Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår förslaget om anläggning af en landtbruksskola i annan provins, der man, säges det, mera än i Jemtland vore beredd och villig att dertill vidtaga vissa förberedande åtgärder, med ett ord der saken med större värma och välvilja omfattas, utber jag mig att få fästa upmärksamheten derpå, alt innevånarne i de län, hvilka äro belägna vid kusten, hafva lättare att begifva sig till de landtbruks-skolor, som finnas i medlersta Sverige än Jemtlänningarne, och följaktligen tror jag det vara mera skäl att göra något för spridande af en förståndig och väl ordnad kännedom om jordbruket i Jemtland.
Alt ifrågavar. angelägenhet af Jemtlands riksdagsmän med mycket deltagande följes, är säkert; månne man ej häraf kan sluta till en i provinsen upkommande nitälskan för dess verkställande; något, som man ej a priori bör frånkänna della landskaps menighet, om ock, enär saken är ny för den, intresset för sådant ej kan genast upblossa hos vår af naturen betänksamma norrländska allmoge.
För öfrigt vill jag icke, hvad sjelfva saken angår, nu vara utförligare, refererandes mig till hvad vid ärendets förslå behandling blifvit anfördt, med begäran om bifall till Utsk:s förevar. 46
Den 14 Juni. framställning; men önskar blott att göra ett tillägg, i afseende på det ord som Hr von Hartmansdorff begärt, måtte borttagas, att då nemi. efter min motsatta upfattning af detta ords betydelse, det ganska väl kan och bör begagnas.
Hr von Hartmansdorff sade att alla trakter äro egendomliga: de äro det visserligen icke, om man dermed förstår sådana egenskaper, som särskilja en viss trakt från alla andra, som visar den ena traktens olika skaplynne mot den andras; helst som åtskilliga provinser sinsemellan ganska mycket likna hvarandra, hvilket icke måtte inträffa i afseende pä Jemtland.
Det är derföre som adjectivet egendomlig med rätta tillagts berörde provins, hvarföre jag önskar att samma epithet mätte få qvarstå.
Jag vill icke strida om ordet egendomlig.
I Jemtland räder den s. k. öfvergåugsreformatiouen, som utmärker Westgölha-bergen samt vissa Ostgöthaberg och några trakter äfven i Nerike.
Denna natur-formation lämpar sig särdeles väl för jordbruk, men detta bör skötas ur egen synpunkt med hänseende lill de svåra nattfroster som i Jemtland förekomma, hvilket ock gör atl jag icke har något emot detta ord: egendomlig; — vill man nödvändigt borttaga det och sätta egna i stället, vill jag icke heller deremot sälta mig.
Emot Gr.
Mörners förslag vill jag icke heller invända något såvida Jemtland sättes i främsta rummet, hvilket synes vara meningen med hans förslag.
Inom Utsk. var jag af olika tanka med Gr.
Mörner, egentligen derföre att han derstädes motsatte sig förslaget i sin helhet, af skäl Gr:n i sin reservation anfört, och på grund deraf att frågan icke vore tillbörligen förberedd.
Sedan lian nu så tillvida ändrat sina åsigter, att han anser det ifrågaställa anslaget 2000 r:dr äfven böra utsträckas lill de öfrige norra länen, ber jag att i denna del få förena mig med honom.
Jag tror nemi. att det lättare skulle framkalla just hvad man afser, eller en landtbruksskolas inrättande i Jemtland, om innevånarne derstädes linge veta att berörde anslag vore stäldt till Konungens disposition att användas, antingen i Jemtland eller i någon annan af de nordliga provinserue.
Det är gifvet, att då man icke är fullt förvissad att erhålla sjelfva anslaget förr än man vidtagit de förberedande åtgärder, som erfordras, så skyndar man sig vanligen att hastigare vidtaga desamma, än om man vet att anslaget står obetingad! till buds, och jag tror således äfven ur denna synpunkt skäl förefinnas atl biträda förberörde förslag.
Att för öfrigt en landtbruksskola är behöflig för de norra provinserne, lärer ingen kunna bestrida, då man vet alt den, när mast dessa belägna skola, är det vid Ulltuna nära Upsala inrättade institut: och enskildt har jag mig bekant att f. n. finnas vid Degeberg en Jemtlånning, som derstädes gjort sig serdeles berömd och snart kommer atl, efter genomgången kurs, derifrån utgå.
Afven af denna anledning, som visar att Jemtlänningen är benägen att skaffa sig den undervisning i landtbruk, som för ho - Den 14 Juni. 47 nom är behöflig, sammanlagd med det egendomliga förhållande Hr Lagerhjelm omnämnt, skall äga rum i Jemtland, eller att en ypperlig jordmån derstädes förefinnes, tror jag ändamålet, ett förbättradt jordbruk inom nämnde provins, vinnas om Gr.
Mörners nu afgifna förslag antages, hvarföre jag deruti instämmer.
Ilr af Da 1 st rom, Gust.
Man behöfver ej orda mycket om nyttan af landtbruksskolors inrättande å landet i allmänhet.
Efter de modeller lill förbättradt åkerbruksredskap, sorn der finnas, förfärdigas sådan redskap sedermera af verkmästare derstädes till allmän nytta.
Afven äro dessa skolor nyttiga i afseende på boskapsskötseln, hvilken, hvad Jemtland beträffar, bör erhålla en annan utveckling och förbättrad natur än den nu äger, och som är af så mycket större vigt, som de norra provinserne förnämligast hafva att stödja sig på denna näringsgren.
Jag instämmer alltså äfven i Gr.
Mörners förslag.
I hvad jag vill anföra är jag till stor del förekommen af Hr von Troil.
Ceder ström yttrade, att det för , de norra länens kustboer vore lättare än för Jemtlänningarne att komma hit, och detta såsom skäl, hvarföre Jemtland företrädesvis borde få tillgodonjuta berörde anslag.
Jag erkänner denna lätthet för resan, men deraf följer icke, att en landtbruksskola i Upland är passande för alt lära den landthushållning, som är tjenlig i Norr- eller Westerbotten, emedan dessa landskaps luftstreck är alltför olika med Uplands.
Skillnaden är så stor, att vissa sädesslag, som växa i del sistnämnda, icke kunna odlas i de nämnde nordliga landskapen, och att korn, som mognat i det förra, icke mognar i det sednare, samt är följagteligen oanvändbart lill utsäde i dem.
Med ett ord, det fordras att hafva studerat jordbruket pä stället, för att der blifva rätt gagnande såsom landthushållare.
Hvad det likgiltiga ordet egendomlig beträffar, så skänker jag efter min anmärkning dervid om R. o. Ad. vill bibehålla det; men sä vidt på mig berott, har; jag bordt söka förekomma alt Ståndet skulle gilla uttryck vid hvilkas läsning man är frestad draga på munnen.
Att om en trakt, såsom betecknande, säga det hon är egendomlig, är ungefär detsamma, sorn att vid heskrifningen på en menniska vilja såsom något utmärkande anföra, det hon är tvåbent.
Jag kan ej finna samma löjlighet inneboende i ordet egendomlig, som den siste tajaren, och StatsUtsk:s ledamöter hafva icke heller kunnat så upfatta saken, hvarföre jag. ock för min del anser detta ord ganska väl passa in på Jemtland; men i afseende på- hufvudsaken, som är Gr.
Mörners förslag, att ifrågavar. anslag för denna landtbruksskola, borde af Konungen användas lill inrättande af en dylik skola i något annat af de norra länen än Jemtland, ber jag att få erinra, att R. o. Ad. redan bifallit Utslcs förslag i 9:de punkten af utlåt.
N:o 87, der det heter: ”beroende af K.
M. att i händelse besparingar å detta anslag upkomma, använda sådane besparingar 48 Den 14 Juni. för bildandet af ytterligare en landtbruksskola i något af de norra länen”.
Jag vill icke bestrida nyttan deraf att Konungen må af besparingarne kunna inrätta en landtbruksskola ytterligare i en af de nordliga provinserne i Ångermanland t. ex. så vida man ej kan begagna en sådan i Jemtland, men jag anser det likväl vara gagneligare, och om ej gagneligare dock med Utsk:s förslag och yttrade mening mest öfverensstämmande, att detta anslag af 2000 r:dr bestämmes för en landtbruksskola i Jemtland, samt att, endast i del full att en sådan ej derstädes kan inrättas, Konungen då må ega alt disponera summan lill inrättande af en dylik skola i något annat af de nordliga länen.
Jag får derföre tillstyrka bifall lill Utsk:s förslag, med det tillägg, att, såvida lämplig lägenhet inom Jemtland icke btefve tillgänglig, Konungen då måtte använda förevar, anslag tilt inrättande af en landtbruksskola i något af de andra nordligare länen.
I den modifikation som Frih.
Palmstjerna framställt, förenar jag mig.
Afven jag anhåller all få förena mig med frih. Palmstjerna.
Jag utber mig att jemväl få instämma med förenämnde Friherre.
Dalström: Likaledes.
Hr von Hartmansdorff :
Då vill jag icke heller vara ensam om Gr.
Mörners mening.
Hr Lagerlijelmj Likaledes.
Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s rörande denna punkt uti förevar, mern. gjorda hemställan, med det af Frih.
Palmstjerna föreslagna och af flere ledamöter biträdda tillägg, att det ifrågavar. anslaget, för den händelse någon tjenlig lägenhet inom Jemtland ej blir tillgänglig, må kunna af K.
M. användas till en landtbruksskola i något annat af de nordliga länen, blef denna propos. besvarad med ja. litte punkten.
Utskts yttrande lades till handlingarne.
18:de punkten mom. 2 litt A. och mom. 3.
Utskts tillstyrkande i förevar, mern. bifölls. 19:de punkten, 1 :sta och '2:dra ajdelningarne.
Beskaffenheten af denna fråga torde det H.
Ståndet redan hafva inhemtat genom Stats Utsk:s förra betänk, i detta ämne.
Vid 1840 och 1841 årens riksdag anvisade R.
St. medel till in - Den 14 Juni.
49 inrättande af navigations-skolor i åtskillige af rikets städer, deribland äfven Stockholm, som erhöll ett auslag af 2,800 R:dr årligen, mot vilkor, ibland annat, att staden skulle anskaffa tjenlig lokal.
Staden byggde då ett hus för ändamålet, hvartill kostnaden, enl. upgifl, skall hafva upgått till 20,000 å 30,000 r:dr; några är derefter inträffade, att en fosterländskt sinnad man, testamenterade till sjömannayrkets befrämjande en betydlig fond: detta gaf anledning, att Ständerne vid 1847 och 1848 årens riksdag indrogo det af dem beviljade, förr omnämnda statsanslaget, och skrifvelse derom afgick lill Konungen.
Vederbörande blefvo hörde huruvida något bidrag af den testamenterade fonden kunde för skolan erhållas, men den uplysning vanns, alt förvaitarne af den testamenterade fonden hade inrättat en praktisk skola för bildande af sjömän och matroser, och att det således vore ett särskildt ändamål för fonden, hvilket icke stöde i oskiljaktigt samband med en så beskaffad navigations-skola som den, hvartill Sländerne gifvit anslag.
Genom Just.kanslers-emb. vanns äfven den uplysning, att i rältsväg ingenting kunde utverkas för att tillförbinda förvaitarne att använda några medel af ifrågavar. fond till ändamålet.
Med afseende derpå föreslog K. M. i dess propos. om Statsverkets tillstånd och behof vid innevar. riksdag, alt ytterligare ett anslag lill Stockholms Navigations-skola, till samma belopp som det förra, måtte beviljas; men StatsUtsk. har icke destomindre vidblifvit den mening att ifrågavar. anslag icke bör utgå, under förutsättning alt förvaitarne af den omförmälda, s. k.
Rydbergska fonden skulle finna sig föranlåtne att lemna erforderliga medel dertill.
Dä jag, för min del icke kan antaga att nämnde Donations-förvaltare, hvilkas namn är för mig tillräckligt betryggande att deras förra förklaring i ämnet icke varit lättsinnigt afgifven, skola finna sig föranlåtne alt ändra sitt beslut och använda medlen lill något annat, och då Stockholms stad svårligen kan finna sig benägen ali anvisa särskilde medel utaf egen kassa för det ändamålet, heldsl inrättningen är hufvudsakligen beräknad för de kringliggande landskapen och blott till en del för Stockholms stad, så anser jag
Etsk. hafva egt det giltigaste skäl att tillstyrka fortfarande utgående af det förut beviljade anslaget till Stockholms Navigationsskola; och jag vågar följaktligen föreslå att R. o. Ad. behagade bifalla Konungens propos. i ämnet.
I hvad Hr Fåhraeus i denna fråga yttrat, får jag instämma.
Efter försl till bifall å Utslcs utlåt, framstäld, men med nej besvarad propus., bifölls K.
M:s i ämnet aflålne nåd. propos. 20:de punkten.
Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 21:sta punkten, litt. b. 8 H. 4 50 Den 14 Jlini. R. o.
Ad. vidblef sitt i ämnet fattade beslut. 23:dje, 26:le, 27:de och 28:de punkterne.
Utsk:s yttrande lades till bandlingarne.
Vid förnyad föredragning af SlatsUtsk:s d. 4 oell 13 dennes på bordel lagda mern.
N:o 153, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt.
Nio 88, angide reglering af utgifterne under Riksstatens Sjunde bufvudtitel, bifölls Utsk:s uti 2:dra punkten af nämnde utlåt, afgifna och nu vidhållna tillstyrkande samt ansågs förevar. mern. i öfrigt icke erfordra annan åtgärd, än att läggas lill bandlingarne.
Vid förnyad föredragning af StatsUlskis d. 4 och 13 dennes på bordet lagda meni.
Nio 154, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt.
Nio 89, ang:de reglering af utgifterne under Riksstateos Åttonde hufvudtitel, bifölls Ulsk:s i fråga om första punkten gjorda hemställan, hvarjemte R. o. Ad. vidblef sina rör:de punkten sednare afdelningen, samt 47:de punkten af nämnde utlåt. förut fattade beslut och ansåg förevar, mera. i öfrigt icke erfordra annan åtgärd, än alt läggas till bandlingarne.
Föredrogs ånyo StatsUlskis d. 4 och 13 dennes på bordet lagda mern.
N:o 155, i anledn. af erhållne återremisser å utlät.
Nio 90, ang:de reglering af RiksstaJens utgifter under Nionde hufvudlileln.
Härvid företogs serskildt lill afgörande Utsk:s yttrande, ronde nedannämnde punkter af utlåt.
N:o 90.
Irsta punkten.
Ulskis yttrande lades till bandlingarne.
Utskis yttrande lades till handlingarne med vidblifvande af R. o. Ad:s beslut i afseende på den föreslagna und. skrifvelsen. 9:de punkten.
Utskis yttrande lades lill handlingarne. 12:te punkten.
Utskis uti förevar, mern. gjorda tillstyrkande bifölls. 13:de, 14:de, 15:de och 19:de punkterne.
Utskis yttrande lades till bandlingarne.
20:de punkten. R. o. Ad. vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut. 2lista punkten.
Mörners, i fråga om denna punkt afgifna vid utlåt.
Nio 90 fogade reservation uplästes, på begäran af Den 14 Juni. 51 Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade: Gr.
Mörner har så fullständigt utredt ämnet, att dervid föga lärer vara alt tillägga, För min del vill jag blott yttra, att det vore oerhördt, om en i behöfvande tillstånd efterlemnad dotter af en man, som beklädt de högsta förtroende-embelen, hvarmed en Svensk medborgare kan både af Ständer och Konung hedras, skulle af Staten lemnäs ulan omvårdnad.
Jag förmodar alt det icke sker och till styrker att R: o. Ad. måtte bevilja hvad Konungen åt henne äskat.
Efter först till bifall ä Ulsk-.s utlåt, i denna punkt barnstöld, men med nej besvarad propos. biföll R. o. Ad. K. M:s nåd. pro pus. i ämnet.
Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 24;de, 26: te och 27:de punkter ne. R. o. Ad. biföll hvad i afseende på dessa punkter blifvit i förevar, mern. hemsläldt och tillstyrkt. 35:te punkten.
Då detta ärende förra gången liär förevar, fann R. o. Ad. tjenligt alt, i anseende till framställd erinran om afl. skolelåraren Jakob Ekelunds förtjenster återremittera denna 35:te punkt, hvarvid såsom en gärd af välvilja för dessa förtjenster, den åsigt uttrycktes, att pension borde bemälde Ekelunds enka beviljas.
I öfverensstämmelse härmed lager jag mig friheten vördsamt anhålla, att det belopp af 200 ndr, som för henne blifvit inom PresteSt. ansett såsom lämpligt, äfven måt te af R. o. Ad. beviljas, att årligen utgå sä länge hon i eukostånd förblifver.
Jag kan för min del icke finna alt afl.
Ekelunds förtjenster varit af beskaffenhet att
Staten nu borde vidkännas någon upoffring för enkan.
Det enda skäl, på grund hvaraf man nu yrkar att pension till henne måtte beviljas, är att mannen i lifstiden utgifvit läroböcker i Svenska historien och äfven skrifvit något om den allmänna.
Det erkännes att denna hans Svenska Historia blifvit myckel begagnad vid de lägre läroverken, men någon serskild belöning anser jag likväl ej böra meddelas, helst många stora fel aktigheter deruti finnas.
Skall enträgenhet kunna verka något i afseende på en pensionsfråga, så bör visserligen Enkefru Ekelund tilläggas pension; men del är också det enda skäl, som hufvudsakligen kunde anföras för beviljandet.
I hvad jag ämnade yttra, är jag förekommen af Frih. Palmstjerna, och förenar mig i allo med honom, men ber att få tillägga, att jag ej vet hvarest gränsen för pensions-anslag å 9:de hufvudtiteln skall vara till finnan 4* - 52 Den 14 Juni. des, om pension äfven skall beviljas åt ad.
Ekelunds enka.
Staten måtte vä! icke vara att betrakia sorn en fattigvårdskassa, der en hvar eger alt göra sina anspråk på understöd fällande!
För min del skulle jag tro, att, dä en afliden man, under lifstiden inlagt stora oell obestridliga förtjenster mot fäderneslandet, skäl kunna vara för handen att pensionera en sådan mans enka eller oförsörjda harn — men eljest icke.
Ingalunda bestrider jag, del ju icke Ekelund i lifstiden aflagt prof pä en viss förtjenst: men hemställer derjemte huruvida icke mänga skola kunna mäta sig med honom.
Skulle nu ett prejudikat lemnäs pä beviljad pension under ett förhållande som det ifrågavar., så är jag öfvertygad ali vi, vid en kommande riksdag skola öfversvämraas af ansökningar i detta fall, och R. o. Ad. skall då få svårt att afslä dem, om denna bifalles.
Jag anhåller om propos. på bifall till den punkt i Utsk:s betänk.
Få länder torde hafva en så vacker historia som Sverige, men intet torde helona sina historieskrifvare sämre än vi.
Om man tillser på hvad sätt IIr Strinnholm f. n. vedergälles, så befinnes, alt han, som helt och hållet sysselsätter sig med författandet af Sveriges historia, får af R.
St. blott 1000 R:dr om året.
Jag vill icke jemföra Hr Ekelund med Hr Strinnholm, ty den förre skref historien för skolorna.
Om än brister vidlådde hans läroböcker, så voro de likväl så förljenslfulla att de begagnades i våra skolor framför dem sorn derstädes förut nyttjades.
De, som best ridt pensions beviljande åt Ekelunds enka, hafva yttrat, ali den som utgifter en lärobok, hvilken allmäul vid skolundervisningen begagnats, bör derpå hafva förtjent så myckel, att hans enka icke må behöfva anlita Staten om något understöd.
Men då man under lifstiden häller historieskrifvaren såsom en tiggare, är del icke underligt om enkan befiuner sig i samma författning.
Hvad Ekelund beträffar, så lärer förhållandet hafva varit, att hans medellöshet satte honom utur Stånd att kunna på eget förlag utgifva sina böcker.
Följden deraf blef att förläggaren egenteligen tog vinsten, och alt författaren försågs blott med nödigt lifsuppehälle, så länge hans verksamhet fortgick.
Om Sveriges Ständer icke blifva besvärade af andra tiggare än sådane, som utgifvit läroböcker i rikets historia af den beskaffenhet sora afl.
Ekelunds, så kommer Statskassan icke i någon fara och SlalsUlsk. ej heller i någon föt lägenhet.
Jag anhåller således vördsamt alt R. o. Ad. ej måtte mot en förtjent författares enka vara lika obevåget som StatsUtsk. varit, utan bevilja henne de föreslagna 200 r:drna.
Ett sådant beslut af detta Stånd skulle åtminstone upmutitra Hr Strinnholm, med förhoppning, att, när hans lifstid är slut, och det honom af Ständerne beviljade torftiga anslag uphörer, på hvilket naturligtvis inga besparingar kunnat göras, utan hvarje skuldsättning tvertom fått fylla bristen, hans enka icke lemnäs åt nöden.
Hr Carleson, Edvard Henr.:
Del skäl som anförts för I Den 14 Juni. 53 beviljande af pension åt afl.
Ekelunds eflerlemnade enka, har hufvudsakligen varit, att bemålte Ekelund vore en förtjent historieskrifvare.
Af denna hans historia har äfven jag tagit kännedom; men såvidt jag funnit är densamma ingenting annat än ett sammandrag af andra hislorieskrifvares arbeten, utom hvad angår den aldra sista perioden, eller tiden efter 1809.
Efter nämnde tid synes något vara af Ekelund sjelf samlad), men för öfrigt innehåller, somsagdtär, hans historia ingenting annat än ett sammandrag, en kompilation af andra hislorieskrifvares arbeten.
Alt sätta Ekelund i jemförelse med en Strinnholm eller Fryxell, anser jag vara högst orätt; för min del kan jag ej anse Ekelunds arbete vat a något annat än en lärobok, lämplig för skolorne, men skall enkan derföre, att mannen i lifstiden utgifvil en för skolan lämplig lärobok, hugnas med pension, så tror jag, lika med Hr von Troil, att med lika skäl, enka efter hvar och en skollärare som utgifvil någon för skolan tjenlig lärobok, skall kunna framställa enahanda anspråk.
Den omständigheten synes mig således icke utgöra skäl för bifall lill förevar, förslag, hvarföre jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte godkänna hvad SlalsUlsk. i detta hänseende tillstyrkt.
Det är visserligen rätt beklagligt att de utaf afl. Rector Ekelund i lifstiden utgifne läroböcker, icke af Frih. Palmstjerna och Hr Carleson tillvunnit sig det godkännande, som desamma inom rikets förnämsta läroverk synas hafva sig förvärfva!, enär de derstädes vid undervisningen begagnas.
Månne icke läroverkens omdöme härvid torde höra tillerkännas större vitsord, än de tvenne enskilde ledamöternes, af hvilka ingendera gjort lärareyrket till föremål för sin verksamhet eller deruti haft tillfälle förvärfva den personliga, i lärareverksamhetens utöfning vunna, erfarenhetens insegel å sina åsigter i dessa ämnen?
1 afseende på Hr Carlesons invändning att besagde läroböcker icke borde tillmätas någon större förtjenst, af den orsaken, alt de endast skulle utgöra en compilation af andra hislorieskrifvares arbeten, och sålunda, med undantag af en liten lid, eller perioden efter 1809, icke lära grunda sig på sjelfständig forskning, får jag anmärka, alt ett sådant sätt alt bedöma förhållandena, skulle frånkänna, om jag lager de sköna konsterna till exempel, Gravören och Lithografen, som till allmännare kännedom sprida det bildande uttrycket af de stora målaresnillenas ide'er, all förtjenst.
Så har man likväl icke hittills bedömt detta deras arbete!
En skrifställare, som eger förmågan, alt inom det trånga utrymmet af några få blad, på ett klart, tillfredsställande och intressant sätf, sammanfatta de stora talenternas forskningar inom his’oriens gebiet, måste, efter min tanka, alltid i sin mån förtjena aktning, och delta så mycket mera, som man kan vara öfverlygad alt äfven hos de s. k. bildade, de först inlärda och mest concentrerade intrycken af hvilket studium som helst, längst qvarblifva i minnet och begreppen; det är derföre ganska vigligt alt dessa elementä - 54 Den 14 Juni. ra kunskapsmått äro genomträngde af sanning, klarhet och ett ädelt åskådningssätt.
Den erfarenhet, som jag tror i förevar, fall vara talande, innebär att Ekelund, genom sina läroböcker, hos ungdomen ganska allmänt spridt intresse för historiens studium och föranledt till sökande af ytterligare näring för kunskapen inom denna vetenskapsgren i utförligare historiska skrifter.
Jag nödgas sålunda vidhålla den öfvertygelse, att Ekelunds minne förtjenar någon välvilja af den nuvarande generationen; och sedan han sjelf ur tiden bortgått, uttryckes denna välvilja bäst genom något understöd för hans i fattigdom efterlefvande enka.
Alt Hr von Hartmansdorff skulle hafva åsyftat en likställande jemförelse mellan Ekelunds och Hr Strinnliolms förtjenster, innefattar hos den talare, som sålunda uppfattat Hr von Hartrnansdorffs ord, ett betydligt missförstånd.
Meningen bar naturligtvis varit, hvad ordalagen jemväl inneburo, att hvarje förtjenst hör, efter sin art och sitt mått, npmärksammas och värderas, den stora och öfvervägande i främsta rummet, men icke lill förgätandes den jemförelsevis mindre, dock alltid redbara och i sin mån gagneliga lalenten.
Då för öfrigt, hvad afl.
Ekelunds författareverksamhet beträffar, hans historiska läroböcker otvifvelaktigt fått en mycket allmännare spridning och vunnit varmare sympathier än jemförelsevis de fleste andre personers, som befattat sig med läroböckers
Digifvande, så inser jag icke den våda, som Hr von Troil oss förespegla!, att nemi.
St. vid en kommande riksdag skola blifva öfverlupna med ansökningar om pensioner, derest en sådan nu åt Ekelunds enka beviljades; man skall nemi. icke kunna till stöd derför framdraga lika talande skäl.
Jag framhärdar således i min anhållan, att R. o. Ad. ville bifalla (icke det ursprungligen begärda beloppet af 300 r:dr, ty det vore kanske för mycket begärdt) utan den inom PresieSt. tillstyrkta summan af 200 r:dr att årligen till oftanämnde Ekelunds enka sä länge hon lefver ogift utbetalas.
Den allmännelighet som afl.