Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Till styrka för exporl-rältigheten har väl blifvit anfördt, alt tackjernstillverkningen kan uppdrifvas till vida större höjd än hvad den nu är, samt att landet deraf skulle skörda större fördelar än af stångjerns-smidet: ett föregifvande, som icke förtjenar någon vederläggning, men hvarvid blott får anmärkas, att skogarne inom bergslagerna äro mera medtagna än på andra orter, hvadan vill synas som bergsmännen, hellre än att anliigga egna smiden eller exportera tackjern, snarare boide tänka på möjligheten att för framtiden fournera de inhemska behofven med denna artikel, sedan smidet upphunnit sin närvar, höjd, en ökad population samL nya industrigrenar påkallade ökade behof af bränsle, och kändt är, att blåstiingarne nu för tiden hufvudsakligen verkställas dels med malmer ifrån de gamla odalfälten, hvilka oafbrutet blifvit ålitade öfver 200 år, utan att nya malmtillgångar af någon betydenhet upptäckts eller blifvit bearbetade, dels ock att kolen till blåsningarna, ehuru betydligt utvidgade, nu måste frambringas från skogar af mindre areal än tillförene, hvilka genom landets odling blifvit mera inskränkta, och hvaraf vill synas, att tackjernstillverkningen här i landet icke kan uppdrifvas öfver en viss höjd, äfvensom att, i samma mån smidet i bergslags-orterna utvidgas och kolen för detta behof ålitas, i samma mån minskas också tack jerns-productionen till förfång för de bruk, som från äldre tider blifvit privilegierade på dessa tillgångar.
Utan de redan vitagna förbättringar vid både blasia i n fg a r och smiden, samt den derigenom minskade kolåtgång, skulle, med den hi! tills rådande misshushållning med skogen, vår jerntilIverkning svårligen kunna bibehållas vid hvad den nu är; men så snart densamma, enligt hvad Utsk. äfven tillstyrkt, likasom all annan dess välfångna egendom öfverJemnas till ägarnes fria disposition och vård, med rättighet att den fritt använda och försälja, får den ett högre värde, och befrias säkerligen från ali den vanvårdnad och förstörelse densamma hittills varit underkastad; och tviflar jag icke, att tillgång på brännämne då skall blifva tillräckligt, både för bergsrörelsen och alla andra framtida behof.
Utsk. har vid smidets reglerande inom bergslagerna, som jag tror, icke fäslut behörig uppmärksamhet på förhål - Den 16 November f. m. 23 landet mellan bruksägare och bergsmän.
Då likväl emellan dessa näringsidkare förekommer en väsendtlig skilnad derutinnan , att de förre eller bruksägarne tillverka tackjern för eget behof för sina smiden, utan skyldighet till afsalu, men bergsmännen deremot, emot åtnjutande af vissa fördelar af Slaten, äro förbundne att sälja deras tackjern lill bruksägare, hvilkas smiden äro grundade på dessa tillgångar, och således icke utan orättvisa kunna heröfvas dem, hvilket troligen kommer att ske, om bergsmännen, på sätt förslaget innehåller, få rättighet att smida, synes det mig vara med billighet och rättvisa förenadt, att, äfven i sådant fall, bergsmännen icke frikallas från skyldigheten att, hädanefter som hittills, fournera de på köpe-lackjern anlagda bruk med deras behof, hvilket i annat fall skulle förorsaka mycken rubbning och oreda öfver hela landet; och blir detta så mycket mera nödigt, som jag både hoppas och tror, att bergsmännen, vid närmare öfvervägande af alla hit höjande omständigheter, ej komma att begagna denna rättighet, emedan de, utan allt tvifvel, bättre skola finna sin räkning vid att ensamt sköta blåsningarna, för att kunna-åstadkomma de nödiga tackjerns-behofven, hellre än alt med betydliga uppoffringar kasta sig in på en för dem främmande och osäker tillverkning, hvilken dessutom foi'drar en helt annan och mera omsorgsfull behandling, än hvad erfarenheten hittills visat kunnat åstadkommas vid våra bergsmanshamrar.
På ofvan anförda skäl, och då jag lifligt önskar, att Svenska jernhandteringen, utan rubbning i 1111 var. rättsförhållanden, ostörd må utvecklas och framgå på förbättringarnes bana, hvilket nu för tiden på många ställen utgör
Hrr bruksägares ifriga bemödanden, såsom den enda utväg att kunna täfla med andra ländei-s tillvei kningar i denna väg, vågar jag i afseende på Utsk:s föYslag, rörande smidets utvidgning i allmänhet, göra följande anmärkningar.
Utsk. erkänner väl (png. 19.) att en på en gång medgifven fri tillverkningsi-ätt, utan all förberedelse, skulle åstadkomma en alltför häftig brytning i nuvai\ förhållanden, byggda på hittills existeiande lagar; och anser derföre nödvändigt, att inskränkningen endast successivt upphörer, och alt en viss tidsoi'dning för öfvergången lill full frihet bestämmes, emedan, såsom orden lyda, ”åtskilliga jernverk, i deras närvar, skick, äro beboende af det skydd, som af den hittills gällande inskränkningen varit påräknad t.”
Mig förekommer det emedlertid, sorn hade Utsk. vid tillämpningen till väsendtlig del frångått denna i sig sjelf vigtiga regel, enär Utsk. straxt derpå föreslår, att alla bruk utom bergslag borde genast eller ifrån och med 184r tillerkännas full härd-frihet, antingen de dertill äga nödigt Skogsfång eller icke, under det att endast för harn - Den 16 November f. m. marverken inom bergslag della sistnämnda villkor skulle ifrågakomma.
Det är dock ostridigt, att äfven utom bergslag ganska många bruk finnas, som till stor del äro af gällande privilegier beroende; oell emedan dessa privilegier utgöra en verklig af lägarna hitintills skyddad egendom uti inneliafvarens hand, så vill det ock synas, som äfven der nödig varsamhet borde iakttagas, på det icke, genom förhastade åtgärder vid öfvergången frän tvång till frihet, den ene bruksinnehafvaren måtte beröfvas större eller mindre del af sin välfångna egendom, endast för att godtyckligt skänka densamma åt andra, hvilka derpå icke äga lagliga anspråk.
— Sådant skulle, så länge kolhandeln icke är fri, dock inträffa, ifall Utsk:s förslag vunne tillämpning; ty på många ställen utom bergslag finnas i samma trakt flera härdar tillåtna, för lågt smide på hvardera, än som eljest under full frihet i tillverkningen skulle i framtiden kunna underhållas på de inom orten tillgängliga skogs- eller koltillgångarna.
Följden af Utskts förslag att ovillkorligen samt på en gång tillerkänna alla bruk utom bergslag lika rättigheter, utan afseende på förut ägande privilegier eller kolfångstens tillräcklighet, blelve också på flera ställen den, att, under det kolpriserna hastigt och öfver höfvan uppjagades, brukens läge i förening med det förut tillfälliga härd-antalet bestämde sjelfva brukens värde, hvilket dock hittills hufvudsakligen beräknats efter det på härdarna tillåtna stnides-beloppet och den privilegierade kollägten — eller, med andra ord, hvad sålunda det ena bruket genom den allmänna friheten vunne uti värde, detsamma skulle andra bruk oförskyldt förlora, fastän ägarne ofta drygt nog betalt just den delen af deras egendom, hvilken sålunda bortskänktes åt de lyckligare grannbruken.
Utsk. har väl (pag.
14) förmenat, att den försigtighet, hvarmed man vid sista riksdagen velat lillvägagå under öfvergången från tvång till frihet i jern-handteringén, skulle innebära en orättvisa derföre, att icke alla bruk samtidigt och i lika min kunde af friheten blifva delaktig.
Efter min oförgripliga tanke låg dock just deruti den strängaste rättvisa, eftersom afseende då gjordes på förut lagligen ägande rättigheter.
Genom Bergs-collegii sedermera afgifna förslag till ny smides-stadga af den i5 Februari i8i8, har den successiva öfvergången till allmän smidesfrihet på ett fullkomligare sätt sökt tillvägabringas både inom och utom bergslag, och för min del kan jag icke, äfven med förbiseende af det äfventyrliga, som alltid åtföljer den hastiga öfvergången ifrån tvång till frihet, eller tvertom, rätt inse, hvaruti fördelen skulle ligga vid antagandet af Utsk:s nu uppställda förslag framför de förut i samma syftning t i 11- 6a,,g - Den 16 Nove m ber f. m. 23 gängliga förslager, hvilka blifvit i detalj och med iakttagande af alla vederbörandes skäliga rätt uppgjorda, saint af bruks-societeten, som deraf haft del, granskade och hufvudsakligen godkända.
Utskrs förslag skulle vara för bergslagerna mera förmånligt, kan jag icke inse, ehuru man velat gifva detsamma skenet afen större liberalitet derigenom, att möjligheten af en framlida smidesfrihet och fri anläggnirigsrätt blifvit medgifven.
Men ser man på villkoret för en sådan frihet, som örn 5 eller 10 år skulle stunda för bergslagerna, hvilket är ingenting mer eller mindre, än att samtlige hytteägare inom bergslagen skola medgifva och sig förena om bergslagsprivilegiernes upphörande; så måste man genast finna, alt någon påföljd för bergslagerna härutaf ingalunda är att förvänta.
Det lider för öfrigt ingen tvifvel, att bergslagerna tilläfventyrs skulle, efter nu gällande författningar, genast kunna tillvinna sig samma rättigheter i afseende på smides- och anläggningsfrihet, som är eller blifver landslag förunnad, om privilegierna frånträdas; men säkerligen blifva dessa rättigheter, äfven under full frihet i handleringen, nog dyrköpta, för att ens på allvar vilja utaf bergsmännen eftersträfvas, eftersom tackjernstiilverkningen i de flesta bergslagerna för dem är och blifver den säkraste och förmånligaste näringen, likasom den varit och är den naturligaste.
— Enligt min öfvertygelse skulle derföre bergslagerna, under deras tilläfventyrs för dem sjelfva onödiga ifrande efter ökade smidesrättigheter, vinna icke obetydligt genom antagande af de slipulationer, som för härdfrihets ernående finnas uppställda uti ofvannämnda Bergs-collegii förslag till ny smides-stadga, men deremot föga eller intet förmedelst de skenbara förmåner, som i Utskts förslag under a:dra och 3:dje punkterna blifvit dem tillerkända.
På grund häraf samt under vördsam begäran, dels att under öfvergången till oinskränkt smidesrätt nödigt skydd måtte beredas bruken, så väl utom som inom bergslag, ernot de vådor, som en alltför hastig och oförberedd oinstörtning af bestående förhållanden medförer, dels ock att nödig åtskilnad göres emellan de uppå eget skogsfång grundade hammarverken inom bergslagerna samt de derstädes varande uppå ett med hyttorna gemensamt skogsfång grundade s. k. bergsmanshamrarna, vågar jag hos II. R. o. Ad. anhålla om ålerremiss utaf Utsk:s nu förevar, betänk, i hvad detsamma rörer smidesrättens framtida reglerande, under anhållan tillika, alt H.
Utsk. behagade taga i öfvervägande hvad jag här ofvan haft äran erinra, förenande mig i allt öfrigt med Ulsk:s deruti framställda åsigter.
Om Utskds förslag, pag. ao litt b, blifver beviljadt, att 17 II.
4 Don iG November f. m. bergsmannen, genom frånträdande af bergslagsprivilegierna och öfvergång tili landslag, skulle erhålla oinskränkt sinidesriitt, hvarigenom tack jernsproductionen i dessa orter blifver betydligt mindre un hvad den nu är, så konnie ulan allt tvifvel alla de på köpetackjern privilegierade bruk uti största förlägenhet och svårighet att längre fortsätta deras rörelse; men lyckligtvis innehåller denna föreskrift ett sådant villkor, att det ej kan uppfyllas, och detta ar att samtlige hytte-ägarena inom bergslagen skulle sig derom förena, och en sådan enighet är icke tänkbar.
Jag vill blott anföra ett exempel, huru svårt det är alt tillvägabringa någon enighet inom sådana corporationer.
Under min tjenstetid såsom öfvermasmästare uti Oster- och Vester-hergslagen funnos uti en socken tvänne hyttelag, belägna straxt bredvid hvarandra på ett afstånd af endast 7 å 800 alnar — den ena hyttan uppbyggd i fullt stånd—-den andra gammal och bristfällig, och fordrande en betydlig reparation, innan den kunde begagnas.
Af denna orsak och som 1766 års masmästare-ordning, hvilken ännu är gällande, förmår, att bergmästare och öfvermasmästare skola förmå smärre och svaga hyttelag att sammanflytta och göra gemensamma Ulås— ningar, hvarigenom äfven vinnes mindre kol-åtgång, höllö vi hyltestämma med hegge hyttelagen, för alt söka åstadkomma denna sammanflyttning, helst som de begge hemtade sina malmer från samma grufvor och hade gemensamt skogsfång.
Samtlige inbrukarne uti båda hyttorna insågo ock fördelarna af denna sammmanflyIlning; men 2:ne små inbrukare uti den förfallna hyttan, utan att föregifva något skäl, satte sig deremot, och besvärade sig öfver åtgärden i K.
Bergs-collegium, som förklarade, att då här vore fråga om äganderätt, kunde de icke tvingas lill sammanflyttning, hvarföre den gamla hyttan måste repareras så godt vi kunde; och fortforo de sedan att deruti göra dåliga blåsningar i flera år, då ändtligen sammanflyttning ägde rum.
Då nu någon förening ej kunde åstadkommas uti ett enda hyttelag, hvaruti alla intressen terne sago sin gifna fördel, kan jag icke inse möjligheten, att hos alla hyttelag inom en bergslag, med skiljaktiga åsigter och intressen, åstadkomma den enighet, som Utsk. förutsatt såsom villkor för den oinskränkta smidesrätten.
Jag tviflan således, att den kommer att äga rum, men tror tillika, att bergsmännen vid hvarje riksdag skola förnya sina petitioner härom, så länge delta moment finnes qvar, och anser derföre alt det borde försvinna.
Jag har mig bekant, att detta betänk, är återremitteradt af Preste- och BorgareSUn och förmodligen nu äfven af BondeSt,, och då det är allt skäl, att ett betänk, af så ingripande art sorn detta behandlas med mogen öfverläggning och med tagen kännedom om hvad i de olika RiksStrn derom är yttradt, så förenar äfven jag mig om å - Den 16 November f. m. 27 terremissen.
Jag uppskjuter derföre allt besvarande i sak af de anmärkn:r, som emot betänk. uro gjorda, intilldess frågan ånyo förekommer inom Ulsk., deraf jag liar äran vara medlem.
Det är blott i atdedn. af den begäran 0111 några upplysningar, som en värd ledamot till mig liar ställt, som jag nu får äran att i största korthet yttra följande.
Där har blifvit fråga väckt om meningen vore att nya stångjernshärdar utom tack jernbergslag skola få anläggas af dem som visa sig äga en kol tillgång af 800 läster för hvarje härd; och alt, då nära hälften af bergsmanshärdar ligger utom egentlig tackjernsbergslag, så skulle i det fallet tillökningen komma att uppgå af dem ensamt till omkring 12,000 å i5,ooo skeppid.
Jag bekänner, att då här varit fråga om stångjernshardar utom tackjernsbergslag, så har jag dervid ej tänkt mig så små härdar, som de, vid livilka nu ntsmidas endast 3o ä 4° skepptd; men om sådana äro belägna uti de orter, som ej höra lill tackjernsbergslag, så får jag 1111 förklara min enskilda tanke vara, att de böra åtnjuta fullkomligt samma rätt, som andra.
Jag tror likväl ej, att derigenom i sjelfva verket skall uppkomma en så stor tillökning, som den numerära beräkningen gifver vid handen, nemi. 12 ä 15,000 skepptd.
Jag hemställer till den värde talaren sjelf att bedomina, huruvida man kan förmoda, att mängden af dessa små härdar kunna uppvisa den ofvannämnda kollillgången, så att derigenom af en härd, som nu tillverkar 3o å 4° skeppid, ett större jernbruk skulle kunna uppstå; delta måste åtminstone jag för mili del betvifla.
Sedermera har samme talare frågat, om med de omnämnda bruksprivilegierna monäs i838 års privilegier eller de privilegier, sorn existerade före den då beviljade tredjedelstillökningen.
Om detta ej är tydligt nog uttryckt, så kan jag åtminstone svara för mig, att jag menat det närvar. förhållandet efter år i838; ty då man ger ut en sådan stadga, så afser man naturligtvis de privilegier, som 1111 existera, ej numera upphörda eller förändrade.
Den värde ledamoten har äfven anmärkt, attUtsk. har för bergslagerna föreslagit villkor, som ej kunna uppfyllas, och som således skulle göra det omöjligt att erhålla den oinskränktare smidesfriheten.
Att detta villkor skulle utgöra en återhållande kraft, har Utsk. verkligen åsyftat, och lior Ulsk. ansett, att vid den brytning, som alltid måste uppslå vid öfvergången från ett tvångsystcme till ett fiihels-systeme, det måste vara en gifven följd deraf, att en del medborgare måste afsäga sig de privilegier, som de förut haft framför andra landets innevånare, örn de å andra sidan vilja åtnjuta förmåner, som de hittills ej innehaft.
Jag får således öppet och ärligt bekänna, ali meningen varit alt ej göra det alltför lätt att inom bergslagerna erhålla en oinskränktare smidesfrihet; men deremot vågar jig bestrida, att del före - aS Deli 16 November f. m. slagna villkoret är ouppfyllbart, ly det kan alltför lätt hända, alt en sådan bergslag, som t. ex.
Westerbergslngen, som redan är roterad, skulle finna sin fördel uti att öfvergå till landslag och derom förena sig.
Visserligen kan en eller annan finnas, som aldrig skall låta tvinga sig till ett sådant steg, men då återstår för majoriteten inom hyttelaget alt genom köp förmå dem alt afstå från sina rättigheter.
Slutligen bar man i allmänhet anmärkt, att Utsk. skall alltför litet hafva beaktat skogarnes vård så inom som utom bergslag, neli att om Utsk:s förslag antoges, så skulle skogarne snart förstöras och tillgången på trädkol aftaga lika snart här som uti England, der man nu endast begagnar stenkol.
Jag måsle säga, att det förundrar mig, att man vill skylla detta förhållande endast på bristen af trädkol, du det är kändt, att rätta skälet måste sökas deruti, att en jernhandtering, som grundar sig på trädkol, aldrig kan täfla i billigheten af tillverkningen med ett smide, som hvilar på stenkol, synnerligen der, såsom i England, både malm och stenkol ligga hvarftals om hvarandra.
I afseende på skogarnes vård , så har den värde ledamot , som sist yttrade sig, och som har en mångårig erfarenhet i dessa ämnen, tydligen utvecklat, att om den enskilde får sköta sin skog, i händelse dispositionen deraf upplåtes åt honom såsom öfver hans lagliga och välfångna egendom, så får han intresse i alt hushålla dermed, hvartill han ej haft någon uppmuntran under nuvar. förhållanden.
— Äfven har samme värde ledamot utredt, att maximum af smide för en härd är svårt att bestämma; ly detta maximum beror icke blott på koltillgången, utan äfven på kolbesparingen, och livar och en af oss känner att man nu smider med näia nog i mindre kol än för några år sedan, så att man nu på de ställen, der man antagit det kolbesparande smidessättet, kan smida betydligt mei a med samma kol tillgång som förut, ja till och med på några ställen nära dubbelt.
Således är det nu nästan omöjligt att bestämma något maximum.
Hvad för öfrigt beträffar detta maximum, så fanns det en period i Sverige 1785, då maximum af det smide man då, i anseende lill skogarnes tillstånd, trodde sig böra tillåta, förklarades vara en tillverkning af 35o,ooo skepptd smide.
Nu smides det fullt 65o,ooo skepptd, och ännu synes ej maximum vara hunnet, och tror jag ej heller att våra skogar äro särdeles mycket mera medtagna än då.
Jag anser derföre, att man alltför väl kan förtro sig åt den enskilda omtankan, om man blott lemnar åt densamma frihet att hushålla med skogen såsom för hvar och en klokast och bäst synes.
Jag anhåller 0111 återremiss af detta betänk., på det alt Utsk. måtte sättas i tillfälle att taga kännedom om de tankar, som i detta ämne inom alla Stånden blifvit yttrade, cb derefter åter handlägga ämnet.
Deu iG iN o v em ber f. ra. a9 Hr Ribbing, Bengt:
Del kan visst icke förundra någon , alt då en sak af så allmänt intresse soin denna är under öfverläggning, eller då det är fråga om en förändring af de principer, som förut gjort sig gällande, denna förändring skulle mola kraftigt motstånd.
Detta är så mycket mindre underligt, som man i allmänhet icke tycker om förändringar, då den enskilda fördelen dervid alltför mycket kan komma i fråga.
Delta är förhållandet bär i afseende på jernfabrikationen och bestämmandet af stångjernsfabrikanternes och tackjernsfabrikanternes rättigheter.
Disk. har erkänt den princip, hvilken äfven i allmänhet är godkänd, att det är nödvändigt att lossa pä de fjettrar, som trycka näringarna.
Den anda, sorn man (inner i Utsk:s betänk., är glädjande.
Jag skulle dock önskat, att den ej strandat, utan varit conseqvent i frågan om tackjernstillvci kningen.
Man vill nemi. gynna stångjernverksägande brukspatroner, men man vill göra det till en del på bergsmännens bekostnad.
En talare har anfört, ali det, som icke är bygdt på fullkomlig rättsgrund, måste förfalla.
Han bar äfven erkändt att det icke är rätt, att på andras bekostnad gvnna någon del af samhällets medlemmar och gifva dem privilegier.
Dessa rättsgrunder erkänner jag för min del af allt hjerta; roen jag hemställer, huruvida de iakttagas, då man-vill på allt sätt befordra stångjei nsfabi ikation oell dess export, mot nedsatt tull, utan att tillse om detta står tillsammans med förbud mot tackjerns utförsel.
Mig är det alldeles omöjligt att härtill kunna finna någon rättsgrund, men deremot fiiw ner jag deruti en utvecklad skråanda.
Måhända har man äfven fruktat just det enskildta intresse att tillverkningen af tackjern ej skulle vara tillräcklig för framtiden.
Utsk. liar sagt oss, att landet äger omätliga tillgångar af malm.
Alt framgent förbjuda bergsmännen en fri handel, sä väl inom som utom landet, med sitt tackjern, finner jag således vara mycket orättvist emot dem.
Man skulle på samma grund kunna fortsätta detta systeme, hvilket äfven till en del är gjordt, t. ex. i afseende på utförseln af ull oell spanmål, ylle- och klädesfabrikater, af ved för ångfartygen; och på det att Engelsmännen icke måtte bekomma några trädkol, så är äfven deras utförsel förbjuden o. s. v. Här har äfven blifvit ganska riktigt anfördt, alt vid lagstiftning i sådana ämnen som detta, bör man väl icke förbise de enskildta individuella intressena ; men då Statens allmänna intresse kommer i fråga, så bör det enskildta vika för det allmänna.
Detta är anfördt af samma talare, som jag förut citerat, och jag erkänner riktigheten deraf.
Här återstår således att på dessa principer bygga sin lagstiftning.
I afseende på tackjernsexport tror jag, att dessa principer skola tala för exportfrihet och ej för förbud.
Man har nämnt, att vårt tackjern skall vara så begärligt att, kosta livad det kosta vill, så skola likväl Engelsmännen alltid fin - So Den iG
N o v c m b e t f. m. na utväg alt få det härifrån och på det sättet alllid undergräfva vår jernhandtering; men jag frågar: då en näring skall uppmuntras, är det icke alltid en stor fördel, när det som tillverkas är begärligt, när man kan räkna på en särdeles god afsättning?
Detta förutsätter, att varan måste vara mycket god, och detta är således en förordning, på hvilken man speculerar ganska starkt, då man kan beräkna, att man deraf kunde få en betydlig vinst till följe af den goda afsättningen.
Är nu vårt tackjern så begärligt som man säger, och som jag från alla håll hör; så kan man också deruppå siilta en ganska hög tull, hvarigenom detta tackjern kommer att hetalas mycket drygt, måhända nära nog lika drygt som då det blifvit förädladt till stångjern.
Skulle nu det vara förhållandet, hvilket man uppger såsom skäl för förbud af tackjernsutförsel, så frågas: är det skäl, att om man för ett skepp:d tackjern kunde bekomma nära nog lika mycket, som man nu erhåller för ett skepp;d stångjern, hvilket kostar så mycket arbete, — är det skäl att arbeta nästan för intet, för alt förvandla tack jernet till stångjern?
Det är livad man kallar att tröska för bara halmen. — [lär har äfven blifvit anfördt, att det kostar mindre skog att få tackjern än att fä stångjern.
Detta talar äfven för en utvidgad fabrikation af tackjern, skulle det också vara på stångjernsfabrikationens bekostnad.
Man invänder väl, att derigenom en stor del af arbetsclassen skulle blifva utan arbete; men månne det då icke fordras arbete afven för att bryta mahn och att deraf tillverka tackjern?
1 afseende på den större eller mindre nyttan för Staten, så skulle jag tro, att det i allmänhet är nyttigare, alt näringarne.utvidgas, att fabrikationen tilltager och priserna falla, än alt en inskränkt fabrikation med höga priser existerar.
Antager man den principen, alt en inskränkt fabrikation med höga priser är bättre än en större med låga; så blir naturligtvis följden deraf, att få personer blifva med arbete sysselsatte, men kunna derigenom i maklighet och lättja förvärfva en stor vinst.