Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Menas den s. k. stora catechesen, så vore det bättre att säga det rent ut. 6:0 ”Att, i händelse det af K. M. i nåder äskade årliga anslag, som Utsk:n härigenom få vördsamt tillstyrka, dels af 65oo r:dr till fördelning så väl för liufvudstaden, som inom hvarje stift af arfvoden för föreståndare m. m., dels af gooo i‘:dr, likaledes till fördelning inom stiften af stipendier för skollärare-elever, varder af R.
St. bifallet, föreståndaren bör åtnjuta” etc.
Jag medgifver väl, att anslaget beviljas lill så stort belopp som föieslås, ty jag är förvissad, att det nog blifver nyttigt på något sätt.
Men i afseende på begagnandet, åberopar jag de anmärkn:r jag redan gjort, och ali det må heim på vederbör, stifts-styrelser alt fördela anslaget så, alt ändamålet på bästa sätt vinnes.
Moln. litt.
A innehåller: ”att den som anmält sig lill in - Den 'ja Juli f. ra. i45 intagande i seminarium och dervid styrker sig hafva genomgått 3:ne classer i någon lärdoms-skola. eller 2:ne sådana i apologist-skola, eller ock ådagalägger intägter motsvarande sådana, som för genomgång af samma classer äro bestämda; bör tillgodonjuta ett årligt stipendium af 5o r:dr b:co,” och nästa mom. litt.
B tillägger: ”att den, sorn endast äger det beslämda minimum af kunskaper och derefter vinner intrade uti seminarium, må erhålla ett årligt stipendium af 5o r:dr r:gds.’’
När nian beräknar tillgångar för bela året, så kan den mest förtjente få 4 r:dr b:co och de andre 4 r:dr r:gds i månaden.
Är det möjligt att med elt så länga understöd kunna förmå personer att inträda på denna bana, så är det väl; men jag betviflar, att det lyckas.
Vid Vexelundervisnings-sällskapets normal-skola, hafva de elever, sorn varit stipendiater , fått 16: 32 b:co i månaden utom fria husrum, värme m. m., hvilka åt andra leni näts så långt utrymmet medgifvit.
Mindre torde man svårligen kunna erbjuda de medellösa, hvilkas underhåll församlingar eller bruksägare elier andre icke sjélfve påkostade.
Tillgång till större underhåll än Utsk. föreslagit skulle, efter min förmening, kunna tagas af de medel Utsk. afselt för elevernes årliga löner, hvilka, som jag framdeles skall anföra, ej torde böra af Staten betalas.
7:0 ’’Alt stipendiaterne, sedan de sin lärokurs i seminarium fulländat, äro förbundne att minst för 3:ne år antaga skollärare-befattning, då en sådan dem af vederbör, erbjudes. ” Finnen J, mine herrar! det vara rimligt, att den, som högst fått 5o r:dr b:co om året och fri undervisning , skulle derföre vata skyldig åtaga sig 3 års tjenst såsom skollärare?
Troligen lärer ingen vilja ingå på sådana villkor, särdeles då lönen icke är bättre än att, om seminaristen blefve rättare på en herregård, finge han större inkomst och säkerligen en vida behagligare befattning. I 9 §:n af Norrska lagen om skolväsendet har man förklarat, att den som af gället blifvit hållen vid seminarium, och derigenom fått lära hvad som erfordrades, vore skyldig att i vissa år göra tjenst.
Sådant anser jag vara billigt, och tillstyrker att Utsktn måtte i öfverensstämmelse dermed jemka sitt förslag. 8:0 "Att hvar och en, som vill anses behörig att söka lärare-befattning vid folk-skola, skall minst ett år begagna fofklärare-seminarium eller annat motsvarande läroverk , samt i begge fallén vid seminarium aflägga prof och, enligt betyg af dess föreståndare, äga full färdighet i rätt-och välskrifning jemte innanläsning, samt fullgilltig insigt och ådagalagd förmåga att undervisa i följande ämnen: biblisk historia , allmän pedagogik och catechetik , kyrkosång, fysisk och politisk geographi i säker öfversigt, äfvensom fäderneslandets historia och huFvhddragen i allmänna historien, räk10 Ii. 19 i4<3 D en 'n Juli f. ra. nekonylen, så väl théoretiskt sorn praktiskt lill och ined sammansatt regula de tri, samt räkning i hufvudet, allmänna begreppen om geometri och linearleckning saint naturläian oci) skicklighet att undervisa i fristående gymnastik; hvarförutan lian mäste innehafva de egenskaper, sorn åligga klockare på landet, alt äga kunskap i choralsång, vaccination och åderlåtning; hörande vid folklärares antagande afseende i törsta rummet fästas vid deras gudsfruktan, christliga sinne, fromhet och ödmjukhet.’’ Jag anser dessa fordringar vara, till en början , alltför högt uppsatta.
Det leder icke till något annat än alt fordringarna stå på papperet, men att kunskaperna saknas i verkligheten; ty hellre an att vara utan all undervisning i folkskolan , taga för samlingarna personer, som hufva ringare, men dock för ändamålet tillräckliga kunskaper.
Det är också för mycket begärd), att man för den lön af 180 r:dr, som här utsattes, skall få en person med berörde kunskaper.
Bättre gjorde man, synes mig, 0111 man i stället stadgade alt dessa ämnen väl utgöra föiemål för examen med skollärare , men att måttet af kunskaper deri graderades olika.
Om man derjemte stadgade, att den skollärare-elev, som hade det högsta kunskapsmåttel eller de bästa betygen för samma kunskapsmått, ägde företräde till de bästa lärare-befattningarna ; så uppdrefve man troligen kunskaperna hos skollurarne , utan att man hindrade församlingarna att antaga personer , sorn vöre dem gagneliga, äfven med ett ringare kunskapsmålt.
Jag anser det äfven vara ett fel, att fordra det skolan minst ett års tid skulle begagnas.
Om en person, som genomgått 3:dje classen i en lärdoms-skola eller andra classen i en apologist-skola, infunne sig, så vore det väl eller borde åtminstone vara för hans undervisning i sak öfverflödigt att begagna seminarium ett helt år.
För vinnande af färdighet att kunna undervisa, torde 3 eller 4 månader göra tillfyllest, om personen har fallenhet för yrket.
Att vana vid dess utöfning erfordras, är klart; ty det är icke nog att veta huru det bör gå till, man bör äfven hafva handlagt det så mycket, att man vet huru man skall bete sig , utan alt behöfva derom öfverlägga med sig sjelf, likasom en skrifvare elier en handtverkare förrättar sitt yrke, utan att tänka på verkställigheten. g mom. af 3 §:n innehåller (sidan i3) följande föreskrifi: ”att hvarken kyrkoherdarne sjelfve eller deras adjuncter i allmänhet böra till ordin, lärare i folkskolorna användas, enär de förres tid derigenom skulle blifva lill större delen upplagen till mehn för deras egentliga embetsåligganden, själavården och den religiösa undervisningen, för att ej tala om den mängd af verldsliga bestyr, som äro dem i och för deras embete ålagda, samt det, i afseende på desednaie, såsom extra-ordin. tjenstemän, ofta måste inträffa, att Domcapitlen behöfva förflytta dem till andra församlingar, der D o u aa Juli f. in. '47 biträde i preslerlig tjenstgöring af omständigheterna påkallas, då skolan genom täta ombyten af lärare skulle komma att betydligt lida.’’
Jag anser visserligen riktigt, att man icke ålägger presterskapet någon undervisning i folkskolorna, men jag linner alldeles orikligt att ställa, såsom man gör i denna §, ett förbud mot presterskapets befattning dermed.
Jag har besökt en folkskola i Fohle på Gottland , der socknens kyrkoherde väl icke undervisade sjelf, men så till sägandes författade läroböckerna, som der begagnades, oell var ett slags öfverlärare, hvilken dagligen, eller åtminstone flera dagar i veckan, besökte skolan och bevakade undervisningens framgång.
Skolans utmärkt goda skick bevisade hvad gagn denne kyrkoherde dermed uträttade , och intet klagomål förnams att lian deijemte ej väl skötte sitt presleoch proste-embete.
Hvad comministrnr och adjuncter beträffar, så är detta förbud för dem så mycket oriktigare, sorn de i många församlingar både kunna hafva tid att meddela undervisning, och äfven finnas villige dertill, med hänseende till deras ringa aflöning.
Jag påminner mig ett exempel från Östergöthland, der en kyrkoherde sjelf anhöll hos Konungen alt med adjuncts-befattningen inom socknen äfven finge förenas undervisnings-hestyretfi folkskolan, hvilket, emot Consislorii tillstyrkan, af Konungen bifölls.
Sidan i/}., mom. i, har följande lydelse: ’’att i stället för de i K.
M:s nåd. propos. omförmälda veckopenningar till läraren för hvarje i folkskola intaget barn, hvilken afgift vore i Utskrs tanke för mycket betungande och dessutom för ändamålet mindre tjenlig, en afgift till skol-cassan of minst i sk. oell högst 6 sk. b:co bör af hvarje skattskyldig person i församlingen utgöras.”
Detta mom. innehåller en stor obillighet.
Är det skäl , att en stat-torpare skall betala lika mycket sorn hans husbonde, kanske lika mycket som den husbonde, hvilken, såsom händelsen är på vissa ställen i Skåne, äger hela församlingen?
Jag skulle tro det-billiga vara, att en hvar bidroge lill folkskolan i samma lörhålande som han skattade till Staten, samt att raantalspenningärna eller skyddsafgiften Klefve, för de fattiga, rättesnöret för deras bidrag.
Då hade ingen att klaga öfver, tv en hvar betalade efter sin förmåga, såvida nemi. som Taxerings-comitcen gjort honom rätt, hvilket man alltid bör hoppas och tro.
Hvad veckopenningarna beträffar, så anser jag riktigast att följa den K. pro posto
Man bör ställa aflöningen så, att skolläraren är mån om att hafva så stort antal lärjungar, som möjligt.
Men har han lika mycket betaldt, antingen han undervisar to barn eller xoo ; så kunde den menskliga svagheten föranleda honom att hellre vilja hafva to än ioo, emedan de förra blifva mindre besvärliga.
Om han då skötte skolan så, att han finge to lärjungar i stället för ioo, så vore församlingen icke der - Den an Juli f. m. med viii beljent.
Alia de afgifter, som betalas lill skolan, torde böra ingå till skolcassnn, och från denna cassa alla utgifter, äfven veckopenningarna för hvarje barn, till läraren betalas.
De föräldrar, som icke kunde bidraga till skolcassan, måste anses såsom fattige.
Det blefve då bon, sorn komme alt betala bidragen för dem, på sätt församlingsboerne kunde åsämjas.
Mom 2: ”att, nyssnämnda afgift oberäknad, en inträdesafgift för hvarje barn, som begagnar församlingens skola, erläggas bör; dock att till communerna sjelfva öfverlernnas rättighet att bestämma, så val afgiftens belopp, som tiden för dess utgörande, antingen genast vid barnets inträde i skolan, eller å vissa terminer; kommandes både ifrågavar. och den i ofvanstående punkt föreslagna personella afgift att uppbäras af de personer, som dertill förordnas af kyrkoråd eller communal-styrelse, i händelse en sådan framdeles blifver organiserad, samt derefter inlevereras till församlingens skolcassa , för att till ändamålet eller skollärarnes aflö— nande af skol-directionen användas.”
Jag anmärker isynnerhet felet att tillstyrka en inträdesafgift, hvilken, om hon skall betalas af barnens föräldrar, blir ganska betungande för de fattiga, ja, nästan ogörlig för de flesta af dem.
Hennes erläggande innebär dessutom en obillighet , ty om det händer att barnet dör, sedan inträdes-afgiften är betald; hvad skäl hafva väl föräldrarne för deras utlagda penningar?
eller om föräldrarne skulle komma att snart flytta från församlingen, så inträffade samina förhållande och penningarne voro bortkastade. 3:dje morn.: ”att de lärare, som vid utgående ur seminarium, med vederbör, föreståndares betyg visat sig äga full färdighet i de ämnen 8:de punkten af 3 §:n upptager, böra hvardera och årligen med minst 16 t:r spanmål, hvaraf hälften råg och hälften det sädesslag, sora jemte råg inom orten i kronotionde-spanmål utgår, aflönas sålunda , alt 8
Ur lemnäs in natura och för de öfriga 8 tunnorna alltid penningar till ett bestämdt belopp af 53 r;dr 16 sk. b:co.” Jag anser visserligen riktigt af Utsktri att utsätta ett minimum af lön för skollärare, men tror icke del vara riktigt alt utsätta, det en del skall lemnäs i spanmål och en annan del i penningar.
Detta må få bero af församlingarna sjelfva, och om t. ex, i skärgården man ville betala med fisk, eller i en annan ort med andi a persedlar, så må sådant vara tillåtet, blott läraren får så mycket, att det värde XJtsktn bestämt verkligen bekommes. 7tde morn.: ”att det i allmänhet skall vara communernas eget åliggande alt af den i 3:dje punkten för skollärare bestämda lönen tillskjuta så stor del , som genom de i ofvanberörde målto föreslagna personella och inträdes-afgifter icke kan fyllas: men att, om någon församling skulle styrka sig vara af fattigdom urständsalt att sjelf till det ofvanstå - Den dj Juli f. m. ende minimibeloppet skolläraren aflöna, understöd af statsmedlen må i sådant ändamål församlingen varda förunnad t; dock att genom undersökning, som landshöfding och biskop äga verkställa, bör utrönas, huruvida den församling, som af allmänna medel och till aflöning för skollärare anhåller om understöd, är deraf i verkligt behof; en undersökning, som bör äga rum i alla de fall, då, i öfverensstämmelse med Utskins hemställanden, allmänna anslag i och för skolväsendets ordnande komma i fråga,’’ samt 8:de morn.: ’’att det af K.
M. till ifrågavar. understöd äskade creditiv af 5o,ooo r;dr att årligen utgå t. o. m. året efter nästpåföljande riksdag, stäldt på R.
Sils Riksg.cont. till K.
M:s nåd. disposition, måtte af R.
St. beviljas.”
Jag har förut yttrat, att jag anser det vara oriktigt alt gifva lån af Staten för sådana ändamål, som det ifrågavarande.
När man betänker, att förslaget är, det alla skola betala till alla, så finner man olämpligheten af en dylik aflöning.
Om jag, för att närmare uttrycka mig, säger, att 5o,ooo r:dr skola årligen intill nästa riksdag såsom skatt utgå af 2,453 församlingar, för att återbetalas till samma 2,453 församlingar; så finner man, att det vore vida beqvämare att låta hvardera af dessa församlingar behålla sin andel i de 5o,ooo rtdr, och sjelf betala den till sin skola, hvarigenom användandet blefve omsorgsfullare vårdadt.
Kastar man dessa utgifter på statscassan, blifva penningarne sämre begagnade, emedan man ej är så nogräknad med det sorn andra släppa lill, och emedan man icke betänker att man sjelf fått betala dem bland sina skatter.
Dessutom, då vid fråga om penningars erhållande man vanligen klagar öfver sitt armod; så lära få församlingar underlåta att uppgifva bevekande skäl, för att åtkomma anslag.
Consistoriel- och landshöfdingar skola blifva bestormade med ansökningar derom; och det skulle kunna hända, att dessa myndigheter, hellre än att stöta sig med församlingarna genom deras anspråks afvisande, tvertom ansåge för en ambitionssak att bereda åt de sina så stora understöd som möjligt, för att sedan kunna säga : jag har ändå skaffat eder mera än landshöfdingen och consistorium i nästgränsande län eller stift; så verksam har jag varit för edert bästa.
Norrmännen, — hvilka det nu torde vara tillåtet, ehuru det ej så var för 17 år sedan, att ofta åberopa, — hafva i 22 och 23 §§tna af sin skollag bestämdt utsatt, först hvilka afgifter, som tillkomma skolcassan, nemi. räntor på de capitaler de kunna hafva, ljuspenningar enl.
173g års författning, dernäst böter och gåfvor, samt slutligen att hvarje församling skall underhålla sin skola sjelf.
Också upptager
Norrska statsregleringen icke mera än 3g8 sp. dufön folkskolorna.
I nyssnämnda § af Norrska folkskolelagen finnes omsider ett tillägg, hvilket jag tror vore tjenligt att införa äfven i vår författning, det nemi., att på alla bruk och fabriker af så stor vidd, att der funnes minst 3o fasta 130 D c n 33 Juli f. ra. arbetare, sora det heter i den Norrska lagen, skulle ägaren hålla en skola för bruks- eller fabriksbarnen, öppet lemnadt för den kringboende menigheten att mot ersättning få begagna sig deraf, äfven för sina barn.
Vi veta, att jemväl inom vårt samhälle en mängd bruksägare haft den omtankan att hålla sina skolor öppna för den kringboende allmogens barn.
Det vore skäl, att desse finge någon vedergällning, men del är också skäl, att de, som icke så gjort, fin ge ett åliggande dertill.
Jag bör vidare i afseende på skyldigheten alt betala sin skola sjelf, och olämpligheten att låta Staten betala skollärarens lön, anmärka, att alla sådana församlingar, som redan på egen bekostnad upprättat folkskolor, blefve lidande på den nya inrättningen.
Hvarföre skulle icke de få samma anslag, sorn de församlingar, hvilka ingen omtanka haft?
Gifver Staten det, så visar det sig att man gifver anslag der inga sådana behöfts.
Nekar Staten, så erkänner han, att lättjan och håglösheten alt icke söka verka något godt är det säkraste sältet här i landet att få understöd.
Jag vet ej hvad man skulle kunna invända mot san ningen häraf, ifall denna författning blefve antagen.
3:dje punkten (sidan 16) innehåller: ”att den sålunda tillkomne tjenstemannen må uppbära både klockare- och skollärare-lönerna oafkortade, så länge båda lönerna ti i I— sammansräknade icke upphunnit ett belopp af 4° trr spanmål.
” Häremot
Sr i allmänhet intet att erinra, men de af eder, mine herrar! som känna förhållandet i Skåne, veta äfven, att många klockare derstädes hafva mer än 4° ,:rs !nkomst.
Jag tror icke det vore skäl, att församlingarne ifrågaslällde någon förminskning i aflöningen, derföre att klockaren finge en dubbel befattning.
Derefter förekommer en tillstyrkan att Sländerne skulle hos Konungen föreslå , ”att ett nytt reglemente, hvilket på ett ändamålet motsvarande sätt tjenar till ledning och efterrättelse vid ifrågavar. förhållanden, kunde i nåd. varda utfärdadt , hvarvid särskildt torde uttryckas den önskan, att sådana lill klockaretjensten hörande åligganden, hvilka vöre oförenliga med skollärarebefattningen, blifva derifrån skiljdå.’’ Skulle dä en särskild tjensteman antagas för dessa befattningar och förrättningar?
— Hvad skulle det blifva för någon?
Vore det skäl att öka kyrkobetjeningen, som är stor nog förut?
Mig synes det riktigaste vara, att skollärare- och klockaresysslorna förenas, och att den person, som innehar begge befattningarna , må vara tillåtet atl hålla sig en medhjelpare, som förrättar de göromål, hvilka icke stå tillsammans med skollärare-beställningen.
Han blifver då en enskild tjenare, som icke har några anspråk å pension af församlingen.
På sidan 17 i Utsk:s betänk, heter det: ”Sedan ledigheten af förstnämnda befattning kungjord blifvit, och behörigen documenterade sökande sig anmält att vid tillsättandet i åtanka komma, det må åligga kyrkoherden och kyrko - Den 22 Juli f, m. rådet eller skol-directionen att å föislag uppföra af dessa sökande tre, sorn företrädesvis utmärkt sig för gudsfruktan, sedlighet och folklärare-ktmskaper; börandes derefter församlingens röstägande ledamöter genom val utse den, hvilken de för tjensten mest passande finna.’'
Jag befarar, att det säkraste sättet att få den skickligaste läraren icke är alt låta det bero af församlingens val, utan att den bästa utvägen vore att låta skol-direclionen tillsätta läraren.
Man vet t. ex , afl om en person är bosatt i socknen, eller har slägtingar der, eller länsmannen eller någon annan stark förespråkare; så torde han ock få de flesta rösterna, äfven om han ej vore den skickligaste.
Jag ber, att man måtte ihågkomma huru det tillgår vid prestval.
Det som kan ske vid tillsättningen af den vigtigaste läraren, kan ännu mera hända vid klockare-val, särdeles när man erinrar sig, att klockaren ofta är auctionist, boutredningsman och allt i allom för allmogen , hvarigenom han får förbindelser, hvilka för skollärare-kallet icke torde alltid vara de tjenligaste.
Skulle en församling finna sig missnöjd med den lärare, som skol-directionen tillsatt, kan hon hos consistorium anföra besvär och der söka göra sina önskningar gällande.
Uti 6 §:n, sidan 17, stadgas: ”att af hvarje skollärares lön någon bestämd del årligen afsättes till bildande af en fond för afskedstagande skollärares pensionering; kommandes emedlertid och intilldess ifrågavar. fond kan blifva för ändamålet tillräcklig, afgående uttjente skollärare att af efterträdarne uppbära en viss del af lönen; dock att den tillträdande läraren, i sådant fall och så länge den pensionerade läraren lefver, befrias från skyldigheten att till pensionsfonden det årliga bidraget utgöra.’'’
Jag hade hoppats att genom sammanbindningen af skollärare- och klockarebeställningarna skulle man någorlunda komma ifrån bryderiet för skollärares pensionerande, dymedelst att lönen vore stor nog för att tillåta en gammal skolmästare antaga en yngre medhjelpare, hvilken mot hoppet att få efterträda kunde åtnöja sig med ringare lön.
Denna utväg kan åtminstone begagnas, intilldess att tillräckliga pensionsfonder hinna att bildas; ty jag erkänner visserligen, att pensionerandet är det riktigaste.
Jag afstyrker således icke, utan tvertom tillstyrker jag, att sådana böra finnas; men då böra vissa omständigheter iakttagas, hvilka Utsk. förbigått.
En är, att som klockares befordran icke lika med presternes inskränker sig inom hvarje stift, utan en klockare får söka lediga beställningar i hvilket stift som helst; så böra pensionsafgiflerna i alla stift göras lika, efter några vissa proc; ty eljest skulle en person, som i ett stift betalt högre afgifter och sålunda vore berättigad lill högre pension , icke kunna utan bestämd förlust söka en skolmästare-lägenhet, i ett annat stift, der ringare afgifter betaltes, och mindre pen - Den 22 Juli f. m. sion erhölles.
Eljest skulle skollärares nnsökningsrätt inskränkas inom samma trånga gränser sorn presternes.
Den andra omständigheten är den, att nådår äga mm för klockare-enkor, på sätt Coust.Utskts ledamöter väl veta.
Om pensioner meddelas, så böra väl nådåren upphöra, emedan de äro en nödhjelp, för brist på pension.
Huru mycket skulle de icke skada en skola under 2 till 3 års afbrott och ombyte af lärare.
Tjenstförrättarens antagande under nådåren tillhör enkan, hvadan hon köpslår, så vidt hon kan, med den som vill göra tjensten för bästa priset.
Då får församlingen troligen icke den bästa, utan snarare den sämsta vicarien bland dem, som innehafva minimum af kunskaper.
På sidan 18 säges: ’’Utsk:n få derföre tillstyrka, att hvart och ett barn, så väl af man- soro qvinnkön, inom skolålder, bör skolan begagna så länge och intilldess nedanstående minimum af kunskaper hunnit inhemtas."
Derefter kommer förteckning på de särskildta kunskaps-ämnena.
Jag tror, att detta minimum är alltför högt, särdeles för qvinnor.
Att begära det hvarje torpareson eller dotter skall hafva dessa kunskaper, är alldeles för mycket; det har också Hr Ribbing, Bengt, redan anmärkt i sista plenum, och jag instämmer med honom.
Men väl bör tillfälle att förvärfva dessa kunskaper i skolor, beredas åt en hvar, som vill deraf sig begagna.
Deremot tror jag, att endast de 4 första punkterna, som innefattas under litt. a, b, c och d, nemi. att med lätthet läsa rent och väl Svenska språket innantill, så väl Latinsk sorn Svensk stil, skrifva, känna sin christendom, hvarvid jag önskade att man bestämdt utsatte catechesen, och slutligen att räkna qvatuor species , borde bibehållas.
Detta kunskapsmått troi1 jag att allmogen sjelf anser nödigt att inhemta.
Så länge man med detta minimum af kunskaper kan blifva både nämndeman och riksdagsman, torde det icke lyckas alt genom några tvångsåtgärder vilja drifva saken längre.
Hvad sista punkten litt. h angår, ronde kyrkosång, så är det så mycket olämpligare att bestämdt fordra någon färdighet deruti, som jag ej vet, huru man skall gå tillväga med dem som ej hafva någon röst.
De som hafva röst må äfven examineras, men de öfrige få sjunga så godt de kunna.
Uti §:n 8, sid. ig, föreslås: ’'att undervisningen för alla de born, som komma att folkskolan besöka, bör vidtaga, då de uppnått en ålder af från och med 7 till och med q år, och att skolgångsskyldiglreten för de barn, som efter föräldrars eller målsmäns önskan blifva i de föreskrifna läroämnena handledda hemma, inträder vid samma ålder, som fö,, de öfriga barnen; börande en närmare bestämmelserätt ap skolåldern, lämpad efter förhållandena inom hvarje ort , å(. communerna sjelfva öfverlåtas; dock att öppet lemnäs hvarje barn Den 32 Juli f. ra. 153 barn att, äfven före 7 ars ålder, eller före elen tid, som för skolålderns början af communen fastställes, få af skolundervisningen sig begagna.”
Det ser ut, sorn ville Utsktn i folkskolan sammanslå både denna skola och små-barns-skolnn.
Detta är ett misstag, och kan ej ske, utan att man förderfva!' folkskolan.
Efter min förmening är det för tidigt, att redan vid 7 års ålder skicka ett hain ^ mil eller mils väg, ofta meia, till skolan.
Om barnet äfven kan uthärda den långa vägen och hård väderlek, så blifver dock nyttan af skolgången ringa eller ingen; ty barnet är för litet alt i skolan kunna göra skäl för sig.