Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke finna detta så alldeles riktigt, men det är dock en småsak, och då man icke haft skäl att göra någon annan anmärkning, så tycker jag att äfven denna gerna hade kunnat uteblifva.
Puke, och anser det alldeles icke vara olämpligt att Betänk, lägges till handlingarne med förklarande af R. o. Ad., hvaruti, enl. min tanke, ingen olaglighet kan anses ligga.
Hr Printzensköld,'
Carl:
Jag kan icke annat än på det högsta beklaga, att inom Const.Utsk. funnits en majoritet, hvilken tillåtit sig att på det sätt, som nu skett, behandla det dem lemnade högst vigtiga förtroende-updrag att granska Statsrådets prot:r, och öfver dem till R.
Sl:r afgifva sitt Utlåt., ty när af de 19,000 mål, som, efter en talares upgift, varit inför Konungen handlagde under den tidrymd, hvars prot:r utgjort föremål för Const.-Utsk:s granskning, icke mera än 18 punkter varit sådane att man, oaktadt de mest ifriga bemödanden att klandra och anmärka, dock icke kunnat framkomma med flere än desse, så vittnar det derom, all Konungens Rådgifvare så upfyllt sitt vigtiga kall, att man må skatta sig lycklig att Konungen omkring
Sig haft embetsman af den qvalitet, som detta förhållande ådagalägger.
Andra talare hafva genomgått samtlige de ifrågavar:de anmärkn:s-punkterna och visat att största delen af dem varit helt och hållet obefogad.
Jag vill således i detta fall förena mig med dem, men jag anser mig böra serskildt till prot. förklara min synnerliga tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå Konungens Rådgifvare i allmänhet, och Chefen för Civil-Depar:tet i synnet, emot obefogade ingrepp försvarat konungamakten, i afseende på det ordinarie anslag som R.
St:r ställt till Konungens disposition.
Jag tror att det försök som Const.-Utsk:s majoritet har tillåtit sig, att framställa denna Rådgifvares, på ett hans embete värdigt språk och med skäl sora svårligen, och jag vågar påstå, aldrig kunna vederläggas, till prot. afgifna yttrande, uti en sådan dager, som skulle R.
St:rs beskattningsrätt derigenom blifvit förnärmad; jag tror, säger jag, att detta försök är af en sådan beskaffenhet, att jag t. o. m. anser Const.-Utsk. i detta fall hafva gjort ett för R.
St:s fri- och rättigheter vådligt försök, enär man på detta sätt har sökt att sönderbryta gränsorna emellan Konungens verkningskrets och den, som är representationen förbehållen.
Jag hembär således föredraganden och de af Konungens öfrige Rådgifvare, som uti hans tillstyrkande hafva instämt, min tacksamhet derföre att de så kraftfullt och ädelt hafva försvarat Konungamaktens rättigheter.
Man har här företrädesvis fästat sig vid 2:ne punkter, som man förmenat vara af synnerlig vigt, nemi. 10:de och 11 :le.
Den förra af dessa punkter afser återställande af försäten tid till fullföljande af ett fordrings-anspråk, och Frih. af Ugglas har dervid yttrat, att han biträdt anmärkmn, icke derföre att han ansåg den 92 Den 5 Juli f. ni. böra föranleda till dea åtgärd sorn uti 107:de §:n säges, utan emedan han hade önskat, att den fråga, som här är å bane samt andra dermed likartade, hade blifvit genom ett en gång för alla utfärdadt lagstadgande afgjord.
Jag tror att Frilän hade kunnat välja en bättre väg för att vinna detta ändamål, än att framställa Konungens Rådgifvares tillstyrkande i detta hänseende såsom ett fel, förtjenande att hos R.
St:r i anmärkningsväg anmälas.
Såsom en talare förut omnämnt hafva sådana frågor, som denna, hittills blifvit promiscue behandlade, än såsöm nåde-frågor och än såsom frågor om återställande af försäten tid, och jag kan således ingalunda finna något skäl vara för handen att lägga Konungens Rådgifvare till last, att de förfarit såsom nu skett.
Skulle jag yttra miu åsigt i saken, så vore det den, att Konungens Rådgifvare förfarit fullkomligen lagligt.
Jag kan nemi. icke hänföra en tjenstemans ansökning att af Staten utbekomma en fordran, för hvilken han försulit den tid, som i författningarne är föreskrifven, till lika beskaffenhet med det fall då en part söker att återvinna fatalier emot ett utslag, som vunnit laga kraft.
Derigenom kan en annan parts rätt förnärmas, och en sådan fråga bör derföre behandlas såsom den allmänna lagen föreskrifver, under det att en ansökning af sådan beskaffenhet, som den ifrågavar:de, kan af Konungen i Statsrådet, utan Högsta
Domstolens hörande, efter sig företeende omständigheter afgöras.
Hvad den 11:te punkten beträffar så har man uti det ifrågavar:de beslutet velat finna ett försök att qväfva det yttrande, som en Landshöfd:n underordnad tjensteman vid länsstyrelsen velat afgifva.
Vill man betrakta saken ifrån dess värsta sida, så kan man visserligen sålunda tyda Regeringens beslut, men vill man deremot icke göra det, så tror jag saken ingalunda vara af den beskaffenhet att den ens hade bordt af Const.-Utsk. omnämnas.
Såsom Gr.
Lagerbjelke uti sin reservation fullkomligt riktigt anfört, är det här icke fråga om stadgandet af någon allmän princip, utan endast om pröfningen af ett hos K.
M. anhängigt besvärsmål.
Om jag äfven antager att ett misstag legat till grund för Regeringens beslut, så ligger deruti likväl ingen större våda, än om hvilken domstol som helst begått ett misstag.
Det gäller blott för detta enda fall utan att det ringaste kunna inverka på framtiden.
Jag vill således alldeles icke inlåta mig i någon undersökning huruvida den princip man här sökt göra gällande, eller att den underordnade tjenstemannen vid länsstyrelsen skall ega rättighet att få sin reservation bifogad det Utlåt, som till Konungen afgifves, verkligen är den rätta eller icke, utan jag påstår att denna fråga här icke bör blifva föremål för bedömande, samt att här endast är fråga om ett besvärsmål, som är af Konungen afgjordt, och då måste jag förklara, att såvidt jag förstår hafva Konungens Rådgifvare ingalunda oriktigt förfarit, åtminstone icke så att Con.-Utsk. kunnat ega någon befogenhet att detsamma inför R.
St:r tillkännagifva.
Att, såsom en talare här yttrat, det hade varit Const-.Utsk:s skyldighet att i sitt Betänk, nedlägga ett total-omdöme öfver sty i - Den 5 Juli f. m. 93 relsens gång, och att R.
St:r hade bordt af Utsk. få emottaga ”en helgjuten hild af det tids-moment, som ligger inom området för dess granskning”, kan jag för min del ingalunda medgifva.
Det tillhör icke Const.-Utsk. att uttala något sådant total-omdöme öfver Konungens Rådgifvare, derföre att detta omdöme måhända blefve en prägel af de politiska åsigter, som det för tillfället rådande partiet hyste, men hvilka af det andra partiet på det högsta ogillades.
Det är således häst att Const.-Utsk. ingalunda framställer hvarken den ena eller andra bilden, utan blott, såsom 107:de §:n uttryckligen stadgar, hos R.
St:r anmäler de anmärkn:r som Utsk. har anselt sig böra framställa emot den ene eller andra af konseljens ledamöter, i afseende på ärendernas behandling eller det sätt hvarpå de upfyllt sina åligganden, hvarefter hvart
Stånd för sig eger att upgöra ett total-omdöme och afgöra huruvida det finner anmärkn:ne befogade eller icke, samt huruvida någon åtgärd enl.
I07:de §:n deraf bör föranledas eller icke.
Att icke någon sådan åtgärd i förevar:de fall, åtminstone icke å R. o. Ad:s sida, skall komma att ega rum, derom är jag fullt öfvertygad, ty de yttranden, som här blifvit afgifne, lemna derom redan på förhand fullkomligt vitsord.
Jag önskar alt fäderneslandet städse måtte vara nog lyckligt att ega Rådgifvare af samma beskaffenhet som de, hvilka man här velat framställa i en klandrande dager, och jag hoppas att i en framlid ingen Rådgifvare inom vårt fädernesland komma att finnas, som efter 3:ne års oafbruten handläggning af alla de inom konseljen förekommande mål, erhåller ett annat eller sämre testimonium än dessa nu erhållit.
Denna discussion upsköts till eftermiddagens plenum, och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Albert Munck.
Fortsattes öfverläggningen om Const.-Utsk:s Mern.
JYs 6, ang:de verkställd granskning af de i Statsrådet förde prot.
Hr Ribbing, Arvid, anförde dels skriftligen dels mUndtligen:
Hafva Statsrådets ledamöter med oväld, nit, skicklighet och drift främjat rikets sannskyldiga nytta? — är den fråga, som Utsk. i 18 för oss framlagda punkter sökt besvara eller lemna ledning för R.
St:r alt göra det. 94 Den 5 Juli e. m.
Inom omfånget af dessa 18 punkter, saknas dock ett för frågans pröfning tillräckligt utrymme; detta finnes dock i de Utsk:s Betänk, bifogade reservationerna, och innan jag säger bland hvilkendera sidans, må väl ingen, att börja med, förmena mig taga i betraktande, hvad jag för en oväldig pröfning behöfver.
Jag medgifver dock, alt dessa 18 punkter vidröra vigliga grundsatser, som fullföljda, kunde blifva vådliga.
Så t. ex. om man ville utnämna Biskopen äfven till Kyrkoherde, i det honom underlydande stiltets pastorater, kunde sådant sluta, med Biskopen allena till Kyrkoherde, och blott Adjunkter eller Komministrar till vice Pastorer i stiftets alla församlingar.
Men nuvartde Regering har icke gått framåt, utan tillbaka på denna väg, eller sa att man denna gäng blott något ökat en Biskopslön af allmänna medel — likväl emot den allmänhets vilja, som tillskjuter dem — och lillbyn honom, icke så, som Hr Gripenstedt' yttrade, ett prtebende emot ett annat, ulan ett större regall pastorat, som då icke var praebende.
Det der tillbytfa, pastoratet får således, mot sin vilja, i ali framtid löna Biskopen, i st. f. att välja och löna egen, ehuru af K.
M. efter välbehag, tillsatt Kyrkoherde.
Så lärer rätta sammanhanget vara, och del kan finnas eftertänklig! nog, ehuru det rörer blott en församling, en Biskop, och en ej betydlig tillökning i hans lön.
Jag har hört, att ett Riksstånd .sysselsatt sig med denna andra fråga i Betänk., större delen af f. m.
Måhända i tanka, att en annan gång, det kan angå Biskopslönernas minskning i stället att nu tillökning skett.
Men lemnom frågan; ty jag anser henne och öfrige 17, såsom jag yttrat, af mindre vigt i jemförelse med hvad som ändock stål- i ett visst sammanhang med densamma, och hvarföre jag således till henne framdeles återkommer.
Rikets sannskyldiga nytta.
En vän, med mig liktänkande ledamot, Hr Tersmeden, Per Reinhold nemligen, har derom i sitt förord yttrat sig, så som äfven jag skolat vilja inleda, hvad jag nu har att säga.
Ilan ansåg ytterligare lagförbättringar i brottmål och kyrkliga frågor erfordras och af sådan vigt, att
Rikets väl hade kråft deras vidtagande.
Visserligen 1 — måtte blott dessa förbättringar, när de hinna en gäng blifva färdiga, lända till fromma!
Rikets sannskyldiga nytta — skall den främjas, så måste man gå till hjertroten, der den kan gro, eller hos landets upväxande ungdom.
Huru skall hos denna inympas bättre tänkesätt, än dem som nu föranleda ropet på strängare lagar — o, J som i denna riktning viljen gå framåt, med endast kött lill arm, fastän det onda leder sin uprinnelse äfven från andelig torftighet, J fån ett svårt verk att fullborda: — om äfven å en annan sida, det må medgifvas vara mindre väl betänkt, att emot förbrytelsen blott predika efterlåfenhetens till sjelfsvåld ledande läror; men må man då främst akta sig att gifva dessa läror inrymme i familjen, i skolan och undervisningsväsendet, ty derifrån kan då utgå, i st. f. nytta, Rikets förderf.
Lossar man redan frän början familjebandet, för att i utbyte begagna ett annat, skolans, och icke der bättre sörjer för tillståndet, än att olydnad mot lagar och lärare, är det första som tillå - Den 5 Juli e. m. 95 tes, och således inläres; får man ock der se eller höra omtalas äfven sjelfva lärarnes egenrädighet och olydnad mot öfverheten, då har man illa börjat, Hvad har Regeringen sedan sista Riksdag uträttat för den allmänna upfostran, — förmodligen alli hvad som kunnat åtgöras, ty bland de 18 punkterna, finnes ingen anmärkning för underlåtenhet i sådant hänseende. K. M.s Nåd. ihrontal, som jag har i min hand, omförmäler icke heller i detta hänseende någon brist, som behöfde afhjelpas.
Likväl åtföljes Consl.L'lsk:s Betänk, af en reservation, hvari sidan 77 yttras: ”Att Konungens Rådgifvare underlåtit verksamhet för undervisningens ordnande, enl. en af den föreg:de Styrelsen framlagd och af R.
St. gillad plan, derföre betydliga medel blifvit anvisade.”
En stor del af Utsk:s ledamöter, deribland alla af tvä RiksStänd, hafva instämt i delia omdöme.
I hvad mån de hemlat det ur SlatsRådets prol:r kan jag icke vela.
Jag känner blon de tryckta prot., som fördes bär i Stockholm vid rikets första, äfven af mig bevistade, allmänna läraremöle år 1849 och — för att börja med folkskolan — äfven Gr.
Rudenschölds officiella berättelse till Skara Konsistorium, samt denne skollärares och seminarie-föresländaren Ekendalds allmänt tillgängliga tryckta skrifter om Svenska folkskolan.
Dara! vet jag, att fastän skol-lagen föreskrilver en allmän skolgång, sä är det minsta delen af det upväxande slägte!, som sig deraf begagnar.
Alt folkskolan saknar tillsyn af dem, sorn dertill, enl. lag, äro skyldige, och att, allt i allmänhet laladt, man anser, samt serskildt Gr.
Rudensköld förklarat, del mestadels slå så lill med folkskolan, att de barn äro lycklige, som kunnat undandraga sig henne.
Det sednare är värst.
Hvad elementar-läroverken beträffar, så hafva mer än 6 år förflutit, sedan R.
St., med ett tredubbelt anslag emot hvad Konungen äskat, besvarade Hans Nåd.
Propos. om deras förändrade organisation.
Annu är dock denna ombildning ofulländad.
Blott ett utkast till skolordning har utgått från den näst siste föredraganden för ecklesiaslik-ärendeu, efter utfärdande hvaraf hans verksamhet blef lika kort, som hans företrädares.
(Ian kallades nemi. från rådsbordet lill biskopsstolen i Calmar.
Märkeligt vore det, om den förut omordade löneförbättringen derstädes skulle utgjort en lockelse för honom att frångå sitt föresätta mål, och derigenom underlåta det goda harr eljest kunnat genom sitt qvarblifvande uträtta.
Emedlertid är väl den gamla skolordningen bruten, men någon utförlig ny, som kan kallas ordning, har icke kommit i stället.
Följden är: olika tydning och verkställighet af hvad stadgadt är, för alt icke säga olydnad deremot, ofta allt detta inom samma stift.
Missaktning för gällande föreskrifter mäste således upstå.
A sidan 97 skönjes något af egen beskaffenhet, sorn föregått inom sjelfva Regeringen, då hon bemyndigat Chefen för Ecklesiastik-Deparl:tet, ”att med biträde af något mindre antal sakkunnige män, samt en ledamot af Stats-Kont. upgöra de för läroverkens reglering nödiga förslag till skollag och skolstat.”
Denna skrifvelse meddelades för 2:ne år sedan, utan att hafva haft någon R.
St. veterlig påföljd.
Om än regeln: bygga upp, ej rifva neder, är en kristens, 96 Den 5 Juli e. m. och således äfven en regerings-ledamots, pligt och heder, slår fast, så kan dock icke allom vara kända de hinder, som mött föreskriftens utförande.
Jag blott beklagar, alt under 3:ne Deparhls-Chefers successiva behandling af läroverks- och undervisningsväsendet, oredan snarare synes hafva lill- än afiagit.
Målle emedlertid något godt hafva vunnits, så att man under valet mellan olika methoder må slutligen finna den bästa.
En af samhällets vigliga, ehuru mindre ingripande angelägenheter omförmåtes å sidorna 79, 80 och 82, nemi. i Kongl. Förordm den 13 Joli 1853, ang:de hemmansklyfning och jordafsöndring, hvilket af K.
M. utfärdade påbud ansetts innefatta högst väsendlliga ändringar i lagens åtskilliga rum, såsom 1 kap. 1 § och 4 kap. 1 § JordaBtn, och Kongl. Förorda, den 13 Juni 1800, hvaiigenom upstått, såsom del vidare heter, ”en osäkerhet i egande-rälten, som, i den mån författningen binner utöfva sina verkningar, skall fruktansvärd! förvilla rättsbegreppet, och öka rättegångarne lill oberäkneligt antal.”
S'äi igheterne vid bosättning som genom denna författning blifvit ökade på den mindre bemedlade, komma också att någon gång föranleda, efter hvad är till befarandes, utflyttning frän Riket.
Afven i denna fråga äro reservationerna talrika, och bland dem, alla från det RiksSt. som frågan mest rörer.
Reservanterna hafva begagnat tillfället att, vid décharge-belätikandets afgifvande, uttala sin mening öfver åtskilliga allmänna angelägenheter, samt gifva vigt deråt, förmedelst sin ställning såsom Coust.Utsk:s medlemmar.
Dä 2:ne Konungens Rådgifvare här ädelsinnad! öpnat öfverläggningarne, så hade jag önskat, hvad den förste angår, att han i stället alt anmärka, det Const.Utsk. härigenom missbrukat sitt åliggande, heldre öfverselt om det verkligen inträffat, och om den sednare, då han öfverléranade sitt handlingssätt till andras bedömroande, att han icke inskränkt dessa andra, endast till R. o. Ad.
Om å ena sidan oegennytta och oväld varit utmärkande drag hos vår Regering, så hafva å den andra, vid ingen Riksdag så enhälligt, som vid denna, de af henne äskade allmänna anslag blifvit beviljade.
Blott fäderneslandets bästa befrämjas, så betyder det mindre genom hvem det sker.
Godt för en hvar, som undgår det tunga ansvaret för Rikets sannskyldiga nytta.
Verkningarne af Rådgifvarnes täta ombyte, har jag sökt skildra för den slyrelsegren, hvarom jag egentligen nu yttrat mig.
Att strängheten i vissa Riksdagsmäns yttranden mera härrörer från ifver, alt vilja något uträtta än från önskan, att några Rådgifvare måtte entledigas, tyckas de hafva på förhand ådagalagt, då icke ett enda, så kalladt misstroende-votum under denna Riksdag egt rum, ens inom de styrelsegrenar, der ett tillbakagående eller stillastående misshagat dem, som bevilja de rnndeliga anslagen.
Den, som lika med mig är öfvertygad, att så val i närvartde ögonblick, som för Sveriges framtid, största makt ligger uppå ett nitiskt och kraftfullt handhafvande af de angelägenheter, som röra kyrkan och skolan, kan icke annat än önska eh närmare utredning af Den 5 Julie. m. 97 af orsakerna hvarföre frågan om Rikets undervisningsväsende synes ligga nere sedan R.
St. gjört allt för att det måtte kunna gå framåt, oell pa det Const.Utsk. åter måtte sättas i tillfälle, sin grundlagliga pligt likmätigt, att i detta afseende lemna besked ifrån sig äfvensom i öfrigt upfylla hvad sorn vid jemförelse af reservationerna med Betänk, synes i del sednare brista eller böra rättas, anhåller äfven jag om ålerremiss af Betänk.
Då jag pä f. m. begärde ordet, skedde det endast derföre att jag, då min anhållan om ålerremiss, hvilken var vilkorlig, icke blifvit af någon ledamot understödd, vill tillkännagifva, att jag derifrån afslår.
Likvisst får jag ' hemställa till de Hrr, som yrkal, alt Betänk, malle med ogillande läggas lill handlingarne, huruvida de icke skulle äfven vilja derifrån afstå.
Återstår således ingen annan propus, ali göra — i fall nemi. någon ledamot sådant påyrkar — än den, om med anledn. af förevar:de Betänk, någon underd. skrifvelse skall aflåtas.
Stjernstedt, Äng. Wilh.:
Med anledn. af Consl Utsk:s ifrågavar:de Mern., anhåller jag att få uttala min åsigt i ämnet.
Man har klandrat IJlsk. derföre, att detsamma vid granskningen af StatsRåds-protrne icke uttalat eli totalt omdöme öfver det af Regeringen följda system, men jag skulle tro alt eli motsatt förfarande hade varit vida mer klandervärdi såsom innefattande ett lyssnande till det ofta förekommande ropet, att hos oss skall förefinnas en parlamentarisk styrelseform, hvartill jag anser vår grundlag icke gifva den ringaste anledn.
Efter min tanka, tillkommer det Uisk. att endast granska StatsRåds-protma och dervid tillse huruvida Rikets Grundlagar blifvit följde, Rikets sannskyldiga nytta iakttagen, samt StatsRådets ledamöter ”med oväld, nit, skicklighet och drift deras förtroende embeten utöfva!;” och anser jag, att Utsk. icke äger rättighet underlåta, att äfven i afseende på mindre väsendlliga förbiseenden i formfrågor, framlägga hvad detsamma finner vara anmärkningsvärd!, "hvaremot R.
St. skola derefter pröfva och bedöma hvad afseende, som bör å anmärkmne fästas.
Om jag såsom ledamot af Const.Utsk. icke anser mig ega rättighet alt undanhålla R.
St:s kännedom, förhållanden, om ock utaf mer underordnad vigt, men der ett förbiseende af form kan hafva ägt rum, har jag deremot såsom ledamot af ett Riksstånd icke allenast rättighet utan äfven skyldighet att villigt erkänna, det anmärkmr af mindre väsendtlig beskafbet, icke böra till någon R.
Så anser jag förhållandet vara med de få anmärkn:spnnkter i ifrågavar:de Mern., hvilka jag hilrädl, och beträffande de öfriga, anser jag Const.Utsk. icke ens egt befogenhet, att dem inför R.
I afseende på formen af Mem:t, är jag af den tanken alt minoriteten inom Utsk. fått sig medgifven en rättighet, som enl. grundlagens bokstaf, aldrig borde hafva blifvit dem beviljad.
Det har nemi. blifvit dem tillåtet, att i form af reservation icke blott uttala omdöme öfver Regeringens system i allmänhet, utan äfven 9 IL 7 98 Den 5 Juli e. m. referera åtskilliga aumärkuispunkter, hvilka Utskis majoritet underkänt.
Den oformlighet, hvartill ett sådant medgifvande har ledi, är först och främst att minoriteten kommit att motivera sina åsigtcr i frågor, i afseende på hvilka majoriteten icke är i tillfälle att framlägga motiverna för sitt afslag.
En enda ledamot inom Etsk. skulle således kunna, i strid med de öfrige 23 ledamöterne, afskrifva ur StatsRåds-protm, hvad honom godt synes, samt framlägga detsamma inför R.
Eli sådant förfarande anser jag icke öfverensstämma med Grundlagens anda och mening, i synnerhet då man vet, att StatsRåds-protma icke äro tillgängliga för allmänheten.
Om jag således efter granskningen af StatsRådsprotma, ville sammanfatta ett allmänt omdöme öfver del sätt, hvarpå StatsRadet tiar utöfva! sitt vigtiga kall, tror jag alt det för den opartiske domaren skall ligga klart, att samfälde StalsRädels ledamöter i allo gjort sig välförtjenta så väl af Konungens förtroende, som af nationens tacksamhet.
Om man besinnar att eli nitiskt klanderbegär icke lyckats framleta mer än 18 punkter ur den massa af ärender, som under de 3:ne sista åren varit af Regeringen behandlade och åtgjorde, tror jag, det bör utgöra en tillfredsställelse för Konungens Rådgifvare, alt de så lyckats utöfva deras vigliga embeten, att resultaten af prolmas granskning, kan innefattas i eli Mern. sådant som det förevaride.
Till följd af hvad jag haft äran anföra, får jag anhålla alt R. o. Ad. utan annan åtgärd, ville endast lägga Mern. till handlingarne.
Frih. af Ugglas, Curt. Gust.: fnnan jag af Frih.
Raab blifvit upmanad att afstå från den af mig pä f. m. yrkade proposiu, hade jag redan för sådant afseende begärt ordet.
Under discussionen har jag blifvit gjord upmärksam deruppå, att min begäran, att Betänk, mätte med ogillande läggas till handlingarne, vore olämplig.
Jag erkänner detta misstag, och förenar mig lill alla delar uti den propos. som af Hr Tersmeden, Mils, blifvit föreslagen.
Efter jag har ordet, anhåller jag att ännu ytterligare fä tillägga några ord.
Uti förmiddagens plenum yttrade Hr von Hartmansdorff, att det hade varit Const.Ulskis pligt och rättighet, att vägra de olika tänkande ledamöterne, att i en reservation fä sammanfatta sina tankar.
Jag tror, alt Hr von Hartmansdorff så till vida har rätt, som det är mindre lämpligt, att, då Consl.Utsk. funnit en af Regeringen vidtagen åtgärd icke utgöra föremål för anmärkn., minoriteten likväl kan genom en reservation för R.
St. framlägga densamma.
Ehuru jag icke vet, hvartill en sådan reservation skall tjena, då den, enl. min lanke, icke kan föranleda till någon förändring från R.
St:s sida uti den af Utskis majoritet uttryckta åsigt, så, då det hittills varit tillåtet, alt reservationer få åtfölja Const.Ulskis Betänk., ansåg jag, att man icke nu borde motsätta sig det.
Jag skulle helst önskat, att ifrågavaride reservation icke hade blifvit föremål för någon behandling hos RiksStm, men då en värd talare fästat sig vid 2:ne punkter i denna reservation, hvilka han ansett anmärkningsvärda, nödgas jag nämna några ord.
Ben 5 Juli e. ra. 99
Den förslå punkten angick, ora jag ej misstager mig, ett Kongl. Bref af den 9 Juli 1852, hvarigenom en komilé tillsattes, för att upgöra de för läroverkens reglering nödiga förslag till skol-lag och skol-stat.
Den värde ledamoten ansåg del mindre lämpligt, alt Depart:ts-Chefen härtill utsåg en komité.