Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är djerft af den, som icke är krigare, att uttala sådana ord, men jag kan icke tillbakahålla dem, då jag kanske icke vidare kommer i tillfälle att yttra mig i denna för landet så vigtiga fråga.
Det vore, enligt mitt förmenande, vida bättre att de summor, som det nu är fråga om att anvisa åt de frivilliga skarp skyttarne, användes på beväringens öfningar och fullständigare utbildning.
Man hade då vida större garantier, att medlen vore till ett för fäderneslandet nyttigt ändamål utgifne, ty på den truppen kan man lita, den måste finnas, och på kallelse tillstädeskomma, den kan icke försvinna i nödens stund.
Att låta skolungdomen öfvas i vapen, är äfven en god sak, emedan en nyttig förberedelse då är gjord till dess ynglingen hunnit beväringsåldern, men denna öfning är ej ensam tillräcklig.
Den blir först då rätt gagnelig, då den helgas utaf varm pligtkänsla, ty det är endast på medborgarens kända och erkända skyldighet att i farans stund våga sitt lif för fäderneslandets försvar som man får lita.
Jag har flerfaldisa gånger baft den förmån att se Stockholms skarpskyttar tåga ut förbi mina fönster; jag har sett både för- och eftertrupp och jag tror icke att någon skall kunna säga att det sett så särdeles allvarligt ut.
En föregående talare har äfven kallat skarpskytteöfningarna förlustelser, men att anslå statens medel för att underlätta, låt vara krigiska lekar, kan jag ej gilla.
Ämnet är för vigtigt alt lek med, och såsom lek få vi icke taga frågan om landets försvar. 22 Den 2 Mars.
Då Stats-Utsk:t förklarat landet icke hafva råd att gifva hvad som erfordras för den reguliera arméens behof och öfningar, och äfven knappat in på hvad för beväringen varit hegardt, så borde det ej heller haft tillgång alt gifva nu ifrågavarande anslag — än mindre att höja summorna utöfver hvad K. M:t begärt.
Min tanke är att förslaget borde afslås, men då jag icke har utsigt att få detta antaget, så anhåller jag endast att få denna ndn mening i prot:t antecknad.
Den föregående värde tala ren har uttalat sina åsigter med hela öppenheten i sin karakter och med det politiska mod, hvarpå han städse visat prof.— Jag böjer mig för detta mod, fastän jag icke kan gilla det.
Han har sagt, alt vårt nationella försvar började med allmänna beväringen.
Man kan dock gå mycket längre tillbaka, t. ex. när dalkarlarne reste sig, när de följde Gustaf Wasa till kamp för fäderneslandets oberoende och sjelfständighet.
Densamma krigiska anda, som då röjde sig hos nationen, den finnes ännu, och den skall gifva sig luft, när fäderneslandet det påkallar.
Nu är det fråga om att ordna den under bestämda törmer.
Bland de vigtigaste föremålen lör representationens verksamhet är obestridligen åliggandet alt ordna landels försvar.
För detta försvar fordras, i ruin tanke, i första rummet en slående här.
För att understödja denna, har jag, under den tid jag varit representant, då frågan derom varit, ofta uppträdt, och icke sällan har jas gjort det med framgång.
Alven nu, då jag är medlem af Stats-Utskottet, har jag kämpat för att åstadkomma förökade anslag till fjerde Hulvudtiteln.
De, som påstå, att man prutat för mycket på fjerde Hufvudtiteln, tillvita StatsUlsk:t en oförtjent beskyllning, ty allt som varit nödvändigt, har blifvit bifallet, och man har endast prutat på några befästningar, för att icke allt för hårdt anlita tillsångarne.
I andra rummet bland vilkoren för landets försvar kommer allmänna beväringen.
M:t härför begärt, har af Stats-Utsk:t blifvit tillstyrkt.
I tredje rummet kommer det frivilliga försvaret.
Förr har man kallat det landtstorm, nu heter det skarpskytteväsendef.
Man måste erkänna, att den nuvarande regeringen vid hvarje tillfälle med välvilja gått denna institution till mötes.
Vid sista riksdagen begärdes 30,000 rdr till aflöning åt instruktörer; nu äro 40,000 begärda.
Skarpskyitarne hafva under tiden ökats till mer än dubbla antalet mot hvad de då voro, och man finner således, att regeringen nu som ofta inskränkt sin begäran till det minsta belopp.
Emellertid torde det vara skäl att bevilja den af Stats-Utsk:t föreslagna förhöjda siffra, ty skarpskylterörelsen vinner allt vidsträcktare omfattning, och man kan vara öfvertvgad, att inom nästa statsregleringsperiod antalet skarpskyttar skall hafva stigit ända till 50,000.
Det var denna åsigt, som förmått Utsk:t att höja summan till 50,000 rdr; och Deu 2 Mars. 23 då det icke finnes något billigare sätt att öka landets försvarskrafter än genom skarpskytterörelsens understödjande, samt dertill kommer att de ifrågasatta medlen komma landet till direkt nytta, och gifva en väl behöflig tillökning i underbefälets aflöning, anser jag att det vore sorgligt, om R. o. Ad. skulle neka att bevilja detta anslag.
Jag tillstyrker på det varmaste bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag måste erkänna, att jag icke kan lätta, af hvilken anledning skarpskytteväsendet skulle kunna komma att undergräfva beväringsinstitutionen.
I motsats till en sådan åsigt, anser jag, att ingenting kan mera kraftigt mana beväringsynglingen att iakttaga sin pligt emot fäderneslandet, än då lian ser män af alla åldrar och aila klasser frivilligt offra möda och kostnader och träda i ledet för att bilda sig till ett värn för fäderneslandet.
Skarpskytterörelsen synes mig vara ett af vår tids vackraste företeelser, som är väl värd att uppmuntras, icke att modfällas.
Vi kunna skatta oss lyckliga och känna oss stolta, att vara medborgare i ett land, der en sådan institution kunnat uppstå och fortgå, utan att uppväcka den minsta skymt af fruktan att någon våda för samhället härigenom kunde uppkomma.
Jag tror icke att idetta skulle vara händelsen öfverallt.
Då nu denna institution både i anda och brukbarhet uppfyllt vida mera än man ens vågat hoppas, anser jag det vara allt skäl understödja densamma; och då skilnaden mellan de ifrågasatta beloppen icke är stor, får jag på de af Gr.
Lagerberg anförda skäl tillstyrka bifall till Utskrts hemställan.
Säga hvad man säga vill, måste man dock medgifva, att skarpskytterörelsen är af särdeles nytta för vårt nationella försvar.
Icke derföre, att den skulle vara den enda formen för detta försvar, eller att den skulle vara den enda grund, hvarpå man bör bygga försvaret, utan derföre, att den bildar materialet till sagde försvar, derigenom att en krigisk anda utbredes hos massan af befolkningen.
Att den sprider kärlek till eldvapnet och kunskap om dess begagnande, se der en stor fördel af skarpskytterörelsen.
Hvar och en som är skarpskytt vet, att har man en gång fått håg för skjutning, så blir detta vanligen ett lifstidstycke.
Jag befarar derföre icke, såsom Gr.
Liljencrants, att skarpskytterörelsen skall blifva ett bevis på att vi äro ett »trögt folk, fullt af hetsigheter.»
Lyckas det att genom skarpskytterörelsen sprida hos nationen kännedom om och håg för skjutvapens begagnande, så förgår den hågen nog ej så snart igen!
Men jag har icke begärt ordet för att förlänga diskussionen, utan för att förkorta den!
Jag vill nemligen meddela, att frågan redan är afgjord, derigenom att Rorgare-Ståndet beviljat 24 Den 2 Mars. 60.000 rdr, och Preete-Ståndet 50,000 rdr, samt att det icke lärer vara att betvifla, att ju Bonde-Ståndet beviljar 50,000 rdr.
Derest frågan gällde en stor princip, skulle jag visserligen icke vilja proklamera den sats, att man skulle afsluta en diskussion, derföre att frågan redan vore afgjord; men nu är icke fråga om en princip, utan allenast om en siffra, och vid den torde det icke vara skäl att länge uppehålla sig, när beslutet, som Ståndet fattar, icke kommer att inverka på slutliga resultatet.
Jag röstar för Stats-Utskottets hemställan, och, medan jag har ordet, vill jag nämna, att jag, med anledning deraf, att äfven de öfriga momenterna af denna punkt äro med R.
St:rs rätt redan afgjorda, icke kommer att öfver dem yttra mig, hvilket jag annars, särdeles hvad mom:t c. och dess ytterligare 3.000 gevär angår, visst ej skulle underlåtit.
En värd ledamot af Stats-Utsk:t har visserligen uppträdt för att besvara Gr. af Ugglas’ fråga, på hvad grund Utsk:t bestämt sig för den ifrågavarande siffran; men då den värde ledamoten i sina uppgifter begått ett fel, tager jag mig friheten upplysa, huru med saken sig rätteligen förhåller.
K. M:t begärde vid sisth riksdag ett anslag af 30,000 rdr, för att användas till aflöning åt instruktörer för skarpskyttarne, hvilkas antal då ansågs utgöra vid pass 20,000 man.
Sedan nämnde tid har emellertid skarpskyttarnes antal fördubblats, så så att det f. n. utgör något mera än 40,000 man.
Efter samilia beräkning, som vid förra riksdagen, skulle således nu för ifrågavarande ändamål erfordrats 60,000 rdr, men då skarpskvttekorpserna, lill följd af under tiden förvärfvad större öfning och skicklighet i exercis, icke borde numera vara i behof af lika stort antal instruktörer, enär sådana kunde påräknas bland de mera försigkomna skarpskyttarne, ansåg sig StatsUtsk:t böra bestämma siffran till 50,000 rdr.
De herrar, som ogillat alt Stats-Utsk:t höjt den af K.
M:t föreslagna siffran 40,000 till 50,000, ber jag att lå erinra derom, att man, på det man måtte lå skickliga instruktörer, bör gifva en aflöning som räcker till. och då instruktörerrie ofta bo temmeligen aflägse från exercisplatsen, är det af nöden att gifva dem passande ersättning för sitt besvär.
Då jag anser Stats-Utsk:ts hemställan vara välbetänkt, anhåller jag att den måtte af R. o. Ad:n godkännas.
Sedan jag anmält mig, hafva så många ledamöter yttrat sig, att jag icke vill upptaga R. o. Ad:ns tid. då jag icke har något nytt att i fråean andraga, ulan refererar jag mig allenast till hvad Hr Mannerskantz och Frih.
Jag vill dock anmärka, att om det må vara konseqvent af Gr.
Mörner från hans ståndpunkt att motsätta sig det ifråga - Deu 2 Mars. 25 varande anslaget, jag deremot icke kan inse konseqvensen i enaiianda motstånd hos Gr.
Liljencrants, som uttryckligen förklarat, att han anser skarpskytterörelsen böra uppmuntras.
Mörner har yttrat, att yttersta meningen med skarpskytterörelsen skulle vara att undantränga allmänna beväringen, och han har tillagt, att man i detta hänseende borde stödja sig på erfarenheten.
För min del har jag icke någon erfarenhet om några krigiska eller andra storverk, som blifvit utförda af vår beväring, eller att denna ens varit i tillfälle att prestera dylika; men om vi komma i nödvändigheten att försvara vårt land, är jag öfvertygad, att det skall blifva af särdeles stort gagn, om beväringen förenar sina krafter med skarpskyttarna.
I afseende å den befarade våda af söndagsexercis, vill jag blott nämna, att denna exercis, åtminstone då den eger rum på söndagsförmiddagarne, är förbunden med gudstjenst på exercisfältet, och jag är öfvertygad, att när fäderneslandets söner äro församlade till bön i Guds fria natur, deras andakt kan vara lika upphöjd och välsignelsebringande som om den höjes inom kyrkans murar.
Hr Fitinghoff, Conrad Bleckert: Frih.
Sprengtporten och Hr Mannerskantz hafva så väl uttalat hvad jag i denna fråga tänker, att jag inskränker mig till att med dem instämma.
Jag har begärt ordet endast för att i korthet belysa de anföranden, som blifvit afgifna af tvenne värda ledamöter på motsatta sidan.
Mörner har helt och hållet ogillat den institution, som kallas skarpskytterörelsen, och förklarat, att densamma icke skulle komma att för fäderneslandet medföra det gagn, som jag och manga med mig deraf förvänta.
Jag skall, för att visa hvarföre jag icke kan dela Grms åsigt, anföra en liknelse, hemtad icke från det militära området, utan från ett område, som bör vara Gr:n, i egenskap af direktör för Landtbruksakademien, väl bekant.
Om ett stridt vatten söker sig en väg genom odlade fält, och man skulle vilja hämma dess lopp genom att fördämma det, tror jag, att det skall stiga och förorsaka öfversvämning och förödelse.
Söker man deremot att leda det i en riktning, som kan vara tjenlig att bevattna fälten, tror jag, att det skall främja jordens bördighet och framkalla goda skördar.
Jag förmodar, att denna bild icke är obegriplig.
Med icke ringa förvåning har jag hört en värd talare, under åberopande af vissa siffror, uppträda till försvar för StatsUtslcts åtgärd att höja anslaget utöfver hvad K. M:t begärt.
Oaktadt jag väl vet, att den värde talaren här intager sin plats på grund af sitt representantskap, och icke på grund af sin tjenstebefattning, kan dock icke förnekas, att hvar och en, som känner hans embetsställning, måste finna hans uppgifter behäf - 26 Den 2 Mars. tade med en viss bismak af hans tjenst.
Lagerberg, hvarföre regeringen icke fått del af dessa sifferuppgifter, då regeringen ju kanske då kommit till ett annat resultat, än som skett.
Af det Statsrådsprot., som finnes bilagdt K. M:ts Propos. i ämnet, inliemtas, att skarpskyttarnes antal redan då uppgick till 40,000 man, och således liar Gr.
Lagerberg endast lyckats att fiska upp ytterligare 2,000 man.
Att för dessa 2,000 man anslagsbeloppet skulle ökas med 25 proc., synes mig något betänkligt.
Lagerberg gjort regeringens Propos. en sann otjenst, då Gr:n uppgifvit dessa siffror.
Ty äfven om det högre anslaget skulle beviljas, måste dock förtroendet till regeringens sifferuppgifter rubbas, oaktadt dessa behöfva förtroende, då Stats-Utsk:t i rent militära frågor icke är i tillfälle att kontrollera deras tillförlitlighet.
Jag har emellertid full tillit till den I(.
Propos:n och hemställer till Statsrådet och Chefen för landtförsvarsdepartementet, om icke han skulle vilja biträda mig i försvaret för den K. Propos:n.
Jag tror, att endast regeringen och icke någon individ, — med undantag af Gr-, Lagerberg, som bör halva kännedom om samtliga förslagerna från skarpskyttekorpserna i riket, — är i tillfälle att bedöma frågan; och det skall blifva intressant att se, huru den skiljaktighet, som uppstått mellan departementschefen och chefen lör kommandoexpeditionen, skall lösas.
Jag yrkar fortfarande bifall till K. M:ts Propos.
Till en början vill jag förklara, att jag icke ernar motsätta mig bifall till Utsk:ts förslag, hufvudsakligen derföre, att anslaget komme att utgå till instruktörer och således, på samma gång det komme att befrämja skarpskyttekorpsernas ölningar, skulle bereda en fördel åt armén, då instruktörerna sannolikt komma att hemtas egentligen derifrån; och vid sådant förhållande kan jag icke annat än vara tacksam mot Stats-Utsk:t, som höjt det af K.
M:t äskade anslagets belopp.
Hvad skarpskytterörelsen beträffar, kan ingen vara mera varm än jag öfver den hänförelse, som, liksom genom en elektrisk stöt, bemäktigat sig hela nationen, för att rusta den till försvar i behofvets stund.
Detta oaktadt, kan jag dock icke, såsom Hr iMannerskantz, anse, alt ett anslag till de frivilliga skarpskyttekorpserna är det »nyttigaste» anslag sorn kunde gifvas till förmån för vårt landtförsvar.
Jag tror, att man noga måste akta sig för en hastig öfvergång från ett system till ett annat.
Det har visserligen icke blifvit ifrågasatt, att den nuv:de militärorganisationen skulle komma att upphäfvas, men jag påstår, att skarpskytterörelsen lätt kan taga en sådan riktning, att, på samma gång man bygger på den ena sidan, man rifver ned på den andra.
Skarpskytterörelsen, såsom en militärorganisation, lider af det väsendtliga felet att till sin numerär vara så obestämd.—
På samma gång den är stor på papperet — kan den vara liten Den 2 Mars. 27 i verkligheten, och den armé vi ega i farans stund att ställa till landets försvar, är ej större än att vi böra omvårda den noga och ej genom någon obetänksamhet, som vi kunna ångra, slösa våra tillgångar på en inrättning, som ännu ej vunnit någon praktisk utveckling i militäriskt hänseende.
Jag har ansett mig böra med anledning af Hr Mannerskantz’ ofvannämnda yttrande anföra detta till R. o. Ad:ns prot., under förhoppning, att, då R.
St:r vid denna riksdag visat sig så beredvilliga i afseende å den del af vårt försvar, som utgöres af de frivilliga skarpskyttekorpserna, anslagen må lända icke blott dessa, utan hela landet till gagn, derigenom att de frivilliga skarpskyttekorpserna utveckla sig så, att fäderneslandet af dem kan påräkna ett kraftigt skydd.
Jag yrkar bifall till Utsktts hemställan.
Till en början måste jag upplysa, att Hr von Kraemers tillkännagifvande, att frågan redan skulle vara afgjord, icke öfverensstämmer med verkliga förhållandet.
Såvidt underrättelse ingått till Riddarh.-Sekret., hafva ännu endast 2 Stånd fattat beslut i Irågan, och dessa beslut äro sins emellan olika derutinnan, att Preste-St:t bifallit Utsk:ts hemställan, hvaremot Borgare-St:t höjt anslagsbeloppet till 60,000 rdr.
Vare sig nu att Ronde-St:t instämmer i det ena eller andra af nämnde beslut, måste, om R. o. Ad. för sin del faltar ett tredje beslut, Utsk:t afgifva ett sammanjemkningsförslag, och om detta icke vinner R.
Sius bifall, måste en tredubbel votering i Förstärkt Stats-Utsk. komma att ega rum.
Jag ber att i St:ts minne lå återkalla, att orsaken, hvarföre jag yrkar bifall till K.
M:ts Propos., är den, att intill denna stund har icke något anslag meddelats till aflöning åt instruk törer vid skarpskyttekorpserna och följaklligen har icke någon erfarenhet kunnat vinnas om sättet huru ett sådan anslag blifvit ari vändt.
Jag hetviflar derföre, att någon af dem, som förorda ett högre anslag, än det regeringen ifrågasatt, kan försäkra Ståndet, att anslaget skulle blifva väl användt; och under sådana omständigheter tror jag, att Ståndet har all anledning att icke gå utöfver Regeringens framställning, så mycket mera som jag icke kan dela deras åsigt, hvilka anse, att arméns befäl skulle komma att användas såsom instruktörer.
Jag skulle visserligen önska, att så blefve förhållandet, och för sådan händelse skulle jag tillstyrka bifall till Utsk:ts hemställan, men då jag icke kan hysa en sådan mening, tror jag icke, att det brådskar med att skrida utöfver det anslag, Regeringen begärt.
Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till K. M:ts Propos.
Flera ledamöter ropade nu på propos.
Hufvudsakligen in stämmande med Frih. Sprengtporten, kan jag icke annat än beklaga, att personer, sådana som Gr.
Liljencrants, 28 Den 2 Mars. för hvilka jag hyser den största högaktning, ater börjat ett anfall emot skarpskvtterörelsen, denna för vårt land så ytterst hedrande företeelse.
Det finnes icke mer än 2 verkligt konstitutionella länder i Europa: England och Sverige; blott inom dessa båda har skarpskytteidén kunnat utveckla och bibehålla sig.
Jag hemställer till en och hvar. huruvida man icke, nästan allmänt, när skarpskytterörelsen började, föreställde sig att den, framkallad af ögonblickets hänförelse, skulle blifva lika föga varaktig som denna.
Huru har nu verkligheten gestaltat sig?
Jo sä, att under de 5—6 är rörelsen fortgått, har den, långt ifrån att aftyna, tvärtom ständigt allt mera gripit ikring sig.
Skarpskyttarnes antal uppgår numera till öfver 40,000 man, eller till nära dubbelt så stor styrka som vår indelta armé.
Jag tror, att få länder skulle kunnat åstadkomma något dylikt, helst när man betänker den uppoffring af både tid , möda och penningar som dessa frivilliga underkasta sig för att bilda sig till krigare.
Att deras bemödanden burit goda frukter torde intygas af härv:de officerare, som sett de skarpskyttar, hvilka anmälts till befrielse från lörsta årets beväringsexercis.
Uppvisningarne hafva tydligt ådagalagt, att den öfning, skarpskyttarne erhållit, varit både fullständigare och grundligare än Esta klassens bevärings.
Vare långt ifrån mig att säga, atf fäderneslandets försvar bör grundas på frivilliga korpser, men obestridligen skall derifrån vår armé erhålla ett kraftigt stöd, och fäderneslandet ökad trygghet.
Krigshären med dess beväring erhåller derigenom en frihet i rörelser, som den i annat läll måst sakna, och kan utan fara sammandragas på vigtiga strategiska punkter, under det att lokalförsvaret öfvertages af skarpskyttarne.
Liljencrants har framhållit, att skarpskytterörelsen icke kan hafva någon välsignelse med sig, derföre att en del af Söndagen användes till vapenöfningar.
För min del har jag icke uppfattat den Högstes lag på samma sätt som Hr Gr:n.
Jag tror tvärtom, att ingenting kan vara vår Herre behagligare än att fäderneslandets söner öfva sig till fäderneslandets försvar, en i min tanke lika helig pligt, som någon af dem hvartill Söndagen nu användes.
Hr Gr:n anmärkte mycket rigtigt att ingenting kan hafva framgång, som saknar Guds beskydd.
Nåväl för några år sedan fans ingen skarpskytt och nu räkna vi, Gud ske lof, 40,000 sådane. Gr. Mörner har ansett, att om man gåfve det för skarpskyttarne ifrågasatta anslaget åt beväringen, skulle allt vara väl bestäldt.
Hvad är det då man här begär! jo, fjO.OOO rdr — ett belopp, hvarmed man kunde gifva beväringen lörlängd öfning under, in summa, 3 dagar!
Anser Hr Gr:n beväringens brister dermed vara afhulpne, bevisar detta blott af Hr Gr:n icke är soldat.
När man deremot motsätter sig anslaget åt skarpskyttarnas instruktörer, förefaller delta mig vara alldeles detsamma som om man ville neka lärare åt skolungdomen.
Här finnas 40,000 unga män, som säga: vi bestå oss sjelfva vapen och kläder, vi offra gerna tid och penningar på att öfva oss till fosterlandets
Den 2 Mars. 29 försvar, gif oss blott lärare.
Skulle raan dä verkligen vilja neka dem detta.
Liljencrants har påstått, att det vore första gången som ett anslag gåfves till instruktörer, -lag får då hänvisa Gr:n till pagina 48 i förev:de Betänk., hvaraf inhemtas, att R.
St:r vid föreg:de riksdag anvisat 30,000 rdr till aflöning åt de instruktörer, skarpskytteföreningarne kunde åt sig utse.
Skarpskyttarnes antal utgjorde då icke mera än hälften emot nu; den summa, som af Utsk:t blifvit föreslagen, torde således icke kunna anses för högt tilltagen.
Klinckowström åter har anmärkt det besynnerliga deri, att Gr.
Lagerberg förordat ett högre anslag till instruktörer än det K. M:t begärt.
Detta synes mig deremot helt naturligt, då man nemi. besinnar, att K. M:ts Propos. grundat sig på de vid dess aflålande i höstas befintliga uppgifterna, samt att nu i Januari nya sådane inkommit, utvisande att skarpskyttekorpsernas antal och styrka förökats, och att följaktligen anslaget till instruktörer äfven borde höjas.
Jag vill icke upptaga R. o. Ad:ns tid med att utförligare yttra mig i detta ämne, men skulle djupt beklaga, om R. o. Ad., som alltid visat sig mån om landets försvar, och aldrig nekat ett anslag, då det varit för landet nyttigt, skulle vid detta tillfälle, sedan de ofrälse Stånden redan beviljat summan, neka att bidraga till det vackra och fosterländska ändamålet.
Jag ar öfvertygad, att R. o. Ad. bifaller Utsk:ts hemställan.
Till en början anser jag mig böra tillkännagifva, att jag, allt ifrån skarpskytterörelsens första uppkomst, på densamma grundat stora förhoppningar.
Jag har också städse sökt, att efter bästa förmåga främja densamma, och jag tror, att man måste erkänna, att, sedan jag blifvit kallad till Konungens rådsbord, hafva alla K.
M:ts åtgärder ådagalagt, att Regeringen icke varit afvogt sinnad emot skarpskytterörelsen.
Men ehuru jag byggt stora förhoppningar på densamma, har jag dock aldrig kunnat gå längre än till hoppet att få denna rörelse ordnad till ett godt ortlörsvar, ty att vilja taga den i utbyte för vår stående armé och beväringen, är något som sannerligen icke kunnat falla mig in.
Med afseende å skarpskytterörelsen har regeringen följt den princip, att man måste leda, men icke binda.
Att denna princip varit riktig, visar sig deraf, att skarpskyttcrörelsen vunnit allt mera i omfattning, så att skarpskyttarne numera räkna i sina leder mera än 40,000 man.
Jag hoppas, att denna rörelse och känslan för fosterlandet alltid skola fortfara, och om de någon gång svna9 aftaga, är jag dock förvissad, att vid första fientliga skott, som ljuder vid våra kuster, skall institutionen slå ut friska rötter, och våra grannar och hela verlden skola då lära känna, att om vi äro en liten nation, äro vi dock en nation, som icke kan undertryckas. 30 Den 2 Mars.
Den fråga har blifvit framställd, huruvida man kunde antaga, att anslaget till instruktörer skulle företrädesvis komma att tillfalla militärer.
I anledning häraf anser jag mig höra nämna, att armén varit mycket tillmötesgående emot de frivilliga skarpskytteföreningarne och att dessa nästan alltid till instruktörer haft militärer, der sådana voro bosatta på icke alltför långt afstånd från samlingsplatsen.