fordra utgifter i stigande förhållande.
Utsk. föreställer sig att dessa stegrade utgifter åtminstone till någon del kunna bestridas af de inom Titlarne redan befintliga tillgångarna, och har således ansett sig i så måtto böra tillstyrka bifall till K. M:s Propos., att det föreslagit en förhöjning i anslaget af 1,500 Edr.
Det är väl nogsamt bekant för Utsk. att dessa kommendants-utgifter äro af den beskaffenhet, att på dem icke någon slags besparing kan ega rum.
De utgöras merendels af små summor, hvilkas sammanräknade belopp upgår till ganska betydligt.
FortifikationsAfdelmn kan icke till bestridande häraf taga något af det anslag, som är afsedt för fästningsbyggnader; ej heller från det, som är afsedt till underhåll af Kronans byggnader i landsorterna.
KrigsColl. har således icke någon resurs att bestrida dessa utgifter, och vid sådant förhållande vågar jag hos E. o. Ad. anhålla om bifall till K. M:s Propos. i denna del.
Det kan visserligen hända, att R. o. Ad. blifver ensamt om ett sådant beslut, men jag anser ändock af vigt att det blifver fattad t.
Efter först till bifall å förev:de mom framställd propos., sorn besvarades med blandade
Ja och Nej, hemställde Hr.
Landtm, om E. o. Ad. behagade, på sätt Pir Lefrén yrkat, bevilja den af K.
M. äskade tillökning af 4,500 Edr Ernt uti FortifiicationsAfdelms anslag till bestridande af kommendantskaps-utgifter, och ropades härvid starka Ja, jemte åtskilliga Nej;' hvarpå Hr Gr o. Landtm, förklarade det han ansåg
De nästföljande momenterna litt. d till och med m biföllos.
Då härefter förekom Utsk:s hemställan ronde hela den erforderliga förökningen' af anslaget för försvarsverket till lands i allmänhet eller KrigsColhii Departu-, erinrade Hr Gr. o. Landtm, att redan E. o. Ad., i fråga om mom. litt. c, med 2,000 Edr Ernt förhöjt det af Utsk. tillstyrkta anslag, så borde äfven slutsumman af anslagsförhöjningen förändras till 83,498 Edr 76 öre, i st. f. 81,498 136 Den 7 Juli e. m.
Edr 7 0 öre Ernt; hvarefter Utsk:s förev:de hemställan med berörda förändringar af E. o. Ad. bifölls. 3 6:te punkten, ang:de eli nytt anslag lill li[- och släpmunderingar vid RolhållsReg:lena.
37:de punkten, angule anslaget lill ved och ljus för fäslningsoch garnisons-orter; och 3H:de punkten, ang:de anslag för organiserande af Skjulskolor.
Eiföllos. 39:dc punkten, ang:de anslag för organiserande af Ridskolor.
Onskligt hade varit, om K. M:s Propos. ang:de organisation af dessa ridskolor, hade rönt framgång inom StatsUtsk.; t)' nekas kan ej, att en dylik organisation är af verkligt, behof påkallad.
Arméen eger ett ganska stort antal Adjutanter, förutom Kavalleri- och ArtilleriOffieerare, af hvilka med skäl fordras icke allenast att de skola kunna rida, utan äfven meddela undervisning' i ridkonsten.
Men hvar skall öfning deruti vinnas?
I vårt land äro tillgångarne dertill så ringa, att man nästan kan säga, att vi äro i fullkomlig saknad deraf.
Det är visserligen sannt, att /nan kan begagna utländska ridskolor, och det har äfven praktiserats; men härvid möter dcck ganska många och stora svårigheter.
Jag vet t. ex. att det ofta är rätt svårt för främmande Officerare att få plats vid dessa skolor, och de få det icke utan rekommendation.
Men största svårigheten är likväl i pekuniiirt afseende; ty om man tager i betraktande subaltern-gradernas små och obetydliga löner, vet man väl att dessa löner knappast räcka till deras bergning, långt mindre att bekosta dyra ut ländska resor.
Det måste således ske medelst enskilda upoffringar; men jag hemställer, huru många bland dem, som ingå såsom Officerare vid Artilleriet eller Kavalleriet, ega sådana tillgångar, att de kunna bekosta sig en längre vistelse på utländsk ort?
I följd af hvad jag nu andragit, och då jag härtill torde få lägga, att den ridkonst, som i vårt land finnes, är ett arf från de gamle miistarne, Scheussen och Ehrengranat, hvilket snart torde vara försvunnet, samt enär våra Kavalleri- och ArtilleriEeg:ten äro i saknad af Stallmästare, som för dem äro ovilkorligen nödvändiga, skulle jag helst önska, det Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. om bifall till K. M:s Propos. i ämnet.
Men som jag har mig bekant, att PresteSt. beviljat blott 13,000 Edr, och det är bättre att få något än intet, vågar jag anhålla, det E. o. Ad. ville instämma i detta beslut.
Leu husen, och anhåller om propos. på den summa, han föreslagit.
Den 7 Juli e. m. 137 Frih. Tersmeden:
Behofvet af ridskolor i Sverige är ganska stort, och bristen derpå har högeligen känts inom Kavalleriet under de sednare åren, så att det icke kan nekas, att ett anslag till dylika skolor är nödvändigt.
Leuhusen nyss uplyst, har PresteSt. beviljat ett anslag af 13,000 Rdr för en ridskola vid Strömsholm.
Det torde vara skäl, att om R. o. Ad. vill bifalla detta anslag till nämnde ridskola, beslutet derom blir lika med PresteSt:s.
Detta Stånd har medgifvit, att utaf de två första årens anslag 17,000
Rdr få användas till nybyggnad af stall vid Strömsholm, och 1,000 Rdr till inköp af sadlar, betsel, remtyg o. s. v. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. behagade fatta ett beslut, som öfverensstämmer med hvad jag nu nämnt, enär det då blifver lika med PresteSt:s.
Jag tager mig friheten göra den anmärkn., som Frih. Tersmeden redan gjort, nemi. att det beslut, som R. o. Ad. kommer att fatta, bör blifva lika med PresteSt:s.
Leuhusen:
Jag kände icke specialiteterna af Preste St:s beslut; men då jag nu derom fått uplysning af Frih.
Tersmeden, ber jag att få instämma med honom.
Jag beklagar att PresteSt. blott beviljat anslag till en ridskola; jag inser också omöjligheten att komma längre, men anser mig dock vid detta tillfälle böra uttala den öfvertygelse, att det af K.
M. äskade anslaget till berörde ändamål är af behofvet särdeles påkalladt.
Då man emellertid måste nöja sig med något, när icke allt kan erhållas, får äfven jag instämma i hvad Frih.
Tersmeden och Leuhusen yrkat.
Efter först till bifall å förev:de punkt framställd propos., som besvarades med Nej, biföll R. o. Ad., att såsom Frih.
Tersmeden föreslagit, ett årligt anslag af 13,000 Rdr
Rmt skulle beviljas för eti ridskola vid Strömsholm, under medgifvande, att af de 2:ne första årens anslag må användas till nybyggnad af stall vid Strömsholm omkring 18,000 Rdr och till inköp af sadlar, betseltyg m. m. för ridskolan omkring 1,000 Rdr. 40:de punkten, ang:de anslaget lill skrifmaterialier samt ved och ljus m. m. för KrigsColl. m. fl.
Verk; 41:sta punkten, ang:de förslags anslaget lill skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus m. m. för Landt försvarsDeparhs KansliExpedilion, samt 42:dra punkten, ang:de öfverskotlel af de indelningsränlor, som förut ingått ensamt lill rusthållare vid södra bataljonen af Bohus läns Ileg:te.
Biföllos. 43:dje punkten, ang:de fyllnaden i vederlaget för de uphörde vakans- och liggelids-besparingarne.
Lades till handlingarne. 138 Den 7 Jnli e. m. 44:de punkten ang:de öfrige till i:de HufvudTiteln hörande anslag.
Härefter förekommo i följande ordning Utsk:s yttranden, ang:de de för landtförsvarets behof af K.
M. äskade nedannämnde extra anslag för år 1858, 1859 och 1800, nemi. 1:0
För Artilleribehof.
Utsk:s ang:de denna punkt afgifna yttranden biföllos. 2:o För Forlifikaiionsbehnf.
Litt. a, till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad.
Lejonhufvud, Bror Abrah.:
Utsk. har börjat med att säga att den nu äskade summan betydligt öfverstiger det anslagsbelopp som hitintills varit för fästningbyggnaden anvisadt, men kommer dock till det resultat att med anledning af det stegrade priset å dagsverk och materialier m. m. någon förhöjning i det anslaget är behöfligt.
Jag anhåller att derutöfver för R. o. Ad. få framdraga några skäl som tala för nödvändigheten att bifalla det anslag K. M. äskat.
För Carlsborgs fästning var för några år sedan ett anslag beviljadt af endast 30,000 Rdr, hvilket sedermera ökades till 50,000.
Att bygga en fästning för 50,000 Rdr om året är snart sagt en löjlighet.
Men under denna tid upbar fästningen 24,000
Rdr om året under trenne år såsom ersättning af Riksbanken för ett för dess räkning upfördt hus inom fästningens vallar.
M:s.befallning blef detta Bankens hus upfördt i linie med fästningens slutvärn, hvaraf det nu utgör en del, och ersättnings-summan kom sålunda fäsjnin gens byggnader direkte till godo, och tillgången utgjorde således dessa åren 54,000 om året, hvilken ringa summa endast derigenom blef någorlunda tillräcklig att den å Carlsborg förlagde KronoarbetsCorpsen detta år upgick ända till 710 man.
Sedan dess har anslaget vid sednaste Riksdag blifvit ökad till 00,000 Rdr, men dagsverkskostnaden oeh priset på materialier hafva stigit i så stor proportion, att fästningen verkligen befinner sig i sämre belägenhet, än för några år sedan.
Dertill kommer, att KronoarbetsCorpsen, nu nedsjunkit ända till 299 man enl. sednaste underrättelser.
En minskning i arbetsstyrkan af mer än 300 man har således egt rum, och att ersätta denna brist antingen med privata arbetare eller med arbetskommenderingar ur Arméen medför en högst betydlig kostnad.
Om man äfven medgifver att soldat-dagsverkena äro billigare än privata arbetares, och att båda äro kraftigare än kronoarbetskarlar, så är dock missförhållandet för stort då ett soldatdagsverke kostar fästningen cirka 10 gånger så mycket som ett kronoarbetskarl.
Förra året måste fästningen hafva en arbetskommendering af 100 man, och i år lika mycket; men det är dock säkert att dermed icke kan åstadkommas det arbete, som var beräknadt att utföras med den förra styrkan.
Jag hoppas således att R. o. Ad. måtte inse, att det anslag, sorn Utsk. här förslagit, ingalunda är Den 7 Jall e. tn.
139 tillräckligt för fästnings-byggnadens fortsättande.
Jag skulle visserligen kunna nämna åtskilliga utgifter, som stigit i högst betydlig mån och sålunda ofördelaktigt inverkat på arbetets fortgång, men då i detta hänseende förhållandet är lika i hela landet, då är det också tvifvelsutan af alla kändt.
Jag anhåller således, att, R. o. Ad. behagade bevilja den af K.
M. äskade summan, 90,000 Rdr Bco om året.
Det förhåller sig, såsom hvar man vet,'med byggnader i allmänhet så, att om man har för litet medel, så att arbetet går långsamt, återfaller på detta allt hvad man kallar faux frais eller tillfälliga förluster mycket tungt.
Har man deremot alltför stora tillgånger, så upkommer deraf på andra sidan ett annat slag af misshushållning i så måtto, att man då nödgasmnskaffa stora förlag af byggnadsmaterialier och mycket folk till arbetets bedrifvande, till följd hvaraf man måste höja aflöningen.
Således är förhållandet med byggnadsföretag i allmänhet sådant, att man hvarken bör hafva för mycket eller för litet medel, så vida man vill gå sparsamt till väga.
Nu är förhållandet med Carlsborgs fästning, att om R.
St:r bifalla hvad K. M. äskat, så kan oaktadt de stigande priserne m. m., som Frih.
Lejonhufvud antydt, det största möjliga arbete produceras.
Vilja åter R.
St:r i likhet med hvad StatsUtsk. föreslagit nedsätta beloppet, kommer, enl. hvad jag förut nämndt, arbetet derpå att lida, och faux frais falla för tungt på detsamma.
Man kan icke afskeda de personer, sorn stå i spetsen för företaget, utan de måste qyarstå, ehuru man drifver arbetet med en mindre summa och det följaktligen måste gå lamt.
På grund häraf äfvensom på de skäl Frih.
Lejonhufvud anfört, hemställer jag till R. o. Ad., det Ståndet måtte bevilja hvad K. M. i detta hänseende föreslagit.
Efter först till bifall å förev:de mom. framstäld propos., som besvarades med Nej, biföll R. o. Ad. att, på sätt K. M. förslagit, till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad skulle anvisas 405,000 Rdr
Rmt att utgå under åren 1858, 185 9 och 1800 med årligen.
Mom. litt. b, lill fortsättande af fäslningsbyggnads-arbctcna vid Carlskrona, Marstrand och Waxholm.
Härvid förekom först Utsk:ts hemställan, »att R.
St. icke måtte nu anvisa några medel för ifrågakomna befästningsarbete vid Carlsten samt besluta, att hvad af förut anslagne tillgångar kan återstå, sedan det södra, strandverket blifvit fullbordadt, skall Statsverket besparas», och yttrade sig härom Frih.
Det är visserligen sannt, att hufvudverket vid Carlstens fästning är fulländadt, äfvensom att södra verket är färdigt; men norra verket är ännu icke enl. planen ombyggdt.
Det är också ganska riktigt, att hufvudverket är det vigtigaste, men jag vågar hemställa till R. o. Ad. om det är skäl att afbryta fulländandet af en fästnings byggnad, som är så vigtig som Carlstens, heldst det som återstår deraf icke är utan betydenhet. 140 Den 7 Jnll e. m.
Sjelfva fästningen ligger högt uppe på klippan, och det är således nödvändigt att få ett par låga verk, som kunna bestryka vattenytan och dessa verk måste nödvändigt vara kassematterade då de inom gevärshåll iiro omgifne af höjder.
Att i våra dagar söka försvara ett öppet verk, som är omgifvet af höga berg, hvilka när som helst kunna af henderne besättas med skarpskyttar, de der plocka bort servisen, är icke rådligt.
Dessutom hafva krigsfartyg genom sina j20 å 30 fot öfver vattenytan belägna kanoner, och sina skyttar i mastkorgarne en stor öfverlägsenhet öfver dylika verk.
Ett skäl som talar emot Utsk:ts förslag att de återstående penningarne skulle Statsverket besparas är att den summa som är beräknad såsom tillgång redan till större delen är använd till inköp af materialier, såsom tegel, virke m. m.; skall allt detta försäljas af Kronan så upkommer derigenom förlust; skalidet transporteras till andra länder, upstår äfvenledes förlust; skall det åter magasineras, så måste provisionela byggnader underhållas till dess förvarande, och äfven det medför förlust; skall slutligen arbetena på fästningens norra delar åter uptagas, så blir det en förlust.
I alla hänseenden skola således ett afbrytande af befästningsarbetet medföra förluster för Staten och jag anhåller således, att Hr Gr. och Landtm, behagade föreslå 11. o. Ad. att den af K.
M. begärda summan måtte beviljas till fullbordande af detta visserligen icke ovigtiga verk.
Tersmeden: nader i allmänhet tillstyrkt icke obetydliga anslag.