Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De åtgärder, jag vördsamt nu ämnar föreslå, kunde således vara föremål för ett Finance-Utskotts handläggning; men då realisationen är på lag grundad, och rörelsen kräfver dess snara verkställighet, samt båda dessa motioner, enligt min öfvertygelse, kunna med lika styrka motiveras ur statsoeconomiska grunder, skall jag särskildt för hvardera af dem vördsamt förestå behandlingssättet.
Man. har länge velat förbättra Svenska sta ngjernstil I - verkningen och manufacturen, samt försökt många utvägar att komma dertill.
Genom ett till en overkställbar ytterlighet drifvet prohibitivsystem har man nedtvingat råämnenas pris och velat upprätthålla varans pris i verldshandel!! genom tillverkningsmängdens begränsning.
Man har upprättat egna, techniska Embetscorpser; inga medel hafva blifvit sparda, då vetenskapliga försök varit i fråga.
Styrelsen har räckt näringsidkaren en hjelpsam hand, och genom exportförbud äro råämnena försäkrade åt föradlaren.
Endast ett medel har man icke vågat vidröra, det enklaste, det mäktigaste; jag menar friheten, denna omätliga kraft, som genomtränger alla menskliga förhållanden, sprider lif och rörelse äfven till industriens minsta utgreningar (Se England!
För ioo år sedan tillverkades der ej \ jern mot i Sverige; nu 7 gånger så mycket.
Likväl har England intet BergsColbm, intet JernCont., ingen technisk Embetscorps.
För 3o år sedan började det puddlade Engelska jernet att användas till allmänna behof; för 20 år sedan gjorde man ankarkedjor deraf; för 10 år sedan ingick det i gevärstillverkningen, och nu har en Svensk
Bergsman sett puddladt jern af större täthet och jemnhet än det Svenska, samt äfven användbart till stål, ehuru ej så tjenligt dertill som Öregrundsjernet).
Man fruktar friheten i Sveriges jernhandtering, och likväl är Sverige ett fritt land.
Må man blott icke vidtaga andra åtgärder än sådana, hvilkas verkningar kunna beräknas; men förgäfves väntar man sig att i maklighet och utan beslutsamma och afgörande steg införa någon väsendtlig förbättring, ett mål, som af andra folkslags rastlösa bemödanden ryckes allt mer och mer undan oss, ju längre vi dröja.
Vore den ställning, hvaruti vi befinna oss, lika fast som den är gammal, skulle måhända öfvergången blifva betänklig, fastän nödvändig.
Men tiden och den egenmägtiga speculationen hafva lyckligtvis redan upplöst detta prohibltiv-systems inre fasthet; de stadganden , jag vördsamt hemställer lill upphäfvande, hafva aldrig kunnat rätt handhafvas, och deruti företer sig ej allenast en säkerhet emot all våda vid deras upphäfvande, utan den helgd, författningar böra åtnjuta, ger äfven ett ytterligare skäl D e n 20 F c b r u a r i i c. m. 101 till sådanas upphäfvande, hvilka icke kunna rätt liandhafvas.
Jag föreslår vördsamt: 1:0
Att bruksägare, privilegierad på egen tack jer nsblåsning, må från detta åliggande befrias, och honom upplåtas rättighet att fritt köpa sitt behof.
Vid höga tackjernspris blåser bruksägaren sjelf; tillgången ökas, priset faller.
Vid låga tackjernspris upphör bruksägaren att blåsa; priset stiger.
JNärmäste följden blir således jemnare pris och tillverkningens bedrifvande på de stallen, hvarest tillverkningspriset är lågt.
Många bruksägare fortfara dock med sina blåsningar, för att fä ett tjenligt tackjern. 2:0
Att vid stångjernshärd, hvarest smidesrätten antingen nu uppgår till 45o ä 55o SkS , olika efter orterna och belägenheten, eller genom bruksägarens frivilliga åtagande af ökad skatt uppbringas till nämnde belopp, må smidas så mycket, som medhinnas kan; hvarjemte recognitionssmide vid sådan härd utbytes mot dubbel hammarskatt.
Exempelvis och för sådant stångjernsverk, som anses tillverka 1000 Sk®, men hvarest nu privilegierade smidet blott utgör 800 Skffi för enkel eller dubbel hammarskatt, bör bruksägaren, få smida fritt emot erläggande af 4 Skåks ökning i hammarskatt.
Den bruksägare deremot, som vill fortfara med sin begränsade sinidesrätt, skattar derefter; men öfversmide anses såsom undansnillning af Kronans rätt.
Båda dessa åtgärder åstadkomma val någon tillökning i tackjernsbehofvet (den förra genom minskad blåsning, den sednare genom Ökadt smide); men att den icke blir betydlig, kan lätt bedömas deraf, att förhållandet i sjelfva verket varit länge till största delen enligt med hvad nu skulle förordnas.
Den tillökning åter, som verkligen kommer att äga rum, ginge den äfven upp till tl af nuvarande tillverkning, innebär i min tanka ett af flera omständigheter högt påkalladt steg till införande af mera industri i denna näring.
Den bör tålas af bruksägaren, emedan jernhandteringen icke består ensamt af stångjernssmide, utan äfven af malmbrytning, kolning och tackjernsbläsning, och emedan högre grad af industri fordras i tack jer nstill verkningen, innan han kan påräkna ett för särskilda behof beredt och rent tackjern, hvilket äfven kan ingå i hans smide med högrepris, utan förlust.
Tackjernsblåsaren åter har rätt att begära ett högre pris; ty han får ej exportera sin vara. R.
St. hafva 1809 och vid flera Riksdagar begärt en friare tackjernshandel, och sednast rätt att exportera detta råämne.
Svenska bruksägaren, förlitande sig pä malmens och bränslets renhet, och bunden af ett föråldrad t författningssystem, sorn medfört en inveckling af interessen, hvarifrån andra länder äro befriade, har, i allmänhet att tala, antingen saknat tillräcklig kännedom om inflytandet af förbättrade methoder i hans eget yrke, eller nog frihet att begagna industriens vink, med en säker be - 102 Den 20 F e h r u ar i i c. m. räkning på framtiden, och kan i närvarande stund icke uthärda täflan af fri tackjernsexport, hvilken jag ej heller nu tillstyrker-.
Men jag tvekar ej vid det tillägg, att jernhandteringens bestånd och förkofran i stort fordra en stark industriös väckelse, i förening med ökad frihet och ökad insigt.
Och kan denna väckelse ej annorledes åstadkommas, än genom tackjernsexport, då må hellre denna enda utväg till jerntillverkningens totala framskridning, om än åtföljd af slångjernshandleringens partiella förstöring eller skada, vidtagas för att alstra industri och insigt, än att ett permanent stillastående, hvilket innebär ett verkligt aftagande för täflan underkastade näringar, skall störta thela näringen, till fäderneslandets obotliga skada.
Och denna synpunkt, mina Herrar, högre än både tackjernsblåsarens och bruksägarens, emedan den rör fosterlandets väl, ärden3:dje, hvarifrån detta ämne bör skärskådas.
Ett högre tackjernspris ej allenast inleder bergsmannakunskap, tillsyn och vård i alla riktningar af den mångfaldigt sammansatta tackjernsblåsningen, utan medför äfven ett högre kolpris; och skogens vård och omsorg vid kolningen blifva deraf en följd.
Så verkar friheten; den sprider tanka och lif till industriens minsta utgreningar.
Jag föreslår vördsamt, att denna motion remitteras till Oecon.
Strömfelt, HansVredr., anförde skriftligen:
Hos Ridd.Utsk. har Capitainen vid K.
DahIReg:tet, Carl Fredr.
Kuylenstjerna, med företeende af en utaf Skogshushållaren O. B.
Starck d. 18 sisth Dec. för Capitainen utgifven fullmagt att vid innev.
Riksdag intaga säte och stämma å Riddarhuset för adliga ätten N:o 222 Starck, anhållit att i sådant afseende bekomma inträdespollett; varande tillika af sökanden anfördt, att de till hufvudmannaskapet för ätten framför ofvanbemälde Otto Bernh.
Starck berättigade personer, hans faderbroder Johan Fredr, och Ernst Vilh.
Starck, den förre för omkring 5o år sedan begifvit sig till sjös, dervid han ingått i tjenst uti Engelska flottan samt sedermera icke låtit höra af sig, samt den sednare för omkring 20 år sedan .aflidit såsom urmakare i Askersund, hvilket allt sökanden velat styrka med härhos bifogade, af sistnämnde personers syster, enkan Ulrika Eleonora Fröman, född Starck, d. 2 dennes utgifne betyg.
Men ehuru fullmagtens utgifvare, O. B.
Starck, finnes rätteligen anteknad å stamtaflan öfver adliga ätten Starck, likväl och då genom enkan Frömans betyg icke blifvit lagligen styrkt, att de framför honom till fullmagts utgifvande berättigade Joh. Fredr, och Ernst Vilh.
Starck antingen genom döden afgått eller i öfrigt sin representationsrätt förlorat, har Ridd.Utsk., emot stadgandet i 12 §. Ridd.Ordn., an - Den 20 Februarii e. ra. io3 sett sig icke kunna den företedda fullmagten godkänna, hvilket dock, uppå Capitainep Kuylenstjernas begäran, jemlikt i5 5.
Ridd.Ordn. jag, i egenskap af Utskrs Ordförande, bort hos R. o. Ad. vördsamt anmäla, på det förevarande fråga oin inträdespolletts beviljande må kunna af R. o. Ad. slutligen afgöras.
Bil. N:o 1.
Till den Urtima Riksdag, som i Stockholm skall hållas och tager sin början d. i5 Jan. nästa år 18>4, befullmägtigas härmed Capilainen vid R.
DahlRegttet, Carl Fredr.
Kuylenstjerna , att för ådeliga ätten N:o 222 Starck, intaga säte och stämma på Riddarhuset; hvarvid han ovilkorligen förpligtas att ställa sig till efterrättelse Rikets gällande Grundlagar.
Borgholm & Wedbv d. 18 Dec. iS33. O. B.
Starck, Skogshushållare. (L. S.) Bil.
Att Joli.
Starck, född 1758 d. 22 Nov., som för omkring 5o år sedan från Finland ur dess fädernehus begaf sig till sjös samt sedan ingått i Engelsk tjenst vid flottan, har sedermera icke låtit höra af sig, samt att dess broder Ernst Vilh.
Starck, lödd 1765 d. 18 Martii, som varit urmakare, flyktade från Finland under kriget till Sverige och till Askersund, der lian afled barnlös för omkring 20 år sedan, får undertecknad deras syster härmed på begäran in tyga.
Stockholm d. 2 Febr. i834- Ulrika Eleonora Froman, född Starck.
Jag påminner mig, att då Capitaine Kuylenstjerna vid uppropet begärde pollet, för att intaga säte och stämma för ätten Starck, förevisade han en fnllmagt af samma man, som utgifvit en full magt, på grund hvaraf han förra Riksdagen sutit på Riddarhuset.
Hr Gr. o. Landtm, samt Ridd.Direct. ansågo sig likväl icke kunna tilldela honom pollet, emedan, enligt hvad jag vill minnas, fullmagten var utgifven af 3:dje eller 4;de ättemannen i ordningen.
Hr Kuylenstjerna uppgaf då, att denne var boende på Öland, och att det skulle blifva svårt att derifrån få de betyg, som ansågos nödiga.
I fall Gr.
Strömfelt nu väckt en enskild motion, lärer den få hvila på bordet, och jemväl om han sorn Ordförande i Ridd.Utsk. anmält saken, torde sådant vara nödigt, emedan jag tror förhållandet böra närmare inför Ståndet utredas.
Man klagar öfver bristande bytesmedel och lånetillgångar; man anser sig ej hafva nog af de Disconter och andra låneinrättningar, som finnas.
Lånesystemet utvecklas och ut - Den 20 Februarii e. na. ■vidgas mer oell mer.
Privatbanker och Hypotheksinrättningar hafva redan blifvit stiftade; flera sättas i fråga.
Assignations-väsendet är elt af crediten tillskapadt rörelsemedel, och en consoliderad statsskuld förespeglas, hvars räntebärande papper äfven skulle sättas i omlopp.
Huruvida genom den organisering och utsträckning, de förra inrättningarna erhållit och dylika tillämnade än ytterligare torde erhålla, och med de anspråk, som för dem sättas i fråga, det egentliga myntet må utestängas från allmänna rörelsen med möjlig menlig inflytelse på realisationen, äfvensom om den allmanna nyttan, i det hela öfversedd, verkligen blefve til 1— vägabragt genom de ifrågasatta statspapperen, tillkomna för inproduetivt behof och öppnande banan för det lockande, men tärande statsskulds-systemet, en tillflykt, som måhända endast i nödens stund, såsom ett lyckligt räddningsmedel, Loide tillitas, lemnar jag derhän.
Man måste emedlertid bekänna, att dessa anstalter till en del hvila på nog slipprig grund, d. v. s. på fictiva capitaler, på en vacklande opinion, på en credit, hvarpå åtskilliga omständigheter kunna inverka.
Det är dock ej min mening att nu söka utveckla dessa förhållanden.
De blifva frågor för sig, att närmare utredas af dem, sorn dertill äro mera mägtiga än jag.
Jag vill deremot göra R. o. Ad. uppmärksam på capitaler, hvilka vi i verkligheten äga, hvilka, öfverflyttade i mångå händer, redan mångdubbladt äro verksamma, och hvilka än ytterligare kunna göras rörliga.
Jag menar de i fastigheter intecknade summor, hvilka, enligt officiel uppgift, endast i jordegendom uppgå till öfver 70,000,000 R:dr E:co, eller mer an dubbelt mot massan af det cireulerande sedelmyntet Grundade på verklig valuta och förenade med säkerhet, möjlig att af livar innehafvare pröfvas, äro intecknade skuldsedlar det bästa penninge-surrogat.
Om dessas rörlighet mera befordrades genom ändamålsenliga författningar till tryggande af innehafvarnes betalningsrätt, skulle större transactioner genom dem, med beqvämlighet och mera än som sker, kunna verkställas och vid liqvider motsvara de summor, hvarpå de befinnas ställda.
Men antingen besväras de af författningar, som hafva till påföljd, att deras rörlighet inskränkes, eller är deras realisering förenad med osäkerhet och onödig omgång.
Behörigen intecknade skuldsedlar borde i min tanka befrias från alla andra bevakningsåligganden än renovation af den beviljade inteckningen, den tysta förmånsrätten framför dem försvinna och, jemte inteckningsväsendets bättre redande och ordnande än nu är förhållandet, all möjlig omtanka, kraft och skyndsamhet vid deras utsökning utvecklas.
De skullfe då, genom transport löpande, i hvar mans hand, utan inskränkning till någon viss ort, såsom goda papper surrogera contanta medel och, ställda på större summor, aldrig täfla med Bankens sedlar i den dag liga - Den 20 F e b r u a r i i e. m. 103 liga rörelsen, eller, utträngande det myntade silfret och dess representanter ur omloppet, förvandla dessa till vara.
På dessa allmänna premisser grundar jag följande 2:ne motioner, fästande mig för närvarande endast vid derus föremål, ehuru ämnet i sin utsträckning, såsom äfven dessa premisser antyda, visserligen från mångå andra synpunkter ytterligare skulle kunna uppfattas: r.o Sedan långifvare i behörig ordning vunnit inteckningsrätt, eller han genom förnyelse af inteckning bevarat dess fortfarande gällande kraft, borde han frikännas från vidare bevakn i ngsbeky miner.
I sanning inser jag icke något giltigt skäl, hvarföre en inteckningshafvare, känd som han är, vid yppandet af en concurs skall behöfva styrka sin fordran annorledes, än örn den utom concurs göres tvistig.
Men jag vill icke gå så långt, att jag skulle yrka rubbning i hvad derom sedan längre tider varit förordnadt.
Jag vill inskränka mig till anmärkning öfver hvad lagen i afseende å intecknade skuldsedlars anmälan, på grund af så kallad årsstämning, föreskrifter.
Väl medgifver jag, att sistnämnde anstalt, i allmänhet betraktad, är af obestridlig nytta; men lagstiftaren har, såsom ofta händt, dervid tillskapat onödiga, till och med skadliga åligganden, genom en alltför långt sträckt allmännelighet och genom former, hvarmed de lagkloke, utan egentlig nödvändighet, af förkärlek för sådana eller med blicken nog ensidigt riktad på det föremål de sökt, understundom insvepa rättegångsväsendet.
Jag skall i det anförda hänseendet bevisa min sats.
Concurslagen stadgar i dess 133 och 135 55-, i hvilka fall årsstämning får äga rum.
Ändamålet är, att i dessa fall vederbörande må blifva säkra, alt icke okända fordringar sig yppa efter utredning af bo.
Deremot är intet att anmärka.
Men i 134- S- säges, att fordringsägare utan undantag, samt inteckningshafvare och veterlige borgenärer specielt nämnde, skola inom viss dag sina fordringar anmäla och det, enligt 136 §., vid äfventyr att eljest gå dem förlustiga.
Jag hemställer, huruvida någon logik i detta mot premissen stridiga resultat kan upptäckas.
Det heter, att föremålet för årsstämning är att vara säker för okända fordringar; men inteckningshafvaren, som bör förmodas vara känd och äfven i sjelfva författningen i den mån antydes vara sådan, att han ovilkorligen bör särskildt kallas, måste likväl, vid förlust af hela sin betalningsrätt, iakttaga den i öfrigt likgiltiga och onödiga formen att genom sin anmälan underrätta årsstämningssökanden om hvad denne redan känner, nemligen att innehafvaren af det in tecknade documentet är borgenär, eller, om gravationsbeviset vore enda ledningen, att dess fastighet med inteckning är besvärad.
Efter omgången att på sökandens egen anvisning kalla en känd borgenär, blir således resultatet af den bevakning, hvartill denne tvin 2 H. 14 Den ao Februarii c. m. gas, att sökanden får veta hvad han visste förut, men hvilket ej var årsstämningens uppgifna ändamål, sorn endast afsåg kännedom om okända borgenärer.
Nu händer, att ett lån, utan att vara omsatt, befinnes förflyttadt i en annans ägo än dens, till hvilken reversen primitivt var utgifven.
Det skulle ock vid transactioner enskilda emellan vara ett nytt band på intecknade skuldsedlars rörlighet, om omsättning ovilkorligt vore påbjuden.
Emedlertid, i händelse sökandens lista ej upptager den sista innehafvarens namn, eller detta namn ej linnes i gravationsbeviset, kan domstolen kalla, i stället för den verkliga innehafvaren af skuldsedeln, den som förut varit det, och ehuru sedelinnehafvarens rätt i allt fall synes förvarad i >36 §. och, i grund af analogi, i y4 och dB jj§. af Concurslagen, kan uteblifvandet, som deraf blefve en följd, dock föranleda till krångel och rättegång.
Om åter den rätta innehafvaren blifvit behörigen kallad, men.han af en eller annan orsak, hvilken lagen ej godkänner, skulle försumma att anmäla sin af både sökanden och domstolen kända fordran, så kan en minuts försummelse förorsaka förspillandet af hela hans timliga välfärd och den olycklige straffas hårdare, än om han begått ett groft brott.
Detta kan latt inträffa, om fordringsägaren, såsom fallet ibland är med allmoge och fruntimmer, icke rätt fattar föreskrifna former eller inser deras vigt och följden af deras uraktlåtande; äfvensom denna förlust af en borgenärs tilläfventyrs bela förmögenhet, och sorn äfven kan öfverstiga densamma, i fall han sjelf är skuldsatt, åstadkommes, om afstånd och andra hinder ej tillåta personlig bevakning, utan ombud begagnas och detta ombud, som ej alltid förmår ersätta skadan, skulle försumma bevakningen.
Det är visserligen förmånligt och af vigt för arfvingar, eller frånskild maka eller bolagsmän, att knapphändigt kunna blifva qvitt en ostridig och känd skuld; men detta ändamål lärer ej lagstiftaren åsyftat.
Ändamålet har utan tvifvel varit, atti ett under utredning varande bo erhålla en allmän öfversigt af dess tillstånd.
Men, såsom anfördt är, upplyses detta hvarken mer eiler mindre genom den vid talans förlust påbjudna anmälan örn intecknad fordran, hvilken lösliga anmälan, utan att åtföljas af något lagligt bevis, icke ensam förtjenar särdeles trovärdighet.
Föremålet är i allt fall ej nog vigtigt att förmå nöjaktigt motivera det stora äfventyr, som blifvit förelagdt innehafvaren af en in tecknad skuldsedel, verkande äfven på detta pappers credit; helst samma föremål, hvad intecknad skuld angår, genom sakägarens egen försorg lätteligen står att vinna.
Må hända invändes, att afbetalning, till och med inlösen, kunnat ske, utan att sådant af gravationsbevis upplyses.
Det torde dock kunna tagas för afgjordt, att innehafvaren af en gällande intecknad revers, då räntan till betalning är förfallen, icke lärer underlåta att, med originala sedeln i sin hand, inställa sig hos veder - Den ao Februarii e. m. börande till dess utbekommande, hvarigenom reversens existens, den obetalda summans verkliga belopp och innehafvare!] nogsamt blifva kända.
.Dessutom, såsom anmärkt blifvit, drabbar äfventyret egentligen den kända inteckningshafvaren, sedan han blifvit kallad.
Jag föreslår derföre, att anmälan om intecknad skuld i anledning af årsstämning icke må behöfva äga rum, utan sådan stämning afse blott annan gäld, eller, om detta ej skulle bifallas, åtminstone det tillägg i författningen göras, att om bevisas kunde genom räntebetalning eller annorledes, att den skuld, som blifvit intecknad, men hvarom anmälatl å årsproclama-dag oaktadt kallelse icke skett, vore behörigen känd af gäldenär, betalningsrätten icke destomindre må för inteckningshafvaren anses bevarad. 2:0
Både af enskilda exempel och såsom granskare tid efter annan af åtskilliga allmänna inrättningars räkenskaper har jag inhemtat, att många förluster uppkommit för fordringsägare genom under-executorers förvållande, hvarvid isynnerhet såsom anmärkningsvärd förekommer förskingring af utmätta medel.
Detta gäller visserligen de åt bemälde tjenstemän till utmätning anförtrodda fordringar i allmänhet; men mig torde tillåtas företrädesvis fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet på de intecknade, hvilka, oaktadt den säkerhet, som hos låntagaren varit vunnen, genom anställd utmätning kunna för fordringsägaren gå förlorade.
Enligt K. Förordn. d. ir Dee. 1766 får under-executor ej innehålla med utmätning å laga kraftvunna domar och utslag längre än 3:ne månader från. den dag, han emottagit dessa handlingar, hvilket i allmänhet lärer blifvit så förstådt, att om än denna tjensteman förut verkställt utmätningen, han med redogörelsen för de uppburna medlen kan dröja, endast densamma inom förenämnde 3:ne månader äger rum.
Om således inom första månaden ntmätning blifvit verkställd, kan han utan åtal behålla hos sig medlen under återstående 2:ne månader.
Från den dag, då utmätningen blifvit verkställd, och intill den, då de utmätta medlen blifvit af utmätningsmannen aflemnade, beror således fordringsägarens säkerhet endast på denna persons moralitet och ofta obetydliga enskilda förmögenhet, och en inteckningshafvare, hvilken nödgats hos en tredskande gäldenär utsöka sin eljest säkra fordran, kan derigenom äfventyra, i samma ögonblick den af tredje man blifvit uttagen, vida mera, än innan uttagningen skedde; ty derintill låg säkerheten i panten
Val har lagstiftaren sökt förekomma förluster, äfven för den enskilda fordringsägaren, genom åtskilliga försigtighetsmått och vissa straffbestämmelser för en brottslig under-executor.
Så förelägges genom K.
Förordn:g:na d. 28 Juni 1798 och d. 12 Dee. i8a3 en sådan tjensteman, att hvar tredje månad, inom tolfte dagen derefter, inkomma till Konungens Bef:h:de med diarier öfver åtgärder i utsökningsmål; att aflemna bevis
Den ao Februarii e. ra. öfver hvarje utslag han till verkställighet emottagit; att medel , hvilka till följd af remiss från Konungens Bef:h:de utmätas, nedsätta i Landtränteriet; så föreskrifves det, att de således nedsatta medlen med omgående post vederbörande skola tillsändas; att Konungens Bef:h:de skall hålla allvarsam hand öfver befordran till slut af alla utmätningsmål, den lidande förhjelpa till sin rätt och befordra den felaktige till laga näpst, samt att, näst efter Statens förskingrade medel, den enskiltes skola hos uppbördsman äga förmånsrätt.
Så bestämmer K. Förordn. d. 29 Nov. 1823, jemnförd med 2 §. 45 Gap. M.B. samma straff för tillgrepp och förskingring af Kronans och enskildes medel, dem någon i kraft af sin tjenst emottagit.
Allt detta låter väl; men erfarenheten har visat, att dessa stadganden icke alltid uppfyllt ändamålet.
Konungens Bef:h:des tid är alltför mycket upptagen, att medgifva den noggranna controll och den jemna bevakning af den enskildes rätt, som författningarna åsyfta; qvartalsrapporten kan inkomma först sedan medlen redan ett par månader varit utmätta, utan att då ännu, enligt den tydning man gifvit åt författningen och derpå grundad praxis, dessa behöft redovisas, och i händelse fordringsägaren vändt sig, till följd af 8 §. i K. Förordn. d. 28 Juni 1798, directe till under-executor, kommer ej nedsättning i Landtränteriet i fråga.
Också har en och annan under-executor betjenat sig af respittiden att antingen till eget behof förskottsvis använda de utmätta medlen eller dermed försträcka andra, merendels under hopp att, innan prescriptionstidens utgång, kunna göra skäl för sig, derest afsigten ej varit rent af brottslig; men äfven i förra fallet hafva ej sällan beräkningarna slagit felt och i redogörarnes gäldbundna bo har sedan föga eller ingen ersättning stått att vinna.
Man har sagt, att utmätningssökanden bör hos denne tjensteman sjelf göra sig underrättad om fortgången af utmätningsåtgärderna och påpassa, när en sådan blifvit verkställd, för att derefter genast anmäla sig till emottagande af de utmätta medlen.
Men en hvar måste inse, huru olämpligt, svårt och nästan omöjligt det är, särdeles för aflägset boende fordringsägare, att oaflåtligt och spejande följa utmätningsmannen under dess spridda förrättningar.