Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min mening är icke att bestrida, det vederbörande kronofogde skall vid tax:s-koténs sammanträden vara tillstädes; men på samma gång anser jag mig böra nämna, att den person, jag anser lämpligast att i egenskap af Kronans ombud uti berörde fall bevaka det allmännas rätt och meddela de i sådant afseende erforderliga upplysningar, är häradsskrifvaren.
Jemlikt förev:de förslag till bev:s-Bfadga, tillhör det kronofogden, icke allenast att vara ordförande och föredragande uti bev:s-beredning, utan att derefter uppträda såsom en slags referent vid tax:s-komiténs sammanträden; och jag kan, i betraktande af nämnde förhållanden, icke undgå att hysa vissa betänkligheter att ytterligare ålägga kronofogden att vid sistnämnda förrättning vara Kronans ombud.
Den siste talarens anmärkning synes helt och hållet grunda sig på ett misstag.
Kronofogden är alldeles ieke föreslagen att vara sjelfskrifvet Krono-ombud, och 214 Den 18 Maj f. m. kommer icke i annan händelse att blifva ordförande i bev:sberedningen, än om Kon:s Bef:de finner för godt att honom dertill förordna.
Jag anhåller om bifall till denna §.
Jag tager mig friheten erinra, att om de öfriga RiksStånden jemväl skulle stanna uti det beslut, Gr.
Lagerbjelke i detta hänseende förordat, skulle det dock komma att bero på Homs Beftde, huruvida kronofogdarne skulle blifva betungade med alla dessa olikartade åligganden; samt att min anmärkning således icke varit så obefogad, som den ädle Gr:n velat antyda.
•— Det bör nemi. icke vara någon bär obekant, med hvilket besvär ensamt ett referentskap skall vara förenadt, om de dermed förenade åligganden skola med sorgfällighet ombesörjas.
Jag finner mig nödsakad att ytter ligare fästa den siste värde talarens uppmärksamhet å det förhållande, att en person, väl icke derföre att han skall vara tillstädes och meddela upplysningar, kan kallas för en referent. §:n bifölls. § 50.
Bifölls. § 51.
Uti denna § heter det, att det åligger hvar och en ledamot af tax:s-komitén, att, med noggrant iakttagande af instruktionens föreskrifter och efter bästa förstånd, på beder och samvete tillämpa bev:s-stadgan, samt bestämma och påföra den afgift, hvarje efter samma stadgas 2:dra artikels bevillning underkastad person inom tax:s-distriktet bör rätteligen utgöra.
Det har redan förut framställts anmärkningar deremot, att det blifvit gjordt till ett åliggande för tax:s-komiten, att bestämma och påföra den afgift, som efter 2:dra artikelns bevillning borde ega rum, utan har man önskat få den mening uttryckt, att tax:s-komitéens åtgärder borde inskränkas till att endast bestämma tax:s-beloppet, d. v. s. det belopp, hvarefter afgiften skall uträknas och påföras den skattskyldige.
Det bör väl icke skäligen kunna åläggas hvarje ledamot i tax:s-komitéen att sitta och räkna ut detta, vid äfventyr att, om missräkning i något fall skulle sedermera finnas hafva egt rum, tilläfventyrs anses hafva handlat mindre samvetsgrant och hederligt.
Det finnes dessutom i en föregående § föreskrifvet, atl det är häradsskrifvaren, som skall göra de anteckningar i taxerings - Den 18 Maj f. m. 215 längden, sorn blifvit af tax:s-komiténs beslut föranledde.
Då jag i öfrigt erinrar mig att de §§, som innehålla, att dessa afgifter skola af bev:s-beredningarne föreslås, men af tax:s-komitén bestämmas, blifvit af B. o. Ad. återremitterade, får jag hemställa, att jemväl denna § måtte återremitteras, på det att den förändring måtte deruti blifva gjord, att ledamöterna endast skola bestämma det tax:s-belopp, hvarefter 2:dra artikelns bevillning underkastad person bör utgöra afgift, men icke uträkna och påföra denna afgift.
Den siste värde talaren har miss tagit sig deruti, att den §, der föreskrift är lemnad, att bev:s-beredningarne skola uppgöra bev:s-beloppet, blifvit återremitterad.
Det är nemi. den 31 §:n; och nämnde § har af Ståndet blifvit bifallen.
Likväl kan icke nekas, att redaktionen i denna § är mindre riktig, emedan det verkligen ser ut, som om hvarje ledamot skulle sitta och räkna ut beloppet, hvilket naturligtvis aldrig varit meningen.
Jag vili således icke motsätta mig återremiss af denna §.
Återremitterades. § 52.
De §§, som uti den 52:dra §:n åberopas, äro af B. o. Ad. återremitterade.
Yid sådant förhållande torde äfven denna § böra återremitteras, hvarom jag alltså vördsamt anhåller.
Äfven denna § återremitterades. § 53.
Genom det i denna § föreslagna stad gande, har, enligt min åsigt, tax:s-komitéen fått sig en ny funktion tilldelad, hvilken för närvarande icke af denna komité utöfvas.
Att tax:s-komitéen skall, så att säga, på fri hand, utan någon föregången undersökning, ingå uti granskning af mantalslängder m. m., och således göra sig till en sorts afkortningskomission, anser jag alldeles icke vara lämpligt; och hemställer för den skull, att bestämmelsen ang:de öfverlemnande af ett sådant uppdrag till tax:s-komitéen måtte få ur förslaget utgå.
Det vill synas, som om Gr.
Mörner för bisett innehållet af nu gällande bev:s-stadgas 77 §, hvilken är af följande lydelse: »Skulle, efter föregången noggrann gransk ning af mantalslängderne samt de så väl vid mantalsskrifningen som vid längdens uppläsande eller företeende å sockenstämma gjorda anmärkningar derå, anledning förekomma, att någon utan laga skäl blifvit från skatt utesluten, böra utskyl - Pen 18
Maj f. ni. derna honom ovilkorligen påföras.
Har ål er, af hvad orsak som heldst, en person blifvit skattskrifven, hvilken, oförmögen att draga de ålagde utskylderna, för sin nödställda och ntblottado belägenhet hade bort frikallas, ege då tax:s-komitéen att rättelse meddela, hvilken likväl, med de skäl sorn dertill föränledt, i protokollet intages.”
Efter uppläsandet häraf bör för en hvar vara tydligt att afsigten ingalunda varit att medelst den nya §:n på något sätt ändra det uti den äldre §:n förekommande stadgande.
Det är visserligen en sanning att detta stadgande mycket sällan lärer komma att tillämpas i afsrde å bevillningen, om åen skulle blifva sådan, som komiterade och TJtsk:t föreslagit; men sådana fall kunna doek inträffa, t. ex. rörande mantalspenningarne.
Både komiterade oeh XJtsk:t hafva föreslagit, att mantalspenningarne skola utgå efter samma grund som tillförene; men dervid har man ansett skäligt foga det stadgande, att då gemenskap af arméen för ålderdom eller kroppsbräcklighet tagit afsked samt följaktligen bör antagas ieke kunna erlägga denna afgift, så skall nämnde gemenskap derifrån befrias.
Hittills har oek uti angifne fall alltid tax:s-komitéen tillämpat samma förfaringssätt samt, ehuru egentligen tillsatt endast för att bestämma bevillningen, likväl utöfvat äfven denna rätt.
Detta har derjemte egt rum ieke allenast i afside å mantalspenningarne utan äfven med öfriga kronoutskylder.
Stadgandet uti nu gällande bev:s-förordning har afseende på den rättighet, hvilken isynnerhet i städerna är medgifven åt tax:s-komitéen, att nedsätta afgiften under minimum för sådana skattskyldige, hvilka deraf verkligen är o i behof och i afs:de å hvilka detta behof kan på föreskrifvet sätt styrkas; men, detta oafsedt, är det äfven i ordalagen någon olikhet mellan nu gällande stadgande och hvad som blifvit al' Utsk:t föreslaget, emedan, enligt det förra, skall det vara styrkt, att persona qusestionis är oförmögen att draga afgiften, hvilket åter icke, enligt Utsk:ts förslag, är nödigt.
Jag anser således fortfarande, att denna § innefattar en utsträckning af de tax:s-komitéen förut gifne åligganden samt att denna komité således får en ny bestämmelse sig tillagd.
Att denna §, på sätt den förre talaren anmärkt, innefattar en utsträckning af hvad som uti bemälde hänseende förekommer uti nu gällande bev:s-stadga, kan jag för min del åtminstone icke finna, enär detta nu under öfverläggning varande stadgande är uti nästan ordagrann enlighet med det uti gamla bev:s-förordningen befintliga.
Den här yttrade meningen, att sistnämnde stadgande skulle hafva afseende å de nedsatta minimi-afgifterna, anser jag svårligen kunna, med någon utsigt till framgång, försvaras, ty då förhållandet ang:de rättighet för tax:s-komitéen att i vissa fall t)en 18 M aj f. m. 217 nedsätta minimi-afgiften under det bestämda beloppet afhandlas i en särskild §, så talas här endast om nödställda och utblottade personer; och man har i denna § icke afsett några andra personer än desse.
Då det stadgande, som här framställes, således hvarken är nytt eller erhållit någon större utsträckning än förut, kan jag icke fatta, hvarföre man icke skulle bifalla detsamma, som dessutom verkligen är af behofvet påkalladt.
Det har redan af flere före gående talare blifvit upplyst, att stadgandet uti förevarande 53 § är alldeles detsamma, som det hvilket förekommer uti 1858 års bev:s-förordnings 77 §; och jag har således endast velat, med anledning af Gr.
Mörners anmärkning, att med stadgandet i nuvarande 77 § afsåges nedsättningen af bev:safgiften för skattskyldige i städerna, tillägga, att detta så mycket mindre kunnat åsyftas med omförmälda stadgande, som denna § tillhör den afdelning af nu gällande bev:s-förordning, hvilken handlar om tax:s-komitéer på landet.
Den enda, fastän föga väsendtliga skillnad, som vid jemnförelse mellan den föreslagna 53 och den åberopade 77 §:n visar sig, är att orden »å sockenstämma” finnas uteslutna uti det afgifna nya författnings-förslaget; hvaremot derstädes omnämnes de vid mantalslängden)as granskning förekommande anmärkningar, utan att stället, hvarest en sådan granskning skall ega rum, uti nu ifrågavarande § särskildt uppgifves.
Anledningen dertill är åter, att sagda omständighet icke egentligen tillhör bev:s-förordningens bestämmelser.
På dessa skäl anhåller jag om propos. på bifall till den nu föredragna §:n.
Exc. Hr Gr, o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n och dels af Gr.
Mörner bifall dertill med uteslutande af sista meningen deri; anmälte sig Gr.
Mörner och förklarade, att han med sitt yttrande afsett återremiss af §:ns sednare del.
Uppå härefter framställda särskilda propos:r å §:ns förra och sednare del, blef §:n i dess helhet af It. o. Ad. bifallen, §§ 54 och 55.
Biföllos. § 56.
Denna §:s begynnelseord innefatta en be stämd inskränkning uti de skattskyldiges hittills åtnjutna rättigheter.
Det heter der nemligen: ”Såvidt utan hinder för taxisförrättningens fortgång sig göra låter, bör begärd upplysning 5J8 Oen 18 .Maj {. m. om den af tax:s-komitéen påförda bev:s-afgift skattskyldig på stället meddelas.”
Tager man hävid i betraktande, att81:sta§:n af nu gällande bey:s-förordning är af följande lydelse: »En hvar, som det åstundar, varder berättigad att på stället erhålla underrättelser om beloppet af den bevillning, honom blifvit påförd,” finner man att, enligt nu gällande bev:s-förordning, den skattskyldige eger ovilkorlig rätt, att, då han finnes på stället, erhålla undeiTättelse om beloppet af den honom påförda bevillning.
Deremot är, enligt XJtsk:ts och komiterades förslag, denna rätt beroende utaf, huruvida komitéen finner att sådant ”utan hinder för tax:s-förrättningens fortgång” kan ske eller sig göra låter.
Den skattskyldige kan således nödgas att afresa från stället utan erhållen kännedom om det belopp, hvartill hans beskattning blifvit bestämd, samt, till följd deraf, måhända komma att få vidkännas kostnaden och besväret af en ytterligare resa, för att derom erhålla underrättelse.
Jag frågar Eder, Mina Herrar!
Kan detta vara billigt?
kan det anses rätt?
Jag för min del finner billigt att den skattskyldige uti förevarande fall måtte bibehållas vid samma rättigheter som hittills; och om icke K. o. Ad. skulle, genom ett bestämdt beslut, härtill vilja lemna sitt bifall, anhåller jag om återremiss af den nu föredragna §:n.
Jag anser mig böra instämma uti den af Gr.
Mörner nu framställda anmärkning, enär jag icke kan finna, hvarföre man skall betaga den skattskyldige den rättighet, hvilken han i detta afseende eger.
Komitéen och IJtsk:t hafva möjligen föreställt sig att dessa upplysningar skulle kunna föranleda till något uppehåll i tax:s-förrättningens fortgång; men nlin öfvertygelse är, att det icke skall leda till någon sådan tidsutdrägt eller annat hinder, enär den skattskyldige ju icke hehöfver skriftligen erhålla dessa upplysningar, utan kan hafva samma nytta af mundtliga meddelanden i ämnet.
Om meningen vore att dessa upplysningar skriftligen borde afgifvas, skulle jag kunna finna något skäl, hvarför TJtsk:t föreslagit denna förändring; men då, på sätt jag förut nämnt, dessa uppgifter endast lemnäs mundtligen, anser jag att all anledning till farhågor för uppehåll bör vara undanröjd.
Mörner nu icke afgifvit något förslag till förändrad redaktion i ämnet, utan endast yrkat återremiss, så vill jag, äfven i detta fall, förena mig med honom, ehuru jag anser, att man lätteligen genast skulle kunna verkställa en slik redaktions-förändring.
Hvad sjelfva saken beträffar, är jag af alldeles samma tanke som de begge sista talarne; men kan deremot icke finna i något hänseende skäligt, att för denna högst enkla sak besluta en återremiss, hvilken kommer att medföra, dels utskrifning af diskussions-protokollet, dels nya ben 18 Maj f. m. 2ig arbeten inom Utsk:t, dels ook nya beslut i Stånden.
På dessa skäl anser jag mig böra föreslå, att B. o. Ad. måtte bifalla denna §, med den förändring, att första mom:t af nu föredragne 56 §:n måtte komma att erhålla följande lydelse: «En hvar, som det åstundar, vare berättigad att af tax:s-komitéen på stället erhålla upplysning om denna påförda bev:s-afgift.” Hr von Koch:
Äfven jag anser att denna § bör, i enlig het med den sista talarens derom gjorda framställning, förändras.
Hedan inom komitéen yttrade jag denna åsigt, men ansåg likväl icke saken vara af så stor vigt, att jag fann skäligt reservera mig mot det beslut, hvilket i ämnet fattades.
Jag kan icke annat än yttra min tillfreds ställelse deröfver, att föregående talare instämt uti den af mig i ämnet yttrade åsigt och att således det mundtliga ordet denna gång befunnits hafva kraftigare verkan, än det tryckta.
Ifrågavarande förhållande finnes nemligen anmärkt i det af K.
KammarHätten i ämnet afgifne utlåtande, hvilket varit för Utsk:t tillgängligt.
Då jag inom komitéen tillhört den plura litet, som föreslagit den §, hvarom nu är fråga, anser jag mig böra, såsom skäl för min åsigt i detta fall, anföra, att jag ansett mig ega anledning befara både betydligt uppehåll och flera andra olägenheter, som skulle kunna förorsakas, i fall en mängd personer under tax:s-förrättningen vore berättigade att genast på stället önska upplysningar om de dem påförda bev:safgifter.
Mig synes nemligen att man har allt skäl befara, det förrättningen derigenom allt för mycket skulle komma att hindras uti sina göromål.
Komitéens pluralitet ansåg så mycket lämpligare, att det vilkor, den föreslagna § innehåller, fastades vid den i detta fall meddelade rättighet att erhålla upplysningar, som de skattskyldige beredts den stora förmånen att inom fjorton dagar, sedan tax:s-förrättningen blifvit afslutad, i stad hos magistraten och på landet hos pastor, taga kännedom om församlingsvis utskrifna utdrag af komitéens protokoll, utvisande alla af komitéen beslutade förändringar uti och tillägg till beredningens afgifna förslag, så att de skattskyldige alltid skulle kunna i behörig ordning anmäla och fullfölja sina klagomål öfver tax:s-komitéens tillgöranden.
Då jag fortfarande tror mig kunna antaga, att, i de större städerna åtminstone, mycken tidsutdrägt för tax:s-förrättningen skall föranledas, i fall förrättningen måste^ gång efter annan, afbrytas för meddelande af åtskilliga upplysningar, hvilkas tillhandahållande omedelbart vid dessa tillfällen icke kan vara af någon synnerlig vigt för den skattskyldige, får jag för min del hemställa, att E. o. Ad. måtte lemna sitt bifall till denna §, 220 Den 18 Maj f. m. sådan densamma af bev:s-komitéen föreslagits och i TJtsk:s författnings-förslag intagits. ffr Hjärne:
Som jag, då jag förra gången yttrade mig, icke hade den nu gällande bey:s-förordningen till hands, var jag då icke heller" i tillfälle att uppgifva ordalydelsen till en förändrad redaktion af denna §; men sedan Gr.
Lagerbjelke nu fullgjort detta, anser jag mig böra frångå mitt förra yrkande om återremiss samt instämma uti det af Gr:n afgifna förslag till förändrad redaktion af §:n.
Jag får erinra, att som numera besvärs rätten skulle inskränka sig endast till pröfnings-komitéen, så är det nödvändigt, att dessa upplysningar i tax:s-komitéen lemnäs så fort sire kan; och, med hänsigt dertill, är det väl skäligt, att, på sätt tillförene egt rum, den skattskyldige erhåller rätt att på stället erhålla underrättelse om beloppet af den bevillning, hvilken blifvit honom i tax:s-komitéen påförd.
Med anledning häraf anser jag mig /böra till Gr.
Lagerbjelke hemställa, huruvida icke ifrågavarande redaktionsförändring helt enkelt kunde på så sätt verkställas, att man borttager den första meningen i detta mom:t och låter den följande delen deraf erhålla denna lydelse: ”Begärd upplysning om den af tax:s-komitéen påförda bev:s-afgift må skattskyldig på stället meddelas”.
Jag uppställde mitt förslag i enlig het med nu gällande bev:s-förordnings föreskrift; men har ingenting emot propos. å det af Hr Adelborg framställda förslag, så vida allenast nämnde talare medgifver att ordet »må” får förändras till ordet ”skall”.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å den förevarande §:n följande yrkanden blifvit framställda, nemi. af Hr Stuart, att §:n måtte bifallas; af Gr.
Lagerbjelke, att i stället för §:ns första mom. måtte antagas det stadgande, som linnes i nu gällande bev:s-förordnings 81 §, med tillägg af orden ”af tax:s-komitéen” emellan ordet »att” och orden ”på stället”; af Hr Adelborg, att l:sta mom:t skulle erhålla följande lydelse: ”Begärd upplys ning om den af tax:s-komitéen påförda bev:s-afgift skall skattskyldig på stället meddelas.” Härvid anmälte sig Gr:ne Lagerbjelke och Mörner samt tillkännagåfvo, att de förenade sig om det förslag till l:sta mom:ts lydelse, Hr Adelborg afgifvit.
Sedan H. Exc. förmält, att Hr Hjärne instämt uti Gr.
Lagerbjelkes första yrkande, framställde H.
Exc. först proposå bifall till l:sta mom. i 56 §, dervid svarades nej, och seder Den 18 Maj f. m. 221 mera å bifall till Hr Adelborgs ofvanomförmälda förslag, hvilken sednare propos. besvarades med ja.
Härefter blef propos. å bifall till 2:dra mom:t framställd och med ja besvarad. § 57- Gr.
Mot denna § har jag samma erinran att framställa, som tillförene af mig blifvit yttrad i afseende på föregående §§, att man nemligen förflyttat på tax:s-komitéen 'bestyr, som egentligen tillhöra häradsskrifvarne.
Likväl och då Ståndet redan förut gillat ett likartadt stadgande, torde icke vara skäl, att, med anledning häraf, göra någon särskild framställning; utan har jag endast med dessa ord velat nedlägga min reservation mot ett dylikt förfaringssätt.
Bifölls. §§ 58, 59 och 60, äfvensom TTtsk:ts hemställan å sid. 37 i Bet:det, med anledning af en utaf Riksdagsfullmäktigen Anders Andersson väckt motion, samt § 61.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. § 62.
Jag finner att jag i denna fråga kommer, som man' säger, post festum, samt att sasken sålunda nu icke vidare kan hjelpas, men anser mig dock böra fästa Ståndets uppmärksamhet på ett förhållande, hvilket med förevarande fråga eger nära sammanhang.
Då det nemi. i denna § stadgas, att ”bland ledamöterna i pröfms-komitéen minst hälften skall vara egare af fast egendom”, så synes mig, att någon föreskrift, i enlighet härmed, jemväl borde hafva influtit uti den 60 §:n.
Der heter det endast, ”att tax:s-komitépn skall bland sina medlemmar föreslå fyra personer i samma års pröfms-komité”, utan att något vilkor fastställes, att större eller mindre antal af nämnde personer skall vara fastighetsegare.
Följden häraf kan lätteligen blifva, att man, vid ifrågavarande förslags uppgörande, icke tillser att hälften af uppgifna antalet blir egare af fast egendom.
På sätt äfven den siste värde tala ren sjelf anmärkt, kommer den af honom framställda erinran något för sent.
Detta oansedt, anser jag icke något vådligt resultat uti något hänseende vara af berörde förhållande att 222 1) e n 18 Maj f. m. befara, ithy att man. val skäligen kan antaga, att bland de föreslagna kommer att finnas ett betydligt större antal jordbrukare och fastighetsegare, än som är af behofvet påkalladt för pröfms-komitéen.
Utsk:t har uti förevarande § vidtagit en ändring uti komiterades förslag, hvilken jag befarar kan föranleda åtskilliga olägenheter för dem, som vilja med allmänna posten insända sina besvär öfver den dem af tax:s-komitéen påförda bev:s-afgift.
Han har uttryckligen dervid fästat det vilkor, att, för sådant fall, skall »genom intyg af Borgmästare eller Magistratssekreterare i stad samt af inom församlingen tjenstgörande prest eller kronobetjent å landet styrkas, att den klagande egenhändigt undertecknat besvärsskriften eller att densamma på hans begäran eller med hans samtycke blifvit uppsatt.”
Detta stadgande har af TJtsk:t blifvit tillagdt, på det att ingen måtte obehörigen skicka in sådana besvärsskrift^; men jag för min del måste tillstå, det jag icke kan föreställa mig, att någon skulle kunna finna något nöje uti att befatta sig med slika tilltag.
Den befarade vådan anser jag således vara högst otrolig; men är deremot öfvertygad, att olägenheterna af detta stadgande skulle blifva temligen stora, enär säkerligen ganska många skulle, för det besvär som vore förenadt med dylika betygs anskaffande, icke anse skäl vara att begagna sig af denna utväg att insända sina besvärsskrifter.
Detta antagande är så mycket mer sannolikt, som en hvar känner, att i allmänhet personer, hvilka skola anföra klagomål, dermed dröja till sista stunden, och, till följd häraf, väl ofta nog kunna få rätt svårt att i yttersta tiden taga reda på, hvar vederbörande borgmästare, magistratsperson, prest eller kronobetjent kan anträffas.
På dessa skäl hemställer jag att ifrågavarande tillägg eller vilkor måtte få utgå.
Den bana, som blifvit beträdd ge nom tillåtelse att inskicka besvärsskrift^ på posten direkte till embetsverk, eller här pröfms-komitéen, är, enligt min åsigt, ganska vådlig samt, i öfrigt, icke heller för närvarande godkänd eller rigtig.
Om det skulle låta sig göra, att, med laga kraft och verkan, inkasta en besvärsskrift i en postlåda och dervid endast iakttaga att konvulutet vore med postmärke för - §:n bifölls. 8 63.
Bifölls. § 64.
D e ii 18 M aj f. m. 223 sedt, kan man ganska väl tänka sig, att några kitsliga personer af någon anledning, den må nu vara bättre eller sämre, företagit sig att uti annans namn sammanfatta ifrågavarande skrift och deruti inlägga de motiver, de för tillfället kunna finna passande, samt derefter insända denna handling till en auktoritet.
Att äfven pröfms-komitéen på så sätt kommer att erhålla åtskilliga besvärsskrifter kan mycket lätt hända; och likväl måste sådana obehöriga skrifter i behörig ordning behandlas.
Då sedermera den skattskyldige framdeles en gång sjelf meddelas beslutet, kan man föreställa sig den förvånade och missnöjda uppsyn, som han skall förete vid underrättelsen om allt detta.
Slika tilltag skulle man dock vara urståndsatt att lagligen beifra, ty då det bref, som innehåller en sådan handling, endast behöfver inkastas i en postlåda, kommer det, så vidt icke några särskilda tillfälligheter inträffa, att blifva rent utaf omöjligt att öfverbevisa den uti ifrågavarande hänseende skyldige om dess delaktighet i dådet.
Att utsätta vederbörande auktoriteter för sådana händelser, tror jag skulle vara ganska betänkligt.
Det går dock, som man säger, ”någorlunda an”, så länge den härutinnan befarade våda endast gäller pröfms-komitéen; men kommer man blott in på denna bana och sedermera vill utsträcka den äfven till embetsverken, är lätt att inse, det man kunde utsätta sig för svåra förvecklingar.
Mig synes likväl nödigt, att, äfven för pröfms-komitéens skydd, söka ett korrektiv mot dylika missbruk på så sätt, att den skattskjddige får skaffa intyg om riktigheten af den företedda namnteckningen.
Yi böra ock märka, att den skattskyldige, genom den nu införda föreskriften, fått en betydlig lindring och lättnad uti ifrågavarande fall, hvilken han förut icke haft; men att nu ytterligare leda denna lindring ända derhän, att man derigenom verkligen sätter det allmänna i våda, det kan åtminstone jag icke tillstyrka.