Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill likväl icke ingå närmare pådetta ämne, då Statsobligationsgystemet, ännu ej Den 14 April, blifvit ratt utveckladt; och jag tillägger föf öfrigt; att då jag hör den ena säga, att sådane obligationer föreställa förmögenhet, den andra att de föreställa skuld, den ena att man dermed gåf till välstånd, den andra att man dermed går till förderf; blir jag villrådig, om det enkla omdömet skulle vara felagtigt, att för Statsskuldens skull, måste mängden afbeta, och träla att förnöja några färre, som deraf, draga nytta.
Att det allmännas skuld väl på ett sätt går upp emot de enskildtes fordran; men att de, som ej hafva andel j fordran, utan blott i skulden, ingalunda kunna befinna sig väl deraf; och att i alla fall, äfven vid en fullkomlig jemnvigt, blifver producten af lika fordran mot lika skuld lika med noll.
Några speciella omständigheter tillåter jag mig att ännu anföra.
Det anmärkes, att jag tagit en verksam del i FinanceComitéens långvariga öfverläggningar.
Detta anförande är icke så aldeles rigtigt; jag har uppfyldt min pligt efter min förmåga: infunnit mig i FinanceComitéen, då jag dertill blifvit kallad, och lemnat mitt bidrag så godt jag förstått:
Det säges vidare, att ''‘det anspråk jag fordrar af Stä^deme,” att till en början låta det bero af Utskotten, huru, arbetena böra behandlas, tyckes också af Riksens Ständer i nära 3 månader blifvit medgifvif, men som leirna tiderymd kan anses utgöra mer än hvad Deri 14 April, jag kallar till en början, vore stunden inne att begagna Ständernas i Grundlagen förvarade rätt att bestämma tid och grunder.
Till upplysning får jag den äran nämnas att då jag tillät mig denna erinran, hade jag blott 3ine gånger varit kallad till öfverläggning i sammansatta Utskottens Berednings och det var detta rådrum, sorn jag för min arbetsförmåga fann för kort.
Icke så aldeles ovan att af ett enda dygn använda lika många timmar till arbete, som under de här uppgifne 3mé månader verkeligen egnats lill öfverläggningar inom FinanceBeredningen, blir tillämpningen af frågan om tids tillräckligheten helt olika, allt som man fattar den; men jag kan emedlertid icke 6äga, att anförandet är oriktigt; ’ty visst är det eo sanning, att Riksdagen redan varat nära tre månader; men det är ock en sanning, att af denna tid, hade
Beredningens öfverläggningar ännu icke upptagit 34 timmar.
Herr Friherre Wrangel anmärker; i anledning af ett yttrande jag haft i skrift (likväl icke fullständigt upptagit,) ”att utspridandet af denna och dylika grundsattser, vöre rakaste vägen att underminera allt välstånd i vårt land;” men jag kan ej dela denna tanka.
Får det .stanna vid utspridandet, så ogillar Folket de falska grundsattserna, rättar misstagen, och låter sig deraf ej förledas: faran är icke stor* Men det medger jag, att om origtigt 262 Den i4 April, grundsattser öfverg! till tillämpning i sak, och derigenom ingripa uti enskildta förhållanden, då kan landets välstånd undermineras: derföre må ock grundsattserne med upplysning pröfvas; och det måtte äfven derföre icke ogillas, att grundsattserna, till undergående af en sådan pröfning, upprigtigt framläggas.
Ianledningaf den erinran jag gjort,att mynti qvantifeten genom enskildtes vinster eller besparingar icke kan ökas, anmärkes: ”Hvad kan hindra mig att, oberoende af Riksmyntet, för* skaffa mig genom mina produeter metalliskt mynt från andra länder.”
Jag svarar|derpå, att visserligen intet hinder deremot förefinnes; men derföre är mitt påstående ingalunda vederlagt: man kan gerna införa Piastrar, Francs stycken, Kronor och Zwei-drittlar: och man har då visserligen infört mynt; men om detta ville begagnas uti den invertes rörelsen, så intogo det sitt rum icke såsom ett oföränderligt mynt utan såsom en vara, efter det värde i Statsmyntet, den derå utsatte, som för tillfället ville speculera deruppå.
Detta är alltså icke myntets egenskap: icke den möjligaste orubbliga calculationsgrund, som utgör det förs nämsta begreppet och den egentliga fordran, man måste fästa vid idéen om mynt.
Herr Friherre Wrangel erinrar, att mina uttryck på somliga ställen äro något invecklade, och tyckas afvika från den enkelhet, som bör utgöra Financernes element.
Ben 14 April. 263
Det är alltför möjligt, och blir mitt fel allena, hvar gång jag icke förmått att göra mig förstådd.
Herr Friherrens rättvisa skall utan tvifvel deremot gerna antaga min upprigtiga försäkran, att min mening och min önskan varit, att utveckla, icke att inveckla äni4 net.
Under cathegorien af misstag om menin* gen, räknar jag äfven den anmärkning, i anledning af frågan om Statsverkets skuld till Banken, dervid jag etinrat, att det tjenar till ingenting utställa räntebärande obligationer tilt sig sjelf,” huru kan ett sådant förhållande äga rum, då dessa obligationer äro garanterade af Ständer, samt räntan och amortisseringen ordentligen betalas?
Min mening var nemligen den, att sotn Staten i denna del representerad genom StatsContoiret och RiksgäldsContoiret, är gäldenär, och Staten, representerad genom Banken, är fordringsägare, så äro de tu ett.
Om alltså Statscalculen upptager ränta och amortissement genom Folkets bidrag till afbördande af skulden; så måtte detta förutsätta ett ändamål till återbringande ar en viss ordning, hvarom Folket blifvit ense med sig sjelf:
Riksdagsbeslutet utgör då d n Stats obligation, som i detta fall gäller lika för alla vederbörande, både dem som derefter tillhöra att afbetala, och dem sorn äga att emottaga afbetalningen.
Vid Herr Thams anmärkningar, tillåter Den 14 April, jag mig en enda särkild erinran , och äfven den icke utan ett visst motbjudande: emedan den har för afseende att tillrättavisa en obillighetJag vill likväl ej heller föra den på räkningen af en sådan mening: utan med den värda Ledamotens tillåtelse, anse den icke af honom tillräckligen öfvertänkt, eller ock möjligen af mig orätt fattad.
Det anföres nemligen, att Malmö DiscontDirections oredlighet blef mer och mer känd; men ändå skyddades den i det längsta; och lätteligen skulle man kunna tro, att af sigt en var , att i Malmö Disconts faUt äjven indraget, de andra båda Filial Discont emes.
Jag anser , att man ej lätteligen borde tro sådant; ty denna tro förutsätter hos dem, som dälde förhållandet en afsigt att skada.
Jag tror att man gjort mycket väl, om man, under S'ändernes sammanvaro 1815, angifvit en oredlig förvaltning, så vida den då verkeligen var bekant; hvilket jag i sanning icke förr än nu hört yttras, hälst jag år 1815 hade ingen del i Riksdagsärcnderne, jag tror deremot, att det låg i sjelfva dessa inrättningars uppställning och verksam- , het, att den enås ofärd oemotståndeligen måste draga de öfrige med sig- Jag tillåter mig att hänvisa Herr Tham till Herr Friherre Cederström, Jacob, för att få svar på den frågan, om Jylalmö Disconts ställning af honom icke yppades, för att indraga de andra båda Fil-iaL
Den i4 April. 265
Disconterne i dess fall?
Jag kände förenämde
Disconts sållning mycket senare än Friherre Öderström; men jag delade det oaktadt hans tanka, att förhållandet icke borde yppas, utan i sammanhang med garantier.
När, mot Friherre Cederström gjordes anmärkning häröfver, vid sista Riksdag, så var jag den enda af BancoUfskottens Ledamöter, som i ett särskildt yttrande anförde, hvad som verkade på mitt begrepp om grunderr^e för Friherre Cederströms handling, i den stund den ägde ruin; de voro efter min tanka alldeles motsatte afsigten att låta crediten falla: de voro att uppehålla crediten.
Jag hade någon erfarenhet i hvilka collisioner man uti administrativa angelägenheter kan införas, emellan föreskrifterna och omständighe. terne; föreskrifters helgd kan man alltid yrka med lugn och mod i förening; en redlig man kan ej gå emot föreskriften, utan att göra uppoffring af sitt lugn.
Hafva då hans motiver varit väl öfverlagda, så vinner hans åtgärd bifall af den eqskilta känslan, på samma gång som helgden af Samhällsformerne ville företrädesvis deråt påkalla ansvar; och detta var mitt motiv för en från Utskottet afvikande tanka.
Jag får för öfrigt upplysa Herr Tham, att då catastropheo med Disconterne inträffade, vågade jag gifva min tanka tillkänna, att de
Min rätt till yttrandet af denna tanka var ingen, ty jag 266
Den i4 Jpril, delade icke äran af ansvarigheten för eit sådant råd; men ännu påminner jag mig med innerlig tillfredsställelse, huru jag icke hörde någon bland ansvarige Rådgifvare vid ett sådant tillfälle erinra sig ansvarighetslagen.
Uppriktig var denna tanka; Lika uppriktige voro ofelbart ock de betänkligheter som deremot anfördes af andra, och hvaribland jag specielt erinrar mig flere, vid samma tid functionerade af Riksens Ständers egne Fullmägtige: beslutet vördar jag äfven; ty då garantien var svår att tillvägabringa, utan att träda formerna för nära , tillkännager det en större kraft att uppoffra det öfvergående åt det beståndande.
Olägenheten kändes gemensamt; följderne föxesågos äfven; och den striden är ej heller obekant, som vid förra Riksdagen ägde rum, att möjligast inskränka deras menliga inflytande; Jag påstår icke, att de fullkomligaste resultater då vunnos; men med mycket lugn erinrar jag mig, att mitt ringa bidrag ingalunda gick derpå ut, att den förvärra.
Samma upplysta ledning som nu egnas åt Ridderskspets och Adelns egna öfverläggningar, tillhörde då de sammansatta Utskottens:
Vare denna erinran, om den behöfs, en särskild borgen för hvad jag anförer.
Jag har ännu några ord att tillägga.
Man daterar från 1812 de misstag i financiella och economiska ämnen, som skola vållat den närvarande förlägenheten.
Man gör mig den ätau att tillägga mig en verksam del i den.
Den 14 April. 267 Man anför, att om jag försökt göra samma varsamhet gällande under senast#
Riksdagar som jag nu yrkar, sknlle icke Sverige befinna sig i så allmänt aftagande tillstånd; och der-r efter uppställes en liknelse, att man klagar att ett Barn icke kan gå, sedan man låtit taga foten deraf.
Jag tror, att man icke har rätt i hufvudsaken; jag är öfvertygad att man har orätt i tillämpningen; och för öfrigt anser jag mig aldeles oförtjent både af äran och tillvitelsen mig här igenom göres.
Särskilt för den chronologiska ordningens skull, vill jag blott i förbigående anmärka, att just samma år 1812 upphörde min befattning med det Embete som, efter Grundlagen, tillhör ledningen af Rikets Handelsoch Financeärender, Jag bekänner, att med mycken förvåning bär jag hört yttras, och äfven i skrift funnit anfördt, att Riket var i en förmånlig economiskfoch financiell ställning emellan 1809 och 1812- Jag vill ej här med någon vidlyftig framställning återföra det sorgliga minnet af Fäderneslandets belägenhet 1809.
Blott i afseende på det närvarande ämnet vill jag erinra, att då en tredjedel af området lösslets från Fädernejorden,stannade all Statsskuld, och förbindelsen att svara för det representativa myntet, på den återstående delen; och de enskilt# dignade under bärdor, Menniskan är mägtig af stora företag; raen det omöjliga begränsar dock hennes förmåga.
Med en troll - 268 Den 14 April. kraft allena skulle tillståndet ögonblickligen kunnat förändras; skulle verkningarne af olyckor, sorn föranledde Statshvälfningen kunnat upphöra: menniskoverk hade det ej varit* Men det var redan ett stort menniskoverk, att 'skaffa rådrum och återhemtning, till ordnande af ett bättre tillstånd och detta verk utfördes, „ Sältet huru det utfördes, bestämdes till största delen, och må hända oeftergifvejigen, af sjelfva belägenheten.
Då Krigsgärd icke kunde utgå, men penningar till krigets utförande måste anskaffas, så nyttjades det medel, hvilket för tillfället undanröjde intrycket af nöd och förlägenhet; det erforderliga biträdet ikläddes skepnaden af verklig behållning, och förmådde derigenom dölja den försvagning af framtidens krafter och förmåga, som det naturligen innebär.
Det var likväl i sjelfva verket icke annat än en skuldsättning och kunde intet annat vara: en skuldsättning hvars verkningar allt sedermera tryckt oss och ännu gör det.
Under annan form, under formen - af mynt, var det samma systéme af anticipation på framtidens kraft, som nu, tilläfventyrs mindre nödigt än då, är 1 fråga att etableras genom Statsobligationer, Emedlertid, då de utställde myntsedlarne hastigt utbredde deras verkan, och denne i början var enahanda som af reel behållning, blef detta en anledning att prisa en period, som hade allt för sig till det yttre skenet} men ty värr hade emot sig sin inneboende vansklighet och förstöring, Det närmare förhållandet af illa^ dessa thn 14 April, verkningar är emedlertid förut fullständigt utVeckladt uti Stats- och BancoUtskottens be-* tänkande vid lörra Riksdagen.
1809 års Financeplan var byggd på en stark amortissement af de uti nödens stund utgifne sedlarne; men redan 1812 klagades öfver följderne af indragningen; och en betydlig summa utställa des åter, till de dåförekomne Krigsrustningarne.
Den spänning i det allmänna politiska samhällsskicket som desse åren agde rum, var väl mäktig att underhålla lifligheten, men den tmdergräfde likväl den solidare kraften; och sedan en allmänn fred återbragt vanliga förhållanden inom hvar Stat, och Staterne emellan; framstodo åter, med ökad känning, verk-i ningarne af de gemensamma förlusterne, och af den allmänna försvagning som naturligtvis måste följa på så stora skakningar: så klagades hos oss, icke utan skäl, om förlägenhet i allmänna rörelsen vid 1815 års Riksdag.
Äf* ven då ville man mindre erkänna den, såsom en naturlig följd af tidsomständigheternes oemotståndliga Verkningar, än söka örsakerne dertill uti felaktiga hushållningsanstalter.
Disconterne voro då i full activité; deras upp-J hörande kunde vid det tillfället icke anföras såsom den verkande orsaken; i stället började då redan talas derom, att deras vidsträckta operationer voro det.
Man fann Handelssystemet för mycket gynnadt och utvidgadt; man började göra reparation af allmänna biträden mellan de särskilta Hufvudnätingarna.
Fastighets- och odlingslån infördes; MagazinsDirefitionens fonder och äfven
Discontcrediten öka - 270
Ben 14 April. des.'
Dea år 1809 etablerade hufvudprincip för Financeregleringen, nemligen en stark ämortissement, af Bankens förskott, bibehölls väl i hvad som angick de skattandes bidrag; men större delen af bidragen sorn sålunda ingingo, förvandlades till Lån åt enskildta.
Jag är alldeles öfvertygad att det å alla sidor var i verklig god tro man så handlade.
Efter min tanka hade det varit mycket lyckligare för Fäderneslandet, om Lånesystemet icke blifvit utsträckt på sätt sorn skedt; men det var den starka sedelutgilningen 1809, som tvunget skapade det icke omedelbarligen, men i en successiv och naturlig påföljd deraf.
Öfver hela verlden kändes enahanda verk* ningar af öfvergången från krig till fred; och ännu i denna stund är jemvigten icke återstäld: förlägenheten uppenbarade sig på lika sätt öfver allt; de tillfälliga botemedlen företogos nästan på enahanda sätt.
Konungen i Danmark upplånte penningar, och försträckte dem till förlägne Jordbrukare, i följd hvaraf många Egendomar nu äro fallne under Kronan.
Vi finna från aila Länder uppgifvit, och bland alla, främst frän England, huru Fas stighetemas pris med Landtbrukets producter fallit: der uppenbarade sig förlägenheten först hos ruinerade arrendatorer, här hos skuldsatte Egendomshafvare och i vidare utgrening till hela samhället, 6åsom en naturlig följd af allt partielt lidande: vidare huru speculationerne öfvcrgått från näringarne till sjelfva penningen} och att, af dessa omständigheters verkan
Den 14 April. 271 1 förening, prpductionskostnaden stigit, genom arbetarens större fordringar, i följd af lättheten att vinna sitt underhåll, och genom Förlagens dragning från näringarne, för att öfvergå i sjelfva penningehandeln.
Den som emedlertid, utan uppmärksamhet på dessa naturliga verkningar, och tillika, vid ett fluctuerande mynt-; värde, saknande all grund för calculen, fortgått i samma dyra näringsföretag, hvilka under förra förhållanden varit lönande; måste efter ett successivt stigande betryck, slutligen falla ett offer för händelserna, och en origtig beräkning.
Disconterne hade i deras befinteliga skick ingalunda kunnat äga bestånd, äfven derest icke den obehöriga förvaltningen i Malmö påskyndat deras upplösning.
Många gånger förut, hade dessa inrättningar påfordrat och erhållit partiella Låneunderstöd af Staten.
Allmänna medel, i synnerhet KrigsFondens, voro i Disconterne insatte; men måste för behofven efter hand disponeras.
Jag är den första sorn öppet erkänner, att, med större erfarenhet, hade man troligen aldrig så utvidgat dess» r förhållanden; och då hade ej heller återgången varit så tryckande; men sedan det en gång skett, kunde följderna icke återhållas.
Emedlertid är jag öfvertygad, att en stor öfverensstämmelse i begreppet om desse messurersan^ vändbarhet
Och nytta agde rum, i den tid de vidtogos, uti andra länder, med större erfarenhet i utsträckta pcnningeförhållanden än här; uti England och America, folio, äfven för nå - 272 Den 14 April, gra år sedan en mängd private LåneBank !n* rättningar; då följderne deraf skakade Creditea och inflöto menligt pä Näringarna.
Vi aro således ej heller ensamme om denna slags erfarenhet.
De Financiella åtgärderne vid 1818 års Riksdag, voro ej mera frivillige.
Disconternes fall medförde ett upplag i alla Creditförhållanden; man såg med förvåning huru ett, utan grund och utan stöd uppstäldt svagt Credit verk, vid första skaknirigen från ett stort och vigtigt inflytande nedföll till till intet.
Jag har förut yttrat mig derom.
De kunde ej fortgå i deras då befintliga skick: de berodde af enskilt förtroende, och detta förtroende fanns icke mera.
Tvärtom hade den emot dem rådande stämning, utaf upptäckte oredor och balancer, fått ett oöfvinnerligt stöd.
PROTOCOLl, hållna IIOS HÖGIOFLIGE IBttlDlDSIBilSÅJPIäa ®©n VID Urtima tlikö>a£jen i Ark* 1844 och 1845.
SjuHfie MMiiftet, ——1 STOCKHOLM.
Hörbergska Boktryckeriet, 1845.
Lördagen den 1-Februari 1845.
Justerades 19 prot.utdr. för d. 30 sistl.
Justerades pleniprot. för d. 11 sist!. Januari e. m.
I öfverensstämmelse med R. o. Ad:s i sista plenum yttrade önskan, uppläste II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, det af honom, vid RiksStms d 29 sistl.
Januari hos D. D. M, M. Konungen och Drottningen aflagde und. afskedsuppvaklning, hällne så lydande tal: Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Stormägtigste, Allernådigste
Inför D. D. M. M. nedlägga R.
St. und. önskningar, att D. D. M. M. och den Kongl. Familjen må under nu förestående resa lill Norrige och vistandet der oafbrutet få åtnjuta helsa, välgång och tillfredsställelse.
Det har sällan, och under, nu varande statsskick aldrig förr inträffat, att riksdag hållits i Sverige utan att Konungen dervid varit närvarande; och Rikets nu församlade Ständer förbise icke betydelsen deraf, att deras vigtiga förhandlingar och rådplägningar komma att äga rum under E.
M:s vistande i ett från riksdagsorten aflägset land.
St., som erkänna giltigheten af Brödrafolkets önskan att ibland sig äga E.
M. då första stortinget efter E. M:s anträde till Regeringen skall börja, inse nogsamt det ädelt rätta i E.
M:s beslut att efterkomma denna önskan, och att derigenom, lill begge naiionerues tillfredsställelse, ådagalägga
Sin föresats att lika noggrant uppfylla Sina Konungsliga förbindelser, mot det ena som det andra af de Folk, hvilka Försynen kallat E.
M. att styra och lyckliggöra.
Den saknad E.
M:s frånvaro kommer att förorsaka, kännes djupt af R.
St., men den mildras i någon mån af tanken derpå, att E.
M:s afresa härifrån vid denna tidpunkt ojäfaktigt viltnar inför hela Europa om lugn och samdrägt inom vårt fädernesland och om det förtroende E.
M hyser lill folkets ombud. R. St., lyckliga i medvetandet att aga detta nådiga förtroende, hoppas att alltid kunna bibehålla detsamma, ty de väga tro, att deras förhandlingar och beslut skola bära stämpeln af bemödandet alt befordra Rikets väl och bästa, och 4 Den 1 Februari f. m. att derigenom efterkomma E.
M:s landsfaderliga afsigter och önskningar.
Hela Svenska folkets välsignelser och välönskningar åtfölja D. D. M. M. och det Kongl. Huset under Deras resa, och från hvarje Svenskt hjerta uppgår till den Alltstyrande en innerlig bön, att Han öfver dessa för Folkets kärlek så dyrbara föremålen må sträcka
Sin skyddande hand.
Med längtan emotse alla, och i främsta rummet R.
St., den tid då de åter få i underdånighet helsa D. D. M. M. och Deras höga älskvärda Familj med ett uppriktigt och hjertligt välkommen. R.
St. anhålla underdånigst, att i D. D. M.
M:s nådiga välvilja och bevågenhet alltid få vara inneslutne.
Anmäldes till justering Exp.Utsk:s under N:o 91 afgifna förslag till R.
St:s lind. skrifvelse till K. M., ang:de förändring i vissa delar af nu gällande lagsladganden om giftorätt, arfsrätt och istadarält.
Som för närvar, på R. o. Ad:s bord hvilar LagUtskis betänk.
N:o 68, hvilket med detta ämne sammanhänger, så får jag till Hr Gr. o. Landtm, samt R. o.
Ad. vördsamt hemställa, att det förslag lil) und. skrifvelse, som nu omnämndes, måtte på listan sättas näst efter ifrågavar. betänk.
, och att detsamma uppföres främst på föredragningslistan till nästa.Onsdag.
I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. bifölle, att LagUtsk:s mern.
N:o 68 må uppföras främst å föredragningslistan för nästa Onsdag och att Exp.- Utsk:s ifrågavar. skrifvelseförslag derå upplages näst efter berörde mern.
Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 87 afgifna förslag till R.
Sl:s und. skrifvelse till K.
M. ang. regleringen af utgifterne under riksstatens 7:de lnifvudtitel.
Till justering upplästes vidare Exp.Ulsk:s under N:0 88 afgifna förslag lill R.
St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 8:de hufvudtitel.
Palmstjerna, Carl Otto: R.
St. hafva tillförene beslutit, alt ersättning af 160 r:dr skulle tillkomma rector och collega schola1 i Westervik för mistad socknegångsspanmål från åtskilliga församlingar.
Genom uraktlåtenhet i StatsUtsk. bar emedlertid vid slutliga regleringen af 8:de hufvudtiteln detta icke blifvit intaget.
Då nu den und. skrifvelsen angde regleringen af denna titel af R. o.
Ad. skall justeras, torde det vara skäl att fästa uppmärksamheten på detta förhållande, hvilket ganska lätt kan rättas, om R. o.
Ad. skulle vilja bifalla införandet af följande ord: ”Jemlikt R.
Sl:s und. skrifvelse af d. 26 sisth Oct.
Den 1 Februari f. ra. hafva R.
St. uppfört den ersättning, som med 25 t:r 17 k:pr råg årligen tillkomnier rector och collega scholae i Westervik för mi stade socknegångsspanmålen från Lofta, Gamleby och Törnesfalla församlingar, och hvilken spanmål förslagsvis beräknats till en jemnad summa af 160 r:dr.”
Till följd häraf borde äfven uti sjelfva tabellen öfver denna hufvudtilel upptagas, dels under rubriken elementarläroverken bland tillökningen: ”Till ersättning åt rector och collega schöl* i Westervik för mistad socknegångsspanmål 25 l:r 17 k:pr råg med förslagsvis utfördt värde af 160 r:dr”; dels ock, uti slutsummorna, värdet af den oindelta spanmålen med 22,084 i st. f.
21,924 r:dr samt hufvudsuraman med 1,036,900 i st. f. 1,036,740.
Jag får vördsamt hemställa, alt R. o. Ad. måtte bifalla dessa tillägg uti den ifrågavar. und. skrifvelscn.
Uppå härefter framställd propos. godkände R. o. Ad. skrifvelseförslaget N:o 88, med den af Frih.
Palmstjerna föreslagna förändring.
Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih.
Raab, Adam Christian, såsom ledamot af Bevilln.Utsk., begärt och erhållit högst 3:ne veckors ledighet, räknad från denna dag, samt anmodade fördenskull Hrr Electorer att utse en ledamot i nämnde Utsk. lill tjenstgöring under denna ledighetstid.
Föredrogs BancoUtsk:s d. 29 sisth Jan. på bordet lagda mern.
N:o 38, ang:de revisionen af lånecontorens i Götheborg och Malmö samt
Bancodiscontverkets räkenskaper och förvaltning för nästlidne år m. m.
Detta mern. företogs punktvis lill afgörande. lista punkten, ang:de en revisors och en suppleants utseende af hvarje RiksSt. för granskning af hvartdera lånecontorets räkenskaper och förvaltning.
Då enligt 5 § af instructionen för Ridd.Direct. R. o. Ad. uppdragit åt denna Direction alt emellan riksdagarne utse Revisorer för granskningen af de räkenskaper, hvarom nu är fråga; så hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att äfven nu, ehuru riksdag pågår, uppdraga åt Ridd.Direct. att utse ifrågavar.
Revisorer.