Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Plandelsfartyg och skutor, som föra ved m. m. till Stockholm, blefvo förr derstädes uppehållne i flera veckor, så att handeln och vedtillförseln till hufvudstaden norr ifrån gick osäkert och trögt, och under krig måste endera af nämnde skärgårdar blottställas för fienden, eller ock Svenska flottan dela sig till begge, och sålunda blifva slagen en detail, hvarigenom ej allenast hela vår skärgårdsflotta, kusten och hufvudstaden, utan hela Riket kunde råka i den fruktansvärdaste fara, derigenom, att fiendens flotta och landstigningsarmée sedan erhöll obehindrad kommunikation och fri tillförsel af folk och alla krigsförnödenheter, från dess närbelägna depot på Aland etc.
Af dessa skäl, och, som jag genom många års sjömätningar och rekognosceringar å Finska och Svenska kusterna, inhemtat noga kännedom om dessa skärgårdars beskaffenhet, och skärgårdskrigskonsten isynnerhet efter mitt deltagande i sista kriget varit mitt älsklingsstudium, alltsedan jag inträdde i Fäderneslandets tjenst, så gaf allt detta mig anledn. att år 1819 och 1820 föreslå åtskilliga nyttiga arbeten och företag i Öregrunds och Stockholms skärgårdar, för att lätta och stärka kustförsvaret och befordra skärgårdsflottans nytta och operationer, hvilket af Konung Carl Johans mycket erfarna krigaresnille med välbehag emottogs och gillades, men mycket — bränvin och litet penningar i Sverige den tiden hindrade Konungens vilja.
Ibland nämnde arbeten, föreslog jag äfven gräfvandet af en kanal för skärgårdsfartyg, utan slussar, innanför Grisslehamns och Wäddölandet, uti den låga dalen emellan Ort.alaviken och Bagghusviken, till att förena Öregrunds skärgård med Stockholms skärgård, och sålunda undvika >de 5 öpna milen på Alands haf, hvilken kanal, såsom icke betydligt kostsam, blef af Konung Carl Johan genast anbefalld till verkställighet för en del af strömrensningsmedlen.
Den är Vs mil lång, och kallas nu Wäddö kanal, samt kan passeras med 9 fots djupa fartyg.
Den 26 November f. m. 355 Något krig österifran har sedan ej inträffat, så att denna kanal eller vigtiga inomskärskommunikation, ännu icke kunnat visa sin blifvande stora nytta i militäriskt afseende, men den gör emellertid nu, under freden, ganska betydligt gagn, genom dess lättande af inomskärsfarten och tillförseln till Stockholm, för mera än tusende fartyg ärligen.
Då jag sistlidne sommar med ångfartyget Roslagen besökte denna vackra kanal, mötte jag uti den 24 lastade fartyg, och säkert är, att utan Wäddö kanal skulle Stockholm nu lida kännbar brist på ved, sedan så obetydligt ved numera kommer från Finland; ty skulle de öpna Roslagsbåtar, som nu föra den mesta veden till Stockholm från norra skärgården, ännu nödgas gå öfver hafvet utanför Grisslebamnslandet, så vågade de icke taga hälften så stora laster, eller stapla ved så högt öfver fartyget, samt måste ofta vänta flera veckor på tjenligt väder och vind, hvaremot de nu den lugna Wäddö-kanalvägen aldrig behöfva ligga stilla för motvind, storm och svår sjögång, utan kryssa sig fram i alla väder, oaktadt de lasta så, att relingarne knappt äro 1 å 2 fot öfver vattenytan, och transportera nu sålunda i flera hastigare resor 40 å 50 famnar ved, i st. f. förut endast 15 å 20 famnar, i få och långsamma färder, då de måste segla de 5 milen öppen hafssjö, och under krig måste all transport yttre vägen alldeles uphöra, då fiendens kryssare och ångfartyg ifrån det närbelägna Aland lätt kunna borttaga hvarje handelsfartyg, som ville gå utomskärs.
Ehuru mycket redan är vunnet genuin Wäddö kanal, både i kommercielt och militäriskt afseende, så kan dock fienden ännu betydligt försvåra, ja t. o. m. ibland stänga kommunikation emellan Öregrunds och Stockholms skärgårdar, i händelse han är nog tilltagsen, och ifrån Alands haf löper in i Stockholms yttre skärgård hvilket nästan icke kan hindras, samt posterar ett tillräckligt antal krigsskepp på Kapelskärsfjärden utanför Rådmansö, hvarigenom han stänger allmänna segelledeip till Furusund, då det sedan icke blir lätt att drifva fienden derifrån.
Derföre föreslog jag äfven år 1819, att det forntida sundet emellan Rådmansö och fasta landet — hvilket nu är igenvalladt ett litet stycke på midten, så att landsväg går deröfver — åter borde gräfvas upp, blott så bredt och djupt, att kanonslupar, mindre ångfartyg och Roslagsbåtar kunna der gå fram.
Derigenom shulle vi, både i fred och i krig, erhålla den allra ginaste, lugnaste och säkraste inomskärsfarled och kommunikation till och ifrån Norrtelje, Oregrund och Östhammar skärgård, hvilken fiendens örlogsflotta, aldrig kunde stänga, nemi. igenom den täta skärgården norr om Furusund, innanför Rådmansö, innanför Wätö och vidare genom Wäddö kanal, såvida vi ha en ändamålsenlig och skickligt anförd skärgårdsflotta.
Denna vackra, inre farled, skulle under fredstid ännu mere lätta skärgårdstrafiken och tillförseln till och-ifrån Stockholm, och under krig högst betydligt öka skärgårdsflottans förmåga att försvara både Öregrunds och Stockholms skärgårdar, hvilka, som sagdt, äro de farligaste och vigtigaste på hela Svenska kusten.
Afven den del af. landtarméen, som under krig mot öster måste posteras i Roslagen emellan Norrtelge och Östhammar, för att vara tillh and 356
Den 26 November f. m. mota landstigningsförsök, kan, på deima inre och säkra farled, aldra lättast och med minsta kostnad provianteras och tillföras alla dess behof, så att Uplands- och Roslagsboarne icke behöfver betydligt betungas med landskjutser, och deras hästar icke förderfvas med en mängd tunga krigstransporter.
Yäg- och vattenbyggnadscorpsen har, med anledn. af detta mitt förslag, på föranstaltande af Gr. von Platen, då han var tjenstgörande StatsRåd och Chef för SjöförsvarsDepart:tet, redan afmätt, undersökt och upgjort ritningar och kostnadsberäkning för denna genomgräfning innanför Rådmansö, som, om jag minnes rätt, upgår till blott omkring 60,000 R:dr, eller så mycket som ungefär en half ångkanonslup, hvilket i sanning är en bra obetydlighet emot den stora nytta denna sundöpning skulle medföra, isynnerhet under krig; ty denna smygfarled kan lätt komma att frälsa en stor del af Svenska skärgårdsflottan, nemi. den delen, sorn måste sändas till Öregrunds skärgård, kanske mycket mera, ja, kanske ock, skickligt begagnad, blifva ett medel till fiendtliga flottans ruin och till afslående af flera landstigningsförsök, emedan fiendens kommunikationer och tillförsel från denna inre smygfarled bäst böra kunna afskäras och förstöras, samt åtskilliga listiga flankattacker och tourneringar derifrån förmånligt verkställas.
Endast brist på penningar hindrade denna genomgräfning o. m. d., under Konung Carl Johans tid, men en liten del af den betydliga bränvinsskatt och sädexport, som jag, genom mina faktiska uplysningar, förorsakade år 1853, kan här nu mycket gagna Fäderneslandet.
Slutligen anhåller jag att få anmäla, att då Kapten Cronstrand (hvilken längesedan är död) verkställde arbetet vid Wäddö kanal, så begick han det felet, förmodligen af en småaktig hushållning, att han på midten af kanallinien gjorde en tvär krok, omkring en liten bergudde, som nu är mycket hinderlig för de trafikerande, och blifver det än mera under krig, då en stor del af skärgårdsflottan behöfver skynda igenom Wäddö kanal.
Bemälte lilla bergudd, blott så vid som ett bra kammargolf bör snart sprängas bort, eller ock kanalen gräfvas rakare 200 högst 300 alnar i längd, genom den låga ängsmarken på östra sidan af kanalen, så att fartygen kunna gå fram med full färt, i st. f. att nu nödgas stanna och långsamt staka sig omkring bergudden.
Denna lilla men angelägna ändring synes icke böra kosta mera än kanske 2000 E:dr.
Stockholm d. 22 November 1856. O. J.
Hagelstam.
Efter upläsningen häraf tilläde Gr.
Sedan nu promemorian är upläst, borde väl för fullständighetens skull äfven upläsas de anmärkmr, som äro tecknade på den lilla kartan, men jäg tror icke, att formen kan fordra en så minutiös efterföljd, att de ej kunna få följa med oupläste, och jag har redan haft äran förklara, att de faktiska uplysningar jag nu lemnat, äro blott en liten del af hvad Öfverste
Hagelstam eger i sitt förråd och hvilkas riktighet han kan bevisa medelst åtskilliga illustrationer.
Sin erfarenhet härutinnan har han inhemtat, ej allenast genom sjömät - Den 26 November f. m. 357 ningar vid Östersjöns kuster, som varit kans älsklingsyrke alltsedan unga åren, utan ock har han, på Konung Carl XIV Johans befallning, undersökt om det icke funnes några andra ögrupper i Svenska skärgården, som lämpade sig till ersättning för mistningen af Finland och Sveaborg, sedan man fick veta, att Ryssarne höllö på att anlägga en fästning vid Bomarsund.
En sådan ögrupp fanns verkligen i yttersta skärgården österut från Waxholm, och förslag till fäétningsbyggnader lemnades redan för mångå år sedan till högtsalig Konungen.
En annan sådan ögrupp fanns utanför Östgötha-kusten, så pass aflägsen från land, att den icke kunde tagas af en fiende, som hade lyckats landstiga, men som väl passade till hela den kustens försvar genom att der concentrera en del af vår Flotta.
Detta nämner jag för att ånyo fästa upmärksamheten vid min upmaning till StatsTJtsk., att det måtte gifva Öfverste Hagelstam tillfälle att, genom sina kartor och vidsträckta kunskaper, tillhandagå med de uplysningar, som StatsUtsk. torde behöfva.
Särskildt kan jag icke underlåta, att äfven nämna, det, enl. de uplysningar jag fått från samme man, det så lyckligt ansedda valet af lokal, der man i fordna tider byggt Carlskrona såsom hufvudstation för vår stora Flotta, icke numera är hvad den har varit, ty en Rysk ångbåtsflotta, som kan släpa med sig en stor skärgårdsflotta, sätter Carlskrona i fara att bli från landsidan belägrad.
Medan den stora Flottan ligger utanför det stora och befästade inloppet och till och med kan passa på, att under gynnande vind segla in midt emellan skansarna, hvilket man nu vet ganska väl kan ske å la Nelson, är det lätt verkställbart, under det att detta sker, att Ryska skärgårdsflottan landsätter trupper, inlöpande genom åtskilliga sund, samt tager Carlskrona i ryggen, d. v. s. anammar både vår Flotta och vår Fästning på en gång.
Detta torde icke heller vara så ovigtigt att titta på, innan man bortkastar stora summor.
Jag anhåller nu om Hr Gr. o.
Landtnäs äfvensom Ståndets tillåtelse, att få sluta mitt ordande i detta ämne med följande vördsamma motion: Sedan Sverige, genom sista traktaten med de 2:ne stora Vestmakterna, tagit en afgjord vändning i sin yttre politik och icke allenast förklarat sig villigt, utan äfven pligtigt, alt påkalla deras hjelp i händelse af hot eller anfall från vår östra granne; Sedan i följd af denna vändning och det kraftigare bistånd Sverige numera bör kunna påräkna för sådant fall, ej allenast af våra förbundsbröder Norrmännen, utan af Danska regeringens och nationens sympathier såsom Skandinaver, och en ljusare förhoppning om möjligheten af försvar mot förenämnde grannes kolossala makt alltså lifvat hela Svenska nationen; och Sedan vi i detta nya stadium ej allenast kunna mera öppet ge tillkänna hurudan vår försvarsplan kan bli, utan, äfven måhända genom att framlägga en sådan, icke mindre befordra och möjliggöra alla med oss förbundna makters håg och förmåga att understöda oss, än praktiskt förpligta dem till upfyllelse af deras löften, då vi sjelfve anvisat dem på sättet hvarunder försvaret — och hvarföre icke äfven anfallet, om ett sådant blir nödvändigt — kan 358 Den 26 November f. m. få sin plats uti en kombinerad strategisk rörelse; så får jag härmed vädra motion:
Att Högloft.
StatsUtsk., på hvad sätt det finner lämpligast, blir ålagdt taga i betraktande, om någon ny egentlig försvarsplan finnes, och i vidrigt fall tillse, att en sådan blir Ständerna förelagd, innan de få att pröfva Utsk:s blifvande Utlåt, i anledn. af de strödda förslager, som icke kunna anses vara delar af en befintlig allmän plan, utan blott afse vissa detaljer, erfordrande stora utgifter, detaljer, som möjligen stå i strid eller äro oförenliga med en allmän, begriplig och således af nationen omfattad.
Jag torde icke misstaga mig deri, att Svenska folket, då det påkallas att offra sitt blod och utgöra sina gärder för Fosterlandets försvar, skall känna sitt mod och sin inneboende kraft helt annorlunda lifvade, om man fortfar att på ett sväfvande sätt hålla det för ögonen det s. k.
Cenlralförsvaret — innefattande den bedröfliga utvägen, att sedan den nödgats ge till spillo hela den östra kusten ifrån Gefle till Carlskrona och innesluta sig i en fast position vester om Vettern — eller, såsom motsats till centralförsvaret, ett kustförsvar, som borde kunna bereda den öfvertygelse hos nationen och våra allierade, att vi beredt oss på det bästa sätt, hvartill våra inskränkta tillgångar kunna lemna medel.
Men ett ofullkomligt befästningsförsvar, endast beräknadt på en eller två anfallspunkter, äfven om dessa voro hufvudstaden och Carlskrona, vore i min tanka lika otillfredsställande; i synnerhet om man, genom att fortfara med att påkosta milhr på fästningar in i landet, eller sådane vid södra och vestra riksgränsen, som antingen icke kunna försvaras eller hädanefter måste anses rakt öfverflödiga, lemnar nog mycket rum för den redan väckta farhågan, att ingen effektiv försvarsplan någonsin blifvit beramad.
Hr Wrangel, Erik Fredr.:
Sprengtportens motion, i hvilken jag för min del helt och hållet instämmer, endast framhåller vigten af Stockholms befästande genom dess egenskap af att vara hufvudstad, har jag ansett nödvändigt, att StatsUtsk., till hvilket motionen förmodligen kommer att remitteras, gjordes upmärksamt på en omständighet, i min tanke af ännu större vigt.
Man har visserligen, under motionens föredragande, framställt åtskilliga mera rent militäriska omständigheter, men här har, efter hvad jag kunnat höra, ingen framställt saken från dess vigtigaste synpunkt, nemi. den strategiska.
Det är således af yttersta vigt, att några officiella upgifter infordras från den i och för hufvudstadens försvar nedsatta komité, och för den händelse att icke så skulle ske, reserverar jag min rätt att inkomma med uplysningar i frågan, hvartill jag måhända anses skyldig, dels emedan jag haft äran biträda vid komitéen, och dels emedan jag icke hört någon annan anmäla sig att inkomma med sådana uplysningar.
Det är visserligen sant, såsom anfördt blifvit, att Stockholm blott är en punkt af de många, som fienden kan begagna för sina anfallsförsök.
Men Stock - Den 26 November f. m. 359 holms strategiska vigt är ofantligt mycket större än dess vigt som hufvudstad, och den är ofantligt mycket större än någon annan punkt på rikets östra kust.
Man behöfver icke vara vetenskapsman eller man af facket för att se på kartan att Stockholm utgör nyckeln till hela den fruktbara Mälardalen och en nyckel för fiendens framträngande i landet, långt mera än om detta framträngande skedde från något annat ställe.
Som bekant är, sammanbinder Stockholm norra och södra delen af Mälardalen; der finnes ingen säker punkt för en öfvergång från den norra till den södra delen deraf, eller tvärtom, förrän vid Arboga, således på 16 mils afstånd.
Hvilken punkt man nu betraktar på Östersjökusten, så har den icke någon sådan egenskap, och fienden kan derifrån blott på en linie framtränga.
Men härifrån kan lian deremot göra det på ömse sidor om Mälarestränderna.
Han behöfver denna punkt icke blott för sina landttrupper eller som nyckel till inloppet, utan äfven som en vattenport för sin skärgårdsflotta.
Detta är den andra vigtiga sidan, hvarifrån Stockholms strategiska läge bör betraktas.
Hvad åter beträffar det, som här förut blifvit anfördt, holms befästande etc., så ingår Waxholm till väsentlig del i Stockholms försvar.
Det är mycket troligt, att de personer, som upgjort för slag till Waxholms befästande och redan satt det i verket, känna den »aken bättre än någon annan.
Det är således dubbelt angeläget att de få yttra sig. men ehuruväl det icke kan förnekas, att det finnes flera inlopp till hufvudstaden för grundgående fartyg, så äro likväl dessa inlopp dels så beskaffade, att de medelst försänkningar kunna göras otillgängliga, dels genom lättare förskansningar kunna med föga kostnad försvaras.
Jag får således endast förnya min straxt i början gjorda anhållan, att saken måtte af StatsUtsk. noga öfvervägas och icke blott här och i öfriga Stånden ytterligare behandlas, utan äfven officiella upgifter i denna vigtiga fråga infordras.
I motsatt fäll får jag reservera mig och ber att få inkomma med skriftligt och bättre anförande i ämnet.
Det skulle vara en mycket oriktig upfattning af min mening, om någon föreställde sig, att min motion innelmre ett underkännande af vårt sjöförsvars vigt, ty ehuruväl jag icke tillåter mig att ingå i något slags bedömande af de större eller mindre krigsfartygens företräden, hyser jag likväl en fullkomlig öfvertygelse om oumbärligheten af ett omfattande sjöförsvar för Sverige.
För att detta försvar skall motsvara sin bestämmelse, är det emellertid i första rummet nödigt, att erforderlig tid beredes våra flottor att utrustas och bemannas, för att kunna förflyttas på det element, der de äro ämnade att verka; men detta ändamål vinnes icke på annat sätt än genom befästandet af de platser, hvarest våra marinetablissementer äro förlagda; ty enl. hvad Ilr Gr Frölich sjelf anmärkt, är det genom användande af ångkraften till fartygs framförande numera möjligt, att från kust till kust med största skyndsamhet öfverföra härar med alla sina förnödenheter; och med en lika hastighet kunna våra flottor icke vara i beredskap, om anfallet sker oförmodadt, att möta fienden.
Långt 360 Den 26 November f. m. ifrån således, att ångkraftens inflytande å krigsföretagen utgör, såsom Gr.
Frölich synes antaga, något skäl emot de befästningar, hvarom här är fråga, ligger just häri det stora skälet för dessa befästningars oundviklighet.
Att en viss följdriktighet iakttages i de beslut, som i den ena eller andra riktningen ligga till grund för utvecklingen af Statens syften, torde få anses önskansvärdt.
Genom Novembertraktaten är vår halfö, äfven i defensivt hänseende, ställd på en annan ståndpunkt än förut, ett erkännande, hvartill jag jemväl trott mig finna spår i Gr.
Frölichs anförande; men en följd af denna traktat, hvilken jag icke betraktar med något tvifvel, utan anser densamma fast och beståndande, emedan den grundar sig på öfverenskommelsers helgd och på nödvändigheten i att uprätthålla jemvigten emellan de Europeiska Staterna, är: att då bistånd blifvit oss tillförsäkradt af de mäktigaste sjöstater i verlden; att krigsföretag mot vårt land, hvilket företag är begränsadt af den tid, då en fiende ännu kan bibehålla herraväldet på hafvet, icke kan blifva af synnerligen lång varaktighet; men då man vill uträtta något stort på kort tid — och något annat vore utan ändamål — måste slaget riktas mot sådana föremål, der det kännes, och kännes djupt, och hvarest den motståndskraft man möjligen väntar sig, i betydlig mån kan nedtryckas och förlamas, och sådana föremål på vår kust äro inga andra än Stockholm och Carlskrona.
Härför fordras ingen bevisning.
Inom det befästade
Stockholm är det lätt att inom några få dagar samla en ArméeCorps, bestående af de närmast angränsande provinsernas stam och beväring, som är nog stark att, i förening med Stockholms garnison och vapenföra ungdom, under en lång tid kunna motstå alla anfall, äfven af en mångdubbelt öfverlägsen fiende; och härtill fordras inga förberedelser, ty staden, som i anseende till sitt omfång och läge icke kan afskäras från sina förbindelser med landet, erbjuder en samlad truppstyrka allt hvad för dess vård och uppehälle erfordras.
Annorlunda blir deremot förhållandet, om man fäster sig vid en försvarsplan, som går ut på att i första ögonblicket af ett angrepp mot våra kuster, möta en fiende i ett öppet fältslag.
En sådan plan, hvilken alltid måste vara beräknad på ett öfverlägset fiendtligt anfall, förutsätter icke mindre än hela Arméens mobilisering, hvarmed förstås, att såväl stam, som alla klassernas beväring kallas under vapen.
Men detta måste ske i god tid, ty den sålunda förstärkta Arméen måste organiseras på fältfot, hvartill utom annat hörer anskaffandet af förråder, anläggandet af magasiner och sjukhus, upköp af hästar och beredande af transportmedel m. m., hvartill kommer, att de afstånd, som måste tillryggaläggas för att i slagordning framföra Arméen till stridsplatsen, icke äro korta.
Att företaga så stora och kostsamma förberedelser vid hvarje anfall, som kunde synas hota, men som ännu icke utbrutit i ett öppet krig, vore att i förtid förspilla landets tillgångar.
Att icke vidtaga dem, blottställer oss att komma för sent, och för förluster, hvilka, om de ock kunde upsummeras endast i penningar, icke stå i Den 26 November f. m.
361 någon jemnförlighet med de utgifter, som Stockholms och Carlskronas befästande kan ådraga landet.
Om Gr.
Frölich behagat taga en närmare kännedom om min motion, hade jag icke behöft lemna honom någon redogörelse för mitt sätt att bedöma den omständigheten, att K. M:s Nåd.
Propos. icke innehåller någon direkt framställning till R.
St:r, att bevilja medel för Waxholms och Stockholms befästning; ty Hr Gr:n hade då funnit, att jag betraktat
Regeringens tystnad i detta fall som ett öfverlemnande till R.
St:r att i detta maktpåliggande ämne låta deras egen öfvertygelse och fosterlandskänsla uttala ordet.
Någon annan förklaringsgrund kan jag icke upgifva; ty jag har lika litet, som Gr.
Frölich sjelf, varit med om rådslagen.
Slutligen torde det tillåtas mig erinra derom, att ett anslag för Stockholms och Carlskronas befästande väl icke bör betraktas uteslutande som en Statsregleringsfråga.
Ett beslut i denna riktning. har derjemte egenskapen att vara en politisk handling, hvarigenom R.
St:r, vältaligare än genom en svarsadress å K.
M:s Throntal, skulle ådagalägga ifrån hvilken synpunkt de betrakta den ställning, som K.
M. genom
Sina i Throntalet omnämnda förbundstraktater beredt landet, och att denna handling skulle gifva Sveriges vänner en ökad anledn. att med förtroende och välvilja betrakta de förhållanden, i hvilka de inträdt till vårt land, bör lika litet betviflas, som att den förtjenade aktning äfven af andra Stater, som till äfventyrs icke med samma bevågenhet upskatta de anspråk på sjelfständighet och ett rättvist deltagande i verldshändelserna, som under de sednare tiderna upvaknat hos de båda brödrafolken.
På grund af hvad jag sålunda anfört, tillåter jag mig i korthet uttala den meningen, att liksom ett obefästadt Stockholm och ett obefästadt Carlskrona böra betraktas som ledare för en storm, som kan komma att förhärja vårt land, ett befästadt Stockholm och ett befästadt Carlskrona utgöra de fasta trappstegen, uppå hvilka fäderneslandet kan höja sin sjelfständighet och sitt anseende.
Jag skulle icke hafva tröttat R. o. Ad. med att vidare höra mig i denna fråga, om jag icke funne, att, derest R. o.
Ad. hade fattat egentliga meningen med min framställning så som den siste värde talaren, så skulle jag blifvit fullkomligen missförstådd.
Han har börjat med att påstå, det jag skulle begått en inconseqvens, då jag å ena sidan säger, att det är Ryska fingbåtsflottan som kan föra hit den Ryska skärgårdsflottan för att operera mot oss; men att jag skulle nekat, att om vi egde en sådan ångbåtsflotta, den vore ganska nyttig för vår skärgårdsflottas förflyttaude från en plats till en annan.
Jag ber då den ädle Frib:n erinra sig, att jag började mitt yttrande med att säga, att jag skulle vara fullkomligt belåten, om vi kunde få äfven en ångbåtsflotta, sådan som Hr Brakel föreslagit.
Jag är långt från att underkänna värdet af detta nya vapen; men här är en distinction, mine Hrr, ganska mycket af nöden.
Yi kunna möjligtvis med en god skärgårdsflotta umbära en stor ångflotta, d. v. s. en krigs- eller 362 Den 26 November f. m. starkt bevärad ångflotta; ty här är fråga om försvar vid egna kuster, dervid vi kunna gagna vår redan egande ångflotta till fortskaffning inom skärgården, om så behöfves, under det vi utan att behöfva passera öppna hafvet med en skärgårdsflotta kunna, enl. det förslag Öfverste Hagelstam upgjort, möta fienden och hindra honom att inlöpa, vare sig med hans skärgårds-, äng- eller stora flotta.
Detta är en så vigtig omständighet, som icke får hvarken förbises eller bortblandas, ty om icke afseende göres derå, skulle jag ha yttrat mig här alldeles hufvudlöst, och det vill jag ej erkänna att jag gjort.