Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. behagade såsom dess gemensamma tanke antaga den eller de anmärknir, som af särskilda talare blifvit yttrade, och, ifall ingen af dessa blifvit såsom gemensam tanke antagen, då först propos. å förslagets lnilanoförändradt till nästa riksdag hade blifvit framställd; orsaken vore alt en motsatt ordning för propostnas framställande kunde vara vådlig, emedan, om först propos. framställdes å förslagets hvilande oförändradt, och besvarades med nej, samt sedan ingen af anmärkmna blefve antagen såsom Ståndets gemensamma tanke, det förhållande uppkomme, att något beslut i ämnet af R. o. Ad. icke kunde fattas, då deremot, om propos. först framställdes å anmärkningarna, och ingen af dem antoges såsom Ståndets gemensamma tanke, en gifven följd blefve att Utsk:s förslag komrae att oförändradt 48o Den 3o Januari f. m. hvila till nasta riksdag.
Hr Landtm, ansåg sig således nu äfven böra först framställa propos. å hvad emot Ulskts förslag blifvit anmärkt.
Utom den anmärkning deremot, som lian redan förut upprepat, hade väl åtskilliga andra erinringar äfven blifvit gjorda, men såsom han fattat dem, hade de icke blifvit framställda i ändamål att blifva föremål för någon propos., hvarföre han icke trodde sig behöfva upptaga dem, utan finge han nu framställa propos. å den enda egentligen gjorda anmärkningen; hemställande alltså ont It. o. Ad. behagade såsom Ståndets gemensamma lanke antaga den anmärkntn, att det i Coust.Utskts meni.
Ko 7g framställda förslag till ändring af 5 §:n 6 mom.
Tryckfr.-* förordm är olämpligt och onyttigt.
Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna alt llej öfverröstat ja, begärdes votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voteris pl oposition:
Den som antager såsom Ståndets gemensamma tanke den anmärknln, att det i Coust.Utskrs mern.
N:o 7g framställda förslag till ändring af 5 §:n 6 mom.
Tryckfr.förordm är olämpligt och onyttigt* voterar la’ den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, antager R. o. Ad. icke ofvannämnda anmärkn. såsom Ståndets gemensamma tanke.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer; Ja — 57.
Nej — 4o.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph* reserverade sig emot det fattade beslutet. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 e, m. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Lör - D c n 3o J111 u a r i e. m.
Lördagen den 3o Januari i84i.
Justerades g prot.utdr. för denna dag f. m.
Upplästes till justering oell godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R.
N:o 210, ang:de upphörandet af det s. k.
Ilemförarebåtgillet i Götheborg; N:o 211, ang:de Statscontorets befrielse från vidare befattning med det staden Wexiö beviljade byggnadslån; N:o 212, angule förhöjning i löneanslagen lör gästgifvare i Herjeådalen; JN7:o 213, ang;de afskiljd redovisning för statsverkets s. k. reservfond; N:o 214, ang:de dels föreskrifter i afseende på förhandlingar emellan rust- eller rotehållare och soldat oin lönevillkoren, dels tryckning af knektecontracten m. m.; N:o 216, i anledn. af väckt fråga om Smålands Husar-reg:tes afsiltning emot erläggande af häst-vacaneeafgift; N:o 216, om anställande af ytterligare en lärare vid hvardera af skolorna i Umeå, Piteå och på Frösön i Jemtland ; N:o 217, ang:de fri tillverkning af bergskrut; N:o 218, i anledn. af väckt fråga om befrielse för rusthållare från skyldigheten att under krig remontera och att ersatta förlorade persedlar; N:o 2ig, ang:de dels nedsättning i lösen för vågattester å jern och andra vågförda cffecter, som hos Banken eller Lånecontorel i Götheborg belånas, dels ock förändrade föreskrifter för anskaffning af s. k. förnyelsebevis ; N:o 220, ang:de upphäfvande af det i K. förordn. den 8 Dec.
1756 för allmogen medgifna undantag från allmänna lagens stadgande i 6 §:n af 1 cap. Gifterm.-b:n; N:o 221, om förändring af K. förordn. den 22 April 182g, ang:de passhandlingar för fartyg, hvilka segla till utrikes ort.
Ånyo föredrogs Cons!.Utsk:s den g och 23 dennes på bordet lagda mern.
Wto 82, i anledn. af erhållen återremiss af Coust.Utsk:s mein.
Hr von Hartmansdorff; A u g.:
Jag torde få i H. 1 g 11. 61 48* Den 3o Januari e. m.
Ståndets minne återkalla, nit skilnaden mellan det förslag, som här af Const.Ulsk. är framlagdt, oell den mening, som R. o.
Ad. förklarat vara dess gemensamma tanke, egentligen beslår deruti, alt Const.Ulsk. yrkat, det depart.chef, som vore hindrad, skall företrädas i Statsrådet antingen af annan Statsrådsledamot eller af depart.chef, eller af någon annan; att R. o. Ad. deremot förklarat, att sjelfskrifvenhet för exped chefen att inträda i depart.chefens ställe, i händelse ingen Statsrådsledamot dertill förordnades, ej skulle vara bestämd.
För att visa olämpligheten af det förslag, som Const.Ulsk. här gjort, nemi. att fordra sjelfskrifvenhet för exped.chefen, torde jag blott behöfva nämna, att om detta förslag i närvar, ögonblick vore lag; så skulle följden deraf vara, att arne exped.chefer, som aldrig dragit värja för trupp, som icke ens hafva rättighet att bära den gula cocarden , skulle vara tjenstgörande general-adjutanter för arméen och flottan.
Jag förmodar således att Pi. o. Ad. vidblifver sitt beslut i denna punkt.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om Pi. o.
Ad. behagade antaga det jemkningsförslag Coust.Utskts mern.
N:o 82 framställt.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig linna att nej öfverrösta! ja. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Jag anser för min del, att det bör alldeles ankomma på K.
M. att lå ta föredragas antingen af ett consultalivt Statsråd eller af exped.chefen; och i så målto, ifall beslutet är faltadt, reserverar jag mig deremot.
Hr Frih. o. L anhilm, yttrade, alt, sedan R. o. Ad. icke antagit jernkningsförsiaget, R. o. Ad. torde finna att ingen annan åtgärd ålerstode än alt lägga mern. till handlingarna.
StalsUlskts den 9 och 23 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 4‘G 1 anledn. af anmärkmr vid Utsk:s betänk.
N:o 355, ang:de åtskilliga statsbidrags ingående till Riksg.contoret.
Då detta ämne förra gången förevar, yttrade sig flere af det H.
Ståndets ledamöter i sjelfva saken så omständligt, att jag icke vill trötta med upprepande af hvad som då sades.
Jag sill blott i afseende på sjelfva verkställigheten göra några tillägg.
I händelse, emot ali förmodan, del skulle beslutas att Riksg.eont. borde öfvertaga den befattning med uppbörden af hvarjehanda här uppräknade medel, hvilken förut ålegat Slatsconloret; så skul - Den 3 o Januari e. m. le Riksg.contoret blifva elt slags Statscontor.
Ilvad skulle då fullmäktige uträtta i detta fall?
Skulle de blifva stats— commissarie!'?
Förmodligen, (y det fordrades väl alt de, likasom Slalscontorels ledamöter, sammanträdde hvarje dag för alt emottaga uppbörd eller underrättelser derom, samt tillika gifva anordningar å statens utgifter.
I sådan händelse förmodar jag, att fullmäktige med denna befattning svårligen kunde förena någon annan.
Åtminstone torde det blifva svårt, att såsom nu begagna fullmäktige, hvilka hafva mycket annat att sköta.
Skola de hafva statscommissariebefatlning, sä böra de förmodligen vara underkastade samma skyldigheter och qvalifieationer, som olivar, statscommissarier.
De skola väl då äfven hafva tagit civil einbetsmannaexamen eller åtminstone kameral-examcn, eller någon annan.
Detta torde falla sig svårt för dem af fullmäktige, sorn icke egnat sig åt embetsmannabanan.
Anser man åter dessa fullmäktige allesammans böra betraktas såsom presidenten i Statscontoi el, så skulle 4 presidenter belöpa sig pä en hvar af de 3 stotscommissnrierne.
Jag hemställer, huruvida en sådan organisation kan vara lämplig.
Jag förmodar alt R. o. Ad. lärer finna sjelfva verkställigheten vara lika litet välberäknad som saken.
På grund af hvad som förut blifvit anförd t och hvad jag nu tillagt, får jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. måtte ogilla begge betänkandena, både det förra och det sednare, utom de afstyrkanden, som i betänk.
N;o 355 förekomma, sidan ii, ang:de de ordinarie inkomsternas och sidan ig, ang:de chartae-sig.medlens ingående till Riksg.contoret.
Dessa begge afstyrkanden hemställer jag att R. o. Ad. måtte gilla, men anhåller att det öfriga måtte afslås.
Jag är alldeles af dea siste talarens tanke i den frågan, att det är mer än otjenligt att göra Riksg.contoret till förvaltande uppbördsverk, i stället för att vara förvaltande penningeverk för R.
I samma stund som Riksg.contoret skulle blifva uppbördsverk för Statens inkomster, i samma stund skulle det också komma att slå under Kammarrättens revision, samt att i afseende på uppbörd och redovisning hafva samma skyldigheter, som nu äro förenade hos både Kammar-colhm, Kammarrätten och Statscontoret.
Det skulle naturligtvis komma att afgöra sådana frågor rörtd e uppbörden, hvilka nu af dessa embetsverk, hvart för sig, äro behandlade.
Förmågan dertill lärer icke förefinnas i Riksg.contoret, och fullmäktige skulle såsom R.
St:s embetsman icke vara underkastade det ansvar, som Statens embetsman i allmänhet åligger för deras tillgöranden.
Dispositionen af Statens inkomster i landtränterierna, innan de ingå till stalscassan, skulle kunna komma att af Riksg.- contoret bestämmas på sidan om hvad sorn vore möjligt i och för utgifterna inom de olika provinserna, helst del dr 484 Den 3o Januari c. m. eli kändt factum, att provinsers uppbörd icke alltid uppgår tiil det belopp som för utgifterna derstädes erfordras, utan behofvet måste fyllas genom remisser från den gemensamma statscassan.
Sådant kunde naturligtvis icke tillkomma Riksg.. contoret, ehuru uppbördsverk, alt pröfva, utan reqvisitioner på sådana medel skulle således ske bos de andra verken, och Konungens Befdude och dessa embetsverk skulle efter behofvens pröfning hos Riksg.conl. begära anordning på de behölliga medlen.
För min del kan jag ej se annat än att oordning blefve en följd af hvad Utsk. här till vinnande af ordning föreslagit, och det skälet att öfverskot ten icke blifva levererade till Riksg.cont. föll än efter bokslutets upprättande, vill icke säga annat, än att man ej kan aflemna ett öfverskott innan man vet att ett sådant linnes, hvilket först visar sig med bestämdhet, då bokslutet skett.
Skulle återigen öfverskott i förväg öfverlemnas lill Riksg.cont., så voredet fara värdt, alt någon gång Riksg.contorets fullmäktige, som icke äro ansvar underkastade, emellan riksdagarna och förr än principalerne komma tillsammans, kunde vägra utbetalning af medel, som dock oundgängligen erfordrades och som vore å stat anvisade.
Jag anhåller om afslag å begge betänkandena, med undantag af de delar i förra betänk., Iivari Utsk. afstyrkt bifall till motionerna.
Det knapphändiga sätt, hvarpå Utsk. besvarat den ålerremiss det erhöll på det första mern., tyckes innebära ett temmeligen tydligt bevis, ali StatsUtsk. saknat tillräckliga skäl att vederlägga de anmärkn:r, som emot Ulsk:s tillstyrkande blifvit gjorda.
Det torde för något hvar af eder, mine herrar! vara bekant, huruledes ålskillige ledamöter härstädes ådagalade alt StatsUtskis tillstyrkande var stridande emot 64 §ln Reg.Fin, hvilken tydligen och klart innehåller, att alla af R.
St. anslagna medel, de må vara ordinarie eller extra-ordinarie, skola stå under Konungens disposition.
Något försök att vederlägga detta åberopande af 64 §ln Reg.Fm har af StatsUtsk. icke blifvit gjordt, och det synes således att StatsUtsk. tyst medgifvit Reg.Fins lydelse i detta fall, samt att den af StatsUtsk. ej kan tydas annorlunda än anmärkarne det härstädes gjort, under det att StatsUtsk. likväl, af hvad skäl känner jag icke, ansett sig böra vidblifva sin förut uttalade öfvertygelse.
Flere talare yttrade sig äfven då om det olämpliga och ändamålslösa i det framställda förslaget.
För min del måste jag förklara, alt det förefaller mig högst besynnerligt, huruledes man vill tillvägabringa ett slatsrnachineri, nog inveckladt ändå, af en sådan beskaffenhet som det ifrågavarande.
Att först öfverlemna medlen till det ena verket och sedan till det andra, så att ärendena korsa hvarandra, samt gå hit och dit, det lärer en hvar, som har al - Den 3o Januari e. ra 485 drig så liten kännedom om angelägenheten af att i administrativa ärenden iakttaga skyndsamhet, finna vara högst oi Lmligt och högst ändamålslöst.
StatsUtsk. har för öfrigt, till vederläggning af anmärkntna, framställt ett slags beröm för Riksg.contorets tjenstemän, som skola hafva på et ändamålsenligt och tillfyllestgöraude sätt vidtagit åtgärder i och för den uppbörd, som till Riksg.cont. inflyter.
Jag vill icke bestrida att så liar skett, ty StatsUtsk. har visligen inskränkt sitt beröm till de sednare tiderna, men jag har erfarenhet af motsatsen, emedan just genom åtskilliga försummelser inom Riksg.cont.
Staten “gått i mistning eller åtminstone varit nära att gå i mistning af icke obetydliga summor, som fått to ä 12 år hos uppbördsmännen innestå.
Det synes således, äfven från den sidan betraktadt, icke just vara något skäl till bifall å Utsk:s förslag.
För öfrigt är redan så mycket, då frågan förra gången förevar, taladt i ämnet, alt det vore onödigt att nu äter upptaga R. o. Adts tid med upprepande deraf, hvarföre jag för min del förenar mig i Hr von HarlmansdorfTs och Frih.
Cederslröms tillstyrkande af afslag ä belänkandena i den del, som afser medlens öfverflyIlande till Riksg.contoret, H. Ex.
Första gången frågan var före om öfverflyttang af åtskilliga statsmedel lill Riksg.cont., anmälde jag, hurusom jag icke fattade Riksg.- conl;s fortfarande tillvarelse, sedan Riket ingen gäld mera har.
Jag antydde då och upprepar nu, hurusom jag aldrig förmått uppfatta något gagn för
Riket deraf att statsmedel bärns fram och tillbaka emellan Jerntorget och Riddarholmen, — att Banken och Riksg.cont., statsverk båda, respective bokföra och debitera hvarannan o. s. v. — Emot närvar. förslag anmäler jag min oförmåga att fatta den högre säkerhet, som lärer afses med deposition af medel i Riksg.- conloret.
Den moraliska garantien dr ju i alla fall den enda tänkbara, och denna är ju samma i Statscontoret, — ja i så måtto högre, att dess embetsman äro mera ansvarige, annorlunda och strängare ansvarige än R.
Sl:s fullmäktige i Riksg.contoret.
Jag skulle tro, att den förändring, som åsyftas, icke är verkställbar.
Jag får åtminstone för min enskilda del, ifall förändringen skulle äga rum, beklaga hvar och en, som har med upphörden och redovisningen inom länen att göra.
Jag beklagar afven Konungens Bef:h:de, som dagligen och stundligen skola anordna utgående medel.
Det är icke sällan som Konungens Bef:h:de få hålla, att jag så må säga, contrabok med Statscontoret, då Statscontoret anvisar på under händer hafvande medel.
Det skulle Konungens Bef:h:de icke kunna göra, om medlen ingingo direcle från landlrantei ierna till Riksg.cont.; ty då 486
Den 3o Januari c. ra. ägde de inga medel.
Jag föreställer mig svårigheten för landscontoren att redovisa medlen på ett ställe och insätta deni på ett annat ställe.
Jag vet icke hvar controllen öfver dessa olika räkenskaper skulle kunna möta, åtminstone på ett ställe.
Möjligen skulle det vara likgiltigt om alla medel inbetalas till Riksg.cont., såvida Riksg.contoret directe tili Konungens Liefve ett Statscontor, men huruvida delta embetsverk skulle kunna verka i samma riktning och syftning som Statens embetsverk, betviflar jag.
Jag får på detta skäl tillstyrka afslag å Utsk:s förslag, såsom efter min förmening overkställbart.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskrs utlåt:n Nfis 355 och 4>i Ropades starka nej, blandade med ja.
Uppå derefter framställd propos. blefvo nyssnämnda utlåt:n afslagna, med undantag af de punkter, som angå frågorna om ordinarie statsinkomsternas samt chartce-sig.medlens ingående till Riksg.contoret.
Vid förnyad föredragning af Stats, och LagUtsk:ns den q och 20 dennes på bordet lagda betänk.
N:o i 18, i aniedn. af väckt motion om tillökning i aflöningen för värfvad soldat, som utöfver en viss tid varit i tjensten anställd, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Besvärs- och Ekon.- Utsk:ns den 9 och 23 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 124, i aniedn. af väekt fråga 0111 ersättning lill rotehållare vid Dalreg:tet för slitning af soldaternes klädespersedlar under ar be tsco mm en de ringar.
Jag finner att Utsk:n förbisett en omständighet, som likväl inom Utsk:n yppades och tillkännagafs, nemi. att K. !VI. i sin nådigst utfärdade instruction för beklädnads-directionerna tillagt rotehållarne ersättning för slitning, när arbetseornmenderingar utom regementets stånd fortfara utöfver en viss tid, om jag minnes lätt, utöfver 3 månader, att beklädnads-directionerna begärt denna ersättning på grund af Konungens författning, men att Krigs-colltm alltid svarat, det inga medel finnas dertill.
Utskm hafva begärt i delta betänk., att K.
M. måtte i nåder utfästa någon skälig ersättning att, vid tillfällen af arbetseornmenderingar för enskildta bolags eller corporalioners räkning, utgå af dessa bolag eller corporationer.
Måhända yppas icke här en sådan svårighet att utfästa slit - Den 3o Januari e. ra. 487 ningsersaltning, då de enskildta bolagen, som önska begagna arbetscommenderingar, få anskaffa medlen; men det lyckes vara skäl att R.
St. anslå en fond för arbetscommenderingnr för Statens räkning, då det redan är bestämdt att en s
I i t— ningsersaltning dervid skall utgifvas.
Det är ledsamt alt en författning stadgar alt ersättning skall gifvas, men inga penningar finnas då den skall åtlydas.
Jag skulle på denna grund önska återremiss af detta betänk, och begär att, i anledn. af beslutet att ersättning skall utgå, Utsktn måtte föreslå att bos K.
M. göres någon propos. om medel till slitningsersättning äfven för Statens arbetscommenderingar; ty jag tror alt rotehållarnes förlust är lika stor om arbelscommenderingarna ske för Statens eller enskildes räkning.
Del är på denna grund jag begär återremiss af Utskms betänkande.
N:o 124 återremitterades.
Besvärs- och Ekon.Utskms den g och 23 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 28, i anledn. af gjorda anmärkntr vid Utskms betänk.
N:o 3, angtde grunderna och villkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman.
Jag får äran hemställa, att delta betänk., som är ganska vidlyftigt och inveckladt till sina principer, måtte komma alt punktvis föredragas, såvida icke någon, såsom jag har någon anledn. alt förmoda, skulle vilja yrka hela lagförslagets förkastande helt och hållet; i hvilket fall man torde först få afgöra den frågan och sedan få komma till föredragning punktvis, eller särskildt för de §§, som förslaget innehåller, hvilket jag anser för det enda möjliga sättet att i denna för framtiden för fäderneslandet högst vigtiga fråga grundligt gå till väga.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande :
Då säkerligen detta förslag redan är ett R.
Sl:s beslut, vill jag icke invända något mot ett bifall till detsamma.
Jag vill blott hafva antecknadt uti proh, det jag anser, att för de hemman, hvilka efter en ny förordnings om hemmansklyfning promulgerande kommo alt styckas, borde klyfning endast vara medgifven till det minimum, sorn, enligt nu ifrågavar. förslags 6 §, bör bestämmas för hvarje ort sådant, att det utan föregången undersökning om besutlenhet kan tillåtas; och att besuttenhels utrönande genom nämndens åtgärd endast borde äga ruin, då fråga uppstod att till stamhemmanet återlösa från detsamma före förordningens utgifvande redan frånklyfda delar; samt att det ofvannämnda minimum, hvartill hemman hädanefter borde få klyfvas, bor - 488 Den 3o Januari c. ra. de bestämmas efter ett visst antal tunnland uppskattad jord.
Ty så länge besuttenheten skall utgöras efter en nämnds eller gode mäns utslag, d. v. s. efter gdtycke, och ingen annan gräns än detta är bestämd derför, fortgår hemmansLlyfningen härefter på samma sätt som hittills. 2:0 Att innehafvare!! af ett stamhemman icke lill följe af den nya förordningen om hemmansklyfning borde kunna väcka lösningsanspråk till sådana delar, hvilka ledan före denna förordnings allmängörande blifvit frånklyfda, så länge dessa frånklyfda hemmansdelar innehades af samma ägare, i hvars besittning de voro vid den tid förordningen blef gällande. 3:o
Vill jag tillika hafva anmärkt, att jag hade önskat, att minst tvänne års fardag hade blifvit lemnad den, hvilken ägt obesutten hemmansdel, som blifvit lill stamhemmanet igenlöst; en lid, som jag anser honom kunna behöfva, om han ej skall komma i förlägenhet för att skalla sig en ny plats.
I korthet: jag hade önskat, att en ny förordning om hemmansklyfning mera afsett alt för framtiden förekomma en för långt drifven hemmansklyfning, (d. v. s. en sådan, hvarigenom ett hemman urståndsättes att utgöra de detsamma åliggande onera; förmågan att bära dessa bör vara normen för besultenhet,) än alt återföra de hemmansklyfningar, som redan skett; att man gjort så liten rubbning, som möjligt, i deras ställning, hvilka lill följe af förra författningar kommit i besittning af alltför mycket klufna hemmansdelar; och slutligen, att då någon rubbning skulle ske, att den blifvit så litet tryckande för de obesutlna heuimansägarne som möjligt.
Cederström, Jacob: Hr von Hohenhausen har begärt alt delta betänk, måtte punktvis föredragas, så framt det icke i sin helhet kommer alt förkastas.
Med honom instämmer jag deruti, alt om förslaget ej kommer att hell och hållet föi kastas, är det helt naturligt att det måste punktvis företagas till pröfning; men för min del är jag af den öfvertygelse, att delta förslag bör i sin helhet förkastas, och jag ämnar taga mig friheten framställa ett annat förslag i dess ställe.
Det öfverklagade förhållande, som 1827 års författning, med 1831 års förklaring och tillägg dertill, infört i Rikets hushållning, är så allmänt kändt, att det för mig är öfverflödigt att nu något derom yttra.
Denna författning utgår från samma grundsats, som det nu gjorda förslaget, ehuru med begagnande af andra termer, nemi. alt besnt— lenhet skall bestämma rättigheten till afsöndring af jord och klyfning af hemman.
Svårigheten att komma till en definition, som skall blifva sann i afseende på hvad besultenhet är, hafva Ulsk:n kunnat finna, då de i detta föislags 2:dra § för - Den 3o Januari e. m. 439 förklarat att ägorna skola vara tillräckliga för att föda elt hushåll af 4 arbetsföra personer samt att dessutom betala lägenhetens onera.
PROTOCOLL, HÅLLNA II O G L O F L I G E d Urtima i ^tochljalm År IS44.
A inträ åfä fl et.
Hörbergska Boktryckeriet, 1844.
Onsdagen den 28 Augusti 1844» Plenum kl. ^ till 9 f. m.
Föredrogs ånyo Const.Utskis d. 17 och 20 dennes på bordet lagda mern.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att med detta mern. hade inkommit förslag till förändring af Reg.F., SuccessionsOrdn. och Tryckfr.Förordn. samt jemväl förslag till Vallag; men att, enligt 81 §. af 1841 års riksdagsbeslut, dessa förslag tillsammans utgjorde ett helt, som genom ett enda beslut borde afgöras, och följaktligen nu såsom ett oskiljaktigt helt blifvit för R. o. Ad. föredragne.
Frih. Nordenfalk, Johan, anförde skriftligen:
Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Adis afgörande, är af så hög vigt för fäderneslandet, att nationen bar de rättmätigaste anspråk på dess samvetsgranna behandling af en och hvar, som äger rätt att i öfverläggningarne deltaga.
Minst kunna de Ståndets medlemmar, som tillika äro Konungens rådgifvare, hafva underlåtit att, med hänseende till denna deras dubbla egenskap, allvarligt betänka deras ställning och deras pligt.
Efter gemensamt öfvervägande hafva vi kommit till den öfvertygelse, att vi icke böra deltaga i discussionen och, såsom följd deraf, icke eller i en votering, i fall den ifrågakommer.
— Af egen känsla dertill uppfordrad och efter uppdrag dertill berättigad, har jag bort lemna detta tillkännagifvande, emedan vi alla, öppet och oförbehållsamt, erkänna billigheten af Ståndets anspråk att fä veta, huru vi i dag ämna handla, likasom skälen för vårt handlingssätt.
Det är en känd sak, att
Konungen icke velat gifva någon offentlighet åt sina åsigter i denna fråga förr, än om densamma blefve Honom på grundlagsenlig väg underställd, och det har varit med full öfvertygelse om riktigheten häraf, som Konungens samtlige rådgifvare deruti instämt.
Den vigtiga samhällsfrågan, uppkommen och förberedd före Konungens anträde till Regeringen, borde på öfvertygelsens och discussionens väg utkämpas.