Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillgång till bristens Den I I November f. m. 79 fyllando bereddes äfven denna gång inom ofvanberörda samfälda aflönings-anslag.
Men icke blott inom flottan hafva dylika organisationer egt rum utan föregången framställning till R.
St:r, hvarpå såsom exempel må anföras de reorganisationer af Lifgardet till häst, som emellan 1844 och 1847 årens riksdagar af Kongl. Maj:t anbefalldes.
Jag vågar hemställa till R. o Ad., huruvida icke jag, med stöd häraf, haft skäl att gå till väga så som jag gjort.
Mina skäl hafva blifvit anförda, skäl som icke äro nya, men som jag naturligtvis icke anser sakna all vigt; mina motståndares åsigter vill jag dock derför icke ringakta.
Förslaget blifver nu öfverlemnadt till den myndighet, som det närmast tillkommer att pröfva detsamma, till Stats-Utsk:t, och sedan till R.
Jag känner, att det varit en fördel för förslaget, att det blifvit grundligt skärskådadt, och hyser den lästa öfvertygelse att på grund deraf det har så mycken större sannolikhet för sig att vinna framgång, men, jag upprepar ännu en gång, om förslaget är godt, har det framgång, ty det, likasom alla andra, måste hvila på sin egen grund.
I fall, såsom jag tror, det förundrar eder, Mina Hrr, att se mig, en civil embetsman, träda upp i denna fråga, så får jag förklara, att jag gör det derföre, att jag känner mig af den varma och nästan hetsiga strid, bär hittills blifvit förd, uppmanad, såsom den der står utom frågan och således kan och bör vara opartisk, framställa hvad jag i denna sak har inhemtat.
Jag har byggt min öfvertygelse hvarken i luften eller under ett studium, men jag har under 9 års vistande i Carlskrona haft rika tillfällen såväl i örlogsmanna-sällskapet som i officers-messen och sällskapslifvet, att höra de olika åsigterna i denna fråga utvecklas och, då mina föregående många tjensteår vändt mina tankar åt militära ämnen, så har jag också haft full anledning att sätta mig in i dem.
Innan jag går till sjelfva saken, kan jag icke underlåta att uttala, att det på mig gjort ett sorgligt intryck att höra de anmärkningar, som här blifvit framstälda.
Jag väntade mig, då Hr Brakel hade anmält sig att tala, och ännu mera, sedan Hr Skogman uppträdt, att endast få höra, hvad som rörde sjelfva saken, men jag fick i stället höra kritik af en skrift, hvilken, såsom bilaga, åtföljt K.
M:ts förslag, en kritik, som öfvergått i polemik mellan två talare, af hvilka den ene sökt alla möjliga anledningar att nedsätta den andres arbete och gått så långt, att han fästat sig till och med vid ordställningen.
Så vill jag minnas, alt här blifvit anmärkt, att författaren till förslaget nyttjat ordet yrkesskicklighet i stället för sjömannaskicklighet.
Jag tror icke, alt Stats-Utsk:t får mycken ledning af sådane anmärkningar, och jag upprepar, att jag finner det sorgligt, att man i en så vigtig sak fäster sig vid sådane små omständigheter. 80 Den 11 Notember f. m.
Hvad sjelfva saken angår, så går jag genast in på en af hufvudpunkterna, nemligen frågan 0111 den nuvarande flottans officerskorps’ delning i två korpser.
Derför har Chefen för Sjöförsvars- lie|>:t gifvit sådane skäl, att äfven den, sorn icke särdeles satt sig in i saken, bör deraf vara tillfredsstäld.
Han har nemligen sagt, att man icke kan med samma summa öfva ett visst antal personer lika väl som hälften af dem.
Dertill kommer ytterligare, att den menskliga förmågan har vissa glänser för möjligheten att lära, minnas och uppfatta; äro nu lördringarne större än att förmågan räcker, så blir det ingen fullständig kunskap, ännu mindre i detta fall, då det icke allenast är fråga om hvad man kan läsa och studera sig till, utan det är fråga om hvad som skall blifva vana.
Min åsigt är den, att, om man vill hafva en officerskorps, som utgöres af kompletta sjöofficerare, så måste man befria dem från att skaffa sig en mängd onödiga kunskaper, ty det är ju klart, att sjömanskap är icke endast en säker kunskap om allt hvad dertill hör, en säker kunskap om på hvilken punkt man befinner sig, utan dertill fordras att, så vidt som möjligt, hafva varit i tillfälle att se, huru man under alla möjliga förhållanden må reda sig.
En sjöman, som icke varit under sådane förhållanden, som icke varit ute för en sådan orkan, som förekommer i de vestliga håfven, som icke varit så hårdt ansatt, att lian måst kapa master och rår, han är icke någon komplett sjöman, ty det kan hända, att i en ny kasus han icke vet, huru han skall göra, och å sjön hänger fartygs och besättnings ve eller val på beslut, fattade i ögonblicket, sällan på beslut, fattade efter flera minuters eller hela timmars öfverläggning.
Det är då naturligt, att, om en sjöofficer skall derjemte söka skaffa sig vana vid och kännedom om skärgårdsartilleriets öfningar och alla de olika slag af exercis, som der förekomma, så är det omöjligt att han kan blifva lika skicklig som den, hvilken får använda all sin tid till att skaffa sig dessa kunskaper.
Detta är icke någon ur theorien hemtad framställning, utan den är tagen ur erfarenheten.
Jag har hört en stor mängd sjöofficerare bland dem, som ansetts vara mycket skickliga, beklaga sig deröfver, att de icke fått tillfälle att förvärfva sig den erfarenhet, som varit erforderlig, och funnit sig underlägsna vid jemförelse med individer inom främmande länder.
Våra officerare hafva ändock sökt göra hvad de kunnat; ganska månge af dem hafva varit i främmande tjenst med af staten lemnadt understöd, som dock icke varit större än att de af egna medel måst förvärfva sig den skicklighet, som organisationen af vårt sjövapen icke kunnat förskaffa dem.
Detta skäl anser jag så vigtigt, att alla små betänkligheter måste derför vika.
Det är samma förhållande med den andra delen af officerskorpsen, nemligen den, som skulle blifva skärgårdsartilleri, att man icke lär sig känna en så invecklad skärgård som den Svenska, genom att besegla den då och då, utan man måste göra det ofta.
Jag vet, att många skola säga, att man kan taga lots.
Det är visserligen godt och väl, Den 11 November f. m. 81 väl, men vid ett krigstillfälle, då jag icke vet, hvart jag skall taga vägen, är det icke nog; jag mäste känna min terräng förut, jag mäste veta, bakom hvilka holmar jag skall lägga mig.
Det hjelper mig icke alt hafva en lots, äfven förutsatt alt jag med afseende på grund och dylikt kan rätta mig efter honom, ty jag måste känna hela den del af skärgården, uti hvilken jag sitall verka, och kunna uppgöra en ordentlig operation och veta hvar jag skall lägga mig i skydd för att oroa en fiendes kommunikationer, som satt trupper i land och möjligen vill passera ut ig 11, hvar jag kan gå honom till mötes, o. s. v. Det finnes också en annan fördel af delningen, som jag icke hört Hr Skogman vidröra, men som för mig är påfallande.
Den nuvarande flottans oflicerspersonal är så stor, att den omöjligen kan hållas tillsammans såsom en korps, och när den gande Öfversten första gången kom till Carlskrona och fick se förhållanderna der, kunde han icke begripa, huru, då en korps bör ega en Chef, som sammanhåller den, och en Major, som sköter detaljerna, flottans officerare, som saknade dessa, kunde kallas en korps.
Genom den föreslagna delningen blir deremot detta förhållandet.
Jag har äfven hört Hr Brakel angående skärgårdsartilleriet fälla ett yttrande, hvilket jag förmodar, att han icke vill vidblifva, nemligen att detta artilleri vore så föga lämpligt, att det t. o. m. kunde indragas.
(Jag ber eder, Mine Hrr! observera, att jag icke skrifvit upp ordalagen, men sådan var impressionen).
Han sade nemligen, att, om Stockholm tagits, alla kommunikationer blifvit afbrutna; men en omtänksam fiende brukar i allmänhet icke anfalla på den punkt, der man väntar honom.
Således anser jag, att han icke anfaller Stockholm, om icke för att göra ett strandhugg, utan förr de ställen, Hr Skogman omnämnt.
Om då fienden inkommit i Östergötland eller Södermanland, så hade han ju frihet att utsträcka sina krafter åt öster och norr, derest å Mälaren icke funnes ett skärgårdsartilleri, som hejdade honom.
Jag har velat nämna detta endast för att tillbakavisa det skäl, att, om Stockholm blifvit intaget, behöfves intet skärgårdsartilleri.
Man har vidare talat om de olika stationerna, Stockholm och Carlskrona; man har då alltid talat om vår östra fiende, men den siste värde talaren har varit så god och kommit ihåg så mycket ur den sednaste historien, att man äfven kan vänta en fiende sunnanifrån, och när man nämner de fiender, från hvilka Sverige kan vänta anfall till sjös, får man väl lof taga i beräkning Tyskland eller det Tyska förbundet.
Jag tror derföre, för min del, att Carlskrona ligger betydligt bättre än Stockholm, helst som Carlskrona hamn i allmänhet ligger frusen blott en månad och flera vintrar icke tillfryser, hvaremot, så vidt jag vet, det är vanligt, att, vid hvarje svårare vinter, man måste räkna 3 å 4 månader, innan Stockholms skärgård blir öppen.
Således måste det icke vara något misstag att förH. I. 6 82 Den 11 November f. m. lägga en del af flottan i Carlskrona, så att man kan få ut den när helst fienden kommer, öster- eller söder-ifrån.
En talare i dag har haft mycket svårt att få klart för sig hvad Gr. von Platen menat med grundgående fartyg.
Gr. von Platen har sjelf förklarat det, men jag vill endast nämna, att det förundrat mig, att detta uttryck kunnat anses svårbegripligt, ty då jag läste förslaget, förekom det mig tydligt, att med grundgående fartyg borde förstås sådana, som få rum i slussar och kunna gå i den inre skärgården, icke allenast i allmänna farleder, ty det är icke endast der, de skola vara, utan de skola gå in mellan holmar och skär, der icke andra fartyg kunna komma fram, och deras förnämsta uppgift är att förhindra fiendens framkomst, helst genom oväntade anfall från sidorna, .lag tror, att, om taktiken till sjös har någon likhet med taktiken till lands, så kunna de grundgående fartygen med så mycket större fördel begagnas, som de kunna oroa fienden från sådana ställen, der inga andra fartyg kunna ingå.
Hvad slutligen monitorernas hastighet vidkommer, så håller jag visserligen med om, att för hvarje fartyg, som går till sjös, är det i allmänhet bättre ju större hastighet det har; men då dessa monitorer icke precist äro afsedda till anfallsvapen, utan hufvudsakligen till försvarsvapen, så behöfva de icke någon större hastighet, ty de skola icke gå ut till sjös och upphinna en fiende, som vill segla undan, utan det är fienden, som skall komma till dem och de skola [tassa på, om lian vill anfalla våra kuster; och således, ehuru det visserligen vore bättre, om man kunde få monitorer, som gjorde 10 knop i st. f. 8, kan jag dock icke finna, att deri ligger ett så hufvudsakligt fel, som blifvit antydt i de härstädes mot förslaget gjorda anmärkningar.
Dock, jag vill icke längre trötta Herrme, utan slutar och anhåller, i stöd af 49 §:n R. 0., att detta mitt anförande måtte, i likhet med öfriga här afgifna yttranden angående denna fråga, blifva till Stats-Utsk:t remitteradt.
Jag har begärt ordet endast för att anhålla, att denna dags diskussion måtte blifva till Stats-Utsk:t remitterad, men, medan jag har ordet, begagnar jag tillfället att få upplysa Gr. von Platen derom: l:o att mina ord icke haft afseende å något ojusteradt protokoll, utan just på det yttrande, Gr. von Platen här algaf i förra plenum, och 2:0 att det upplästa citatet ur ett Hr Grins anförande icke går så långt tillbaka, som 20 å 30 år, icke ens till 1851, utan att det finnes att läsa i ett Hr Gr:ns anförande till Stats-Råds-protok:t d. 14 Okt, 1862, hvilket är bilagdt K. M:ts Propos. till R.
St:r vid sistförflutne Riksdag.
Jag hade vid detta tillfälle ämnat framlägga ytterligare skäl lör de åsigter, som jag förra plenum haft äran att här framställa, men Hr Skogman har gjort detta så fullständigt, så i' alla delar tillfredsställande, Den 11 November f. m. 83 att det skulle vara i högsta grad obehörigt af mig att nu dermed upptaga R. o. Ad:s tid.
Jag är, som sagdt, fullt nöjd med allt hvad Hr Skogman i sitt långa oell sakrika anförande yttrat, och ber blott att med några få ord få till besvarande upptaga det yttrande, Gr. von Platen här i dag afgifvit.
Gr. von Platen bär sagt, att personalens öfning stöde i närmaste sammanhang med befälets delning.
Delta har jag uppfattat på så sätt, att delningen af flottans befäl i tvenne korpser, »Kongl.
Flottan» och »Skärgårdsartilleriet», skulle just vara det, som gjorde att befälet inom hvar och en af dessa särskilda korpser finge större öfning.
Detta skulle otvifvelaktig! vara sannt, om, somHrGr:n föregifvit, pansarbåts-officerns och monitors-officerns yrke vore verkligen så himmelsvidt skiljda från hvarandra.
Men båda behöfva sjömannabildning, ithy de båda skola föra fartyg på samma vatten och det aldrig, som visadt är, kan behöfvas tor pansarbåts-officern de kunskaper, som tillkomma topografen, artillerioch fortifikations-officern.
Således blifver kostnaden för alla de öfningar, i hvilka pansarbåts-oflicern utom sitt egentliga kall skall öfvas, en bortkastad kostnad.
Så vidt jag kan förstå, skall mesta besparing i exercismedlen derigenom vinnas, att i främsta rummet gifves åt alla sjöofficerarne, de må nu blifva så få eller många som helst, den »sjömannabildning», som ovilkorligen behöfves att föra ett fartyg utomskärs; och sedermera kommenderas de officerare, som anses lämpliga lill kustförsvaret, på kustfartygen och de, som företrädesvis blifvit utbildade till sjömän, på korvetterna och monitorerna.
Gr. von Platen har vidare sagt, att bland skärgårdsartilleriets förnämsta ändamål var det, att utgöra ett flytande flygelbatteri för arméen.
Det är just detta jag vågar bestrida, orri dermed menas, att det skulle från sjön beskjuta fiendtliga trupper, ty de ställen, der en armée kan komma att uppträda, ligga så sällan vid sjön, att det vore en stor misshushållning att för sådane tillfällen skapa ett särskildt vapen, helst detta vapen i anseende till sina grofva kanoner och tjocka pansar visar sig vara afsedt till allt annat än att beskjuta trupper och emotstå vanligt fältartilleri.
Till stöd för min åsigt vill jag vid detta tillfälle påminna eder, Mine Hrrl om ett yttrande, som General Lefrén för omkring 20 år sedan haft just om dessa flytande flygelbatterier; han säde nemligen: »Ar arméen tillbörligen öfvad och rustad, vill jag åtaga mig att försvara Svea land utan att hafva en enda åra i sjön.»
Så litet förmådde han för sin del inse, att den dåvarande roddflottan tjenade till något.
Gr. von Platen tiar vidare ansett denna diskussion vara mindre lämplig derföre, att anmärkningarne blifvit rigtade mot »Grunderna», och icke mot K. M:ts Propos.; men jag vill fråga Gr. von Platen, om icke, då man vill yttra sig mot den senare, man måste angripa de förra, om man, då man vill fälla ett träd, skall söka afhugga kronans qvistarj och icke stammens 84 Den 11 November f. m. rötter.
Gr. von Platen har vidare förundrat sig deröfver, att personer hafva vid detta tillfälle försökt att bestrida Iv. M:t och Gr. von Platen rätt att öfverflytta löner från en stat till en annan, något.' som i fordomtima ej varit vanligt.
För min de! tror jag, att R.
St:r ega rätt att förhindra sådana öfverflvttningar af anslag, och det har så mycket mera förundrat mig, att Gr. von Platen vid detta tillfälle framställt den åsigt vi här nyss hört, som han vid sista Riksdag, då jag och en stor del af R. o.
Ad. ville att K. M:t, oberoende af Ständerna, skulle bestämma öfver exercis-anslagens användande, det just varGr. v.Platen, som yrkade, att Ständerna skulle bestämma exercis-anslagens fördelning.
Jag vill nu endast i följande få ord sammanfatta mina slutliga yrkanden i ämnet:
I anseende dertill att Stats-Rådet och Chefen för Sjöförsvars-Dep:tet i sina »Grunder för ombildning af Sveriges Sjöförsvar» uttryckligen tillkännagifvit, att de större, af honom föreslagna, pansar-kanonbåtarne skola kunna gå utomskärs och att de med fördel i skärgården kunna angripa den största pansarfregatt; I anseende dertill att monitorerna skola och böra uppträda hufvudsakligen i skärgården och i samma skärgårdsterräng som dessa större föreslagna pansarbåtar, och monitorerna skola föras af Kongl. Flottans officerare och verkliga sjömän; 1 anseende dertill att, enligt min åsigt, de föreslagna, mindre pansar-kanonbåtarna icke tills vidare kunna afse annat än hindra en fiende att öfverbroa de Stockholm omgifvande vattnen och att de endast behöfvas till ringa antal; I anseende dertill att alla de föreslagna pansar-kanonbå tarna icke komma att ega större besättningar än som behöfvas till deras manövrerande, och att de således icke kunna aflåta befäl eller folk till infanteristrider, fortifikationsarbeten m. m.; I anseende dertill att de föreslagna pansar-kanonbåtarna ännu ickeäro byggda och än mindre pröfvade hvarken förstrid eller försjö; I anseende dertill att det] ej kan vara lämpligt, att för obygd, obefaren, oförsökt sjökrigsmateriei på förhand bilda särskildt befäl, helst när det förut finnes befäl, fullt mäktigt att föra densamma, i fall den befmnes tjenlig, sjö- och stridsduglig; vågar jag vördsammast föreslå, att Stats-Utsk:t icke mätte tillstyrka R.
St:r att bifalla K.
Propos., i hvad den rörer löners öfverförande från Flottans stat till staten för nådigst föreslaget skärgårds-artilleri.
Det borde visserligen icke tillkomma mig att yttra några ord i detta ämne, då jag icke tillhör det fack, som egentligen har några insigter i detsamma; men, då man har hört så långa recensioner här framställas, kan det icke skada, att en man af det läsande och hörande publikum uttalar sin åsigt om den sak, hvarom nu egentligen fråga är.
Den siste värde talaren har sagt, att, om man ock måste medgifva, att det sätt, hvarpå flottan skulle omorganiseras, komme att medföra en ökad öfning åt den del af Den 11 November f. m. densamma, som afsåge det yttre försvaret, och att öfningen för denna del af vapnet blefve betydligt större, än den förut varit, så måste han dock förklara, att de anslag, som kunde komma att beviljas åt den andra delen af sjöförsvaret, skulle blifva fullkomligt ändamålslöst bortkastade penningar.
För min del kan jag icke annat än tro, att det nya vapen, som här har blifvit framstäldt såsom för oss i den närmaste framtiden tillgängligt, är en af de för oss med afseende å vårt lands försvar mest tryggande uppfinningar, som den nyare tiden frambragt, ty det måste vara af den aldra största vigt, isynnerhet för den östra delen af landet, att ega ett vapen, som hvar som helst på den långsträckta kusten kan transporteras fram och är af beskaffenhet, att det på en gång har största försvars- och största anfallskraft och dertill erbjuder den för oss i högsta grad vigtiga fördelen att kunna erhållas för godt pris; ty just det, att till jemförelsevis måttlig kostnad kunna åstadkomma ett stort antal fartyg med stor både anfalls- och motståndsförmåga och kunna transportera dem med mer eller mindre lätthet på hvilken punkt som helst inom skärgården vid vår östra kust, det anser jag vara en af de mest framstående fördelar, som kan vinnas.
Då vi här hört uppgifvas, att män af facket anse, att problemet i afseende på dessa skärgårds-artillerifarlygs konstruktion verkligen har blifvit på lyckligt sätt löst, ega vi således visshet att genom denna uppfinning kunna erhålla sådana för vårt lands försvar särdeles passande fartyg, och då är min öfvertygelse, att man bör söka i tid skapa en korps, som gör sig skicklig att ju förr desto heldre kunna väl använda dessa kraftiga vapen, och jag hems äller till hvar och en, bland andra till den siste värde talaren, om icke ett af de aldra mest väsendtliga sätt att åstadkomma Stockholms försvar just skulle vara det, att hafva ett tjugotal sådane der starkt bepansrade och bestyckade kanonbåtar, som funnos tillgängliga att använda till denna vigtiga orts skyddande; och om det icke vore ett af de mest vackra öfningsarbeten för en militärisk korps, att under freden göra sig beredd att i farans stund till sådant ändamål på alla vår hufvudstad omgifvande inre farvatten kunna använda dessa fruktansvärda vapen.
När jag särskildt fäster mig vid Stockholm, finnér jag det således vara af ganska stor vigt att der hafva sådana vapen, men äfven för hela vår långa kuststräcka, som under våra föregående krig har varit föremål för sköflingar af vår, ofta nämnde, säkraste och starkaste fiende, skulle det på många ställen vara af stor nytta att der till försvar ega dylika kraftiga vapen.
Långt ifrån att anse det denna skärgärds-artillerikorps, hvarom förslaget här har blifvit klandradt och ringaktadt, icke skulle blifva af någon nytta och derföre ej behöfva någon öfning, är det min lifligaste öfvertygelse, att den, väl organiserad och öfvad, i mycket hög grad skulle bidraga till vårt lands försvar.
Det är visserligen sannt, att denna korps, såsom jag tänker mig saken, äfven i sjömannayrket skulle behöfva någon öfning; men om det måste fordra» 86
Den 11 November f, m. en viss skicklighet, att med de nya fartygen kunna flytta sig inom och emellan våra många skärgårdar, så är den dock af helt annan beskaffenhet, än som fordras för att kunna befara de öppna håfven, ty det är, såsom Gr. von Platen sjelf erinrat, en betydlig skillnad mellan sjöman och sjöman.
Hvar och en, som har reda på det praktiska lifvet vid våra kuster, vet, huru vidt skiljda de två klasser sjömän äro, som der finnas, den ene, som ganska väl kan segla utefter kusterna, men icke kan sträcka ut öfver Östersjön, den andra, som icke känner navigationen i våra skärgårdar, men är väl bekant med seglingen på verldshafvet; hvar och en är väl bevandrad i den del af sjömannayrket, hvaråt han egnat sig, men skulle, om rollerna ombyttes, otvifvelaktigt känna sig mindre hemmastadd.
För min del får jag uttrycka min åsigt vara den, att genom detta förslag den fördel skulle vinnas, att såväl bildningen blefve på ett lämpligt sätt koncentrerad inom de särskilda afdelningarna af flottan, som ock att vårt sjöförsvar blefve ordnadt på ett sätt, som erbjöde det kraftigaste värn för vårt fosterlands framlid.
Jag får på det lifligaste understödja K.
Mets förslag.
Då till och med i det land man gerna tar till föresyn i parlamentariskt hänseende och der ingen får mera, än en gång yttra sig i hvarje fråga, man ändock inedgifver den som väckt densamma en större frihet, har jag icke tvekat att ännu en gång begära ordet, för att leda Hr Brakels uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att vi förstå hvarandras mening rätt.
Han synes antaga, att den mångsidiga bildning man fordrade af en officer vid skärgårds-artilleriet, skulle hafva inflytande på detta vapens dyrhet, men jag ber honom besinna, att något högre bildning icke nödgar till förhöjande af lönerne.
Jag måste begagna tiden och ernar vara mycket kort.
Hr Skogman har halt ett längre anförande, hvilket, så vidt jag kunnat uppfatta det, sönderföll i 3 delar.
Den första innehöll ett klander mot den form, Gr. von Platen iakttagit vid öfverlemnande af sitt förslag till K. M., den andra ett ogillande af hvad jag anförde i sista plenum ang:de flottans fordna tillstånd, och den tredje var rigtad mot hela det förslag till sjöförsvarets ombildning, som Gr. von Platen uppgjort och K. M. genom sin Nåd.
Propos. gillat.
Företrädesvis torde jag fästa mig vid den sednaste delen, men ett par ord må tilllåtas mig att yttra äfven om hvad Hr Skogman framställt i de båda första.
Hr Skogman bar sagt, att den enda ändring Gr. von Platen gjort med anledning af den förberedande rådplägningen vore, att antalet af skärgårds-artilleriets officerare, som i »Grunderna» upptogs tili 86, i K. M:ts Propos. upptoges till 76, således en minskning af endast 10 officerare, men delta är icke rätta förhållandet, ty i »Grunderna» upptogos skärgårdsartilleriets officerare att blifva 86, af hvilka 9 platser skulle Den 11 November f. in. 87 tillsvidare hållas vakanta, då deremot i K.
M:ts förslag samma befäl upptoges till 76 med 21 vakanser.
Den betydliga skillnaden är således den, att enligt »Grunderna» skulle första uppsättningen af officerare hafva blifvit 77, då den deremot enligt K. M:ts Propos. skall blifva endast 55, hvilket är en skillnad af 22 officerare i stället för 10, såsom Hr Skogman så missledande uppgifvit.
Detta ang:de första delen af Hr Skogmans anförande.
Hvad åter angår de af Hr Skogman mot mitt förra anförande i denna fråga framställda anmärkningar, så bestyrka dessa just hvad jag yttrat.