Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den 19 Maj 4 852, får äfven vid gästgilvaregårdar, der entreprenad icke är tillvägabringad och lindrigare vilkor icke kan genom beting erhållas, utgå med 24 skillingar, utgör nu, med tillägg af ofvanherörde 4 skillingar, i allmänhet å landet 28 skillingar och i stad 52 skillingar.
Uti nådigt Bref den 6 sisllidne Oktober har Kongl. Maj:t emellertid, angående snällposterna meddelat, bland annat, följamb förändrade bestämmelser, att tillämpas från nästkommande års början, neiphgen: afl på de ställen, der vägarne äro af svårare beskaffenhet, äfvensom vid de tillfällen, då väglaget är dåligt, hastigheten för snällposterna icke må af General-poststyrelsen, beräknas större än efter 4 \JA timma på milen, samt alt snällpost-skjutslegan, hvilken nu utgår med 28 skillingar på landet och 52 skillingar i stad, må höjas till 52 skillingar på landet och 56 skillingar, allt banko, i stad.
8 Santmans. B ev.- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk.
Med anledning af Rikets^ Ständers vid 1828—1830 årens
Riksdag gjorda underdåniga framställning om tillvägabringande af paket- och forvagnar att medelst gästgifveri- eller annan betingad skjuts fortskalfas, för att sålunda befordra resande och paketgods, inrättades, enligt Kongl. Brefvet den 6
Maj 1830, en så beskaffad post att färdas en gång i veckan fram och åter emellan Stockholm och Ystad, men då person-befordringen för postverket medförde alltför stor kostnad och förlust, inskränktes denna anstalt, jemlikt Kongl.
Brefvet den 28 Augusti 1834. till den nu varande egenskapen af endast paketpost; och hafva sedermera dylika poster, hvarmed tyngre bref och paketgods försändas, blifvit inrättade, enligt Kongl. Brefvet den 9 Januari 1859, emellan Kristianstad och Blekinge, enligt Kongl. Brefvet den 19 Januari 1849, emellan Jönköping och Helsingborg samt, enligt Kongl. Brefvet den 7 December 1850, emellan Sollebrunn och Uddevalla.
Paket-vagnarne befordras med håll- och gästgirveri-skjuts, så vida icke beting emot lika lega, som erlägges för sådan skjuts, kunna uppgöras, och i skjutslega från gästgifvaregård, der entreprenad icke eger runi, betalas, jemlikt ofvan åberopade nådiga Bref af den 19 Maj 1852, 24 skillingar banko milen för hvarje häst.
För bedömande af den allmänna poströrelsen, hvars utgångspunkt hufvudstaden utgör, kan någorlunda ledning hemtas deraf, att från Stockholm afgå i hvarje vecka följande:
Ordinarie poster. till södra orterna, 2 gånger, med 3 hästar, till vestra dito dito, med 2 å 3 hästar, till norra dito dito, med 2 hästar, till Norrtelje, Östhammar och Grisslehamn 2 gånger med 1 häst, lill Dalarö, vintertiden en och sommartiden två gånger, med 1 häst, samt till Wermdö, en gång, med 1 häst.
Snällposter. a) hela året om: till södra, vestra och östra orterna samt till utlandet, två gånger, med 2 hästar, till Norrige och mellanliggande Svenska orter, två gånger, med 15 2 hästar, till Gefle, en gång, med 1 häst, till Grisslehamn, 2 gånger, med 1 häst; b) under sednare hälften af April och derefter till November månads slut: till Gefle, en gång, med 1 häst; c) Sammans. Ber.- samt Allm.
Best)och Ekon.-Utsk.
N:o 9. 9 cj under vintermånaderna: till Helsingborg och mellanliggande orter, 5 gånger, med t häst; Paketposter : till Ystad oph Helsingborg, vintertiden, en gång, med *2, 5 å 4 hästar; hvaremot denna, post om sommaren sändes med ångfartyg till Norrköping; till Jönköping, en gång, likaledes med omvexlande antal hästar, under November, December och Januari månader.
Beträffande antalet mil, som posterna inom hela riket årligen tillryggalägga, och den skjuts-kostnad, som derigenom lör postverket uppkommer, hänvisas till den vid detta Betänkande fogade tabell, hvilken utvisar, att berörda miltal år 1856 utgjorde 460,506 och att skjuts-kostnaden uppgick för postföring, bestridd af posthemmanens innehafvare till 108,984 R:dr 71,875 öre, och för sådan, som besörjdes af gästgifveriskjuts-skyldige eller medelst beting, till 205,994 R:dr 52,125 öre, detta sednare belopp dock underkastad! den jemkning, sorn är en följd deraf att den högre skjutslegan i stad icke tagits i beräkning och att betings-skjuts på ett och annat ställe betalas olika med gästgifvare-skjutsen.
I sammanlagda skjuts-kostnaden, 312,979 R:dr 24 öre, är åkdons-lega, der sådan eger rum, inberäknad, hvilken lega, enligt Kongl. Brefvet den 23 November 1855, erlägges med 1 skilling banko milen.
Hvad nu först beträffar frågan om posthemmanens befrielse ifrån postförings-besväret och detsammas ställande på entreprenad, så, ehuru
Utskottet icke kan dela den af åtskillige motionärer uttalade åsigten, att de förmåner, som blifvit sagde hemman beviljade i och för postföringen, äro ringa och af ingen synnerlig betydenhet, anser
Utskottet likväl post-skjutsen vara ett för jordbruket tryckande onus; och som
Utskottet tillika fästat sin uppmärksamhet dervid, att, till följd af en ökad industri, en tilltagande folkmängd, lättade kommunikationer samt hvarjehanda andra förhållanden, antalet af de bref, paketer och tryckta skrifter, som med posten fortskaffas, med hvarje år tilltager, så alt snart nog, om icke redan transporten af sådana bref, paketer och skrifter måste medföra ett onus vida öfverstigande det, som vid hemmanens anslående till post-skjuts utgörande togs i beräkning, ett onus, som icke skulle blifva ersatt, genom en med postverkets tillgångar öfverensstämmande förhöj— Bih. tiU R.
Prot. 1856 $ f857. 5 Sami. 2 Afd. ii Haft. 2 10 Sammans. B ev.- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk.
N:o 9. ning i skjutslegan, tror Utskottet, med anledning häraf, sådane åtgärder böra vidtagas, att post-skjutsen framdeles skiljes från jordbruket.
Men att, såsom åtminstone en och annan bland motionärerne tyckes hafva jksyftat, genast föreskrifva att post-skjutsen skall ställas på entreprenad eller beting och af postverket bekostas, skulle vara mindre välbetänkt, sedan, enligt hvad Utskottet redan upplyst, det visat sig på åtskilliga orter hafva varit nära nog omöjligt att till rimligt pris åstadkomma beting för de i sednare tider inrättade poster.
Ett samtidigt ordnande af personoch post-skjutsen torde också vara lämpligast, för åstadkommande af det gynnsammaste resultat.
På dessa skål och då Rikets Ständer förut vid denna Riksdag hos Kongl.
Maj:t begärt förordnande af en kommitté, att utreda och föreslå, huruvida och på hvad sätt gästgilveri-skjutnings-besväret må kunna från jordbruket skiljas, samt berörde angelägenhet för öfrigt i framtiden på lämpligaste sätt ordnas, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer, att hos Kongl.
Maj:t täcktes åt nämnde kommitté jemväl uppdraga att föreslå ett så beskaffadt sätt för postbéfordringen, att post förings-skyldigheten må kunna skiljas från jordbruket, emot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, hvarifrån de nu äro befriade.
1 afseende på postverkets rättighet att till postföring begagna gästgifveriskjuts, så anser Utskottet den af flere bland motionärerne uttalade åsigt, att postverket icke blifvit af Rikets Ständer tillerkänd en sådan rättighet, icke kunna vederläggas, och att posters befordrande med så beskaffad skjuts alltså måste betraktas, icke såsom ett de gästgifveri-, håll- och reservskjuts-skyldiges åliggande, utan endast såsom en af omständigheternas tvång framkallad nödfalls-utväg.
Rikets Ständer hafva väl uti en vid Riksdagen 1828—1830 till Kongl. Maj:t aflåten underdånig skrifvelse, deri Ständerna begärt inrättandet af paket- och forvagns-poster emellan städerna Stockholm och Ystad samt förstnämnde stad och Götheborg, antydt att dessa poster kunde med gästgifveri-skjuts befordras, men detta för en särskild inrättning, afsedd att på en gång åstadkomma lindring i postföringsoch skjutsnings-besvären, gjorda medgifvande, kan icke tydas derhän, som skulle postverket genom detsamma hafva erhållit obegränsad rättighet att för posters fortskaffande begagna sådan skjuts.
Det torde också vara ©tvifvelaktigt, att postforslingen, i anseende till det stora antal hästar, sorn densamma på många ställen tager i anspråk, betydligt medverkar att göra skjutsnings-besväret särdeles kännbart för de skjutsnings-skyldige.
Utskottet tillstyrker derföre, med anledning af de i detta ämne väckta motioner, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t ville förständiga General-poststyrelsen att, i afvaktan på Sammans.
Bee- samt Allm. Bese.- oek Ekon.-Utsk.
II en fullständigare reglering af postväsendet, skyndsamt vidtaga åtgärder till beredande af ett annat sätt för de posters fortskaffning, hvilka nu befordras med gästgifvare-, hålk eller reserv-skjuts, så att de skjutsnings-skyldige må, så snart som möjligt, befrias från postföring.
Vidkommande åter framställningen om inrättandet af postvagnar eller diligenser på de mest befarna vägarna, för posternas och resandes fortskaffning, så inser Utskottet visserligen, att så beskaffade anstalter skulle i flera afseenden medföra väsentliga fördelar och utgöra det verksammaste medlet emot de nu så ofta åter kommande poströfverierne; men då ett förändradt sätt för all postföring inom riket snart är att emotse, derest Utskottets förslag i första punkten vinner Rikets Ständers bifall, hemställer Utskottet, att berörda yrkande icke nu må till någon vidare åtgärd föranleda.
I afseende på legan för postföringeu, synnerligast den som verkställes af posthemmanens innehafvare, hafva flera olika förslag blifvit framställda, så t. ex haren motionär ansett densamma böra bestämmas 50 procent högre än den som nu erlades, andra hafva förmenat denna lega böra vara lika hög med legan för gästgifveriskjuts, och andra åter hafva yrkat, att legan måtte bestämmas till 32 skillingar för enkel postföring, till 40 skillingar för dubbel sådan samt till 1 R:dr, allt banko, för den postföring, som helt hemman bestrede utöfver 6 mil i veckan eller 312 mil på året; hvarjemte Herr Hammar uti sin motion begärt, att, intill dess de gästgifveri-skjutsnings-skyldige kunde blifva från postföring befriade, legan för snällpost-forsling måtte erläggas med 8 skillingar banko per mil för hvarje häst utöfver den lega, som vid gästgifvaregården, derifrån posten forslades, för annan skjuts betaltes.
Utskottet, som här ofvan redogjort för de olika belopp, hvarmed postforslingen af postverket godtgöres dem, hvilka densamma ombesörja, tvekar icke att uttala den öfvertygelse, att, då postförings-besväret i sednare tider betydligt ökats och blifvit för posthemmanens innehafvare ett ganska kännbart onus, förhöjd betal ning i mån derefter och så långt postverkets tillgångar det medgifva äfven bör postförarne tillkomma; men att höja legan för den postföring, som på helt hemman icke öfverstiger 512 mil om året, ens till samma belopp som gästgifveriskjuls-legan, saknar Utskottet skäl att tillstyrka, enär posthemmanens innehafvare för denna postföring, utom den kontanta legan, tillgodonjuta flera väsentliga, här ofvan uppräknade förmåner.
Deremot torde, med afseende derå att, af flera orsaker, postforslingen, synnerligast snäll- och paketpost-föringen, är förenad med vida större olägenheter, än resandes skjutsning, billigheten fordra att legan såväl för den postföring, som verkställes med gästgifvare-skjuts, som den, hvilken för närvarande af posthemmans - 12 Santmans.
B ev.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
N;o 9. åboer emot gästgifvare-skjutslega utgöres, bestämmes till ett elter postföringens mer eller mindre tryckande beskaffenhet lämpadt högre belopp än gästgifvare-skjutslegan, dock så, att vid bestämmandet al' ersättningen för nyssberörde från post-hemman utgående skjuls, gästgifveri-skjutslegan beräknas till ett under alla förhållanden lika belopp af 1 R:dr Riksmynt.
Med anledning häraf, och då Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 1 10, som innefattar förslag till ökad lega för gästgifveri-skjuls, blifvit af Rikets Ständer bifallet, samt Utskottet inhemtat tillförlitliga upplysningar att postverkets inkomster medgifva den förhöjda betalning för post-forslingen, sorn Utskottet nu går att föreslå, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer vilie hos Kongl. Majit tillstyrka, att ersättningen per mil för postföring hädanefter måtte, utom der denna sker medelst beting, utgå, vagns-lega inberäknad, för hvarje häst, då postföringen ombesörjes af post-hemmans innehafvare, med 50 öre för enkel och 55 öre för dubbel postföring inom 312 mil om året på helt hemman, med 60 öre för postföring emellan Ostersund och Herjeådalen, och med 1 R:dr 10 öre för postföring utöfver 512 mil på året äfvensom för forsling af ny, sedan år 1850 tillkommen post, samt, då post fort skaffas genom gästgifveri—skjuts, med 1 R:dr 10 öre för ordi narie post och med 1 lhdr 20 öre för snäll- och paket-post, så vida allmänna skjuts-legan vid gästgifvare-gården. hvarifrån skjutsen utgår, icke öfverstiger 1 R:dr, men i annan händelse för ordinarie post med 10 öre och för snäll- och paketpost med 20 öre utöfver den vid gästgifvare-gården gällande skjuts-lega; kommande, under förutsättning att legan för gästgifveri-skjuts ä landet i medeltal icke kommer att öfverstiga 1 R:dr milen, postförings-kostnaden, sorn år 1856 uppgick lill 312,979 R:dr 24 öre, genom denna förhöjning att, enligt hvad den vid Betänkandet fogade tabell utvisar, ökas med 151,421 R:dr 71 öre, allt Riksmynt.
Då Utskottet, vid bestämmandet af den äskade förhöjningen i legan för post forslingen, jemväl tagit i betraktande postförarnes anspråk på ersättning för de till postföringen begagnade åkdons slitning, lära i delta ämne väckta förslag icke föranleda tilt någon särskild åtgärd.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 152.
297 efter hans öfvertygelse, man i vissa afseenden vore rättslös då man ville samvetsgrannt lyda Guds ord.
Derföre begaf ock lian med familj sig till en annan verldsdel, derifrån han med glödande färger prisar dess fria institutioner, och naturligtvis främst den religiösa frihet, som der, vida mer än här, respekteras äfven i afseende å det enskilda samvetets kraf.
Flere andra i samma afseende skrupulösa hafva domstolar sökt att med vitén tvinga till vittneseds afläggande; hvilket för fattiga menniskor naturligtvis medfört lidande.
Och jag är nära bekant med en samvetsgrann och mycket bildad yngling, som, emedan han ansåg sig icke kunna, utan att aflägga diverse eder, vinna befordran såsom tjensteman, tänkt att emigrera.
Men fosterlandet gör icke någon vinst derpå, att det tvingar sina barn emigrera endast derför, att de, för sitt samvetes skull, icke kunna svärja.
Och de, som fosterlandet sålunda mister, äro ingalunda bland de sämsta medborgarne.
Missbruket med lagliga eder, har, såsom ofvan anmärkts, till en del gynnat bruket af dagliga och olagliga.
Oell detta missbruk är här i landet så gammalt saint har tidtals varit så gräsligt, att, efter hvad jag hört berättas, främmande personer, som, icke noga känt vårt språk, hafva trott att namnet Sverige varit härledt ur ordet (verbet) svärja.
Att edgångar så ofta och i öfverflödig mängd anbefallts, torde till en del vara orsakadt deraf, att man icke närmare betänkt l:o) de sanningar, sorn, på sätt ofvan ur riksdagshandlingar anmärkts, blifvit, under de tre sista riksdagarne, af fyra motionärer, äfvensom åren 1854 och 1860 af Ekonomi-Utskottet, samt ar 1854 jemväl af Rikets Ständer framliållne; 2:o) att skyldigheten, att uppfylla tjensteåligganden, samt icke begå förräderi emot Konung eller Ständer, kan hvarken ökas eller minskas genom edgång; hvars kraftlöshet dessutom i sådana afseenden ådagalagts här i landet don 13 Mars och den 10
Maj 1809 samt vid nästan hvarje politisk revolution, och, beträffande tjensteärenden, tyvärr nästan dagligen; samt 3:o) att skyldigheten att undvika lögn (uppsåtlig osanning) och att vid vissa tillfällen fullt tala ut sanningen, ingalunda kan genom edgång ökas eller minskas.
-På grund af de skäl, som här ofvan och särskildt af Ekonomi-Utskottet sistlidne riksdag anförts, samt, enär man icke bör med undanskaffande af ett ondt dröja endast derför, att man icke kan genast afskaffa allt ondt at enahanda art., får jag ödmjukligen föreslå: A) att Rikets Ständer för sin del besluta, att ur l:sta§ 3 Kap. HandelsBalken skola uteslutas orden: »och gjöre så vanlig borgare-ed.» B) att Lag-Utskottet genom remiss af denna motion, sättes i tillfälle »utarbeta», och Rikets Ständer för sin del besluta, i 17 Kap. RättegångsBalken och öfriga hithörande författningar sådana ändringar och tillägg, att ofvanberörda ändamål i afseende å vittnen vid domstolar vinnes; med anledning hvaraf jag, för att närmare beteckna detta ändamål, utan att nu genast kunna uppgifva bestämdt förslag till författningens lydelse, får hemställa, om ej den kunde, bland annat, innehålla: l:o att om den, som skall edligen vittna, anmäler sig vara af sam vetet hindrad aflägga eden, samt parterna icke, enligt 17 § nämnda kapitel, gifva »vitnes-eden up», Rätten skall höra vittnet utan ed, och ålägga det att vid vite af högst tio riksdaler, en eller två gånger hos prest, som Rätten nämner, sig infinna för att undervisas om edgångs loflighet; hvarom presten bör gifva vittnet bevis, innehållande äfven motiveradt utlåtande, huruvida prest anser, att vittnet endast af samvetet hindras eden aflägga; Bih. till R.
St. Prut. IS(!2 & 1863.
II Sami, 3 Afd. 38 298 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JVt 152. 2:o) att, om vittnet, sålunda undervisadt, vägrar aflägga eden, samt en eller begge parterna fortfarande yrka, att den skall fullgöras, Rätten eger pröfva, om det ske skall, eller om vittnesmålet likväl må hållas gildt så, som vore det edeligen bekräftadt; 3:o) att, örn prest intygat, att vittnet endast af samvetet hindras eden aflägga, Rätten på sådant intyg bör fästa synnerligt afseende vid den pröfning, nu sagd är; 4:o) att Rätten, om den Anner vittnets trovärdighet tvifvelaktig, må åter ålägga vittnet, att, vid vite af högst tio riksdaler, hos prest, som Rätten nämner, en eller två gånger sig infinna, för att undervisas om skyldigheten att äfven utan edgång tala sanning; hvarom presten ock bör gifva bevis, med upplysning om han anser vittnet vara trovärdigt; 5:o) att Rätten, om den Anner vittnet icke vara så trovärdigt, att dess utsago utan ed kan gälla så, som edligt vittnesmål, må förelägga vittnet, att, vid vite af högst tio riksdaler, eller enkelt fängelse högst fjorton dagar, aflägga eden; 6:o) att, om vittnet, det oaktadt, och äfveii sedan det utgifvit böterna, eller den tid, Rätten föreskrifvit, hållits i fängelse, vägrar aflägga eden, Rätten må, utan hinder deraf, handlägga målet, och pröfva hvad verkan vittnets berättelse medför; 7:o att, om målet kommer under högre Rätt; och part der yrkar, att vittnet skall aflägga eden, denne Rätt må låta vittnet ytterligare undervisas, och i öfrigt vidtaga de åtgärder, som här ofvan stadgats, samt 8:o) att vittne icke må härutöfver åläggas något vite, eller tillfogas olägenhet, för det vittnet vägrar aflägga ed.
C) att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t, efter öfvervägande af hvad i dessa frågor nu ytterligare förelupit, täckes nådigst pröfva, om några, och hvilka, af de eder, rörande hvilka Kongl. Majit, i följd af 89 §.
Regeringsformen och 1 mom. 34 § Riksdags-ordningen, anses ega ensam besluta, kunna upphäfvas, genast och utan vidare förberedelser; hvarom då ock Kongl.
Majit torde utfärda nödiga föreskrifter.
D) att Kongl. Majit rörande öfriga eder täckes åt sakkunnige män uppdraga, att afgifva ett fullständigt motiveradt utlåtande, med förslag till de särskilda föreskrifter, som kunna anses lämpliga till förekommande och minskning af edgångar; samt E) att, sedan vederbörande häröfver hörts, Kongl. Majit behagade till Rikets näst församlade
Ständer göra de framställningar, som påkallas af Ständernas önskan, att ofvanberörda syftemål måtte, ju förr dess heldre, ernås.
Jag anhåller om remiss till Lag-Utskottet, hvilket icke lärer underlåta att i ole delar, sådant erfordras, hänvisa detta ärende till behandling i sammansatt Lag- och Ekonomi-Utskott.
Och är jag beredd att hos Utskottet vidare utveckla skälen för mitt förslag.
L W. Henschen.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 153 och 154. 299 JW 1.33. Af Herr Vice Talu^uinen Millén:
Om afskciffande af de i nu gällande tulltaxa förekommande utförseltullsatser.
Det är längesedan, sorn äfven hos oss, deu grundsatsen gjorde sig gällande, att den tull, som ålägges landets produkter vid utförseln i verldsmarknaden icke, såsom fordom troddes, drabbar den utländske konsumenten, utan i stället utgör en skatt på den inhemska produktionen och, till följd derutaf, äfven ett stort hinder för densamma.
Derföre har ock denna beskattningsmethod så småningom öfvergifvits, att vår nuvarande tulltaxa endast innehåller sex rubriker för utförseltullar.
Att dessa få föremål för denna sorts tulibeskattning icke i och för beskattningen hitintills bibehållits, utan endast qvarstå som en lemning från den äfvenledes föråldrade idéen, att medelst tulltaxan reglera industrien, veta vi ock, men då denna, idé äfven för längre tid tillbaka blifvit underkänd och till det hufvudsakligaste äfven öfvergifven samt slutligen en stor besparing i bevakningskostnader skulle beredas och mycken tid besparas tullpersonalen till användande för en omsorgsfullare bevakning af införseln, så får jag härmedelst vördsammast föreslå: att de i nuvarande tulltaxa åsätta utförseltul lsatser måtte afskaffas och för hvilket yrkande jag närmare skall utveckla skälen i Bevillnings-Utskottet, dit jag anhåller att denna motion blifver remitterad.
Stockholm den 29 November 1862. P. Murén. JW 134, Af Herr CäXléll:
Om upphö/vande aj 2 § i I Kap. • Straff-Balam. och antagande af Lagberedningens förslag till häktningslag med vissa förändringar.
Bland lagar i vårt land, hvilka stå i uppenbar strid med vår tids humana anda, torde lagbudet om missgerningsmäns häktning, kunna tillerkännas det sorgliga företrädet att vara på samma gång den vådligaste och den mest orättvisa. 300 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,JVd 155.
För ett brott, som anses försonadt med några dagars fängelse vid vatten och bröd ellery med en eller annan månads enkelt fängelse, tean den skäligen misstänkte, men slutligen måhända oskyldig befunne, inkastas i årslångt ransakningshäkte, och måste ovilkorligen — sedan första domstolen funnit honom saker — derstädes försmäkta, ytterligare mahanda ett år, tilldess hans skuld eller oskuld blifvit i högsta instans afgjord.
Tager man derjemte i betraktande den frikostighet i afseende å urbota bestraffningar, sorn utmärker det till Rikets Ständers antagande öfverlemnade strafflagsförslaget och hvilken frikostighet går ända derhän, att t. e3L ett oförargeligt rus, äfven med det aldrafrommaste ölsinne, kan medföra fängelsestraff; sa springer vådan och orättvisan at lagens stadgande i 1 Kap. 2 S Straff-Balken, att hvarje arm syndare, sorn gör sig skyldig till urbota bestraffning, skall i häkte inmanas, än bjertare i ögonen.
Det är visserligen sannt, att en god domare hitintills rätt ofta paralyserat den dåliga lagen, genom att förbise den; men först och främst är det en grymhet af lagstiftaren, att tvinga ffagskiparen att åsidosätta sin pligt såsom domare för att kunna uppfylla sin pligt^ såsom menniska, och för det andra finnas personer, som anse den drakoniska häktningslagens bokstafiiga tillämpande af den utomordentligt samhällsvigtiga betydelse, att dess åsidosättande för mensklighetens kraf påkallar den högtidligaste af alla tillrättavisningar, eller åtal af Rikets Ständers egen Ombudsman, enligt hvad af dennes nyligen afgifna berättelse inhemtas.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, föreslår jag: att Rikets Ständer, för sin del, besluta att, med upphäfvande af 1 Kap. 2 § Straff-Balken, i stället antaga den häktnings-lag, som är’af Lagberedningen föreslagen, med de ändringar, som påkallas af strafflags-förslaget, och de inskränkningar, sorn betingas af nu gällande rättegångsordning.
Um remiss till Lag-Utskottet anhålles vördsamt.
U Carlén, JSJ2 SS.
Af Herr Carlén:
Angående ändring i gällande förordningar om stäm pelpappers af giften och annan b villning.