Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl sagdt, att det vore serdeles lätt al! sålunda förändra nuvarrde ångbrännerier, att deras afverkning kunde updrifvas till ett minimum af 200 Krr; men utom det, att jag icke önskar ökad bränvinsproduktion och icke tycker om att man skall tvinga folk till att bränna mer än de sjelfve vilja, så har jag ifrån annat håll och af erfarne personer hört, att sådan förändring visserligen på åtskilliga ställen kan låta sig verkställa, men att på andra ställen det icke är blott pannan, som skulle förändras, ulan äfven den öfriga redskapen och sjelfva husen.
Detta är ett ondl, hvartill jag icke vill bidraga och jag anhåller derföre om bifall till mitt förslag.
Om någon bränvinspanna kan kallas ett underdjur, så är det visserligen den, som Hr Frih.
Raab nyss beskrifvit, som, ehuru af minsta storlek, frambringat bränvin till obegränsad qvantitet under loppet af ett dygn.
Om jag, i händelse jag blir i tillfälle att begagna mig af den välvilliga inbjudning jag i går här fick emottaga, alt bese Hr Frihrns vackra landtbruk, kunde få se en sådan panna så vore jag dubbelt tacksam.
Frihrn har sagt att afverkningsqvantiteten blott vore beroende af ångpannan, men jag tror dock, att den är beroende af bränvinspannan, förmodande, alt hvarje bränvinsbrännare måste skaffa sig en ångpanna, som gifver tillräcklig ånga svarande enrot behofvet för bränvinspannans storlek.
Det förundrar mig att Frihrn, som, så väl som Komité-ledamot som Utskotls-ledamot, förut deltagit i förslog, som bestämma beskattning för brännvinsbränning efter pannerymd, nu kan drifva den sats, att pannerymden ej har någon inverkan pä huru stor qvantitet bränvin som kan tillverkas, då i sådant fall del variten bestämd orättvisa, att belägga en enda kannas större rymd med ända till 52 Rsdr högre skatt.
Jag tror att detta är tillräcklig vederläggning i afseende på hvad Frihrn nyss sade, alt det icke vore ångpannan, som bestämde tillverkningsbeloppet.
En talare här har sagt, alt maximum icke borde finnas och ansett det mycket lätt kunna borttagas genom alt utstryka fyra ord i Betänk.
Delta vore visserligen lätt men jag tror icke alt det vore rätt.
Då man begränsar de små pannorna, så synes det mig äfven vara Den 27 April f. m. 497 vara allt skäl att begränsa de stora.
Nu har Utsk. begränsat de små pannorna mera än någonsin, månne det då vore rätt, att lemna ångbrännerierna fritt alt fä bränna så mycket de vilja.
För min del, kan jag icke deltaga i ett sådant beslut, utan yrkar bifall till Utsk:s förslag.
Det har varit mig oväntadt, att af en ledamot i Serskildta Utsk. få höra minoritetens mening omtalas med sådan ofördragsamhet som den, hvarmed Frih. von Kraemer yttrat sig.
Detta hindrar mig icke, utan upmanar mig tvertom, att söka visa, så godt jag kan, huru orätt pluraliteten haft; och derföre talar jag.
Frihm mente, att Utsk. sökt befrämja de stora fosterländska intressena^ och för dem måste allt annat vika.
Jag skulle tro, att vi, som höra till fåtalet, icke heller haft något annat mål för våra bemödanden.
Vi skilja oss från flertalet endast i afseende på sätt och medel för alt vinna ändamålet.
Det kommer just derpå an, om de, som man begagnar, äro de rätta eller icke.
Att på origtig väg söka något, ehuru godt det än må vara, kan icke blifva annat än orätt.
En värd talare har yttrat, att man icke horde sätta sig emot Utsk:s förslag i detta afseende, emedan det vore att strida emot det allmänna tänkesättet, hvilket man bör följa.
För min del, tror jag, detta tänkesätt ofta vara missledt, hvadan dem, åt hvilka sakens utredning blifvit anförtrodd, tillhörer alt söka rätta en vilseledd mening, ali icke låta sig hänföras af strömmen, ulan tvertom föra dem till rätta, som äro stadda på afvägar.
Vill man förnämligast taga andras tankar lill efterrättelser, så kan det sluta dermed att man icke har någon egen.
Här afhandlas tvenne frågor, hvarföre jag anhåller att få yttra mig öfver hvardera serskildt, och instämmer med Hr von Koch uti den önskan, alt Hr Gr. o. Landtm, ville vid propostrna skilja dero åt, Bränvinsbränningens minsta belopp har jag sökt få nedsatt till det, som Konungens Propos. innehåller, emedan man derigenom skulle, i händelse de små pannornas inskränkning blefve sådan Utsk. föreslagit, närma de båda redskapsarlerna så mycket, att de slutade sig lill hvarandra.
För min del, skulle jag anse dgt vara nyttigt om så skedde; ty man bör väl önska att öfvergången från den mindre till den större redskapens begagnande mätte lättas så mycket som möjligt.
Hvilken större lättnad knöde väl åstadkommas än just den, att de båda redskapen, på delta säff, närmades lill hvarandra?
Det kan väl icke vara meningen att både betaga den mindre redskapens egare rättigheten att bränna med sådana pannor, som de förut haft och derjemte för dem försvåra öfvergången till ångredskaps begagnande.
Man vill tvinga ångbrännerierna, att öka sin tillverkning så att minimum blifver 300 k:r om dygnet, ty de böra väl, tycker man, också lida något tvång, när de små skola underkastas ett ännu större.
För min del vill jag icke tvinga hvarken de små eller de stora.
Hvartill skulle det tjena, att nödga ångbrännerierna öka sin tillverkning från 125 lill 300 k:r eller från det belopp, som nu vanligen är det minsta?
G H. 32 498 Den 27 April f. m.
Raab och Frih. von Kraemer hafva anmärkt, att det icke är pannan, utan den dithörande ångredskapens och byggnadens förändring, som är kostsammast.
Hvarföre skall man åstadkomma olägenheter för någon i bedrifvandet af en näring, som hittills varit ansedd för loflig och i hvilken idkaren nedlagt sina kapital, under förutsättning, att handteringen vore tillåten?
Gerna må man beskatta henne, men för öfrigt bör hon lemnäs i fred.
Man säger, att flera kontrollörer skulle behöfvas, än som kunna anskaffas.
Om någon, rörande en annan näring, sade, att hon icke skulle kunna bedrifvas för brist på kontroll å beskattningens utgörande, så skulle man förmodligen skralta åt en sådan invändning.
Vill man betala kontrollörer, nog får man dem, och hellre må Staten aflöna dem högt, än göra intrång i enskiltes näringsfång.
Ville man på landet till kontrollörer begagna indelte officerare, hvilka under bränningstiden äro lediga, så tror jag alt man både skulle finna skickliga personer och män på hvilka man kunde lita.
I Norrige anses en sådan befattning ingalunda förringande.
En Norrsk Kammarherre, som jag känner, har i sitt hemland haft en sådan befattning.
Dessutom kunde koutrollanternes antal betydligt minskas i händelse bränvinsmätare, hvilka man äfven föreslagit, blefve antagne och begagnade.
Man förklarar sig ännu icke hafva sett någon sådan, men Utsk:s ledamöter och flere andra Adelsmän än dess frälse medlemmar hafva sett ifrågavaride anstalter.
Emot dylika mätares inre beskaffenhet har jag icke hört några väsendtliga invändningar göras.
Sålunda är troligt att de kunna godkännas.{
Beträffande bränvinspannors största rymd, har jag i mitt till Hr Gr. o. Landtm, aflemnade förslag icke sagt ett enda ord, emedan jag anser obegränsad frihet böra lemnäs en hvar att öka sin tillverkning så myckel lian behagar.
Detta gäller lika om enkel och sammansatt redskap, ty det ena slaget bör icke gynnas mer än det andra.
Redan i går uttalade jag under öfverläggningen om de föregide §§:ne, att de stora brännerierna ändock taga öfverhanden genom den fria täflan.
I England funnos år 1852 endast 13brännerier men de voro så stora att 3:ne af dem i skatt erlade hvardera 200,000 £ Sterling eller omkring 2,400.000 R:dr Svenskt b:ko.
Häraf lärer R. o. Ad.
Anna huru Engelsmännen, som i näringsväg äro väl beräknande, ansett förmonligt att drifva så stora bränvinsfabriker som möjligt.
Ju större de blifva, ju färre kontrollörer behöfves naturligtvis.
En talare har bär omförmält, huru nyttigt det vore, att en stark mening uttalades af R.
St. i fråga om bränvinsbränning samt alt den som Preste- och BorgareStin uttryckt måtte biträdas af R. o. Ad.
För min del tror jag Utsk:s Betänk, vara sådant, alt om det äfven af tre Stånd bifalles, så varder det likväl, i anseende till de föreslagna åtgärdernas våldsamhet overkställbar! för Konungen.
Hvartill tjenar det att uttala en så stark mening, alt hon icke kan verkliggöras?
Följden blir att Konungen föranlåtes af nåd befria Svenska folket från de förtryckande åtgärder, som R.
Kan det annat än förringa representationens anseende?
Jag vill åtminstone icke hafva deltagit i sådana beslut.
D en 27 A pr i 1 f. m. 499 Frih. Åkerhjelm, Carl:
Hvad först vidkommer frågan om del föreslagna minimum af 300 k:r, så tror jag att man för att bedöma huruvida denna siffra är lämplig, bör tillse huru många brännerier, som komma att lida mehn af en sålunda bestämd siffra.
Det finnes i riket tillsammans 670 brännerier, sorn bedrifvas med ånga; deraf är det 199, som man med all säkerhet kan antaga icke skola tillverka det föreslagna minimum af 300 k:r.
Det finnes äfven de, sorn hafva emellan 15 och 20 k.-rs pannor, till antalet 371.
Ibland dessa äro hälften eller 186 af beskaffenhet alt icke kunna tillverka 300 k:r på dygnet.
Om man då sammanlägger dessa 186 brännerier med förenämnde 199, så skulle man få ett antal af 385 sådana brännerier.
Således äro 385 brännerier, af de i riket befintliga, af den beskaffenhet att de efter all sannolikhet icke kunna tillverka del af Ulsk. föreslagna minimum.
Vid ett så beskaffadt förhållande tager jag mig friheten hemställa, huruvida man skulle kunna antaga, att dessa 385 brännerier skulle komma att drifva en större handtering än f. n. Såsom skäl för verkställande af det höga maximum har blifvit anfördt, att det vore ganska lätt alt förändra dessa brännerier och att drifva upp tillverkningen.
Det är visserligen sanni, att detta pä ett oell annat ställe kunde så vara, men på de flesta ställen skulle karen förändras och byggnaderne ombyggas, hvilket förorsakar vida större kostnader än pannans förändring.
Nu hemställer jag, om det är rättvist, alt göra en lagstiftning, som förorsakar så många personer en ekonomisk förlust, då man dermed endast åsyftar att förmå dem lill att tillverka mera af den vara, som är ansedd för skadlig.
Då jag deremot tror mig känna, att det skulle gå för sig för dessa brännerier att utan allt för stor kostnad updrifva sin tillverkning till 200 k:r, så anhåller jag om propos. på alt miuimum måtte bestämmas till 200 k:r.
Man har anfört såsom skäl, att det skulle vara svårt att erhålla nog många kontrollanter.
Del kan väl icke vara svårt att erhålla 200 kontrollanter öfver hela riket, och beträffande kostnaden för Staten, så bör man laga i betraktande att ett bränneri, som skall tillverka minst 200 k:r dagligen skall i skatt erlägga 66
R:dr 32 sk. b:ko per dag.
Då hemställer jag om det blir någon betydlig afbränning för Staten att aflöna kontrollanten, såsom Utsk. föreslagit, med 3 R:dr 16 sk. b:ko.
Jag tror att här bör tagas i betraktande det ingrepp, som kommer att göras i en mängd personers ekonomiska förhållanden.
Statsmakterna hafva genom föregtde lagstiftning inledt en mängd personer uti -att bedrifva denna näring, och jag tror att statsmakterna vid en öfvergång böra taga detta i betraktande på det att icke dessa personer må bringas på alltför stora ekonomiska förluster.
Vidkommande åter maximum, så instämmer jag deruti att detsamma må, på sätt Utsk. föreslagit, bestämmas till 1000 k:r.
Då afsigten är att åstadkomma en förminskning i tillverkningen, så är det nödvändigt, att ett maximum bestämmes.
Jag förnyar min anhållan om propos., i öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran framställa, att 200 k:r måtte bestämmas såsom minimum. 32* 500 Den 27 April f. til.
Jag kan icke förneka, att på sätt här blifvit yttradt, Utsk:s förslag åsyftar att undertrycka de små pannorne och upmuntra de större, samt att det är i öfverensstämmelse dermed, som detta minimum blifvit föreslaget till 300 k:r.
Jag har förut yttrat, att jag icke är någon förfäktare af större fabriker, men hvad jag hufvudsakligen afser, är en skatteförhöjning.
I förevande punkt förenar jag mig i Hr von Hartmansdorffs förslag.
Skulle det antagas, så medgifver jag visserligen, att Utsk:s förslag derigenom skulle blifva i någon molm mildradt, men jag tror likasom en talare, att det är att förekomma mycket missnöje, om 125 k:r antages såsom minimum.
Man har visserligen sagt, att en stor tillverkning kan till vägabringas med en liten apparat.
Detta tror jag visserligen är en möjlighet med riktig konstapparat samt med mäsk af hvete och mera gifvande produkter än som vanligen användas i bränvinspannan, men icke vid de förhållanden, som hos oss vanligen göra sig gällande.
Jag skulle önska, att man kunde vinna det åsyftade ändamålet, att förminska hränvinstillgången, men jag befarar att det icke vinnes på det sätt, som Utsk. föreslagit.
Eljest skulle jag med största nöje bifalla det.
Jag hemställer att propos. måtte hemställas i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag.
Jag skulle velat understödja Utsk:s förslag, om det varit liberalare än det nu är.
Jag skulle önska, att man ville under sen tid af 2:ne år låta den gamla lagstiftningen stå qvar med fem- eller tiodubbel skatt.
Då skulle jag med största nöje antagit Utsk:s förslag.
Följderna af brådstörtade förändringar i ekonomiska lagstiftningar äro för mycket kända, att jag behöfver uprepa dem, måtte dessa ej blifva allt för svåra i anledn. af Ulsk:s nu framställda förslag, om detsamma nu kommer all antagas.
Fruktan derför, och för den rubbning i allmänna ordningen, som deraf kunde föranledas gör att jag motsätter mig dessa beslut och instämmer med Hr von Hartmansdorff.
Utsk. härefter min tanka handlat både klokt och vist då det i denna § begränsat bränningen uti de stora brännerierna såsom nu skett.
Emot det af Utsk. föreslagna minimum har man föreslagit åtskilliga skäl, serdeles att mänga personer, som nu innehafva bränneriet', skulle i följd af den nu föreslagna författningen bringas på åtskilliga kostnader.
Dessa skäl innefatta, efter mitt förmenande, en omvårdnad för ångbrännerierne, den jag, för min del, icke kan beträda.
Då man vill inskränka den mindre bränvinsbränningen, då man har så godt som krossat den, anser jag det icke vara rätt, om jag så får uttrycka mig, lemna ångintresset alldeles orördt.
Om, såsom en talare sagt, 125 k:rs daglig tillverkning skulle blifva minimum, så skulle de 670 ångbrännerier, som finnas i landet, kunna fortsättas, och ingen enda olägenhet, om jag så får uttrycka mig, skulle genom den nya författningen för dem upkomma.
Jag anser både klokhet och billighet fordra, att man i detta afseende räcker hvarandra handen, så att då den ene verkligen förlorar så mycket, den andre äfven måtte bidraga till den nyttiga reformen.
För bibehållande af det Den 27 April f. m. 501 höga minimum talar åtminstone det skäl jag anfört, äfvensom svårigheten att finna skickliga och pålitliga kontrollanter.
Visserligen är det sagdt, att detta icke är något skäl, att det vore att jemföra dermed som om någon enskild person icke skulle kunna drifva sin näring af brist på bokhållare; roen emellan en sådan enskild person och dess af honom aflönte bokhållare måtte väl aldrig kunna samma ställning komma i fråga, som emellan en bränneri-egare och denne af Staten allönte kontrollant.
Man har sagt, alt det icke skulle vara svårt att få kontrollanter af indelta armén, men om dessa 670 ångbrännerier skulle fortfara och det lill en början skulle erfordras en kontrollant för hvarje bränneri, så skulle detta komma att medtaga en så stor del af indelta arméens officerare, så att jag tror det icke låter sig göra.
Jag vill icke längre uplaga tiden.
De skäl jag nu haft äran anföra hafva grundat mitt bifall till Utskts förslag.
Frik. von Kraemer:
Jag har redan förut yttrat mina åsigler rörande den nu till afgörande föredragna frågan, nemi. att på dess antagande beror om hela grundvalen för Utsk:s Betänk, skall slå eller falla, emedan all kontroll å större brännerier i annat fall blir omöjlig.
Om man varit hårdhändt emot de små brännerierna, får man ej heller vara allt för öfverseende med de större.
Raab har uptagit till besvarande mitt uttryck, om min ledsnad öfver de åsigter han uttalat och ansett sig vara oförhindrad, ehuru ordftde i Utsk., att yttra hvad med hans öfvertygelse öfverensstämmer.
Min afsigt har aldrig varit, att söka hindra Hr Frih:n, att gifva sina tankar tillkänna hvarken här, eller i Utsk. eller hvar som helst, jag har blott sagt, alt jag är ledsen öfver att i honom finna en motståndare lill de åsigter, som Utsk. ansett vara de vigtigaste för det afgifna förslagets framgång.
Hr von Hartmansdorff har äfven fäst sig vid ett yttrande af mig, att nemi. fosterländska intressen legat till grund för Ulsk:s åtgörande, och trott, att minoriteten inom detsamma äfven är varm för fosterlandets fördelar.
Jag har aldrig bestridt detta, och så mycket mindre kunnat göra del, som jag anser mig sjelf vara fosterländskt sinnad, men stundom hört till denna minoritet; och för att vara rätt upriktig, får jag erinra Hr von Hartmansdorff, att jag i afseende på ett maximibelopps bestämmande för tillverkning af bränvin vid större brännerier, till Utskts prot. reserverat mig emot ett sådant beslut, men att jag, då Utsk:s ledamöter, isynnerhet af PresteSt., ausågo ett sådant bestämmande nödvändigt för att tillfredsställa en allmän opinion, jag, för att ej åstadkomma en splittring, öfvergått på denna åsigt.
Jag yrkar fortfarande bifall på §:n.
Lika sorgfälligt som jag sökt att undvika att med något ord visa misstroende emot andras upgifler, lika fredad hoppades jag
Tara från misstroende till mina.
Det är emedlertid för mig angeläget både för min egen skull och för värdet af de rådslag jag kan gifva uti denna och andra frågor, att nu meddela ett 502 Den 27 April f. m. beriktigande i anledn. af det tvifvel, som blifvit yltradt i fråga derom, att en bränvins-redskaps afverkningsförmåga beror hufvudsakligen af ängkitteln och till vida mindre grad af den stämplade pannerymden.
.lag ber då att få åberopa, hvad som år 1848 fanns anfördt uti Bevilln.Ulsk:s Utlåt.
JVs 5, sidan 3, Litt. D. Det grundar sig pä elt utlåt, af Hr Professor Pasch, och jag skall endast upläsa de sista orden deraf, hvilka lyda sålunda:' ”det värme, sorn tillföres denna sednare, (nemi. pannan) på en gifven tid, måste således förhålla sig såsom den på samma tid alstrade ångans myckenhel, hvilken åter, enl. förut anförda grunder, beror på storleken af ångpannans uphetlningsyla, (ill hvilken följaktligen bränviusafverkningen kommer alt slå uti direcl förhållande.”
Häruti ligger verkligen en så klar bevisning för min upgift, såvida man annars tror pä vetenskapliga axiomer, att jag tror mig hafva derom sagt nog.
I öfrigt hvad hufvudsaken beträffar, så ber jag endast att fä säga några ord i afseende på ett skäl, som låter ganska riktigt och sorn skulle tala för det minimum Utsk. föreslagit.
Det har nemi. blifvit anfördt, alt då man vill inskränka rättigheterna för de små pannorna, bör man icke heller lemna de storas rättigheter orörda.
Alan bör åtminstone icke lemna dem större eftergifter än de mindre, heter del.
Detta låter, som sagdt är, ganska riktigt; men att detta skäl likväl ej håller stånd, visar sig deraf, att inom Utsk. var bela BondeSt. för det lägre minimum, under ganska öppet förklarande att det skulle för dem underlätta möjligheten att, vid öfvergång ifrån den mindre bränvinsbränning de vanligtvis hittills idkat, lägga sig till fabriker, i st. f. att lägga sig till flere mindre verk.
Således tror jag icke, att man bör låta detta skäl verka på sig.
Det tyckes likväl som den värde Frih:n skulle hafva föreställt sig saken tvertom, och det är just af sådan orsak, som jag äfven motsätter mig Hr von Köchs amendement, som afser, alt om något undantag skulle göras för dem, som idkat bränvinsbränning under åren 1852 och 1853, så skulle det vara endast för sådane, som tillverkat bränvin med ångbränneri d. v. s. endast för fabriksbrännare, men ej för andra.
Jag tror deremot, att vill man göra något undantag i delta hänseende, så bör del komma till godo lika väl dem, som tillverka med mindre redskap, som dem, hvilka tillverka bränvin med ångredskap.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Jag skulle icke ytterligare vilja pröfva R. o.
Ad:s tålamod i detta ämne, om jag icke ansåg del vara nödigt att besvara ett yttrande af en föreg:de talare, som möjligen i anseende till den säkerhet och den värma, hvarmed han framförde det, skulle kunna inverka på en eller annan persons öfvertygelse.
Om man resumerar dessa skäl, som på motsatta sidan blifvit anförda, så finner man, att det egentligen är med afseende på de nuvaride förhållanderne med ångbrännerierne, som man yrkat nedsättning uti det föreslagna minimum.
Alan har funnit det vara en orättvisa alt Den 27 -A p r i 1 f. m. 603 vilja nedsätta minimum för de -mindre brännerierne utan alt göra någon nedsättning af minimum för de större, men man har egentligen velat bereda möjlighet för egarne af de smärre ångbrännerierna, att kunna fortsätta sin handtering, derigenom att man nedsatt minimum till deras nuvande minsta tillverkning.
Hr von Hartmansdorff har nemi. sagt: ”hvarföre skall man störa den ena mer än den andra.”
Della är ett yttrande, hvilket jag anser att man bör utreda, huruvida det slöder sig på en riklig grund eller icke.
Han har äfven yttrat, att man tillålit mindre ångbrännerier att fortfara utan att lägga hinder i vägen.
Jag vill då fästa upmärksamheten på, att när fråga är om att göra möjligt för dessa 670 ångbrännerier, att utan någon förändring af sin redskap, utan några ökade kostnader eller olägenheter, få fortfara, så har man likväl i detta Betänk, velat lagstifta så för den hittills varande så kallade husbehofsbränningen^ att man tillålit 10 k:rs panna att fortfara, men förbjudit alla pannor öfver 18 k:rs rymd.
Derigenom beröfvar man, i min tanka, mer än hälften af de nuvar:de hnsbehofsbrännarne rättigheten att bränna, och då tycker jag för min del att det icke kan kallas någon orättvisa alt, utan att direct förbjuda det, man likväl lagstiftar så att de små ångbrännerierne, som icke komma under kategorien stora fabriker, hvilka man nu vill framkalla, äfven må komma att uphöra.
Afven ber jag, att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet vid detta tillfälle derpå, att just för att vara rättvis både emot den ena och den andra sidan emot de billiga fordringar man kan hafva ifrån bränneriernas sida och Statens, har såväl Utsk. som K.
M. bestämt ett minimum, som skulle göra det möjligt för alla de nuvartde små ångbrännerierne alt under kategorien större brännerier fortfara, i fall de höjde sin tillverkning till detta mininum.
Olägenheterne deraf hafva redan blifvit af flere talare framlagda.
Jag skulle för min del icke hafva något emot antagandet af Hr von Köchs förslag såsom ett öfvergångsstadgande, om det icke vore för kontrollanternas skull, och om jag icke ansåg det omöjligt att få så många kontrollanter som behöfdes, ty det minsta antalet vore naturligtvis 670 eller jemt sä många som ångbrännerierne nu äro, om jag icke räknar de ångbrännerier, som komma att upstå.
Ilr von Hartmansdorff har äfven sagt, att vi icke behöfva rätta oss efter opinionerne, ty de vilseleda ofta.
Jag ber då Hr von Hartmansdorff besinna, att den lagstiftning, som nu blifvit föreslagen, den är just framkallad af opinionens makt och det förundrar mig verkligen att Hr von Hartmansdorff yttrat sig i denna syftning, då det är just Hr von Hartmansdorff som, jag kan nästan säga, i första eller andra rummet, genom sin mångåriga verksamhet i denna riktning, bidragit att framkalla denna opinion hos folket och hos R- St.
Frih. Adlercreutz, Carl Gust.:
Om man å ena sidan måste anse fördelaktigt att vinna en öfvergång i brånvinsbränningens bedrifvande i större fabriker, så måste man likväl å andra sidan önska att dessa fabrikers antal må blifva så litet som möjligt, ty då vi icke kunna komma ifrån kontrollanterna, så blir detta omöj - 504 Den 27 April f. m. ligt, såvida icke, såsom Frih.
Åkerhjelm föreslagit, man skulle kunna nedsätta deras antal till 200, i hvilket fall det måhända vore möjligt att erhålla kontrollanter.
Hvad äter beträffar maximum, så måste jag fästa mig något dervid.
Då det icke varit möjligt att erhålla någon öfvergångsperiod vid en förändring, som likväl alla måste medgifva kommer att djupt ingripa i alla landtbrukets grenar, då Utsk., när fråga var om tiden, icke fästade afseende på K.