Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den siste talaren skulle jag visserligen — om det vore möjligt för formens skull — vilja förena mig; men jag fruktar för, att hans förslag icke är af beskaffenhet alt kunna vinna tillämpning, hvarföre jag tror det rättaste vara, att R. o. Ad. helt simpelt afslår betänkandet.
Jag har aldrig vetat annat, än att i Sverige, när embeten indragas, är Konungen berättigad att på indragn.stat uppföra innehafvarne.
Så har jag ständigt sett det ske.
Denna åsigt är den enda jag i detta ämne tänker anföra; — dess utveckling, om den är riktig, öfverlemna!- jag till dem af mina vänner, som dertill äro mera förmögne än jag; och hvad nu angår dessa aine ifrågavar. embetsmäns anställande i andra embeten till lättnad för indragn.staten , så faller nu sådant helt och hållet inom Konungens rätt att utnämna till embeten.
I anseende till den förut genom ålerremiss afgjorda frågan, anhåller jag få yttra några ord, som torde få remissen åtfölja.
Hr D e ii 26 Augusti f. m. 345 Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren och yttrade, alt Hr Landtm, trodde sig linna att Gr. Löwenbjelms anförande nn öfvergalt till ett mål, som nyss blifvit återremitleradt, hemställande Hr Landtm, om icke Hr Grefven ville uppskjuta med sitt nu påbörjade anförande tills det mål, som nu blifvit föredraget, vore afgjordt. H. Ex.
Min afsigt var att yttra hågra tankar, dem jag ville skulle åtfölja återremissen af betänk.
Om det är lämpligare att det sker sednare, så uppskjuter jag gerna.
Jag var icke närvar, i StatsTJtsk., när beslutet i denna fråga fattades; ty då skulle jag bestridt detsamma, och hade icke min röst kunnat bidraga till ett resultat, motsatt det ifrågavar. betänk, vill söka åstadkomma, skulle jag funnits bland reservanternas antal.
Jag anhåller om afslag på de grunder Gr.
Anckarsvärd anfört, och de som finnas i Hr von Troiis reservation.
I afseende på sakens formella del instämmer jag i hvad Hr Lefren redan yttrat.
Jag har egentligen begärt ordet i anledn, af Gr.
Frölichs framställning , som visar att den värde ledamoten icke ens gjort sig den mödan att läsa det betänk., hvaröfver han talat.
Han anser det vara en K. propos., i följe hvaraf Stnts TJtsk. nn yttrat sig, och således en fråga, hvaröfver Stän derne kunde besluta: betänk, innehåller likväl tydligen och bestämdt blott ett tillkännagifvande att Konungen anbefallt Stats-cont. alt utbetala lönerna af statsmedlen intill dess Ständerne uppfört beloppet på indragn.stat.
Det är ett tillkännagifvande helt simpelt, och ingenting annat.
Rätteligen har Gr.
Frölich anmärkt, alt då detta icke är annat än en legal sak, en form, så är det också naturligt, att den måste gå Ständerna förbi; men sorn Ständerne äro samlade, så faller det af sig sjelft, att den tillökning uti indragn:sstaten, som, derest Ständerne varit frånvar., blifvit uppförd till nästa riksdag, nu, just i anledn. af deras sammanvaro, tillkänagifves för att vid indragn.statens reglerande kunna tagas i beräkning.
Samme Hr Grefve har jemväl föreställt sig, att desse tvänne herrar, som äro i fråga, icke begge äro statssecreterare, utan blott den etie, och den andre hofcanceller: sådant är troligen ett misstag om verkliga förhållandet, ty
Hr von Hartmansdorff var icke hofcanceller på stat utan statssecreterare, fast han en tid var förordnad att bestrida hofcanceller s-göromå len.
Jag tillstyrker, lika med Frih. Leijonhufvud och Hr Lefren, bifall till StatsUtsk:s betänkande. 12 H. 44 34G Den 26 Augusti f. t».
Jag ber om ursägl, för (let jag ännu eli gång besvärar R. o. Ad, men det sker för att lemna Hr Munck af Rosenschöld en behöflig upplysning.
Anckarsvärd bar i sin framställning yttrat den linke, att en at de ifrågavar. personerne vore en skicklig inan i annu yngre år, tjenstbar och andvändbar, och borde af sådan orsak icke uppföras på allm. indragn.staten.
Hr Munck af Rosenschöld är af motsatt tanke; han anser nemi., alt de herrarne, begge två, kunde fä pension, eller rättare, om de skulle få pension, borde det ske med det villkor att de ej vidare skulle i Statens tjenst användas, samt yrkar åter remiss af det nu föredragna betänk., på det all StatsUtsk. må få tillfälle att föreslå ett sådant villkor.
Denna clausu! är af art och beskaffenhet att varn inconstitutionel.
Det kan vara hvarje talares rättighet alt hafva den ena eller den andra åsigten om den ene eller andre af Rikets tjenstemän; men det kan icke vara en ledamots af Representationen rättighet att föreslå ett villkor för en pensions lemnande, som icke någon inom Svea land har rättighet att fordra.
Dessa herrar äro ställde inför Riksrätt: denna Riksrätt kommer att afgöra huru med sakerna sig förhåller.
Riksrätten kan, om desse herrar befinnas skyldige, dömma dem antingen endast till tjenslens förlust, eller i strängare fall till tjenstens förlust, utan rättighet att användas i Rikets tjenst.
Den stränga dom, Sorn kan falla, betager sedermera Konungen laglig rätt att använda så beskaffade personer i Rikets tjenst, det må vara i högre eller lägre tjenst.
Men, intilldess domarernakleu fråntagit Svensk man rättigheten att kunna användas i Rikets tjenst, så kunna icke R.
St. utesluta en Svensk man från en af sina medborgerliga rättigheter, nemi. att kunna användas i Rikets tjenst.
Sådant der tillhörde de fordna maktägande riksdagstiderna, eominissionstiderna och makttiderna.
Jag måste således för miu del anse det icke olämpligt att vid detta tillfälle tillbakavisa sådana framställningar, helst när de komma från den sig så kallade liberala sidan, sorn företrädesvis vill helsås för den patriotiska, att på administrativ väg afkorta rättigheter, hvartill blott domaremakten och icke ens Konungen har rättighet.
Jag nämnde, förra gången jag bade ordet, att Allm.
Magazins-direcRns embets- och tjenstemän sattes på indragn:sslat, och jag nämnde äfven att detta skedde under de s. k. menlösa tiderna; men Gr.
Frölich lärer icke fästat uppmärksamhet på hvad jag vid samma tillfälle nämnde, att nuvar.
SlatsUlsk. har följt samma grundsats nu i fråga om Nummer-lotteriets tjenstemän.
Huruvida de menlösa liderna äro bättre eller sänne än de närvar., kan vara likgilltigt, men i denna fråga äro de alldeles lika.
Jag glömde, sist jag yttrade mig, att upptaga ett bland de starkare bevisen för den sats, alt nuvar. statsråds-inrättning är något helt annat, än den fordna statssecret.-befattningen; det gäller Den aö Augusti f. m. särsk il I«J t för Hr Grip. Sorn stalssecret. hade ej Hr Grip co m ma n do-m å len om hand; de tillhörde, som man vet, General-adjutanten för armeen.
Nu var. depart. chefen för Landtförs vars-departementets ärenden förenar i sin hand och skall i sin hand lorena hegge föredragningarna.
Kan man da past.i alt Hr Grips statssecret.tjenst var densamma som auvar. depart.chefs, så har man åtminstone godt råd på skäl efter behag.
Gederström har redan lemnat upplysning i fråga om hofcancellers-emhetet och Hr von HartmansdurlFs innehafvande deraf: deruti instämmer jag.
Af Hr Munck af Rosenschöld begär jag, att han måtte återkalla sitt yrkande om återremiss .af detta betänk., pä skal han framställde, såvida han finner sig vederlagd af hvad jag nu anfört.
Jag har också begärt ordet för att lemna en värd talare, Hr Lefren, en behöflig upplysning.
Då jag yttrat, att om R.
St. beviljade Hrr Grip och von Ilai tinansdorlf en plats å allm. indragn:sstaten, borde vid denna pensionering
Inslås det villkor, alt del blott vore såvida eller med det förbehåll, att desse herrar icke vidare uti Rikets tjenst begagnas, ville jag icke dermed så mycket halva sagt, att de skulle vara förhindrade att inträda uti Rikets tjenst och blifva nyttiga medborgare, ifall del vore möjligt, utan fastmera har jag velat förekomma att, ifall desse herrar en gång vid läglig lid skulle få sig indrägtigare embeten, då ej den casus måtte inträffa, att de tillika kunde varå frestade ali bibehålla sin lilla pension; kanske de dervid aktade nödigt att förvandla benämningen af pension tili den af nalionalbelöning, på samma sätt som man metamorphosei ade den åt Frih. Berzelius föreslagna pension.
Kanske de icke en gång aktade del nödigt, utan tänkte roed Horatius: ”modo hnbes, nemo quaerit unde habeas.”
Det är således för att förekomma alt desse herrar icke uti en framtid på samma gång skulle kunna vara embetsman och rikspeusionärer, som jag ansett nödigt, alt vid deras pensionering fastades det villkor, att det endast vore såvida, med det förbehåll, eller så länge de icke vidare uti Rikets tjenst begagnas.
Jag qvarstår derföre vid min begäran om återremiss.
Le frön nämnde, att någon talare hade tänkesätt i arf; skulle förhållandet så vara med inig, så är det ett arf jag skall söka omsorgsfullt bevara.
Hvad beträffar det yttiandet, att oftanäinnde herrar voro män, af hvilkas tjenst Staten kunde vara i behof, så må det vara; ställning och förhållande kunna ändras; men sednare årens tilldragelser skulle hafva gått lika spårlöst genom milt hjerta, som skuggan öfver sanden, om jag ej alltid skulle tro alt Hr Grip alltid blir Hr Grip och Hr von Hartmansdorff blir Hartmansdorff.
Jag uppslår blott för att rätta ett af Frih.
Cederström anmärkt misstag i ordalagen, då jag sist 348 Den 26 Augusti f. M. yttrade mig.
Händelsen gör likväl, att det var blott i ordalagen och icke i meningen, som misstaget skett; och ett större misstag har Fiihtn begått, då han förklarat, att han vet det jag ej läst betänkandet.
Emedlertid är misstaget ett bevis på, att det för honom varit svårt att vederlägga hvad jag för öfrigt yttrat.
Dessutom har jag ej, på sätt Frih:n antydde, förvexlat Hr Lefrens argumentation med saken; jag har blott sagt, att Hr Lefre'n velat stödja sin åsigt om iegaliteten för de båda embetsmännens pensionerande derpå till en del, att den ene embetsmanuen fungerat som hofcanceller; och delta var något annat än hvad Frih.
Cederström sökte vederlägga.
Medan jag har ordet och jag hört Hr Lefren åter hafva anmält sig, kan jag ej annat än tillönska honom för det yttrande han går att ånyo afgifva, att kunna bibehålla det af honom så mycket beprisade lugnet och den behöfliga kölden, som under hans förra anförande synts något Öfvergå till värme.
Då detta mål handlades inom StatsUisk., var jag med R. o. Ad:s tillstånd frånvarande.
Jag anser mig således oförhindrad att i ämnet yttra några ord, ehuru jag icke instämmer i TJlskts mening, och icke reserverat mig.
Cederström har betraktat Lågan så, som skulle StatsUisk. icke hafva bort upptaga detta mål, emedan K.
M:s nåd. framställning icke skulle vara alt anse annorlunda än såsom ad notiliam meddelad.
För min del kan jag icke dela denna åsigt.
K. M:s framställning kan icke vara annat än en propos., emedan K.
M. icke varit berättigad att på indragn.stnt uppföra Statssecrettne von Hartmansdorff och Grip; ty denna rättighet äger K. M, enl. R.
Sits bestämda skrifvelse, endast i det fall, då embetsmannen uppnått 65 års ålder; men denna fråga är af helt annan beskaffenhet, och det är utan tvifvel att densamma är underkastad R.
Jag kan icke dela den åsigten, att det gifves någon legal rättighet för en förtroende-embetsinan eller att sådane 'embetsman äro berättigade att uppföras på indragn.stnt, då tjensten supprimeras.
Min öfvertygelse i detta fall grundar sig derpå, att om det vore en rättighet, så skulle den stödja sig på någon lag eller författning; men någon sådan finnes icke.
Visserligen har jag hört en värd talare, Hr
Le fren, åberopa 35 §:n Reg.Fto, såsom efter hans förmenande innefattande en föreskrift i detta fall; men jag hemställer till honom sjelf, då Reg.F:n skall förstås och tolkas efter ordalydelsen, om man kan anse §:n innehålla någonting annat än en rättighet för K.
M. att efter godtfinnande afskeda en förtroende-cmbelsman, sedan han derom hört Statsrådet.
Med hvad rättighet kan man då tolka denna § si som skulle den anses bestämma öfver en fråga, som deruti icke förekommit, nemi. huru förhållas bör, när en sådan föi troendet jensi indrages, Man säger visserligen, alt De n 26 Augusti f. ni.
349 fullmakten innehåller rättighet för embelsmannen att få behålla embetet intill dess han derifrån entledigas; men till denna mening kommer man genom en tolkning af fullmaktens ord.
Med samma skäl kunde man säga, att fullmakten innehåller rättighet för embelsmannen att få behålla tjensten så länge den finnes: oell ingendera har kunnat bestrida att tjensterne upphört, och att de hafva upphört genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut.
Man har såsom exempel åberopat, att StatsUlsk vid denna riksdagen, då det föreslagit Nummer-lotteriets upphörande, derjemte tillstyrkt, såsom en rättighet för de derunder lydande tjenstemännen, deras uppförande på indragn.slat.
Delta förhållande bestrider jag ingalunda; men jag får fästa uppmärksamheten på den väsendtliga skilnaden, att de nu i fråga val'. embelsmannen innehafva föl troende-embeten, hvilket icke är förhållandet med Nummer-lotteriets tjenstemän.
Jng bestrider ingen embetsman, som icke innehar förtroende-embete, rättighet atteni. 35 §:n Reg.Ftn bibehålla sin lön, när fjellsten supprimeras; men någon sådan i grundlagen förvarad rättighet finnes icke för förtroende-embetsmän.
Sedan jag 1111 sökt utreda den legala sidan af frågan, som visserligen är af vigt, icke blott för detta, utan äfven för kommande fall, och då jag icke tror alt någon från allmänna rättsbegrepp kan hemta den grundsats, att förtroende-embetsmän, som äro ställde på så amovibel fot, äro berättigade att uppföras på indragn.stat då de upphöra med tjenstens utöfning; så vill jag å andra sidan medgifva, alt det är fullkomligen billigt, att det öfverensstämmer med antagna tänkesättet inom landet, och att det är en landssed, som ingalunda har oskäl med sig, att en embetsman, som innehar förtroende-embete, då han skiljes derifrån genom tjenstens indragning, erhåller ersättning för hvad han genom en sådan Regertsmaktens åtgärd förlorat.
Härifrån leder jag mig till den slutsats ali Hrr Slalssecreltne von Hartmansdorff och Grip böra erhålla en expectnncelön, motsvarande hvad de förlorat genom slatssecret. embetets indragning; och instämmer jag med Hr von Troil i den åsigt, alt denna expectancelön bör bestämmas till 2000 r:dr b:co för deni hvardera.
Man har åberopat prasjudicater, och sagt att vid alla tillfällen, då förtroendeembeten blifvit indragna, hafva embetsmännen blifvit vid lönerna bibehållne.
Delta ar ett factum, som jag icke är i tillfälle att hvarken kunna medgifva eller bestrida, emedan jag icke deltagit uti handläggningen af detta mål inom Ulsk.; men jag skulle önska känna huru förhållandet varit före 1809; om rådsherrarne fingo bibehålla fulla lönen, då rådsemhetet afskaffa des 1789; om 180g embetsmännen efter de tjenster, sorn då försvunno, bibehöllos vid fulla lönebtdoppet.
Jag skulle önska veta, huruvida alla de förtjeute officerare och civile einbelsmän, hvilkas tjenster supprimerades dä Finland gick förloradt, blefvo vid deras löner bibehållne. 35o D e n 26 Au gusti f. m.
Alla dessa upplysningar hade Utsk. bort inhemta; och jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. af sådan anleda, skulle vilja återremittera betänkandet.
Sprengfportens anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Statsrådet m. m.
M:s höga vägnar öfverlemnade en K. M:s nåd. propos. till R.
Jag känner mer än väl den fördelaktiga ståndpunkt embetsmanna-hierarchien inom Sverige innehar, icke blott derigenom att embeten och tjenster och löner nära nog kunna anses såsom arf oell eget, hvarifrån endast laga ransakning och dom förmå skilja innehafvarne, ulan äfven i det afseende, att en del af tjenslemännen såsom representanter kunna i någon mån verka till lönernas bestämmande.
Härvid bör likväl icke förbises den väsendtligt skilnaden, som företer sig emellan de embeten och tjenster, från hvilka man först efter laga ransakning och dom kan skiljas, och dem sorn bero på K.
M:s förtroende allena, äfvensom det undantags-förhållande i afseende på de sistnämnda, som består deruti, att tjenslemännen förlorar sin tjenst, icke derigenom att han från tjernsten entledigas, utan i följd af tjenstens indragning.
Jag känner mer än väl de stora svårigheter och kostnader, som äro förenade med alla reorga-r nisationer, med införandet af en bättre sakernas ordning, derföre att embeten och tjenster anses såsom en egendom, äfven när tjensterna icke mera äro för Slaten behöfliga; men en värd talare, Hr Lefre'n, har yttrat, att en bestämd juri disk rättighet i förevar, fall skulle vara för handen.
Med juridisk rättighet kan jag omöjligen förena annat begrepp, än att dessa rättigheter måste vara grundade i lagar och författningar; men jag tior icke heller, alt Hr Lefre'n kan förevisa mig någon lag eller författning, som bestämmer huru förhållas skall i sådana fall som det förevarande.
Jag tror således, att de prsejudicat, som kunna åberopas, långt ifrån att grunda sig på någon juridisk rättighet, endast stödja sig på convenlionella förhållanden, hvilka visserligen kunna hafva sina sidor.
Jag vill icke motsäga de ledamöters argumenter, hvilka varit af motsatt öfvertygelse, ulan jag vill blott bibehålla min egen Öfvertygelse, som jag icke kan frångå, och som jag icke finner vederlagd af de skäl man anfört.
Någon talare har omnämnt taffelpenningar, såsom förenade med i fr å— gavar. tjenslebefattningar; men dessa tjenster hafva aldrig haft några taffelpenningar, hvilka således aldrig kunna komma i beräkning.
Om cheferne för expeditionerna haft någon andel i sportlarna känner jag icke, och jag kan således icke yttra mig öfver huruvida de genom tjensternas indragning skulle få vidkännas någon förminskning i löneinkomsterna hvad sporllarne angår.
Jag känner icke någon K.
M:s rättighet att på indrägt).stat uppföra så beskaffade eathego - T> c n 26 Augusti f. m. lier som de ifrågavarande.
Jag tror icke att K.
M. kan på indrngn.stat uppföra afgående tjenstemän, annorlunda än i öfverensstämmelse med föreskrifterna angrde viss ålder och tjenstetid m. m. uti gällande pensions-reglemente; och jag kan således icke finna annat, än att R.
Sits ålgäid i afseende på närvar, fall håde kunde och borde ifrågakomma.
Den värde talaren, Hr Lefre'n, har gjort mig mycket orätt, om han trott det ens vara möjligt, att jag i detta hänseende kunde vara ledd af personliga känslor eller personliga förhållanden.
Det har ingalunda varit fallet, oell jag kan försäkra honom, att det aldrig skall blifva det.
Jag har med yttersta ledsnad afhört en annan ledamots ingående uti personligheter, som jag funnit så i högsta måtto olämpligt, alt jag skulle önska att sådant aldrig inom detta rum inträfFat.
I öfrigt får jag tillägga, att jag gör mig en verklig heder af titeln liberal, sorn Hr Lefren tillagt mig.
Jag önskade, att jag kunde göra mig förtjent af titeln patriot; emedan jag tror, att sträfvandet efter rättighet till begge dessa titlar icke blott kan utan äfven måste öfverensstämma med ett strängt iakttagande af rättvisa mot personer och af hvad billigheten lämpligen bjuder.
Jag hade trott, att en återremiss af betänk. icke varit behöflig, då R. o. Ad:s majoritet i hufvudsaken på förhand kan beräknas, och att återremiss således endast skulle föranleda tidsutdrägt; men sedan Frih.
Sprengtporten uti sitt sista anförande yttrat den mening att pensionsbeloppet skulle kunna bestämmas annorlufida än efter lönebeloppet, så instämmer äfven jag.uli anhållan om återremiss.
Det moderna sättet att upptaga frågor har äfven blifvit användt af Hr Munck af Rosenschöld, då han yttrat, att jag påstått Staten vara i behof af de ifrågavar. herrarnes tjenst.
Icke ett ord derom har jag yttrat; men jag har sagt, att man icke har rättighet att genom formliga beslut betaga medborgare den rättighet, som de enligt lag äga. — Gr.
Frölich har trott att jag slödde en del af min argumentation derpå, att den ene af de ifrågavar. personerne innehaft bofcancellers-befattningen.
Lyckligtvis har jag icke nämnt i mitt föregtde yttrande hofeancellersembetet.
Jag har icke kunnat tänka på hofcancellerstjensten, när jag talade om 2tne stalssecrelerare.
Den slags klokhet har jag ännu icke lärt mig, att tala om en sak i premisserna och om en annan i conclusionen.
Hr Munck af Rosenschöld har taJat åtskillig lalin.
Jag är icke mycket hemma i det språket.
Jag får äran upplysa att StatsUtsk. vid denna riksdag gifvit exempel på sådane embetsmäns uppförande på indragningsstat, hvilka innehafva förtroende-embeten; ty då Utsk. föreslog begge fotgardenas indragning till ett, så uttryckte StatsUtsk. tillika den tanke, att den qvarvarande chefen borde få bibehålla hela sin lön på indragn.stat.
Detta klandrar jag icke, emedan det var ganska rätt af StatsUtsk. och in - 35a Den aG Augusti A m. nefattade ingenting annat än rättvisa.
Hr Munck af Rosenschölds latin går jag förbi, ehuru jag kunde säga: si tacuisses, philosophus fuisses; men jag bryr mig icke derom.
Jag får bedja R. o. Ad. om ursäg t, att jag ånyo upptager liden.
Orsaken dertill är Frih.
Sprengtporten sista yttrande.
Hr Frihm säger, alt grundlagen bör efter ordalydelsen tillämpas; men den värde talaren har genast afvikit ifrån denna åsigt, då han talat örn R.
Sirs beslutande rätt i denna fråga, och sagt att K.
M:s nåd. skrifvelse i ämnet innefattar en till R.
St. afiåten nåd. proposition.
Denna skrifvelse innefattar dock icke annat än ett tillkännagifvande af ett K.
M:s beslut, och att K. M. i nåder befallt Stats-cont. att utbetala medlen, intill dess R.
St. uppfört summan på indi agn.stat.
Alt ett sådant tillkännagifvande kan anses för en propos. vill jag icke förmoda.
Skulle deremot den värde ledamoten hafva rätt deruti, att skrifvelsen är att anse såsom en propos., så har han handlat orätt, som icke ställt sig ordalydelsen uti 29 §:n RegF:n till efterrättelse och anmält anledri. till anmärkn. mot Konungens rådgifvare, som icke protesterat emot beslutet; men icke går det an att draga under öfverläggning en fråga, hvaruti K.
M. redan beslutat.
Samme värde ledamot har velat erhålla kännedom om det förhållande, som iakttogs år 1 789, då rådsembetena indrogos, samt 1809, då åtskilliga embeten försvunno och andra inrättades.
Derom haiman lätt kunnat erhålla upplysning i StatsUtsk., och han skulle då troligen hafva funnit, att indragn.staten vid 180g års riksdag ställdes så att innehafvarne af de tjenster, hvilka då befunnos öfverflödiga, till hela lönebeloppet uppfördes på indragn.stat, och att man fortgått på denna bana intill närvar. stund.
Jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den stora skilnad, som är emellan embetet och personen, som embetet innehafver.
Om embetet indrages, så följer af sig sjelf, att den person, som innehaft detsamma, icke fått afsked, och alt han således efter våra författningar kan i rättsväg processa sig till den lön, hvarå han erhållit fnllmakt; ty den mäste gälla, intilldess han får afsked eller annan tjenst; men huru skall en person kunna afskedas från det embete, som icke mera finnes?
Vore sådant rättsenlig!, så skulle man genom en omväg kunna komma till det resultat, som Frih. Sprengtporten och Gr.
Anckarsvärd trott sig kunna försvara.
Jag förnyar min anhållan om bifall till Utsk:s betänkande.
Då den skilnad, sorn 35 §:n Reg.F:n gör emellan lörtroende-embeten och andra tjenster, består deruti, att K.
M. äger rättighet entlediga innehafvare af förtroende-embeten från befattningen, när Han finner Rikets tjenst det fordra, men ett sådant förhållande icke inträffat; Dan 26 Augusti f. m. 353 så måste innehafvarne af förtroende-embeten befinna sig i samma ställning, sorn hvarje annan innehafvare af ett embete, ifall det komme att upphöra.
Finnes det verkligen någon juridisk rätt, sorn tillåter R.
St. eller Rikets lagstiftande makt att tillintetgöra en medelst i laga ordning utfärdad fullmakt förvärfvad rättighet?
En sådan rättighet finnes icke i grundlagen, som i 82 §:n af Reg.Fm stadgas: att grundlagen skall efter ordalydelsen tillämpas.
När nu grundlagen icke innehåller något stadgande, huru i sådana fall förhållas bör, så mäste den rättigheten vara sådan den hittills varit, och som öfverensstämmer med hvarje embetsmans i laglig ordning utfärdade fullmakt.
I afseende på de förhållanden Frih.