Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed har Utskottet till pröfning förehaft ett inom Utskottet väckt förslag att, såvida icke bestämda föreskrifter i testaments- eller stiftelse-urkunder derför lägga hinder i vägen, samtlige under Direktionens förvaltning ställda fonder må sammanslås och blifva för hvarandra solidariskt ansvariga; och då en sådan förening icke blott skulle leda till en större enkelhet och reda i räkenskaperna, utan jemväl tillfälle derigenom torde yppas att göra de nu å de särskilda fondernas ej sällan befintliga smärre behållningar fruktbärande, samt de möjliga öfverskotten kunde komma Riddarhus-kassan tillgodo emot vilkor, att denna kassa ansvarar för utbetalningen af de utaf donations- eller testamentsgifvare stadgade stipendier, pensioner eller gratifikationer jemte förvaltningskostnaden, bar Utskottet häraf hemtat anledning till den hemställan: att Riddarhus-Direktionen må bemyndigas att om ett sådant fondernas sammanslående så fort ske kan besörja, såvidt det är med vederbörande stiftelse och gåfvobref förenligt eller annat laga hinder dervid icke möter.
I öfrigt och för att så litet som möjligt genom bindande föreskrifter försvåra möjligheten för
Direktionen att vid utlåningen af medel förfara efter hvad
Direktionen pröfvar nyttigt, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka den förändring af den i lånereglementets 1 § 4 punkts 2 mom. stadgade maximisumma af 6,000 R:dr för s. k. namnlån: Riddarhus-Utskottots Utlåtande N:o 7. a att det belopp, som mot låntagares skuldsedel med borgen eller hypotek af annan namnförbindelse må utlånas till en och samma person, bestämmes till 10,000 R:dr B:ko; och har Utskottet för att lätta utvägarne att på kortare tider erhålla ränta för i kassorna innestående medel tillika skolat tillstyrka : att Riddarhus-Direktronen må berättigas att, så vida Direktionen funne fondernas säkerhet derigenom intet äfventyra, på depositionsräknirig hos Stockholms Enskilda
Bank insätta eljest icke fruktbärande medel mot högsta möjliga ränta; dock att upsägning till återbetalning efter högst 90 dagar alltid sker samtidigt med insättningen. 10 §.
Jemte underrättelse att, i frågan om den mot Riddarbus-Kamereraren, Kammarherren J. L.
Bogeman förda talan om ersättning för den Riddarhus- och Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassorna tillskyndade förlust genom i Riddarhus-Kontoret i December 1850 föröfvad stöld, Kongl. Maj:t, genom nådig dom af den 8 December 1854, på anförde skäl pröfvat rättvist att, med ändring af Rådstufvu-Rättens och Hof-Rättens beslut, ogilla det emot Bogeman i denna sak framställda ersättnings-påstående, har Direktionen anmält, att sedan af tillgångarne hos de personer som föröfvat stölden någon vidare ersättning ej kunnat erhållas, än en summa af 493 R:dr 24 sk.
B:ko, Stiftskassan tillkommen utdelning i Handl.
Wahlströms till konkurs uplåtne bo, återstående beloppet af denna kassas förlust upginge till 2,573 R:dr 8 sk.
B:ko, vid hvilket förhållande
Direktionen hemställt, att då det vore obilligt att förlusten drabbade den till stor del genom enskilda bidrag samlade stifts-kassan, hvars inkomster vora beräknade till understöd för ogifta merändels behöfvande Adliga fruntimmer, samt den så kallade reparations-fonden, såsom samlad medelst Ridd. och Adelns allmänna bidrag, kunde, utan förnärmande af någons rätt, af Höglofl.
Ridd. och Adeln disponeras, föiberörde summa måtte af sistnämnde fond få till Jungfru-stifts-kassan utbetalas såsom ersättning för de bortstulne medlen.
Då likväl dels reparationsfondens tillgångar sannolikt innan kort komma att betydligt anlitas för det ändamål, hvarför de, såsom en särskild bevillning af Ridd. och Adeln, utgått, dels Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassas räkenskaper utvisa, att kassans årliga inkomster från och med 1852 utgjort per medium 9,023 R:dr 21 sk. 10 rst. och utgifterna per medium endast upgått till 8,499 R:dr 36 sk. —hvadan på sätt ofvan är anmärkt, denna kassa från år 1853—1855 förkofrat sig med 1,748 R:dr 35 sk. 5 rst.
B:ko; i följd hvaraf Stiftspensionernes antal under de sednaste fyra åren kunnat bibehållas till ett antal af 222 och snart synas 10 lilddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 7. kunna åter ökas utöfver enahanda antal, de utgjorde innan den ifrågavarande förlusten inträffade eller 227, har Utskottet ansett sig sakna skäl att å Riddarhus-Direktionens ofvanberörde hemställan om ersättning från reparationsfonden af stiftskassans omförmälde förlust tillstyrka bifall ; Hvaremot Utskottet förslår: att denna förlust 2,573 R:dr 8 sk.
B:ko må i stiftskassans räkenskaper afskrifvas. 11 §.
Med anmälan, att kostnaderna för reparationer å Riddarhuset samt dess flygelbyggnader under tiden från och med 1854 till innevarande riksdags början utgjort tillsammans 2,457 R:dr 4 sk.
B:ko, har Dim gifvit vid handen, att då de sättningar å såväl yttersöra mellanmurarne af Riddarhusets hufvudbyggnad, som redan sedan längre tid tillbaka blifvit förmärkta möjligen kunna medföra fara för byggnadens bestånd i fall de icke för framtiden förekommes, Direktionen anmodat sakkunnige personer att, tillika med en af Direktionens ledamöter Herr Majoren Leijonancker, skadorna besigtiga samt om deras beskaffenhet sig yttra.
Direktionen med bifogande af det uprättade besigtningsinstrumentet, hemställt, att samma undersökning måtte nästkommande sommar företagas och att sedermera på
Direktionens pröfning af dervid sig företeende omständigheter måtte få ankomma om och huru omfattande reparationen må ega rum.
Af det bifogade besigtningsinstrumentet har Utskottet bland annat inhemtat, att sättningssprickor förekomma i ytterväggarne hufvudsakligen på vestra hälften af huset, störst mot torget, der de gå från grunden ända upp genom taklisten, men mindre på motsvarande sida åt gården; att sydvestra hörnet af byggnaden ej står lodrätt och är vid grunden sönderbrutet: att på hela facadon åt Riddarhustorget ganska betydliga bugter förekomma så väl å listverken som å sjelfva väggytan samt slutligen att å husets mellanväggar, balustraden vid invändiga trappan, tak med flora ställen, äfven en mängd sättningssprickor finnas.
Och ehuru de sättningar som sålunda skett och sannolikt ännu pågå ej visa sig bestämdt hotande för byggnadens snara förfall, hafva besigtningsmännen dock ansett dem kunna härflyta från orsaker, såsom t. ex. pålverkets möjliga läge öfver vattenytan och deraf upkommen röta i detsamma, hvilka kunde för byggnadens framtida bestånd medföra stora vådor; hvarföre besigtningsmännen ansett nödigt att pålgrunden undersökes medelst gräfning och detta företrädesvis på facaden mot torget på hvardera sidan af trappan samt vid sydöstra hörnet.
Vid sådant förhållande hemställer
Utskottet ej mindre att en fullständig undersökning af det pålverk hvarpå Riddarhuset hvilar måtte medelst gräfning redan instundande vår så tidigt som möjligt verkställas, än ock att
Direktionen måtte, så vidt sådant medhinnes under det riksdagen ännu fortfar, meddela Utskottet resultatet af Rid d a r k u s - U t s k o tt e ts Utlåtande N:o 7. 11 den skedda undersökningen jemte det utlåtande och de förslag, Direktionen i anledning deraf må finna nödigt afgifva men att i annan händelse och derest Ridd. och Adeln icke äro till riksdag församlade det må åt
Di rektionen updragas att med all sorgfällighet tillse, att de för Riddarhusbyggnadens bestånd nödigblifvande reparationer så fort ske kan blifva verkställdt. 12 §.
I fråga om det vid senaste riksdag af Höglofl.
Ridd. och Adeln åt Riddarhus-Direktionen gifna updrag att gå i författning om beredande på lämpligaste sätt af en så till bänkar som skrank mera än damålsenlig inredning af Riddarhussalen, har Direktionen anmält, att
Direktionen åt detta ärende egnat den allvarligaste omtanka samt, efter fruktlösa egna bemödanden att utfinna något antagligt sätt för förändringens tillvägabringande, uppdragit åt' professoren S. W. Scholander att dertill uppgöra ritning; hvarefter Snickaremästaren H.
Dumrath uppå anmodan upprättat förslag å den kostnad, hvartill salens inredning i enlighet med ritningen skulle upgå.
Direktionen fann visserligen denna ritning särdeles prydlig; men dä medelst verkställd mätning utröntes att, genom en dermed öfverensstämmande förändring af sittplatserna i salen, dessas antal skulle inskränkas tili ungefär 300 och detta syntes
Direktionen alldeles otillräckligt, enär Ridd. och Adeln vid flere tillfällen under förflutna riksmöten samlats till ett antal af öfver 500 ledamöter, samt Direktionen icke ansåg lämpligt att, medelst inskränkning af utrymmet för hvarje sittplats öka antalet deraf, helst det hufvudsakliga ändamålet med den åsyftade förändringen eller beredande af större beqvämlighet derigenom skulle förfelas, utan att ens, sådant oaktadt, nödigt antal platser kunde beredas åt Ridd. och Adelns ledamöter vid de tillfällen då Ståndet, för behandlingen af frågor utaf särdeles vigt, kunde mera talrikt än under vanliga förhållanden sammanträda; så fann, vid betraktande häraf samt med tillika fästadt afseende å den dryga enligt ofvanberörde förslag till 8,933 R:dr 16 sk.
Banko upgående kostnad, som salens förändrade inredning skulle medföra — en kostnad, för hvars bestridande några medel ej blifvit af Ridd. och Adeln anvisade och hvilken, äfven om man till inredningen skulle använda mindre dyra materialier, än dem kostnadsförslaget uptager, likväl kunde antagas komma att upgå till ett ganska betydligt belopp, —
Direktionen sig icke kunna annat än stanna i det beslut, att enär llidd. och Adeln icke ovilkorligen ålagt
Direktionen, att hafva intill nästa riksdag ombesörjt en förändrad, mera ändamålsenlig inredning af Ståndets samlingsrum, utan endast åt
Direktionen updragit att gå i författning om beredande på lämpligaste sätt af en slik inredning.
Direktionen torde böra anses hafva ett sådant updrag fullgjort, då
Direktionen låtit genom erkändt skicklige och sakkunnige personer upgöra planritning och kostnadsförslag till salens inredande och alt deremot Direktionen icke 12 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 1. borde uppå eget ansvar och utan af Ridd och Adeln meddelade närmare föreskrifter, verkställa en förändring, som syntes Direktionen vara förenad med många icke obetydliga betänkligheter och måhända icke heller kunde medhinnas innan Rikets Ständer ånyo samlades; vid hvilket förhållande
Direktionen funnit för sig endast återstå att öfverlemna det sålunda beredda ärendet till Höglofl.
Ridd. och Adelns egen ompröfning.
Dock har en Direktionens ledamot Herr Kammarherren O. M.
Björnstjerna enligt sin Berättelsen bifogade särskildta mening, ehuru han delat
Direktionens åsigt beträffande flera af de svårigheter eller olägenheter, hvilka möta vid verkställandet af en ny och beqvämare inredning af Riddarhussalen ; likväl, med derjemte fästadt afseende derå, att de förnämsta af ifrågavarande olägenheter säkerl. blifvit vid frå* gans afgörande hos Ridd. o. Adeln tagne i noggrant öfvervägande, ej kunnat tolka Ståndets i ämnet fattade beslut annorlunda, än såsom innebärande ett bestämdt åläggande för
Direktionen att, oafsedt de olägenheter som från utförandet blefve oskiljaktige, låta till innevarande riksdag förse salen med beqvämare sittplatser.
Vid pröfning af detta ärende har Utskottet, på de här ofvan af Direktionen uppgifna grunder och då i öfrigt en så betydlig reparation å Riddarhuset både in- och utvändigt förestår att den måhända icke kan bekostas af disponibla tillgångar, för sin del funnit att Direktionen handlat välbetänkt, då den icke gått i författning om verkställighet af Riddarhussalens inredning enligt Professor Scholanders förslag; hvaremot Utskottet föreställer sig, att en sådan beqvämare inredning möjligen kan åvägabringas i sammanhang med en snart nog oundviklig reparation af Riddarhussalen. 13 §.
Efter det Ridd. och Adeln vid senaste riksdag, i och för utgifvande från trycket af de Adeln särskildt eller hufvudsakligen rörande protokoller och handlingar från 1627 till och med 1714 års riksdag, hvilka finnas uti Riddarhus-Arkivet uti handskrift förvarade, anslagit en summa af 400 R.-dr
B:ko årligen att från och med år 1855 intill slutet af det år innevarande riksdag uphör från Riddarhuskassan anordnas, för att dermed åt en af Direktionen utsedd vetenskapsidkare, som åtoge sig att besörja berörde utgifningsarbete, garantera en afsättning af högst 200 tryckta exemplar utaf hvarje del af omkring 24 ark, hvilka derefter skulle aflemnas till Riddarhus-Cansliet, der de borde blifva för subskription åt Ridd. och Adeln tillgängliga, har öfverenskommelse angående detta företag blifvit träffad med Lektorn vid Kongl. Krigs-Akademien C. W. A. Tham, som derefter vid 1855 års slut aflemnat 200 exemplar af arbetets första del, omfattande åren 1627—1632, hvarefter Direktionen låtit i allmänna tidningarne tillkännagifva, att Herrar Ledamöter af Ridd. o. Adeln hade Riddarhus-Utskottets Utlåtande K : o 7. 13 tillfälle att dessa exemplar för 1 R:dr 16 sk.
Banko hvardera inköpa, utan att hitintills mer än endast få afnämare låtit sig afhöra.
Utskottet, som i öfrigt inhemtat att efter riksdagens början ytterligare den andra delen af nämnde arbete, omfattande riks dagarne åren 1633—1636 från trycket utkommit, har om samma arbete tagit kännedom och finner det med särdeles omsorg och ordentlighet verkställdt samt beledsagadt af upplysande historiska inledningar; lärande det bero af derom särskildt väckt förslag, huruvida detta för Ridderskapets och Adelns historia vigtiga företag må fortfarande understödjas genom bidrag från Ståndets kassa.
14 g. tillkännagifver, att sedan Kongl. Maj:t i Nåder bifallit de af Ridd. och Adeln vid förra riksdagen beslutade ändringar i Riddarbus-ordningen, Kongl. Majit under den 4 Januari 1855 låtit, med iakttagande häraf, utfärda en ny Riddarhus-ordning för att till efterrättelse derefter blifva gällande. 15 §■
Direktionen har här, till Höglofl.
Ridd. och Adelns afgörande, öfverlemnat en af Riddarhus-vaktmästaren till Direktionen inlemnad ansökning om förhöjning i den lön af 166 R:dr 32 sk.
Banko, han för närvarande, åtnjuter jemte boställsrum, fri ved, ljuspenningar samt några obetydliga sportler.
Otillräckligheten af dessa löneförmåner för en ganska trägen tjenstebefattning hvarifrån ingen vidare fortkomst kan vara att förvänta och hvilken bör åt sin innehafvare, äfven då han är gift, bereda dess fulla utkomst, har
Direktionen funnit icke kunna förnekas och desto mindre böra lemnäs utan afseende, som de denna befattniug tillhörande bestyr, särdeles under riksdagarne och vid de täta insättningarne och uttagningarne af medel i Rikets Ständers Bank, i högsta grad erfordra ordningssinne, redbarhet och vaksamhet.
Och då äfven för ifrågavarande löneförhöjning dessutom talade jemförelsen med de lönevilkor, som nu mera finnas vara vaktmästare i andra verk tillagda, har
Direktionen funnit sig böra tillstyrka Ridd. och Adeln att bevilja förenämnde lönebelopps förhöjning till 300 R:dr B:ko, att, likasom den nu varande lönen, utgå med af Riddarhusets och af Jungfru-stiftskassan.
På de af Direktionen anförda skäl och då Riddarhuset icke äger mer än en ordinarie vaktmästare, hvars befattning i följd af fondernas jemna tillväxt och den utsträckta lånerörelsen blifver allt mer och mer trägen och ansvarsfull samt följaktligen bör aflönas åtminstone i likhet med vaktmästares i andre penningeförvaltande verk, har Utskottet ansett sig böra hemställa: att den Riddarhus-vaktmästaren tillkommande penningelön måtte från och med innevarande års början bestämmas till 500 R:dr Rmt årligen; äfvensom att, i anseende 14 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 7. till de under år 1856 på lefnadsförnödenheter så högt stegrade priser, hvilka efter vaktmästarens egen gjorda trovärdiga upgift nödsakat honom till skuldsättning, denna förhöjning må beräknas från sisth års början, så att han äfven för 1856 må erhålla ett tillskott af 250 R:dr
Rmt att, på sätt Direktionen föreslagit, .utgå med af Riddarhus- och T:jj af Jungfru-stiftskassan.
Slutligen förbehåller sig Utskottet att när Utskottet inhemtat Höglofl.
Ridderskapets och Adelns beslut i anledning af de i detta utlåtande gjorda framställningar få till Ståndet inkomma med de förslag till förändringar i Riddarhus-Direktionens instruktion, hvartill dessa beslut må kunna föranleda.
Efter sålunda meddeladt utlåtande har Utskottet ansett sig upfylla en angenäm pligt då Utskottet tillstyrker: att Ridderskapet och Adeln mätte förklara RiddarbusDirektionen sin tillfredsställelse och sitt välbehag öfver det sätt hvarpå Riddarhusets och Stiftsärendena blifvit sedan sista Riksdag förvaltade.
Några ledamöters skiljaktiga meningar åtfölja.
På Riddarhus-Utskottets vägnar: Carl Mörner. TF. F. Dalman.
Reservation vid 7 2 §.
Endast så till vida instämmande i Utskottets beslut att Riddarhus-Direktionen visligen handlat som ej verkställt Riddarhussalens ominredning efter den af Professor Scholander ingifne ritning, kunna vi deremot ej finna att Riddarhus-Direktionen fullkomligt ställt sig Ridderskapet och Adelns beslut till efterrättelse då den på grund af endast eli uppgjordt projekts oantaglighet, uppgifvit hela förslaget; möjligen hade, om projekter infordrats från flere sakkunnige personer (genom bestämmande af något visst pris till allmän täflan) något af dessa funnits antagligt.
A. Lewenhaupt.
Ph. Westfelt. A. G. Oxenstierna.
E. R. af Georgii.
För min del kan jag ej instämma i Utskottets mening rörande den 12:te paragrafen af Riddarhus-Direktionens berättelse.
4:de paragrafen af den för Riddarhus-Direktionen utfärdade instruktion föreskrifver nemligen att det åligger
Direktionen att verkställa Ridderskapets och Adelns fattade beslut och Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga lyder: att åt Riddarhus-Direktionen uppdrages att intill nästa Riksdag gå i författning om beredande på lämpligaste sätt af en så till bänkar som skrank mera ändamålsenlig inredning af Riddarhussalen. Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 7. 15
Häraf vill jag för min del draga den slutsats, att RiddarhusDirektionen blifvit ålagdt att verkställa Adelns beslut och tror att detta lämpligast gått för sig om
Direktionen, i stället för att utgifva gratifikation åt den, hvars förslag nu ej antogs, hade utsatt samma summa såsom belöning åt den hvilken inlemnade det bästa förslaget till Riddarhussalens inredning.
Emedlertid kan jag ej annat än på det högsta erkänna den stora omtanke, Direktionen egnat åt detta ärende och särskildt den möda Herr Friherre Bennet nedlagt härå. G. W. von Franchen.
STOCKHOLM, Typografiska Föreningens Boktryckeri, 1857. Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:0 8. 1 Hf:o 8.
Utlåtande, i anledning af Hr Arvrepa, Gabriel motion om ett förlagslån från Riddarhus■* Kassan för utgifvande af Svenska Adelns Ättartaflor.
Ridderskapet och Adeln behagat remittera en af Hr Anrep, Gabriel, väckt motion om ett föriagslån från Riddarbus-kassan för utgifvande af ett genealogisk! arbete under titel:
Svenska Adelns Allarla/lor.
Af Hr Anreps anförande jemte dervid fogade bilagor inhemtas, att motionären, som förut utgifvit den s. k.
Adels-Kalendern, hade för afsigt att uti det nu ifrågavarande arbetet uptaga allt hvad de å Riddarhuset befintliga genealogier innehålla, med uteslutande likväl »af vissa saker som böra förbigåso.
Arbetet skulle utkomma i häften om 64 sidor, ett i hvarje månad.
Uplagans storlek skulle blifva Ett Tusen exemplar och priset för hvarje häfte 1 R:dr 12 sk.
Tryckningskostnaden för hvarje häfte beräknades till 375 R:dr hvartill komme 150
Il:dr författarearfvode eller tillsammans 525 R:dr, så att om hela arbetet be räknades komma att utgöra 36 häften, hvaraf 12 årligen utkomma, förlaget upginge till 18,900 lt:dr allt Rmt, fördelta på tre år.
Deremot beräknade motionären inkomsterna, med afdrag af försäljningsprovision, efter en afsättning afQOO exemplar till 10,125
R:dr, af 800 exemplar till 9,000 Il:dr och af endast 700 exemplar till 7,825 R:dr allt Rmt.
Behållningen skulle således blifva, efter afdrag af 6 procents förlagsränta, i första fallet 3,125 R:dr i det andra 2,000
R:dr och i det tredje 875 R:dr, af hvilken vinst motionären ville till Riddarhus-kassan afstå hälften.
Och har motionären tillika föreslagit, alt detta arbete skulle, för alt betrygga dess ordentliga utgifvande, ställas under Riddarbus-Direktionens eller någon dess Tjenstemans öfverinseende samt ett särskildt arfvode af 300 R:dr
Rmt anvisas för sistbemälde tjensteman, som tillika borde sköta företagets ekonomi.
Sedan Utskottet i ämnet begärt och fått emottaga RiddarhusDiroktionens yttrande, har Utskottet tagit det af Hr Anrep gjorda förslag i öfvervägande; och då, efter hvad
Direktionen uplyst och derom Utskottet jemväl för egen del tagit kännedom, de å Riddarhuset förvarade genealogier icke befinnas hvarken i så fullständigt skick eller så tillförlitliga, att deras utgifvande kan anses såsom ett för Svenska Adelns historia vigtigt företag, utan fast hellre må vara att betrakta som en bokhandelsspeculation; samt det i 3 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 8.
Öfrigt blefve särdeles svårt att, derest arbetet skulle utgifvas så till sägandes under en af Ridderskapet och Adeln tillsatt myndighets auspicier, bestämma hvad som af de biografiska anteckningarna borde uteslutas eller »förbigås»; hvartill slutligen kommer att, enligt hvad Riddarhus-Direktionen upgifvit, Riddarbus-kassan icke eger tillgång att förskjuta ett så betydligt förlags-kapital under äfventyr att dervid göra en mer eller mindre kännbar förlust; alltså anser sig Utskottet sakna skäl att å Hr Anreps ifrågavarande förslag tillstyrka bifall.
Den af tvenne ledamöter yttrade särskilda mening får Utskottet bifoga.
Undertecknade reservera sig mot detta Riddarhus-Utskottets beslut och, i likhet med de tvenne Ledamöter af Riddarhus-Direktionen, Majoren Leijonancker och Kammarherren Friherre Bennet, hvilka reserverat sig emot det Riddarhus-Direktionens beslut, som
Utskottets pluralitet laggt till grund för sitt eget, anse undertecknade att, om det äfven icke vore lämpligt att af Riddarhus-kassans tillgångar understödja företaget såsom en spekulation, borde dermed bidragas att göra detsamma möjligt för utgifvaren.
Oaktadt Riddarhus-GeneaJogiernas bristfälliga skick visserligen icke kan förnekas, anse undertecknade att dessa Genealogier hafva mer än tillräckligt historiskt värde för att förtjena i tryck utgifvas, och att ett sådant företag skulle ej allenast vara af vida större intresse och för den historiska forskningen af större vigt och värde än det af Ridderskapet och Adeln vid förra Riksdagen beslutade utgifvandet af dess Protokoller från 1627 till 1714 — utan äfven skulle omfattas af allmänheten med en begärlighet och vinna en afgång, hvarföre endast den öfver all förväntan stora afgången af Adels-kalendern kan tjena till måttstock, hvilken kalender redan erhållit trenne uplagor tre år å råd, så att företaget varit för utgifvaren ganska vinstgifvande.
Men oafsedt den begärlighet, hvarmed äfven det nu ifrågavarande företaget säkerligen skall af allmänheten, serdeles af Adeln, omfattas, vore det otvifvilaktigt för den historiska forskningen af en otrolig nytta att genom ett i tryck befintligt arbete vinna de uplysningar, som nu oftast endast i dessa samlingar står att finna.
Alan beböfver endast betänka i huru mycket bättre skick och fullständigare det allmänt kända, förtjenstfulla verket: »Biografiskt
Lexicon öfver Namnkunnige Svenske Män« skulle befinna sig, om dess utgifvare, hvilka haft sin bostad och befattning i landsorten, ägt tillgång till alla de rikhaltiga uplysningar som af Riddarhusets Genealogier kunna inhemtas.
Tryckningen af desamma, hvilka innehålla det hufvudsakliga af den lärde Peringskölds ihärdiga arbeten, är ett af de nödvändiga vilkoren, för att en Genealogisk forskning och bearbetning skall kunna i vårt land upkomma och det vore godt Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 8. 3 om det ena vilkoret derföre hann upfyllas innan det andra vilkoret, eller det redan påbörjade »Svenska
Diplomatoriums» utgifvande till Gustaf I:s lid, kan blifva fullbordadt.
De svårigheter Riddarhus-Direktionen trott sig finna i att göra de uteslutningar som motionären, med sin kännedom om de Genealogiska Tabellerna, lösligen påpekat skulle vara nödvändig att göra — dessa svårigheter tro vi undertecknade i sjelfva verket ej förefinnas och skulle lätteligen Riddarhus-Direktionen, eller den person