Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Också jag anhåller att emot detta beslut få anmäla min reservation.
Jag är förekommen i hvad jag ville nämna örn de öfriga 3 Ståndens beslut, och hoppas således att det af R. o. Ad. nu fattade icke skall medföra någon verkan. 2: dra §:n.
Utan någon öfvermodig glädje öfver den seger jag genom voteringen vunnit för mitt förslag, som jag vet vara ingen i sak, om än icke några reservationer blifvit afgifna, anser jag mig dock skyldig, att, i anledning deraf, nu vördsamt erinra R. o. Ad., att, som en nödig appendix till den sålunda uppkomna 1 §:n, den 2 §:n i mitt förslag bör antagas.
Den lyder så bär: ”1 den händelse bankbolag bestämmer viss tid för upphörande af deras bankrörelse, men sedermera ändock önskar alt dermed få fortfara, skall kungörelse derom trenne gånger införas i allmänna tidningarna minst 18 månader före slämmodagen.”
— För att vara mycket bestämd och kort, anhåller jag äfven att få uppläsa eli litet motiv till samma §, så lydande:
Det är klart, att i den mån man betraktar provincialbanker, icke allenast såsom vinstgifvande inrättningar för bolagen, utan såsom nödiga institutioner för landet, som lemnat dem frihet att uppslå, så mäste man begränsa deras rätt att upphöra, utan advis, helst det är tänkbart att, utom i den händelse då ett gammalt bankbolng genom vårdslös förvaltning kommit på obestånd och tvingas att upphöra, ett nytt, som lättsinnigt bildat sig, — måhända för att förekomma en annan association — skulle straxt efter dess stiftelse inse sitt misstag oell vilja upplösa sig; hvilket bör vara förbjudet, emedan allmänheten derpå blifver narrad.
Jag hemställer huruvida icke R. o. Ad. anser conseqvensen fordra, att detta som ett nödigt supplement till t §:n antages.
Den upplästa §:n af Råneo- oell LagUtsk:ns förslag afhandlar egentligen ett annat ämne.
Hr Lefre'n: Jag ser alldeles icke något absolut sammanhang emellan den beslutade 1 §:n och den af Gr.
Frölich framställda 2 §:n, att Konungens skyldighet att gifva sitt tillstånd till bankbolags inrättande efter voteringen gått förlorad, verkar icke på 2 $:n i den lag, som är föreslagen, och tror således att 2 §:n kan företagas i den ordning, som han här står.
Vi se redan nu, vid öfvergången 46o Den 18 Februari e. m. ifrån debatten oell beslutet oin i §:n, en gifven olägenhet af borttagoudet utaf Konungens rätt att sanctionera sådana inrättningar, då just den motionär, sorn föranledt den förändrade redactionen, finner sig föranlåten att sätta en nybom emot förmodad lättsinnighet af acliebolag, sorn skulle vilja uppslå likt svampar på de gamla bolagens bekostnad.
Just dessa vacklande förhållanden visa skenbarligen oläinpligheten af all borttaga ifrån högsta värdalen af Rikets angelägenheter rättigheten att hafva sin hand i sådana inrättningar.
I öfrigt anser jag icke det vara nyttigt att inrycka detta stadgande här, och så mycket mindre nödvändigt att bråka härom, som 3:ne Stånd redan bifallit §n, sådan den är; och R. o Ad. är således, efter min förmening, oförhindradt att fatta beslut öfver de påföljande §§:na af banklagen, på det sätt, som kunde finnas förnuflsenligast, utan allt afseende på Gr.
Då den af Gr.
Frölich upplästa §:n på intet vis motsvarar den, som vi nu hafva under öfverläggning, och icke gerna kan sättas i dess ställe, så hafva vi på def sättet kommit i ett slags dilemma; ty den ena handlar 0111 bolagsmännens antal och teckningssumman, den andra åter 0111 något helt annat.
Det torde alltså vara nödigt, att Gr.
Frölich framställer de §§ af sitt förslag, som motsvara §§:na i Utsktns betänk., och att alltså betänk, följes vid föredragningen, på sätt beslutadt är, och hvilket beslut ej lärer kunna rubbas.
Frölich endast behagar framställa de §§ i sitt förslag, som motsvaras af andra i Utsk:ns betänk., då kan någon slags debatt äga rum, och derefter må alltför gerna frågan förekomma om §§:nes omnumerering.
Hade på f. m. beslut blifvit fattadt att afslå detta betänk., då hade man kunnat nu följa Grefvens förslag, men ej så vid ett motsatt förhållande, och hemställer jag, om ej det vore skäl att få veta hvilken § 1 Gr.
Frölichs förslag motsvarar den 2 §:n i Utsktns; i annat fall får man sedin gå genom Grefvens §§ en annan dag, sedan Utsktns § för § blifvit afslagna.
Jag hade föreställt mig, att frå gan om r §:n genom votering var afgjord, och tror således att den talaren, sorn mycket yttrat sig om afsigten alt vilja öfverflygla konungamakten, råkat att öfverflygla sig sjelf, när han inkommit på ett ämne, som redan är afgjordt.
Hvad 2 §:u beträffar, skulle jag hemställa till Gr.
Frölich, om lian ej. på de grunder Hr von Hohenhausen anfört, kunde medgifva omflyttning i nummerföljden af §§:na i sitt förslag, på det att vi kunde få skrida till öfverläggning om den 2 §:n i Utskms.
Jag är förekommen af de 2,:ne sista talämne.
Ändamålet, hvarför jag begärde ordet, var att göra Den 18 Februari c. m. samma hemställan, som den Gr.
Anckarsvärd framfört till Gr. Frölich.
På de villkor, som Hr von Hohenhausen föres'agit, är jag villig alt genast yttra, att den af Hr Fiih. o. Landtm, nu föredragna §, hvilken motsvaras af den 3 i mitt förslag, är af din beskaffenhet, att jag utan tvekan kan densamma antaga, om derpå göres proposition.
Sedan torde det tillålas att jag får propos. på min §, hvarefter ingen vidare förvexling skall inträffa.
Hr La gerheim:
Lika litet har jag anklagat någon talare för afsigt att vilja öfverflygla konungamakten, som jag sjelf kan anse mig öfverflyglad af den talare, som byggt sitt raisonnement på den falska grunden af en anklagelse, sorn från mig aldrig utgått.
Jag har sagt att sjelfva saken innebar ett kringgående af konungamakten, men för utsigten att uppsåtligen vilja densamma kringgå har jag icke beskyllt någon.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten på, att en punkt i §:n innehåller: ”Vid pröfning af bolagsreglorna bestämmer K.
M. det högsta belopp, hvarutöfver teckningssumman ej får gå.”
Mig tvckes ali, till följe af R. o. Ad:s nyss fattade beslut i afseende å 1 §:n, denna punkt i 2 §:n derifrån borde utgå.
Hr Joe frön:
Den siste talarens yrkande finner jag vara alldeles oriktigt.
Af det beslut, som i afseende på 1 §:n är fri lindt, finner jag icke det böra blifva en följd, att 2 mom. i den 2 -:n skall förfalla. R. o. Adis pluralitet kan visserligen få besluta, men icke följer det af sig sjelft, att ifrågavar. punkt skall utgå; ty om
Konungens aulhorisation icke behöfves för en privatbanks uppslående, så följer icke deraf att Konungen äfven är betaget att bestämma högsta teckningssumman för samma bank.
Vi mäste taga särskildta beslut om särskilda saker.
Hr Mannerskantz har otvifvelaktig! rätt, att 2 morn., såsom det nu är redigeradt, icke står tillsammans med R. o. Adis beslut vid 1 §:n; men som jag är villig att låta Konungen äfven efter den redaclion, som r §:n fått, bestämma högsta beloppet af hvarje banks teckningssurnma: så vill jag icke heller motsätta mig antagandet af 2 mom. i Utskms utlåt., blott med den obetydliga förändring, att der ej må komma att heta: ”Viii pröfning af bolagsreglorna,” utan blott, att Konungen äger alltid rättighet att bestämma det högsta belopp, hvartill teckoingsumman får gå.
På det sättet instämmer jag med Hr Lefren, att efter det är en omtvistad sals, och man fruktar alt lörelsecapitalet kan blifva för stort, men min afsigt icke är att göra det för storf, utan della gör sig 4 Ca Den ig Februari e. m. sjelf!; så liar jag ingenting emot alt bestämmandet af bankernes teckningssumma öfverlemnas åt K.
M. Hr Mannerskantz: Då R. o. Ad. nyss beslutade att enskilde skulle slå fritt att inrätta bolag till bankrörelses bedrifvande, utan att Konungens sanclion dertill erfordrades, så anser jag som ett corollarium deraf följa, att Konungen icke kan bestämma den bogsta summan, hvartill ett sådant bolag kan få teckna sig; ty Konungen kunde ju då bestämma alt högsta leckningssumman ej fick öfverstiga i r:dr, och följaktligen ägde Konungen rätt att på detta sätt förvägra bolags uppkoms', och derför bör ej delta mom. linnas.
Det är naturligt, att ett bankbolags minsta summa, hvarmed del vill börja sin rörelse, är något som bolaget sjelft kan föreslå, och bolaget kan då börja med i r:dr, om det skulle befinnas intressant och lönande, och hvartill jag önskar allsköns lycka; men delta mom. föreslår icke att
Konungen skall kunna bestämma den minsta utan den högsta leckningssumman.
Formelt tror jag icke att man kan komma lill samma slutsats med Hr Mannerskantz.
Kär i morn. säger, att minsta teckningssumman skall utgöra r,000,000 r:dr, så ser jag i sanning icke, huru man skulle kunna få ett maximum af r r:dr; ty mellan 1 r:dr och en million r:dr är skilnaden verkligen en million gånger 1 r:dr.
Då roan borttagit från Konungen den mera vigtiga rättighet, hvarom 1 §:n talar, då kan roan alltför viii borttaga den obetydliga, sorn i detta mom. omtalas, och gerna medgifver jag Hr Mannerskantz hafva rätt deruti, att det är inconseqvent att antaga Gr.
Frölich.* förslag till 1 § och bibehålla det ifrågavar. 2 mom. oförändradi.
Jag är dock benägen att lill momus bibehållande lemna milt bifall, saken betyder litet eller intet som jag hoppas.
Just för den omtalade conseqvensens skull, och ufven på del alt icke för stor olikhet må finnas mellan privatbankernes fonder, får jag föreslå ett maximum af 2,000,000, likaväl sorn Utsk:n föreslagit t,000,000 som minimum.
Det är verkligen märkvärdigt, att Hr Rosenblad, hvars argumentation för en stund sedan gick ut på att visa vådan af för mycket öfverflöd på sedlar, just är den, som, när jag förklarar att jag för min del vill öfverlemna åt
Konungen att bedomina maximum för privatbankers teckningssumma, påstår delta medgifvande ål konungamakten vara en obetydlighet.
Detta kail gifva ett begrepp om den slags politiska ärlighet, som brukas i denna discussion
Från den värde ledamoten Hr Rosenblads sida är detta sätt visserligen icke något nytt, men bör dock i prot.
Doll 18 Februari e. m. 4G3 remarqueras.
Del ur sannt, alt en omreclaclion i detta inom. måste äga rum, 0111 man vill hafva någon conseqvens, det ur möjligt att besluta omflyttning af hela sista niora, i Utskrns 2 § till den 1 ; men månne det är mödan värdt att försöka att här göra någonting conseqvent?
Herrarne lita på de andra Ståndens beslut; meningen loide vara att nit gyckla litet med det beslut, som här blifvit fatladt, det må herrarne alltför gerna göra, jag önskar herrarne mycken lycka, det må stå för herrarnes egen räkning, mig gör det ingenting.
Jag har varit ledsen öfver, att denna öfverläggning om ett vigligt ämne hålles så sent på altonen, då få af R. o. Ad:s ledamöter äro tillstädes.
Men när saken behandlas så som nyss af Gr.
Frölich, så är jag glad alt få af Ståndet äro här, och an mer, att så få åhörare befinna sig på läktaren.
1 sjelfva saken får jag säga, att likasom denna § utsätter ett minimum för teckning, anser jag det vara rätt alt äfven utsätta ett bestämdt maximum, på sätt Hr Ribbing föreslagit.
Men, enär det icke är utsatt, och jag befarar det hafva sina svårigheter att på förhand bestämma något sådant, så måste dess utsättande öfverlennäs åt någon annan.
Jag kan icke finna någon, åt hvilken det lämpligare kunde uppdragas, än åt Konungen.
Derför tror jag, att §:n kan bifallas sådan han ar, oaktadt utgången af omröstningen öfver den föregtde §:n.
Jag anhåller alltså 0111 bifall på Utsktns förslag i denna del.
Min politiska ärlighet lärer icke behöfva Gr.
Frölichs hvarken pröfning eller vitsord, jag sätter den alldeles utom Grefvens pröfning helt och hållet.
I afseende å hvad Hr Grefven behagat yttra derom, alt jag sagt mig fästa mindre vigt vid öfverlemnande! af den rättigheten åt
Konungen att kunna bestämma maximum af eu privatbanks teckningssuminn, så vidhåller jag fullkomligt, till alla delar, och afviken icke derifrån det ringaste, utt det måtte vara en högst betydlig skilnad att äga den stora rättigheten att kunna förekomma det dylika bolag skola kunna uppstå såsom svampar — den stora och i min tanke nödvändiga rättigheten och makten hos Konungen att kunna hindra uppvexlen af sådana svampar, sii ger jag, måtte vara något helt annat än den mindre betydliga, den jemförelsevis dermed alldeles obetydliga rättigheten att kunna säga till ett sådant bolag:
Ni får ej hafva mer lin 2,000.000 r:dr teckningsbelopp.
Jag anser denna maximibestämmelse vara ganska likgilllig, ty det skadar aldrig, att en bank är mäktig och har ett stort rörelsecapital; men jag förklarar deremot, att jag icke bifallit den sals, att en privatbank, ovillkorligt n efter leckningssummans bestämmelse, skalf få den summa, som banken liar rätt att sätta i omlopp.
Detta 464 Dan 18 Februari e. m. l>ör ske efter andra grunder, och då ser jag ingen olägenhet utaf att luta hanken hafva ett stort capital.
Jag säger visserligen för inin del, att jag bifaller 2 §:n sådan den är, men vidblifver dock den tanke, som jag tror vara grundad på logiska skäl, att den rättighet, man här gifver At Konungen att befrämja Rikets sannskyldiga nytta, är en stor småsak emot den rättighet, som förut blifvit Konungen beröfvad genom voteringen öfver den föreglde §:n.
Fastän jag ej funnit alt någon yttrat anmärka. vid r mom. at 2 §:n, anser jag mig dock för principens skull skvldig att emot nämnda mom. åtminstone nedlägga min reservation i protocollet.
Jag inser icke det 1 ingasle skäl hvarför, då man bestämmer en viss minimisurn111a af 1,000,000 r:dr som grundfond för hvarje privatbank, som man vill inrätta, hvarför, säger jag, nödvändigt 5o personer skola vara delägare i en sådan bank.
Jag tror visserligen icke alt det vore nyttigt, att antalet blott vore 2 eller 3 personer, men tror, att, om halfva antalet af den förstnämnda summan eller i5 tillsammansköto en million, kunde desse 25 vara fullt ut lika vederlnittige och solide som de 5o.
Hufvudorsaken hvarför man utsatt denna siffra, likasom stadgandet i slutet af 2 §:n, hvarigenom man åt Konungen öfve rlå t i t pröfningen af det maximum, hvarutöfver teekningssumman icke får gå, synes komma delaf, att man utgått ifrån den nu gällande föreställningen i afseende å dessa privatbanker, som jag anser vara falsk.
Jag tror att man borde betrakta privatbanker såsom föreningar, hvilka drifva en vanlig bankrörelse, endast med den lättnad, sorn man kan gifva åt denna rörelse genom rättigheten att få utfärda tryckta eller graverade sedlar, denna rättighet likväl icke utsträckt ända derhän, att dessa pr i— vatbankssedlar skulle suppleera riksmyntet.
Deremot synas de fleste, sorn sysselsatt sig med privat banklagstiftning, haft det ändamål, att dessa privatbanker skulle draga vinst framför andra medborgare, genom att lå sätta sina skuldsedlar framför Rikets mynt.
Ilade man icke utgått derifrån, utan hållit sig dervid att tillåta dessa bolag, lill lättnad för sin lörelse, samma rättighet som t. ex. bruksägare i afseende på invisningar på banker, att få utfärda sedlar till belopp (d 20 r:dr, då hade ingen våda uppstått af att göra denna rättighet allmän och oinskränkt, och man hade kommit ifrån nödvändigheten att lala om bankbolag, sorn uppväxa likt svampar, emedan den paniska förskräckelsen för dessa bolag kommer deraf, alt dessa inskjuta i rörelsen bredvid riksmyntet.
Jag har anleda, förmoda, att denna § är anlagen af de öfriga Stånden och vill derför ej vidare yltia mig härom, utan vill blott hafva anfört delta som mili tanke örn saken.
Den 18 Februari c. ra. 465 Hr von Rosen, Georg:
Jag är af motsatt tanke med den siste talaren.
Jag anser det vara af stor vigt, att föreningar till bolag bi'da sig af flera personer nied collectiv ansvarighet, icke blott för inlösen af sedlarna, utan äfven af ett skäl, sorn erfarenheten bos mig stadgat såsom talande, nemi. det, att om jag tänker mig att framdeles kunde ske hvad som hittills redan skett, alt en bank inrättades med 3 ä 4 ansvarige ledamöter, sorn alla möjligtvis kunde tillhöra ett niii ingsintresse, så underkastas den örtens penningcrörelse detta intresse.
Om jag tänker mig att 2 ä 3 personer, som skötte en näring, stiftade en sådan bank och endast syftade till den af dem drifvande näringens inkräktning på de öfriga, så står resultatet temmeligen klart för en livar, som vill granska detsamma.
Jag vill ej åberopa exempel på en sådan inkräktning, men nog kan den inträda, då deremot, oni 5o personer 8ro delägare i en bank, det är troligt, att ibland dessa 5o allas intressen äro mera representerade, än om delägarne blott utgöras af några få.
Det är af delta skal jag tillstyrker att Utsktns betänk, må gilias i denna punkt.
Hvad 2 mom. beträffar, så anser jag det äfven vara riktigt; en lag kan icke på förhand bestämma eli maximum, orternas behof böra bestämma detta.
Cnnjuncturer kunna inträffa, då del kunde vara fördelaktigt för en bank till höja teckningsstimman, m. e. o., detta låter sig ej på förhand bestämma, och då jag ej vet någon auetoritet, som kan för ögonblicket dämma derom, så tror jag att detta lior förbehållas
Konungen, hvarför jag tillstyrker bifall äfven till 2 mörn, och således till hela §;n.
Det är i anledn. af Hr Hjertås yttrande jag begärt ordet.
Han har vissei ligen fått svar af Hr von Rosen, men jag tror icke att han är öfvertygad och önskade att han vore det, efter jag har anledn. tro att han har en stor förmåga alt görn sin opinion gällande.
Jag vill erinra mig, att Hr Hjerta sjelf, om ej här, dock på ett annat ställe, der man kan få veta hans opinion, har varnat allmänheten för antagande af en lag, under hvilken det kunde hända att ett sådant intresse bildades af bankägare, att det blefve en status in stotn, och alt desse kunde utöfva stort inflytande på andra medborgare, dem till förfång.
Oin man vill undvika s. k. penningearistocrati, så kan det ske derigenom att utsätta i lag, att banker ej få bildas af för få personer; ty det är troligt, att 10 å 12 personer blifva mer aristocraliskt sinnade och mäktige än 5o.
Hvad siffran 5o angår, så fäster jag derpå ingen vigt.
Jag hade önskat siffran 100 i stället, men redan vid förra riksdagen, då intresset för privatbankers bildande var lifligare än nu, nedprutades antalet till 5o, derför alt man trodde det vara svårt ali få bunker med så många delägare som 100; bär 2. 0 II. 5g Dan 18 Februari e. m. lili ligger orsaken till förrberörde siffra 5o.
Hvad 2 mora. af 1 §:n i Utsk:ns förslag vidkommer, så hemställer jag om det kan vara herrarnes allvar, alt, efter den 1 §:ns bestämmande på sätt som sk ett, vilja hafva qvar de orden: ”Vid pröfning af bolagsreglorna,” då det skulle blifva en rak motsats till hvad den beslutade 1 §:n stadgar.
Jag frågar derför, om ej herrarne skulle läckas förena sig om den redaction, att 2 morn. skulle komma att lyda så:
Konungen bestämme dock i hvarje fall d«-t belopp, hvarutöfver teckningssumman ej får gå.
Herrarne finna således alt jag ej förändrat detta morn., utan endast borttagit orden:' ”vid pröfning af bolagsreglorna.”
Jag anhåller 0111 Hr Frih. o. Landtnäs propos. på mora., sådant det Lomme att lyda efter dessa ords borttagande, oell ber blott få tillägga, alt öfriga ämnen, hvaröfver Hr Hjerta yttrat sig, förekomma på andra stallen, nemi. hvad som rörer så väl sedelvalörer som sedelbelopp, hvarför jag icke anser det vara rätt att nu ingå i någon discussion öfver dessa ämnen.
Äfven jag tror att ett alltför litet antal 'delägare i en bank är onyttigt, hvaraf ensidighet i styrelsen kunde uppkomma.
Skulle det antal, sorn Hr Hjerta föreslagit, eller i5, vara nog; så får jag nämna, att örn delägarne i Smålands privatbank ej utgjorde mer än i5, vore alla, utom en, upptagne vid bankens styrelse såsom direcleurer; ty 9 personer sitta i centralstyrelsen och 5 i hvardera af bankens 3:ne afdeiningar.
Jag tror att ju flere delägare finnas, desto större är också allmänhetens säkerhet.
Jag anhåller att Gr.
Frö lich måtte låta oss få höra, huru 2 mom. i sin helhet skulle lyda efter hans förslag.
Frölich: 2 §:n skulle i sin helhet lyda, i mom. alldeles efter Banco- och LagUtsk:ns förslag, hvaremot 2 mom. af samma § skulle börja så: ”Konungen bedömme dock i hvarje fall det belopp, hvaröfver teckningssumman ej får gå.”
Jag har ingenting att dervid anmärka.
Då ingen anmärkt), blifvit gjord emot 1 moni., hvilket icke vore förhållandet med det 2, ansåg Hr Frih. o.
Landtm, sig böra framställa särskild propos. å hvartdera morn., hemställande nu, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag i t momentet.
Hr Landtm, yttrade, att då andan af Utskms förslag till 2 mom. stämde mindre väl öfverens med R. o. Adis beslut rör:de 1 §:n, ansåg Hr Landtm, sig böra framställa propos. å Gr.
Frölichs förslug; hemställande alltså, om
Den 18 Februari e. m. 467 Siandet ansåg 2 mom. af 2 §:n böra erhålla följande lydelse: ”K. M. bestämme i hvarje fall det belopp, hvarutöfver teck niogssumman icke får gå.” Ropades ja. 3 §;:n.
Jag hemställer, huruvida ej den af mig föreslagna och nyss upplästa 2 §:n kunde få förekomma till pröfning.
Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna det 3 §:n i Utsk:ns förslag icke kunde antagas, sedan 1 §:n blifvit sådan som R. o. Ad. den antagit.
Jag är icke så lycklig att hafva med mig Gr.
Frölichs tryckta förslag, hvaraf han dock haft den godheten skänka mig ett exemplar, utan anhåller att få höra huru 1 §:o deraf lyder.
Frölich anmärkt synes mig vara riktigt.
Jag kommer icke heller bestämdt ihåg Gr.
Frölichs förslag, men tror att der förekommer någonting 0111 bancoafdelningar och vexelcontor.
Bancoafdelningar hafva andra functioner än att ut- och invexla penningar, de låna endast ut och drifva creditrörelse.
Jag skulle tro alt vexlingscontor kunde utgå, ty eljest skulle man kunna taga sig anledn. att tro, att bankafdelningar ej gjorde annat än vexlade bancosedlar.
I Utsk:ns förslag är verkligen en sådan ordställning, att den Jemnar rum för den siste talarens anmärkning.
"bankafdelningar eller vexlingscontor, de der icke äga” etc.
Det är litet orätt, derför att det icke kommer i fråga att vexlingscontor utgifva andra förbindelser än invisningar på hufvudcontoret , men i 2 mom. af milt förslag finnes icke en sådan redaction, som gifver rum för denna anmärkt!.; ty der heter det: ”Bankafdelningar eller vexlingscontor, utan rätt alt utgifva andra egna förbindelser än invisningar till viss man å hufvudcontoret, måge dock uti öfriga Rikets städer, eller andra tjenliga ställen, inrättas.”
Nu finnes redan ordet ”vexlingscontor” i den bifallna §:n; frågan är således blott, om vi behöfva den 3 §:n, sorn- är en omredaction af 2 mom. i den redan antagna 1.
Jag tror, att R. o. Ad. utan våda kan godkänna mitt tillstyrkande att låta 3 Jin gå ut, emedan hvad der står redan finnes stadgadt i den första.
Hr Aminoff: Sedan jag 1111 blifvit upplyst af Gr.
Frölich, anser jag mig böra gifva tillkänna, det jag finner hans redactionsförslag vara tydligare, och att den anmärka, jag gjort således bör förfalla.
Hr Frih, o. Landtm, hemställde, om R. o.
Ad. an - 468 D c n 18 Februari e. m. såg att, till följe af Ståndets beslut oni 1 §:n, Utskrns förslag till 3 §:n borde förfalla.
Hr Landtm, yttrade, det Gr.
Frölich vrfeat antagande af en särskild §, hvilken Hr Landtm, nu ville låta uppläsa.
Denna ifrågavar. § upplästes, så lydande:
"I den händelse bankbolag bestämmer viss tid för upphörande af deras bankrörelse, men sedermera ändock önskar att dermed få fortfara, skall kungörelse derom Irenne gånger införas i allmänna tidningarna, minst 18 månader före stämmodagen.”
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg denna punkt böra införas såsom 5 §.
Frölich begärde att den måtte blifva den 2.
Då, vid blifvande sammanjemkning af Ståndens olika beslut, det är af vigt att §§:ne, när de komma ifrån Stånden, stå redigerade i motsvarande nummerföljd, så är väl bäst att förevar. § kommer som N:o 3, och alt N:o 2 behåller sitt gamla rum.
I sak är detta visserligen likgiltigt.
Det var blott derför jag gjorde anmärkn. emot Hr Frih. o. Landfors propos., att jag förmodade, det redan var besiutadt att man icke skulle bry sig om nummerföljden.
För öfrigt är det likgiltigt hvilken siffra som sättes öfver §:n. R. o.
Ad. beslöt, att den nu antagna punkten skulle såsom 3 § i förslaget införas. 4 §:»• Gr. Frölich:
Det är en § till i mitt förslag, som jag redan uppläst i anledn. nf en talares anmärkn., nemi. den 6:te, som står i fullkomligt sammanhang med den i:sta och den 3:dje; det är naturligt att de förenade Utsk:n, som gått en annan väg, icke behöft upptaga ett sådant stadgande sorn i nämnda § tinnes intaget.