Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt får jag göra en anmärkn., som jag underlät förra gången jag hade ordet, ehuru den icke undföll mig vid första läsningen af den K. propostn, nemi. mot densammas sista §, deruti ett stadgande finnes infördt, hemtadt från 6 cap. 5 § Missg.btn, der det heter, att den, som i ondt uppsåt diktar eller sprider kring landet ut lögner och falska rykten, de der röra Rikets säkerhet eller kommer dermed buller och oväsende åstad, skall slraffas med spö, fan - D cn i5 Juli f. m. 35 grise eller landsflykt.
För min enskilda del linner jag en temmeligen pAfallande motsägelse emellan ”åberopandet” i elen K. propostns ingress af det nya lagförlagets meden mera framskriden civilisation öfverensstämmande lagstiftnings— grunder — oell införandet i slutet af proposln af en så godtycklig och orimlig lag utur det gamla 6 enp, Missg.- b:n, der tillika en straffbestämmelse, nemi. spö, förekommer, som är fran det nya lagförslaget helt och hållet borttagen.
Jag får derföre fästa LagUtskrs uppmärksamhet, dels på godtyckligheten af sjelfva det ifrågavar. lagstadgandet, och dels på inconseqvensen deruti att bibehålla spöstraff i en lag, som säges utgå från mera liberala åsigter.
För öfrigt refererar jag mig till den af Frih.
Boye gjorda anmärkn. mot denna §, att nemi. ordet eller borde utbytas mot och, så att ett så svårt straff som fängelse eller landsflykt icke må följa på några fällda orimliga ord, som ansetts röra ”Rikets säkerhet,” men hvilka dock icke föranledt hvarken buller eller oväsende.
Till denna anmärkn. har jag tillräcklig anledn. af en färsk erfarenhet, då nemi. för icke mer än 7 år sedan en ansvarig lidnings-redacteur, med tillämpning af denna §, dömdes till g månaders fängelse, emedan tidningen tagit sig friheten likna vår östra granne vid en roffogel.
Jag hade trott mig icke vidare behöfva yttra mig i denna fråga; men då den siste värde tataren upptagit en af Frih. Boye gjord anmärkn., hvilken jag lemnat obesvarad, derföre att jag ansåg den såsom ett misstag af Hr Frih:n; så anhåller jag alt få upplysa, att om HrFrihtn afsåg den 5 §:n, så förekomma orden der icke såsom Hr Frih:n citerade dem, ty orden lyda sålunda : ”Hvar, som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder ”menighet att uppror göra, straffes för den anstiftan, om ”uppror deraf kommer, på sätt som örn anförare i hvarfa "fall stadgas.
Har någon muntligen inför menighet eller ari”nan folksamling, eller i skrift, den han utsprider, eller utsprida låter, lill uppror uppmanat, straffes, enär uppma”ningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse från två ”till sex månader.’'’
Der förekommer icke den mening, som Frih.
Boye nämnde, nemi. att utsprida rykten eller uppmana till uppror ; och derföre tog jag icke upp anmärkningen, Fl. Ex. Hr Gr.
Jag medhåller fullkomligen hvad Hr Hjerta anfört, att det gifves folksamlingar, som icke böra anses föranledda af några politiska qonjuncturer, och mot hvilka man är mycket tolerant i de omnämnda länderna; äfven medger jag att den af Hr Hjerta föreslagna distinctionen visserligen vore ganska önskansvärd.
Men medgifvas måste, att den är svår om icke omöjlig att tillämpa, hvarför man äfven uti de länder, från hvilka jag hemtat mina anförda exempel, iakttager den medelvägen att, 36 I) c ii i o Juli f. m. ifall af folksamlingar nf denna mindre betänkliga calhegori, den egentliga militären icke användes, men endast polisen — gendarmer oell copstaplar, som äga vana alt umgås med folket.
Framförallt undviker man att begagna national-gardet i Frankrike eller Yeoinanry i England; när man icke behöfver använda det yttersta; ty desse förfara aldra skarpast.
Jag har upplelvat tillfallen bär i Stockholm, då horgerskapel, som varit eornmenderadt till tjenstgöring vid processioner eller andra högtidliga tillfällen, ulöfvat mycket större stränghet än garnisonen, Gendarmerna hafva alltid inslruction alt spara blod.
De belönas för sitt bemödande i delta hänseende, och deras högsta beröm är, att med fasthet hafva förenat yttersta tålamod, Icke sällan spara de de. uppstudsiga till den grad att de sjelfve lida svåra skador, Vid dylikt skingrande af folkgrupper berni strängheten helt och hållet af conjnncturen och tillfälliga omständigheter.
Synas folksamlingarna icke föranledda af politiska förhållanden, söker man, såsom jag förut nämnt, att med mindre stränghet återställa ordningen.
Under en motsatt förutsättning iak Unges följaktligen mera stränghet, §a att t. o. m. i a 3 personer icke få vara tillsammans, SAkinda har i Paris handt, sorn i Stockholm, en gång, alt pn ovanligt corpulent person tillsades ’’a t t skingra sig” af en patrull, soin uisägtade sig dermed, att lian tagit honom för en grupp, Hr Dalman:
Jng får den äran upplysa, att den §, mot hvilken jag riktade min sista anmärkn., icke var den 5 utan den i i i förslaget, hvilken icke innehåller något annat lagstadgande, än det som återfinnes uti 6 cap. 5 §:n Missg,- h:n af vår hundraåriga lag och icke stål’ i öfverensstämmelse nied de liberalare grundsatser, hvilka äro uttryckta i början af den K. propositionen.
Frih, Boyes anmärkning pm utbyte af ordet eller mot och hade äfven afseende på samma §.
Hr af Scb midt, Goerg Lars: R. o. Adis Hrr Electorer, hvilka behagat invälja mig till ledamot uti Bevjlln.Utsk,, hafva förbisett, att jag afsade inig det förtroende, hvarmed de hedrade mig, då de valde mig till ledamot i Ekon.Utsk.
Eoskildta angelägna göromål nödga mig nu spur då alt afsäga mig den erhållna platsen.
Hr Frih. o. Landtm, anmode Hrr Electorer att välja en ledamot | Revilln.Utsk, lill fyllande af den nu sålunda uppkomna ledighet.
Ånyo föredrogs StalsUtsk:s den 4 och 8 dennes på bordet lagda utlåt.
N;o 170, ang:de väckta frågor om förändringar yli grundräntorna och sältet för deras godtgörande, indelta räu~ Den i5 Juli f. m. 37 tornas oell tionde-spanmålens indragning till statsverket, samt ändring uti markegångssättningarna, äfvensom dermed sammanhang ägande åtgärder för räkenskaps-verkets förenkling.
Då |ag uppträder för att yttra mig öfver StatsUfskjs betänk., är rein afsigt att, under öppet erkännande att jag fullkomligt gillar den i förslaget rådande syftning åt ett mål, hvartill vi ovillkorligen böra sträfva, för alt en gång vinna en hittills saknad enkelhet , ordning och redighet i vårt nuvar. intrasslade skatteväsende, fästa uppmärksamheten på vissa delar inom detta förslag, hvilka, efter mitt förmenande, tarfva förändringar, såvida man med verkligt allvar vill att förslaget skall vinna framgång och blifva verkställbart. 1:0.
Åro augmentsräntorna af den beskaffenhet, att de, efter mitt rättsbegrepp, ej kunna i detta afseende vidröras, utan att inträda pä äganderättens område.
Dessa räntor anser jag vara rusthållares lagliga egendom.
Deras inedgifvanden äro derföre nödiga, 2:0.
Deremot har Utsk., såvida jag fattat förslaget, förbisett den s, k. kyrkofonden, som utan svårighet kan, i likhet med kronobonden, utgå i penningar efter stadgadt markegångspris.
På flera ställen inom Skåne är viss del af denna- tionde disponerad till vissa verk och inrättningar.
Jag önskar derföre, alt den s, k. kyrkofonden må äfven inbegripas ibland den tionde och de räntor, som få lösas eller den i förslaget stadgade form, 3:o.
Utsk. föreslår en fix lönereglering, grundad på contanla löner, för alla de stater, som nu bekomma indelta löner.
Nyttan af en sådan reglering är omisskännelig; men jag anser mig pligtig fästa uppmärksamhet derpå, att Utsk. derjemte föreslår, att den fond, som dertill får användas, skall grunda sig på sednast förflutna 10 arens markegångspris i medeltal.
Häraf följer, att Utsk. äfven mäste beräkna, att denna tillgång är fix.
Det torde dock kunna inträffa, att kommande årens markegångssättning kullslår en dylik beräkning, Erfarenheten har redan visat den varsamhet, som behöfts vid armdens redan skedda lönereglering och de stora svårigheter, mot hvilka man i detta afseende hade att kämpa vid denna reglering.
Det vore ömkligt , att missräkningar ej bär äfven blifvit gjorda, så val i sjelfva boställenas sorn räntepersedlarnes presumerade värden.
Ty misstagen kunna lätteligen i framtiden rubba verkställigheten af ett eljest godt och ändamålsenligt lösnings-systeme, Jag nämner blott i förbigående härom, ty jag påkallas dertill synnerligast af det skäl, att, äfven med den högre markegång, som varit de sistförflutna 10 åren, lönerna, så väl inom landt- sorn civil- och lärqverks-slater* 38
Den i5 J u 1 i f. m. na, ej blifva öfver billigheten, i jemförelse med andra stater, som ej äro indelta.
Jag tror derjemte, att en lönereglering för dessa stater, byggd på billighet, ej kan göras utan nya tillskott.
Skulle nu en ytterligare brist uppkomma, genom framdeles sänkta markegångspriser, hvilka svårligen på förhand kunna beräknas, uppstå nya svårigheter vid verkställigheten af en sådan lönereglering, såvida ej statsverket kan påräkna en reservfond, med hvilken den uppkommande bristen kan fyllas. 4:o.
Jag får äfven anmärka, att Utsk. beräknar forsellön i och för spanmålsräntan för löntagaren, utan att hålla denna försel lön lill godo för statsverket, hvarigenom ett ytterligare deficit för statsverket skall uppkomma. 5:o
Ehuru jag erkänner att jag lifligen önskar, att den förändring, förslaget åsyftar, kan tillvägabringas, undgår det ej min uppmärksamhet att finna möjligen inträffande svårigheter derigenom uppkomma, att den skattedragande på en gång skall förskaffa sig en större penningesumma för att afbörda sig skattebeloppet.
Jag misstror, att vår handel och vår industri ännu stå på den punkt, att den nu åsyftade förändringen ej kan i detta afseende verka menligt.
Synnerligast synes det mig betänkligt för vissa landsorter, och under de år, då varors omsättning genom ymnigare skördar försvåras.
Denna svårighet yppar sig troligen starkast i början.
Med fästadt afseende häruppå , och med den varsamhet StatsUtsk. sjelf yttrar är nödig, får jag vördsamligen föreslå, att räntegifvare!! må få, ännu under loppet af de 5 nästpåföljande åren, till statsverket afbörda sig någon viss del af spanmålsräntan eller tionden i natura, levererad å de vanliga kronomagazinerna, emot afqvittning af en motsvarande del af samma räntebelopp i penningar, efter årets markegångspris, så att Staten inlöser denna spanmål efter sagda pris.
Jag vill tro, att denna utväg måhända sällan och ej på alla orter begagnas; men jag önskar dock, alt denna utväg må stå öppen, då den ta iEvas.
Jag kan ej heller inse, att denna medgifvenhet å Statens sida kan komma alt ligga den särdeles till last, helst Staten alltid är sjelf i behof af någon spanmål och, på här föreslaget sätt, emottager den, då priserna äro låga.
Skulle det qvantum, som sålunda inflyter, öfverstiga årsbehofvet och Staten derigenom nödsakas förskjuta en deremot svarande penningesumma för de utgifter, som å stat äro anslagna, torde någon förlust genom förskottet rimligtvis ej kunna inträffa, helst förskottet betäckes genom sädens lägre pris, då den emottages.
Jag anser mig ej här böra reglementera, angtde uppsägnings- och levereringssättet, ifall milt förslag antages.
Men jag anvisar denna väg eller denna medelväg emellan det hittills gällande sysleme och det åsyftade, under öfvergångsperioden, eller under förändringens början.
Förändringens hufvudföremå! är i alla fall vunnet, derigenom att räntegifva - 1 Den i5 Juli f. m. 3g ren ej får med någon enskild rnnleägare att göra.
Man behöfver måhiinda denna medling under öfvergången , för att derigenom stilla de bekymmer, som, genom en radikal reform, i början under öfvergången möjligen kunna uppkomma. 6:0.
Den af StatsUtsk. uppgifna metod för bestämmandet af det markegångspris, som bör gälla för räntornas förvandling, tillstyrker jag; men får tillägga, att för statsverket blifver det af högsta vigt, att markegångspriset på riktiga och rättvisa grunder bestämmes.
Om jag å ena sidan ej är berättigad tro , alt ensidig väld får finnas bland dem, som förtroendet insätter till ledamöter vid markegångssättning, är jag ej heller berättigad att obegränsadt förlita mig i allmänhet på denna oväld.
Jag tror således, att äfven här bör lagstiftaren vaka öfver att ej endast ett intresse representeras , så att det allmännas eller Statens får vika undan.
Derföre synes det mig, som ej endast räntegifvare böra få bestämma markegångspriset.
Äfven här bör jag tillägga, att om det af mig föreslagna förslag godkännes, att räntegifvaren till en början får inlösa någon del af den i petiningevärde bestämda ränta, efter årets markegångspris; bör ett correctiv vinnas emot för låg markegångssättning, ty då uppstiger ett intresse deremot, emedan lösningsrätten då fördyras. 7:0.
Hvad liden för markegångssättning beträffar, synes början af Febr. månad vara lämpligare än den af Utsk. föreslagna.
Ty eljest blir tiden för knapp att å alla orter kungöra markegångspriset inom länet, innan uppsägnings-och levereringstider 11a inträffa. 8:0.
Det förslag StatsUtsk. tillstyrker i afseende på en närmare controll öfver uppbörden, hvarigenom häradsskrifvaren ej behöfver verificera skattens erläggande, kan måhända vara lämpligt för någon voss stad; men jag kan ej lemna mitt bifall dertill för uppbörden å landet.
På de afstånd, sorn å landet finnas emellan landscontoren och fogdarna, förutser jag ingen verkan af de stämplade debetsedlarna.
Uppbördslängden, upprättad och verificerad af häradsskrifvaren, är i alla afseenden för uppbörden å landet den enda och således den säkraste controll, som kan åstadkommas.
Jag önskar således, att den må bibehållas.
Den olägenhet, som finnes för den skattskyldige att behöfva häradsskrifvarens påskrift på debetsedeln, är ingen, såvida skatten erlägges vid uppbördsstämman.
Der bör också skatten erläggas.
Med de stämplade qvittenserna blifver det ej så noga, hvar och när det sker.
Det är detta jag önskar förekomma.
För öfrigt bör jag fästa FJ.
Ståndets och StatsUtsk:s uppmärksamliet på den omständighet, att, då endast stämplade qvittenser gälla, afklippes den lättnad, som nu är möjlig för den fattigare delen af de skattskyldiga, som både käti ooh bör dem medgifvas, alt afbetala en del af 4» Den 15 Juli f. m. stallen vid uppbördsstämma» och införa återstoden på restlängden.
Man får ej undertrycka denna praxis, som beliofvet stundom påkallar som en lättnad för den skattande.
Jag afstyrker derföre den föreslagna controllen på uppbörden, och föreslår alt den nu gällande må fortfara, glo. Slutligen får jag yttra, att för mig uppstå gällande skal påyrka atti StatsUlsk:s betänk, det tillägg ovillkorligen borde göras! alt de räntor och flen tionde, som nu utgå sorn grundskatter, äfven efter förvandlingen och deras indragande må som sådana förblifva och i statsverket fortfarande gälla och upptagas som ordinarie inkomst; äfvensom att de räntor, tillhörande indelningsverket , hvilka efter StatsUtskts förslag indragas och till statsverket öfverlåtas, må, i följd af grundlagens föreskrift, oförryckta till deras hittills afsedda ändamål och de särskilda stater de tillhöra blifva använda.
Öppet erkänner jag, att jag i detta fall anser starka garantier nödiga, för att åt framtiden i möjligaste mån skydda och bevara åtminstone roten lill ett indelningsverk, som, äfven under starkare brytningar och då vi ägt mindre penningetillgångar och en mindre industriös utveckling, upprätthållit oss, ehuru nnvar. tidsförhållandet! kunna medgifva och tarfva vissa förändringar i en del af inrättningens grenar och detaljer.
På ofvanåberopade skäl får jag vördsamligen anhålla om återremiss af betänk., och att detta mitt yttrande må tå det åtfölja.
Frih. Cederström, Jacob: Det betänk., som nu är under R. o. Ad:s öfverläggning, är af en vigtig och ingripande natur på nästan alla samhällsförhållanden.
Detta liar Utsk. jemväl insett, Jag går nu att upptaga de särskilda punkter af betänk., hvaruti jag anser Utsk. hafva förbisett de villkor, hvarunder de framställda förslagen möjligen kunna blifva verkställbara, och jemväl de punkter, uti hvilka Utsk., efter min öfvertygelse, äfven förbisett t hvad som närmast och lämpligast skulle leda till det åsyftade stora resultatet, nemi. jemnhet i beskattningen medborgare emellan, Utsk. har nemi. afstyrkt de föreslagna åtgärderna att, genom undanrödjande af de skiljaktigheter uti grundskatterna, hvilka dels i anseende till olika jordnaturrcr och dels af andra orsaker kunna egendomarna emellan äga rum, tillvägabringa dessa skatters lika fördelning, å all jord.
Jag medgifver visserligen i första rummet, att Utsk. härvid har insett de svårigheter, som måste möta för tillvägabringande af ersättningen för ökade skatter af den privilegierade jorden, oell för bestämmande af ersättningens belopp; men i afseende på det påståendet, att det svårligen skulle stå tillsammans med äganderättens helgd att sålunda tvin - Don 15 Juli f. m. tvinga personer å eria sidan alt af>tå ifrån de lagliga förmåner, hvilka äro fästade vid de af dem förvärfvade egendomar, och, å den andra, att för vinnande af någon nedsättning lili bestämda och vid egendomarnes inköp påräknade årliga utgifter erlägga en capilallösen, sorn äfven, om beloppet finge innestå och småningom amor lerås, för många kunde medföra olägenheter; hvarförutan tvifvelaktigt vore, huruvida nuvar. jordägare skulle linna sig verkligen belåtne med dylika åtgärder, hvarigenom någon egentlig fördel för dem icke uppkomme: så får jag förklara, alt all männa belåtenheten med en jemnare fördelning af utskvlderna, beräknad efter inkomsten, skulle mer än väl ersätta de förskott, som den nu för högt onerernde jorden kotnme alt erlägga, för att friköpa sig från den del af skatten, sorn borde på annan jord öfverflytta*.
Då jag vidare föijer Ulsk., finnér jag, att Utsk. i andra perioden angtde indelta räntornas indragning till statsverket, emot anvisning af motsvarande contenia statsanslag, yttrat; "Då frågor uppslå om en så väsendtlig förändring uti en af de vigligare anordningar, sorn af Konung Carl XI i afseende å reglerandet af Rakets drätselverk vidtogos, är det naturligt, alt deri största betänksamhet erfordras, äfvensom läll förklarligt, om både lämpligheten och behofvet af en dylik rubbning af mången betvifla*.” Jag skulle tro , alt jemte den betänksamhet Utsk. anfört, och hvaruti jag instämmer, Ulsk. borde hafva yttrat, att den strängaste rättrådighet jemväl dervid bör iakttagas.
Det går icke an att förbise den ena samhällsmedlemmens lagligen grundade rättighet för den andres vinning och fördel, utan alla måste ske lika rätt.
Derföre hafva äfven Ständerne vid föregående riksdagar förklarat, alt regleringen skulle verkställas så, att räntegifvaren icke korame att vidkännas högre eller mindre onera än förutä Derefter förekomma stadganden, hvilka gå derpå ut; att den anordnade spanmålen af räntegilvarne ovillkorligen skall lösas efter markegångspriset, och Staten sedermera utgifva lönerna åt tjänstemännen; men hvarvid Utsk. icke gjoit sig reda för beloppet af dén ränta och det spanmålsvärde, som af Sveriges räntehemmansägare årligen utgöres.
Den Kronan för närvar, behållna spanmålen utgör i råg, korn och hafre circa 92,000 t:r , oheräknadt häst-vacance-spanmålen.
Den under jordebok*- och hemmantals-ränta uppförda spanmålen uppgår till circa 200,000 t:r eller tillsammans omkring 3oo,ooo t:r eller något mer, men icke mindre.
En så betydlig qvantitet spanmål skulle för den jordbrukande allmänheten blifva rent af omöjlig att lösa efter markegången, i händelse flera goda år följde på hvarandra, hvarigenom spanmålens afsättning blefve omöjlig före den tid räntan skulle utgifvas, nemi. å afradsdagen den a5 Febr.; i följd hvaraf det blir nödvändigt, såvida ändamålet skall 10 H. 6 Dc 11 i5 Juli f. m. vinnas, att Utsk. söker bi belial la räntegifvarne vid rättigheten att upptaga räntespanmålen till leverering in natura; men deremot måste nian å andra sidan tillse, att Staten icke belastas mod vård om denna spantnål eller hushållning dermed, hvarigenom hon ånyo skulle inkastas på det med rätta förkastade systemet för spanmålsmagaziner och magäzinsdircctioner ; utan hör denna angelägenhet ordnas på det sättet, att den spanmåt, som, lill följd af räntegifvarnes uppsägning, levereras in natura, varder på öppen auction till den mestbjudande försåld att af köparen emottagas den 25 Fehr., nied köparen lemnadl 6, 7 ä 8 månaders anstånd med betalningen emot godkänd borgen, hvarigenom köparen är i tillfälle att begagna sig af sjötransport för spanmålens afsättning inom- eller utomlands, der den betalas bäst.
Spanmålshandel i stor senia skulle derigenom bildas, tili samhällets allmänna nytta och på det jordbrukaren kunde bibehållas viel rättigheten alt uppsäga räntespanmålen till leverering in natura och derigenom vid möjligheten alt utgöra sina onera ulan alt egendomen behöfde tagas i mät, enär spånlinden under sådana villkor blir både säljbar och försåld till ett lämpligt pris; hvilket åter icke skulle blifva händelsen, det est all räntespanmäl icke blött skulle på en gång försäljas, utan äfven contant betalas; men i oskiljaktigt sammanhang med detta ämne står äfven frågan om ett lämpligare sätt, än det nu gällande, för markegångssättningen, hvilken bör ske på sådant säll, alt markegångstaxan så nära som möjligt må upplaga det gångbara priset.
I sådant afseende får jag nu åberopa ett lind. utlåt, till K. M. af Karomar-colkui, i nnledn. af R.
Stts vid sisth riksdag den 27
Maj idå'} lill K. M. aflåtna lind. skifvelse , hvaröfver Kammar-collun den 7.1 Atig. i835 meddelat yttrande, deruti eoll:m, i afseende på frågan 0111 räntepersedlornes förenkling, ytirat sig på sätt jag nedanföre skall uppläsa, och, hvad inarkegångssätl ningen vidkommer, meddelat följande utlåtande: ”Då colkm här ofvan i underd. ytirat de skäl och betänkligheter, hvilka efter dess åsigt hindra antagandet af B.
St:s beslut i 3:dje punkten, angrde förändrad metod för markegångssättiiingen, har cölkm icke förbisett, att uti flera hänseenden kunde vara nyttigt och väl, om årliga markegångstaxorna upprättades på annan tid än nu sker.
Colbrn finnér derföre sin pligt vora, att, jemte en närmare utveckling af denna åsigt, i und. framställa huru colkm anser ändring härutinnan ändamålsenligt kunna tillvägabringas.
Markegångssättning i början af November har ansetts olämplig derför, alt de gångbara pris, efter hvilka markegångstaxan nu skall rättas, icke äro vid den tiden nog stadgande.
Colkm tror sig i und. hafva visat, att denna betänklighet äger rum äfven om markegången sättes vid början af påföljande Januari, samt att i allt fallen sådan fram - Dan i5 Juli f. ra.
43 flyttning af tiden Lar andra olägenheter med sig, som påkalla uppmärksamhet och ej kunna undanröjas.
Efter collegii tanke blir det icke möjligt att upphjelpa missförhållande i denna del, under antagande, såsom oeftergiflig! villkor, att taxan skall grunda sig ensamt på gängse prisen efter skörden under det vänteår, för hvilket taxan upprättas.
Denna grund, som ej af y5 §:n Reg.Fm påbjudes, är skälig såsom ett medel att ställa räntegifvarnes tunga af ränteskyldighelen och räntetagarnes fördel af ränteinkomsten i jemförlighet mot de förres mer eller mindre båtnad af årets skörd och de sednares utväg att göra sig betalde för den ränta, som in natnia uppbäres, eller emot markegångslösen i penningar fylla sitt behof af de persedlar, i hvilka räntan består.
Colltm antager väl således, å ena sidan, alt ifrågayar. grund ingalunda bör lemnäs å sido, så vidt det låter sig göra att bereda tillämpning deraf på ett sätt, som hvarken tillskyndar de skattdragande och räntetagarne känbara olägenheter i annan måtto, eller står i strid mot lämpliga och goda bestämmelser i afseende på fullgörandet af ränlelevevevingen samt uppbörden och redovisningen utaf Statens inkomst deraf, i hvilka delar colltm, genom sitt nu afgifna utlåt, öfver 3:dje punkten af R.
St:s beslut, haft tillfälle fiamställa dess inverkan lill rubbning af hittills bestående och äfven framgent erforderliga föreskrifter; men å andra sidan hyser colltm ock den öfvertygelse, att gångbara priser under rdnleåret samt följaktligen raolegifvares och räntetagares dermed gemenskap ägande rätt och fördel vid markegångssättningen bero icke blott af skörden under det år, för hvilket räntan erlägges, utan jemväl, till någon icke så ringa del, af nästföregående årets skörd samt de derefter lämpade pris; och denna mening uttrycker, fastän i mera inskränkt mån, den, både af E. K. M. och R.
St. yttrade åsigt, att lösningsprisel för löpande årets räntor kunde efter flera förflutna års pris uppgöras.