Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd räknat ett stort antal ledamöter, som deltagit i rådslagen angående fäderneslandets angelägenheter, kunde här sammanträffa och, om också ej under ledning af en ordförande, utbyta tankar äfven om andra ämnen, än de som röra Ståndets enskildta ekonomiska angelägenheter.
Jag tror att det skulle vara en stor lycka, — desto större, jumera allting inom samhället framter en rörlig karakter — att något finnes, som sammanhåller en klass, hvilken icke upplöses af hvarje dagens vindkast.
Af hvad jag nu endast ofullständigt anfört, är det klart, att jag med nöje vill ansluta mig till Utsk:ts förslag, och icke vill medgifva annan förändring uti den förevarande punkten, än den, som blifvit af Frih. Klinckowström ifrågasatt och är en följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut.
Liljencrants har framkastat en fråga, som för mig är alldeles ny, emedan jag icke deltagit uti de föregående enskifta öfverläggningarne; oell jag vill icke förneka, att den innehåller åtskilligt, som förtjenar afseende.
Anledningen, hvarför fullmakter hittills måst utgilvas, är utan tvifvel i någon mån förändrad.
Uti den stora allmänhetens ögon har det städse gifvit en viss styrka åt R. o. Ad:s beslut, att Ståndet varit talrikt samladt; äfven om denna allmänhet stundom kunnat tänka, alt af de här församlade 4 å 500 ledamöterna mången kunnat grunda sitt omdöme på förtroendet till en eller annan talare.
Det är emedlertid klart, att då ett beslut blifvit fattadt af It. o. Ad., representerad af 4 å 500 ledamöter, detta skall hafva gjort ett helt annat intryck, än om endast 40 ä 50 ledamöter varit samlade; och det har derH.
IV. 8 114 Den 7 April e. qi. för varit en lycka, att
Ståndet vid behandlingen af vigtigare frågor kunnat blifva så talrikt, som vid många tillfällen varit händelsen, och hvilket endast kunnat ega rum på grund af rättigheten att representeras genom fullmäktig.
Det stora beholvet att vid vigtigare frågor här vara talrikt församlade har nu förfallit, och fullmaktsutgifvandet har således åtminstone i mina ögon förlorat en del af sin betydelse.
Man skulle således, om man stadnade härvid, kunna anse, att fullmaktsväsendet helt och hållet borde upphöra.
Men å andra sidan måste äfven tagas i betraktande, att den institution, hvarom fråga nu är, är för oss någonting alldeles obekant; det är oss icke möjligt att på förhand beräkna, om Riddarhus återstående angelägenheter kunna blifva af det intresse för Ståndets ledamöter i allmänhet, att man kan vänta, att sammankomsterna skola blifva talrikt besökta.
Under sådane förhållanden tror jag det icke vara skadligt, att genom fullmaktsväsendets bibehållande en större utsigt beredes, att Ståndets ledamöter må någorlunda mangrannt tillstädeskomma.
Genom det af Gr.
Liljencrants framställda förslag skulle ingen annan förändring häruti ske, än att den enskifta rättigheten att utdela fullmakter ölvertlyttades på Ståndet uti dess helhet.
Mörners förslag, så innefattade det någonting helt annat, nemligen att Ståndet skulle utse fullmäktige, hvilka skulle representera detsamma och med dess rätt besluta öfver de i Riddarh.-Ordn. föreskrifna frågor, samt att Ståndet endast vid vigtigare tillfällen skulle mangrannt sammanträda.
Jag tror det emellertid vara oriktigt att helt och hållet förbise den historiska kontinuiteten uti Ståndets sammansättning.
Den tanke, som ligger till grund för Gr.
Mörners förslag, synes mig vara hemtad från Brandkontoret här i Stockholm, der liela bolaget rgpresenleras af 100 personer, hvilka sköta dess angelägenheter, och der endast vid de vigtigare frågornas behandling samtliga intressenterne komma tillsammans.
Jag vill önska, att vi vid denna Riksdag ej gjort något Brandkontor, och åtminstone jag vill icke deltaga i möjligheten att göra ännu ett.
Detta förslag har dessutom den olägenhet med sig, att, om så många af R. o. Ad:s ledamöter voro samlade, hvilka under flera år sysselsatte sig med Ståndets angelägenheter, så skulle dessa angelägenheter förlora allt intresse för dess öfriga medlemmar, hvaraf följden skulle blifva, att slutligen inga andra än de 102 komme tillstädes, och detta resultat tror jag ej skulle vara överensstämmande med Ståndets egna önskningar.
Helt annat är förhållandet, om en liten, af Ståndet sjelft utsedd, kärna alltid är tillstädes och genom sin sakkännedom utöfvar ett välgörande inflytande på dess öfriga medlemmar; detta vore naturligtvis förenligt med allas fördel och behöfde ej urarta till något envälde.
Jag slutar detta mitt anförande med den förklaring, att jag röstar obetingadt bifall till Usta och 3:dje mom. af denna §, med den förändring, som är en nödvändig följd af R. o. Åd:s redan fattade beslut.
Hvad åter 2:dra mom. beträffar, så Den 7 April e. m. 115 skall jag gerna deltaga uti en återremiss deraf, hvilken kan föranleda Utsk:t att taga i öfvervägande de af Gr.
Liljencrants uttalade tankar.
Till hvad som redan blifvit yttradl till bemötande af Hr Gr.
Mörners och Hr Anreps förslag i afseende å representationssättet, skulle jag endast hafva föga att tillägga, hvarföre jag inskränker mig till att anföra mina tvifvelsmål om lämpligheten af Hr Gr.
Detta förslag skulle enligt min tanka utvisa ett misstroende hos R. o. Ad. mot hulvudmäns och ättemäns vilja och håg att infinna sig vid adelsmötena.
Denna omständighet ensam är för mig tillräckligt skäl att ej antaga Hr Grins förslag, men derjemte tillkommer, att det ej, torde vara lämpligt att ställa tvenne särskilda korporationer bredvid hvarandra, utan annan förpligtelse än den moraliska att vid mötena sig infinna.
Jag fruktar att sådant skulle leda till att den ena litade på den andra, hvaraf följden sannolikt komrne att blifva, det mötena blefve än mindre bevistade.
Mine Hrr! kan man ej hos R. o. Adms ledamöter i allmänhet förutsätta tillräcklig vilja och håg att bevaka Ståndets intressen, så tror jag ej att saken hjelpes genom utväljande af en särskild s. k. kärna.
Då jag således icke kan finna det af Hr Gr.
Liljencrants föreslagna representationssätt mera betryggande än det nu gällande, instämmer jag i Frih. K|inckowströms yrkande.
Ehuru jag deltagit i de föregående enskilda öfverläggningarne rörande denna fråga, måste jag erkänna att Gr.
Liljencrants’ förslag var för mig lika nytt som för Gr.
Hamilton, ty sednast vid gårdagens sammanträde kunde jag ej finna annat än att Hr Grin instämde med Gr.
Hvad nu det af Gr.
Liljencrants framställda förslag beträffar, kan jag ej inse nyttan af den sammanblandning af arfsoeh valprinciperna, sorn i detsamma förekommer.
Hade man någon säkerhet att de 102 valda storheterna verkligen skulle inställa sig vid adelsmötena, kunde förslaget hafva något skäl för sig, men nu har man ingen större garanti för att dessa 102 skola infinna sig, än att hvilken annan adelsman som helst skall tillstädeskomma; har man intresse för R. o. Adms gemensamma angelägenheter, infinner man sig,har man ej, uteblifver man, och detta vare sig man är vald eller icke.
Egentliga syftemålet med förslaget tyckes vara att borttaga fullmagterna.
Beträffande dem har Gr.
Liljencrants upplyst om en omständighet, hvarom jag förut var alldeles okunnig, den att några fullmagter ej finge utgifvas före 1809.
Vår första Riddarhus-Ordn., den af 1626, säger dock redanatt:»wore ock någhon behäfftat medli Rijksens Tienst, tå må han en annan i hans stadh deputera med sitt öpne Breeff och sitt Såthe och Stämme sampt Signete till betroo.»
Och från denna genom alla de följande Riddarlnis-Ordnme har fulhnagtsväsendet bibehållits, fast under olika former; någon sådan nyhet, som Gr. Lil - \ 116
Den 7 April e. m. jencrants påstått, torde detta således icke vara.
.lag beklagar att Gr:ne Mörner och Liljencrants finnér Ståndets nuvarande sammansättning så litet betryggande; jag bade icke väntat höra detta från deras sida.
För min del kan jag ej annat än finna att, då R. o. Ad:n kunnat, med sin hittills varande organisation, värdigt utöfva sin pligt att representera Svenska folket, den äfven bör under samma form kunna fullgöra det jemnförelsevis föga vigtiga uppdrag, som återstår, det att sköta sina egna angelägenheter.
Erfarenheten har lärt, att de ledamöter af R. o. Adin, hvilka här ega säte och stämma på grund af fullmagt, ingalunda äro de minst framstående; om jag ej irrar mig, utöfvar vid denna riksdag just Gr.
Mörner sitt representantkall såsom fullmägtig för annan ätt.
Att fullmägtigskapet, sådant det på senare tider utvecklat sig, har fel, kan jag visserligen ej bestrida, men jag tror, att Kiddarhus-Utsk:t på ett särdeles lyckligt sätt sökt undanrödja detta genom det föreslagna stadgandet att ingen må utgifva fullmagt, som icke erlagt kapitationsafgift.
Då nemligen erläggandet af denna afgift alltid förutsätter en viss årlig inkomst, kunna icke fullmagter hädanefter komma att utfärdas af dertill alldeles olämpliga personer.
Vid sådant förhållande kan jag icke finna någon våda i att bibehålla R. o.
Ad:ns nuvarande representationssätt oförändradt, men anser deremot Gr.
Liljencrants’ förslag skadligt, då genom förbud mot fullmagters utfärdande mången utmärkt ledamot förhindras från att någonsin deltaga i Ståndets sammankomster.
Endast i förbigående vill jag uppehålla mig vid det framställda förslaget, att inga andra ledamöter, än de som infunnit sig vid första uppropet, skulle få bevista adelsmötena, jag finnér detta vara en väl mycket drakonisk lag.
Naturhinder kunna inträffa, hvilka göra det alldeles omöjligt att inställa sig i hufvudstaden precist den 15 Febr.
Man kan, såsom nyss inträffat, t. ex. blifva insnöad på vägen; det kan ju då ej vara annat än obilligt, om ett sådant förfall skulle utestänga från rättighet att deltaga i vården af Ståndets angelägenheter.
Hvad åter Hr Anreps förslag om allmän rösträtt beträffar, torde detta vara fullt bemött af Frih. Cederström.
På grund af hvad jag nu anfört, yrkar jag bifall till de föredragna 3 mom:n af7§:n, med iakttagande af den redaktionsförändring, Frih. Klinckowström föreslagit.
Då mitt förslag ej blifvit af någon talare understödt, afstår jag derifrån, ingalunda emedan jag är skrämd af Frih.
Cederströms hot om de 3,328 adelsmän, som skulle uppkomma till adelsmötet, utan derföre att jag ej är nog förmäten att vidhålla ett yrkande, hvilket sådane män, som Gr:ne Hamilton och Björnstjerna motsatt sig.
I stället förenar jag mig med Frih. Klinckowström.
Då jag i mitt förra yttrande hos Hr Gr. o. Landtm, anhöll om propos. på bifall till Utsk:ts för Den 7 April e. m. 117 slag, förbisåg jag, att några smärre redaktionsförändringar deri voro nödvändiga, och får jag nu i stället förena mig i Frih.
Cederströms yrkande.
Afven jag har begärt ordet lör att rätta ett förbiseende, Min uppmärksamhet har nemligen blifvit fäst derå, att frågan om fullmäktigskap ej förekommer endast i 2 mom:t, utan äfven i 3 momd, och får jag derföre nu yrka återremiss af båda dessa raom:na och bifall endast till det första mom:t.
Jag begärde ordet för att hem ställa, huruvida, för den händelse Gr.
Hamilton yrkat återremiss af mom:t 2, icke hvarje mom. i denna § borde särskildt föredragas.
För öfrigt får jag på de skäl, Gr.
Björnstjerna så fullständigt anfört mot en återremiss, hemställa att R. o. Ad:n ville bifalla §:n med de små förändringar, jag tagit mig friheten föreslå, och som äro en följd af R. o.
Ad:ns beslut angående den C §:n.
På sätt jag under förmms plenum hade tillfälle att nämna, har jag ingalunda förbisett de anmärkningar, som kunna göras mot fullmagtsväsendet, men jag hade trott det vara nödvändigt att bibehålla detsamma, för att derigenom bereda tillfälle för de ledamöter af R. o. Ad:n, som hvarken äro hufvudmän eller närmaste ättemän, att deltaga i R. o. Ad:ns sammankomster.
Liljencrants framställda förslag skulle visserligen de anmärkta olägenheterna af fullmagtsväsendet blifva afhulpna, men jag lemnar derhän, om de med den värde Gr:ns förslag åsyftade fördelar i öfrigt skulle komma att vinnas.
Liljencrants’ förslag är alldeles nytt och man har icke haft tillfälle att öfverväga detsamma, men, om R. o. Ad:n anser, att genom biträdande af detsamma några ändamålsenliga förändringar skulle kunna vidtagas och derföre beslutar en återremiss, skall jag villigt biträda vid en omarbetning i den syftning, den ädle Gr:n föreslagit.
Det är allt för möjligt, att jag, såsom Gr.
Björnstjerna anmärkt, begått ett misstag, då jag nämnde, att fullmagtsväsendet icke är gammalt; jag har sjelf icke undersökt detta förhållande, utan hade af en annan person erhållit den uppgift, jag meddelade.
Om också denna uppgift hvilar på ett misstag, har sådant dock icke inflytande på frågan, huruvida fullmagtsväsendet numera kan anses tillfyllestgörande och uppfylla det ändamål, som numera är önskvärd!.
En talare har sagt, att mitt förslag skulle innebära ett misstroende mot hufvudmän och ättemän, men jag har svårt att förstå, huru den värde talaren kunnat draga en sådan slutsats, ty jag har just föreslagit, att lista monr.f, genom hvilket huf - 118 Den 7 April e. in. vildman och ättemän tillförsäkras deras rätt, skulle bibehållas; något misstroende mot denna institution har således icke jag för min del uttalat, utan jag önskar tvertom, att denna del af Utskits förslag måtte vinna tillämpning.
Hvad åter beträlfar den siste värde talarens anmärkning, att mitt förslag är nytt, så har han rätt deri, att mitt förslag och äfven Gr.
Mörners är nytt, i jemförelse med det förslag som diskuterades vid de enskilda öfverläggningarne i detta ämne, vid hvilka Gr.
Mörner och jag voro af i det närmaste öfverensstämmande åsigter.
Om jag sedermera något ändrat mina åsigter, hvilka uttalats i det af mig framställda förslag, så är detta en frukt af den efterg/fvenhet, som jag anser hvarje ledamot vara skyldig att iakttaga, om icke annat ur klokhetens synpunkt.
Jag länn nemligen, att en stor del af R. o. Ad. höll på föreskrifterna om hufvudmäns och ättemäns representationsrätt och ansåg mig under sådant förhållande pligtig att förändra det förslag, jag förut ämnat göra inför R. o. Ad.
Deremot hafva mina åsigter om 1'ullmagtsväsendet ingalunda undergått någon förändring, och jag måste erkänna, att jag är och förblir i fullkomlig Öfvertygelse derom, att, om K. o.
Ad. försummar det dyrbara tillfälle, sorn nu finnes att förvara sig från de obestridliga och af erfarenheten allt för väl ådagalagda vådorna af fullmagtsväsendet och åt slumpen öfverlemnar att bestämma 3 å 400 personer, hvilka skola tillgodose R. o. Ad:s intressen, skall R. o. Ad. se sina förhoppningar om att få sina angelägenheter på ett tillfredsställande sätt vårdade, helt och hållet tillintetgjorda.
Det tillfälle, vi nu hafva, återkommer icke.
Min framställning alser icke något konstigare eller vidlyftigare, än att R. o.
Ad. skulle, för att undvika slumpens inflytande eller den osäkerhet, som ligger i fullmagters utfärdande åt personer, hos hvilka någon större vilja eller förmåga att bevara R. o. Ad:s rätt på förhand icke kan beräknas, i stället utse ett visst antal medlemmar biand sig att vårda sina angelägenheter.
Det torde väl vara obestridligt, att det ligger en större garanti för att R. o. Ad:s fördelar noggrannt bevakas genom af R. o. Ad. i sin helhet tillsatta fullmägtige, än genom de ombud, som, enligt det nuvarande fullmagtsväsendet, kunna af enskilda medlemmar förordnas.
Om man icke inser detta, utgör det endast ett ytterligare bevis derpå, att man icke begriper hvad man icke vill begripa, och det förefaller mig vara mindre välbetänkt, att envist vägra att taga en tanka i öfvervägande derföre, att man sjelf icke kommit att ledas på densamma.
Det är lära värdt, att, om R. o.Ad.icke noga uppskattar de få rättigheter, som R. o. Ad. ännu besitter, och försummar detta tillfälle att undanrödja de obestridliga vådor, sorn åtfölja fullmagtsväsendet, R. o. Ad. snart skall få se sina få återstående rättigheter gå sig ur händerna Jag önskar för min del, att fullmagtsväsendet måtte alskalfas, men, om R. o. Ad:s majoritet beslutar annorlunda, fogar jag mig naturligtvis derefter.
Den 7 April e. ni. 119 Frih.
Jag tillåter mig att åter komma till Gr.
Mörners förslag eller att vården af R. o.
Ad:s ekonomiska angelägenheter skulle lämpligast kunna uppdragas åt af R. o. Ad. valda fullmägtige.
1 detta afseende har jag föreslagit, att en val-lista skulle af hvarje ätt uppsändas till Riddarh.-Direkt:n, och får, för bepröfvande af detta mitt förslag, anhålla om propos. på återremiss af de 3 första niomina af den 7:de §:n. Gr.
Då jag af vigtiga angelägen heter, hvilka hafva rört allmänna intressen och derföre måst föregå vården af R. o. Adis enskilda, varit hindrad att öfvervara den föregående diskussionen, kan jag ej till besvarande upptaga de anmärkningar, som tilläfventyrs blifvit framställda mot mitt förslag; sådant skulle ej heller nu mera båta till mycket, sedan, efter hvad jag förnummit, den 6:te §:n blifvit af R. o. Ad. bifallen.
Jag hoppas att det beslut, R. o. Ad. sålunda fattat, måtte lända detsamma till fromma.
Redan i förmiddagens plenum tillkännagaf jag, huru jag betraktade denna fråga, och hvad jag med mitt förslag ville afvärja, .lag fruktar nemligen, att ett fasthållande vid allt det gamla, kan komma att alltför mycket erinra örn hvad skalden säger om en af Sveriges Konungar, hvars bild visserligen icke pryder denna sal, men hvilken, äfven han, hette Gustaf Adolf och om hvilken, såsom I, Mina Hrr! nogsamt kännen, Runeberg berättar hurusom han, för att med häpnad slå en svag, försoffad verld, iklädt sig Carl XII:s värja och handskar, och derefter visst »slog med häpnad
Sin verld der rundt omkring.
Den gamle Toll, Gref Piper Och äfven Lagerbring.»
Stunden är vigtig för R. o. Ad. och med litlig önskan alt den ej måtte förspillas, har jag tagit mig friheten framlägga mitt särskilta förslag.
Jag smickrade mig visserligen icke med att detta, som var så nytt och om hvilket så få af R. o. Ad:s ledamöter hunnit taga närmare kännedom, skulle kunna vinna något mera allmänt bifall, än mindre genast varda antaget, men jag vågade hoppas, att de betänkligheter, som af mig och flera andra uttalats mot Utskits förslag, skulle kunna tillvinna sig det afseende, att en återremiss af detta sednare beviljades, så att Utsk:t kunde lå taga så väl de gjorda erinringarne, som mitt förslag i öfvervägande och föreslå till antagande hvad, som kunde deraf finnas förtjent, men gifva skäl för förkastande af det öfriga.
Vid den utgång, frågan nu fått, återstår för mig icke annat än att förena mig med de ledamöter, hvilka yrkat återremiss af de nu föredragna mom:n.
Sedan öfverläggriingen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som särskildta yrkanden blifvit gjorda i i?n
Ben 7 April e. m. afseende å det. forsta samt beträffande det andra och tredje mom:t, komme delning af propos. att ega runi; och hade, hvad angick det lörsta monnt, yrkats dels bifall dertill med utbyte af orden nämnda sammankomster emot ordet adelsmöte, och dels att mom-.t måtte åtterremitteras.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till moimt med olvansagde förändring och, då dervid svarades talrika ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, vidare omförmält, att i afseende å 2:dra och 3:rije momai yrkanden blifvit gjorda dels å bifall till desamma med utbyte al ordet sammankomsterna emot ordet adelsmöte i 3:dje morrut, och dels a samma monurs återremitterande, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på de il rå - gav:de momms antagande med nyssnämnde förändring, och då dervid svarades talrika ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Liljencrants begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller 2:dra och 3:dje momma i § 7 af Riddarh. -Utsk:ts förslag till ny Riddarh.-Ordn. med den förändring, att i 3:dje monnt ordet sammankomsterna utbytes emot ordel adelsmöte, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar It. o. Ad. ifrågavide monur.»
Ja — 83.
Nej 18. 4:de mom.
Redan då vår nya K.
O. förevar till af görande, yrkade jag alt 114:de §:n R. F., för så vidt den innefattade något, som rörde R. o. Ad., måtte utgå, emedan jag befarade, att kollisioner eljest skulle uppstå.
Så har redan skett.
Utsk:t har nemligen i detta inom. föreslagit, alt icke någon till säte och stämma å Riddarhuset berättigad medlem af R. o. Ad. må kunna förmenas att dess sammankomster bevista.
Detta stadgande har en nödvändig och naturlig grund i 114:de §:n R.
F., ty utan tvifvel är det en orimlighet att i en grundlag säga: du har rättigheter, så heliga, så dyrbara, att, icke Konung och representation gemensamt kunna beröfva dig dem, meri Den 7 April e. m. låta möjligheten att bevaka Jessa rättigheter bero på en regementschefs eller annan förmans tillåtelse.
Så länge 114:de §:ti It.
F. qvarstår, är det således nödvändigt, att R. o. Ad:s ledamöter kunna besluta öfver sina angelägenheter, utan att från deltagande deri kunna förhindras af någon.
Men, å andra sidan är Riddarh.-Ordmn en lag, gällande endast för R. o. Ad., och kan icke upphäfva något annat lagstadgande, och jag har i dag lutt starka anledningar att antaga, alt morn:!, sådant det nu är aflättadt, icke kan vinna K.
M:ts sanktion.
Vid sådant förhållande skulle det ligga närmast till hands, att utbyta det af Utsk:t föreslagna stadgande mot ett annat, enligt hvilket vid de tillfällen, då privilegiifrågor förekomma till afgörande vid Ad:s öfverläggningar, ingen eljest berättigad skulle kunna förmenas att deri deltaga, och detta stadgande skulle vara fullt tillräckligt, i händelse sådane frågor endast kunde bringas under adelsmötets behandling på grund af framställning från K. M:t, och man således på förhand kunde veta, om dylika frågor skulle förekomma.
Nu deremot kunna motioner i dessa ämnen väckas af enskilda ledamöter, och vi befinna oss således i en återvändsgränd, der man möter svårigheter hvart man vänder sig.
Vid de af mig anmärkta förhållanden torde det emedlertid blifva nödvändigt att ändra det nu föredragna moirr.t, och då det icke torde vara alldeles omöjligt att genom en särskild Kongl, förklaring få denna fråga löst, hemställer jag att R. o. Ad. ville återremittera monv.t, på det att Riddarh.-Utsk:t, efter irihemtaridet af de upplysningar, som sannolikt stå detsamma till buds, mätte inkomma med nytt förslag.
Innan Gr.
Hamilton yttrat sig, hade jag lör afsigt att yrka afslag å detta moni., men de af Hr Grui framställde omständigheter rörande privilegii-frågor, hafva verkligen hos mig väckt tveksamhet om lämpligheten af ett sådant yrkande.
Att skydda de få oss återstående privile gierna för förändring genom öfverrumpling, torde emedlertid ej blifva så svårt.
Dels är eif korrektif deremot redan inlagdt i Utskrts förslag i 26:te §:n att för beslut i dylika frågor fordras | af do afgilna rösterna, dels kunde man för sådane frågor föreskrifva en behandling, likartad med den nu för grundlagsfrågor stadgade, d. v. s. att de ej finge afgöras på samma möte, der de blifvit väckta.
Yrkandet om återrenriiss af monut vill jag för öfrigt ej motsätta mig, utan instämmer i detsamma.
Utan synnerlig förhoppning att något särdeles afseende dervid skall fästas, anser jag mig dock böra framställa yrkande om afslag å det nu föredragna mom. af § 7.
Det kan aldrig ingå i mina grundsatser, att Statens allmänna angelägenheter skola stå tillbaka för enskilda och, då i detta mom. just är fråga orri att få deri grundsatsen uttryckt, att R. o. Ad:s enskilde angelägenheter skola gå före Statens, måste jag påyrka ogillande af detta mom. 122 Den 7 April e. m. Gr. Björnstjerna:
Jag instämmer helt oell hållet med Gr.
Det förefaller mig-, att de privilegier, som K. o.
Ad. ännu eger, åro af så ringa vigt, att de icke äro att hålla på.
Jag vill för min del åtminstone icke bidraga att insätta i Riddarh.-Ordmn ett stadgande sådant sorn detta, hvarigenom R. o. Ad;s enskilda angelägenheter skola anses gå framför Statens.
Gr. Hamilton: 1 sjelfva saken har jag icke något att tillägga till hvad jag nyss yttrade, men, då Gr.
Mörner velat stämpla min mening, som om jag med den ville sätta R. o. Ad:s enskilda angelägenheter framför läderneslandets, måste jag söka visa, att så icke är förhållandet.
Jag sätter nemi. genom min åsigt grundlagen framför Riddarh.-Ordnm, eller en för hela Sverige gällande lag framför den, som R. o. Ad. nu är på väg att för sin enskilda del stifta, men, då grundlagen säger, att R. o. Ad. eger privilegier af den vigt, att de icke genom K.