Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag besvarar denna fråga sålunda: då Banken begynner med ett lånevingleri, sådant som det nu föreslagna, måste Banken, likasom hvarje enskild penningevinglare, anses hafva förlorat allt förtroende; och då har all garanti för redbarhet och reelité försvunnit. ”2:0 Hvarje Coupon ställes på 5oo R:dr ”med 22f R:dr årlig ränta, som af Banken ”hvarje år liqvideras lill Innehafvaren.”
Då man för 5oo R:drs
Lån kan få sä - Den 20 November f. in. a35 key inteckning och 3o R:drs ränta om året af andra medborgare, så inser jag icke, hvarföre man skall åt Banken offerera sine Capitaler mot endast 22§ R:drs ränta. ”3:o
I den utfärdande Couponen förbehåller
Banken sig att kunna densamma ”infria efter 6 månaders föregången uppsägning, hvaremot Innehafvar en är skyldig att ”låta Lånet qvarstå, så länge och intilldess ”det af Banken uppsäges,”
Vid tillämpningen af denna punkt skulle jag heldre vilja kalla Couponen CapitalCouperare, eller Capitah-dödare; ty då Långifvaren måste bero af Låntagarens discretion, om någonsin Capitalet återbetalas, så måste man väl vid penningarnes utlånande hafva öfvergifvit hoppet att återfå Capitalet, och hvem garanterar en gång räntans bekommande,. ”4-.0 Sådane RcinteCoupons försäljer
Banden emot full valuta i Silfver eller Banco”sedlar till en hvar, som anmäler sig att ”en sådan Coupon inköpa.” Att Banken kan vilja sälja sådane Capital-Couperare, undrar jag icke på; men att Banken får några köpare, det betviflar jag på det högsta, ty den, som har silfver, eller annan dyrbar lös egendom, lärer sannerligen ej för evärdeliga tider afhända sig Capitalet mot 4| procents ränta — hvars erhållande äfven är equivoque.
D e 11 20 N o v e in ber f. m.. *’5:o
I samma man och lill samma belopp, som Banken infår penningar för för”sålde Ränte-Couponsj, utgifver Banken nja ”fastighetslån mot 4f procents ränta och ”i§ procents årlig Capital-afbetalning.”
Då Banken troligen icke får några kunder, som för redbart Silfvermynt köpa Capital-dödare eller Couperare, lär Banken icke eller blifva i tillfälle, att tjena med några fastighetslån af en på det sättet erhållen fond; och att utgifva Coupons i stället för Silfvermynt åt medborgare, som behöfva fastighetslån!, lära väl låntagarne bestrida. ”6:0
Maximi-beloppet för dessa lån på ”en hand blifver obegränsadt och endast beboende af pantens värde — dock må ingen ”pant belånas till högre belopp än dess half— ”va värde, men väl derunder, allt efter Ban”coFullmägtiges ompröfvande.” Maximi-beloppet lärer icke blifva betydligt, med hänsigt dertill, att inga fonder lära erhållas att utlåna. ”7:0
Så väl den inflytande årliga Ca”pital-afbetalningen å nuvarande fastighetslån, utgörande omkring 180,000 R:dr, som ”ock den Capital-afbetalning å 1* procent ”å nu föreslagna nya fastighetslån, utgörande, då 5 Millioner blifvit utlånte, 75,000 a’R:dr, eller tillsammans årligen 255,000 ”R:dr, användas till fond, för alt bibehåi”la RänLe-Coupons vid deras värde; i hvil - Den 20 November f. m. ”Let ändamål det öfverlemnas till Baner”Fullmägtige, att på Börsen uppköpa hvad ”sorn der kan under alpari till försäljning ”utbjudas.
Denna punkt afficherar ju tydligen, att motionairen förutser, att desse Capilal-dödare skola komma i misscredit, emedan BanroFullmägtige skidle uppköpa hvad som under alpari lill försäljning kunde utbjudas.
Att sådant skulle inträffa, vill jag icke bestrida, så vida Banken kan få någon, som utbjuder för alpari; men det torde man få söka efter.
Motionairens farhåga att bestämma lantan till 5 procent, emedan derigenom förmodas, ialt Capitalisler, som hafva sina penningar j fastigheter, skulle uppsäga dem för alt tillhandla sig Capital-förtärare, tror jag vara öfverflödig; ty den, som har sine penningar i fastigheter förvarade mot 6 procent, med visshet att få sitt Capital igen pä bestämd tid, han lär verkeligen icke ifrån denna ställning försätta sig i den, att mot lägre ränta frånkänna sig Capitalet cvärdeligen.
Förslaget, att på sådant satt och med de vilkor Herr Lefren föreslagit, få låna upp penningar, kommer mig att erinra hvad en på en marknad svarade en annan, som frågade honom, huru commercen gick;— dåligt, sade han, ty nog är här speculanter, 238 Den 20 No vern her f. rn. men de hafva inga penningar; och de, sora hafva penningar, äro inga speculanter.
På grund af hvad jag sålunda i fråga om så kallade Ränte-Coupons nu yttrat, afstyrker jag alltså projectets antagande, såsom, efter min tanka, icke ledande till något godt resultat, hvarken för fastighetsägare eller andra medborgare, utan att på förhand tillkännagifva de olyckliga följder, som den under denna Riksdag jemväl föreslagne Realisation kan oss tillskynda; men jag vågar likväl hysa den förhoppning, att Kongl. Maj:t aldrig bevärdigar Realisationsförslaget med Nådigt bifall, utan uppskjuter det tili en annan tjenlig tid. jag anhåller Vördsamt, att detta yttrande må få åtfölja remissen af Herr Lefréns motion till BancoUtskottet.
Örn de så kallade RänteCoupons har jag ingenting att säga, emedan det synes mig, att Herr Rosenblad redan fullständigt utredt den saken; utan är det i anledning af tvänne yttranden utaf Friherre Boye, som jag begärt ordet.
Frilierren har sagt, att då man hvarken bör, vill, eller kan öka rörelsekapitalet, som är för litet, bör man genom couponerne fördubbla dess verkan.
Jag, för min del, bestrider likväl på det högsta, att rörelse-capitalet ej bör ökas.
Det har ej kunnat ske, så länge vi ej ägt annat än pappersmynt>
Den 20 November f. m. 23g emedan värdet af myntet aftagit, 5 samma män man ökat numerären, men när realisationen kommit till stånd, blir det en naturlig följd, att allt efter som nationens industri och sparsamhet tilltaga, i samma mån skola vi äfven mot våra producter tillbyta oss ädla metaller från de länder, der de antingen brytas, eller genom handelsförhållanden finnas i öfverflöd.
Ett medel finnes likväl att förhindra denna de ädla metallernes invandring, nemligen om man ville använda något palliatif, hvarigenom de blefvo umbärliga.
Detta skulle till någon, ehuru ringa del, åstadkommas genom obligationerne på 5oo R:dr, men i vida högre grad om de, enligt Friherrens förslag, fingo utgifvas till och med på ioo R:dr, hvilket skulle närma dem till naturen af de Riksgäldssedel-, hvilka man för 4° år sedan började utgifva, och hvilka, lika med desse, äfven i början voro räntebärande, och utan all metallisk fond.
Vidare har Friherren sagt, att Bankens säkerhet ingenting kunde lida genom den föreslagne lånerörelsen; men dervid förekommer först, att en Banks säkerhet lider derigenom, att den till betäckande af skulder å vista nödgas påräkna fordringar på lång lid, såsom förhållandet är med nuvarande fastighetslån.
Detta gäller i högre grad allt efter som tiden för fordringarnes inbetalning förlänges, och nu är fråga om Den 10 November f. m. att efterhand omsätta desse fastighetslån med 2 proc. årlig afbetalning, till andra med blott i§ proc. årlig afbetalning, följakteligen på längre lid.
Dessutom bör ihåg* kommas, att hvarje lånerörelse alltid är förenad med risken af tillfälliga förluster, och den säkra kostnaden för förvaltningen, och att följaktligen, då ingen möjlighet till vinst finnes, för att betacka hvarken den ena eller andra utgiften, förlusten måste vara gifven.
Första frågan är, om min motion är af natur att kunna remitteras eller ej.
Jag hoppas, att Hans EKCellence Herr Grefven och LandtMarskalken först afgör denna fråga, och tror, att 56 §.
Riksdagsordningen lemnar tillräckliga anledningar till motionens remitterande.
Jag förbigår äfven de småphräser, hvarmed man angripit mitt förslag.
Man må gerna kalla de räntecoupons jag projectefat k lippi ngar, eller hvad man behagar.
Jag skämtar icke, då det angår allvarsamma saker.
Jag har kunnat se miste i detaljer, men jag har framkastat ett stort problem, som icke tillhör mig, utan tiden, och de renare financiella läror den frambringat.
— Jag har blott uttalat tidens fordringar och behof.
Jag kunde icke ana, att man i en lånerörelse af denna art skulle vilja ålägga Banken skyldigheten att på vissa tider återbetala det insatta Gapitalet, emedan jag borde tro, Den 20 November f. rn. tro, att hvar och en, som ville granska förslaget, skulle känna hvad man menar med de så kallade Stocks.
Herr Tham och Grefve von Schwerin hafva uppfattat ideen af mitt förslag.
Grefve von Schwerin har på ett öfvertygande sätt visat olämpligheten af de småaktiga considerationer, sorn fjettra Bankens functioner, och i följd deraf äfven näringarne, hvilka man gifvit understöd på en alldeles falsk väg.
Herr Tham har sagt, att min afsigt vore att så småningom draga jordbruket ur all skuldsättning; och han har derigenom ådagalagt, att han inträngt i djupaste grunden af mitt förslag, och rigtigt uppfattat min hufvudsakliga afsigt; men Svenska jorden kommer aldrig ur sin närvarande skuldsättning, om icke de dervid häftade 6-procents-lånen kunna omsättas för mindre ränta; och om man klot t tänker sig denna räntenedsättning till en procent, blir Svenska jorden dock skuldfri inom 4o år.
Det är visserligen föga bevändt med hela förslaget, om man inskränker sig att tänka blott för dagen.
Man har anmärkt, att förslaget icke innehåller nog garantier.
Jag bar blott uppdragit grundlinierne; BancoUtskottet med dess större sakkännedom tillhör att utarbeta detaljerne.
Vidare har blifvit sagdt, att förslaget aldrig skall vinna förtroende, och icke inbringa penningar i Banken.
Jag är innerligen öfvertygad om motsatsen, och att så snart Bancoluckan 5o H. 16
Den 10 November f. m. öppnas till silfvervexling, skola penningar icke fattas; jemväl har det blifvit sagt, alt förslaget endast åsyftar handelns fördel, då det likväl hufvudsakligen afser jordbrukets interesse.
Jag har icke kunnat åsyfta, att handeln skulle förläggas genom allmänna lån.
Vår handel står ingalunda så dåligt att delta behöfves, ty den köpman, som är reel, saknar icke enskild credit.
Men olyckan är, att vi icke hafva någon egentlig HandelsDiscont* som lemnar handeln större summor på korrt tid utan omsättning.
Den Discont vi äga, har urartat till en Assistancelnrättning.
Den, som ej vill understödja handeln, vill icke eller understödja näringarne, ty att befordra varutillverkning, utan att derjemte befordra varuafsättning, är en falsk lära.
Någon har äfven gjort mig den höfligheten alt påstå, det jag, genom ifrågavarande motion, visat mig Realisationen otrogen.
Jag är Realisationen lika varmt tillgifven nu som förr, och är öfvertygad, att den, långt ifrån att skadas, blefve underlättad genom mitt förslags antagande.
Realisationens bestånd beror ej på förhållandet mellan sedelstocken och valutan i Bankens hvalf, utan egenteligen på den enskilta välmågans stigande; och det blir efter min åsigt alltid en chimere att räkna på vissa förhållanden mellan silfver och sedlar, emedan de bero på varutillverkningen och afsättningen.
I ett land, der näringarne aftyna, der fordras stora fonder Den 20 November f. m. 243 för att upprätthålla Bankens silfvervexling, då i ett annat, der näringarné äro i tilltagande, skillnaden mellan sedlar och reel valuta kan vara ganska betydlig, utan minsta fara för Bankens bestånd.
Slutligen bör jag anmärka, att hufvud vilkoret för mitt förslag just är: att någon direct Capitalafbetalning icke skall äga rurh s utan att säkerheten består i en tillräckelig
Arnortissementsfondhvilket blott innefattar ett annat af betalningssätt.
Jag skulle icke besvärat
Protocollet med denna ytterligare utveckling af mitt förslag, om jag ej funnit så många skefva åsigter derom råda.
Jag hoppas, ätt förslaget, om icke denna, åtminstone nästa Riksdag, skall göra sig gällande.
Sist får jag till dem* som insinuerat, att jag velat insmyga StatsObligationer, öppet förklara, att jag ganska bestämdt önskar se ett förnuftigt Stats-Låne-System infört i landet, förutsättande alt det icke i oträngdt mål begagnas* samt att jag icke låter skrämma mig af de skuggor och spöken man häri upptäcker, utan tvärtom anser detsamma nödvändigt, om vi vilja lefva i samband med andra Nationer, och undvika alt återgå till barbari i handel och näringar.
Jag upprepar ännu en gång, hvad jag förra gången förklarade, eller att jag hyser för Motionären en verk5o II.
16* 244 Den 20 November f. m. lig aktning, och att jag alltid skall hålla honom räkning för den goda afsigten med hvad han framställt; men jag förklarar derjemte, att lika litet som detta är en tom höflighet ifrån min sida, har det äfven aldrig varit min afsigt, att fournera hans förslag i löjlighet.
Om effeclen af mitt anförande varit sådant, är felet visserligen icke hos mig, emedan jag icke känner mig dertill äga förmåga, utan troligen har det legat någonting uti beskaffenheten af det an förda, fast med allvar utsagt, som dervid fästat någon löjlighet.
Icke eller har jag sagt, att afsigten med motionen vore, att motverka realisationens framgång; utan blott, att afsigten dermed vore ett förebyggande af några olägenheter, realisationen ovilkorligen med sig förer.
Men med äfventyr att å nyo beskyllas för skefva åsigter, vågar jag likväl vidhålla, hvad jag alltid påstått, att denna realisation, efter mina åsigter, är förfelad; och att då sinnesstämningen nu så allmänt visar sig emot densamma, samt dess verkningar så äfventyrliga, lärer man hafva allt skäl, att betvifla den andra Statsmugtens sanction derå.
Hufvudorsaken, hvarföre jag nu begärde ordet, var likväl icke att ytterligare orda öfver motionens antaglighet eller icke antaglighet.
Det var blott i anledning af Herr Thams citation, huru det fordom tillgick i Schlesien.
Denne Herr Tham, hvilken ibland Den 20 November f. m. ajå alla talare i ämnet varit den ende, jemte Grefve Schwerin, efter Motionärens påslående, sorn haft de rätta och ljusa åsigterne af förslaget, har omtalat, huru uti Schlesien egendomarne gjordes rörliga genom någon, med den nu föreslagna, analoginrällning.
Jag lemnar derhän allmänna nyttan af en sådan egendomarnes rörlighet.
Jag blott önskar, att man här i Sverige icke gör dem allt för rörliga, eller så, att de möjligen skynda före sina ägare till Stockholm eller till någon annan belåningsort; ty då blifver allmänna välståndet icke särdeles alt påräkna.
Jag vill endast erinra Herr Tham, hvad som sedan tilldrog sig i det citerade Schlesien, eller, att den enväldige Konungen i Preussen måste derefter gifva denna skuldsätta provins ett jernbref på tio år.
— I sanning, ett icke lyckligt exempel, då man vill genomdrifva ifrågavarande förslag.
Jag anser lör min del remiss af motionen icke böra förvägras, likväl beledsagad af alla här gjorde anmärkningar emot densamma.
Med den beredvillighet jag sannerligen har att misstro min förmåga att uttrycka mig, är jag ganska benägen att tro, det jag blifvit missförstådd af Herr von Troil.
Mitt yttrande var, att då man ej kari, bör eller vill öka penningestocken, man icke derjemte bör hindia de medel, som kunna utfinnas, att öka Rörelse - Den 20 November f. m.
Då jag förmodade atl flera Ledamöter här finnas, som äro så djupt okunnige i financeläran, att de ej begripa skillnaden emellan RörelseCapital och Penningestock, trodde jag mig böra förklara att, fastän man genom det så kallade Stocks-systemet kan upphämta RörelseCapitalet 2 å 3 gånger, eller göra det lika många gånger användbart genom räntebärande Obligationer, ökas likväl icke peuningestocken derigenom.
Hvad som blifvit yttradt om Bankens förlust, kan jag icke begripa.
Till en annan reflexion ledes jag af en värd Talares yttrande, deri lian förklarat sig emot Coupons-systemet, derföre att han icke fattade skillnaden emellan Bancosedlar och Bankens Obligationer; den nemligen att då denna förvillelse torde vara tämligen allmän hos massan af folket, jag skulle tro det vara bäst öfverlåta den föreslagna rörelsen åt RiksgäldsContoiret, hvarigenom man undvek all sammanblandning med Bancosedlarne.
Slutligen får jag till Grefve von Schwerin hembära min tacksamhet, för det lian upplyst, att allt hvad här nu blifvit föreslagit, redan igenfinnes i BancoOrdningens 44 §•» sorrt bjuder att göra Bankens medel circulerande, så mycket möjligt är.
Jag får, under anhållan om förlåtelse, för det jag åter uppträder, taga mig friheten tillägga något, som jag Den 20 November f, m. 247 förglömde, då jag sist hade ordet, eller i anledning af Herr Rosenblads fruktan, att antagandet af ifrågavarande förslag skulle lägga hinder i vägen för afgörandet af Bankens LåneBetänkande.
Jag kan ej finna mera än en enda punkt deraf, som ingriper häri, nemligen frågan, huru afbetalningarne på fastighetslån skola användas.
BancoUtskottet lärer tillstyrkt, att dessa afbetalningar skola användas till nya lån; men om man vid afgörandet af denna punkt förändrar Utskottets förslag och beslutar, att dessa inflytande medel skola till fastighets* lånens befrämjande användas, på sätt Ständerna derom framdeles behaga besluta, så har man fria händer att besluta, huru man vill öfver närvarande motion, ty den innehåller i denna del endast, att 180,000 å 200,000 R:dr af dessa inbetalningar skola användas till Amortissements-fond.
Att de medel, som emot Bankens förskrifningar eller Ränte-coupons upplånas, uti dessa sistnämnde utsättas till bestämdt belopp, anser jag äfven nödvändigt till förekommande af ali tvetydighet, ty om det skulle hända, att de ifrågaställde Ränte-coupons togo sådan faveur, att de gällde öfver roo procent, kunde pretention eljest uppstå, att Banken skulle inlösa dem med större summa, än den derföre upplånt.
Visserligen framdrog jag
Schlesien såsom exempel på användandet af ett fastighets-hypotheks-system; men jag får dervid äran upplysa, att äf - 248 Den 20 Noveni ber f. m. ven Hamburg, som i sig sjelf endast ar en BanquierSlat, har en dylik hypotheksinrättning.
Med Grefve von Schwerin tror jag visserligen, att det vore nyttigt öfverlemna åt BancoFullmägtige, att efter deras omdöme använda upplåningarne; men jag skulle tillika anse, att ett sådant uppdrag torde medföra alltför stort obehag för BancoStyrelsen, som då ensamt, efter eget omdöme, skulle skipa rätt emellan enskihlta interessets mångfalldiga påståenden.
Dessa anmärkningar torde få åtfölja remissen af Herr Lefrens motion.
Jag kan ej finna mig vederlagd af de gränslinier, som Friherre
Boye uppdragit emellan rörelsecapitalet och myntstoeken, hvarmed förmodligen ments det metalliska myntet.
— Att detta sislnämnda kan mångdubblas genom representativer, kan så mycket mindre vara obekant, som det just utgör grundprincipen för Bankinrättningar.
— Hvad de omlaldte stocksedlarne beträffar, lärer det vara ett misstag eller en missägning, emedan stocks ej aro reverserade, utan blott bokförde skulder; men angående ouppsägbare obligationer, är utgifvandet deraf icke med en Banks åligganden öfverensstämmande.
För Stater, som behöfva upptaga lån, kunna sådane vara passande; likväl har man då alltid varit angelägen, att ej göra dem så små, att de kunde komma att bortblandas med sedelmynlet.
Den 20 K o vern b et f. ro» 24<3 Frib erre Sprengtporten„ Jacob Wilhelm: Hvarje
Lagstiftning måste naturligen hvila på vissa i och för sig sanna theoretiska gr under, och såsom sådane anser jag så väl den satts, hvilken af Herr Grefve von Schwerin blifvit framställd, alt det är enligt med en Banks inrättning och syfte, att upplåna capitaler, för att åter i utlåningsväg göra dem frugtbara, som den grundidee, hvarpå Herr af Lefrens motion synes mig vara byggd, att Statens mellankomst vore nyttig och nödvändig, för att tillhandahålla fa stighetsägare lån emot billigare ränta, än sorn derföre nu i allmänhet måste erläggas; särdeles om med denna ymnigare tillgång på capitaler åsyftas, att åstadkomma en allmän nedsättning af räntefoten, hvars höjd utgör, som jag tror, ett af de största hindren för industriens utveckling inom vårt samhälle.
Men om jag sålunda gillar hvarje af dessa sattser för sig, följer ej, att jag anser det sjästern riktigt,, sorn man bildat genom deras förening.
För att ej upprepa hvad som redan blifvit sagdt, får jag således endast korteligen yttra, alt jag hyser mot förslaget flere af de betänkligheter, som redan blifvit angifne af Friherre Rantzou och Herr von Troil; hvarföre jag under närvarande förhållanden, och i det skick förslaget uppträdt, måste afstyrka dess antagande.
Skulle man framdeles såsom följd af den redan 1 200
Den 20 N o veni ber f. m. verkställde realisationen söka att bilda en sådan liypotheks-inrättning, som detta förslag går ut uppå, blir detta en belt annan fråga, men jag anser då, lika med en annan värd Talare, att det bör blifva Staten eller RiksgäldsContoiret, och ej Banken, sorn deråt bör låna sin credit.
— Förslaget innebär, såsom jag tr<?r, sin egen overkställbarhet deri, att Banken troligen ej erhåller några lån till 4| procent.
Uppå derefter af Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Herr Lefrens ofvanberörde motion, jemte de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, till BancoUtskottet.
Jag har redan yttrat, att jag anser denna motion icke kunna lagligen remitteras.
Jag får således reservera mig emot det nu fattade beslutet.
Till remitterande föredrogs Herr Rosenblads, Bernhard, den i3 dennes e. m. på bordet lagde Motion, innefattande förslag till bestämmande af tiden och sättet för invexlingen och upphörandet af RiksgäldsContoirets creditsedlar.
Friherre Bore, Ludvig:
Det är med financen, som med alla speculativa vetten - Den 20 M o v c m b e r i. 111. skaper, att den har 2:ne iheorier, den ena, hvilken hämtas ur höcker, och den andra, som tages af erfarenheten.
Till skillnaden emellan dessa theorier hörer, att då erfarenhets-theorien någon gång kan umbära bok-theorien, så kan den sednare deremot aldrig undvara den förra.
Utan kännedom af landet kan man således, med största välmening för detsamma, dock föreslå saker, hvilka skulle hafva de skadligaste följder.
Yarupriserne följa räknevanan, och stå icke under Konungs och Ständers disposition.
Räknevanan låter icke commendera sig.
Så visst som vi uti fyratio år behållit Riksgäldssedlarne i räknevanan af alla priser, så visst skulle hända, om Herr Rosenblads motion antages, att alla priser höjas till Banco; och förslaget, så oskyldigt det än synes, skulle dock göra vårt rörelsecapital jemt 5o procent svagare.
Erfarenheten har, i alla tider, bevisat detta; 1800 års realisation utrotade icke
Riksgäldssedlarne och ■Varupriserne bibehöllos oförändrade i nämnde myntslag.
Hvad man nu kan erhålla för 16 sk., skall, i fall af bifall till motionen, stiga minst till 18 sk.
Jag motsätter mig förslaget i allo, och hoppas, att BancoUtskottet afstyrker detsamma.
Emot en man så rik på erfarenhet, som Friherre Boye, är det visserligen vågadt af mig, att strida; men jag torde dock, för att ådaga»
M 2D2 - D en 20 November f. m. lägga grundlösheten af Friherrens anmärkningar, få hänvisa honom till Kongl.
KarnmarCollegium, att der inhämta, kegångarne på 1700-talet, då Riksgäldssedlarne infördes, förhöllo sig; och torde Friherren deraf finna, att allmänheten ej tog eller gaf mera för Riksgäldssedeln, än den var värd.
Om priserne stego på 1800-ta]et, så härrörde det af afbrutna förbindelser med fremmande länder, och större behof att anlita inhemska producter, men de hafva ock betydligen nedfallit, sedan dessa orsaker upphört, ehuru Riksgäldssedlarne fortfarit alt på samma sätt som förut i rörelsen omlöpa jemte Bancosedlarne.
Jag får ytterligare be Ridderskapet och Adeln om ursäkt för det jag upptager tiden med att försvara hvad som egentligen icke behöfver något försvar.
Till dem, som varit i södra orterne af Riket, och hört, huru de der räkna i Daler silfvermynt, utan att någonsin hafva sett något dylikt mynt, hemställer jag, om någon äfven i den lägsta torparekoja låter förvilla sig af en 18-skillings-sedel, och icke vet, att den utgör nio mark.
Slutligen vågar jag äfven hemställa, om icke för att komma till den slulsatts, som Friherre Boye, man mäste förutsätta frånvaron af allt sundt omdöme hos den större allmänheten.
Fröt o c o II, hållna IlOS H ö g
I o f I i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840.
Trettonde Häftet.
Hör bergska Boktryckeriet, 184 * •
Onsdagen den 2 September i84o - Plenum kl. 9 f. m.
Justerades 7 prot.utdr. för den 29 sistl.
Aug. e. m.
Justerades pleni-prottn för den 12 sisth Aug. e. m. samt den i3 i samma månad.
Det är med an ledn. af Gr.