Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Eoccellencc Herr Gref ven och LandtMarskalken tillkännagaf, alt Plenum komme klockan half lill 6 i eftermiddag att fortsättas.
Otto: Herr Grefve Frölichs yttrande, att ”det ”må icke mycket tagas i betraktande huruvida vi kunde göra en resistance mot vår ”Östra granne,” är en tanka som jag hoppas högst få, aldraminst på detta rum, någonsin skola dela.
Utan att gifva luft åt den 72 Den 22 December f. m.
.känsla som vid dessa ord svalla uti hvarje Ridderligt bröst, får jag blott i minnet återkalla år 1809.
— Då stod det gamla Sverige, ensamt, Llottadt, försvagadt, anfallit på alla sidor, men ändå ej förtviflande.
Äro vi då vanslägtade?
äro vi icke mera de samme? och är icke föreningen med Brödrafolket en ny kraftig uppmaning, att vara ömma om vår sjelfständighet?-—-Men jag lämnar detta ämne, och går till det för dagen egentliga, ehuru förlägen, att uppträda med tankar, som strida tvärt emot personers, för hvilka jag bär den största aktning.
Jag kan likväl ej afhålla mig ifrån några anmärkningar vid ett och annat, af de skäl jag på detta rum hört rigtas emot fortfarandet af Armeens Indelta Befäls Löningssätt.
Jag utbeder mig någon uppmärksamhet af Ridderskapet och Adeln och anhåller, att om jag icke citerar någon värd Talares yttrande ordagrannt, sådant endast må tillräknas en inskränkt fattningsgåfva; jag hoppas dock hafva uppfattat sjelfva saken och jag skall bjuda till alt undvika missförstående samt att blifva korrt.
Såsom skäl emot Indelta Löningssältet har här blifvit anfördt, att den Räntegifvare, , sorn är tilldelt åt Löntagare, blir, under missväxt-år särdeles, mera betungad vid utgörandet af sin skatt, än hans granne, hvars ränta är Kronan behållen.
Någon gång torde detta inträffat; men mediet Den 22 December f. m. 73 deremot anser jag vara enkelt och verkställbart utan märkelig rubbning uti något ekonomiskt förhållande.
Antages den af mig väckte motion om grundräntans utgörande, om ock endast lill sin hufvudsakliga syftning, så är missbruk uti förenämnde afseende förekommit och en olägenhet undanröjd, utan att bela byggnaden derföre störtas.
Jag tror för min del att när under framskridandet på Ekonomisk väg något hörn af de yttre former stöter emot Nationens vigtigare intressen, så är det bättre afslipa delta hörn, bättre att runda det efter tidens fordringar, och på det sättet undvika stötestenen, än att störta allsammans uti gropen.
Man har framstält den förändrade Löningsmethoden såsom det enda sätt att med tiden förbättra Rikets Ekonomiska och Gommerciella ställning och att förbereda en ny och länge önskad bättre Beskattningsmelhod.
Jag önskar visserligen införandet af en sådan, men tror att tiden dertill på länge ännu ej är inne.
Jag tror ock, att förenklandet utaf nuvarande
Grundräntors beräkning måste beredas på en annan väg, måste beredas genom en, af naturliga förhållanden uppkommen någorlunda jämnhet uti de årliga Skatternas belopp, men vågar tro att ingen brytning som sätter enskiltas intressen i fara deraf skall åstadkommas.
När fast mynt blir uti Landet, när rörelsen uti Södra Sverige 74 Den 22 December f. m. får lif, och varan alt erlägga Skatterne uti contant visat sig beqvämlig och fördelaktig, då blir det lätt atl förenkla Grundräntornes beräkning och alla deraf flytande Räkenskaper.
Förslaget att indelte Räntorne skola ingå till StalsYerket tyckes mig slå i strid med den uti senare tider tämligen öppet uttryckte grundsats, alt Staten ej bör befatta sig med handel af hvad slag som helst.
Genom en sådan förändring måste likväl troligen Staten blifva en betydlig Spannmålshandlare då dess inkomst uti Spanmål nu är 89,000 Tunnor, och skulle tillökas med afkastuingen utaf de Boställen, hvilka äro föreslagne att vid Löneregleringen utarrenderas, och hvaraf årliga inkomsten efter 1827 års calculer uppgår till 210,000 Riksdaler Banco, hvilka 210,000 R:dr B:co efter det, vid sistlidet års beräkningar antagne medelpris af vid pass 7 R:dr per tunna Spanmål, utgöras uti 3o,ooo tunnor, samt icke allenast med de utaf Friherre Nordin omnämnde 3o,ooo tunnor, utan ock med de till Corporalers lön anslagne 364$ tunnor; då uppgår hela inkomsten uti Spanmål till i5o,ooo tunnor och derutöfver.
Och om, som Herr Danckwardt förment, Markegångsprisen ofta öfverstiga de vanliga prisen, så lärer största delen af denna Spanmål inkomma in natura, och Staten således blifva cn betydande Spannmålshandlare, D en 22 December f. m. 75
En olägenhet är också, att någon cici af denne indelta Spanmål, som kallas Alrad, forslas af Räntegifvare!! ej längre än til 1 Indel ni ngslia fvaiens Boställe; den skulle der emoltagas, och som detta ofta är aflägse från Magaziriet, åtgick, när prisen äro lage, en ansenlig del af denne slags Spaninål uti transportkostnad.
Genom indragning af alla Indelle runtorne till StatsVerket och dettas graverande med alla Tjenstemännens löner, uppkommer ock det missförhållande, att Statsverket har en viss bestämd årlig utgift uti penningar och deremot en ganska obestämd inkomst uti Räntor, lämnade in natura eller löste efter Markegång.
Man har sett att den senare, så väl på Spanmål, som på Kol och Hö, varierat inom året nära 5o procent, stundom ock derutöfver.
Fastän den härigenom uppkomne difference emellan anslag och tillgångar dertill troligen ej skulle någon gång öfverstiga 3oo,ooo R:dr, och denna summa möjligen för tillfället kunna fyllas utaf andra StatsVerkets tillgångar; så lämnar jag likväl till hvarje Statsman att bedöma, huruvida della ej strider emot sunda principer, och huruvida ej emellan 2:ne Riksdagar en brist af En million eller mera skulle endast härigenom kunna förete sig, när Spanmålstunnan är beräknad till 7 R:dr och andre räntor äfvenså efter medelpris.
Under nu varande 76
Den 22 December f. m. finaiiciclla ställning skulle en sådan brist visserligen lält kunna betäckas genom Riksgäldssedlar.
Men jag hoppas, att det nu åsyftas ordning och reda uti Financerne, och med delta ändamål vore föga öfverensstämmande alt med öppna ögon taga mått och steg, som leda till sådane följder.
Beträffande en Markegång för kommande 5 år framför sig, så tror jag, att den som önskar säkerhet uti beräkningar bör grunda dem på det närvarande och det förflutna, men ej på framtidens ofta bedrägliga förhoppningar; annars löper man fara alt hålla sig fast vid ett gammalt pris som ej mera står uti öfverensstämmelse med tidens växlande förhållanden; och uti ekonomiskt afseende är det lika skadligt att stanna bakom sin tid, som det är det uti intellectuelt.
Jag tror ock att
Markegångssättning för 5 år framför sig kan medföra andra stora olägenheter och möjligen stor orättvisa, i synnerhet som den förutsätter att ett visst utsatt pris bestämmes för hela Riket, utan åtskillnad emellan de serskildta Länen.
Lii ett föregående Plenum, när detta ämne förevar, taltes om elen, olika löner inom Graden, åtföljande olägenhet alt
CompagnieOlficerarne derigenom få anledning att ofta söka transporter från ett Compagnie lill ett annat.
Deremot får jag anmär - Den 22 December f. m. 77 ta, att sådane Transporter, dels icke bero af Officerarnes önskningar ensamt, utan ock af RegementsChefernes tillstyrkan; och lärer ingen Regementschef underlåta att vid sådane tillfällen först afse tjenstens bästa och derefter individens, dels äro vid de flesta Regementer sådane transporters täta sökande på annar sätt förebyggde.
Subaltern-Oflicerares förflyttande då och då till nytt Compagnie kan i alla fall genom likhet uti lönevilkor ej förekornmas.
Andra Kamraters förändrade tjenstgöring genom befordran eller commendering, ålder i tjensten m. fl. omständigheter, blifva ändå orsaker, som ej hunna undanrödjas.
Derjemte får jag anmärka att så länge Boställen äro tilldelte CompagnieCheferne, skall alltid mera eller mindre ojämnhet emellan deras Löningsvilkor äga rum.
Att ovilkorlig likhet uti lönevilkor i alla fall ej inom
Armeen kan finnas annat än på papperet, torde man blifva förvissad om, närman besinnar, att i3oo R:dr för en Ryttmästare vid Smålands Hussarer eller Skånska Cavallerierne äro betydligt drygare än för en Ryttmästare vid LifRegementet.
Vid samma tillfälle yttrades af en värd Talare ett skäl, som jag icke fruktar blifver upprepadt af någon annan de Indelte Lönernes motståndare; här yttrades, säger jag, något om den lockmat en eröfrande fiende, sorn intagit en Provins, kunde fram - 78 Den 22 December f. m. ställa för dea genom Indelta räntor lönte Officeraren.
Jag skulle alldeles förbigå detta yttrande, om ej det vid samma tillfälle framdragne exempel ålade mig att högt förklara, det orsakerne till den åberopade conventionen vid Calix voro af många, till en del föga kände slag och att man, långt ifrån att här upptaga en händelse af denna olyckliga beskaffenhet, bör, i min tanka, snarare, af skyldig beundran för det mod, den ihärdighet och den sjelfförsakelse, som, både under detta krig och efteråt, så allmänt visades af gamla Finska Armeens Officerare, aldrig nämna denna tappra Annee, utan att dervid foga en gärd af aktning.—•
Åtankan af dess trohet i döden, är hvad jag åtminstone bär lifligast uti ett tacksamt minne.
Här har yttrats att Befälets löning icke egentligen hörde till Indelningsverket, blott dermed är samtidig.
Hvad menas med delta ord:
Indelningsverket?
Det är colleetivt, innefattande begreppet om den Samling af särskilte IndelningsVerk, hvilka under Carl XI:tes Regering Regementsvis sammanfattades, och dermed menas således allt hvad sorn uti dessa af Konung Carl XI underskrifne Verk stadgas.
Det torde må hända ej vara öfverflödigt uppläsa sjelfva början till ett sådant. —.
Originalets ord bära säkraste vittnesbörden om saken. ”GenerallndelningsVerk och Rulla D en 22 December f. m. 79 ”öfver Uplands Infanterie Regemente un”der Öfversten Välborne Georg Johan Wran”gels connnando pä dc Hemman och Rän”tor, som af de dertill förordnade Commis”sarier tid och annan, äro så väl Öfver”sora Underofficerare med flere till
Lön ”och Boställen anslagne, jemväl ock lill ”Hemmanens uppkomst, så väl de gamle ”sorn senare nödige fundne förmedlingår ”afdragne och förbättrade, hvarefter Offi”cerarne nu och framgent deras fulla
Lön ”och underhåll så uti Hemmansränta som ”KyrkoliondeSpannemål utan vidare förmed”ling hafva att uppbära och åtnjuta.” Uti en Kongl. Förordning utaf år 1684 angående Indelningsverket läses ock följande, §. 7: ”Kongl.
Maj:t liar ock funnit ”rådeligt, till förekommande afall tvist och ”tvifvelsmål om den enes fordring och den ”andras skuld, att låta utur LandsContoi”ret gifva hvar Bonde några ark papper ”sammanbundne, hvaruti skall på första ”bladet inskrifvas hela räntan, som Bonden ”årligen bör betala, och uti samma hela ”Pappersbok bör antingen Officeraren sjelf, ”eller dess Fullmäktige, som uppbär och ”tar emot Räntan, anteckna dag och da”tura, när och huru mycket hvar gång be”talas, ” och så vidare.
Den del af lönen som består i AfradsSpanmål lämnas också blott vid Indelningshafvarens Boställe.
Ett säkert bevis att den en gång för alla är Indelningshafvare!! tilldelad. 8o Den 22 December f. m.
Vid den tid Indelningsverket inrättades, bestämdes alla Löner i penningar för att vid allas jämförande äga en rättelse.
Jag får äfven erinra derom, alt vid denna tid och ännu 70 till 80 år senare, räknade äfven den enskilte
Possessionaten sine besittningars värde efter beloppet af den ränta deras hemman voro belagde med, uti dalertal uppförd.
Häraf finnér jag, som mig tyckes, tydligt, att nu varande sätt att disponera de till Armeens löning anslagne Räntor, är uti Indelningsverket bestämdt.
Detta är visserligen ej ett hinder för Rikets Ständer att samtycka till den af Kongl. Maj:t gjorde Nådiga Proposition; men jag tror vigliga skäl lala i andra afseenden högt deremot.
Här har blifvit sagt, att det sättj hvarpå Soldaten underhålles vid våra Indelta Regementer, utgör egentliga grunden för vårt IndelningsVerk.
Jag anser, att egentliga grunden är den hufvudgrundsats, alt vissa tillgångar äro anslagne _, att till vissa behof utgå , oberoende utaf tidernas växlande skick, oberoende af Statens financiella ställning eller öfrige förhållanden.
Denna grundsats är sedan tillämpad till sättet att underhålla Soldaten, och till sättet att underhålla Befälet.
Båda dessa sätt utgöra de - \
Den 2a December f. m.
St delar af det liela, oell ändring af det ena eller andra gör i allmänhet rubbning af det liela.
Oell jag tror vi borde betänka oss länge innan vi ytterligare göra någon rubbning.
Erfarenhetens läxor äro ofta dyrköpte; med så mycket mera varsamhet skall man framgå på dess bana; det steg man ämnar taga framåt, leder (örn jag rätt minnes hvad en värd Talare ej längesedan yttrade) stundom på en omväg tillbaka, eller brådstörtad! till en lägre ståndpunkt än der man sig befann.
Uti min tanka skulle, genom
Doningsräntornes directa ingående till Statsverket och alla Löners utgående derifrån, en del af IndelningsVerkels egentliga grund lubbas, nämligen Embetsmännens säkra af länän de , oberoende af Statens financiellct ställning j och oberoende af andra förhållanden; denna säkerhet är för Staten af ett liögt värde.
Förgäfves skall man häremot framkasta de vackraste theorier.
Historien talar; dess vittnesbörd är ojäfvadt, och våra Häfder förvara minnet af 1*716, 17 och 18 samt af 1789 och 1809.
De förvara äfven vissheten derom, att så länge antalet af Löntagare på den Indelta Staten ej ökades, och så länge lägre tjenstegraders löner icke anslogos till högre Tjenstemän, så var begärd Löneförhöjning en okänd sak för Indelningshafvaren.
En inrättning som 7 II.
' G Den 22 December f. m. vid starka pröfningar under i\o års växlande skick dock hållit profvet, som vid hvarje förändring den undergått, allt mer och mer besannat visheten af dess instiftares förutseende blick — och allt jämt rättfärdigat de stränga uttrycken uti slutmeningen af hvarje serskilt IndelningsVerk — en sådan Inrättning skall förbytas emot — hvad?
— Emot något som man ännu icke känner; emot något som höljes af framtidens slöja, och uti första rummet beror af något så vanskligt, som ett Financeproject.
Måhända taga Rikets Ständer vid denna Riksdag mått och steg ledande till införandet af Silfvermynt eller mynt, som kan förväxlas mot Silfver — måhända också icke; — måhända fattas sådane beslut, som medföra en Myntfot af annan halt än den gamla; måhända försvinna inom få år de nu löpande BancoSedlarne.
Hvem känner detta med visshet!1 Hvem kan uti detta afseende se framför sig io år med någon säkerhet?
Hvem känner Politiska ställningen, Handelns gång och Pappersmyntets
Coursförhållanden 4 k 5 år förut?
Skall man på sådane ovissheter bygga en Plan för Sekler?
Jag tror mine Herrar, och jag vågar säga det — jag tror att Nationen med rätta skall af sine Representanter fordra att när en gammal och godkänd Inrättning, sådan som Indelta Löningsmethoden, kullkastas, så måste det som gifves uti utbyte lämna visshet för sitt bestånd, Den 22 December f. m. 83 åtminstone ett tiotal af år.
Fåfängt skall man emot mig invända, att
Soldatens anskaffande och underhåll ändå är det egentliga af Indelningsverket.
Mine Ilerrar! när hälften af en, sak ar borrta, hvad återstår?
—■ ettstympadt verk; och huru ser det ut?
Vi se T%:del af våra Indelte Soldatllotar vara Vacante; vi se VaCaneer Uppväxa i Jämtland, i Westerbotten.
Huru mycket skall återstå, när en kommande generation börjar skärskåda den närvarande tidelis vishet ?
Man har ock framställt den nya Löningsmethoden såsom snart sagt enda, eller nästan det enda, sättet att förbättra de, till så stor del, usla vilkor som Armeens Befäl för närvarande åtnjuter.
Jag hoppas att så icke är; jag hoppas att flera utvägar dertill finnas, och jag ar Öfveitygad att ingen af Ridderskapet och Adeln skulle tveka att bidraga till en af behofvet så högt påkallad åtgärd, som denna, om sättet att vinna ändamålet tydligen vore förenadt med Statens allmänna fördel.
Uti min tanka, skulle detta mål hinnas mera säkert och mera lätt, om icke på papperet dock uti verkställigheten, om man, med en och annan enskilt jämkning eller förhöjning Regements-vis, hufvudsakligen återförer loningarne vid Indelta Infanteriet till det allmänna förhållande, som var innan år 1819, då FördubblingsBefälet eller 84 Den 11 December f. ni.
Befälet för allmänna Beväringsmanskapet tillsattes, och derpå tilldelle detta Befäl särskilte Löner, på Indelt Stat eller med Contant.
Cavalleriets jämnare lening kan medelst en och annan partiel jämkning lätt åstadkommas.
Hvem påminner sig icke året 1812 med lifligaste känsla af tacksamhet för den hand, som styrt Fäderneslandets öden.
Förutan sin Verldshistoriska märkvärdighet hada det sin egen för oss.
Lugnad, tröstad och förhoppningsfull såg mi Nationen i spetsen för ärenderne åter, efter lång väntan, en Hjelte, de gamla Carlarnes like.
Den kände kig lifvad af den gamla modiga och förtröstansfulla andan, och beslöt att uppbjuda hvarje ägande kraft, för att återvinna sitt rum bland sjelfständiga Stater.
Beväringspligten åtogs, och ungdomen var ej sen att samlas till fanorne; men medel till aflönande af Befäl saknades; en af nöden förestafvad utväg togs på bekostnad af den Indelta Armeen.
Armeen, van att fördraga uppoffringar och knapp utkomst, har ärligt och troget uppfyllt sitt kall — men jag öfverlemnar åt Eder, mine Herrar! alt döma med hvilka förhoppningar på framtida bergning.
Dessa hafva med hvarje år, hvarje dag blifvit mörkare och under det att fredens välsignelse spridt sig Den 27 December f. in. 85 till Palats och Koja, så blifva bchofven livardagsgäsler uli Krigarens tält.
Förhållandet är kändt, tillräckligt kändt, för att här ej behöfva vidare nämnas, eller beklagas; bättre är alt afhjelpa det, och jag hyser den innerliga öfvertygelse, att en uppmaning dertill ej skall förgäfves göras Rikets Ständer.
Tiden tyckes nu vara inne att gå ifrån de provisionella utvägarne och vidtaga sådane, sorn betrygga så väl det ena som det andra intresset; och den summa, som erfordras till lönande af det inskränkta antalet utaf ett par Majorer, Capitener och 192 Subalterner, är cj sä stor_, att den kail återhålla från godtgörandet af en, snart sagt, orättvisa, Friherre Boije, Ludvig:
Medskyldigt misstroende till egen kännedom och eget omdöme, skall jag afhålla mig ifrån att yttra mig i alla do frågor, som egentligen kunna angå det militaira yrket, men jag utber mig deremot att få fästa mig vid några anmärkningar i andra ämnen, som af flere Ledamöter här blifvit framstälda.
En värd Ledamot, Herr Danckwardt, har i sitt svar till Herr Tham, gjort en framställning, sorn leninar oförklarligt sjelfva det förhållande den rörer, och jag begär således, att få ge åt densamma den förklaring deraf, som jag kunnat uppfatta; eller åtminstone, att få ge åt den värde Ledamoten sjelf, ett tillfälle alt gifva en bättre. 86.
Den 22 December f. m.
Herr Danckwardt har nemligen sagt, att Presidenten i Svea HofRält velat uppgifva att denna HofRätt årligen handlägger i3oo mål mer än Götha HofRätt, och att deremot Presidenten i Götha HofRätt uppgifvit, att sistnämnde HofRätt handlägger 800 mål mer än Svea HofRätt.
Här stadnade Herr Danckwardt; men till dessa stridigheters förklaring torde ej behöfvas mera, än att båda Presidenterne antaga olika beräkningsgrunder.
Jag tror mig känna att förhållandet är sådant; äfvensom att frågan om sjelfva beräkningssättet beror på Regeringens afgörande.
En annan talare, Grefve Frölich, har, som jag tror, begått tvänne misstag det ena, då han framställer, såsom skulle Kongl. Maj:t i dess Proposition föreslagit, att det heskattningsbelopp, som nu utgöres in natura, skulle öfvergå lill beskattning i peiu»ingar.
Jag har icke så uppfattat Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition; och om den hade varit sådan, skulle visserligen jag också deremot gjort det starkaste motstånd; men jag tror icke alt meningen varit den.
Vid ett annat uttryck af Grefve Frölich uther jag mig i synnerhet att få fästa mig.
Det är en tanka, sorn åtminstone hos mig utgår från en stark öfvertygelse, att ännu misströstar ingen verklig
Svensk medborgare om sitt Ilands möjliga försvarande.
Ännu hafva vi för mycket qvar af våra gamla Den 11 December f. m. »7 minnen, för mycket förtroende för den Härförare, som står i spetsen för vårt försvar, och för mycken kärlek för våra medbroder bland KrigsStåndet, som påen tid, då Sverige ägde verkligt skäl till misströstan om sitt upprätthållande, visade motsatsen deraf.
Slutligen utber jag mig äfven att få dröja vid ett yttrande af Herr Tham.
Han har fört Eder, mine Herrar! till eftersinnande af hirån för stora missräkningar.
Jag tror att han har rätt; men om J tviflen, så uppskuten blott tviflet, tills frågan om GöthaCanal förekommer, då delta tvifveL torde öfvergå till visshet.
Åtskill ige yttrade härtill deras bifall.
Grefve Cronhjelm _, Carl DettlofFullkomligt öfvertygad om nyttan och nödvändigheten af en löneförhöjning för Indelta Arméens Befäl, får jag allenast till alla delar förena mig med de värde Talare, som yttrat sig för antagande af hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition derom föreslår.
Friherre Anckar swärd Carl Henrik:
Jag borde kanske tveka att uppstå, för att tala i ett ämne, der jag vet mig vara af en stridig mening emot mängden.
Jag hade bordt hemta denna tvekan från den ovilja, hvarmed en tankeyttring här blifvit mött, innan den fått begagna sin rätt, att 88 Den 11 December f. m. gifva eftersatsen till en yttrad premiss.
Jag hade trott meningar inom detta rum böra mötas med meningar, och talorganerne böra nyttjas företrädesvis framför fotterna.
Jag frågar Eder, mine Herrar!
Hvilken ibland oss kan icke vara i behof af ett tillfälligt och ögonblickligt tålamod?
Och, om delta behof blir för alla gemensamt, önskar jag att det ijfVen matte blifva en gemensam lag.
Entusiasmen är en vacker hansia.
Den åstadkommer stora ting, men blott under vilkor, att den är på sitt rätta ställe.
Den bör aldrig finna inträde inom en rådslående församling, sorn har den lugna pröfningen sig föreskrifven och det öfverlagda beslutet till sitt föremål.
Efter den emot en ej ens tilländalupen tankeyttring uttryckta materiella ovilja, uppkommer hos mig ett stort obehag, att vid detta tillfälle begagna yttranderätten.
Men då böjelsen kommet* i strid med pligtcn, så är det böjelsen som måste vika, och pligr ten som, äfven under äfventyr att misshaga, befaller mig tala efter min öfvertygelse.
Jag bade icke ämnat yttra mig öfver Kongl.
Maj:ts förevarande Nådiga Proposition, utan i sådant ändamål afvagta tillfället till dess den, återkommen från Ut-_ skottet, vunnit en utveckling, som , åtminstone för mitt omdöme, behöfves, för att lemna en fullständigare vägledning; men Den 22 December f. m. då den Kongl. Propositionen nu blifvit föremål för en så nilman granskning, anser jag äfven min pligt vara, att deröfver afgifva mina åsigter.
Vid första uppställningen af det behof för 3:dje HufvudTiteln, som nu visar sig utöfver anslaget vid sista Riksdagen, fäster jag först och främst uppmärksamheten vid det belopp af 185,877 sorn uti den Kongl. Propositionen angifves så* sorn det ökade behofvet.
Jag nödgas upprigtigt bekänna, att jag icke förstår, hvarföre icke det ökade behofvet genast blifvit ulfördt till sin verkliga summa, då jag icke kan sälta i fråga, att afsigten varit alt lill en början afvända uppmärksamheten från det sanna förhållandet.
Rikets Ständers anslag till Cassernbyggnader och Sjukhus, voro vid sista Riksdagen beräknade såsom tillfälliga utgifter.
Hvadan kommer då, att man nu vill beräkna dessa temporaira anslag såsom redan ovilkorligen tillhörande Titelns anslagssummor.
Jag kan icke begripa hvarföre icke de totalt överskjutande behofven af 185,877 R:dr blifvit adderade tillsammans med anslagen till Casserner och Sjukhusbyggnader, som på ett annat ställe finnas upptagne; om icke för det, att det öfverskjutande behofvet skulle derigenom synas så mycket större, sorn den lillagde summan.
Jag kan icke D en 22 December f. m. undgå, att härifrån hemta den varnande slutsats, att så litet som möjligt lemna några temporaira bidrag, då de blott gifva anledning till fordringar af en evig varaktighet.