Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan således icke väntas, att Bolaget utan allt för stor känning, skall kunna uthärda de förluster, som vanligen åtfölja företag af så stor omfattning, och det blir i sådan belägenhet icke möjeligt, att efter någon hel och sammanhängande plan fullfölja ett så vidsträckt arbete.
Genom besparingar föreskrifne af bristan - 3*6
Den 12 Februarii. de förlag, uppskjutas i det längsta vissa oundvikliga arbeten, eller också verkställas de ofullkomligt.
Ändtligen kunnadeicke länngre undvikas, och följden deraf blir alltid, en mång^ dubbelt större kostnad, än den ett sådant arbete i rättan tid företagit skulle hafva medfördt.
Jag tror mig icke fela i skyldig aktning för Stiftaren af detta för Fäderneslandets nyttiga och hedrande verk, då jag påstår, att tillgångarne ifrån verkets första början, icke varit väl beräknade emot behofven, samt att derutinnan igenfinnes hufvudorsaken till verkets närvarande ställning.
Att detta oagtadt rörelsen intill närvarande stund kunnat fortsättas, är det säkraste bevis, att ganska betydliga resourcer der på stället förefinnas, samt att om, dessa med en mera samlad kraft kunj de framkallas, skulle Skånska Stenkolsverket snart erhålla ett annat utseende och för dess ägare frambringa helt olika resultat.
För egen del skulle jag önskat, att Bo_ laget jemte underrättelse om närvarande behof, tillika hade meddelat mera fullständige upplysningar, om verkets ställning i öfrigt, dess verkliga tillgångar af så väl kol, sorn andra af naturen der nedlagde rikedomar af eldfasta leror, i godhet (äflande med de bästa utländska, samt variationer af der förekommande Sandstenssorter, hvilka säkerligen en gång med ringa kostnad, skola begagnas till flerfalldiga industriella företag; men då sådant icke skedt, och Dm 12 Februarii. 327 det Utskott till hvilket frågan nu kommer att remitteras, utan vissa föregående upplysningar, troligen icke kan ingå i någon hufvudsakelig pröfning af ämnet, eller till Riksens Ständer meddela något fullständigt utlåtande derom, vågar jag ödmjukeligen hemställa om icke Bolaget, innan ämnet till vidare handläggning förekommer, kunde anmodas, att skyndesamt meddela följande upplysningar nemligen : 1:0.
En Specifique uppgift på hvarje sort kol, som årligen uppfordrats och försålts från Verkets början till närvarande tid, uti serkihe columner utvisande, försäljning inom och utom riket, samt huru mycket kol, somför ångma-, chinerne dessutom blifvit användt. 2:0.
Den vinst eller förlust, som på hela rörelsen enligt räkenskaperne visar sig för hvart år serskilt. 3:0.
Försäljningspriset af hvad sort kol vid Grufvan för hvart år. 4:0.
Kolflötsernes mäktighet, samt de på grund derå gjorde beräkningar af koltillgången, inom det genom borrning redan undersökta fälltet. 5:0.
På huru 6tor areal borrningsförsöken fortgått, samt på hvad djup. 6:0, Om afsättning å eldfasta leran de 328 Deri 12 Februarii. sednare åren betydligen tilltagit, harn mångå tunnor årligen kunnat försäljas inom och utom landet, samt priset derå. 70.
Hvilka omständigheter egenteligen vållat vinst eller förlust, då olika år med hvarannan jemföras.
Dessa uppgifter kunna af Verkets räkenskaper snart inhämtas, och Utskottet blir derigenom i tillfälle, att på säkrare grunder stadga sin öfvertygelse om billigheten af Bolagets nu gjorde framställning, till ledning för Riksens Ständers slutliga utlåtande, och gör jag mig på förhand öfvertygad derom, att det beslut som då fattas, hufvudsakligen skall åse Skånska StenkolsVerkets framtida upprätthållande och bestånd.
N:0 5.’ * Grefve Löwenhjelm, Carl Axeli Uti ett föregående Plenum har Herr Hammarskjöld gjordt motion, som enligt min öfvertygelse förljenar den mäst deltagande uppmärksamhet.
Frågan huruvida en rättvis lagstiftning kan tillåta enskilte penningeinteresset att påföra en ouppfylld återbetalning samma straff, som endast tillhörer de grofsta brott, är vigtig, och har i sednare tider utgjort föremålet för så väl Americanska och Engelska, som ock Den 12 Februari!. 329 Franska lagstiftares undersökningar.
Uti England och Frankrike har ännu icke mig vetter» ligen något beslut fattats i denna del; och torde detta kunna tillskrifvas de politiska hvälfningar, som absorberat alla både physiska och moraliskt krafterna, och således icke lemnat rådrum att med behörigt lugn öfverlemna sig åt förbättringar uti den civila lagstiftningen.
Ostridigt är det å ena sidan att äganderätten behöfver all lagens skydd, och att allmänna crediten, så angelägen att rotfästa i landet, lider af hvarje strafflöst jäckad förbindelse.
Men månne derföre lagens stränghet bör gå ända därhän, att för en obestämd liten summa sätta den ena medborgaren till herre öfver den andras frihet, sedan den redan satt honom uti full besittning af hans egendomP kan och bör förlusten af hvilken penningesumma som helst, icke frånrötvad, utan frivilligt utlånad, anses böra ersättas med den skyldiges lifstid häktande? ersättes den ock dermed ?
Blifver skulden ej deraf ersatt, så är stadgandet utan ändamål: och är den ådömde förlusten af fiiheten icke i billighet motsvarande den åstadkomne penningeförlusten, så är lagen orättvis: ty grunden för all lag är, att det ådömda ansvaret skall stå i förhållande till den gjorda skadan.
Här åter kan en skuldsedel uppå 10 R:dr medföra, vid ouppfyld betalning, samma påföljd som en skuldsedel uppå en mil - 330 'Den 12 Februarii. lion.
Ja tvärtom, den som är skyldig stora summor, ser man sällan föras till häktet, och deremot den som brustit i mindre skuldförbindelser, oftast blifva ett offer för fordringsägarens hårdhet.
Det synes som hade lagstiftaren varit alltför partisk i sina bemödanden att freda den ägande för alla förluster, och nog sträng mot den som icke af öfverdåd eller af illvilja förstört andras egendom, utan som endast sedt sin lycka brytas af ödet.
Å en annan sida så erkännes det att äganderätten och allmänna crediten behöfva lagens hägn och biträde: och att der en utgifven skuldförbindelse saknar bindande kraft, der i, försvinner ock förtroendet medborgare emellan som utgör samhällets starkaste lifskraft.
Men månne intet en medelväg finnes, som kunde tillfredsställa rättvisan, utan att urarta till barbari?
Denna medelväg har man trott uti andra länder skulle finnas uti fastställandet af en viss tid af år, nog lång att betaga den lättsinnige eller oredlige, som endast ville tillskantsa sig andras ägodelar, all nytta af en slik uträkning, och nog korrt för att icke för* vandla en sådan bestraffning till lifsstraff, eller betaga den olycklige allt hopp att återfå en frihet, sorn han icke gjort sig skyldig att förlora.
Huru kär är icke friheten mine Herrar!
Den 12 Februarii. 331 kan denna uppvägas af hvilken summa som hälst?
och om den deraf kunde uppvägas, är det väl i ett häkte, som den olycklige bysatte kan äga den verksamhet, den arbetsamhet som skulle föra till det enda rättvisa målet fordringsägarens förnöjande?
Jag kan icke derföre godkänna Herr Hammarskjölds förslag, att den skyldige skulle med arbete hos fordringsägaren återgälda sin skuld : l£tt slikt stadgande kan medföra flera olägenheter och dessutom förnärma andra fordringsägares lika billiga anspråk på ersättning.
Aut in cere ant in cuto säde fordna Rommerska lagen.
Men huru den frihetsälskande Romaren behandlade sina skuldenärer, derom vittnar historien, och det gifver föga hog att biträda samma lagstiftning.
Högloft Ridderskapet och Adeln lärer säkert inse huru vigtig och huru ömtålig denna del af civila lagstiftningen är.
Det är för öfrigt alltid lättare att angifva det felaktiga, än uppgifva botemedlet, och för min del saknar jag alla de kunskaper, som dervid kunna vägleda mig.
Jag ölverlemnar derföre desse mine tankar till dem af Högloflige Ridderskapet och Adeln, som med en djupare lagkunskap, förena alla de egenskaper, som tillhöra den rättvise och skarpsynte lagstiftaren.
Jag anhåller vördsamt att detta mitt memorial får åtfölja den af Herr Hammar - 33» Den 12 Fehruarii. skjöld väckte motion till vederbörande Utskott.
Bysättningsrätten är, i Europa åtminstone — ty om den i någon af de gamla österländska monarchierne var i utöfning, känner jag icke _ först i Rom uppfunnen Den passade också dessa af en Varginna fostrade Aristocrater, som för sin lo«.alism och helgden af sina Imagines uppoffrade mensklighetens djupaste känslor och trampade de heligaste fordringar under fötteme.
Hos de mera humant bildade Grekerne, hvilkas Statsförfattning, ja hela lif var gruridadt på den inbördes agtningen för hvarandras frihet, fanns icke denna rätt.
Den ena medborgaren kunde icke der, för bristande betalning af en skuld på förfallodagen, beröfva en annan medborgare sin frihet och i och dermed Staten gagnet af hans arbete och hans duglighet.
Men ödet ville, att sedan Rom, såsom yttre magt fallit till grus, skulle dock detta samma
Rom länge herrska öfver sina besegrare, genom sitt språk och sin lagstiftning.
Ur denna lagssiftning, länte, vid medeltidens slut, de Italienska köpstädernes ockrande Judar bysättningsrätten, för att, medelst den, göra det öfriga Europa skatt» skyldigt till deras Lombarder.
Från handels* förhållanderna har bysättningtvånget således öfvergått till andra förhållanden och från vex - Den 12 Februarii.
533 elsluten till öfverenskommelser om lån på revers, Handeln fordrar, jag medger det, ett fastare förlitande, Och, då det ligger i handelns natur, att endast räkna på contant realitet, ej på hederns och caracterns, så fordrar handeln en starkare yttre garantie, hämtad från ett hårdare yttre ting.
Växelrätten har också ali» tid varit strängare och snabbare än någon annan executiv rätt.
Men det är icke om bysättning i följd af växel, utan om bysättning i följd af revers jag har talat.
Jag bär nemligen icke förnummit att det är handlande, insatta för O' accepterade vexlar sorn fylla Gäldstufvorna och Slottshäktena.
Den handlande har flerfaldiga medel i sin hand till räddning, liksom han Tiar flerfalldiga utvägar att draga vinst af det capital han lånar.
Men den fattige, ingen fastighet, ingen reel egendom ägande embetsmannen, handtverkaren och fabrikanten, som nödgas söka 6ig lån för att afbörda sin skatt till kronan, eller för att skaffa sig medel att i sin anletes svett tjenande andra, bereda sig ett knappt bröd, han kan icke ockra med det pund han får låna, han köper ingen växel, utan han måste skaffa 6ig den summa han behöfver mot revers eller skuldsedel.
Och dermed skall han äfventyra att beröfva?
sin frihet, att stängas från möjligheten att till afbördände af sin skuld, använda den enda realitet han äger; sin arbetsförmåga? är detta Christel!gt? är det billigt?
Han akall betala
Sin 6kuld på förfallodagen, säger man, så slipper han bysättning.
Den lycklige, som i närvarande betryckets dagar, 33* Den 12 Februarii, vid alla tillfällen med full säkerhet kan räkna på, att få in de summor han behöfver och väntar, och den som kan säga sig att detta påräknande aldrig slagit honom felt, den lycklige må på den arme af SlottsCancelliet dömde, kasta den första stenen.
Det har blifvit sagdt, att om bysättningsrätten borttages, skulle ingen mera kunna få låna.
Det fägnar mig att detta icke blifvit yrkadt af egentlige capitalister, ty annars skulle detta kunna väckt misstankar, att desse mindre vilja återfå sina crediterade penningar än de önska sig tillfälle att chicanera och göra en medborgare olycklig.
Om utmätningsrätten skarpes, om verkställigheten deraf göres snabbare, eller om långifvaren får en utkräfvelig anvisning på låntagarens arbetsvinst, så harju den förre vida större säkerhet för sitt capital , än han har vid bysättningsrätt, då exempel skulle kunna namngifvas, på personer, sorn häldre skulle låta sätta sig i häkte, än de genom sin flit vilja afbetala sin skuld.
Och den må. ste visserligen vara ganska illa känd, hvars försäkran om redlig vilja att betala, icke skulle kunna skaffa honom lån.
En hög grad af oordentlighet eller opålitlighet i caracteren måste förut undergräft hans förtroende.
Jag åberopar mig RiksDiscontens exempel, som så vidt jag vet, ytterst sällan begagnar bysättningsrät* ten, och dock vöre att önska det hvarje privat långifvare, lika säkert kunde drifva in sine utlånte penningar som RiksDisconten.
Skulle åter några ynglingar, nyss inträdde på Em - Den 12 Februarii. 335 betsmanna-banan vid något af de Verk , då chicanen att hafva varit bysatt, medför tjenstens förlust genom bortovaron af bysättningsrätten, hindras ifrån att ruinera sig emellan procentares händer, hindras att göra lån till okändt belopp för sina slägtingar och camerater, som dessa nödgas betala för att som man säger, sauvera namnets eller uniformens heder j så ser jag icke att något ondt dermed vöre skedt.
Ett så beskaffadt förmynderskap må väl Staten åtaga sig för sina unga oerfarna söner.
Dessutom är denna bysättningsrätt i Sverige, ännu icke hundrade år gammal.
Den är en af de många härligheter, som vi härmat efter utlänningen.
Före 1756 , fanns den icke här i landet: och månne man icke fick låna ändå?
Med afskaffandet af detta barbariska bruk, skulle vi således ju blott återgå till det som är och blir det bästa, redligt förlitande på Svensk manna ära och tro.
Deremot är det stadgande, som gaf långifvare rätt till låntagares arbete ganska gammal hos oss, fastän i senare tider till sin kraft och verkan suspenderad.
Jag skulle alltså begå en orättvisa mot Riksens Ständers Lagutskott, om jag icke tilltrodde så upplyste och lagfarne män, förmågan att kunna reglera stadgandet om rättigheten till låntagares arbete pch vinsten deraf, att, utan att den ena medborgaren gjordes till den andras slaf, långif* 336 Den i5 Februarii, yarens säkerhet om successiv betalning dock blefve betryggad.
Bilagor tili PleniProtocoIlet för d. i5 Februari!» No 1.
Herr Stjernstam, Ludvig :
Det ämne åt hvilket jag vågar utbedja mig Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet är så vida af vigt, som det rörer några och tjugutusen menniskors hälsovård.
Län, utst»äckt på Rikets vestra kust, innehåller från Götheborgs till Christianstads Lånegräns 18 mil i längden, med en bredd af 3, 4 i 5 mil Hulvudorten Halmstad, der ProvincialLäkaren har sin station , är såsom vetterligt, belägen i Länets södra del.
Länets norra del, på ett varierande afstånd från Halmstad af 14 13, 12, n till 8 mil, hvars stär ka befolkning väl också enligt naturens ordning icke mindre än andra orter i Riket måste erfara sjukdomars allmänna verkan, kanner deremot läkaren, blott till namnet, men 6å mycket mera saknaden af honom, i förening med omöjligheten att på dagsresors afstånd kunna anlita Den 15 Februari!, anlita hans biträde.
Detta förhållande är o* bestridligt, likasom de härifrån sig härledande olägenheter och bekymmer för Norra Hallands hela folkstock vid minsta eftersinnande ligga för öppen dag.
Halland är indeladt i 3:ne Jurisdictioner, den södra, medlersta och norra.
Den förstnämnde omsluter hufvudorten och hjär således en lätt tillgång för Läkarevård.
Den medlersta, inom hvars teritoir Warbergs stad och fästning är belägen, saknar icke eller denna förmån, dels emedan der alltid finnes en Slottsoch StadsLäkare, dels emedan i svårare fall ProvincialLäkaren utan särdeles tidsutdrägt kan tillkallas, oberäknadt att denna del af Länet i anseende till härinom varande städer, Falkenberg och Warberg samt ett större anta! possessionaten erbjuder tillfälle för enskild iäkarepraktik.
Ett vida skiljagtigt förhållande inträffar med Hallands norra Jurisdicti.n; ehuru densamma innefattar en ganska betydlig folkmängd, som längesedan kunnat göra ett rättvist anspråk, på enahanda helsovård med andre delar af riket har likväl ortens väntan, att i detta vigtiga h änseende mötas af Regeringens icke opåkallade uppmärksamhet hittills förblifvit fruktlös.
Jag kan icke föreställa mig att provincialLäkare äro anställde och på Rikets stat uppförde endast för att figurera vid möjeligen inträffande smittosamma farsoter, eller för att i Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. 1 Band. 3 2 338 Den 15 Februarii,- Länets residens handhafva styrelsen af’ de under Seraphimer-Gillet bestående inrättningar för sjukvården.
Jag har trott att en landsfaderlig omsorg för folkets helsa icke bör sträcka sig blott till åberopade allmänna fall, utan att denna omsorg närmast vinner sitt värde likasom sin ijufvaste belöning, då den vid alla inträffande sjukdomstillfälligheter erbjuder en latt tillgängelig läkarevård.
Regeringen har också genom flere, tid efter annan i serskildta
Län vidtagne messurer, visat sig utgå från denna åsigt.
Att deremot norra delen af Halland under långa tider saknat hvad i detta hänseende med lika rätt varit att förvänta deraf må man lika så litet draga den slutsatts att ortens innevånare icke hafva behof af ett närmare läkarebiträde, som dm att folket med liknöjdhet upptager den brist som häri sig företer.
Den vissa bekymrande följden är under ett sådant förhållande, att åt ett ovisst öde nödgas anförtro utslaget emellan hopp och fruktan.
Då endast genom känbara uppoffringar och besvär, kanske ock för sent läkaren måste på annan ort sökas inser man lätt att allmogen häldre lemnar den sjuke åt Försynens skickelse, ån underkastar sig kostnader af nämnde art.
På sådant sätt skingras mången husfader och husmoder i förtid från den dem omgifvande affödaj på sådant sätt skördas äfven denna undan den framtid, då Staten kunde påräkna dess krafter och verksamhet.
Hvad jag nu haft äran framställa inne - Den l5 Februarii.
559 fattar en sann målning af läkarevårdens tillstånd i den ort der jag snart i i är varit ordinarie Domare.
I denna egenskap, så väl som i många enskildta fall, kan jag vitsorda det ytterliga bekymmer och de olägenheter som ifrån brist pä en hastigare
Och mindre kostsam läkarevård äro oskiljaktige.
En hel allmänhet synes likväl rred största fog påkalla vidtagande af en dylik anstallt.
Ortens innevånare hafva ock uti allmänna Sockenstämmor påyrkat denna medborgerliga rätt, samt ålagt sine representanter, att inlör Riksens Höglcfl.
Ständer frambära 24,000 menniskörs i detta fall högst bekymmersamma belägenhet.
Då jag inför detta hus understödjer ortens klagan, måste j?g likväl aldeles aflägsna mig ifrån Herr Wulffrats i mån* dagsPlenum väckte motion om en läkares stationerande i Warberg.
Det skulle visst icke vara mig emot om Warbergs stad och district deromkring ännu kan bekomma flere läkare; men af redan åberopade skäl tror jag berörde motion icke förtjena ringaste afseende.
För den aflägsnare delen af norra Halland och denna är den mest befolkade, vore det ändamålslöst och utan all nytta att stationera läkaren i Warberg, dit mängden af ortens innevånare hafva ,5, 6 och 7 mih
Deremot brafver dt t geografiska läget ovilkorligen att läkaren stationeras i Kungsbacka som är oitens medelpunkt, hvarifrån han med lika lätthet som njrtta, kan gå allmänheten tillhanda, och hvarest nyligen är etablerad! ett Apothek, sorn Den 15 Februarii, ej mindre för kringliggande ortens behof och båtnad, än för inrättningens fortfarande, oundgängeligen fordrar, att läkaren stationeras der, och icke annorstädes.
Herr Wullfrats ofvannämnda motion står således helt isolerad, ty norra Hallands läkarevård kan likt litet utgå ifrån Warberg, sorn från Halmstad.
Den måste inrymmas inom en sjelfständig verkningskrets, utan beroende af, eller samband med det öfriga länet, så framt orten eljest skall komma i åtnjutande af någon väsendtlig läkarevård.
Dit hörer äfvenväl, att vid påkommande tillfällen anställa besigtningar och meddela attester öfver yttre skador.
Blott i detta afseende har den sårade, den lam- och lytislagne en billig fordran å den lättare tillgång till läkaren, som kan lindra hans lidande och intyga ett yttre våldä sanna beskaffenhet och verkan, på det Domaren, då lagen i hvarje dylikt fall skall tillämpas, äfven må hafva den tillförlitligare visshet om förhållandet, än af okunnige vittnen kan stå att ernå- Att nu i hvarje sådan händelse uppleta läkaren på flere mils afstånd, att i vådans ögnablick icke anträffa honom: att sjuk och utmattad föras fram och åter, om äfven under den blidaste årstid, äro påtaglige olägenheter, som fordra ett rättvist afseende.
Genom läkarens stationerande i Kungsbacka, undanrödjas alla dessa olägenheter, så väl som den i medico legala mål hittills existerande långsamhet; äfvensom en icke obetydlig besparing i rese- och dagtractaments-kostnader vid döda kroppars besigtning, vid mönstringar af Beväringsmanskapet Den 15 Febrttarii.
34-1 och vid öfrige allmänna läkareförrättningar vinnes.
Af alla dessa nu anförde grunder och de flere vid ett nogare skärskådande af ämnet sig framställande omständigheter och förhållanden, får jag vördsamt och ödmjukast yrka antagandet på stat af en ProvincialLäkare för norra Halland med station i Kungsbacka, samt anhålla om remiss häraf, till ej mindre allmänna Besvärs- och Oeconomie- än StatsUtskotfcn, till den åtgärd som på dem hvardera ankommer.
N'0 2.
Herr af Dar elli, Isac :
Sedan tjensthjonens flyttningstid blifvit ändrad ifråu den 1 til! den 24 October, är äfven angeläget att ändra Upsala höstmarknad från den 1 till den 24 October och Norrtelje höstmarknad från den 10 October till den 3 November} Ty nästan hvar husbonde, i norra delen af Stockholms, största delen af Upsala och östra delen af Westmanlands
Län, hvars arbetsfolk och tjenare färdas till dessa marknader, måste eljest nu som förr, betala deras sommarförtjenst och årslöner den 1 October och sedan sakna deras händer nära 3 veckor i stället för tillförene en vecka Dessa marknaders framflyttning till ofvannämnde dagar blefve i synnerhet nyttig för de tjenande som 3#
Den I <j Februarii, gifta och bosätta sig otti hosten: ty de kunna svårligen, dessa veckor skaffa rum och föda åt de kreatur» de i marknaderna behöfva köpa, förrän de få tillträda sina nya boställen.
Allt hvarföre jag ödmjukeligen anhåller om detta memorials comtnunicerande med de öfrige respective Stånden Och remitterande till vederbörligt Utskott. N o 3.
Herr af Barelli, Isac:
Ödmjukt memorial, Innehållande en enkel financeplan, som lätt kunde verkställas, utan att röra Bankens dyrbara silfverfond, som utan rubbning i myntfot, eller minskning i rörelsecapitalet kunde gifva fordringsägare och skyldige lika fördel och kun* de afhjelpa penningeoredan och förlägenheten : både näring och handel.
FÖrutsats.
Man borde allmänt anse för axiomatikt eller oemotsägligt: 1:0.
Att Sverige icke nu äger tillräckeligt silfver till rörelse-capital. 2:0.
Att om Banken skulle nu realisera, det blefve en operation som, inom några år, måste omgöras. 3:0.
Att, om en sådan realisation eller egentlig bankrutt, skulle förklaras till 120 skiliings Cours, de skyldige blefvo mycket lidande och alltförmånga hushåll ytterligare förstörde3 att, omden skulle förkla - Den I5 Februarii, 343 ras till I44> de fordringsägande blefvo något lidande, och att, i begge fallen, rörelsecapiialet blefve för litet, och att Bankens silfverfond, förr eller senare, skulle medtagas i synnerhet som en stor del af Bankens skuldsedlar finnas utom riket.
4;o. att vår utländska handel nästan endast är ett varubyte, hvartill föga fordras silfver, och en handel hvars debet och credit, icke kan, på någondera sidan, gifva betydligt saldo. 5:0.
Att till vår inhemska handel och till all rörelse inom landet, ännu mindre fordras silfver j men hälst en enda sort myntsedlar till ett stadgadt, snarare småningom förökadt än minskadt Capitalbelopp, svarande mot rikets folknummer och production. 6:0. att jordbruket, grunden för ali näring och handel, i anseende till de arbetande, mera rätta sig efter sedlarnes qvantitet ä qvalitet. n Anmärkning.
Detta axiom kunde synas en paradox för de oerfarne, men hvarje landtman vet, att det är omöjligt minska folklöner och dagspenningar efter myntets värde, ty största delen af legofolket sofver heldre än gör något gagn, emot en i deras tanke minskad daglön. T. e. nu de år, då spannemålen gä
It mindreän hälften mottillförene har det ökat många husbönders svåra lidanden med FilialDisconternes fall den mäst totala missväxten, undsättningsbetainingen, StadsJ vahrors bibehållna priser, och lika dryga utskylder, att äfven riödgat* gifva arbetsfolket lika lönevilkor och dagspenningar, om jordens häfd skulle underhållas.
Åtminstone 344 Dea i5 Februarii. borde vid hvarje markegångssättning, sommardagsverket alltid bli 1 va af rågtunnans pris i länet; ty med 24 sommardagsverken, bör en tunna råg förjenas.
Nu kan den förtjenas med mindre än 15, och händerna förblifva overksamma de 9; och 7:0.