Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag hört yrkas afslag å Utskottets Utlåtande, på grund af önskade förändringar i närvarande inrättning för Saltpetter-näringens bedrifvande, och på grund af den sats, att SalLpettern borde inköpas utifrån, der den kunde erhållas för bästa priset, anser jag mig skyldig förklara på det Läns vägnar, hvars Styrelse blifvit mig i nåder anförtrodd, att innevånarne i detta Län skulle genom dylika förändringar finna sig i en ganska svår ställning, sedan de förut genom uppmuntringar blifvit lockade att lägga sig till vidlyftiga Saltpetterlador, att nedlägga kostnader vid sina ladugårdar för Saltpettertillverkningéns befrämjande och att inköpa kostsamma pannor, under hoppet att de existerande fö fhälla liderne skulle fortfara.
Genom en förändring skulle således större delen af Länets innevånare finna sig bedragen, sedan mer än i3oo Saltpetterlador blifvit anlagde; och dessutom tror jag, lika med Herr Nordenfalk, att närvarande pris på den Svenska Saltpettern icke är öfverdrifvet.
Erfarenheten har visat, att emellan den Svenska Saltpettern och den, som kommer från Finland, är så stor skillnad i godhet, att knappt någon jemförelse kan äga rum; den 4» H. 12* Den 14 Oetober f. m. sednare är ofta så dålig, att den rinner efter i4 dagar.
Jag skulle derföre tro, att Statens vinst på inköp af sådan Saltpetter till lägre pris icke skulle vara betydlig, och då härtill lägges, att man icke bör äfventyra , att i bebofvets stund blifva utan den Saltpetter, som fordras för landets försvar, finner jag alla skäl tala för bifall till Utskottets Utlåtande, hvarå jag derföre begär Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Friherre Wrangel har väl omständeligen visat det pris, hvartill tillverkandet af Saltpetter uppgår; men icke ådagalagt någon bevisning, hvarföre de, som ej tillverka denna vara, skola bidraga till prisens upprätthållande för till— verkarne.
Om den förebråelsen är riktad mot mig, att mina tankar om Bränvinsbränningen ej skulle stå i öfverensstämmelse med de principer jag nu här yttrat, så beklagar jag, att den ej kan finna någon tillämpning.
Jag är ej så stor Saltpettertillverkare, som Friherre Wrangel, och endast en femtedel så stor firänvinsbrännare, som han; i båda fallen tala vi i egen sak; men jag hemställer, om mina anmärkningar burit stämpel af försvar för enskilta intressen; jag bar alltid, likasom nu, sökt att derifrån afskilja allt enskildt.
Det har blifvit yttradt, att näringen skulle störas, och att man derigenom skulle begå en obillighet emot dess id - Den 14 OctoLei f. m. kare.
Jag medgifver, att varsamhet bör äga rum, och jag kan ej frånkänna talarens yttrande i denna del verkeligt värde; jag biträder belt och hållet den meningen; men jag kan derföre ej ingå på att bestämdt och fortfarande upphjelpa tillverkningen genom orimliga premier.
En ledamot har sagt, att premier ej existera.
Jag kan ej finnå, att något större premium gifves, än när man af Staten får R:dr, för hvad utifrån kan anskaffas för 3 å 5 R:dr, och då så hög tull är satt å varans införande utifrån, att den ej kan införas, måste verkligen premium existera.
Friherre Wrangel har yttrat, att upplag af Saltpetter äro vanskliga, så vida den icke gjutes i en hårdare form, men att den methoden är känd af få här i landet.
Denna sak är lättare, än de fleste andra att afhjelpa, ty man behöfver blott sprida kännedomen derom, och i hård form är vanskligheten af Saltpetters förvaring ingen.
Den undergår ingen förändring på flere hundrade år, så framt gjutningen skett med erforderlig omsorg.
Hvad det beträffar, alt 3 Stånds beslut rörande detta ämne redan skall tillkommit, så får jag nu, liksom ■vid flere föregående tillfällen, förklara, att jag ej låter det inverka på mitt sätt att bedömma ämnet, och tror ej eller att det bör inverka på Ridderskapets och Adelns beslut.
Grefve Löwenhjelm har hemställt, att jag måtte återkalla det af mig föreslagne vilkoret.
Jag vill ingå derpå i så måt - Den 14 October f. m. to, att jag förändrar det från en annan synpunkt, än då jag först framställde det.
Då ville jag blott, att man skulle fästa Regeringens uppmärksamhet på ämnet, och ansåg, att sedan frågan blifvit offentligen väckt, Regeringen troligen skulle upptaga den till mogen pröfning, och behandla den till landets fördel; men om anslaget nu bifallcs utan vilkor eller anmärkning, kan Regeringen i’ denna sak ej handla annorlunda, än genom en proposition till Rikets Ständer vid nästa Riksdag, och enär resultaten, med afseende på skydd för näringen, då borde anses böra uppskjutas i 5 år, skulle vi således ännu i 10 år blifva skattskyldige till tillverkarne.
Hvad dem angår, som med stora omkostnader bedrifvit näringen; så tror jag, att de redan blifvit idkeligen betalte genom de premier, som redan en längre tid ägt rum.
För att således, så fort sorn möjligt, kunna befria Riket från ifrågavarande kostnad, föreslår jag, att Rikets Ständer må bevilja de 70,000 R:drne att utgå endast till nästa Riksdag.
Då har man lemna t den latitud, att, i fall Kongl.
Maj:t finner betänkligt att låta premierne upphöra, Kongl. Maj:t kan derom göra en proposition till Rikets Ständer, men desse hafva äfven bered t sig möjlighet öppen att göra slut på denna anstalt.
Med återkallande af mitt förra gången föreslagne vilkor, anhåller jag således få fästa plurali tetens uppmärksamhet på den framställning jag nu gjort.
Jag vet, Den i4 Octo ber f. m. att maia från motsatta sidan tan mota mig med den invändning, att all Statsreglering endast gäller intill nästa Riksdag, men jag anhåller det oaktadt om proposition å mitt sist framställde förslag.
Sedan Friherre Anckarswärd afstått ifrån sitt först gjorde förslag, inskränker jag mig dertill, att instämma uti Friherrens sednare förslag, eller att anslaget må beviljas, endast intill nästa Riksdag.
Jag tror, att en sådan inskränkning vid beslutet är ganska ändamålsenlig, på det Konungen må äga anledning, att låta uppgöra och för nästkommande
Ständer framlägga ett nytt system för Saltpetter-näringens bedrifvande i allmänhet, hvilken näring man icke kan neka hittills blifvit uppmuntrad till fördel för någre, på de öfriges bekostnad.
Friherre Anckarswärd har ansett mitt åberopande af Bränyinsbränningsfrågan såsom en förebråelse, rigtad mot honom.
Om så varit, skulle förebråelsen äfven hafva träffat mig sjelf, enär jag i den frågan var afdika åsigt med Frilierren; men om i allt fall någon personalitet influtit i mitt yttrande, hvilket jag alltid föresatt mig att undvika, har Friherre Anckarswärd i rågadt mått gifvit mig det tillbaka, då han upplyst, huru mycket större Saltpettertillverkare och Bränvinsbrännare jag är, än Friherren.
Huruvida den upp - D e ii 14 O c t o b e r f. in. gifne proportionen är rigtig, kanner jag icke och kan således icke bedöma; men då jag icke vill bestrida Friherrens uppgift i denna del, torde Friherren äfven å sin sida tillåta mig att meddela några upplysningar i ämnen, hvaruti jag, måhända just till följd af den större practiken, äger någon större kännedom.
Friherren har trott sig veta, att gjuten Saltpetter icke är underkastad förändring eller försämring; jag har deremot sagt, att den envottager fugtighet, och förändrar sin vigt, då den en längre tid blifver liggande, och detta är åtminstone öfverensstämmande med den erfarenhet jag äger.
Att afhjelpa bristen på kännedom om rätta methoden för Saltpetters gjutning, medelst kunskapens spridande , erkänner jag visserligen vara ett verksamt medel, men Friherre Anckarswärd torde deremot medgifva mig, att alla kunskaper i ekonomisk väg spridas långsamt, och att det svårligen går an att bygga hushållssystemer påförhållanden, som icke existera.
Slutligen förenar jag mig gerna om det tillägg Friherre Anckarswärd sednast föreslagit, och jag gör det så mycket häldre, som det öfverensstämmer med den åsigt jag yttrat, i afseende på Bränvinsbränningsfrågan, nemligen att inga brådstörtande förändringar böra vidtagas i författningar, som äro ingripande i äganderätten och den enskildta hushållningen, så vida icke mycken skada skall åstadkommas.
Den 14 October f. w. 185 Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm:
Jag instämmer fullkomligt i Friherre Anckarswärds sednaste framställning, i synnerhet då man destoheldre kan förvänta, att Regeringen, under tidrymden intill nästa Riksdag, skall med all uppmärksamhet följa allt hvad tillhörer Krut- och Saltpeter-tillverkningen, som de nu gällande KrutbruksContracten, under denna tidrymd, löpa tillända, och den rätta tidpunkten då inträffar för vidtagande af de ändringar, hvilka anses behöfliga.
Jag får blott tillägga den upplysning, att åtskilliga förberedande arbeten för detta ändamål redan blifvit verkställde.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att en Deputation bestående af 8 Ledamöter utom Ordföranden finge från Ridderskapet och Adeln afgå, för att å Ståndets vägnar inhemta underrättelse om Hans Maj:t Konungens hälsotillstånd.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Grefve Ridderstolpe, Carl, att anföra ifrågavarande
Deputation, hvilken under bemälte
Grefves anförande genast derefter afgick.
Hans Excellence Herr Grefven och JLandtMarskalken yttrade-, att Ridderskapet 186 Den 14 October f. m. och Adelil vid flere föregående tillfällen visserligen tillåtit, det ett mål, som tvenne särskilte gånger varit lagdt på bordet och derefter blifvit föredragit, fått än ytterligare hvila, men vid dylika tillfällen hade ett sådant uppskof icke blifvit af någon Ledamot bestridt.
Då åter Herr Hjertås anhållan, att förevarande Punkt i StatsUtskottets Utlåtande måtte ytterligare hvila, är vorden af flere Ledamöter bestridd, ansåg Hans Excellence densamma nn böra till afgörande företagas.
I sådant fall anhåller jag, att få förena mig med Friherre Anckarswärd.
Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det af StatsUtskottet i ringens upphjelpande, föreslagne anslag af 'jo,ooo R:dr B:co, med tillägg, att detta anslag beviljades att utgå endast intill nästa Riksdag.
Ropades Ja. ingående StatsUtskottets i dess sednare Utlåtande gjorde anmälan, att i följd af Stats- och EkonomiUtskottens af Rikets Ständer bifallne Betänkande* N:o 3o ko mine vid den definitiva Statsregleringens uppgörandej det hittills pä gäle HufvudTiteln utgående anslag till ersättning af jordförluster genom C anal-anläggnin gar, att med 5ooo Rulr ä 8:de HufvudTiteln uppföras.
Den i4 Octo ber f. m. 187 Hans Ex cellen ce Herr Grefven och LancltMarskalkcn yttrade, att StatsUtskottets berörde anmälan icke syntes erfordra någon åtgärd; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma.
Angående StatsUtskottets i dess första Betänkande gjorde hemställan, att det till ersättning för jord förlust vid Lyckeby Qvarnar med z/pp R:clr 3t sk. 3 r:st. under Anordning utom Stat- upptagne anslag måtte till g:de HufvudTiteln öfverf öras.
Hvad Utskottet hemställt, blef, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Ånyo föredrogs StatsUtskottets under N:o 251 afgifne, och den jf sistlidne September förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 149 förut meddeldle Betänkande angående medel lill ombyggnad af den så kallade Lejonbacken vid Stockholms Slott.
Herr Rosenc/vist , Fredrik Leonhardj hade inlemnat följande, som upplästes: 168 Den (4 October f. ta.
De anmärkningar, som inom Ridderskapet och Adeln af Grefve Gyllenborg och mig, samt inom BondeStåndet af Riksdagsmannen Anders Danielsson blifvit anförde, finner jag på intet sätt hafva blifvit vederlagde af hvad Utskottet andragit.
Jag itererar således, hvad jag ovederlagt anmärkt, att de till denna ombyggnad upprättade kostnadsförslag äro behäftade med samma fel och oskickligheter, som kostnadsförslagen till Götha Canalbyggnad; att man vid hvarje Riksdag förebär missräkningar och misstag, och vid hvarje Riksdag begär nya bidrag af folket till denna grusbackes ordnande efter en bättre smak; att då redan 120,000 R:dr B:co äro nedgräfde i Lejonbacken, och ändock fordras ytterligare 80,000 R:dr B:co dertill, man med skäl kan rysa för Lejonbacken, då man ser densamma, ulan alt på minsta sätt kunna upptäcka, hvart de 120,000 R:dr B:co tagit vägen; i följd hvaraf jag bestrider allt vidare anslag dertill.
Det är visserligen beklagligt, att Lejonbacken kostat så mycket, men då den nu väl måste gö'ras färdig, sedan den en gång blifvit påbörjad, och utgången af de försök, som blifvit gjorde för att vinna nedsättning af anslagen i andra punkter, nogsamt visar omöjligheten, att kunna tillvägabringa afslag å Utskottets förevarande Utlåtande, får jag för min del begära Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall derå.
Den i4 Oclober f. ra. 189 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Föredrogs ånyo StatsUtskottets under N:o 202 afgifne, och den 14 sistlidne September förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o i5o förut meddeldte Betänkande angående RiksStatens g:de HufvudTitel.
Det skulle förmodligen vara förgäfves, att yrka bibehållandet af g:de HufvudTitelns anslag vid den summa, som 1823 års Statsreglering upptager.
Jag skall derföre icke eller försöka det, utan gerna medgifva, att anslaget må förökas, på sätt Utskottet tillstyrkt; men jag anhåller, att få fästa uppmärksamheten på nödvändigheten deraf, att någon gång för denna HufvudTitels anslag stadga det vilkor, att medlen icke få i låneväg utgifvas, hvaraf följden är invecklade räkenskaper och penningarnes användande för andra ändamål, än Ständerne bestämt.
Jag tror, att anslaget ovägerligen bör användas till uppmuntran för jordbruket, handeln och näringarne, genom gåfvor, men icke genom lån och förlag.
Ett sådant stadgande blef af 1823 års Statsutskott föreslaget, men två igo Den i4 Oc löher f. m.
Ständ stadnade dä emot två, Iivarigcnom frågan förföll.
Jag anhåller, att den nu åter må upplifvas, och att Ridderskapet och Adeln, vid beviljandet af det anslag, Utskottet tillstyrkt, må fästa det vilkor, att medlen icke få i låneväg utgifvas, utan endast genom gåfvor, till uppmuntran för åkerbruket, handeln och näringarne, på sätt HufvudTitelns rubrik innehåller.
Det är verkligen märkvärdigt, att man kan vilja förbjuda användandet i låneväg af g:de HufvudTitelns anslag, enär det är klart, att man på detta sätt icke allenast kan åstadkomma den åsyftade fördelen för jordbruket oell näringarne, utan äfven bereda en Statstillgång, för att utsträcka understödet i större scala och åt flera personer.
Hade-, i motsatts mot livad Herr Hjerta nu yrkar, 1809 års Ständer fastställt, att anklaget alltid skulle användas till räntefri utlåning på 10 år, så skulle Konungen till jordbrukets och näringarnes uppmuntran nu kunnat disponera en summa af 1,100,000 R:dr årligen i stället för 100,000, och jag tror, att nian då skulle hafva sett vida större verkningar af detta anslag.
Det är likväl icke min afsigt, att nu yrka motsatsen af Herr Hjertås påstående, eller att anslaget ovilkorligen skall i låneväg utgå; jag vill blott bestrida, att något vilkor dervid fästes, som skulle kunna hindra Konungen, då han fin - Den i4 October f. m. lier sådant lämpligen tunna ste, att använda anslaget på ett sätt, som bereder ötade utvägar, till näringarnes befordran.
Jag tillstyrter derföre bifall å Utlåtandet.
Jag är visserligen af den tanta, att lån från <yde HufvudTiteln bör sparsamt och med noga urskiljning meddelas.
Denna princip har oct under de sednare åren blifvit följd, ljviltet tan inhemtas af den förteckning på HufvudTitelns utlånta medel, som är Utskottens Utlåtande bilagd.
Den upptager nästan ensamt sådane summor, som för många år sedan blifvit utlånte och nu successive inflyta; deremot de lån, hvilka på sednare tider blifvit meddeldte, äro ganska obetydliga; men jag tror likväl icke, att ett oviikorligt förbud mot låns meddelande från denna HufvudTitel bör stadgas, såsom icke nyttigt; ty någon gång kan ett lån af desse medel tillräckligt uppfylla det ändamål, hvarföre understödet beviljas.
Grefve Ridder stolpej Gärlåterkom med Ridderskapets och Adelns ofvanomförmälte Deputation, samt aflemnade, angående Hans Maj:t Konungens hälsotillstånd, följande Bulletin:
Den 14 October kl. io förmiddagen. ' H. M. Konungen befann sig hela gårdagen bättre, och började att med aptit emottaga någon föda; och som äfven nät - '93 Den 14 October f. m. ten varit lugn, hoppas raan, att krafterne efter hand skola återkomma.
Jag påminner mig ganska väl, att Herr Hjerta vid förra Riksdagen, likasom nu, yrkade en bestämd föreskrift, att p:de HufvudTitelns anslag icke skulle få i låneväg utgifvas.
Jag var då glad, att detta ej gick i verkställighet, och jag tror ännu, att man hushållar bäst, om man ställer så till, att man mea samma summa kan hjelpa tvänne gånger, och att det således är bättre, om man först lånar bort, och sedan skänker bort samma summa, än om man genast bortgaf den.
Om de summor, som blifvit utlånte, istället varit bortskänkte, hade man uu haft vida mindre tillgång.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet, utan det föreslagne vilkoret.
Jag har med det villkor jag föreslagit haft tvänne syftemål; förstått ändamålet med anslaget måtte uppfjdlas, nemligen att det användes till en verklig uppmuntran för jordbruket, handeln och näringarne; ty om medlen få utgifvas i låneväg, skall Regeringen alltid öfverhopas med låneansökningar, icke på grund af nya uppfinningar och deraf följande större för - C. E. von Weidel.
Joli. J. Ekström. E. af Edholm.
Carl Thelning. de - Den i4 October f. m. delar för det allmänna, utan endast på grund af sökandernes behof att låna.
Men om grunden för medlens utgifvände vore bestämd , skulle Regeringen vara befriad ifrån dessa ansökningar, och endast gåfvor komma i fråga för uppfinningar, som verkade till jorbrukels, handelns eller näringärnes förkofran; och detta är det egentliga ändamålet med denna HufvudTitel.
För det andra har jag åsyftat en lättare redovisning, på det man må veta, huru tillgångarna kunna beräknas; Vi hafva nu erhållit eit förteckning på en mängd lån, som dels äro förfallne, dels icke; och ett så inVeckladt förhållande kan jag ej anse tillhöra Statsregleringen, som endast bör upptaga Statens årliga utgifter, men icke lånemedel.
Jag har ej eller sett sådane upptagne i något lands budget.
Behöfvas lån, kunna de erhållas i Banken, men att å Stat uppföra ett anslag, för att öfverhopa Styrelsen med lånansökningar för företag, som icke medföra någon större nytta för det allmänna, kan jag ej finna vara tjenligt för något ändamål; Jag får dessutom erinra, att hela denna HufvudTitel endast utgör en afskild gren af extra medlen, ty blott derföre, att man icke ansett sig hafva råd att bevilja ett så stort anslag under extra medlen, som äro underkastade en godtyckligare behandling, har man under särskild titel Uppfört de extra medel, som voro ämnade 45 H, Dpo 14 Octolier f. m. lill uppmuntran för jordbruket, handeln och näringarne.
Men ändamålet med desse extra medel, liksom andra, missbrukas, i händelse de användas till lån och icke till gåfvor.
Jag vågar derföre iterera min begäran 0111 proposition, .att den af Utskottet föreslagne summa må beviljas mot villkor, att medlen icke i låneväg utgå.
Det må vara Herr Hjerta förbehållit, att tro, det flere ansökningar skola inkomma om lån, än att få samma medel sig anslagne utan återbetalning.
För min del skulle jag tro, att flere hurde inkomma, då man slipper betala, än ilå återbetalning och presterande af säkerhet äro föreskrifnc, dock alltid under det villkor, alt medlen skola användas till föremål af den natur, som i titeln är upptagen.
Om afsigten skulle vara, att hindra Konungen att bereda ökade tillgångar till sin disposition, för näringarnes uppmuntran och understöd, då är det af Herr Hjerta föreslagne villkor consequent.
Då kunna dessa medel ej öfverstiga det årliga anslaget.
Om deremot Konungen utlemnar penningarne på 10 år, så faller det af sig sjelf, att Konungen det it:te året har 200,000 R:dr att disponera 0. s. v. 100,000
R:dr mera för hvarje år.
Jag påstår derföre icke, att alltid en sådan disposition bör användas.
Det kan finnas tillfällen, då en gåfva kan vara behöflig.
Men få måste de tillfällen vara, Den 14 October f. ni. då en näringsidkare ej kan vara belåten nied lån utan ränta.
Det må bero på framtida pröfning af Styrelsen, huru dermed sig förhålla bör.
Rikets Ständer hafva förr haft denna fråga i öfvervägande, och gifvit deras tillstyrkande, att sådane medel skulle kunna användas till myhrodlingar.
Om jag ej orätt minnes, var frågan om en myhr* odling i Skaraborgs Län.
Jag tillstyrker bifall till Utskottets framställning.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef StatsUtskottets förevarande Utlåtande af Ridderskapet och Adelli bifallit.
Jag har icke vägrat bifall till den föreslagne summan, men endast anhållit, att Ridderskapet och Adeln måtte dervid fästa det vilkor, att den icke må användas till lån, hvarå jag får utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg, att det af Herr Hjerta ifrågaställde villkor borde tilläggas Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut.
Företogs till pröfning StatsUtskottets ej mindre den 18 sistlidne April under N:o 45 H. i3* Den i4 Octobei’ f. m. 151 afgifne, och den 7 derpå följde Maji e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående regleringen af anslagen under RiksStatens Tionde HufvudTitel; än ock under N:o 253 meddeldte, och den 14 sistlidne September f. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar.
Hvarvid discussion ägde rum endast i afseende å nedannämnde Punkter.
Angående Första Punkten i Utskottets senare Utlåtande om B åk- och Lots-Inrätt7lingen.
Grefve Cronstedt, Claes: Ehuru jag gjorde anmärkning vid Utskottets första Betänkande, och trodde, att Danska Fyringsmedlen borde tillhöra detta anslag, har Utskottet likväl ej fästat afseende derpå.
Jag får dock upplysningsvis meddela, att BorgareStåndet förklarat att, då dessa Danska Fyringsmedel stå såsom inkomst, en motsvarande summa borde å io:de HufvudTiteln uppföras, eller en motsvarande tillökning derå ske, emedan Ståndet funnit dem äfven innefatta en Lots- och Båkafgift.
Det beror på Ridderskapet och Adeln, om Ståndet finner lämpligt, att äfven här vidtaga enahanda beslut.
Herr Hjerta, Gustaf: Då Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag går att besluta om io.‘de HufvudTiteln, ber jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på det besynnerliga förhållande, att se - Den >4 October f. tn.
197 dan sista Riskdag en väsendtlig förändring deruti skett, hvarigenom från materiellen blifvit öfverflyttad en icke obetydlig summa till personelen.
Genom det oformliga af dylika mellan Riksdagarne vidtagne förändringar komma alla de anslag Rikets Ständer bevilja för materiellen och förråden, att användas allt mer och mer för det personella, hvilket uppföres på Stat, och sålunda bringar oss till än större anslag.
Man vill ej förändra det gamla, utan bygga upp nya byggnader på de gamla ruttna grunderna.
Om Ridderskapet och Adeln inlåter sig i speciel granskning af denna Titel, samtycker Ridderskapet och Adeln till alla de förändringar, som blifvit gjorde.
Om åter Ridderskapet och Adeln skulle behaga förklara sig icke kunna vid denna Riksdag ingå i någon detail-pröfning, utan vilja lemna samma summa, som år i8a3, till Konungens disposition intill nästa Riksdag, med begäran, att då få emottaga en nådig proposition , huru Konungen ansett nyttigt bestämma det materiella och personella; finge saken en riktig form; Rikets Ständer bade ej genom deras tystnad gillat de förändringar, som skett mellan Riksdagarne utan att de blifvit hörde; och vi skulle derigenom komma i tillfälle atj pröfva en plan för anslaget.
Jag anhåller derföre, att vi nu må slippa detail-pröfningen af denna Titel, och att vi endast må anslå hvad som anslogs 1823, utan förhöjning, samt att Ko - 198 Den i4 October f. m. nungen och Styrelsen sedermera må få medla emellan de materiella och de vanligen mera trängande personella behqfven.