Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r icke gifva statspension åt prestenkor, helst dylika presenter måste tagas ur den Svenska allmänhetens fickor, kan jag icke annat än förena mig med Gr.
Mörner i yrkandet, att den ifrågasatta pensionen icke måtte beviljas.
' Hr Tornerhjelm, Johan Carl Abraham:
Då ett par talare, som yttrat sig för bifall till denna punkt, medgifvit, att komminister Ignells presterliga verksamhet ej varit af rätta slagat, och då hans skriftställare verksamhet ingalunda synes mig hafva varit af någon så stor och framstående förtjenst, att den bör af B.
St:r belönas, för - 100 Dt;w 0 Mnj e. m. enar jag mig med Gr.
Mörner och de ledamöter, som yrkat afslag.
Jag ber dessutom att få upplysa, att icke blott Preste-St:t, utan äfven Bonde-St:t afslagit punkten.
När ett beslut blifvit af Stats Utsk:t fattadt, utan att någon reservation deremot blifvit af gifven, anser jag, att Utsk:ts beslut bör biträdas af R.
St:r, derest icke talande skäl deremot kunna andragas.
Några sådane skäl hafva, i min tanke, icke blifvit anförda, och jag kommer derföre att rösta för Utsk:ts hemställan.
Jag är icke rätter man att bedöma Komminister Ignells verksamhet, men Utskrt har fäst sig vid hans förtjenster såsom författare och på den grund ansett, att ett undantag borde ega rum från den allmänna regeln att icke bevilja pensioner åt enkor efter prestmän.
Det torde icke här vara rätta stället att ingå i ett bedömande af den absoluta rigtigheten af Ignells religiösa meningar och presterliga verksamhet.
Men det är ej heller, såsom redan blifvit anmärkt, åt presten, utan åt den förtjenstfulle och arbetsamme vetenskapsmannen Ignells enka, som en pension blifvit föreslagen.
Att Ignell i sina vetenskapliga arbeten i vissa fall afvek från den rådande theologiska vetenskapens meningar, kan väl icke i och för sig anses såsom obehörigt; ty, för sådan händelse, huru många vetenskapens stjernor, hvilka med skäl anses såsom mensklighetens heroer, skulle icke då få sitt värde underkändt?
Bland Ignells arbeten vill jag i likhet med Frih.
Klinckowström företrädesvis nämna hans »Menskliga utvecklingens historia», hvars afslutande afbröts af hans död.
Hvar och en, som tagit kännedom om detta arbete, måste erkänna, att det i sin plan är lika storartadt som i sitt utförande omsorgsfullt, och vittnande om den stora möda och lärdom, som derpå blifvit nedlagda.
När Ignell lefde, befann han sig alltid i små omständigheter.
Han hann icke längre än att blifva komminister, ty hans theologiska åsigter satte en gräns för hans vidare befordran.
Men nu, sedan han är död, må äfven den kyrkliga censuren fälla sina vapen, nu då han icke längre har den förmånen att vara komminister, må han endast få bedömas såsom den utmärkta och förtjenstfulle vetenskapsmannen.
Betraktad ur denna synpunkt, blifver en pension åt hans enka, i likhet med pensioner åt andra förtjenta mäns enkor, endast att anse såsom betalning af en hedersskuld, som hedrar nationen.
Jag tillstyrker derföre, på det varmaste och lifligaste, den af Stats-Utsk:t föreslagna pensionens beviljande.
Den 9 Maj c. m. 191 Gr.
Jag tror icke, att det i allmänhet varit vedertaget, att enkor efter litteratörer skola förses med statspension, — äfven om den aflidne varit tidningsskrifvare.
Om det skall blifva fråga om pension för enkan efter en sådan person, bör å andra sidan också fordras, att litteratörens förtjenster skola hafva varit utmärkta.
Jag bar ännu en gång begärt ordet för att icke lemna den siste värde talarens yttrande obemött.
Jag måste nemligen förklara, att det är en himmelsvid skilnad mellan en sådan litterär verksamhet som Ignells och en vanlig tidningsskrifvares.
Jag måste också beklaga att Gr.
Mörner icke haft tid att taga Ignells utmärkta arbeten i skärskådande, ty då hade Hr Gr:n skolat finna, att Ignells arbeten äro väl värda den lilla pension, som här är föreslagen.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt med många ja, blandade med nej, besvarats, Hr Gr. o.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 71 punkten af Utlåt:t N:o 74, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår K. o. Ad. denna hemställan.»
Voteringen företogs, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 24. 72: dra punkten.
Det vore särdeles intressant att af Stats-Utsk:ts medlemmar få böra hvad orsaken varit dertill, att Utsk:t tillstyrkt pension åt den ifrågav:de enkan.
Om jag jemför de 4 prestenkor, som varit på tapeten, ro? Den1 9 Maj e. m finnér jag, att de, hvilkas män efterlemnat tillgångar, hafva förordats till pension, men att deremot de, hvars bo efter mannens frånfälle råkat i konkurs, icke fått Utsk:ts förord.
Utsk:t anför, att den ifrågav:de enkan icke kommit i åtnjutande af något extra nådår.
Nu veta vi, att om en prestenka befinner sig i små vilkor, så får hon extra nådår.
Den omständighet, att K.
M:t icke tillagt den ifrågav:de enkan extra nådår, bevisar således, att K.
M:t funnit henne deraf icke vara i något verkligt behof.
Men just då finner Stats-Utsk:t skäl att bevilja henne pension!
Jag erkänner, att den sednast omhandlade prestenkans man varit en vetenskapsman, men, beträffande Doktor Beckman, måste jag bekänna, att jag är i fullkomlig ovetenhet om hans vetenskapliga förtjenster.
Min okunnighet i detta hänseende härrör måhända deraf, att jag icke är theolog ex professo; men mig synes, att Utslct bort lemna några upplysningar, ty den omständighet, att Beckman varit theologie lektor, är icke ensamt tillräckligt bevis för hans litterära förtjenster.
Vid granskning af detta Betänk., har jag förgäfves sökt uppspåra de principer, Utsk:t följt vid förordande eller afstyrkande af begärda pensioner.
Jag har i allmänhet funnit, att när boet varit rätt fattigt, har Utslct afstyrkt pension, men deremot tillstyrkt, när boet befunnit sig i någorlunda goda omständigheter.
Stundom har man gifvit pension åt personer, på den grund att de varit vetenskapsmän, stundom derföre att de varit embetsman, och i denna kategori förekommer äfven en, som blifvit afsatt från sin tjenst, på grund af ballans.
Med ett ord, — någon ledande princip har jag icke kunnat upptäcka.
Då jag hört, att den ifrågav:de pensionen skulle beviljas åt en enka, emedan hennes man skulle hafva varit vetenskapsman, men jag icke tror, att personen gjort sig känd såsom sådan, måste jag, för att någorlunda bevara konseqvensen i B. o. Ad:ns beslut, till dess upplysningar om förhållandet blifvit meddelade, anhålla om afslag å den föredragna punkten.
Hedan i förmiddagens ple num frågade en värd talare, hvilken grundsats hade ledt Utslct vid behandlingen af en pensionsfråga.
Jag tog mig då friheten nämna, att det finnes principer, som heta: tacksamhet och erkänsla.
Nu får jag den äran förklara den siste värde talaren, att det finnes en annan princip, som heter: den kristliga barmhertigheten.
Det är denna princip, som ledt Utsk:t vid behandlingen af af förev:de pensionsfråga.
Det Den 0 Maj e. m. 193 Det är, säger Skriften, en förtjenst, att söka faderoch moderlösa barn och enkor uti deras bedröfvelse.
Jag tror ock, att it.
St:r, för att förtjena Försynens nåd, både nu ock i framtiden böra handla i öfverensstämmelse härmed.
Den ifrågav:de enkan eger ett litet kapital, som gif— ver henne 300 rdr i inkomst.
Hon är 78 år gammal, och då torde det icke vara för Staten ruinerande, om hon får den blia pension, Utsk:t tillstyrkt.
Jag anhåller om bifall tili Utslcts hemställan.
Jag trodde verkligen icke att vi voro sysselsatta med att ordna landets fattigförsörjning, utan snarare med bedömande af hvad som ur Statens synpunkt bör göras eller icke.
Frih. Klinckowströms upplysningar, ur sådan synpunkt betraktade, hafva förefallit mig lika torftiga, som den enkas belägenhet förmenas vara, hvars försvar han åtagit sig.
Det är nu 7 år sedan den ifrågav:de enkan förlorade sin man.
Hade hon varit i behof af understöd utaf Statens medel, vill det synas mig, att biskopen i Göteborg haft tillräckligt rådrum att med framställning derom vända sig till K. M:t.
Frågan hade då blifvit underkastad behörig utredning.
I allmänhet tyckes det mig hafva varit tillbörligt, om Utsk:t gjort en sådan utredning till första vilkor, innan Utsk:t tagit sig före att strö ut pensioner till höger och venster.
Den ledamot af Stats-Utsk:t, som haft godheten upptaga min framställning, har icke haft den godheten att gifva mig några upplysningar om Tit.
Beckmans förtjenster såsom vetenskapsman.
Den omständighet, att han varit theologie lektor, kan nemligen icke utgöra något bevis på att han varit en utmärkt vetenskapsman, ty vi veta, att lektorer finnas, som äro klena nog i sina stycken.
Den ifrågav:de personen har sål., i min tanke, icke, förr än hans vetenskaplighet ådagalägges, annan förtjenst, än att hafva varit lektor.
Hans egenskap af att hafva varit lektor bör då berättiga hans enka till pension, under det att sådan förvägras åt enkan efter en man, som under en lång följd af riksdagar varit en utmärkt riksdagsman!
Gå vi till den i förmiddagens plenum afgjorda 67:de punkten, finna vi, att en pension af 150 rdr blifvit begärd för en ålderstigen, fattig länsmansenka med 5 oförsörjda barn.
Jag känner sjelf, att denna enka är utfattig, färdig att komma på fattighuset, och oförmögen att arbeta.
— Till henne sträckte sig icke Stats-TJtsk:ts »barmhertighet», men deremot till enkan efter en lektor, som egde ett litet kapital.
Det är godt och II. V. " 13 194 Den 9 Maj e. m. val att man vill vara barmhertig, men att gifva pension åt den, som icke kan kallas fattig, när man icke vill gifva sådan åt den, som är alldeles utarmad, synes mig icke vara rätt.
Om det synts den siste värde talaren vara obarmhertigt, att icke gifva Länsman Bånges enka en pension, förefaller det mig hafva varit ännu mera obarmhertigt af Hr Gr.
Sparre att icke lemna upplysning örn den nödställda belägenheten; — nu kom upplysningen verkligen för sent.
Ilvad den nu ifrågav:de personen beträffar, får jag åberopa hvad som anföres i Betänk: t, att han nemligen på ett utmärkt sätt i 35 års tid bestridt theologie lektorsplatsen vid högre elementarläroverket i Göteborg.
Jag tror, att det icke är ringa förtjenst, att under en så lång följd af år väl bestrida en så ansvarsfull befattning som den, att undervisa den uppväxande ungdomen.
Mörner har anmärkt det »torftiga» sätt, hvarpå jag lärer lemna upplysningar.
Hr Gr:n må i detta fall behålla sin åsigt, men jag har haft den tillfredsställelsen, att B. o. Ad. vid flera tillfällen icke tyckt som Hr Gr:n, och derför är jag R. o. Ad. tacksam i de arma enkors namn, för hvilka jag tillstyrkt pensioner.
För min del tror jag icke, att det är för Statsverket ruinerande, om en 80-årig enka erhåller 300 rdr i pension.
Utgiften blir för resten icke större, om R. o. Ad. bifaller eller afslår punkten, ty den lärer redan vara af de öfriga 3 Stånden bifallen.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt med många ja jemte några nej besvarats, Hr Gr. o Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
T^dje punkten.
Den utmärkte man, som i denna punkt omtalas, har jag icke egt någon kännedom om, förr än han nu framträder med sina lysande förtjenster.
Afhandlingarne framgår emellertid, att han icke heller varit anställd i det offentligas tjenst, utan endast såsom lärare i Dun 9 Maj e. m. 195 en af Tyska församlingen bekostad skola.
Giltig grund för anspråket synes mig således saknas.
Det har likväl hittills visat sig vara fåfängt att yrka annat än bifall.
Det lärer väl då vara bäst, att jag börjar rätta mig derefter.
Jag kan verkligen icke vara så barm hertig som den siste värde talaren.
Tyska national-lyceum är en privat anstalt, och det synes mig då sannerligen vara väl långt gånget att begära, att Staten skall pensionera enkorna efter lärarne i denna privata anstalt.
Då härtill kommer, att jag, lika litet sorn Gr.
Mörner, hört talas om mannens förtjenster, måste jag anhålla om afslag.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, framställdes föi-st propos. på bifall till Utslcts hemställan, hvarvid svarades flera nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med flera ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 76:te punkten.
Vid detta tillfälle har Utsk:t varit nog lyckligt att träffa på en verklig vetenskapsman.
Nu kan jag således äfven förena mig med Utsk:t, och anhålla om bifall till dess framställning.
Öfverläggningen förklarades slutad, och Utsk:ts hemställan bifölls. 77:de punkten.
Den ifrågav:de enkan år berättigad till pension ur K.
Hofkapellets och Teaterns pensionskassa.
Jag tror, att detta kan vara tillräckligt, och anhåller derföre om afslag å Utsk:ts hemställan.
Jag tror mig icke behöfva mera än erinra 11. o. Ad:s ledamöter om den förtjenst, Prof. Handel inlagt om Svenska musiken och särskildt om den Svenska folkvisan.
Derest icke någon förenar sig med Gr.
Mörner, inskränker jag mig således till att yrka bifall till Utsk:ts hemställan.
Häri instämde Hr von Francken. 196 Den 9 Maj e. m.
Äfvea jag har begärt ordet, men icke för att motverka Hr von Knorrings yrkande, såsom han syntes befara, utan för att efter måttet af min förmåga understödja det, anhållande äfven jag om bifall till Stats-Utsk:ts hemställan.
Randel föddes af fattiga föräldrar i södra Sverige.
Välvilliga vänner af tonkonsten uppmärksammade hans lofvande anlag, och understödde deras första utveckling.
Med stor ansträngning kämpade han sedermera emot fattigdomens svårigheter, bröt med heder sin bana, under trägna musikaliska studier och arbeten, samt har, jemte det han i många år på ett utmärkt sätt fyllt sin tyvärr svagt aflönade plats i K.
Teaterns kapell, efterlemna! kompositioner, som äfven i framtiden skola göra hans namn äradt.
Tonkonsten begränsas icke af några landamären, den sträcker sig öfver hela den civiliserade verlden.
En lycklig tonkonstnär sprider behag till vidt aflägsna nejder, hans namn erinrar dock närmast om hans fädernesland, utgör en prydnad för dess minnen.
Om också icke Randel var någon Mozart, någon Beethowen, någon af tonkonstens heroer, var han dock en tonkonstnär af utmärkelse; detta hans värde bör af oss hedras.
Låtom oss göra det på ett sätt, som vore för hans hjerta kärast.
Hans familj befinner sig i behöfvande omständigheter, hans ringa aflöning har ej tillåtit honom att något för de efterlemnade bespara.
Skulle än ett ringa understöd ur teaterkassan för enkan beviljas, såbehöfver hon i alla fall mycket väl, för sig och 4 oförsörjda barn, det af Stats-Utsk:t benäget förordade årliga anslag, som af en tonkonstens vän och kännare blifvit motionsvis föreslaget.
Jag kan således ej annat än lifligt önska och vördsamt anhålla, det R. o. Ad. ville bifalla Utskts framställning i denna punkt.
Förenande mig med de tvenne sista talarne, får jag hemställa, om icke R. o. Ad. skulle vilja gifva en mention honorable åt tonkonsten och harmonien, ty det kostar ingenting, enär punkten redan är af de öfriga 3 Stånden afgjord.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 78:de—81:sta punkterna.
Den 9 Maj e. m. 197 Föredrogs ånyo Riddarh.-Utsk:ts den 5 och 7 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 9, i ani. af återremiss å det af Utsk:t afgifna förslag till ny Riddarh.-Ordning.
Hr Gr. o. Landtm, föreslog, att detta Betänk, skulle punktvis företagas till afgörande, dervid de delar af förslaget, hvari någon ändring ej blifvit gjord, komme att förbigås.
Utsk:ts å sid. 2 afgifna yttrande i ani. af återremiss af 4 mom. i 7:de § af förra förslaget.
Bifölls. § 7, I morn. samt § 12, 1 o. 2 mom.
Godkändes. § 12, 3 mom.
Yid tryckningen har ett fel insmugit sig i detta mom.
Det står nemligen: »hvilket den i näst föreg:de § omförmälda pröfning då tillkommer», men det skall vara: »hvilket den i näst föreg:de mom. omförmälda» etc.
Efter härmed slutad öfverläggning, bifölls mom:t med rättelse af det anmärkta tryckfelet. § 16.
Emot denna § har jag att framställa den anmärkning, att ordet skall föras af den främste ledamoten, när den utsedde ordföranden är derifrån förhindrad.
För min del skulle jag önska, att en vice ordförande valdes på samma gång som den ordinarie, ty det kunde ju hända, att den ordinarie ordföranden af sjukdom eller annan sådan anledning vore förhindrad att under större delen af mötet föra ordet, och det vore ej så afgjordt, att den främste ledamoten, som då skulle i hans ställe föra ordet, egde dertill erforderliga qvalifikationer.
Vid 1771 års riksdag inträffade t. ex. att Landtmarskalken en lång tid var af sjukdom hindrad att föra ordet, hvarför den äldsta ledamoten, sorn var Gr. Charles Emil Lewenhaupt måste företräda hans plats.
Det var samme Gr. Lewenhaupt, som sedermera var Landtmarskalk, och som befanns vara dertill så oskicklig, att han 198 Den 9 Maj e. m. hvarken kunde uppfylla K.
M:ts eller R. o. Ad:ns önskningar.
Sjelf minnes jag, huruledes, då Gr.
Hamilton var Landtmarskalk och var hindrad att föra ordet och detta således skulle öfvertagas af främste närv:de ledamoten, flere Grefvar med de högsta nummer måste hålla sig undan, på det en kompetent person dertill kunde erhållas.
Det är till förekommande af något dylikt, som jag nu vågar föreslå, att en vice ordförande måtte utses på samma gång som den ordinarie, och anhåller jag om propos. på detta mitt förslag.
Hr Ramsay:
Allt hvad Hr Anrep nu behagat an draga, kommer post festum.
Förev:de mom. har nemligen ej varit återremitteradt, utan är redan afgjordt; och den förändring, som här blifvit införd, har endast varit en följd af de vid 2:dra mom:t beslutade och nu vidtagne ändringar.
Jag förmodar således, att någon propos. på Hr Anreps förslag ej kan komma i fråga.
Då något sådant försigtighetsmått, som det Hr Anrep nu föreslagit, icke finnes i nu gällande Riddarh.-Ordn. intaget, och då våra öfverläggningar utan gensägelse hittills varit af en vida mera maktpåliggande natur, än de hädanefter komma att blifva, så synes mig den föreslagna åtgärden vara alldeles obehöflig.
Jag får således anhålla om bifall till §:n, sådan den nu lyder.
Såvida jag icke fattade diskussionen om denna Riddarh.-Ordn. orätt, blef hela den förev:de §:n till Utsk:t återremitterad; och var det på grund häraf jag ansåg mig berättignd att göra ifrågav:de framställning.
Då jag emedlertid vet, att man i allmänhet ej vill lyssna till mina förslag, afstår jag äfven nu från mitt yrkande, och ber endast att få i prot:t antecknadt, huru olämpligt det i min tanke är, att vice ordförande ej väljes, och att det således kommer att bero på en slump, huruvida den, som i ordinarie ordf:ns ställe kan komma att föra ordet, eger dertill erforderliga egenskaper.
Öfverläggningen förklarades fulländad och §:n godkändes. §:n 17, 2 mom:t och §:n 18.
Godkändes. §:n 19.
Då denna § förra gången förevar, blef den återremitterad, emedan man ansåg, att ett stadgande Den 9 Maj e. m. 199 borde inflyta, hvarigenom bestämdes tiden, då anslag till sammanträde sednast finge utfärdas.
Då nu en dylik bestämmelse blifvit i en särskild §, nemligen den näst föregående, införd och godkänd, torde någon vidare åtgärd i anledning af förev:de § icke erfordras. §:n bifölls. § 21.
Ehuru denna § i dess helhet redan blifvit godkänd, och således något beslut till förändring deruti numera ej borde få ega rum, är dock ett sådant nu påkalladt.
I 3:dje mom;t åberopas nemligen §:n 18, hvilket bör vara §:n 17, efter de med förev:de Riddarh.- Ordn. sednast vidtagna förändringar.
Jag får således anhålla, att nämnda mom. måtte föredragas, och den af mig påpekade rättelse deri göras.
§:n godkändes med rättelse af det anmärkta tryckfelet.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 5 och 7 dennes bordlagda Utlåt.
N:o 75, i ani. af väckt motion om uppförande af ett nytt representanthus, samt om anvisande af dertill erforderliga medel.
Hr Edelsvärd, Adolf Wilhelm:
Jag måste för klara min stora tacksamhet emot såväl Höglofl.
StatsUtsk:t som Hrr Fullmäktige i Riksg.-Kont. för den grundlighet och sakkännedom, hvarmed detta ärende blifvit behandladt; men detta oaktadt ser jag mig förhindrad att i allo godkänna de åtgärder, som Utsk:tj föreslagit.
De framlagda förtjenstfull a planerna synas vara grundade på mätningar och undersökningar, och äro väl uttänkta för en provisorisk lokal, men hvad beträffar den föreslagna påbyggnaden af ifrågav:de hus, så nödgas jag på det bestämdaste afstyrka densamma på följande välgrundade skäl.
Först och främst anser jag ändamålet kunna vinnas utan en sådan påbyggnad.
Synnerligast torde den tilltänkta öfversta våningen å Hebbeska huset kunna inbesparas; den upptager nemligen åtta rum afsedda för tillfälliga Utsk., och när dessa Utsk. tillsättas, torde man lämpligen kunna tillgripa fyra eller fem af de åtta rnm på nedra botten, hvilka äro ämnade till restaurationslokal.
Dertill kommer, att 7 rum uti R.
St:rs hus för närv:de 200 Deu 9 Maj e. m. användas till boningsrum, och 4 af dessa tyckas med skäl kunna på ett mera direkt sätt komma den blifvande representationen till godo.
Förhållandet skulle då blifva, att öfra våningen af Ilebbeska huset, lemnande åtta rum med en areal af 2,778 qv.-fot, skulle utelemnas och ersättas med fem rum af schweitzeri- och cafée-lokalen, utgörande 2000, och 4 runi af boningslägenheten, utgörande 1,250 eller tillsammans 3,250 qvadratfot.
Detta intrång på restaurationslokalen bör väl kunna medgifvas, då minst 4 rum dertill återstå, och synnerligast när hela den tilltänkta anordningen allenast är provisionel.
Någon olägenhet af påbyggandets undvikande synes ej heller vara att befara med afseende å R.
De stora salarne, äro nemligen 28 fot höga å det af Kongl. Arkitekten Abom uppgjorda, af Utsk:t förordade förslaget; men de kunna, utan ringaste förhöjning af yttermurarne, endast genom takets ombyggande, och utan att det ringaste ändra eller störa den goda indelningen, göras 24 fot höga, och då läktareplatserna ej heller deraf inskränkas, torde sagde höjd af 24 fot vara, med iakttagande af nödig ventilation, fullt tillräcklig, då det blott gäller en provisionel anordning.
Med afseende å kostnaden för ifrågavarande företag har Utsk:t ej föreslagit någon bestämd summa, och det kunde således synas opåkallad t att yttra sig angående denna del af frågan, men då de beräknade kostnaderne, uppgående till öfver 150,000 rdr, i Utlåt:t omnämnas, och då de tvenne kostnadsförslagerna blifvit af mig granskade, tillåter jag mig yttra några ord i afseende derå.
Efter granskning af berörda förslager, i sammanhang med ritningen, och gjord beräkning enligt det sätt att bygga eller ändra, sorn jag tänkt mig, har jag funnit, att det afsedda ändamålet mer än väl kan uppnås med uteslutande af det föreslagna påbyggandet, och skulle man derigenom, likasom genom några oskadliga förenklingar i öfrigt, kunna inbespara omkring 100,000 rdr, förutom den betydliga vinst i tid, som genom undvikande af sagde påbyggnader skulle vinnas.
Jag öfvergår nu till det vigtigaste skälet för detta mitt uppträdande emot Högl.
Utsk:ts förslag — ett uppträdande, som jag högst ogerna tillåtit mig, enär såväl Stats-Utsk:t som Hrr Fullmägtige i Riksgäldskontoret bestå af så många nitiske och sakkunnige män, de der på flerfaldiga sätt gagnat det allmänna, men jag har funnit mig synnerligen manad, att i denna sak, som jag tror mig kunna bedömma och förstå, yttra min åsigt, för att ej möjligen synas hafva gillat en åtgärd, som jag anser af största vigt att ogilla.
Den 9 Maj e. m. 20!