Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
RegeringsFormen är den, att i sednare fallet ett misstag af Ständerne, en glömska af deras Justitieombudsman eller ett förseende af något Utskott, hvarigenom återremiss af dess Utlåtande föranleddes, eller långsamt arbete lios Stånden eller Utskotten, med mera dylikt, kunde verka derhän, att Lagförklaringarne ej blefvo af Ständerne inom de fyra första månaderne af en Riksdag pröfvade.
Du skulle upstå Den a3 Februarii f. rn. 9 det orimliga fall, att Svenska Lagstiftningen skulle antaga kanske origtiga Lagar, för det att ej tid vore till deras pröfning.
Nu deremot äger Konungen med Högsta Domstolen och Rikets Ständer att ändra Lagar, när de för godt finna.
— I följd af hvad jag sålunda yttrat, anhåller jag om Proposition till bifall å ConstitutionsUtskottets Utlåtande.
Då den siste värde Talaren, i frågan om föreslagen ändring af 5 §.
RegeringsFormen, förenat sig med mig i samma resultat, kunde det kanske synas likgiltigt, om vi hafva olika skäl dertill.
Dock kan jag ej godkänna dem, som Herr Hjerta anfört.
Jag tror deremot, att det är just principen man här bör afse.
Är det princip, att Konungen bör vara Högste
Domaren i Samhället; så bör vår Konung bibehållas vid sine två röster i Högsta Domstolen, annars icke.
— Men hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken får jag vördsamt anhålla, att på det personer, hvilka så lätt besväras af misstag, som jag, ej måtte i discussionen förvillas, vi måtte få gå i ordning med frågorne, och discussionen således inskränkas till den nya redaetionen af 5 §.
RegeringsFormen, ty det är ej nödvändigt, att på en gång äfven discutera de följande §§:ne i Förslaget.—■
Om det nu tillätes mig, att från denna fråga om formen för discussio - IO Den s3 Februarii f. m. nen öfvergå till sjelfva saken; så får jag förklara, clet jag anser, att Nationens säkerhet, och Domstolens anseende, skulle vinna mycket af Konungens deltagande i Högsta Domstolens beslut; och framför allt skulle det bidraga till ett större lugn för Domstolens Ledamöter.
Lika med den siste värde Talaren anhåller jag, att discussionen måtte inskränkas till hvarje §. af Förslaget serskildt.
I afseende på den föreslagna ändringen af 5 §.
RegeringsFormen, är min öfvertygelse, att Konungens rätt, att i Högsta
Domstolen deltaga i lagskipningen, är för Nationens väl dyrbar, och af densamma så anses.
Följakteligen tillstyrker jag afslag å den nya redactionen.
I delta fall vädjar jag till H ans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens bestämmande, om det väl kan stå tillsammans med 81 §.
RegeringsFormen, att styckevis pröfva ifrågavarande Grundlags Förslag.
Den lyder sålunda: ”Vill Konungen hos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne, höre ”Han StatsRådet och öfverlemne sedan
Sin ”Proposition, jemte StatsRådets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan ”att om denna Proposition förut öfverlägga, updrage ConstitutionsUtskottet att sitt ”Utlåtande derom till Riksens Ständer afgifva.
Tillstyrker Utskottet hvad Konungen Den a3 Februaiii f. ra. ”föreslagit, hvile frågan till nästa Riksdag, ”då Riksens Ständer skola sitt beslut der”om fatta.
Afstyrker Utskottet Konungens ”Proposition, då må Riksens Ständer ge”nast kunna antingen denna Proposition ”afslå, eller ock afgöra, att de vilja öfver ”densamma å nästföljande Riksdag besluta;” &c. Ordalydelsen af denna föreskrift innebär tydligen, att hvad som här benämnes Konungens Förslag till Grundlagsförändring, ej må annorledes än i sin helhet af Riksens Ständer pröfvas, samt bifallas eller afslås.
Och jag frågar, om det väl rimligen skulle gå an, att vi, som äga sanctionsrälten i detta fall, och som antingen skola på Riks-Salen lemna vårt samtycke till Kongl. Maj:ts Proposition, eller ock genom RiksStåndens Talmän underrätta Konungen, att vi ej kunnat Förslaget antaga, sönderstycka Förslaget, och förkasta en del deraf, men bifalla en annan del, då likväl Förslaget utgör ett helt.
Jag är öfvertygad, att Propositionen ej skall på sådant sätt af något af de andre RiksSlånden behandlas, emot ordalydelsen af 81 §.
RegeringsFormen; och jag bestrider, att Förslaget må hos oss disculeras och pröfvas annorlunda, än i sin helhet.
Derföre finnes ock Förslaget uptaget och granskadt i ett helt af ConstilutionsUtskottet.
Om vi ej iakttaga ett sådant pröfningssätt, utan pröfva Propositionen §:vis, så skulle här kunna upstå samma oformlighet och orig - 12 Den 23 Februari i f. m. tiga förfarande af Riksens Ständer emot Konungen, som af Konungen emot Ridderskapet och Adeln i frågan om RiddarhusOrdningen.
Konungens ifrågavarande Proposition är ett helt: och vilkoret derför är, att hvarje del deraf antages; i annat fall förfaller hela förslaget.
Ty den angår ej blott en, utan flere §§. af RegeringsFormen, och Konungen har ej afsagt
Sig de i 5 §:n bestämde 2:ne rösterne i Högsta Domstolen-, med annat vilkor, än att Han skulle få i StatsRådet sanctionera alla Lagförklaringar, på sätt i de följande §§. af Förslaget är uppgifvet; i annat fall vill Han behålla sine T\ af beslutande-rätten i Högsta Domstolen.
Detta allt synes mig vara så klart, att jag tror det vara ett rent misstag af de Herrar, som yrkat Propositionens discuterande §:vis, att göra och fullfölja ett sådant yrkande.
Hvad angår Friherre Boijes påstående, att det skulle vara princip, att Regenten bör deltaga i Högsta DomareMagtens utöfning; så bestrider jag detta,- som äfven motsäges af all Europeisk Statsbildning; ty i intet annat Constitutionelt land i Europa, än Sverige, äger sådant rum.
Hos oss är det ej eller gammal häfd; ty ingen af väre Christna Konungar utöfvade DomareMagten, förrän Gustaf II Adolph i vissa fall drog till sig en sådan rättighet.
Men sedermera utvecklade sig detta förhållande, Den 23 Febr ua v ii f. in. i3 sorn utgått från falska principer; och det är tid, att vi nu i detta afseende öfvergå till en motsatt princip, såsom andre bildade folk.
— Beträffande åter det yttrande af Friherre Boije, att Allmänhetens förtroende till Högsta Domstolen skulle stärkas genom Konungens närvaro derstädes; så hemställer jag, om icke just detta är ett bevis för min satts, att Konungen ej bör deltaga i DomareMagtens utöfning.
Ty är det väl billigt, att Konungen genom sitt så kallade deltagande skall gifva opinionens stöd åt en Domstol, då den ej fullgjort sin skyldighet.
Jag bestrider helt och hållit principen.
Sluteligen får jag äran rätta ett misstag, som jag begick, då jag nyss begärde proposition till bifall å ConstitutionsUtskottets Utlåtande; hvilket jag nu utbeder mig att få ändra till anhållan om afslag å den nya redactionen af ifrågavarande Grundlags §§. rörande Konungens Domsrätt.
Friherre Anckarswärd } Carl Henrik:
Jag delar fullkomligt de grundsatser Herr Hjerta i detta ämne framställt.
Jag kan ej gilla en annan värd Talares yttrande, att det skulle vara för Nationen en garantie för vigtig lagskipning, om Konungen någon gång öfvervore Högsta Domstolens Sessioner.
I det obestämda af orden någon gäng är bestämdt uttryckt, att detta ej skulle Den 9.3 Febi-nar ii f. in. vara någon garantie, då Konungen ej kunde alltid vara i Högsta Domstolen tillstädes.
Dessutom är det ej enligt med principen om Monarkens helgd, att Konungen deltager i en Domstol, som kan ställas under tillta] för felaktiga beslut, hvartill kanske äfven Konungen genom sine röster kunde hafva medverkat.
— I någon utveckling af mine åsigter i afseende på principen af ifrågavarande Grundlags-förändring, anser jag ej nödigt ingå, emedan, såsom Herr Hjerta rigtigt erindrat, Konungens Förslag ej kan i sin helhet antagas, och ej får endast i vissa delar bifallas.
Men jag utbeder mig att få göra ett tillägg till de betänkligheter Herr Hjerta framställt emot Förslagets antagande.
Den nya redactionen af 19 §.
RegeringsFormen innehåller: ”Inkomma till Konungen'förfrågningar om ”Lagens rätta mening i de frågor, som näm”nas i 87 och 88 §§.
RegeringsFormen, ”eller anser Högsta Domstolen förklaring ”i desse fall nödig, äge ock Hogsta
Domstolen att sådane förklaringar gifva.”
Härigenom är, enligt ordalydelsen, en vidsträcktare Lagförklarings-rätt tillerkänd Högsta Domstolen, än uti 19 §. i dess närvarande skick.
Men icke nog dermed; genom jemförelse mellan denna nya redaction och den af 88 §.
RegeringsFormen finnér man ett annat besynnerligt och vådligt förhållande upkomma.
Förslaget lyder i 88 §:n: ”De förklaringar, sorn till svar på inkom - Den 23 Februari i f. m. "ne förfrågningar om Lagens rätta mening, ”Ilögste Domstolen, med Konungens bifall, ”emellan Piiksdagarne gifver, kunna af Rik”sens Ständer ogillas, hvarefter de icke ”längre vare gällande, eller af Domstolar”ne iakttagas eller åberopas må.
Om Ri”kets Ständer inom de fyra första måna”derne af den, efter dessa Lagförklaringars ”utfärdande, påföljande Riksdag, intet beslut i afseende på deras uphäfvande fat”tat, fortfare de allt framgent att såsom ”allmän
Lag vara gällande.”
Sålunda skulle de Lagförklaringar, som blifvit utfärdade i följd af inkomne förfrågningar om Lagens rätta mening, kunna inom fyra månader af näst derpå följande Riksdag af Piikets Ständer ogillas; men de deremot, som Högsta
Domstolen fann för godt att, utan anledning af någon gjord förfrågan, utfärda, skulle ej vara underkastade samma ogillande af Rikets Ständer, och en bestämdt lagstiftande magt skulle härigenom vara Högsta Domstolen medgifven.
Följaktligen kan jag ej biträda antagandet af 88 §:n i Förslaget; och då förfaller möjligheten alt bifalla någon annan del deraf, emedan detta P^örslag är ett helt, som måste förkastas eller antagas i sin helhet.
Jag anhåller derföre vördsamt om Proposition till afslag å den ifrågavarande nya redactionen.
Då, så vidt jag kunnat fatta discussioncn, ännu i6
Den 23 Februarii f. m. ej någon tillstyrkt antagande af ifrågavarande Förslag till Grundlagsförändring, vill jag tills vidare upskjuta att yttra mig om sjelfva saken, och nu endast hålla mig till den upkomna form frågan.
Å ena sidan liar man påstått, att Konungens Förslag, som innefattar ändring i flere §§. af Grundlagarne, ej bör i ett sammanhang pröfvas, utan hvarje §. för sig; å den andra har man bestridt detta, under yrkande, att Förslaget ej får annorledes än i sin helhet antagas eller förkastas.
Hvad nu dcdta angår, så vill jag i korthet visa omöjligheten af att afgöra hvarje §. serkildt.
I nya redactionen af 5 §.
RegeringsFormen stadgas, att Justitia; StatsMinistern alltid skall vara Ordförande i Konungens Högsta Domstol.
Om nu denna redaction skulle antagas, men den föreslagna redactionen af 21 §:n RegeringsFormen förkastades, så att sistnämnde §. förblef i dess närvarande skick och således innehöll, att ”Konungen äger 2:11c ”röster i de mål, hvilkas föredragning och ”afgörande
Han för godt finnér att i Högesta Domstolen öfvervaraså skulle häraf den orimlighet upkomma, att Konungen kunde vara i Högsta Domstolen tillstädes, utan att vara Ordförande; och att Han sålunda skulle sitta under Justitias StatsMinistern.
Detta exempel torde tillräckligt visa, att Förslaget ej kan sönderstyckas, utan måste i ett helt antas eller ogillas.
Dess - Den a3 Februarii f. m. »7 Dessutom är Konungens rösträtt i Högsta Domstolen så sammankedjad med Lagförklarings^rättigheten, att de ej kunna åtskiljas i Förslaget.
— Eli värd Talare liar anfört, a ti. det vore farligt antaga den nja redactionen af 88 §.
RegeringsFormen» emedan den föranledde dertill, att en af Högsta Domstolen utfärdad Lagförklaring, hvaröfver Rikets Ständer sig icke yttrat, skulle blifva gällande Lag, så snart Sländerne icke, inom de första fyra månaderne af den näst efter förklaringens utfärdande inträffade Riksdag, fattat något beslut om dess uphäfvande.
Såsom tillägg härtill ber jag att få påminna om del sätt, hvarpå Rikets Ständer erhålla kunskap om sådane Lagförklaringars tillkomst.
Det sker nemligen endast genom Rikets Ständers JustitiasOmbudsmans Berättelser.
Om han skulle underlåta, att upgifva en sådan förklaring; så lingö ej Ständerne någon kunskap derom; och sålunda kunde, genom hans menskliga försummelse eller glömska, Lagförklaringar kunna halka förbi Riksens Ständer, och dem förutan blifva gällande Lagar.
Det är derföre angeläget, alt ej försaka den rätt, som 88 §.
RegeringsFormen nu tillägger Rikets Ständer, att utan prtescriptionstid ogilla utkomne Lagförklaringar, och besluta att de ej få tillämpas.
— SI ideligen får jag erinra, att en del Talare begärt bifall till ConstitulionsUlskottels
Uii4 H. 2 18 Den a3 Februarii f. m. låtande i frågan, andre åter yrkat, att Konungens Förslag måtte förkastas.
Detta kommer i sjelfva verket på ett ut.
Mea torde hända ej alla Ledamöter ihågkomma, att
ConstitutionsUtskottet afstyrkt förslagets antagande, likasom förut äfven Konungens Rådgifvare och Föredragande StatsSekreteraren.
— Jag hemställer, om det icke är häst, att pröfva hela Förslaget på en gång; och tillstyrker afslag å detsamma.
Ståndets tid är för dyrbar att uptagas af ordstrider.
Jag förbigår derföre en stor del af hvad Herr Hjerta behagat yttra, helst han i resultatet instämt med mig.
Hvad dea af honom anförda historiken om våra Konungars deltagande i Lagskipningen angår, så hänvisar jag till Sveriges Historia ända från AlshärjarTingen till den dag i Augusti månad .1790, då Konung Gustaf III sista gången bivistade Högsta Domstolens Sessioner. —.
Jag återgår till frågan om formen för detta förslags behandling härstädes.
Jag gör gerna Ridderskapet och Adeln till Domare, hvilkendera af oss, Herr Hjerta eller jag, misstager sig.
Just af hvad Herr Hjerta anfört, vili jag hämta skäl för min satts.
Han har här talat om 81 §.
RegeringsFormen, och åberopat den såsom stadgande, att förslaget må endast i ett helt afgöras.
Han hade rätt häri, om alla §§• i förslaget angingo blott Konungens rösträtt
Den 23 Februari i f. m. »9 i Högsta Domstolen.
Men Herr Hjerta har sjelf nu yttrat sig öfver en helt annan del af Förslaget, nemligen om Lagförklaringar, och Rikels Ständers rättighet att dem ogilla.
Detta är ju ett ämne, som alldeles ej har sammanhang med frågan örn uphörande af nämnde rösträtt.
Men jag är ej egenkär; det finnes en medelväg mellan våra meningarj och jag föreslår dess begagnande.
Den är nemligen, att vi discutera hvarje §. af Förslaget serskildt, och besluta öfver alla på en gång.
Delta är väl åtminstone ej för mycket hegardt.
Den af Herr Hjerta upläste 81 §. af RegeringsFormen, rörande sättet för GrundlagsFörslags afgörande, inskränker ej i någon måtto Rikets Ständers rätt, att besluta särskildt öfver hvarje §. i ett Förslag, som af Konungen blifvit frnmställdt.
Sålunda har ock hittills alltid tillgått.
Då jag likväl är böjd för att afslå det ifrågavarande Förslaget till alla dess delar, så är det mig nu likgiltigt, om vi komma ifrån det med sex klubbslag eller med blott ett; och om Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken vill göra en enda proposition på alla Sex §:ne i Förslaget, så är jag visserligen ej deremot för denna gång.
Men jag gör härvid det uttryckliga förbehåll, att delta icke må blifva ett för framtiden gällande preju 2* - 20 Den 23 Februari i f. m. dicat, alt RiksStånden ej skulle äga att§-vis afgöra sådane GrundlagsFörslag.
Herr Tham, Wolrath: De §§., som uttrycka resultatet af Konungens Proposition om uphörande af Hans två röster i Högsta Domstolen, anser jag hafva ett så oskiljaktigt sammanhang, att, när man afslagit en af dem, måste man äfven afslå alla de andra; ty det vore ej rimligt, att antaga blott en del.
Det är således nu för mig likgiltigt, om hvarje §. föredrages serskildt, eller alla på en gång; och jag öfverlemnar detta till Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens bestämmande.
Men den framställda principen, att ett GrundlagsFörslag ovilkorligen skall i ett helt afgöras, bestrider jag; ty ett sådant förslag kan innehålla flere olikartade ämnen; och det vore orimligt, att ej då afgöra hvarje ämne för sig.
— Såsom bevis för rigtigheten af den i Konungens Proposition framställda nya princip om Konungens skiljande från Domaremagtens utöfning, har man här anfört olämpligheten deraf, att Konungen deltager i en Domstol, hvars Ledamöter kunna ställas under tilltal vid RiksRätt för felaktiga beslut.
Jag kan deremot ej finna, att Konungen, äfven om
Han med sine två röster tagit del i beslutet, kan såras af ett sådant åtal mot Domstolens Ledamöter, mera än om SlatsRåden och StatsSekreteraren tilltalas vid RiksRätt för hvad
Den 23 Februarii f. m. 2i de tillstyrkt Konungen att göra.
Skymfar ej detta sednare Konungen, så skymfar icke eller det förra.
— För öfrigt fägnar det mig, alt redactionen af ifrågavarande Förslag är så felaktig, att äfven de, som gilla principen deri, om uphörande af Konungens rösträtt i Högsta Domstolen, anse sig derföre ej kunna antaga detsamma; ty jag bestrider Förslaget, emedan jag ogillar sjelfva principen.
Jag tror, att Konungens säte och stämma i Högsta Domstolen är en helig rättighet, och att Han bör med egna ögon och öron kunna se och höra, huru
Domaremagten, som redan är nog stor, utöfvas öfver Hans Undersåtare.
Så var det ock, när HofRätterne voro Konungens Högsta Nämnd; Konungen var det då, som gaf nåd; och så bör det fortfara i Högsta Domstolen.
— Hvad åter angår främmande länders åberopade exempel; så anser jag det vara ett stort fel af oss, att vilja följa dem, utan afseende på, om de öfverensstämma med våra olika förhållanden; både vår LagHistoria och Svenska Historien i allmänhet vittna, att sådane exempels efterföljd ej bekommit oss väl.
— Lika med de öfrige Talarne anhåller jag vördsamt om proposition lill afslag på förslaget, och det är mig likgiltigt, om det sker på hvar §. serskildt, eller på alla §§:ne på en gång.
Jag skulle i sanning blifva Ivehogsen, om jag möjligen kunde tro 22 Den a3 Februarii f. m.
Ridderskapet och Adeln dela Friherre Boijes tanka, att tidsbesparing bör komma i fråga vid öfverläggning i ett så vigtigt ämne, som det förevarande.
Men jag tror mig kunna förbigå desse vanliga premisser om tidens dyrbarhet, och anser mig icke behöfva begära någon ursägt för det jag uptager den med yttrande i en allmän sak at' denna vigt.
Jag skall dock ej missbruka min representationsrätt genom bestridande af historiska sanningar; utan vill heldre göra detta till ämne för en serskild afhandling.
— Konungen anser jag mig hafva gjort en tjenst, då jag yrkat, att Han måtte skiljas från deltagande i en möjligtvis dålig Domaremagt.
Han kunde annars få se Högsta Domstolens Ledamöter af Representationen blifva afsatte för en Dom, hvari kanske
Han sjelf deltagit; och huru obehagligt vore ej detta.
Yi vinna genom förändringen en större garantie för rigtig lagskipning af Högsta Domstolen, då den ej mera inför allmänna tänkesättet kan för origtiga beslut skyddas af Konungens delaktighet deri. — Herr Tham har förblandat Konungens Nåderätt med Hans Domaremagt; om den förra är nu ej fråga.
•—- Friherre Boije har, i afseende på formen för Förslagets afgörande, föreslagit, att man äfven nu måtte begagna den i allmänhet så behagliga medelvägen.
Men jag hemställer till Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskaiken, om det väl är Grund - Den a3 Februarii f. m. 23 lagsenligt, att pröfva och afgöra Konungens Proposition styckevis; om det är lämpligt, alt på förmiddagen votera om en, och på eftermiddagen om en annan del deraf, och kanske komma till olika resultat.
Konungens Propositioner om ändringar i Grundlagarne innefatta vanligen flere med hvarandra sammanhang ägande coricessioner oftast å hegge Statsmagternes sida; och hvad skulle det blifva «f, om Rikets Ständer antogo hvad som vore concession, å Konungens sida, men afslogo det, som fordrade en sådan å deras.
Vi måste vara granlaga i formen; hvarpå vi hafva exempel å Konungens sida.
Vi hafva sett Konungen neka sanction åt en hel af Rikets Ständer år 1823 beslutad Lag, i ett högst vigtigt ämne, för det att Han deri funnit ett enda oantagligt ord.
AssignationsLagen till exempel afslogs af Konungen vid sista Riksdagen, blott derföre, att der stod 12 procents ränta, såsom förenad med bysättningstvång.
Skulle väl vi nu besvara denna noggranhet på det sätt, att vi antogo en del, men förkastade en annan del af Konungens Förslag?
Då blef det vi, som gjorde ett nytt Förslag; det blef ett slags återremiss till Konungen; och det vore rakt oformligt och förvändt.
I England, i Frankrike måste en Lagbill i sin helhet antagas eller förkastas; ej något ord får undantagas.
Just i detta tvång, att
Propositionerne måste helgjutna bifallas eller ogillas, ligger säker - 24 Den 23 Februarii f. m. het för Folket, att Landet ej blifver en tummelplats för nya ideer, och all hegge Statsmagterne fullständigt, alfvarligt och enligt allmänna tänkesättet utarbeta sine LagFörslag.
— Hvad det angår, att jag åberopat all Europeisk
Statsbildning till stöd för min satts i detta fall, så tror jag mig hafva haft fullt skäl dertill.
Jag förskräckes ej af den läran, att vi ej böra fråga efter utländsk bildning.
Nationerne sammanblanda sig mer cch mer, taga alltmer efterdömen af hvarandra, och förenkla sine inrättningar.
Jag skall aldrig afstå ifrån att, när jag finner något bättre i ett annat Rike, söka införa det i mitt fädernesland, med bekämpande af alla de små intressen, som kunna sätta sig deremot.
Derföre anser jag mig ej eller hafva gjort orätt i att uti förevarande ämne åberopa andra Länders exempel.
Jag är nästan helt och hållet förekommen af Herr Hjerta i hvad jag ärnade svara på Friherre Boijes och Herr Thams yttranden.
Jag vill blott, i afseende på formen för denna frågas behandling, anmärka, att man ej bör betrakta Konungens Proposition såsom innefattande serskilde ämnen, och afgöra den styckevis, derföre att den rörer ändringar i flere §§ af RegeringsFormen.
Den är ett helt Förslag, och mäste i sin helhet bifallas eller afslås.
Helt annat åter är förhål - Den 23 Februari i f. m. a5 landet med discussionen öfver Förslaget; den kan inskränkas till en eller flere delar deraf, eller utsträckas till det liela, efter livars och ens godtfinnande.
Och Friherre Boije lärer ej kunna tillvita Herr Hjerta, att ej hafva lemnat Friherren tillfälle att utveckla sine åsigter af Förslaget i alla dess delar, enär Herr Hjerta sjelf gifvit exempel på ett sådant behandlingssätt af saken.
Jag tror derföre, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken kan låta discussionen öfver förslaget fortgå antingen §-vis eller i det hela, till utrönande af Ståndets åsigter i ämnet, helst Rikets Ständer äro skyldige, att motivera ett afslag å propositionen.
Sedan discussionen blifvit fulländad, måtte likväl proposition till bifall eller afslag ej kunna framställås annorledes, än på förslaget i sin helhet; ty det är ett helt, hvaröfver, enligt tydliga föreskriften i 56 §.
RegeringsFormen, endast skall med Ja eller Nej af Stånden beslutas.
— I afseende på principen i denna fråga, tror jag, att man ej behöfver söka andra skäl, om man gillar den grundsats, som alla, hvilka skrifvit i Statsläran antagit, att man så mycket som möjligt bör skilja den Verkställande Magten från Domaremagten.
Jag kan ej annat än godkänna denna i Kongl.
Maj:ts Proposition uttryckta princip.
Men äfven för mig inträffa, i afseende på serskilta §§. af Förslaget, samma hinder för dess antagande, Den a3 Februari! f. m. som Herr Hjerta och Friherre Anckarswärd anmärkt; och jag nödsakas derföre anhålla orri proposition på Förslagets förkastande i dess närvarande skick.
Då alla de värde Talare, som yttrat sig öfver ifrågavarande ämne, yrkat afslag å Kongl. Maj:ls Proposition, synes det vara öfverflödigt, att längre anföra skäl för att komma till ett sådant slut.
Ju förr Proposition på Förslaget af Herr Grefven och LandtMurskalken framställes, desto förr blifver det förmodeligen afslagit.
Och då det är tydligt, att alla de 5 öfriga §§:ne i della Förslag förfalla, om den första ogillas, så torde det ej vara nödigt, att vidare tvista, om en af dem i sönder, eller alla på en gång, höra afgöras.
Jag hemställer derföre, att vi ej måtte hindra Herr Grefven och LandtMarskalken, att framställa proposition till afslag å de föreslagne nya redactionerne.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, då Kongl. Maj:t i Nåder framställt