Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter den siste värde talaren icke är nöjd med den contrapropos., Gr. Frölich föreslagit, som är ett oppositum till 1 morn» innehåll, så ser jag icke, att contrapropostn kan blifva någon annan, än det andra alternativa oppositum till japropos:n, nemi. att sådana banker icke beviljas rättighet att idka upplåningsrölelse.
Jag tror, att det i detta fall är Frih. Boyes och icke deras, som i hufvudsaken tänka olika med honom, ovilkorliga rättighet att dictera contraproposln, hvilken jag, för min del, anser böra blifva den, Frih. Boye föreslagit, nemi. att stadgandet skall utgå, särdeles sorn jag ämnar vid da ställen uti lagen, der sådant kan komma i fråga, föreslå ett annat correctiv i afseende på upplåningsrätten, nemi. att bankerna icke få utgifva obligationer såsom lån; börande öfverträdelsen af förbudet derom medföra förlust af privilegium.
Jag kan derföre icke godkänna någon contrapropos., som antingen helt och hållet skulle afstänga upplåningsrätten eller ock å andra sidan lemna den obegränsad, utan tillstyrker, att contrapropos:n må blifva den, Frih» Boye föreslagit.
Då för första gången den besynnerlighet företer sig, att den inbillade majoriteten, eller de talare, som tro sig hafva pluraliteten i sina händer, vilja sträcka sitt missbruk ända till att påtvinga den, som äger att uppgöra contrapropos:n, en annan contrapropos., än han vill hafva, så fägnar det mig, att det skett på det sätt, att de äfven tillåtit sig att förvrida min mening, hvilken jag åter tror mig hafva bättre uttryckt, än Hr Stråle uttryckt den.
Kommer Hr Stråle framdeles med restrictioner, som äro rimliga, skall jag icke motsätta mig desamma.
Jag anhåller emedlertid hos Hr Gr. o. Landtm, att få stå qvar vid ruin riksdagsmannarätt, att sjelf få dictera contrapropos:n, sorn jag anhåller må blifva den, jag föreslagit.
Den 17 Mart e. m. 36i Gr. Frölich:
Icke derföre, att Frih.
Boye lamenterar, att man vill förneka honom hans rättighet, men derföre, att hvarken af mig eller Hr Cederschjöld, som yttrat oss emot honom, någon redaction blifvit föreslagen, hvarpå man icke haft tid att tänka, vill jag för min del medgifva, att Hr Frih. må behålla sin contra-propos., blott vi må komma till votering, af hvars utgång det skall visa sig, om majoriteten är inbillad eller icke.
Jag bör icke tvifla på, att Frih.
Boye ju vet, hvad han vill; men på det vi med förstånd måtte kunna votera i denna fråga, vöre det interessant, att äfven vi andra finge veta hans mening, ty när ja-propos:n är begränsad upplåningsrätt och Hr Frih. till nej-propos. hvarken är nöjd med obegränsad upplåningsrätt eller förnekad upplåningsrätt, så vet jag ej, att något ytterligare alternativ återstår.
Efter mitt sätt att tillämpa tankelagarna på närvar, fall, delar sig frågan uti de tvenne ytterligheterna, huruvida helåningsrätt skall äga rum eller icke äga rum och, i förra händelsen, huruvida belåningsrätten skall vara Begränsad eller obegränsad; hvadan, och enär således endast trenne meningar förefinnas, samt den ena är gifven uti japropos:n och Hr Frih. till contra-propos. icke åtnöjeS med någondera af de öfriga 2tne meningarna, det sannerligen vore curiöst att fä veta, huru Hr Frih. vill uppställa en annan contrapropos. så, att den, utan att ligga utom gränsen af föremålet för öfverläggningen, tillika icke innefattar någondera af förenämnde trenne meningar.
Från den modesti jag haft, att aldrig vilja påtruga andra de opinioner jag vidhåller, från denna naturliga och skyldiga återhållsamhet har Hr Cederschjöld tagit sig rättighet att förklara ja-propos:n på ett sätt, som jag icke godkänner.
Jag har begärt att få bort hela morn., och af detta påstående måste följa, att ja-propos:n måste innefatta mom:s qvarstående och nej-propos:n detsammas borttagande, utan allt raisonnement om mom:s innehåll; men det var genom finlligheten att göra propos:n vidlyftig, som jag skulle få en nej-propos., som jag icke ville hafva.
Jag vill endast, för att söka tranquilisera Frih.
Boye, anhålla, att Hr Cederschjöld icke vill motsätta sig, att contra-propos:n må blifva sådan Frih.
Boye önskar den.
Då Hr Frih. önskar att få bort morn., har Hr Frih. troligtvis något i bakhåll, som Hr Frih. vill sätta i stället, och dertill torde tillfälle böra lemnäs honom öppet.
Tillmålet, att jag skulle hafva något i bakhåll, emottager jag såsom jag bör, nemi. såsom ett förhastande.
Jag behöfver ej begagna mig af några knep; jag står ej på trappsteget att vinna något dermed. 20 H. 46 De ii 17 Mars e. m.
Den, som bifallerj att t mom. i en § af lagen för enskilda sedelbanker kommer att erhålla följande lydelse:
Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditiv, ina ej heller af sedelbank ske till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad grundfond blifvit i banken insatt; voterar ia; den det ej vill, voterar nei; , . . , Vinner nej, kommer ofvannämnda stadgande ej att 1 lagen för enskilda sedelbanker införas.
Ja — 14. ftej — 8.
Hos Hr Gr. o. Landtm, och H.
Ståndet anhåller jag att få till prof. antecknad min reservation mot det beslut, som blifvit fattadt af en majoritet, hvilken inalles utgör 14 röster. 2 morn. i 9 § af Gr.
Frölichs förslag upplästes.
Jlr von Troil, Emil: Jag anhåller, alt efter ordet ford ringsbevis må sättas orden: äfvensom depositionsbevis. R. o.
Ad. biföll det nu föredragna mom. roed det af Hr v. Troil begärda tillägg, hvarigenom mom. erhöll följande lydelse:
Alla för dylik upplåning lifgifvande fordringsbevis äfvensom depositionsbevis skola ställas till viss person eller verk, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, utan till viss man och efter föregången anmälan i kanken. 3 mom. i 9 § af Gr.
Frölichs reservation upplästes.
I detta mom. torde enahanda tillägg som vid det föregående få göras, så alt efter ordet fordringsbevis inflyta orden: äfvensom depositions bevis.
Det nu föredragna 3 mom. bifölls med det af lif v.
Troil yrkade tillägg, hvarigenom mom. erhöll följande lydelse:
I händelse af concurs, äge innehafvare af dylika fordringsbevis äfvensom depositionsbevis, derför pant icke blifvit ställd, ej rätt till betalning, förrän sedan, under bankens utredning, alla inom nedan stadgad prescriptionstid anmälda creditsedlar och invisningar å il.
St:s Bank blifvit inlösta; men lyftning, emot ställd säkerhet, kan af rätten efter omständigheterna beviljas.
Den ly Mars e. m. 363 7 § af Utskottens förslag, Gr.
Jag anhåller vördsamt om propos, till afslag på denna punkt.
Den innehåller både en slags skyldighet för K.
M. att tillse, huruvida creditsedelmassan i bankerna skulle kunna inskränkas i ett förhållande, som egentligen bör afses vid stalsbanken, och äfven en deremot svarande rättighet, som möjligtvis, efter uppgifna oriktiga facta, kunde missbrukas.
Jag tror derföre, alt denna punkt bör utgå.
Äfven jag anhåller om propos. till afslag å nu förevar. §.
Det deruti intagna stadgande skulle sannolikt komma att medföra både äfventyrliga och obehagliga följder för bankbolagen.
Dessutom torde man blifva föga benägen ait inrätta sådana banker, hvilkas rörelse komme att helt och hållet bero af Statssecret:s för handels- och finance-ärenderna godtfinnande, Hr Nordenanckar:
Jag väntar icke särdeles medhåll vid försvarandet af denna § och skall derföre icke vara vidlyftig, utan får jag blott, hänvisande till de moliver, Utskms utlåt, innehåller, yrka bifall till §-‘n.
Det är väl nödigt att först efterse, hvad Utsk:n föreslagit, innan man afslår-det.
Stadgandet innehåller en rättighet för Regeringen alt inskränka enskilda bankers sedelutgifning, i händelse för allm. rörelsen så skulle finnas nödigt.
Om Konungen icke ägde denna rättighet att göra inskränknlr i sedelutgifningen, i den mån han för allm. rörelsen kunde finna nödigt, huru skulle han kunna utöfva den majestätsrätt, hvarom den så ofta åberopade 16 § Reg.F. handlar, afseende nemi- myntvärdets orubbade bibehållande?
Konungen se myntvärdet rubbas genom mängden af utgifna sedlar, utan att hafva magt att göra nödig inskränkning deruti? R.
St. hafva föreskrifvit sin egen Rank att hafva afseende på coursens förhållande och derefter modifiera sedelutgifningen; men skall man då lemna de enskilda bankerna fria händer att, utan afseende på huru myntvärdet förändras, få utgifva nya sedlar?
Jag tror det vara högst nödvändigt att bereda en möjlighet att förekomma missbruk i detta fäll.
Det är otvifvelaktig!, att de sedlar, som af dessa enskilda banker ulgifvas, komma att hafva på myntvärdet i Jandet samma inflytande, som statsbankens sedlar, och lika vådligt det således är alt tillåta en fri utgifning af statsbankens sedlar, lika vådligt är det att tillåta en fri utgifning af sedlar från dessa banker; och lika som R.
St. hafva tagit det beslut, att, om Bancostyrelsen skulle finna, att sedlarnas mängd börjar hafva ett menligt inflytande på myntvärdet i landet, indragning af dessa sedlar bör ske, likaså bör möjlighet beredas att, genom inskränkning uti enskilda bankernas sedelutgifning, afhjelpa det menligaUn - 364 Deii 19 Mart c. m. flytande, sorn dessa sedlars alltför stora mängd kan komma att hafva på myntvärdet.
Jag får således tillstyrka bifall till denna §, särdeles som jag vill minnas, att i andra länder, såsom England, en dylik rättighet är lemnad Regeringen att kunna modifiera sedelmassan.
Jag anhåller att först få förklara, att, ehuru jag uti flera punkter af förevar, ämne hyser olika åsigter med Gr.
Frölich, jag likväl icke misskänner de stora fördelar, som ett väl ordnadt banksystem kan medföra, icke blott för de blifvande bankinteressenterna, utan ock för det allmänna genom lifvande af industrien och den inre rörelsen; men ju mera jag inser vigten deraf, ju mera anser jag det vara magtpåliggande att i första rummel afse allmänhetens betryggande och skyddande mot de möjliga olyckor, som kunna föranledas af misstag vid beslutens fattande.
Jag förenar mig derföre med de talare, sorn yrkat bifall till denna punkt, såsom varande högst nödig, och kon icke afstå från denna min mening, med mindre jag blifver öfverröstad.
Då den bana, sorn nu beträdes med privatbankerna, nästan är ny och ganska litet pröfvad och försökt, anser jag det vara så mycket angelägnare att åt K.
JM. öfverlemna magt att kunna rätta de missförhållanden, som kunna uppstå.
Jag ber att till stöd härför få åberopa några ord af Gr.
Frölichs reservation vid Bancooch Lag-Utsk:ns betänk.
JNfo 2, der Hr Gr. uppmanar både Representationen och alla vederbörande att snart skrida till verket medelst att öppna subscriptioner, välja commissarie!-, som utarbeta bolagsreglor, gå i författning med plåtars, stämplars och pappers anskaffande till creditsedlar o. s. v., hvarigenom han hoppas, att det blir möjligt, att inom ett pär månader flera banker kunna komma i verksamhet.
Om, i följd af denna uppmaning, en allmän ifver skulle uppstå att ingå i dylika inrättningar, som erbjuda en hög och säker vinst, hvilket jag icke anser otroligt, utan tvärtom ganska sannolikt, enär man lätteligen skall intagas af det hopp att få skära guld roed tälgknifvar, om, säger jag, allmänna enthusiasmen för dessa inrättningar skulle blifva sådan, så är det nästan omöjligt att på förhand bestämma, huru mångå och till hvad storlek sådana banker borde tillåtas, hvarföre jag äfven anser nödvändigt, att en möjlighet gifves att framdeles kunna rätta de missförhållanden, som uppstå, i händelse flera blifva octrojerade, an man finner kunna bära sig och vara nyttiga för landet.
Den fara, man velat förespegla oss af en sådan rättighets öfverlemnande åt Regeringen, kan jag icke inse, emedan jag hyser förtroende till Styrelsens omsorg och insigter i detta fall; och jag kan derföre icke afstå från min anhållan om bifall till denna §.
Hr Dalman, Wilh. Fredr.; Om jag, på sätt i motiverna till denna § yttras, vore af den tanken, att en stats - Den 17 Mars e. m. 3G5 bank borde vara den enda silfverdepöten i landet, så skulle jag tveka, huruvida det icke vore nödvändigt att åt Regeringen öfverlemna den magt, sorn här är ifrågaställd; men då jag hyser den öfvertygelse, att, såvida man vill bilda solida privatbanker, det är nödvändigt att föreskrifva dem att inlösa sina förbindelser med metalliskt mynt eller sådant, som gäller lika med metalliskt, så kan jag icke gifva min röst till att åt Regeringen öfverlemna en så discrelionär magt, som här är i fråga.
Jag anser i allmänhet högst vådligt och principlöst att, sedan man uti en § ställt en inrättning under lag, uti en annan § upphäfva denna lag och ställa den under godtycket, äfvensom jag betviflar, att några privatbanker skola uppkomma, då nian på ett ställe medgifver dem rättighet att utgifva sedlar till belopp, motsvarande t. ex. den inbetalta delen af grundfonden, men på ett annat ställe låter det bero på StatssecreUs för handelsoch finance-expeditionen godtycke att hvilken dag som helst föreskrifva bankerna att inställa sedelutgifningen.
Om man derföre vill ändamålet, måste man afslå denna §•
För min del hemtar jag ett ytterligare skäl härför från den öfvertygelse, som jag i början af debatten framställde, nemi. att jag anser det stadgande nödvändigt, att ifrfigavar. sedelbanker baseras på metallisk valuta, i hvilket fall de betänkligheter, Ilr Cederschjöld framställt, komme att försvinna.
Jag tillstyrker afs|ag å denna §.
Det är icke utan en viss förundran, jag hört några talare yrka bifall till ifrågavar. §.
Jag förmodar, att dessa talare icke fästat sin uppmärksamhet dervid, att R. o. Ad., genom den antagna 3 §, redan tillagt Regeringen all den myndighet, som uti delta afseende kan behöfvas, 3 § innehåller nemi., att det ankommer på K.
M. att, efter pröfning huruvida bankinrättningen kan vara för landet fördelaktig eller menlig, det sökta privilegium bevilja eller förvägra.
Sedan man sålunda medgifvit
Regeringen rättigheten att hindra enskilda bankers uppkomst, men denna rättighet icke blifvit begagnad, så måste Regeringen endast kunna tillskrifva sin egen medgörlighet, om den enskilda bankrörelsen i landet blir öfver ljöfvan utvidgad.
Efter min åsigt är det icke rättsenligt att dessutom tillägga Regeringen den magten att kunna återkalla eller suspendera ett i laga ordning sökt och meddeladt privilegium, oaktadt de deruti föreskrifna vilkor och förbindelser noggrannt uppfyllas.
Så länge dessa behörigen iakttagas, måste den, som erhållit privilegium, vara ovilkorligen berättigad att åtnjuta alla de förmåner, som detsamma honom tillerkänner.
Jag skulle åtminstone aldrig, under motsatta förhållanden, vilja söka ett dylikt privilegium.
Det torde icke heller just vara många capitalister, som skulle finnas benägna att insätta sina capitaler uti en sådan bankrörelse, hvars fortfarande endast 366
Den 17 Mars c. m. berodde på Regeringens godtycke.
Då man vili uppmuntra och gynna ett industriföretag, synes det i sanning vara i högsta grad ändamålsstridigt att förespegla dem, som deruti ingå, möjligheten att, utan minsta aning, varda nödsakade genast inställa sin rörelse i större eller mindre mån samt återtaga de i densamma nedlagda capital.
— Dessutom anser jag
Regeringen böra blifva föga belåten med en sådan discretionär magt, enär hon troligen derigenom skulle komma i en ganska ledsam belägenhet.
Hon skulle nemi. sjelf nödsakas oupphörligt sysselsätta sig med en vidlyftig pröfning och jemnfprelse af sedelutgifningens inverkan på myntvärdet uti de olika orterna, samt granskning af de resultater, som voro att härleda från de särskilda bankernas sedelrörelse.
Enligt ordalydelsen af det föreslagna stadgandet skulle den eller de banker, som genom creditens största Utsträckning till öfverdriften mest bidragit, åläggas inskränka eller inställa sin sedelutgifning.
Att ett opartiskt bedömande häraf komme att för Regeringen vara förenadt med många svårigheter, torde icke kunna bestridas.
Då för öfrigt R. o. Ad. redan bestämt den gräns, hvaröfver hankerna icke få sträcka sin upplåningsrörelse, och fastställt beloppet af de sedlar, sorn få af deni utgifvas, så äret, efter mitt begrepp, alla erforderliga garantier uti ifrågavar. hänseende föreskrifna.
Att ytterligare vilja, enligt ordspråket, lägga lök på laxen, genom öfverlemnande! åt Styrelsens discretion, huruvida bankerna skulle få drifva sin genom privilegium bestämda rörelse i mer eller mindre stor scala, anser jag således både högst betänkligt och hinderligt för dessa inrättningars uppkomst.
För dem, som behagade fästa någon uppmärksamhet vid hvad jag yttrade, då detta ämne förra gången hos R. o, Ad. förevar och återremitterades, lärer det icke vara obekant, att jag för de hos oss tillärnade enskilda banker ville lägga en grund, som jag hvarken finner i TJtsk:ns förslag eller i reservationen dervid.
Denna grund bestod nemi. uti skyldighet för dessa banker att, om icke genast, åtminstone efter förloppet af vissa bestämda år inlösa sina sedlar med metalliskt mynt.
Jag försökte' att ådagalägga fördelarna deraf, så alt jag hoppades kunna öfvertyga Utsktn; men då jag finner, att endast tvenne af dess ledamöter öfvergått till min tanke, erkänner jag, att jag för det näryar. har föga hopp, att det skall blifva R.
Om emedlertid denna grund blifvit stadgad, hademan icke behöft besvära Regeringen med någon pröfning, huruvida ifrågavar. banker skulle få uppstå eller icke, utan banklagen hade kunnat börjas sålunda:
"Enskilda stånde fritt att, på efterföljande vilkor, upprätta banker;” men då ett sådant stadgande icke synes komma i fråga att antagas, finner äfven jag, att andra cqrrectiver äro nödvändiga., och Den 17 Mars e. m. 3G7 jag har derföre icke bestridt den redaction af 3 §, som R. o.
Ad. antagit, hvaruti det öfverlemnas åt Styrelsen, ntt bedöma, huruvida sökt privilegium må beviljas eller ej.
Då jag gaf mitt samtycke dertill, kunde jag icke dölja för mig sjelf, att det var en föga afundsvärd rättighet, som derigenom öfverlemnades åt Regeringen, emedan det skall blifva svårt att med säkerhet bestämma, huruvida en bank är lie höflig eliel' icke; och om Styrelsen kunde rätt afgöra den frågan, kunde hon likväl svårligen undgå ett strängt klander af det enskilda interesset, som fann sig förfördeladt deruti, att antingen för många eller för få banker blifvit inrättade.
Att vilja utsträcka Regeringens omtanka i denna del ända derhän att, sedan ett privilegium vore bevil jad t, ständigt se efter, om det borde återkallas, anser jäg obilligt icke allenast för bankbolaget, utan äfven för Regeringen, och jag kan icke se, huru någon, under sådana förhållanden, vill åtaga sig att vara Konungens närmaste organ för financerna.
Icke heller kan jag finna, att behofvet af denna rättighet är så stort, som Hr Gunther velat förespegla; ty om möjligtvis för många privatbanker uppstå, ligger correctivet i sjelfva sakens beskaffenhet.
De måste nemi. antingen inskränka rörelsen eller också gå öfver ända.
Om Sty-i reisen fäster deras uppmärksamhet på vådan af en för långt utsträckt rörelse, så är det troligt, att bankerna derpå skola göra afseende; men om de icke göra afseende derå, så lärer
Styrelsen icke underlåta att med ökad uppmärksamhet vaka deröfver, att grundfonden med Ihy tillhörande säTerhetsliandhr befinnes uti föreskrifvet skick, och skulle det hända, att en sedel icke inlöses,- lärer Styrelsen icke underlåta att begagna sin rätt att återkalla det meddelade privilegium.
Men att bestämma, alt privilegium meddelas på 20 är, och tillika stadga, att detsamma, utan någon öfverträdelse af de gifna föreskrifterna, kan återtagas, anser jag innefatta en omening och tillstyrker derföre afslag å denna §.
Jag finner visserligen, att många skäl kunna anföras mot förevar. §, och skall derföre icke envist yrka på dess antagande; men jag vill blott upplysa, att denna § tillkom, sedan 8 § fått den redaction, den befinnes hafva, och enligt hvilken bankerna skulle äga att med sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, inlösa sina creditsedlar, då Utsk:n ansågo något correctiv böra sökas, genom hvilket man kunde förekomma en öfver håfvan utsträckt sedelemission.
Detta är orsaken, hvarföre jag tillstyrker §:s antagande, utan att jag likväl, i händelse den skulle afslås, skall besvärj, med votering, emedan jag å andra sidan inser de svårigheter, som med dess antagande kunna vara förenade.- Ilr Cederschjöld:
Jag har vid flera riksdagar, särdeles vid denna, upplefvat så, många förunderligheter, att 368 Den 17 Mars e. m. tift icke mera förundrar mig, att en ledamot yttrat sin förundran deröfver, att en annan kan hysa olika åsigt med honom.
Jag skall dock utbedja mig att få något ytterligare redogöra, hvarföre jag vågar hysa en med hans motsatt mening.
Man har sagt, att Regeringen redan har rättighet alt moderera sedeltillväxten uti rättigheten att vägra inrättandet af dylika banker; men helt annat är denna rättighet och helt annat att kunna moderera eller förekomma missbruken uti begagnandet af den octroj, som bolaget erhållit.
På 20 år kunna stora förändringar tima, och oaktadt en bank ansågs behöflig i början, kan likväl fara för myntvärdet sedermera uppstå, om den för långt utsträcker sin sedelu(gifning.
Jag kan derföre icke finna, att det ligger någon obillighet eller orättvisa uti, att ett sådant vilkor fästes vid beviljandet af bankprivilegium.
Regeringen förbehåller sig nemi., vid beviljandet af privilegium, rättighet att förekomma, att icke sedelutgifningen sträckes ända derhän, att landet skadas.
Man har sagt, att om dem ålägges att röra sig med silfver, vore all fara förekommen.
Förhållandet vore likväl då detsamma som nu.
Så länge silfver funnes i statsbanken, vore det lika tillgängligt för privatbanker som bankens pappersmynt.
Det är gifvet, att en större utgifning af dylika sedlar skulle verka på penningetillgången i allmänhet, att en beloppet af privatbankernas creditsedlar motsvarande mängd btcosedlar kunde blifva umbärlig i rörelsen och inkastas i Banken, samt silfver derför uttagas och utföras ur landet, för att hindra coursen att stiga.
Statsbanken åligger det att i samma mån inskränka sitt rörelsecapital; men det kan icke ske utan stora olägenheter för det allmänna, så länge alla liquider med staten, alla utgifter till Kronan skola ske i b:comynt, ty i samma mån man inskränker tillgången på brcomynt, skola svårigheter uppkomma för allmänheten att utgöra sina skatter med detta mynt.
Jag kan derföre icke annat än se vådor af §:s förkastande, men deremot inga af dess antagande, emedan jag icke fruktar, att Regeringen i otid skall begagna sig af den rättighet, som §:n innehåller, och som det vore orimligt att förneka Regeringen, om missbruk med sedelutgifningen skulle inträffa.
Här har blifvit sagdt, att uti 3 §, som af R. o. Ad. är antagen, den rättighet är förbehållen Regeringen att neka stiftandet af privatbank, i händelse
Regeringen finner deras antal tillräckligen stort, och att deruti skulle finnas en naturlig control!, att icke öfverdrift i bankernas antal; 'och följaktligen icke i sedelemission skulle äga rum.
Men detta är under förutsättning, att Regeringen på förhand vet, till huru stort belopp dessa banker kunna drifva sin rörelse.
Det ligger i oclroj sum - Den 17 Mars e. ra, 35g summans bestämmande.
Man lärer bär ännu icke hafva tagit i betraktande det tillägg, som jag föreslagit vid' ifrågavar. §; men så länge detta tillägg icke finnes, är det endast illusoriskt, hvad uti 3 § är sagdt, ty om t. ex. 4 banker finnas, och Regeringen nekar den 5:te att uppstå, så vinnes icke det åsyftade ändamålet, om de existerade bankerna kunna få öka octrojsumman från t. ex. 4 till 7 millioner.
Således finner jag åtminstone för min del, att, om denna § skall gå bort, det åtminstone börstå fast, att någon ökning, utöfver hvad octrojeradt är, icke utan särskildt tillstånd bör få äga rum.
På de skäl, som Hr Cederschjöld uti sitt sista yttrande anfört, hoppas jag R. o. Ad. finner, att det åtminstone icke är skadligt att antaga denria §.
Deroni tror jag vi kunna vara ense, hvaremot vådan af att borttaga densamma, då förhållandet med privatbanker hos oss ännu är så litet pröfvadt, synes uppenbar och icke lärer kunna förekomma?
genom hvad som i 3 § är stadgadt; ty om 5 eller 6 banker skulle vilja bilda sig på eri gång, kunde man icke på förhand bedöma, hvilka som vore behöfliga eller icke, utan vore det först efteråt, sorn erfarenheten visade det, och skulle man då icke äga att rätta det missförhållande, som kunde uppstå.
Jag vet icke, hvarföre man skall förutsätta, att Regeringen skulle missbruka en sådan rättighet.