Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om någon gång inom oss skilgde meningar kunnat upp-tå i medlen till befrämjandet af allmänt väl, om olika tankar kunnat vara om säkraste sättet att ernå fullkomligheten derutinnan, är jag likväl öfvertygad att J alle instämmen i den önskan, pligt och erkänsla, gemensamt af oss kräfva, den att utan uppehåll till vår Konung och vår Kron-Prins frambära uttrycken af vår vördnad , vår kärlek och vår tillgifvenhet, och visa Europas samlade nationer, om de erhålla tidning af de låga försöken, med detsamma en förnyad och kraftig öfvertygelse, att Sveriges fria folk känner sin största, sin varmaste sällhet i upprätthållandet af sin Regering, i försvaret af sin frihet och i närmaste samband med denFurste, det enhälligt kallat till Högsta vårdarenaf sin ära och sin sjelfständighet, som genom sin omsorg för båda förvärfvat sig dertill nya anspråk och till hvars försvar hvarje bröst är eldadt och hvarje arm här är ägnad.
42 658 Den 11 Martiin ständer sig med oss förena, att till Hans Majd Konungen och Hans Kongl* Höghet KronErin-J sen genom en stor Deputation frambära sine uttryck af Svenska Folkets tänkesätt och trohet, samt anmoda ExpeditionsUtskottet skyndsammeligen uppsätta en adress, som jemte desse af hjertat och pligterne gemensamt påkallade uttryck innehålla en underdånig begäran det Hans Maj:t täcktes anbefalla de Embetsman som dermed befattning hafva, att använda all omsorg och alla medel för upptäckandet af den, hvilken så brottsligt velat fläcka Svenska namnet och den ifrån Sedernas längd vitsordade trohet och tillgifvenhet för de Regonter, hvilka i likhet med Carl Johan omsorgsfullt vakat för dess ära och dess väl och i tacksamma undersåtares kärlek hemtat sin största belöning.
H:0 2* Herr Coijet, Carl Fredric •.
Då Herr Lagerhjelms yttrade betänkligheter angående svårigheten att bidraga till för— svätsverkets stora behofver, gifvit anledning till anmärkningar, som flere Ledamöter af Ridderskapet och Adeln framstält i frägan om Sjöförsvaret särskildt j torde mig som användt nära 40 års tjenst vid det vapen, som egentligen tillhör Skärgårdsflottan, äfven åligga, att framföra några åsigter i detta vigtiga ära* Den II Martil, 659 ne, hvilket icke nu för första gången syssel* sätter mitt eftersinnande.
Skärgårdskriget befinnes vara det äldsta stridssätt innom Scandinavien'; anskaffandet af de dertill nödige och förr brukelige fartyg, utgjordes af de i skeppslag fördelte Strandboar; bidragen till Sjöförsvaret är alltså äldre än någon annan rustningsskyldighet och äldre än Indelningsverket, hvari det af Carl XI er-: höll sin andel,, genom det roterade Båtsmans? hållet.
Samma vatten skölja ännu Sveriges stränder, som i förra tider, och dess mägtigaste eller farligaste granne, äger Flottor, och underhåller dem för äran att befalla öfver Östersjön, och tvekom ej derpå, för att i sinom tid vara i tillstånd att ovänligt besöka oss; sjelf— ständigheten kräfver försvar och hederskänJ elan hos Nation, liksom böfligheten, fordrar möjligheten af contrabesök, hvilka i militairiska företag dessutom ingå i hvarje försvarsplan ; vi torde således snart vara öfverens om; att
Sjöförsvarsanstailter ära af en absolut nöd-J vändighet, så mycket mer, gom inga fiendtlig* anfall emot Sverige med något allvar kunna utföras med andra medel än Flottor.
Landets innebyggare skulle dessutom röna den bästa verkan af sina bidrag och uppoffringar för krigsbehofvens anskaffande om försvaret kunde vinna den fullkomlighet på sjön, att all landsättning af fh Den n Martil, endtligt krigsfolk på Svensk jord blefve genom sjövapnen förekommen.
Krigskonstens utveckling i sednare tider har hos oss åter gjordt Skärgårdskriget till en icke obetydlig omständighet; uti så ojämt för. hållande af krafter, stater emellan, uppkommer sällan ett sådant resultat som freden vid Verelä, afslutad på hedrande vilkor för det, emot Rysslands ölvermagt ojemförligt svaga Sverige.
Historien öfver 1790 års krig, skall tekna några vackra blad till efterkommande Svenskars tillfredsställelse, hvilka mera opartiskt än vi som ännu lefva skola bedomina händelserne, och huru skärgårdsflottan under sin benämning af arméens Flotta uppfyldt sin bestämmelse, då den till denna lred så hufvudsakligen bidrog.
Åtskilige ännu lefvande personer, af Landtarméens befäl, här närvarande kunna vitsorda om så behöfdes, att det var Skärgårdsflottan ensamt sorn stridde i Svensksund, hvarmed kriget fick ett förmånligt slut.
Det vöre att träda Konungens höga rätt för nära, att, innom Riddarhuset, vilja besluta, eller afgöra något om hvilkendera af Flottorne bör njuta förmånsrätten vid fördelningen af de Dea i I martil, knappa bidrag Staten förmår att lemna till Sjöförsvaret; den önskan vågar jag dock framlägga vid alla tillfällen der mitt utlåtande i ämnet fordras, att så länge vi icke förmå tillfullo förse Sjöverket med alla erforderliga anslag af medel, den Flottan som på en gång är både minst dyrbar, och vid krigstillfällen först påkallas, och vid alla militaira företag måste utgöra avantgardet, också borde först sättas i complett och för ändamålet nödigt skick, om än deraf skulle föranledas ett uppskof med vidare skeppsbyggnadj Calculerne öfver kostnaden till ett nybygt Linieskepp , må utfalla inom eller utom de uppgifne och i frågasatte summor, så blir likväl visst, att minst 5 Batailloner Canonslupar för samma summa sorn till ett Linieskepp åtgår, kunde anskaffas, och att saknaden af ettLinioskepp i Örlogsflottans Linie, alltid är vida ringare, än nyttan af 5 Batailloners tillökning i skärgårdsflottans, och så vidare.
Våra åsigter må vara så olika som helst, 6kola de alltid, som jag hoppas, sammanstämma, vid frågan om Fäderneslandets kraftigaste försvar, så väl deras som dertill bidraga med skatternes erläggande, som deras hvars skyldighet blifvit att personligen uppoffra sin möda, och sjelfva lif vet.
Och farvatten, inom skärgården öfvertygas man snart att tillökning i försvarsmedel vid Skärgårdsflottan är af största nödvändighet och att dess otillräcklighet, i behofvets Den II Martn* stund, icke af något kunde ursäktas.
Sedan detta vapen ändamålsenligt blifvit fullkomnadt, måste och borde medel tili Linieskeppsbygg-.
Baden, som jag förmodar icke uteblifva.
Det är icke tänkbart, om än Nationens hela inanbara styrka ställdes under vapen, att vederbörligen, utan Flottor, försvara detta land ; öfverflödigt vore derföre, att, med ytterligare reliexioner, angående sjöförsvarets nödvändighet i allmänhet, eller med kustförsvarets, i synnerhet, uppehålla Ridderskapet och Adeln.
Vi äga en dyrköpt erfarenhet t dessa ämnen, jag vädjar till den, och till Konungens vishet, som skall bereda oss tid, till alla våra Militaira ansta!Iters planmässiga förkofran, i mån af de tillgångar sorn Rikets Ständer härtill kunna anvisa.
Jag vill blott dröja ett ögonblick vid den af Herr Noröenschöld framställde tanka, att Flpttornes sammanslagning till en Corps, snart vore att förvänta, och att ett sammanflyttande af alla Sjöstation erne till Carlscrona deraf skulle blifva en följd,, till besparing genom Stockholmska och Götheborgska Escadernes établisseraenters indragning.
Att sammanslagning af dessa begge Corpsen länge varit tillämnad, är bekant; vi afbida Kongl. Maj;ts nådiga befallning om verkställigheten deraf med all undersåtlig vördnadjoch undergifvenhet, såsom bland annat ledande till begagnande af hela den militairpersonal, som finnes vid Örlogsflotta» a och dervid nu Den ii Martii, 663 icke är fullt behöflig för den så betydligen minskade Flottan hvilken sjöförsvaret i hela dess vidd så väl fordrar; men att deraf hämta skäl till hela sjöstyrkans sammanförande på en punct, torde vara mindre förmånligt och högst betänkligt att tillstyrka.
Dervid framställer sig genast: i;o. Att Carlscrona är för långt aflägse från centralpunkten på försvarslinien af Östra kusten, i Uplands skärgård der fiendtliga anfall från Åland, med största lätthet med skärgårdsfartyg kunna försökas; än längre är afståndet till
Quarken, hvarifrån en bakom Umeåelf stående ArméeCorps, sorn icke ägde sin mot stranden af sjön stödde flank betäckt af skärgårdsfartyg, snart tvingades från sin ställning; afståndet till Vestra kusten kan, genom möjeliga hinder i sundet, blifva artificielt län," gre, än det Geografiska. 2:0.
Om än förtnodas skulle att isens tidigare bortgång vid Carlscrona', skulle gö^ ja möjeligt för en derifän utsänd SkärgårdsEscader, att hinna fram till de norra farvattnen i rättan tid, hvilket om våren mycket försvåras af då rådande nordanvindar, så bör likväl ej förgätas, att en mot fienden tjenstgörande SkärgårdsFlotta, efter hvarje krigshändelse, eller] träffning, har ett säkert behof af Reparationer på sina svaga Fartyg, hvilket gjorde en återresa till Carlscrona lika nödvändig sorn oläglig om ändamålet är, att uthärda tjenstgöring^!! under en hei Campagne^ 6U Den 11 Martii. och icke blott för ett enda drabbningstillfälie. 3;o.
Vådan att samla all till sjöförsvaret hörande material på ett'ställe är med Danska Flottans öde i Köpenhamn tydeligen ådagalagt; Carlscrona är ännu icke i vederbörligt försvarsstånd, och skulle omän härtill gjordes allt hvad göras kan i fullkomlighet, icke derföre i alla händelser vara ointaglig; det kom då till pass, att äga sjöförsvarets anstalter, fördeldte på flera stationer, utan att härtill af en ångerfull erfarenhet öfvertygas; genom misstag i en så angelägen del. 4:0.
Så länge arbetsstyrkan förnämligast till flottornes behof, måste tagas ifrån det roterade Båtsmanshållet, som sträckes till Vesterbottens södra gräns, inser man lätt., hvilken ofantlig tunga för hela landet skulle förorsakas, genom Norrländske Båtsmännens skjutsning, ifrån Nordmaling till Carlscrona, och att deras användande vid Stockholms stationj, är vida drägligare och mindre tidspillande vid sjelfva uppfordringen.
Utan att hysa den förmodan, att hufvudstaden under krig snarare skulle hafva skada än gagn af den der förlagde Skärgårdsescader, hvilket en ledamot Herr Nordensköld yttrat; tror jag, att, som ett Rikets hufvudort i alla fall har tillräck lige retelser för en fiendens försök, att dittränga, den der förlagde del af Skärgårdsflottan icke äger all erforderlig sä - Den ii iMartii, kerbet, när Stockholm nu befinnes så nära gränslinien.
Det vore derföre ändamålsenligare att ett nytt Sveaborg i Stockholms skärgård anlades, till försvarsverkets osvikeliga nytta.
Till förekommande af en origtig tydning, som kunde uppstå af en här gjord jemnförelse emellan Linieskepps och Canonslupars militaira nytta, hvilken oförtjent skulle nedsätta det förtroende vi i alla fall måste hysa, för dessa sednare; nödgas jag erhindra om det historiska factum, att Svenska Canonslupar, både förstört och eröfrat fiendtliga SkärgårdsFregatter af 40 Canoners styrka, samt att Engelska Linieskeppet Africa i sundet af några Danska Canonslupar var nära att förstöras, om ej en gynnsam vind uppkommit till dess räddning, en utväg som ganska sällsamt i vår Skärgård 6kulle blifva gagnelig för svåra skepp, som der 6Ökte att agera. 665 Den ii Martil.
Vid frågans handläggning i det Utskott, till hvilket Herr Lagerhjelms motion blifvit remitterad, får jag vördsamt erinra om en tillgäng ehuru obetydlig, som finnes i de till Statsverket årligen inflytande 25,000 Rsflr B:co, för Städernas vacanta Båtsmän, hvilken inkomst med sin benämning, tillkännager sin bestämmelse vara ett bidrag till flottornes behof.
Herr af Tibell, Gastaf Wilhelm:
En värd Ledamot har i ett tilL Högloft.
StatsUtskottet remitteradt Memorial yttradt den förmodan, att en dal af detf så kallade lilla creditivet mäst ur RiksgäldsContoiret uttagas, emedan Passevolancemedlen och. andra af KrigsCollegium eller Förvaltningen af Sjö— ärenderne disponerade fonder varit otillräcklige att bestrida de läger, marcher och rustningar, hvilka ägt rum sedan sista Riksdag, anseende till följe deraf såsom billigt, att om Riksens Höglofl.
Ständer skola betala hvad som brister i de redan anslagne tillgångarne, deras revisorer först få tillse huru dessa tillgångar blifvit förvaliade och använde, samt, om de med bättre hushållning icke kunnat vaxa tillräckligen i anledning häraf får jag den äran anhålla, att följande upplysningar i ämnet, måtte till samma Höglofl.
Utskott få remitteras.
Den il Martu, 667 Sedan Kongl. Maj:t genom nådig proposition till Riksens Högloft
Ständer af den 22 Maij 1812, framställt nyttan af en mötespassevolance afgift, i stället för den kostnad Rotehållarne för matsäckar, diickespenningar och skjuts vid mötestiden åt den indelta Soldaten vanligen bestå, aflemnade Riksens Högloflige
Ständer under den 19 derpåföljande Julii deras i ämnet fattade beslut.
Med erkännande af nyttan att under mötestiderne i fred, underhålla Soldaten på samma sätt som i krigstider, hvaraf Riksens Ständer ansågo otvifvelaktigt följa, att Soldaten vänjes vid fältlefnaden, samt den stora mortaliteten borde förminskas, sorn vid kriger.s början härflyter af ombytt lefnadsordning och Soldatens ovana att tillreda dea mat honom då tilldelas, sammanstämde Riksens Höglofl.
Ständer i enhälligt bifall till Kongl. Maj.ts nådiga proposition på de i underdånighet uppgifne villkor, hvilka Kongl. Majit genom nådigt bref af den 1 December 1S12, till sine hufvudgrunder gillade och sedermera äfven i anseende till detaillerna som rörde locala förhållanden i nåder stadfästade, efter det Rotehållarne, i anledning af Riksens Ständers underdåniga hemställan, blifvit hörde.
Desse stadganden rörde väl endast det In* delta Infanteriet och de till lnfanterie förvandlade Indelte CavallerieCorpser; men underlopp pet af år 1813, blefvo sedermera förnyade contracter äfven med de Indelte CavallerieRegementerne afslutade, i anledning hvaraf Kongl. Maj:t och Kronan åtog sig att emot en stad - 668 Dea 11 Ularlii. gad afgift, under mötestiderne underhålla karl och häst vid desse corpser.
I anledning af hvad i detta ämne således stadgadt blifvit, åligger Passevolanceverket, att besörja underhåll och sjukvård för så väl indelte Soldaten sorn för indelta Cavalleriets harl och haft under mönstringar, möten, tåg och marcher, eller hvad annat tillfälle som häist, der Rust- och Råthållare, enligt förra författningar ålegadt skyldigheten att bestå underhållskostnaden, och detta åliggande har Passevolanceverket under alla de förflutne åren för så väl Regements- som de större öfningsmöten af egna tillgångar till alla delar bestridt, utan något tillskott af Statsverket.
Om således till de marcher och rustningar, som den värda ledamoten omförmält, några Statsmedel blifvit anordnade, har sådant aldeles icke skedt för Passevolance-inrättningens föremål, sorn är Den ii Martii, 669 att besörja de IndelteRegementerneg manskaps och rustningshästars underhåll och sjukvård under mönstringar och öfningsmöten samt marcherne dit och dan, hvartill, som jag redan haft äran anmäla, inga Statsmedel blifvit använde; Passevolariceverket kan i detta fall ej anses annorlunda än i likhet med en enskildt Entrepreneur, hvilken skulle med|hvarje Regementes Rust- eller Rotehållare slutit contract att emot en viss betalning, vid stadgade tillfällen, föda deras Soldater; lika så litet som denna vid uppkommen brist i sina tillgångar kunnat yrka bidrag af Statsverket, lika litet bör och kan Passevolanceverket fordra ett dylikt understöd, men och å andra sidan, lika litet sorn Statsverket kunnat afen enskildt Entrepreneur fordra det öfverskott som genom ett års tillfälligt lindrigare priser kunnat för honom uppkomma, och som han måste förvara, för att dermed betacka ett möjligtvis inträffändesvårare års förlust, hvars priser öfverstiga hans Entreprenadssumma; lika litet kan och Statsverket fordra PassevolanceCassans öfverskott det goda året, då det icke äger förbindelse att ersätta bristen , de svårare.
Denna jemniörelse och detta förhållande torde vara den billigaste ledtråd vid den väckte frågan om Pas* sevolance-verkets Revision.
Mig torde dock tillåtas att dela denna fråga i två delar.
Revision omfattar dels den högre disposition, dels förvaltningen och redogörelsen.
Den högre disposition fastställer, hvilka Regementer och Corpser under årets lopp, böra hafva möten och mönstringar; huru länge öfnings-mö - Den il Martil. tena skola påstå, om de skola Regements-vis eller i större läger förrättas, och hvarest des-i se sednare då skola hållas.
Desse dispositioner, som endast af Konungen kunna gifvas, bestämma PassevoianceCassans utgifter för åxet.
Då Riksens StändersReVisorer vid granskningen af Statsmedlens disposition aga till ledning Riksens Ständers gjorde anslag och fastställde Stater, som vid medlens anordnande skola följas; så , saknas deremot för revision af Passevolance-Cassans dispositioner ali sådan grund.
Revisorerna kunna härvid endast anmärka, om vissa möten bordt inställas eller förkortas, eller något närmare belägit Lägerställe kunnat begagnas, men härtill fordras att känna huruvida Regementerne för deras militaira tjenstbarhet varit i behof af längre ellet kortare öfningstid; af öfning i detaille-exercicen eller i de större rörelserne; om de begagnade öfningsfäiten svarat emot det åsyftade militairiska ändamålet m. m- Att med sakkännedom bedömma de i dessa afseenden an» befaldte åtgärder, fordras åter att RevisOrerne erhålla Protocollerne. som i Commandomål inför Konungen blifvit hällne, hvaraf grunderne till besluter, kunna inhämtas; men desse har RegerjngsFormen ansedt böra så hemiiga bållås, att ej en gång ConstititutionsUtskottet, utom i vissa fall, äger att dem fordra.
Någon Revision i afseenee på hvad jag här kalladt de högre dispositionerna lärer således hvarken varit åsyftad eller kunna äga rum.
Hvad åter den sednare delen af Revision Den i x MartU, 671 ilens föremål beträffar, eller huruvida Kongl. j\laj.ts höga Dispositioner och Beslut blifvit med tillbörlig hushållning verkställde och PassevoianceCassans tillgångar efter föreskrifter och med omtanka och uppmärksamhet förd valtade, samt medlen behörigt redoviste, skulle val synas som nödig controll i detta afseende redan vöre stadgad, då Kongl Majtts och Rikets KammarRätt åligger ej allenast att till siffran granska ejelfva redogörelsen, utan äfven, enligt Kongl. Brefvet den 10 Septerna ber 1731, att tillse det KrigsCollegii dispositioner och Förvaltningen af medel och hvad dertill hörer, äro med Författningarne och en god hushållning öfverensstämmande, samt, om några anmärkningar dervid göras, dem ge-, nast till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifva, som säkert med högsta onåd, skulle se sig nödsakad att inskränka sine truppers öfningstider, genom cassans oskickliga förvaltning; men då jag i hvad sorn rörer denne sednare del af revisionen, befinner mig vära en redovisande Embetsman, deltagande i Passevölanceverkets styrelse, så får jag blott framställa den önskan, att den noggrannaste och offentligasts granskning, som Konung och Ständer kunna pröfva nödig, må äga ruta.
Herr von Qvanten, Carl; I anledning af Herr Cocks Memorial af 6 72 Den XI Martti. den 28 Februarii går jag att vördsammast göra några anmärkningar.
Herr Cock benämner Bankens räntor, öfver 700,000 R:dr, som ett öfverskott 6amladt på medborgares bekostnad , och säger att mycket nyttigt till allmänt bästa, borde med detta öfverskott kunna uträttas, jag erkänner detta; men huru stridande mot denna framställning, är ej Herr •
Cocks förslag, att Banken skall öfvertaga Götha Canal, och evärdeligen försäkra dess actieägare 5 procents ränta.
Kan man väl då säga, att ett samladt öfverskott, är till allmänt bästa användt, då dessa actier likväl äro en aldeles enskildt förmögenhet, hvilkas tecknande alltid berodde på fri vilja, och för hvilka det allmänna redan gjordt så stora uppoffringar?
Jag säger det allmänna, ty på samma grund som Riksens Ständer kunna förordna om Bankens sedelfabrik, dess utvidgning, och derpå följande ränteökning, på samma grund kunna äfven Ständerne besluta, att dessa räntor skola användas till landets väl, och detta ändamål vinnes bäst, om de användas till lät* tandet af den medborgerliga statsbördan Om Herrar Actieägare blifvit förledde och på god tro som orden lyda öfverlemnat sig åt detta företag, så böra de vända sin klagan mot dem sorn egentligen varit vållande till deras gjorda förlust; ingalunda mot dem, som genom stora uppoffringar gjordt allt, för att återföra värde å desse actier.
Den omtalta gärd nation skulle vara dem skyldig , som tecknade sig till actier, Den ii Martil. tier, tror jag å nationens sida lifligare skulle uttryc* ka sig nu, öm aldrig denna actieteckning skedt.
Om detta stora företag gifvit anledning till en fästningsbyggnad, sorn den värda talaren yttrar, om denna fästningsbyggnad skulle gifva anledning till än flere byggnader, uppgående till millioner, så bör nyttan af dessa byggnader ställas i bredd med, kostnaden och vara denna kostnad vida öfverlägsen; på ändra vilkor antager jag icke den Statslära, att stora arbeten och stora kostnader ofelbart äro nytfige, emedan de sprida en välgörande verkan i landet.
Län har väl uppburit dessa fördelar, men den sanna teckning Herr Ehrenborg gjorde för några dagar sedan härå, Vittnar, ätt Götha Canal ej förmår en gång sträcka sin välgörande verkan på välmågan till ett helt Län; blott |trakten omkring
Län rester för hälften af utlagorne med 20 å 25,000 R;dr om jag rätt minnes.
Jag bestridef högeligen Herr Cocks gjorde motion, men förenar mig likväl i den åsigten att Bankens räntor böra användas till allmännytta, då om de anvärtdas till bevillningens nedsättaöde, detta goda ändamål bäst torde vinnas.
Detta mitt anförande torde få åtfölja Herr Cocks Memorial till behörigt Utskott.
Bil. till Ridd. 0. Ad.
Pr. II Band. 43 67 4 Ben 11 Martil, N:o 5.
Under den 27 Januarii detta år har Högloft Ridderskapet oell Adeln till RiddarhusUtskottets
Utlåtande remitteradt en af Friherre G- F.
Åkerhje'm den 20 i samma månad väckt motion, rörande tillåtelse för främmande personer, att få såsom åhörare öfvervara Ridderskåpets ock Adelns sammankomjler, jemte ett af bemälte Friherre den 27 i samma månad uppläst tillägg, äfvensom de i detta ämne sistnämnde dag af flere värde ledamötor, så väl muntligen som skriftligen, afgifne yttranden.
Innan Utskottet ingår i Utlåtande öfver sjelfva saken, har Utskottet trott sig böra, såsom en ledning vid frågans bedömande, framställa ett sammandrag af det hufvudsakligaste, sorn under debatten blifvit yttradt, så väl för, som emot motionen; hvarvid Utskottet äfven tillåtit sig egna reflectioner så ofta sådant ansetts kunna till förhållandets utredande bidraga.
Då motionens idée är enkel och de skäl som till stöd derföre blifvit anförde, låta, ehuru med olika uttryck af olika talare, hänföra sig till ett enda kufvudsakligt, men deremot de anförds mer eller mindra vigtiga motskälen varit af ganska olikartad natur, har Ut' skottet ansett lämpligast clässificera de afgifne yttranden efter de hufvudsakligaste motskälen.
Den i,i Marlii.
675 Dessa kunna innefattas under följande ru-- briker: i:o.
Närvaron af åhörare skulle afskräcka ovane talare, och således många nyttiga yttranden gå för Ståndet förlorade.
Man har emot detta inkast anfört, att dett som talar inför 500 personer, till en stor del okände och vanligen utgörande det mest upplysta och vördnadsbjudande fäderneslandet äger, kan tala inför io<? till, dä dessa i alla fall en gång kunna läsa hans tal tryckt.
Man har å ena sidan sagt, att talareskickligheten är i Sverige för litet uppöfvad; man har påmint om saknaden af undervisningsan»tallter för talarekonst; att här ej, såsom i England, någon debattering af allmänna ärenden hör till det offentliga lifvets bruk; att således svårligen inom en menniskoålder klanderfrie irnprovisatörer vöre att förvänta.
Men deremot skulle å den andra kunna svaras, att det enda rätta sättet att tala, är, då sak och sanning framställas, och att det är just känslan deraf, sorn både hos Representanter och allmänhet bör utbildas, innan det constitutionella samhällslifvet kan visa hvad det förmår åstadkommaj att de pvane
Dalarne sjelfva icke äro ens duglige Representanter, om de tiga med en nyttig sakåsigt derföre, att de misstro sin talarekonst; och dessutom kan, efter lemnadt tillträda af åhörare, så väl den vane som ovane Talaren, emellan tvenne särskildta debatter öfver samma amne, inhämta vigtig» upplysningas toen II Martil, af medborgare utom Ståndet, som nu ofta forst lära känna hvad sorn förefallit, sedan beslut redan är fattadt.