Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har visserligen hunnit samla den erfarenhet, att man icke bör allt för mycket öfverlemna sig åt förhoppningar på framgång af de företag man försökerj men jag hyser äfven den åsigt, att om saken är god, bör man ej låta afskräcka sig af ett misslyckadt försök, utan framhärda i försöken till dess något af dem lyckas.
Det är på denna grund jag, för min del, tillstyrker bifall till Hr Stjernsvärds förslag.
För min del kan jag ej gifva mitt bifall till Hr Stjernsvärds förslag i hela dess utsträckning, enär det, i min tanke, ej är lämpligt att alla 4 Stånden sammanträda för att punkt för punkt genomgå StatsUtslcs blifvande Utlåt. ang:de 4:de, 5:te och 9:de HufvudTitlarne.
Sådant skulle gifva anledning till ett vidlyftigt och i de flesta fall alldeles onyttigt ordande.
Icke heller anser jag det vara lämpligt, att discussionen skulle fritt få hvälfva sig kring alla de till dessa HufvudTitlar hörande frågor, ty då skulle det kunna inträffa, att den ene talaren yttrade sig om skjutskolor, den andre om artilleriets och kavalleriets hästar och fouragering, eller att en talare, som ordat om indelningsverket, efterträddes af en talare, som afhandlade frågan om Stockholms befästning o. s. v. Men på samma gång jag således ej kan erkänna lämpligheten af Hr Stjernsvärds förslag i hela dess vidd, får jag förklara, att jag anser detsamma till sitt hufvudsyfte vara godt och således förtjena all upmärksamhet.
Jag anser att detta förslag bör så till vida godkännas, att R, o. Ad. skulle besluta, att vissa hufvudfrågor af de till ifråga - D en 1 April e. 111. 4T varide HufvudTitlar hörande ämnen skulle blifva föremål för RiksSt:ns gemensamma öfverläggningar.
En sådan hufvud- eller principfråga är, i min tanke, först och främst sjelfva hufvudgrunderna för och sammanhanget emellan Sveriges landt- och sjöförsvar.
Dessa sednare stå i ett så innerligt sammanhang med hvarandra, att man icke kan fatta beslut om det ena, utan att tillika, eller i och med detsamma, fatta beslut om det andra.
Skulle Sverige t. ex. beträda den bana, som utaf en ledamet af detta
Stånd blifvit föreslagen, eller att utvidga sin handelsrörelse och till följd deraf sina handelsförbindelser, samt på detta sätt småningom utbilda sitt sjöförsvar, så att i en framtid detsamma, åtminstone i en ganska betydlig mån, blefve Sveriges värn, så följer deraf, att flera andra förslag blifva mer eller mindre obehöfliga, såsom t. ex. Hr Mannerskantz motion om en allmän folkbeväpning eller K. M:s Propos. om utsträckning af Beväringens exercistid, hvars antagande skulle för Svenska Statsverket möjligen medföra en kostnad af omkring en millin Rdr rmt.
Vill man åter ej beträda denna bana, utan fullfölja den redan under en längre tid följda, eller att försvara sig inom sitt eget land, så är det naturligtvis nödvändigt att så mycket som möjligt öfva Beväringen o. s. v. samt deremot inskränka sjöförsvaret och göra detsamma till endast ett bihang till landtförsvaret.
Dessa frågor äro den Svenska sjelfständighetens verkliga lifsfrågor och böra således utgöra första föremålet för den Svenska Riksförsamlingens öfverläggningar.
En annan principfråga är den, som rörer anslag till våra fasta platser.
Jag tror att detta Stånd, inom hvilket så mycken sakkännedom i militära ämnen finnes, bör inbjuda de öfriga Stånden till gemensam öfverläggning om vårt befästningsväsende och framför allt om Frih.
Sprengtportens förslag att befästa hufvudstaden.
Vidare anser jag det vara lämpligt att öfverlägga om Arméens pensionering.
Vi veta alla, att för det närvande en officer, som tjenstgjort i 30 år och hunnit till Kaptens-graden, vid afskedstagande! får en pension af endast 400 Rdr bko, en summa, som den simplaste dagakarl årligen kan förtjena, samt att en soldat, efter 20 ä 30 års tjenstgöring, afskedas med en pension af 12 till 20 Rdr.
Denna fråga är af stor vigt icke allenast för de individer, som komma i åtnjutande af pensionerna, utan för hela samhället, enär den Svenska Arméens duglighet och tjenstbarhet i icke ringa mån beror af pensioneringsväsendet, ty det kan icke vara nyttigt att i den aktiva Arméen bibehålla personer af så hög ålder, att de förlorat icke allenast själens spänstighet, utan äfven kroppens rörlighet.
Slutligen finnes en fråga, som äfven bör blifva föremål för gemensam öfverläggning, nemi.
Hr Stjernsvärds förslag om Svenska Arméens reorganisation.
Jag har i denna stund ännu ej tagit fullständig kännedom om detta förslag, och jag tror ej att jag kommer att detsamma biträda, men jag anser, att då en af Svenska folkets representanter utarbetat ett fullständigt förslag för Svenska Arméens organisation, och detta förslag blifvit vid två Riksdagar af tvenne RiksStånd gilladt, icke är annat än en gärd af Den 1 April e. m. skyldig aktning för dessa tvenne Stånd, att R. o* Ad. inbjuder dem att bevista R. o. Ad:s öfverläggning om samma af dem gillade förslag, oeb sålunda bereder dem tillfälle att inhemta de skäl, som i främsta rummet Hr KrigsMinistern, och dernäst andra ledamöter af Ståndet, kunna hafva att emot detsamma anföra.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. å inbjudning till de öfriga Stånden, att med R o. Ad. sammanträda till öfverläggning om förutnämnde fyra hufvudfrågor.
Det är, så vidt jag kan förstå, f. n. egentligen Hr Stjernsvärd» motion, som nu utgör föremål för öfverläggningen, och jag anhåller derföre att derom få yttra några ord.
Till en början får jag förklara, att jag finner Hr Nordenfelt, som eljest plägar se ämnena både ljust och gladt, denna gången har sett saken allt för mörkt, då han antydde möjligheten, att R. o. Ad. skulle misstänkas för att, vid yrkandet af anslag för militära ändamål, afse icke allenast det allmännas bästa, men dervid, till någon hufvudsaklig del, jemväl sina egna, personliga fördelar.
En sådan misstanke torde ej böra förutsättas kunna upstå, och om den skulle hos en eller annan med förhållanderna obekant person förefinnas, bör den, såsom alldeles obefogad och orättvis, ej i ringaste mån inverka på II. o. Ad:s handlingssätt.
Men, ehuru jag således ej delar Hr Nordenfelts farhåga i besagde hänseende, instämmer jag likväl i hans åsigt, att Hr Stjernsvärds motion ej bör antagas.
Jag tror att i och med detsamma Hr Stjernsvärd och Gr. von Platen hafva förklarat, att R. o. Ad. obestridligen äger de största insigterna i allt till militärväsendet hörande, och således bör gifva de öfriga Stånden en vägledning deri, så hafva dessa ledamöter tydligen gifvit tillkänna, att de anse, det de öfriga Stånden, i dessa frågor, böra rätta sig efter R. o. Ad.
Detta röjer ju lika tydligt en afsigt att både vilja inverka och tilltro sig kunna, medelst sin öfverlägsenhet, imponera på deras öfvertygelse.
Om jag skulle, i likhet med hvad Gr. von Platen m. fl. tyckes hafva förutsatt, vilja i fullt mått tillerkänna våra MedStåndsledamöler de sällsynta dygderna af att vara anspråkslösa och £erna taga råd, tror jag dock ej det vara tjenligt, att allt för mycket sätta dessa dygder på prof.
Vidare förefaller det mig, såsom skulle de föreslagna gemen samma öfverläggningarne föranleda till en betydlig vidlyftighet i ärendets behandling och dermed förknippad tidsutdrägt.
Det skulle visserligen låta sig göra, att afskilja vissa utur de förväntade Ut]ål:na hemtade principer, och göra endast dessa till föremål för rådplägningarne; men då dessa Utlåt:n komma att omfatta alla de förslag, som af K. M., eller enskildta motionärer, blifvit framställda, så är det ganska sannolikt att mången, lill föremål för sitt begrundande, heldre vill hafva dessa konkreta förslag, än blott och bart principer, hvaraf tillämpningen är, hvad som egentligen borde intressera de flesta.
Öfvertygad, att under innevar:de Riksdag komma att yppa Den 1 April e. m. 49 sig många andra och bättre tillfällen, att bereda verkställighet
St den antagna grundlagsförändringen, än det hvaraf R. o. Ad., enl.
Hr Stjernsvärds förslag, skulle begagna sig, anser jag oss till dessa lämpligare tillfällen böra spara användandet af de gemensamma öfverläggningarne.
Ty, mine Hrr, om det skulle inträffa, att det steg, K. o. Ad. står i begrepp att taga, komme att menligt inverka på MedSt:ns sätt att betrakta dessa allmänna sammankomster, om t. ex. en mängd af R. o. Ad:s ledamöter, vid det första sammanträdet, begärde ordet för att meddela de öfriga Stånden sin större visdom och rikare skatt af erfarenhet i militärväsendet, så inträffade lätteligen, att antingen funno MedStrns ledamöter våra anspråk på obestridligt öfverlägsna insigler ganska ledsamma, eller ock skulle det kunna hända, att en mängd af de öfriga Ståndens medlemmar, de der icke ansågo sig böra åtnöjas med auskultantsrolen, utan äfven ville hafva ett ord med i laget, började att utveckla sina åsigter, sina theorier, sina föreställningssätt, hvadan man i sådant fall snart skulle befinna sig fördjupad i ett sådant haf af tidsödande öfverläggningar, att det vore fara värdt, att all lust till förnyande af de gemensamma sammanträdena deri drunknade.
Gr. von Platen har, i motsats till dessa mina farhågor, yttrat sig för sin del vara öfvertygad derom, att ledamöterne af RiksStin gerna emottaga uplysningar, då sådana dem erbjudas, samt att
Utskisförhandlingarne bekräftat denna hans öfvertygelse.
Jag vill gerna medgifva detta utan tvifvel lyckosamma förhållande, men jag måste fästa upmärksamhelen på den väsendtliga skillnaden emellan RiksStms och Utsk:ns förhandlingar.
I de sednare beredas målen, och alla uplysningar äro således derstädes begärliga, i de förra åter skola beslut fattas öfver de förut beredda ärendena; de flesta representanter hafva då redan, på grund af den förutgångna beredningen, stadgat sina tankar i frågorna; hvartill kommer, att discussionen inom ett mindre antal personer alltid aflöper lättare, än en öfverläggning inom större församlingar.
Redan blott för att göra sig hörd inom en så talrik församling, som Svenska representationen, samlad på ett rum, .fordras det i sanning starka lungor, aldrahelst om dervid kommer att äga rum det hos oss icke ovanliga förhållandet, att de enskilda betraktelserna gifva sig nog hörbart luft i jemnbredd med den ordet ägande, offentlige talarens föredrag.
Om således de i den talrikare församlingen afgifna yttranden skola något verka, få de icke omfatta allt för invecklade och omfångsrika, af en mängd smådetaljer upfyllda föredragningsämneri, ty då blir det nästan omöjligt att kunna förkorta och förenkla sitt föredrag till den grad, som erfordrades för behörig verkan af hvad som säges.
Men det finnes många andra, vigtiga ämnen, som dertill bättre torde lämpa sig.
I alla händelser bör det icke vara just det
Stånd, hvilket anser sig i besittning af största kunskapsmåttet uti ämnet, som bör ge sig mina af att vilja »endoctrinera» de öfriga.
Af hvad jag nu haft äran anföra torde R. o. Ad. finna, alt jag, för min dei, icke kunnat röja så stora fördelar af förslagets V. H. 4 50 Den 1 April e. m. antagande, att desamma öfvervägde de dermed förenade olägenheter, och får jag således vördsamt afstyrka bifall till Or Stjernsvärds motion. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Jag anhåller att med några få ord få motivera mitt afslag å Hr Stjernsvärds motion.
Mitt hufvudmotiv dertill är alldeles icke den grannlagenhetskänsla, Hr Nordenfelt omförmält, ty jag insläinmer helt och hållet uti Gr. von Plalens derom yttrade mening, utan detta motiv ligger i min åsigt, att få frågor kunna vara sämre valda såsom föremål för det första allmänna sammanträdet, än 4:de och 5:te HufvudTillarne.
Dessa HufvudTitlar innefatta en sådan mängd af olika frågor, att discussionen derom skulle uttänjas till en odräglig längd, i fall alla dessa frågor skulle blifva föremål för längre och grundligare föredrag, eller ock, derest öfverläggningen skulle sammanträngas inom en kortare tid och föredragen till följd deraf förkortas, skulle de blifva i hög grad ssäfvande och orediga.
I intetdera fallet skulle det åsyftade resultatet vinnas, men den säkra följden blefve, att representationen finge leda för sådana öfverläggningar.
Rörande Hr Brakels förslag vill jag ieke utförligen yttra mig, enär det ej nu är föremål för öfverläggning, utan endast fästa upmärksamheten derpå, att om än discussionen blefve inskränkt till vissa principfrågor, finge densamma dock, till följd af den upräkning af sådana frågor, Hr Brakel gjort, ett ganska stort omfång.
Dessutom får jag anmärka, att bland de utaf
Hr Brakel upräknade principfrågorna finnes åtminstone en, nemi. befästningsfrågan, som, enl. hvad jag tror mig veta, icke af StalsUtsk. förg; tages samtidigt med 4:de HufvudTiteln.
I allt fall kan det nu icke blifva fråga om Hr Brakels amendement, ulan blott om Hr Stjernsvärds förslag, och i afseende derå vidblifver jag min redan yttrade tanke, att ett bifall dertill vore ett ganska olyckligt experiment, att draga nytta af den nyligen antagna grundlagsförändringen.
Vid det förhållande, som nu äger rum, eller att
RiksStm särskildt öfverlägga om riksdagsärendena, torde det ej kunna förnekas, att det vore en väsendtlig fördel, om de vigtigaste af dessa ärenden blefve föremål för gemensamma öfverläggningar.
Jag tror visst icke, att någon ledamot af representationen skulle finna sig förfördelad derutaf, att en annan representant erbjuder honom uplysning i något ämne och ogillar följaktligen helt och hållet detta skäl till afslag å Hr Stjernsvärds förslag, hvilket jag till dess syfte anser vara godt och emot hvilket jag endast hyser den redan af en annan talare yttrade betänklighet, att vi derigenom skulle förås ut på ett haf af öfverläggningsämnen.
Detta är ett verkligt hinder för mig att obetingadt antaga förslaget.
Att åter, på sätt Hr Brakel föreslagit, på förhand bestämma vissa hufvudfrågor til! föremål för den blifvande öfverläggningen, såsom frågan om de fasta platserna m. m., torde icke Den 1 April e. m. heller vara lämpligt, ty om StatsUtsk. icke uptager denna fråga i sitt första Betänk., så har man fattat ett beslut, som icke leder till något resultat.
Jag inser således i sanning ej huru man kan utplocka några punkter från Betänk., innan man har detsamma i handen och vet hvad det innehåller.
För min del skulle jag tro, att ändamålet med Hr Stjernsvärds förslag bäst vunnes derigenom, att R. o. Ad., med bifall till förslagets hufvudsyftning, beslöt att updraga åt Talmanskonferensen att bestämma de punkter af de förväntade Utlåtme, som borde blifva föremål för gemensam öfverläggning.
Jag kan ej föreställa mig annat, än att Talmanskonferensen, som i så många andra fall gjort sig förtjent af Ståndens förtroende, skulle med samvetsgrannhet upfyila detta updrag samt således upsöka de vigtigaste punkterne och framställa dem såsom föremål för den gemensamma öfverläggningen.
På detta sätt undveke man att få en sådan massa af öfverläggningsämnen, att ett ordande om dem alla skulle blifva i högsta grad tidsödande och alldeles utledsna dem, som väntat sig fördel af grundlagsförändringen.
Jag anhåller vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, behagade lill R. o. Ad. framställa propos. å det förslag, jag nu tagit mig friheten väcka.
Emot mitt förslag har blifvit anmärkt, att början till de gemensamma öfverläggningarne borde göras med någon annan fråga, såsom frågan om qvinnans myndighet, elier om religionsfriheten.
Jag får härvid anmärka, att R.
St. ännu icke erhållit någon Propos. i dessa frågor, och att således ett allmänt sammanträde kunde blifva aflägsnadt till ett ganska långt fjerran, samt att, enl. hvad erfarenheten gifvit oss vid handen, frågan om religionsfriheten åtminstone icke är en sådan fråga, som hastigt och lätt afgöres.
Vidare har man funnit det strida emot grann lagenheten, att R. o. Ad. skulle inbjuda de öfriga Stånden till gemensam öfverläggning om de ifrågav:de HufvudTitlarne, enär R. o. Ad. egde de största insigterna i försvarsväsendet såväl lill lands som sjös, och dessutom i flera anslagsfrågor vore personligen intresseradt.
Jag får å min sida erinra, att det finnes ganska olika åsigler om vårt försvarsväsende, så väl inom detta Stånd som hos de öfriga Stånden och att det således ej kan vara annat än nyttigt, att kämparne för dessa åsigter upträda emot hvarandra.
Hvad åter det personliga intresset vidkommer, har en föreg:de talare redan undanröjt den betänklighet, som man deruti, i min tanke, alldeles utan skäl trott sig finna.
Man har fordrat, att de ämnen, som skulle blifva föremål för öfverläggningarne, borde närmare bestämmas.
Härpå svarar jag, att sådant ej varit möjligt, enär de StatsUtsk:s Betänk:n, som röra 4:de, 5:te och 9:de HufvudTitlarne, ännu icke blifvit till RiksSt:n afgifna.
För öfrigt tror jag, att en sådan begränsning af ämnena icke vore lämplig, ty det skulle derigenom hända, att ganska vigtiga och maktpåliggande ämnen måste utelemnas.
Jag befarar icke, Den 1 April e. m. att representationen skall fördjupa sig i discussioner rörande delaljfrågor och dermed onödigtvis uptaga tiden.
Alt en fullkomligt lika vidsträckt fräga förut varit föremål för gemensam öfverläggning, torde de af R. o. Ad:s ledamöter, som bevistat 1840 års Riksmöte, ganska väl erinra sig, och så vidt jag kan påminna mig, gick detta sammanträde ganska väl för sig, utan några större utflygter från öfverläggningsämnet.
Hvad åter angar Frih.
Raabs förslag om öfverlemnande åt
Talmanskonferensen att bestämma öfverläggningsärnnena, så förefaller det mig så eget, att jag ej rätt vet, huru jag skall bedöma det.
Enligt detsamma skulle R. o. Ad. inbjuda de öfriga Stånden att sammanträda för att öfverlägga om frågor, som icke vore bestämda, utan berodde af Talmanskonferensens beslut.
Sådant anser jag icke vara lämpligt, utan jag anser, att R. o. Ad., som aflåter inbjudningen, äfven bör bestämma de ämnen, hvarom MedSt:n inbjudas att öfverlägga.
Jag kan således ej medgifva någon inskränkning af min motion, utan begär propos. derå i dess helhet.
För min del kan jag ej upfatta det af Konst.- Utsk. vid förra Riksdagen väckta samt af R, St. och K. M. vid denna Riksdag antagna grundlagsändringsförslaget om de gemensamma öfverläggningarne från någon annan synpunkt än den, att då, till följd af den Svenska Representationens heterogena sammansättning, det icke är möjligt för ledamöterne af de särskildta Stånden, att besitta alla do sakkunskaper, som erfordras för de olika riksdagsärendenas riktiga afgörande, borde det beredas tillfälle för Stånden, att genom allmänna sammanträden tillgodogöra sig den sakkännedom, som endast i ett eller annat Stånd, allt efter frågornas olika beskaffenhet, förefinnes.
Ibland de frågor, hvari endast ett Stånd har den erforderliga sakkunskapen, är utan tvifvel militärväsendet, ty jag tror ej, att någon med fog kan påstå, att Preste-, Borgare- eller BondeSt:ns ledamöter äro så hemmastadde i denna fråga, att de kunna bedöma sättet för rikets försvar och de dertill erforderliga medel.
Ad. är det Stånd, som inom sig sluter en ganska stor mängd af personer, som egnat sig åt krigareyrket och ibland dem Hr KrigsMinistern, hvilken är i tillfälle att söka göra regeringens åsigt om vårt försvarsväsende inom representationen gällande, kan jag för min del ej finna annat, än att det ej finnes någon till gemensam öfverläggning mera lämplig fråga än just några af de vigtigaste frågorna i 4:de och 5:te HufvudTitlarne.
Dessa frågors verkliga allmänna vigt hoppas jag ej af någon underskattas, ty hvad är vigtigare för Svenska folkets representanter än frågan om Svenska jordens försvar?
Cederström har förmenat, att R. o. Ad. genom att inbjuda MedStrn till öfverläggning om militära ämnen, skulle utsätta sig för misstanken, att vilja genom sin större sakkunskap imponera på dem.
I min tanke är det ej farligt att utsätta sig för en dylik misstanke, ty jag anser det vara R. o. Ad:s ovilkorliga, af om - Den 1 April e. m. 5d tanka för fäderneslandets väl föreskrifna skyldighet, att söka imponera på MedSl:n genom förebringandet af verkliga skäl för de åsigter, R. o. Ad. förfäktar och söka göra desamma inom hela den Svenska Representationen gällande, när det galler sältet och medlen för fäderneslandets försvar, torde det vara ganska lofvärdt att vilja bibringa sin öfvertygelse derom till så många som möjligt af dem, som äga frågornas utgång i sina händer, och jag utsätter mig derföre gerna för den misstanke, som Frih.
Cederström tyckes så mycket frukta.
Gr. af Ugglas har påstått, att här icke kunde blifva fråga om det förslag jag framställt.
Jag får härpå svara, att, med undantag af hvilande grundlagsändringsförslag, det ej, så vidt jag vet, finnes någon fråga, hvari ett Stånd ej äger rättighet att antaga ett föreslaget amendement.
Samme värde ledamot har erinrat, att en af de utaf mig föreslagna hufvudfrågorna, nemi. befästningsfrågan, icke inom StatsUtsk. blifvit behandlad i sammanhang med 4:de HufvudTiteln.
Jag har till min stora förundran äfven hört detta, men jag kan ej inse, hvad som hindrar R. o. Ad. att inbjuda MedS(:n till gemensam öfverläggning om befästningsfrågan, då densamma till RiksSt:n inkommer, och komma måste den ju, vare sig förr eller sednare.
Jag förnyar min anhållan om propos. å mitt förslag.
Uppå de af Hr Stjernsvärd och Gr. von Platen anförda skäl får jag tillstyrka bifall lill motionen.
Emot densamma har man egentligen endast anfört tvenne skäl.
Det första gick ut derpå, att det skulle vara stridande emot grannlagenhelen, att R. o.
Ad., som egde den största sakkännedomen i militära frågor, inbjöde de öfriga Stånden till öfverläggning derom.
Detta skäl har Gr. von Platen fullständigt vederlagt.
Det andra skälet var, att öfverläggningsämnena hada en sådan utsträckning, att discussionen deröfver skulle blifva alltför vidlyftig och tröttande.
Jag anser, lika med Hr Stjernsvärd, icke heller detta skäl vara af sådan vigt, att det bör föranleda till afslag å motionen, och anhåller fördenskull, att densamma måtte af R. o.
Jag delar deras åsigt, som anse syftningen af förslaget vara god.
St. hafva fått rättighet att på ett rum sammanträda lill öfverläggning om förekommande frågor, kan denna rättighet ej bättre begagnas än i fråga om fäderneslandets försvarsväsende.
Men jag erkänner tillika, att jag tvekar att antaga förslaget i hela dess vidd, enär öfverläggningsämnena derigenom skulle få en alltför stor utsträckning.
Jag anser det vara en brist i grundlagens nya stadgande om de gemensamma öfverläggningarne, att deri ej finnas intagna några närmare bestämmelser om sättet för desammas hållande, ty det behöfdes ganska väl en särskild OrdningsStadga för dem, innehållande såväl huru besluten om deras hållande skola fattas- och på hvad sätt vid dem skall tillgå.
Då något sådant icke finnes be - 51 Den 1 April e. m. stämdt, föreställer jag mig, att Talmanskonferensen skulle kunna behandla sådana frågor och åtminstone till en början upfylla det åliggandet att bereda dem.
Jag skulle derföre anse det vara lämpligt, att R. o.
Ad. anhöll hos iir Gr. o. Landtm., att han behagade i Talmanskonferensen framställa, huruvida det icke vore skäl att hålla en gemensam öfverläggning om åtskilliga bufvudfrågor, som röra försvarsväsendet.
För den händelse att Talmanskonferensen, sammansatt af ledamöter från alla fyra RiksStm, skulle finna saken nyttig, borde konferensen upgöra förslag å de hufvudfrågor,' som skulle blifva föremål för den gemensamma rådplägningen.
Jag anser, att R. o. Ad. bör besluta något i den af mig nu antydda syftning samt icke helt och hållet skjuta ifrån sig ett i och för sig godt förslag.
Frölich, Davjd:
Jag vill icke uppehålla mig vid de skäl, som blifvit anförda för ett ovilkorligt afslag å motionen, enär jag ej kan anse dem annorlunda än hvad man kallar de obotfärdigas förhinder; utan jag vill endast framhålla ett ännu ej omnämndt skäl för motionen, nemi. det, att då vi äro det enda Stånd, som har den lyckan att inom sig hysa åtskilliga af Konungens Rådgifvare, borde de öfriga Stånden villigt samtycka till ett sammanträde, dervid de kunde erhålla nödiga uplysningar af dessa Rådgifvare.
Men jag får derjemte förklara, att jag hyser samma betänklighet som den siste värde talaren, att obetingadt bifalla Hr Stjernsvärds motion, ehuru jag, i olikhet med honom, måste undanbedja oss något ytterligare reglementerande ang:de de allmänna sammankomsterne.
Vi hafva alldeles nog med reglementen och jag kan ej finna nyttigt, att tid efter annan få den ena Stadgan hopad på den andra.
För att komma till målet i detta fall, anser jag för min del, Hr Mannerskantz’s förslag vara det lämpligaste, ja det enda antagliga.
Jag hyser icke någon fruktan derför, att