Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag af den anledn. alt ett nytt ämne nu blifvit föredraget måste sluta dertill, att Hr Frih. o. Landtm, uppfattat R. o. Adis svar, såsom innefattande bifall till Hr von Harlmansdorffs framställning, d. v. s. instämmande uti BorgareStts beslut, så nödgas jag anhålla, att till prot. få nedlägga min protest mot det af R. o. Ad. sålunda fattade beslut, såsom i min tanke fullkomligen grundlagsvidrigt.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk;s den 12 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 5'2Ö, i anledn. af Hr Kjellbergs motion om belöning för den som med ett fullständigt motiveradt och till sina hufvudgrunder antagligt representationsförslag till Rikets nästsammanträdande Ständer inkommer; N:o 529, i anledn. af väckta motioner, ang:de statsanslag för fattigvården i de Rikets städer, hvarest garnisoner finnas förlagda.
Lades till handlingarna, vid förnyad föredragning, StatsUlsk;s den 22 sisth Maj på bordet lagda mein.
N:o 53o, i anledn. af erhållna återremisser å StalsUtsk:s mern.
N;o 48i.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs den 23 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 538, angrde ifrågaställd restitution af de sedan år 1819 af rotehåflarne vid Uplands regemente erlagda klädpenningar, blef nämnda utlåt, af R. o.
Ånyo föredrogs Bevilln.- Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsktns den 22 dennes på bordet lagda mern.
JNfo 19, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rörrde TJtsk:ns förslag lill reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning, samt örn hvad vid försäljning af brännvin och beskattningen derå iakttagas bör.
De n 39 Maj e. m. 4% Sedan mern. blifvit uppläst ända till och med den del deraf sorn angår 55 §:n, anmälte sig Hr von Hartmansdorff, A 11 g., och yttrade :
Här förekommer uti 58 §:n en ny punkt, innehållande en hemställan lill R. o. Ad. samt BorgareStåndet.
Jag får vördsamt föreslå, att den matte afskiljas från del öfriga, och att vi måtte få veta huru BorgareSt. beslutat, ifall någon underrättelse derom ankommit.
Landtm, hemställde nu först, om R. o. Ad behagade godkänna den redan upplästa delen af mern.
JV:o 19.
Härefter upplästes ej mindre den återstående delen af mern. än BorgareScs prot.ntdr. af den 5.4
Maj, af innehåll, att Ståndet antagit inbjudningen i afseende på förfaltningsförslagets 58 5 2 mom.
Genom den antagna inbjudningen sammanstämma redan 3:ne Stånd; men jag tillstyrker i alla fall, att R. o.
Ad. ville förena sig med de öfriga Ståndens beslut.
Uppå derefter framställda propostr blef inbjudningen anlagen och den föreslagna redactionen af 58 §:n 2 mom. godkänd.
Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns den 22 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 20, i anledn. af Riksdagsfullmäkligen Fredr, von Zweigbergks motion om ytterligare förändringar i nu gällande seglationsordning.
Besvärs- och Ekon.Utsk-ns den 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 78, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:ns betänk.
N:o 58, ang:de väckta motioner om förändring i författningarna ronde mått, mål och vigt.
För min del skulle jag önska, alt detta betänk, blefve afslaget.
Redan förra gången della ämne förevar, afgaf jag deremot anmärknrr i afseende derpå, att decimalsyslemet ovillkorligen skulle gälla äfven för de mindre delarna, såsom för alnen och kannan, och jag anförde de skäl, hvarpå jag grundade min öfvertygelse om det obeqväma häraf för den allmänna rörelsen.
En reservant vid detta betänk, har upptagit och genomgått förhållandet med decimalsystemets införande i Frankrike, och han har visat, att under loppet af ett halft sekel, som detta systeme i afseende på mått, mål och vigt der varit påbjudet, har det ännu icke lyckats att bringa det 46o Den 39 Maj e. m. i fullkomlig gång, härledande sig hufvudsakligen deraf, alt femman såsom enhet icke vidare later dela sig.
Med en sådan andra länders erfarenhet, tror jag att man bör noga betänka sig, innan man i vårt land påbjuder decimalsystemets införande, hvad mått, mål och vigt beträffar, och jag tillstyrker derföre afslag på betänkandet.
Ehuru jag visserligen är af den öfvertygelse, att det förslag, som alltsedan 1823 års riksdag är hvilande, kunde blifva förbättradt, på sätt Hr Lefre'ns motion innehåller, anser jag likväl i det skick målet nu befinnes, då två Stånd bifallit betänk., det vara ändamålsenligare att bifalla, än att afslå detsamma; tv följden blefve eljest ingen annan än att frågan för fö lie, ifall PresteSt, lika med hvad Hr von Hohenhausen föreslagit, skulle afslå betänkandet.
Meningen måtte väl icke vara, att nu helt och hållet gå tillbaka från en efter mycken pröfning uppgjord förbättring, ehuru densamma otvifvelaktigt kan blifva ännu bättre, sedan första steget en gång är taget.
Jag tillstyrker följaktligen bifall till betänkandet.
Jag skall icke borttaga R. o. Ad:s lid med något återupprepande af hvad jag bade tillfälle att yttra, då frågan förra gången förevar, utan inskränker mig lill att, på grund af hvad jag då hade äran anföra, samt då erfarenheten tydligen vitsordat, att någon öfvervägande nytta icke visar sig förenad med införandet af ett sådant beräkningssätt uti de med dagliga rörelsen närmast gemenskap ägande saker, instämma uti Hr von Hohenhausens anhållan om afslag å betänkandet.
Då Utsk:s förslag i betänk.
N:o 58 endast innehåller uti 2:ne punkter, att vissa motionärers förslag skulle förfalla, och det, för öfrigt, blott tillstyrker, att R.
St. måtte i underd. anhålla, ”det K.
M. täcktes låta genom dess Vetlenskapsacadeini utarbeta en kort handledning i ämnet med comparativa tabeller och anbefalla vederbörande, att undervisning skall i folkskolorna ifrån år 1842 meddelas om det nya, på decimalräkning fotade, systemet för mått, mål och vigt; samt att, så snart någon allmännare kännedom derom kan anses vara spridd, K. M. täcktes, dock senast inom 10 år, låta utfärda nådig författning om det nya systemets antagande till efterlefnad;” så innehåller delta icke annat, än en förberedelse till möjligheten alt kunna införa det systeme, hvars antagande R.
Den 26 Februari. 601 Annorlunda än att man nu tror sig böra gå något längre med testamenlsfriheten, än man ansåg sig kunna komma sista dagarne af förra rihsdagen, kan det väl ej heller förklaras, att ungefär samma förslag som då på inbjudning af BorgareSt., med stor majoritet antogs af R. o. Ad., nu, oaktadt Utsk:s Ordför:des särdeles skickliga försvar, icke lyckades tillvinna sig bifall af någon enda bland öfrige talare.
Det är väl ock naturligt, att R. o. Ad., som länge åtnjutit och ännu åtnjuter testamentsfrihet ang:de fastighet i stad såsom ett privilegium icke gerna nnderkastar sig band på denna frihet och på den angtde sin öfriga egendom.
Åtminstone bör väl då någon motsvarande rätt vinnas.
En sådan både för R. o. Ad. och för BondeSt. vore, att få lika fri dispositionsrätt öfver sina ärfda fastigheter på landet, som öfver annan sin egendom.
Om testamenlsfriheten nu endast inskränktes när bröstarfvingar finnas, och dä till hälften af all egendom synes ock en sådan inskränkning, såsom rätteligen blifvit anmärkt, för hvar och en som har den lyckan att äga bröstarfvingar icke vara för stor el ler särdeles påkostande.
De sorn icke äga denna lycka få deremot full testamentsfrihet.
A de protester
Hrr Celibatärer i detta afseende på förhand afgifva, torde man icke behöfva fästa särdeles afseende, dag vili således hoppas och tro att LagUtsk. härnäst tillstyrker ändring i testamentsrätten i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Lagberedningens förslag, lemnande fri testamentsrätt öfver all qvarlåtenskap, undantagande när bröstarfvingar finnas, och då förbehåller blott hälften för dem.
Under denna förutsättning och då BondeSt bifallit Betänk.
N:o 12, tror jag att R. o. Ad. också bör stadna dervid denna Riksdag.
Delta Stånd bör, såsom jag förut nämnt, icke påtvingas en reform af detta slag.
Sjelf anser jag visserligen annars börden för en institution, sorn nu mera icke är lämplig.
.lag känner knappt ett enda exempel att en egendom derigenom blifvit någon längre tid bibehållen i en adelig slägt.
Deremot minskar börden värdet vid försäljningar, hindrar att egendomar derefter blifva så snart förbättrade som annars kunnat ske och gifver anledn. till rättegångar och split.
Börden medför dock icke på långt när så stora olägenheter som den inskränkta testamentsrätten öfver arfvejord.
Slipper man från dessa inskränkningar vid denna riksdag, torde steget vara tillräckligt.
Förnämsta hindret för ordnande af vårt lagsystem i dessa delar blir ock då undanröjdt.
Jag yrkar bifall till Belänk:s 2 och 3 punkter, men förenar mig med afseende å sammanhanget emellan detta och Betänk N:o 13 med dem som yrkat återremiss.
1 anledn. af en talares yttrande ang:de naborätten, instämmer jag i hvad öfrige talare yttrat, och vill i detta fall blott tillägga, att nabo eger rätt till lösen, då »hus och tomt är ifrån nabo styckad och söndrad, honom till mehn och trängsel”, eller då man »häfver halfva muren jemte annars, eller nyttjar annars mur eller vägg, eller på sin grundmur häfver annars mur, eller nyttjar an - 602 Den 26
F e b r u a ri nars grundmura, äfvensom då egaren »lider någor märkeligt besvär af annars mans hus; såsom af takdropp, mörker, fenster, gluggar, vattudrägt, och annat mehn; eller äger ett trångt hus eller tomt.»
Häraf synes, att såsom redan är anmärkt, denna rätt är af en helt annan beskaffenhet än bördsrätten.
Jag vet lika väl som både den siste värde talaren och den som näst före mig hade ordet, att del är helt och hållet olika grunder för nabos och viderboendes lösningsrätt än för bördsrätten, och dessa grunder har den sista värde talaren upräknat; men om man närmare skärskådar desamma, så finnér man, att endast i de fall, då nabo har verklig olägenhet af den angränsande egendomen, något giltigt skäl finnes för hans rätt att till sig lösa densamma.
Likväl måste de som försvara en sådan hans rätt, medgifva, att om egaren har ett fenster utåt nabons gård, så är det mycket lätt att mura igen detta fenster, och dermed är den olägenheten afhulpen.
Om tvenne hus äro upbygda bredvid hvarandra, och det ena af misstag råkat att komma två tum in på det andras tomt, så upkommer en lösningsrätt, likasom skulle det ena huset förnärma det andra.
Egaren till det sednare huset kan då väcka anspråk på denna rätt, och han gör det troligen, om derpå är något att förtjena, men icke gör han det i afsigt att rifva huset och befria sin egen tomt genom alt flytta brandmuren en eller par tum.
Det är emedlertid just detta som utgjort grunden för lösningsrätten i städerna.
Denna rätt begagnas också i allmänhet af samma motiver som bördsrätten och i samma ändamål; och uphäfver man den sednare, så måste man per consequentiam rei äfven uphäfva den förra.
Man har försvarat nabos rätt till lösen dermed att den skulle ega likhet med frälseränte-egares rätt att lösa sig det hemman, hvarifrån frälseräntan utgår, men detta kan icke jemföras, ty frälseränte-egaren innehafver verkligen en del af jorden, eftersom frälseräntan betraktas såsom fast egendom.
Har man besvär af sin grannes vattufall eller fenster, såsom jag nyss nämnde, så är ingenting lättare än att mura igen fenstret eller tvinga honom att dämma upp sitt vattufall.
Att begagna sådana eländiga skäl är i mili tanke oriktigt, och borde väl Utsk., i sammanhang med uphäfvande af bördsrätten för slägtingar hafva föreslagit så stora inskränkningar för nabo och viderbo, att man varit fullkomligt tryggad för de chikaner och olägenheter, som man säger nu skola förefinnas just till följe af slägtbördens bibehållande inom städerna.
Jag kan icke annat äu anhålla, att LagUtsk. ville vid blifvande återremiss, som jag hoppas att K. o. Ad. beslutar, laga nabos och viderbos lösningsrätt under nogare öfvervägan, och föreslår alt äfven den måtte uphäfvas, ty det är uppenbart att intet lagligt skäl för dess bibehållande förefinnes.
Ett förhållande som torde vara allmänt kändt, helst det icke blifvit af någon bestridt, Den 26 Februari.
603 är att bördsanspråk under långliga tider blifvit väckte icke för att behålla den bördade jorden, utan för att sälja den och derpå förtjena, och att dessa anspråk gifvit anledn. till mänga processer och verkliga förluster för dem, som på god tro gifvit sig in i köp om dylik egendom.
Under sådana förhållanden tror jag det skulle leda till ordning i handel och vandel att helt och hållet afskaffa bördsrätten, en åsigt för hvilken jag äfven förut talat.
Hvad skäl har man nu anfört för samma rätts bibehållande?
Jo, kärleken för jorden.
Man säger att den jord, der man är född, den hyser man kärlek till, den vill man gerna förvärfva.
Jag vill visst icke bestrida detta, men om grunden för bördsrätten står att finna endast deruti så skulle man genom bördsrätten icke kunna återvinna annan jord än den som fadren innehaft?
Härvid har Gr:n dock förbisett att 3 kap. Jorda-Balken tillåter att bortskifta arfvejord, och jag hemställer då om det är endast kärleken till jorden, som utgör motivet, om man t.
ex. har arfvejord i Skåne och byter bort den mot jord i Norrland; huru kan i ett sådant fall den tillskiftade jorden för oss ega ett högre intresse.
Jag anser derföre rättast att uphäfva bördsrätten, och kan icke frångå denna åsigt, men vill icke bestrida alt ju slägtingar må få i första rummet köpa jorden.
Om man således vill bibehålla bördsrätt för arfvejord på landet, så tror jag dock att det vore mycket vunnet om man stadgade alt den bördeman eller slägtinge icke egde rätt att börda jorden, till hvilken säljaren hembjudit att köpa densamma.
Om denne, bördeman icke inom en viss tid, t. ex. en månad, anmält sig vilja ingå på köpet, skulle han vara utesluten från vidare bördsrätt.
Då vore redan betydligt mera säkerhet och stadga i köps afslutande med oskylda personer vunnen.
Jag anhåller att LagUtsk. ville i händelse af återremiss taga detta mitt förslag under öfvervägande.
Beträffande Ulsk:s förslag i öfrigt har jag anmärkmr att göra mot såväl lista som 2:dra §§:ne.
Uti lista §:n står nemi : »Med ändring af hvad G kap.
JordaBalken innehåller i afseende på dem som rätt till börd ega, stadgas att bördeman endast äro säljarens barn och bröstarfvingar så ock föräldrar och syskon; dock alt börd ej eger rum, då öfverlåtelse skett till någon, som inom börden är.»
Här har Utsk. frångått principen för arfsrätt
Skall bördsrätt ega rum, så skall den ordning följas, som är stadgad, nemi. arfsföljden.
Jag kan åtminstone icke för min de! finna någon billighet deruti att, om t. ex. en fader hade 2 söner, och en af sönerne afledo och efterlemnade egendom, så ärfde fadren och brödren hälften hvardera i en egendomen.
Om nu fadren till sin broder sålde den ärfda hälften i samma egendom, så skulle efter nu gällande lag sonen hafva rätt att börda den, men efter Utskis förslag skulle sonen, ehuru jorden var kommen från hans broder, likväl vara utesluten från bördsrätt.
Jag frågar om della är billigt och om det är någon konseqvens i detta stadgande.
Skall en bördsrätt finnas, så skall äfven samma ordning sorn hittills fortfarande 604 T) en 26
Fe b r u ari. ega rum, så att om jag säljer lill en allägsnare bördeman, sä bör en närmare slägting hafva rätt att återbörda jorden.
Ilvad 2:dra §:n angar, om viderboendes och nabos rätt, sä, då möjligen flere af R. o. Ad:s ledamöter icke hafva full kännedom om hvad lagen menar med »viderboende och nabo», må det tillåtas mig alt först upgifva hvad dermed förstås.
Lagen säger nemi. att viderboende-rätt hafva de, som uti ett hus och tomt i staden det ägt, och naho-rätt de, som der intill bo, och att vi derboende skall hafva rätt till lösen framför nabo.
Hr Printzensköld har förklarat alt han icke kan inse något rimligt skäl för desses lösningsrätt.
Derpå har han redan fått svar.
Viderboendes och nabos-rätt grundar sig nemi. derpå, att de redan förut antingen äro delegare i egendomen eller hafva olägenhet af densamma.
Hr Printzensköld har härpå svarat, men endast angrde nabo, ej i afseende å viderboende.
Det torde vara klar t alt den, som eger hälften i ett bus, måste, om den andra hälften säljes till en främmande person, kunna röna stor olägenhet af att få en främmande till delegare i huset, och att det således finnes ett verkligt skäl för honom att få lösa till sig den del som han icke egde förut.
Samma förhållande är med nabo, som kan hafva stora oliigenheter af angränsande egendoms öfvergående i annan liand samt stora skäl för sin lösningsrätt, såsom om grannens bus är upfördt på hans grund, i hvilket fall det väl bör vara hans rättighet att lösa till sig huset.
Om en domare tillerkänner honom en sådan lösningsrätt ulan att giltiga skäl dertill finnas, så begår ju domaren ett fel, men sådant kan icke räknas lagen lill last.
I afseende på denna § förekommer äfven samma fel som i afseende å den förra.
Det står nemi. alt viderboende och naborätt icke skall ega rum då det är såldt inom börden.
Således om en son och en far hade hälften hvar i ett hus, men lädren sålde sin hälft till sin bror, så skulle sonen, som förut lagligen var egare till halfva huset, icke hafva rätt att lösa till sig den andra hälften.
Jag tillstyrker återremiss, och anhåller att LagUtsk. ville taga under öfvervägande de anmärkmr jag nu här framställt.
I afseende på l:sta, 2:dra och 3:dje punkterna instämmer jag med dem som yrkat bifall; i afseende å den 5:te ber jag att fä anföra några ord särskildt.
I st. f. det af K.
M. framställda förslag och de för öfrigt i denna fråga väckte motioner har Utsk. framkommit med eif förslag i 2:ne särskilda §§:r; den ena ang:de bördsrätt på landet, den andra ang:de samma rätt i stad.
I afseende på den första af dessa §:r tror jag, i likhet med de fleste, som yttrat sig, att en återremiss är nödvändig, emedan denna fråga nära sammanhänger med frågan om testamentsrälten.
Men på samma gång jag således anhåller att denna § mätte till Utsk. återremitteras, ber jag att få fästa upmårksamheten derpå, att LagUtsk., då det bibehållit bördsrätt å landet, gjort en inskränkning, som enl. min tanke icke öfverensstämmer med de grunder, hvarpå denna rätt hvilar; Utsk.
Den 26 Februari.
605 har nemi. uteslutit syskonabarn frän bördentäns antal.
Om det är kärleken till jorden, som grundlägger rättigheten att börda, och efter mitt förmenande en broders son kan till en ifrågakomrnande fastighet ega samma kärlek som brödren sjelf, kan jag icke inse något skäl hvarföre Utsk., då det bibehållit bördsrättens princip, frän denna rätt uteslutet syskonabarn.
Jag tror att Hr Adlercreutz'^ reservation är ganska tänkvärd, och jag vågar anhålla att Utsk. i händelse af en återremiss ville taga densamma i närmare öfvervägande.
— 1 afseende på den 2:dra §:n har Utsk. ansett den Kongl. Propos:n i denna fråga icke kunna bifallas.
Vid jemförelse emellan denna Nåd.
Propos. och den af Utsk. föreslagna 2:dra § finner man den enda olikheten bestå deruti, att då K.
M:t i fråga om nabo- och viderboendes lösningsrätt omnämnt endast försåld fastighet har Utsk. tillagt reller pantvis upbjuden.»
Jag vet icke hvarföre
Utsk. gjort detta tillägg.
Det är mig visserligen icke obekant, att det finnes ett ännu gällande stadgande i vår lag, som tillåter att förpanta fastigheter, men det är äfven bekant att detta stadgande är, såsom Gr.
Lagerbjelke anmärkt, helt och hållet föråldradt.
Kan det då vara skäl att i en ny lag bibehålla detsamma ?
På dessa skäl hade jag för min del trott alt K. M:ts Propos. helt enkelt kunnat bifallas.
En återremiss äfven i denna punkt vill jag dock icke motsätta mig. llr Sparre, Sigge:
Såsom ledamot i Utsk. må det tillåtas mig att yttra några ord i förevande fråga, ehuru ämnet redan är nära uttöm dt, så att många ord från min sida icke kunna komma i fråga.
Det förslag, som Utsk. framlagt, är dessutom så tillfyllestgörande. efter hvad mig sjnes, alt något försvar derför torde vara obehölligt; jag vill också endast bemöta några anmärk:ar af föregående talare. Gr. Lagerbjelke har anmärkt, att LagUtsk. efter hans tanka gått en oriktig väg, då Utsk. föreslagit att genom att inskränka bårdsledernas antal förekomma de öfverklagade missbruken af bördsrätten.
Gr:n har likväl icke upgifvit hvilket sätt han ansåg lämpligare att vidtaga.
Det kan visserligen gifvas flera sätt, alt försöka komma till detta mål, såsom inskränkning af tiden för bördsrättens begagnande, ändring uti bördemannaeden, m. m.
Jag för min del har dock, lika med pluralitcten inom Utsk., ansett den af detsamma följda väg vara den lämpligaste, och det, bland annat, af den orsak, alt erfarenheten nogsamt ådagalagt, att just de bördsanspråk, som manats till lif af vinningslystnad och spekulation, icke varit väckta af närskylde bördemän, utan från aflägsnare slägtingar; och jag tror således att Utsk. förfarit på ett lämpligt sätt för att förekomma dessa missbruk.
Den andra anmärk:n är framställd af llr Printzenskiöld, och afser viderbo- och nabo-rätt, hvilken han anser böra likasom bördsrätten försvinna.
I delta afseende hafva flere talare redan yttrat sig, och för mig återstår endast att bedja få erinra derom, att denna rätt grundar sig på helt andra principer, har ett helt annat ursprung, 606 Den 26 Februari. ett skäl som icke bör af lagstiftaren förbises.
Ett vigtigt nyttighets-skäl, nemi. consolidation af ett splittradt dominium, utgör den giltiga grunden härför, hvilken jag fortfarande anser böra gälla.
För öfrigt är i afs. å denna rättighet en inskränkning föreslagen i K. M:ts Propos. och Utsk:s derpå grundade förslag, derest köpare och säljare äro i sådant skyldskapsförhållande sinsemellan, att hörd dem emelllan eger rum.
Det kan visserligen se ut som läge häruti någon inkonseqvens, men detta skäl torde dock kunna försvaras utur synpunkten af det serskildta förhållande, som äger rum emellan så närskylde personer, hvilkas aftal främmande personer icke torde böra tillåtas att rubba.
Emedlertid, med afseende å den utgång som Ulsk:s Betänk:de i fråga om testamentsrätten i går rönte hos det Höglofl.
Ståndet, och det nära sammanhang denna fråga eger med det nu förevartde Betänk., lärer en återremiss vara nödvändig, en åtgärd som således icke torde behöfva af mig påyrkas.
Hvad nu sednast angår Hr Printzenskölds påstående, att nabos lösningsrätt borde uphöra, så får jag anmärka att någon motion i detta ämne icke blifvit väckt, och att Utsk. vid sådant förhållande saknat al] anledning eller rättare sagt icke kunnat tillstyrka uphäfvande deraf.
Hvad åter angår Hr Cederscliiölds anmärk., så vill jag förklara att den inskränkning i viderbos och nabos lösningsrätt som K. M:t föreslagit, hade LagUtsk. vid förra Riksdagen icke ansett nödig.
Utsk. hade nemi. ansett viderbendes och nab o-lösningsrätt böra ega rum oberoende deraf att försäljningen skett till en slägting, men då K.
Jl:t i denna omständighet funnit ett binder för bifall till R.
Stms beslut, och ansett nödigt att en inskränkning skulle ske till förmån för slägtingar, så ansåg Utsk. med kännedom derom att uphäfvande af bördsrätt i stad högst påkalla dt af allmänna meningen; sig icke böra genom afstyrkande deraf motverka framgången af en lagförändring som allmänna meningen så länge fordrat, utan böra tillstyrka hvad K. M:t föreslagit, helst då antagandet deraf ansågs vara vilkoret för K.
Detta är orsaken, hvarföre Utsk. tillstyrkt den Kongl. Propos. sådan den befinnes.
Ått derigenom kan inträffa det fall, som Hr Cederschiöld omnämnt, att om en son vore viderbo i huset och fadren hade sålt det till en broder, sonen likväl icke skulle ega lösningsrätt, kan visserligen icke nekas, men att göra lagen så i detalj, att den skulle medgifva ett undantag för delta särskilda och sällsynta fall, skulle blifva alltför kinkigt; utan anser jag det vara lämpligast alt antaga någon allmän princip, att då man säljer fastighet till en slägting, så uphör viderbo- och naborätten.
Hvad åter beträffar Frih. af Ugglas anmärkn., så röjer den att Frih:n antingen icke med tillräcklig upmärksamhet genomläst lagen, eller också icke förmått rätt bedöma dess innehåll.
Det synes klart och tydligt att lagen, som i öfrigt medgifver ifrågavar:de lösningsrätt, i 2:dra mom. af 1 § innehåller en inskränkning för det fall, då fastighet blifvit
607 såld till en slägting, men den innehålier icke något undantag för viderbo och nabo, då den är panlsalt till en slägtinge och upbjudes.
Det kan icke nekas att häruti ligger en ofullständighet.