Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om vidare, under lagfarten med denria egendom och innan fasta fallit, det händer, alt den Judiske egendomsherre!) do™ och lomnade barn eller andra arfvingar af Mosaisk trosbekännelse efter sig, som i tillstånds-resol:n icke blifvit uttryckligen nämnda såsom berättigade att få genom köp förvärfva jord på landet; för hvem skulle lagfarten då fortgå, hvem anses såsom ägare under tiden?
Manne den christne säljaren borde återtaga sin ford, eller skulle det bero på K. licence, ifall tillstånd att få iklada sig köpet af de Judiska nrfvingarna, i anleda, af 1827 års bref, söktes; men låt nu hända, att det ena af Judens barn blifvit omvändt lill christna läran, dess rätt att få köpet lagfaret vöre väl då obestridlig, fast derom icke något finnes förordnad! hvarken i undantagslagarna eller förutsattes såsom beskrifvet i lieence-brefvet.
Skulle då egendomen styckas?
— Men om den vore ett bruk eller annorledes af sammanhängande beskaffenhet; månne den christne .arfvinge n skulle tillkomma lösningsrätten?
Men denna arfvinge vore nu en detler och medarfvingen son, sora efter Svensk lag har lösningsrätt: om i sådant fall tvist uppkomme; antingen skulle lagen, som utesluter Judes barn från medborgarerätt, då derom icke är i lieence-brefvet något uttryckligen närnndt, eller lagen om lösningsrätt för broder tillämpas.
Skall domaren derom i underd. förfråga sig?
eller om <fet icke passar; hvad skall han då göra? han har svurit att dämma efter Guds och Sveriges lag, — efter Sveriges, med de sednare undantagslagarna vill det icke längre bära sig, det ena lagbudet upphäfver det andra.
Skall han gå till Guds och derefter afkunna den gamla domen öfver Judafolket?
Huru går det då med de K. licence-författningarna ?
Flerfalldiga exempel skulle kunna uppräknas om overkställbarheten af sednare tiders K. påbud om Judarnes rättigheter lika med Svenska undersåtares, såsom i afseende på domarens härefter blifna pligt att, emot hvad Jude-reg!:tet i 28 §:n förordnade, vara öfverförmyndare så väl för Judarnes som för de Christnes omyndiga barn.
Det ena lagbudet, 22 cap. 2 §:n Ärfda-b:n, ålägger domaren att förordna förmyndare, sorn lalér den omyndiga upptuktas i den rätta evangeliska läran.
Det andra, 20 cap. 1 §:n samma balk, alt utse förmyndaren bland den aflidne fadrens skyldeman, således troligen bland Judar; huru går det då med uppfostringen i den evangeliska läran?
Domaren åligger tillse, att den Judiske förmyndaren vårdar barnagodset, äfven det på landet, som sitt eget; den Judiske förmyndaren vill flytta dit för behörig tillsyn skull; lian har likväl efter ofvannämnda K. kungörelse icke fått nåd. tillstånd för denna bosättning på landet; antingen skall då Svensk lag och domarekall eller Konungens kungörelse stå tillbaka; men jag har Den 4 A pri I.
5g kanske kommit till en tröttande vidlyftighet, — mycket vore att-tillägga, såsom ang:de»åtgärden att i commerciei väg förändra de i Svenska lagboken föreskrifha edsformulär till att passa för Judar; att upphäfva sätt och ordning efter deras stadgar för eds afläggande; att förflytta stället för detta afläggande från-synagogan lill allmänna domstolar och embetsmyndigheter, allt måhända derhän, alt Jude icke anser förbindande den ed, som iian, äfven an g: de Christens lätt och välfärd, sålunda får aflägga; och ändtligen att upphäfva det för Jude stadgade ansvar, om han svar falskt, att varda fandsförvist.
Innan lagsladganden i dessa vigtiga frågor utfärdades, månne
Föredraganden i ecclesiastik-ärendena deröfver blifvit hörd, månne i juslitae-väg bestämts, om Judars rätt till afläggande af ed inför domstol afven skall sträcka sig, såsom för andra Svenska medborgare, till att vittna; derom likväl 17 eap. 7 (j:n B.ätteg«h:n bjuder: ”Ej må then vittna, "som menedare eller biltog lagd är, ej ochristen, eller "then, som af sådan läro är, alt han om vittneseden "en falsk och skadlig mening häfver."
Jag ville nu sluta med granskningen af dessa författningar.
Det var en farlig bana, som Konung Gustaf lil beträdde, då han genom Comroerce-colkm ville göra intrång på Svenska civil- criminal- och kyrkolagstiftningens område.
Det skedde dock varsamt och, som jag förut visat, under ett slags härledande från Ständers föregående beslut; men ännu vådligare har detta afsteg i våra dagar blifvit fullföljdt, sorn det synes, utan att betänka Sländernes rätt alt deltaga i stiftandet af lag, sora angår rättsförhållanden, icke allenast mellan Judar inbördes, utan äfven mellan Judar och christna.
Jag liar med flit hitintills undvikit att tala 0111 ännu ömtåligare förhållanden, emedan det kanske ej tarfvats för att ådagalägga verkligheten af, och visa en del orsaker lill missnöjet nied ifrågavar. författningar.
För det nit, som vill främja folkbildningen och skolorna, skulle väl begäret att utbreda sanningens kunskap ligga lill grund: men huru skall man tänka sig något allvar dermed inom en församling, dit Juden blifvit admilterad såsom den mest betydande egendomslierren; han som icke får kalla eller välja prest och kyrkobetjening, hvartill hörer äfven skolläraren, såsom klockare; Juden, som försmår Nya Testamentets ljus, för hvars förkunnande prester väljas, för hvars uppfattande skolor byggas och skollärare tillsättas; han, som hvarken sjelf vill eller tillåter sina barn deltaga i ch ris 11 ig gudstjenst eller undervisnings åhörande, och som i öfrigt såsom medborgare oell husbonde må vara så omtänksam och så aktningsvärd som helst.
Barnen i skolan och deras föräldrar ffån hans gods torde fråga, hvarföre de nu skola hafva lill husbonde, mot hvad förr varit vanligt, en som nekar ali christen - 6o Den 4 April. dom;—fråga, om det hörer till den upplysning man ville befrämja,, alt icke allenast tåla Judarna, utan äfven låta dem blifva herrar öfver de Christna; om det sker till ära för den, som säde: ”Jag är sanningen” eller för dem, sorn tillsluta boken om henne, och icke låta sinn barn, lika med andras, deruti under deras skolgång läsa.
De skola fråga, hvem det är, som vill allt så hafva det.
— Men nu — R.
St. vilja det icke.
Jag föreslår derföre, att desse Ständer i lind. undanbedja sig de i sednare tider utfärdade lagarna om Judaines utvidgade rättigheter, så att dessa lagar matte upphafvas såsom oriktigt tillkomna, äfvensom att de Judar, hvilka inom landt- och stadsförsamlingarna, efter dessa författningar i nåder blifvit upptagne till Svenska undersåtare och der tillvunnit sig last egendom, måtte, genom K. M:s nåd. försorg, utan förnärmande af rätt, och utan uppoffring för Riket, i godo förmås att derifrån afstå, så att äfven lagarne om Judarna och deras rättigheter, till en början och intill dess bättre ordnande kan ske, må återföras till 1782 års Jude-regl:le, och de sjelfve, om de vilja i Riket qvarblifva, således åter inflytta lill de städer, som för dem äro, enligt 1779 års
Ständers beslut oell derefter utfärdade författningar, upplåtna.
Jag har äfven önskat yttra mig i detta vigtiga ämne, men hade icke trott, att det skulle förekomma i dag, och har derföre icke heller beredt mig derpå, men anser dock min ovillkorliga pligt vara att tillkännagifva, att inom det samhälle, der jag vistats omkring 4° åt', finnes för närvar, öfver 4°° personer, som bekänna den Judiska religionen, och att jag, under denna min tjenstetid, aldrig hört någon af dess bekännare hafva varit anklagade för brott, utan att de fört en exemplarisk vandel.
Jag inskränker mig för närvar, lill detta yttrande, under begäran alt framdeles få hafva min talan öppen att vidare anföra hvad jag kan hafva alt tillägga.
Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller, att det upplästa anförandet må blifva hvilande på bordet, på det man må blifva i tillfälle att kunna taga närmare kännedom om dess innehåll.
Landtm, förklarade, att yttrandet, sedan det blifvit hegardt på bordet, komme att der förblifva till nästa plenum.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer alt utse ledamöter för att inträda i Bevillnts- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskm under den ledighet af tre veckor, som blifvit beviljad Frih.
Åkerhjelm i det förra, och Hr Ribbing i det sednare Utskottet.
Den 4 April. 6» Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s förslag N:o 4 und. skrifvelse till K. M., angrde medels anvisande i och för Carlsborgs fästningsbyggnad år 1840.
Vidare upplästes till justering Exped.Utsk:s förslag lY:o 5 till und. skrifvelse till K. M. ang:de för Riksg.-cont. ifrågaställd befrielse från erläggande af expeditionslösen, m. rn.
Derjemte upplästes ett detta förslag åtföljande uldr. af Exped.Ulsk;s prot. af den 3o sisth Mars.
Hr von Hartmansdorff, Ali g., begärde Exped.- Ulsk:s förslag
N:o 5 på bordet.
Föredrogs ånyo och bifölls Const.Utskts den 28 sisth Mars e. m. på bordet lagda mern.
Nto 6, med anhållan om . arfvodeu för en notarie och en cancellist, m. m.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 28Jsistl.
Mars e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 27, i anledn. af äskadt anslag för en handbok i de för menige man vigtigaste delar af allmänna lagen.
Jag får gifva tillkänna, att jag tillstyrker bifall lill StatsUtskrs utlåt.
N:o 27, icke derföre att jag instämmer i de af Utsk. framställda motiver, som icke mera derföre, att jag anser det äskade anslaget öfverflödigt, då vi verkligen förut äga en handbok, sådan Sorn motionären begärt.
Redan 1822 utkom nemi.
Lundeqvists juridiska handbok, hvilken är så fullständig, att den innehåller allt hvad man af en så beskaffad handbok kan hafva att vänta, och som vunnit det förtroende och den afsättning, att 1828 den 5:le förbättrade upplagan deraf utkommit. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 27 blef af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo StatsUtskrs den 28 sisth Mars e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 28, i anledn. af väckt fråga om indragning af K.
Nummer-lotteriet samt angrde dermed gemenskap ägande ämnen.
Pehr, Frih. Cederström, Thure, och Hr Lagerhjelm, Pehr, anhöllo, alt detta utlåt, ytterligare måtte få hvila på bordet.
Hr Roos, Bo Christian:
Jag anhåller att till flr Frih. o. Landtm, samt lill R. o. Ad. få hemställa, om vi icke nu genast kunna afgöra denna fråga.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att den begärda Lordläggningen icke kunde förvägras.
Hr Roos:
Min mening varatt begära frågan hvilande, 02 D e u 4 April. intilldess LngUtsk:s betänk, lörtde lotterierna inkommit.
Det är för alt slippa alt 2tne gånger få afhandla ungefär samma ämne, som jag gör denna framställning.
Jag får alldeles bestrida den af Hr Roos nu gjorda begäran att detta utlåt, skulle hvila, intilldess LagUtsk:s betänk., lörtde försäljning af utländska lottsedlar, inkommer.
Det är visserligen icke för sjelfva saken, hvarom utlåt, egentligen handlar, som jag önskar, att det i nästa plenum matté till afgörande förekomma, utan .för den princip StalsUtskts majoritet framställt, att lotteriet, såsom varande för det närvar, att anse såsom en ordin, statsinkomst, skulle kunna borttagas endast genom Ständernes beslut, utan Konungens sanction.
Ilr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o.
Ad. behagade instämma i den af Ilr Roos gjorda framställning.
Piopades nej.
Vidare föredrogs SlatsUtskts den 28 sisth Mars e. m. på bordet lagda mern.
JN':o 29, i anleda, af väckta motioner om rättighet för Hernösands stift alt för framtiden komma i åtnjutande af de 124 tunnor domkyrko-spanmål, som hitintills från nämnda stift till Upsala domkyrka utgått.
Hr Dahlfelt, Cari Ludv.:
Bå denna motion blifvit återlemnad, anhåller jag, att den malte remitteras till Ekon.- Ulsk., hvartill den egentligen hörer, och hvilket Ulsk. vid sisth riksdag frågan behandlat.
StatsUtsk:* utlåtande K:o 29 blef af R. o.
Ad. gilladt.
Jag har ingen erinran alt göra mot det beslut R. o. Ad. fattat; men jag nödgas nu, såsom en gång förut, yttra den önskan, att del H.
StatsUtsk. måtte uppställa sina propostr så, att man derpå kan svara ja eller nej.
Sådan är icke denna framställning.
Det heter nemi.: ’’ofvanberörde 2:ne motioner till H. R. o. ”Ad. samt Vallöf!. BorgareSt. vördsamt återlemna.”
Om vi härtill säga ja, så är det lika litet svar på tal, som 0111 vi säga nej.
Utslc. hade bort sagt, att målet icke tillhörde dess handläggning.
Jag tager mig friheten å StatsUtsk:s vägnar svara Hr von Hartmansdorff, att StatsTJtsk. icke anser sig tillständigt att framställa propostr till Stånden, utan alt sådant ensamt tillhörer Ståndens Talmän.
StatsUtsk. har i detta fall blott gjort en berättelse om målets beskaffenhet, och sagt att Utsk. icke kunde sig med ärendet befatta.
Hvarken Landtm, eller de andre Talmännen hafva efter Riksd.Ordn. rätt eller, pligt att göra någon annan framställning än till bifall, afslag eller återremiss, då ett betänk, första gången förekommer.
Föl - Den 4 April. 63 jaktligen faller det af sig sjelf, alt Utsk. bör göra sin framställning sådan, att derpå kan svaras ja eller nej.
Det var också meningen, då Ständerne vid föregående riksdag beslutade att, i stället för allmänna raisonnementer, först på den ena sidan, oell sedan på den andra, hvilka Utskrs betänk, vanligtvis innehöllo, skulle åtminstone en bestämd slutsats framställas, hvaröfver man kunde besluta.
Att en sådan icke finnes här, lärer hvar och en inse.
Uppå derefter framställd propos., ansåg R. o. Ad. det mål, soini StatsUtskrs ullål.
Nro 29 finnes örn taladt, böra behandlas af Allm.
Jag vågar vördsamt hemställa, att Ilr Frih. o. Landtm, mätte föreslå Ståndet,att StatsUtskrs mern., angrde reglering af irsta hufvudlitelri, måtte hvila på bordet, intill dess de öfriga titlarna äfven hinna inkomma.
Jag gör denna hemställan på den grund, att StatsUtsk. för sin del ansett lämpligt, att dessa hufvudtitlar på en gång inkomma, på det att
Ständerne måtte på en gång kunna öfverse hela stats-regleringen och bättre vara i tillfälle att besluta hvad på det hela bör antagas eller förkastas.
Att detta mern. inkommit så fort, härleder sig derifrån, att tryckningen gått så skyndsamt, alt tillkännagifvnnde af denna StatsUtskrs tanke i afseende på föredragningssättet för samtliga hufvudlitlarna icke hann dclgifvas Exped.Utsk.
Af denna anledn. vågar jag begära den propos., alt Ståndet behagade besluta, att denna titel må hvila, intilldess att de öfriga titlurne inkommit.
Det var i afseende på det nästföregående ämnet, sorn jag ville underställa Hr Frih. o. Landtm., huruvida icke propos. borde göras till R. o. Ad. om remiss till Ekon.Utsk.
Genom det svar, R. o. Ad. lemnade på Hr Landtmrs förra propos., har ett sådant beslut icke blifvit formligen fattadt. R. o. Ad. har blott sagt, att detta ämne Län handläggas af nämnda Utskott.
Det är i afseende på den fråga, som Gr.
Horn omnämnt, som jag blott vill tillägga några ord, för att upplysa R. o. Ad. derom, att orsaken hvarföre det tryckta exemplaret af StatsUtskrs mein. om första hufvudtiteln ingått till Stånden, är ingen annan, än den skyndsammare åtgärd, som är föranstaltad mellan StatsUtsk. och tryckeri-afdelningen af Exped.Utsk. — Numera är den anstalt fogad, att de tryckta delarne af statsregleringen, i den mån de blifva färdiga, läggas tillsammans, för att på en gång och i en serie kunna behandlas.
Uppå derefter framställd propos., biföll R. o. Ad., att StatsUtskrs utlåt., angrde regleringen af utgifterna under riks-slatens första hufvudtitel, får hvila tills StatsUtskrs förslag angrde regleringen af de öfriga hufvud titlarna inkommit. 64 Den 4 April.
Vid förnyad föredragning af Bevilln.Ulskrs den 28 sisi 1.
Mars e. m. på bordet lagda mern.
N:o 1 , om antagande af 3:ne cancellister, utöfver den i Riksd.OrdnTs 24 §■ bestämda personal, blef samma mein. af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs och gillades Beviiln.TJtsk:s den 28 Mars e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 3, angtde Gustaf Bernliard Apelqvist? motion om debelslösens afskaffnnde, samt skattskrifvarens åläggande atla debetsedeln jemväl uppföra communala afgifter.
Remitterades till Ridd.Utsk. nedannämnda den i4 dennes på bordet lagda motioner, nemi.:
Hr Bråkenhjelms, Pehr Reinhold, om sättet för lifgifvande af en tidning, innefattande den del af R. o. Ad:s protocoll, som innehåller de hos Ståndet afgifna yttranden; Frih. Raahs, Adam Christian, om sättet lör införandet i tidningarna af de hos R. o. Ad. afgifna yttranden.
M:s den 1 dennes på bordel lagda nåd. propos., angrde särskildt pensions-anslag för frand.
En af Rikets Herrar, Statsrådet Hr Gr.
Adlersparres efterlemnade Enka.
Hr Rosenqvist, F red r.
.Le o n h., uppläste följande: R.
St. äro nu för sjette gången under en 3o-årig fred församlade och finna Staten ingalunda i bättre tillstånd, än då delta, om man så behagar kalla det, lyckliga tidsskilte inträffade.
— Våra skattebidrag ökade lemna endast resultatet af jemnt stigande behofver å Styrelsens sida, och att den tyckes liksom vilja anse folkets krafter såsom outtömliga.
Under sådana förhållanden skulle det väl icke annat än på en gång smärta och förarga nationen, om den erfor, att dess ombud så illa motsvarade erhållna förtroenden, att de helt lättsinnigt anslogo medel, der hvarken rättighet eller billighet påyrka dem, och der de icke nödvändigt behöfvas.
Månne likväl icke inträffar ett sådant förhållande vid den af K. M. gjorda nåd. propos. om ett anslag ål Fru Grefvinnan Adlersparre, lämpadt efter behofvet, och hennes aflidne mans förtjenster?
Lalom oss undersöka detta något närmare.
— Grefve Adlersparre uppträdde sorn Öfverstelieutenant under 1808 års fälttåg, kom 1809 till Stockholm i spetsen för en revolutions-arroee', låg der som chef för samma aimee' under då pågående riksdag, i hvilken han, understödd af sina bajonetter, utgjorde själen, — blef efter densammas slut, och sedan revolutionen, för honom åtminstone, lyckligt aflupit, Statsråd, Landshöfdinge i ett af Rikets mest lucrativa län och Excellence. ■—Om nu, i hans omstörtning af varande besvurna förhållanden, låg någon direct Den 4 April. 65 direct förtjenst, tyckes han således redan i lifstiden derföre hafva uppburit tillräcklig belöning, synnerligast som han alli sedan revolutionens början derjemte lefde i rätt goda ekonomiska förhållanden; och dessutom är det annu oafgjordt, örn det kära fäderneslandet vann så särdeles på hans utförda verk.
— Alt det åtminstone icke var eller blef något mästerverk, derpå lemna oss alla delar af förvaltningen tyvärr dagliga bevis.
Betraktar man nu derjemte motiverna tili hans företag, så är mycken anledn. till den förmodan, att äfven hos honom den beqvämliga tabouretten stod i första rummet, om ock möjligen fosterlandskänslan i det andra; han hade eljest, om hans medborgerliga dygd varit fullkomligen ren, efter slutadt verk återvändt till privatlifvet, utan att eftersträfva eller ens emottaga någon ovanlig utmärkelse, nöjd med den belöning, han, om uppsåtet varit rent, borde äga i egen tillfredsställelse och, om företaget var gagnelig), ovill'korligen skulle finna i tacksamma landsmäns högaktning.
Nu spelade han blott ett högt spel, och — vann; men han tog riktigt ut sin vinst, och hvarje efterräkning har således ingen billighet för sig.
Dessa mina åsigter oaktadt, skulle jag ändå, om Grefvinnan Adlersparre vore i bekymmersamma omständigheter, med min röst understödja propostn; men den, som har en betydlig landtgård, som om vinlren kan lefva i bufvudstaden bland la haute volee, samt för sitt nöje tillbringa en del af året inom hofcirkeln i verldens mest lysande hufvudstad, den är icke behöfvande, och icke ett enda öre af mina torftiga landsmäns ännu éj medtagna egendom tillåter mig således mitt samvete att för det ifrågavar. ändamålet använda; utan får jag till den gjorda propos:n, för min del, uttala ett allvarligt nej, lika litet fruktande, om missljudet deraf tränger genom murarna af detta palats till ett annat, som det kanske är andra angeläget, alt samma ord i andra frågor väl må höras.
Hvarje sann fosterlandsvän, hvar och en som rätt inser nödvändigheten att åtminstone icke öka våra utgifter, 0111 de tyvärr icke, som det behöfdes, för närvar, kunna minskas, -— hvar och en som rätt känner värdet af hvarje enda riksdaler, tagen från den som sjelf mer än väl behöfver den, måste vara af samma tanke med mig; och jag hoppas således, att jpg denna gång icke förgäfves höjt min röst.
I den K. propostn framställes såsom bevekelsegrtmder, icke blott de efterlefvandes behof, utan äfven den aflidnes förtjenster.
Deefteylefvandes behof känner jag icke, — de äro icke heller specificerade; men om den aflidnes förtjenster vet jag mycket,, och J veten derom ännu mer, mine herrar! J, som med ho5 H. q Den 4 April. nom deltogen i det värf, som alltid skall bibehålla hans namn aktadt och arndt bland Svenske män.
Den siste talaren har sagt, att fosterlandskänslan icke var första bevekelsegrunden till Gr.
Adlersparre? företag: — hvem har rättighet att säga sådant på hans döda mull?
Man borde blygas alt fälla sådana yttranden inom delta rum.
Om vi skujle tillåta oss dylika lillmälen mot den siste talaren och sätta i fråga, om fosterlandskänslan var det första, som förmådde honom att här uppstiga och så tala; hvad skulle lian väl derpå svara?
Man frågar: hvad har Sverige vunnit på Gr.
Adiersparres företag? — denna fråga må hvar och en besvara för sig efter som han begagnat det;-—men det veta vi åtminstone alla, alt det fria språk, vi dagligen höra här förås, dertill hafva vi fått tillfälle genom hans förtjenst.
Den siste talaren har önskat, att SlatsUtsk. ej måtte fästa något afseende å den K. propo:n; jag önskar deremot, att StatsUtsk. måtte göra intet afseende å talarens invändningar.
Jag förenar mig fullkomligt med Hr Rosenqvist af Åkershult, och beder att R.
St. ville besinna, huru de använda skatter, hvilka till en stor del äro tagna ur armodets hand.
Det måtte vara en hvar tillåtet, att om hvarje ämne hafva sina egna åsigter.
Att Hr von Hartmansdorff hyser sådana, som han nu yttrat, är något som jag länge vetat.
Då lian säger, alt jag bör blygas för mina åsigter, skulle jag säga honom detsamma tillbaka, om jag ansåg det vara min rättighet att föra ett sådant språk.
— Jag tror deremot, att deri bör blygas, som förrådt friheten efter alt förut hafva tjent densamma; och detta är allt hvad jag liar att svara Hr von Hartmansdorff på hans lil! mig staJlda yttrande.
Hr Lagerhjelm, Pehr:Jag har det största skäl att icke uppträda vid detta tillfälle; men då ingen af deni uppträdt, som deltogo i det värf, hvilket här blifvit bcdömdt, af hvilka dock många ännu lefva oell äro här närvar., må det, säger jag, tillåtas en man, som i sin ungdom blott valett äsynavittne dertill, ali yttra några tankar.
Man frågar, om den man, sora uppoffrar sit t lif för fäderneslandets sak, huruvida han handlar ädelt, — 0111 hans afsigter äro rena.
Hvilka motiver skulle väl drifva honom, 0111 icke så vöre?.
Står han ej på gränsen mellan tiden och evigheten, då lian tager ett sådant steg, som det Adlersparre vågade taga 1809, och är ej den reflexion på sin plats, att nian hade skäl alt tvifla om den mannens hufvud skulle sitta fast, när han kom lill hufvudstaden ?
Att, bedömma hans efterlemnades behof' eiler anslagets behöflighet, —j det kan icke jag göra; men, sedan fråga derom blifvit vackt, anser jag det vara nationen värdigt ^alt gifva dertill sitt bifall.
Detta är allt hvad jag vågar Den 4 April. 67 anföra, sora rörer minnet af en man, hvilken borde hafva rätt att fordra hela nationens tacksamhet.
Vidare föredrogs K.
M:s den i dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de ersättning till kronolänsmannen för resor, som af dem anställas till försegling af bräunvinsredskap.
Jag önskar, att den föredragna K. propostn blir remitterad till Bevilln.
Utsk., af det skäl, att sammansatta Bevilln.- och Ekon.Utsk:n, som afgöra brännvinsförordn., hafva redan börjat att handlägga det ämne, hvarom den K. propostn handlar.
Till StatsfJtsk. remitterades K.
M:s den i dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de nedsättning i räntan å det - för staden Wenersborg beviljade byggnadslån.
M:s den i dennes på bordet lagda nåd. propos., om arrendefri upplåtelse åt staden Kongelf al' åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning.
Vördsamt anser jag mig skyldig upplysa R. o. Ad. om orsaken lill den K. propos:n.
Under år i836 uppkom en så häftig vådeld, att om ej innevånarne, gemensamt med inkommet landtfolk, under borgmästarens ledning lyckats dämpa elden, hade staden blifvit lagd i aska.
Efter denna olyckliga händelse, fann Kongelfs magistrat, att deras då ägande brandredskap icke kunnat vara nog verksamt, och beslöt att hos Konungen begära att arrendefritt få begagna Kronan tillhöriga tomter, för att genom inkomsten af dessa förskaffa sig bättre redskap.