Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Annars blir Staten bäve för de enskildes stull pligtig, och för sitt eget beständ och styrka berättigad, att inskränka denna frihet.
Om derföre wiga Conlracker eller wilkor deri äro af den beskaffenhet, att enstildte, ehuru till stadgad alder komne, Ukwäl lätteligen kunna misiräkna sig om följderne, och wid afsiutandet anse som förmonligt sädant, som lrkwal eflerät stall befinnas föranleda till ftadlige följder; sä är förbud af sädans - 224 Den 4 November. ne'wilkor, häldst o,n de ti lika kunna stada tredje man och det allmänna, likaså nödwandigt, som ^et för omyndige, enligt 19 Cay. i och 2 v § rBalken att räda om deras Ars. och i 4 (5 >,- 7 § Jorda-Balken för öfwermaga, Jungfru ener : ^n< we tig att föryttra förmärs!)
Jord, h.varom deras handel förilaras ogild och Lagfart dera förbuden.
Af nu bestr-fne bestaffenhet äro wisterligen de i Memorialet omnämnda och i allmänhet alja föchehä l för säljaren, eller andre, att sulingen enrot lika köpeskilling, som den han får, eller någon annan i sö.hgud bestämd summa, fa äteälösa den asstädda egendomen; emedan penningars wacklande warde, dels a, fä ibland m-mgh ten inses eller rätteligen begri es, da samma Dalers e er Riksdalers tal namnes, dels i alla fall icke kan förut beräknas, hwarigenom händer, att anmärka wilkor oftast medförer werkellga lidanden.
Och som det desiutom är lika vnekeligt, att vä en af stilck föcbehäll berömde ägare omsider hinner inse, det han, när omständighe erne nödga honom assia egendomen, icke kan, äterfä hwad den honom kostar, mäste hugen förswinna för nyttig förbättring och odling», äfwensom en Borgenär, hwilkeu, okunnig mn Aboens -instränkta rätt, lemnar förstrackitingar, som ehuru icke öfwerstigande egendomens werkliga warde, likwäl wid 'pest förytt» ring icke kunna deraf ucgä/ b.ifver lita swart som ostyldigt förfördelad, sä är det wisicrligen, bäoe för enskild säkerhet och allmänt bästa af högsta wigt att sa äfwentyrliga aftal, hwarigenom sielstoa ägandeoch dispositionsrätten pä wist satt inftränkes, blifwa ^ Dm 4 November- 22§ hindrade, dock med bibehållande af arfwinges lagliga rättighet till börd.
Lag-lltstottet anser ock förbud häraf fullkomligen öfverensstämmande med de grundsatser, hwarpä Lagstiftaren haft afseende, när den fordna Bördsratten fick det stick den nu har.
Börkman agde L aldre tider rakt akt, ester mätismanna ord inlösa Arfwejord, som stulle föryttras.
Detta lunde wäl ej för ägaren blifwa i den män stadeligt, som ost wanbestrefne löpewilkor; men som owisthelen oil! resultatet af en steende wärdering, derwid tuera afseende kunde göras pä Bördemannens förmäga,^ an pä egendomens egenteliga warde, hindrade ett säkert beräknande af ersättning för nedlagt arbete och kostnad; ansägs nödigt, att genom 1720 ars Förordning läka wärdet af Säljaren sielf bestämmas tilt det högsta, som annan köpare wille derföre gifwa.
I enlighet med denna i allmänna Lagen följde princip, samt pä här ofwananförde och i Memorialet närmare utwecklade wigtiga stal tillstyrker fälcdes Lag - Utstottet att wid 2 § i Eap. Jorda-Balken kunde tilläggas:
"Ej mä Säljaren r löpe- eller fkiftes"afhandling om jord och fastighet hädanefter "förbehålla sig eiler andre att, emot någon i "samma afhandling bestämd penninge-summa "eller andre willor, fil framdeles winna egens "dom ater- Sker thet ware utan märlan och Zjerde Band- 29, 30. rak - 226 Den 4 November.
^Lagfart ä sädant köp eller flifte icke tillä"tcn- Stockholm den i c Oclober 1809.
Ridderstapet och Adelns Ledamöters magnar:
I^ustv. ^lanäerström.
Pä Högtärade BorgareStändels Ledamöters magnar: k. ll.
Orevesmiilll.
Pa Högwördige PresteStändeks Ledamöters magnar:
Olok llambräus.
Pä Hederwärda BondeStänoets Ledamöters magnar: klric Olofsson.
Joli» IlolmberAslon.
Afstrift.
1809 den 2,4 Augusti uti Borgare-Ständets Plenum uppläst, reillilterades till Riksens Höglofliga Ständers Lag-Utstott betygar Lx ?rotocollo kottLrslon.
Ödmjukt
Dä allmänna Lagen i 1 Cap. 2 Z Jorda-Bab ken stadgat att wid köp. stifte och gäsma stola de willor utsättas, hwarä samma köp, stifke eller gäfwa sig grunder, är wäl otmifwelaktigt, att under härwid afsedde »vilkor, mätte sörstäs sadane, hwilka såsom nyltige för bagge Contrahenterne elier endera af Den 4 November. 227 af dem, icke blifwa stadlige för ben andre eller ock för Samhället.
Wilkor af sednare staget, förekomma icke desi mindre nog ofta och bland em ett, som förtjenar mycken uppmärksamhet, nemligen dä antingen as Hemmans-ägaren sjelf, eller af desi Arfwingar och rätts innehafware, wid afhandling förordas, att i händelse Hemmanet icke bibehällas, Uti den dä tilltradanves hand, stola medarfwingarne gemensamt, eller någondera af dem, äga magt äterlösa det för l ka summa- hwartill det roar dem emellan beräknadt.
En allmän erfarenhet uti Landsorten^ har ädagalagt de mest stadliga följder af sä beskaffade förbehåll.
En sä »villkorlig Lfwerlälelfe medgifwer ingalunda den fullkomliga ägande, och dispositions-rätt, som är affigken med köp, och hwarigenom innehafwaren mä tryggas för andras anspråk.
H-vad motiv stall finnas till företag af Hemmanets förbättrande medelst odlingar och byggnad?
Aboen stall snarare betragtas såsom oförsigtig, om icke rent af oförständig, i händelse han anwände kostnader, hwilka ej med wisthet kunde landa lill hans egen utan oftast till andras winning.
Följden ar gifwen: egendomens wanwärd, åtminstone fanne skötsel an annars kunnat förwänkas.
Mäng - 228 Den 4 November.
Mangfaleige tillfälligheter förekomma, som förr elier sednare föranleda till Innehafwarens bestm, alt antingen falja ellex borlstifia sin Fastighet.
Omständigheter, soM wid handelns ' upprättande aldeles icke kunde gisias, mindre förests, twinga honom dertill stundom emot egen wilja.
Penningens warde i jamnförelfe, emot gods och fastigheter, faller är för är, manad för mänad.
En Riksdaler för tio är sedan war bewistigen bättre an twä i samma myntstag det innewarande.
Antagom till exempel akt ett Hemman blifwik för tio är sedan af medarfwingarne löst efter desi dä »varande fulla warde 1000 Riksdaler.
Innehafware!» har warit idog Arbetare, och ä Rothuggning, Slenbrytning, Akers- och Ängs odling päkostat en lika summa, som den förr ofrugtbara marken till ringa kanste allsingen del hunnit äkergifwa:
Till uppbyggande af den förfallne gärden, hägnader, med mera aro anwande ännu »ooo Riksdaler, Aeoen tyc, ker sig nu desto säkrare gistvik sin egendom ett tredubbelt warde, som i sall den, uti desi förre wanhäfdade och förfallne stick, fält denna
Lid fritt säljas, han i mohn as emedlertid uppstegradt pris, wisierligen kunnat erhälla mindst »Zoo Riksdaler:
Icke desi mindre, sedan han, efter har antagil exempel, till förbättring päkostat 2000, utgörande således tillhopa ZZoo Riksdaler, mäste han, wid Hemmanets afstä» ende eller försäljande, i följd af det obetänksamma ashandlingswilkoret, lala sig nöjas med första summan »ooo Riksdaler, som någon bland medarfwin-arne dä framlägger.
Längifware, som i östverty Zel- ' Den 4 November- 229 gelfe vm Hemmans agarens goda hushållning och nyttige bruk af försträckte penningar, pä god tro lämnat honom förskott, utan att lanna, desi willtor» liga åtkomst och ägande ratt, blifwa plötsiigk bedragne, Äeoen sjelf ruinerad, men winsten tillfaller pä ett obehörigt och oförtjent satt hans fränder, pä de förres bekostnad.
Ulan att i öfrigt inskränka den frihet, hwar Medborgare i Samhället bör äga att, efter godtfinnande, disponera sin lagligen förwärfwade egendom sa midt märkeligt slöseri eller förgörelfe ej ädagalägges, tillhörer likwäl Lagen den skyldighet att förebygga de menlige följder för Samhällets rättigheter, som af privates obetänksamme och oklokt beräknade handlingar kunna härflyta^ Delta Lagstiftarens målsmanskap för Staten (om ett sädant uttryck får nyttjas) grundar sig pä den enkla och obestridliga saks, att Jordägare r sjelfwcr werket äro Samhällets tillhörighet.
I samma mohn som Jnnehafwaren förenar Samhällets allmänna med sin enstiidta fördel deraf, kan hans förmaltning gillas; I annat fall urartar den till misihushällning och mäste rattas efter de principer, hwilka Samhället godkänner och antagit.
Nu som enligt hwad korteligen är anmärkt, det finnes uppenbart, att förord om framdeles lösningsrättighet af Jord- eller Hemman för lika summa, hwartill det emellan Säljare och Köpare eller medarfwiugar blifnnt beräknadk, är af högst skadlig in siy - 2Z2 Den 4 November. stytelse pä Jordbruket, hwars upphjelpande nu, om nägom-n fordrar den öimnesta omtanka och wärd, utom det en stor myckenhe swärn och inwecklade rättegångar frän samina anledning hafwa deras upprinnelse; sa förmodar jag ingen finnes, som icke ljusligen inser huru nödigt och wigtigt ar, att sadan obetänksamhct för alltid förekommes genom uttryckeliqt stadgande, att nämnde willor och fö'behäll, wid handel om homman och Ägor aldrig mätte fa inflyta, eller nägot afseende derä göras.
Och hemställes i Ödmjukhet till Wallofl.
Borgare - Ständet om icke detta mä till Lag - Utskottets granskning och widare handläggning öfwerlännäs.
Slockholm den iZ Augusti 1809.
Afstnfteus rigtighek intpgar goli. klolmbergslon.
Rikets Högloflige Ständers Lag-Utskotts Betänkande, i anledning afRiksdags-Fullmägtigens frän Christiansstad Herr I.. N. bkorlinAL hos Wällosliza Borgare - Ständet ingisna, till detta Utskott remitterade Memorial, hwari förestås: att alla de brott, som af de i Staderne Garnizonerande Soldater, Artillerister och Ryttare begaS utom Lasterncr och Bara - Den 4 November- 2 gr Baraquer samt ej eller kunde fa namn af GubordinationS - brott, matte wid ordinarie
Domstolar upptagas, undersökas o>H dömmaS Da Lag - Utskottet granskat denna fräga, som asyftar ändring i hwad 14 Cap. 12 Z af Koirgs.
Krigs-Artiflarne under den zi Mar'ii ,798 innehåller, nemligen att till Krigs-Domstol höra, janke fel och förvrytelser, hwilka i tjensten begäs, alla brott och missgärningar af Manskapet wid Militairen i Fält eller Garnisonen, under Tåg och Marscher, Munstring, Regements- eller Compagnie-möten m. fl.; har Utskottet wal funnit, att berörde stadgande, i wista fall medgifwer afvikelse fran den principe Lagen i iO Cap. 21 § Rattegängs-Balken för Brottmål i allmänhet antagit, att sädane mål, swärare eller mindre, borde ransakas och dömmas der gerningen gjord är:
Men enär, i anseende till sjelfva rättwisans stipande, den ene
Domstolen likasäwal som den andre kan uppfylla sina skyldigheter härulinnan och någon oreda deraf, att det i Städerne förlagde Krigsmanskap, hwarorn Utskottet nu endast har att meddela utlåtande, för begägne brott och förseelser, tilltalas och dömmes wid Krigs - Domstol, sa mycket mindre synes wara akt befara, som denne Domstol, befintelig i samma.Stad, der brottet föröfwas, äger alla de tillgångar till upplysningar, hwilke för Ordinarie Domstolen wörö akt wänta, och salunda med lika lätthet kan winnås, hwad Lagstiftaren wid nyssnämnde Förordnande i Allmänna Lagen förnämligast SZ2 Den 4 November. haft till öanamärke; det jemwäl bör iakttagas, att krisen för hvarje
Domstols åtgärd icke msträckes widare, än att förekommande mäl kunna med tillbörlig drift blifwa handkerade, hwilket till äfwentyrs skulle förfelas, om förbrytelser af Garnizons - Manskap endast ined de undantag
Herr k4orIm§ uppgifwet, hanskötes till Ordinarie - Domstolars afgörande, dä desie, som förut merendels hafma tillräckclige göromål; skulle blifwa förmycket sysilofatte, och den följd häraf säkert uppsta, akt flere för gröfre Brott anklagade, mäste längre tid, an nu sker, qwarstadna i Fängelserne; hwaremot Krigs-Domstolarne, hwilka i alla fall icke kunde umbäras, singö pä sin lott, en gansta obetydlig del af Domare förrättningarne; äf, wensom wisia förhällanden, hwilka frän den Milikaire bestämmelsen aro ostiljaktige, bland andre, desi hastigt päkommande ombyte, af läge, synes göra sam» ma Rätters närwarande omfaltniitg ^vilkorligt nödig ; anser Lag Utskottet sig böra hos Rikets Höglofliga Ständer wördsammeligen afstyrka ändring i hwad Krigs- Artiklarne härom stadga.
Stockholm den n Qetober 1809.
Pä Höglofl/ Ridderffapet och Adelns Ledamöters wägnar: säuäv.
Ickanllerström.
Pä Högtärade BorgarcStändets Ledamöters magnar: k/lst.
Oro vestn ustl.
PL Högwördige PresteStändets Ledamöters wägnar:
Olok kllambräus.
Pä Hederwärda BondeStåndets Ledamöters wägnar: Lric Olokskon. ,fo!n HolmborAskon, Den 4 November. 233 Oswanstaende irenne Betänkande!! kades pä Bordet.
Utdrag af Riksens Höglofliga Ständers 8agUtskotts Protocoll hällit i Stockholm den 24 October 1829.
Upplästes Kongl. Maj:t§ till Rikets Ständer framställde Nädiga proposition, af innehall, att All. manna Lagens stadgande i Z Cap. z Z ByggningaBalken nu mera syntes mindre svarande emot ändamålet, i thy akt samma 5 wäl omnämner, att, der gard af sten eller annat ester Ortens lagenhet göres, bör den wara sä fast att den ej lätteligen rifwaS eller falla kan, samt sa hög och tat, att Bostap häl. les ute, men icke närmare bestämmer, huru hög densamma bör wara, för att som laggill) anses: akt dä i de Orter, der ägorne an med Stengärdar eller jordwallar omgärdade, frågor uppstätt om ohägn ä andras kreatur, och huruwida stängseln warit sä inrättad att ägorne derigenom kunde anses lagligen fredade, har, enar Lagen icke stadgade någon sä er grund för bedömmandet häraf, följden blifwit den att Domaren, wid afgörande af dylika ofta förekommande kwister, funnit sig i förlägenhet och en Jordägare, som uppfört kostsamma Stengärdar eller Jord. mallar, imedlertid fortfarit att wara blottstäld för lidande genom ohägn, utan att kunna derföre lagligen Den -4 November. styddas; Hwarföre Kongl. Maj-k, esker Högste Dom. stolens och Stats-Rädets hörande, i NaLer welat hafwa till RiletS församlad/ Ständer ölwerlämnadt, vm icke Kongl. Manis Besistlningshafwanden i hwar.e
Län kunde undfå Nådig Befallning akt, sedan Orkerncs Jnncwanare wid Härads-Rstterne blifwit hörde, i vecka ämne inkomma med underdånigt Utlåtande, samt Kongl. Maj:t derefter äga att n ld« taga den författning, som lämpad efter hwarje Landsvrls behof och locala omständigheter, närmast ,vore med ändamälet och Kongl. Maj: s Stadiga magt Sfwerensstäpamande.
Men alldenstund högst bcrörds Nådiga Proposition asser en reglementarisk Foifutriing uti ett Landtbruks- och Hushätls.nnne, hwitket efter järstrlda locala omständigheter list äfwentyrs Mäste blistva olika, och någon Allmän för hela Riket gällande enehanda förestrift hä om således icke lampell-^ ansäg Utstottet sig böra'lill Riksens Hög» lofliga Lokander wördfamligen hemställa, om icke detta ärende, som och i följd af desi egenskap redan uti förre författningar, särdeles Kongl. Förordningen den 9 Februarii 1802, är såsom ett Hushällsmäl. handteradt och under Konungens Befallningshafwandes Ämbets-åtgärd siäldt, samt stuteligen helt ock hällit beroende pä Konungens Nädiga godtfinnande, matte till beredning af Riksens Hvglofliga S änder Oeconomie- och Befwärs Utstött öfwerlämnas; hwarom Utdrag af Protocollet till Nespective banden afgifwas stullc.
Ut supra. Lx. krotocollo ^soii.
Istolm bergsson.
Hmad Den 4 November. 235 Hwad Utskottet häri sig utlätit blef uppå derom gjord proportion af Ridderstapet och Adeln gilladt.
Riksens Höglofliga Ständers Lag - Utstötts Betänkande öfwer ett af Herr Häradshöfdingen llle^onklolpe hos Höglofliga Ridderstapet och Adeln ingiswit samt derifrån lil!
U skottet remitterade Memorial angäenSommar-Tingens indragning.
Redan wid 1756 ars Riksdag hafwa Rikets dä församlade
Ständer haft under öfwerwägande huru wida nyttigt wore, det Sommar-Tingen, äfwen pä de orter hwarest sädant icke redan stedt, blefwo indragne, såsom ock Winter- och Höste Tingen hällne pä de tider af äret, nar Landtmannen af Åkerbruk- och Bärgning icke syflelsättes.
Och ehuru derwid förekommit, att till Landthushällningens upphjelpande mycket skulle bidraga, om de sä kallade Sommarmänaderne, räknade frän April mänads början till September mänads flut, endast och allenast till Landets skötsel och uppodlande blefwo anwände och deremot andre altmänne och enstildte förrättningar, såsom Ting, Kronostammor och dylike sammankomster, hwartill alla ärstider kunde wara lika tjenliga, blefwo till Wintermänademe förflyttade, samt Som - 2z6
Den 4 November Sommarliden salunda mera tillräcklig för eu myckenhet högst angelägne arbeten, de där för dylike allMänne sammankomsters bewistande mäste eftersättas.
Dock som ä andra sidan i ätstillige Orter flere swärigheker möjligtwis kunde sig före e wid SommarTingens afstaffande; sä har pä Riksens Ständers mrderdäniga tillstyrkan, Kongl.
Majst genom Nådig ftrifwelse den ig Januarii 1757 härom widtagit det förordnande, att uppä Kongl. Hof-Rätrens antydan och efter föregängeu kungörelse, wederbörande
Domare hade att inhämta häradernes samkelige Inrrewänares utlåtande, samt sedan dermed, jämte deras egit, inkomma till HoflRätten. som agde sädant, tilllika med hwad Kongl. Hof-Räkken sjelf kunde hafwa att påminna, hos Kongl. Majst i underdänighet anmälas.
Om och pä hwad sätt detta förordnande sedermera gätt i fullbordan, samt huru-vida flere eller färre Häraders
Inbyggare dä welat begagne det dem kemnade tillfälle att fa HäradsTingens antal inskränkt, har Lag-Utskottet med wisihet, nu icke kunnat erfara, annu mindre huruwida den af Herr Häradshöfdingen I>^onlio!ps »väckte motion, ma anses såsom en allmän önskan.
Ulskotlet har twärtom anledning befara, att den föreflagne ändringen, Som, mar Tingens afstaffande, tili äfwenkyrs skulle pä nägra Orter kunna »nedföra olägenhet, dä den ä en eller onnau blefwe ländande till »verkelig fördel, haldst som den Regel alltid blir ostridigt sann, att alla inrättningar, de der i mer eller mindre mohn hafwa inflytelse pä menighcters Närings- och Hushällsyrken, uödwandigt mäste lämpas efter Locale omstän. digheker, hwilka inom wart Fädernesland aro sa märk - Den 4 November. 257 märkligt fliliaktige.
Och dä i följd häraf pä Jnbyggarne u i hmarje särstildt
Ort bör ankomma, alt fa anmäla och utreda de stal, som kunna gifma öf, werchaelse om nyitan antingen af Laga-Tingens bibehållande till förr manligt antas och tid, eller och ändring deruti; förmodar Lag-U stöttet för afsigten tjenligast i detta afseende blott förestå, att osman högst äberopade 1756 ars Kongl.
Bref mä tjena till efterrättelse i sä matto, att de Haradsboer, hwilka önsta ändring kunde aga frihet sadant anmäla hos Konungens Befallningshafwande, sym dermed, jamte egit och DomarenS infordrade utläsande, till Kongl. Hos Ritten inkommer, för alt stuteligen hos Kongl. Majtt i underdånighet föredragas.
Stockholm den 26 Octvber 1809.
Iiidderstapet
Pä Högwördige Presteoch Adelns Ledamötera Ståndets Ledamöters magnar: magnar: 0. 6.
Lrjernlieät.
Lbrilk.
VVäblin.
Pä Högtarade Borgare- Pä Hederwarda BondeStändets Leoamöiers Ståndets Ledamöters magnar: magnar: k. bl. Lrevosmubl. biric Olokslon. ^folr. bkolmb^rAslon. Zerr Grefwen och Landt NarstalkenS proposition tilt bi,all pä detta Lag-Uistok els Betänkande beswaradcs med Ja.
Upp. 2Z8 Den 4 November.
Upplystes följande:
Riksens Högloflig» Ständers Lag-Utskotts Betänkande om Sjö- och Gränse Tulls samt Accis-Rätters upphäfwaode, gifwit i an' ledning af Riksdags - Fullmagtigen Herr ^VinKorAs till Högtärade Borgare - Ståndet ingifne, och derifrån till Utskottet remitterade Memorial.
Wid granskning af hwad i Memorialet yrkadt blifwit, bär Lag U skottet ival insed", att alla hos Riksens Högloflig» Stander förekommande frägor om Reglering af sjelfwa Tull» och Accis-Inrättningen borde enligt Regeringsformens 89 §, beredas af deras allmänna Beswars- och Oeconomi» Utskott; men som Rättegängssättet i Tull- och Accis mäl mäste wara enehanda med det, som Allmänna Lagen för Domstolar i allmänhet förejkrifwer, och frägor om Domstolars organisation helt och hällit efter lika grunder afgöras, har Lag - Utskottet, i likhet med Högtärade Borgare-Ständer, ansett den genom Memorialet wäckla fräga höra till delta Utskotts handläggning.
Till Lagliga jas emot Domare hänföres i iz Cap. i tz Rättegängs-Balken den omständighet: om han hafwer cn lika sak i annan Rätt- Skalet till detta stadgande är, att, dä atta saker af lika beskaffenhet nödwändigt böra afgöras efter en och samma grundsats, och Domaren således, i den händel.
Den 4 November. 239 belse Lagen omtalar, ej kan undgä att af ben prin» cip, han sjelf skulle för rigtig förklara, wanka nytta eller skuda, kan han skäligen misitänkas att häldst antaga den, hwarpä hans egen saks fördelaktiga utgäng beror.
Om man nu af sädan anledning är jäfwig att såsom
Domare öfwerwara en sak af lika beskaffenhet med den, man såsom Part har i annan Rätt; mäste man än mera wara obehörig att befatta sig med mgl, som äro sä beskaffade, att man kan förutse sig komma att i samma Rätt, der man är Ledamot, flera dylika saker för egen del fem Part utföra.
I sadan ställning är otwifwelakligt Tull- och Accis Betjente, i afseende ä de wid Tull- och AccisRätler förekommande ärender, emedan hwar och en af dem är icke blott berättigad, utan och genom sitt Embetes åliggande pligtig, att i sädane mäl wara äklagare; och genom mäls-ägande eller b esla gare-andelen i böter och consisceradt gods, af ofta betydeligt wärde, i möjlig frestelse, att af egna fördelar förwillas i Lagarnes tydning och tillämpning.
Till ätlydnad af sista Mom. i äberopade Lagens rum, borde derföre desie, Tjenstemän, enär fädane mäl i den Rätt, der de äro Domare, förkomma, alltid sjelfmant träda ifrän Rätterne.
Alen dä sädant i de af detza Rätter, som till största delen utgöras af Tull- och Accis Betjente, skulle hafwa den följd, att för hwarje förefallande Tullärende särskildte Ledamöter mätte tillkallas.
Sä är det med mycken anledning som de Författningar, enligt hwilka desie Tjenstemän aro förord - 240 Den 4 November. ordnade till Domare i Tull- och Accis-Ratler, wäckt uppmärksamhet, och synes påfordra rättelse.
Dä nu harwid förekommer akt, utom det TullBetjente icke alltid torde hafwa tillräckligt idkat studier och undergätt wederbörliga förhör uti de för Domare.
Embetet och Rättegångs - Ärender sä högt magt päliggande wetkenstaper, till Lön och Embete bero af en Styrelse, som sjelf delar behällningen, samt att den, som upptäcker Lurendrägeri och understes, kan, enligt g Art. i Z i Kongl. Förordningen den 6 Aprill 1799, fä under hela ranfakningen och framgent wara okänd, hwarigenom kau hända, att len anklagade skulle komma att dömmas af hjelsma an« gifwaren, som enligt förfaktningarne äger andel i böter och det gods han förklarar för ConfiSqueradt, ulan att sadan olaglighet kan genom Partens inwändning förekommas, eller genom desi ätalan rättas; lärer ej nägvn undgä inse, att sadan Organisation kan förenas med den säkerhet, som genom Domstolar alltid bör bäde äsyftas, och uti Allmänna öfwertygelfen om owäld bibehällas.
Hmarföre Lag U störtet tillstyrker, att med upphafwande af de hittills existerande Gränse- och Sjötulls samt AccisRatter mätte förordnas, att: i:mo I de Städer där Kämners-Rätt ej vär, mä Rädstugu - Rätt ransaka och afdömma alla de mäl, som de derwarande Sjö-Tulls- och AccisRätter enligt nuwarande Författningar tillhört. s:o Att Den 4 November. 241 2:0
Att der Kämners - Rätt ar, densamma mä till ransakning och afdömmande upptaga de ärender, som till Accis-Rält, samt Rädstufwu-Rätten dem, som till Sjö-TMs
Ratt i samma Stad hittills hört. g:o Alt till Domhafvande och Ordförande uti Gran» se - Tull Rätter, mätte constitueras lagkunnige personer, hwilka hwarken i anseende till Inkomst hafwa nytta ever stada af mälens utgång, eller pa något sätt stä uti beroende af den öfwer Tullverket befinteliga Styrelse eller Direction, börandes till besia Domstolar, ivid inträffande behof, säsom Bisittare tillkallas sju vwälduge, bosaste och edswurne man af närmast boende, som emot ersättning, enligt Taxan, derwid biträda. 4?o
Att ändring uti Natternes Utslag i de häromrörda ärender mä sökas wid de Öfwer- Doms stolar, dit sädane mäl ifrån de förra Gränfcvch Sjö-Tulls samt Accis-Ratter, enligt författningarne, gatt, med iakttagande af lika lid och prestanda, som i desamma förestrifwit ar.
Men som det wore obilligt, att sä ansenligt öka O>rdinarie
Domstolarnes göromål, utan att tillika förbättra deras wilkor, som för de fleste ändock aro allt för knappa; anser Utskottet för sin del skäligt, att för Rädstufwu- och Kamners-Rätternes Ledamöter, sä wäl som Ordföranden i Gränse-Tull-NätkerHjerde Band- 3r, 32. ne, 342 Den 4 November. ne, bör anfläs något bestämdt ärligt arfwode af Tullmedlen.
Hwilkel allt till Riksens HLgloflige