Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Allt detta motstånd, hvarje förslag i samma riglning som min motion rönt, påminner mig om en talare, hvilken yttrade, att han bad Gud bevara både sig och sina barn och barnabarn ifrån att en tidningsreferent skulle återgifva hans yttrande här på detta rum.
Då det emedlertid är af stort värde, att réferenterne rätt upfatta och återgifva våra yttranden och de af Utsk. för sitt afstyrkande anförda motiver äro af en högst egen beskaffenhet, anser jag Betänk, böra återremitteras till Utsk. för att frågan der må komma under förnyadt öfvervägande, dervid Utsk. torde taga i betraktande den af mig vid motionens remitterande föreslagna utväg nemi. att från Sekreta Utslcs rummen bereda en upgång till en läktare i fonden af salen.
En annan utväg finnes äfven, bestående lil H. ' 16 242 Den 31 Januari. deri alt man anbringar flyglar pä hvardera sidan om nuvar:de läktaren, hvilka för prydlighetens skull kunna förses med jerngaller.
Begagnar man sig af dessa utvägar, skall man från dessa platser höra hvad här säges, och då hafva vi äfven stora anspråk på alt få våra yttranden troget återgifna.
Jag anhåller på grund af alla dessa skål, att Betänk, måtte återremitteras.
Jag tager mig friheten börja med alldeles samma ord som den sisle värde talaren, hvilken yttrade, att Riddarh.-Utsk:s utlåt.
N:o 6 tål vid att granskas från flera synpunkter.
Detta torde efler mitt förmenande så kunna förstås, att ifrågavande utlåt, ganska väl uthärdar en sådan, ur åtskilliga synpunkter hemtad granskning af dem, som hafva en från Utsk. skiljaktig åsigt.
Det lär icke kunna förnekas alt Utsk. med fullkomlig factisk noggranhet upgifvit det förhållande, hvarom erfarenheten ständigt bär vittnesbörd, att nemi. läktaren i Riddarh.-salen är, då vigtigare frågor förekomma, npfylld af åhörare, hvilka visserligen uteblefve, derest besagda medborgare och medborgarinnor, som på läktaren erhållit plats, icke hörde hvad som här på detta rum yltras, eller om de hörde det så ofullständigt, att de icke sedermera, såvida kännedom om ärenderne eljest hos dem lorefunnes, ju inför sig sjelfva och andra kunde för våra förhandlingar redogöra.
Således måste väl läktaren ej vara så oförmånlig för åhörandet som motionären förutsatt.
Raab har emedlertid förmodat, att om man åt tidningsreferenter inrymde en efter hans tanke förmånligare plats än de nu hafva, skulle man förvärfva grundadt anspråk på, att få sina yttranden bättre och trognare återgifna i tidningarna; men, invänder jag häremot, om man än egde aldrig så giltiga sådane anspråk, hvilket sätt har väl R. o. Ad:n att göra dessa sina anspråk gällande?
Frih:n har trott det man alltid borde taga för afgjordt, att derest tillfälle verkligen funnes att rätt höra hvad som på detta rum förekommer, skulle å andra sidan alltid finnas en uprigtig åhåga, att sanningsenligt återgifva förhandlingarna, och Frihtn har till och med ansett det något exempel på afsigtligt missledande redogörelser icke kunde upgifvas.
Ja, det är sanni, menniskorna förneka i allmänhet gerna det de för sina handlingar understundom äga mindre hedrande bevekelsegrunder; men att dessa likväl vid vissa tillfällen förefinnas, har sanningen, som stundom nästan omedvetet bryter sig väg, tydligen bevisat.
Jag skall derpå anföra ett märkligt och ganska färskt prof.
Utan att vilja namngifva en här i staden utkommande tidning, har jag ett par nummer af densamma till hands, hvilka skola ådagalägga mitt påstående.
Förhållandet är, att under loppet af denna månad har i denna tid ning varit införd en artikel, hvaruti redaktionen lill en början bjuder sina läsare följa sig till R. o. Adis samlingsrum, med dessa ord: »Vill läsaren göra referenten sällskap till Riddarhuset?» — hvarefter i samma artikel dels misstydes på ett förlöjligande sätt en talares fällda uttryck, dels upgifvas åtskilliga andra personer, Den 31 Januari. 213 hvilka skolat yttrat sig i en fråga, som den dagen förekom.
Ibland dessa skulle en hafva yttrat sig fullkomligt olika mot tillförene, och derefter omförmäles, att en annan ledamot skall åberopat den förre ledamotens förra yttrande, äfvensom ett Hr Gr. o.
Landtnäs anförande vid en riksdag, då Hr Gr:n var en R. o. Ad:s ledamot men icke dess ordförande.
Allt della var dock fullkomligt förvrängt, ty hvarken den ene eller den andre af dem yttrade sig eller hade tillförene yttrat sig i den upgilna frågan.
— Skulle nu Frih.
Raab hafva rätt i sin åsigt, att tidningsredaktioner aldrig af upsåt förvränga R. o. Adis förhandlingar, så skulle väl äfven ifråga var:de redaktion, sedan anmärkn. i ett par hänseenden emot denna dess artikel blifvit hos densamma gjorda af någon from själ, som tyckes hafva delat Frih.
Raabs förtroendefulla åsigter, hafva skyndat att rätta hvad som af de särskilda ledamöternes yttranden blifvit origtigt upfalladt; men något sådant fann redaktören icke lämpligt, utan lät någon tid förflyta, hvarefter han i ett sednare nummer af samma tidning väl tillkännagaf, att anmärkn. emot hans referat kommit honom tillhanda, men förklarade att i afseende å den ena anmärkningen »vidhölle referenten sin uplättning», äfvensom att »skillnaden vore ganska lin» emellan hvad som yttrats om
Adeln »kollectivt» och hvad som säges om någon adelsman »individuell», — »eftersom den kollectiva Adeln dock är sammansatt af individerna.» 1 sanning en föga nöjaktig förklaring!
— Men se här ett ännu mera talande bevis på afsigternas beskaffenhet.
Sedan redaktionen, såsom nyss nämndes, loregifvit den ena anmärkningen vara ogrundad och att referenten vidblef den af honom lemnade upgiften, måste han dock erkänna den andra anmärkningen vara »formelt rigtig»; — »men», tillägger redaktionen helt obesvärad!, »man behagade iakttaga att den ingenting betyder i hufvudsaken, som var att omtala huruledes» N. N. »blef slagen med egna vapen.»
Derefter upgifves lika käckt: »De båda frågorna äro af enahanda natur: båda gälla prerogaliver, den ena Adelns, den andra Konungamaktens.» Hvad synes Eder, M.
Hrr, om detta sätt att komma ifrån saken?
— Om man å ena sidan mäste medgifva, alt trångheten i begreppet om frågors betydelse här är stor, måste man å den andra äfven medgifva, hvad jemväl inom Ut sk: t lärer yttrats, att denna trånghet mer än väl motväges af samvetets rymlighet; ty afsigten var enligt egen bekännelse, icke att troget återgifva förhandlingarna, utan endast nedsätta en eller annan ledamot, ehuru sådant för tillfället medförde den lilla olägenheten att framställa frågan origtigt, alt vanställa yttrandena; och delta uttrycker redaktionen högst naift dermed att den säger sin redogörelse, »ej afse att vara en protokollarisk framställning af en debatt, men att återgifva andan deraf.» Skulle då »andan» varit mindre väl återgifven, om man afbållit sig från bevisligen origtiga upgifler?
— Frågan upgafs likväl angå ett ämne af ganska mycken politisk vigt, nemi. det grundlagsenliga tillsättnings— sättet af ordförandeplatserne i R.
Ses Utsk.
Del torde då icke vara fullkomligen likgiltigt alt bemärka, huruledes de ledamöter, 244 Den 31 Januari. sorn af R. o. Ad:s Elektorer blifvit hedrade med förtroendet, att vara ordförander i R.
St:s Utsi;., funnit sig, såsom det vill synas, moraliskt jäfvige att deltaga i en sådan frågas afhandlande.
Man kan knappast på annat sätt förklara den tystnad de vid dessa vigtiga tillfällen iakttagit.
Denna grannlagenhet lemnäs dock af tidningsredaktionen helt och hållet å sido, dä den tvertom för land och rike, för hela den Svenska allmänheten, sanningslöst förtäljes, att de hafva just i den frågan yttrat sig, för bibehållandet nemi. af Adelns väld; och då anmärkmr emot ett dylikt förfarande göras, heter det, att redaktionen visserligen förblandat ett par ämnen med hvarandra, men att det voro ju i alla fall fråga om prerogativer vare sig för konungamakten eller för R. o. Ad:n.
Skillnaden häremellan vore ju en småsak.
RA detta sätt har således åtminstone vid ett tillfälle framkommit den bekännelsen, att hufvudsyftet med tidningsreferatet icke varit ett sanningsenligt återgifvande af förhandlingarna, utan nöjet att antyda huru den eller den ledamoten blifvit »slagen med egna vapen», o. s. v. Jag måste bekänna, att denna lilla anekdot synts mig vara allt för mycket signifikativ för att vid detta tillfälle kunna med tystnad varda förbigången.
Den vederlägger med ett slående exempel Frih.
Raahs milda förutsättning om endast goda upsåt och ofrivilliga misstag hos samtlige de personer, som hälla allmänheten tidningsreferater tillhanda.
En sak vill jag dock vid Utsk:s recit i förbigående anmärka.
Jag föreställer mig nemi., att i dess motivering influtit eli tryckfel eller hvad nian kallar ett omissionsfel.
Der säges nemi.: »såvida redaktionerne hädanefter som hittills i tidningarna införa endast vissa talares yttranden ordagrannt, men deremot utesluta eller ofullständigt och ensidigt uptaga hvad andra, för redaktionerne mindre behagliga personer anföra.»
Enligt min åsigt hade Ulsk. bordt och förmodligen velat säga; »vissa redaktioner»; ty vare det långt ifrån mig och ifrån oss alla, att uti ett gemensamt mindre fördelaktigt omdöme innesluta dem, som redligen handla väl och dem som på ett motsatt sätt förfara.
Det kan emedlertid, såsom jag äfven har sökt tydliggöra, icke nekas, att hvad vissa redaktioner beträffar, äger Utsk:s yttrande fullkomlig grund och har för öfrigt ett ganska godt stöd i Frih.
Raahs egen motion i ämnet, hvarom han så väl vid elt föregående tillfälle, då remiss honom förvägrades (enl. min åsigt mindre välbetänkt) å ett förslag i enahanda syftning, som jemväl sedermera, anfört tänkvärda satser.
Dessa har Frilen 1111 velat så förklara, som vore honom väl tillåtet att yttra, men icke Utsk. alt uptaga och adoptera dem.
Jag förstår icke denna gränsskillnad.
Slutligen har Utsk:t yttrat, »att om R. 0. Ad:n framdeles skulle besluta någon förändrad inredning af Riddarhussalen, den kostnad, som motionärens nu framställda förslag skulle åstadkomma, vore fruktlöst använd.» Frih.
Raab har, i afseende å denna inredningsfråga, nu till stöd för den af honom begärda återremiss anfört åtskilliga sätt och utvägar.
Men jag beder om förlåtelse, De n 31 Januari. 215 detta Frilnns skäl är i dag icke första gången framstäldt för R. o. Ad., åtminstone hvad angår uptagande af" en spiraltrappa å venstra sidan af salen, ty fråga härom förekom, efter hvad jag noga minnes, vid motionens remitterande till Ulskit och besvarades med den invändning, ,ait salens symmetriskt vackra utseende skulle derigenom störas.
Således kan jag icke inse behofvet af en återremiss för att i denna de! bibringa Ut sk: t erforderlig kännedom, ty denna kännedom har Utsk. redan undfått och säkerligen tagit äfven den saken i betraktande.
För öfrigt, då R o. Ad. torde finna ådagalagdt, alt, om det äfven gilves redaktioner, hvilka låta sig angeläget vara att opartiskt och samvetsgrant fullgöra det af dem inför Svenska allmänheten gjorda åtagande att referera våra förhandlingar, så finnas åter andra de der icke förtjena ett sådant vitsord; huru skall det vid sådant förhållande blifva möjligt att skilja agnarnc från hvetet ?
Huru skall man, utan anklagelse för godtycklighet och mannamån, noggrannt kunna bestämma olika platser för olika tidningsreferenter?
Och huru tryggade sitta de icke nu på läktaren, frie från afbrott genom förfrågningar och reklamationer?
Höra de icke tillräckligt derest de vilja höra ?
Bör man väl under sådana förhållanden på de möjligen förmånligaste platserne inom denna sal inrymma säte åt både onda och goda, således jemväl åt personer, eller redskap åt personer, sorn man i detta fall icke bar anledn. att på ett så förekommande sätt bemöta?
Eller har man väl skäl att tro, det en sådan villfarighet ä R. o. Adis sida kan hafva önskad verkan?
Så länge R. o. Ad. med de insigter, den sjelfständighet, den fosterlandskänsla, som alltid ut mai kt detta stånd, fortfarande liandhafver fäderneslandets angelägenheter, hör R. o.
Ad. vara förvissad, att Svenska folket i grunden lemnar R. o. Ad. lull rättvisa i detta fall, och att R. o. Ad. till detta ändamål icke behöfver vidtaga serskilda mått och steg för att tillvinna sig några tidningsredaktörers välvilja, ynnest och bevågenhet.
Under förutsättning, att framför ordet tidningsredaktioner sättes ordet »vissat>, yrkar jag bifall till Betänk.
Hr Ribbing: -Jag ber att fa fästa upmärksamhelen på de skäl Utsk. anfört i afseende på kostnaden för Riddarhussalens inredning.
Skulle denna kostnad blifva betydlig, så hemställer jag, om icke de platser Ståndets egna Notarier hade vid förra Riksdagen kunde nu få begagnas af tidningsredaktionerne.
Man ser ofta Ståndets enskilda ledamöter uptaga dessa platser: de hafva likväl godt utrymme på bänkarne och jag kan icke finna annat, än att de som nu anföra skenskäl mot förslaget, icke vilja saken.
Genom det lilla ordet r vissa», som skulle tilläggas Betänk. och göra det antagligare, synes mig motsatsen nästan inträffa.
Det skulle blott vara för att vissa tidningsredaktioner äro så fiendtliga som de skulle uteslutas, och jag tror, att de deraf icke blefvo förbättrade.
De, som äro så öfvertygade om ensidigheten hos vissa tidningsredaktörer, borde för sig sjelfva 246
Den 31 Januari. bereda fördelen, att den förre icke mera bunde undskylla sig att icke hafva kunnat bättre goro och föra.
Jag har talat med dem som suttit på läktaren, hvilka förklarat, att de omöjligen deruppe kunna förnimma allt hvad som här nere säges.
Derföre instämmer jag med Frih.
Raab i anhållan om återremiss.
Med största möjliga upmärk samhet har jag afhört de skäl Frih.
Haab anfört för den af honom yrkade återremiss: men jag mäste förklara, att jag icke kunnat finna, att ett enda af dem vederlägger dem Utsk. andragit.
Jag anser det således obehöfligt att å min sida till vederläggning uptaga Frih:ns anmärkn:r.
En omständighet i Friluns anförande finner jag likväl så märkvärdig, att jag dervid måste fästa mig.
I fråga om möjligheten, att bereda tidningsreferenter platser här i Riddarh.-salen så att de bättre än nu kunna höra hvad här förehafves, har Frih:n sagt, att vid meddelandet af tillåtelsen att intaga sådana platser man borde fästa det vilkor, att redactörerne skulle vara opartiska i sina referater.
Detta är ett sätt att dagtinga med rättvisan och har ännu icke ingått i mina rättsbegrepp, så mycket mindre som Frih:n synes förutsätta, att redactörerne, ehuru referenterne på de platser de nu hafva höra väl, ändå införa i tidningarna origtiga referater, och att man således genom en ännu fördelaktigare plats skulle kunna tvinga dessa redaotörer att tala sanning och icke, såsom Frih.
Cederström på ett öfvertygande sätt visat, iakttaga den största ensidighet i referaterna om R. o. Ad:s förhandlingar.
Hafva referenterna förmågan att framställa en ledamots yttrande ensidigt och en annans åter fullständigt, så är det icke platsen, som härtill är orseken utan det är viljan hos vissa tidningsredactioner, och jag skulle tro. att de till afböjande af dylika ofog af Frih.
Raab föreslagne transactioner äro fullkomligt stridande mot den värdighet R. o. Ad. i sitt handlingssätt vid alla tillfällen bör iakttaga.
Jag får för min del förklara, att om, hvad som dock icke är förhållandet, det än vore bevisligt, att de åt tidningsreferenterne nu anvisade platser icke äro lämplige, skulle det dock aldrig falla mig in, att emot de af Frill.
Raab föreslagna vilkor bevilja dem andra eller bättre platser.
Jag har haft den äran att vara ledamot af R. o. Ad. vid alla Riksdagar sedan år 1823 och således vid alla, som föregingo den Riksdagen, då läktaren här i rummet blef uplåten åt åhörarne, och hvarförinnan R. o. Ad:s yngre ledamöter derstädes hade sina platser.
Under denna tid hörde jag ingen ledamot klaga öfver, att han icke hörde hvad som föregick härstädes, tvertom erfor jag, i motsats till hvad Hr Ribbing yttrat, att man på läktaren hörde bättre än de, som sutto här nere i salen och på något afstånd från talaren, och detta af det enkla skäl, att, såsom jag yttrade, då Frih.
Raab väckte sin motion, ljudet går åt höjden, och att således den, som sitter på läktaren, måste höra bättre än den, som har sin plats i jemnhöjd med den talande ledamoten.
Den 31 J ann ari.
Det är i sanning ett högst eget förhållande, att de, som nu referera för tidningarna, höra sämre än R. o. Ad:s egna ledamöter, då de hade sina platser på läktaren.
Den tiden gick jag någon gång upp på läktaren för att derifrån afhöra förhandlingarna, och min derunder samlade erfarenhet har öfvertygat mig, att ali förändring i de åt tidningsreferenterne nu anvisade platser är fullkomligt öfverflödig.
På dessa grunder tillstyrker jag bifall till Utsk:s Betänk.
Likväl skulle jag önska, att LTtsk:s sist anförda skäl icke af R. o. Ad. godkändes.
Det är visserligen möjligt, att Riddarh.-salens inredning kommer att förändras, men ännu är vid denna Riksdag något beslut derom icke fattadt, och hvad beslutet vid förra Riksdagen beträffar, så, enär det icke satts i verkställighet, lärer väl en sådan nu äfven uteblifva.
Skälen mot anskaffande af andra platser åt dessa tidningsreferenter äro af Utsk. och Frih.
Cederström så öfvertygande framställda, att jag anser dem böra af R. o. Ad. godkännas.
Jag förnyar min anhållan om bifall till Betänk.
Hr von Kraemer, And.
Rob.:
Det är mig obekant, huru vida Riddarh -Utsk. f. n. är öfverhopadt af göromål, men det förefaller mig som om förhållandet vore sådant, ty de af Utsk. anförda skäl för sitt afstyrkande af bifall till motionen, synas mig nog hastigt tillkomna.
Till en början säger Utsk. nemi., att erfarenheten vitsordat, att man på läktaren hör lika väl som i salen hvad uti den sednare förekommer, och detta yttrande grundar Utsk. derpå, att, då vigtigare frågor förekomma till öfverläggning, åhörare infinna sig på läktaren.
Vid närmare betraktande befinnes detta raisonnement icke hålla streck, ty då ingen annan plats än på läktaren blifvit anvisad åhörarne. är det naturligt, att om de intressera sig för någon här förekommande fråga, måste de begagna de platser, som åt dem blifvit uplåtna, men detta utgör alldeles icke något bevis derför, att de höra fullkomligt väl, och en referent för en tidning måste höra utmärkt väl samt hvarje ord, ty ofta kan riktiga upfattningen af en talares yttrande bero af ett enda ord.
Visserligen har den siste talaren åberopat sin erfarenhet från den lid, då platser på läktaren voro R. o. Ad:s egna ledamöter anvisade, men denna hans erfarenhet kan väl icke antagas såsom bevisande, enär han troligen icke försökte, att skriftligen referera något yttrande, som på detta rum då afgafs.
Det är en väsendtlig skillnad emellan att höra ett yttrande så, att man någorlunda kan upfatta detsamma och att höra det så fullständigt, att man kan skriftligen referera det.
Beträffande det andra skälet, så är det bedröfligt, att Utsk. begagnat detsamma.
Det förefaller mig, som vore det under ett Utsk:s värdighet att inlåta sig i raisonnementer, hvilka måste betraktas såsom en discussion, och Riddarh. -Utsk. har ingått rent af i en sådan med tidningarna, hållen fullkomligt i samma stil som de värsta af de artiklar Utsk. afsett, 248 T) e n 31 Ja 11 u ari. men då Utsk. beg&ft detta fel och framkastat obestyrkta beskyllningar, vid hvilka jag icke vill uppehålla mig, skulle jag finna det högst bedröfligt, om R. o. Ad. genom godkännande af Betänk. skulle ställa sig i solidarisk ansvarighet för hvad Utsk. yttrat.
Visserligen har en talare sökt visa riktigheten af detta utaf Utsk. anförda skäl, men jag får upriktigt bekänna, att jag icke varit nog lycklig, att i detalj hafva så fullkomligt hört hans yttrande, att jag kan inlåta mig i någon vederläggning deraf.
Hvad åter angår hans förslag, alt framför ordet redaktioner skulle sättas ett annat, hvarigenom punkten skulle få följande lydelse: »såvida vissa redaktioner hädanefter som hitintills» etc.; så synes han härigenom hafva erkänt, att somliga tidningsredaktioner införa fullständiga referater i sina tidningar.
Jag hemställer derföre, om vi icke, i fall det vore bevist att han har rätt, kunde indela tidningsreferenterne i 2 klasser nemi. de beskedliga och obeskedliga, och i sådant fall kunde ju de beskedliga få sina platser här nere i salen.
Jag vill icke vidare röra vid detta skäl, emedan ju mindre man talar om detsamma, ju bättre är det för II. o. Ad. och Utsk.
I afseende på sjelfva saken har Utsk. enl. min åsigt förbigått det skäl, som kanske mest talar för motionens afstyrkande, nemi., svårigheten att med nuva:rde inredning af Riddarh.-salen bereda tidningsreferenterna andra platser, och att åter göra det vid en möjligen i framtiden blifvande ny inredning, synes mig vara en cura posterior.
Det torde således icke finnas någon annan åtgärd att nu vidtaga, än att bifalla Betänk, med underkännande af Utsk:s motiver, hvarom jag alltså anhåller.
Hr Printzensköld ansett sig böra
Utf örda Frill.
Cederströms yttrande, kan jag i sanning icke underlåta att deröfver yttra några ord.
Frilen förklarade nemi. att då medborgare och medborgarinnor kunde vara interesserade af att i flera timmar frän läktaren afhöra hvad här i salen förehafves, skulle detta utgöra ett bevis, att man derifrån hör mycket väl.
Jag hemställer till Frih:n, huruvida han frågat sina medborgarinnor, om de verkligen hört alla talare.
Jag betvifla!' icke, att de hört Frilen och möjligen äfven Hr Printzensköld, då lian icke såsom nu är hes, men många talare hafva icke så starka stämmor som dessa Hrr.
Det finnes talare, hvilka hafva sina platser längre bort i salen och de höras icke bär nere och tvertom; huru vill man då, att refe renter alltid skola höra hvad som säges härifrån.
Det är troligt, att personer kunna vara interesserade af att i flera limmar uppehålla sig på läktaren, då de böra större delen af talarne, och om också en talare icke skulle höras af den, sorn är åhörare, kan det vara likgiltigt för honom, men icke så för en referent.
Han måste tydligt och klart höra allt hvad pä detta rum yttras.
Eljest får han i sitt referat en lucka, som icke alltid kan fyllas.
Cederström förklarat eller påbördat mig, att jag skall hafva yttrat, att något origtigt referat aldrig förekommit i tidnin - Den 31 Januari. 249 gar.
Något sådant har jag aldrig sagt, Ivertom har jag t. o. ra. förklarat, att jag beklagat mig öfver sådana referater, men att jag ansett omöjligt att bestämma, huruvida de af redaklionerne blifvit med upsåt origtigt i tidningarna införda, eller om deras referenter icke kunnat rigtigt upfatta hvad som förekommit, bet ex.
Cederström anfört kan jag icke nu kontrollera, .lag hvarken mcdgifver eller bestrider detsamma.
För öfrigt har llr v.
Kraemer på ett ganska lämpligt sätt besvarat Frih.
Cederströms förslag om tillsättandet af ordet vissa framför redaktioner.
Oella är lika ofullständigt, ty om än några talare påstå, att med ordet vissa menas somliga redaktioner, kunna andra åter säga, alt det var icke de redactionerne utan andra vi menade.
Förhållandet är vanligen sådant, att en gillar och en annan klandrar tidningsredaktioner.
Jag har velat gynna båda fractionerne utan att söka deras gunst och bevågenhet, såsom det heter.
Jag har velat bereda oss allesammans fördelar. llr Printzensköld har talat om de af mig föreslagna vilkoren för åtnjutandet af rättigheten för tidningsredaktionerne, att deras referenter erhålla bättre plaiser, men det förefaller mig, som om det icke går an att föreskrifva, att de beskedliga tidningsredaktionernes referenter skola sitta der och de obeskedligas der, emedan det är alltid lika arbiträrt som svårt, att säga hvilka skola hänföras under de olika benämningarna af be skedliga och obeskedliga.
Enl. min åsigt skulle vissa vilkor lätteligen kunna betingas för erhållande af dessa bättre platser, och den, åt hvilken R. o. Ad. updragcr förtroendet alt med redaktionerna härom upgöra, skulle ju kunna bestämma det vilkor, att redaktionerne skola troget återgifva våra förhandlingar och vara skyldige alt införa reclamationer, i fall sådana behöfvas.
Hr Printzensköld har sagt, att man förr i verlden hörde mycket väl på läktaren, men huru förhållandet nu är, känner han icke, emedan han icke varit der på länge.
Skulle han emedlertid ännu en gång göra ett försök att gå dit, så kan han vinna bättre kännedom om saken, och jag hemställer derföre till honom, om han icke skulle vilja förena sig med mig i begäran om återremiss.