Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likasom Engelsmännens språk är en blandning af Fransyska och Germaniska tungomål, så är äfven deras penningeräkning en blandning af dessa folkstammars grundtal.
Ingen liar haft flera penningar att räkna eller kostsammare byggnader att betala än de.
Dock hafva de ännu icke efterapat Fransmännens nya 10-lalsräkning, eller förminskat sina 3 räknekolumner till 2, ehuru försök alt förmå dem dertill blifvit gjorda.
På den Österrikiska Gulden, gä 5 gånger 12, eller 60 Kreutzer, likaså på den ringhaltigare Rhenska Gulden, gångbar såsom förut nämndt är, i södra och vestra Tyskland.
Den Sachsiska Thalern har 5 gånger 6 eller 30 silfver-Groschen, till likhet med den Preussiska Thalern, hvilken, ju längre, ju mera, blifver gångbar inom hela Tyska Tullföreningen och Hanse-städerna.
Norrmännen hafva på sin Specie-Daler 10 gånger 12 eller 120 sk., motsvarande det uräldsta, Skandinaviska storhundrade!.
Holsteinarne och Dan skarne hafva 8 gånger 12, eller 96 sk. på sin Riksdaler och Riksbanksdaler, utan någon ringare underafdelning i mynt.
Ville vi laga della föredöme lill efterföljd, så sluppe vi, utan alt frångå 12 talet, den 3:dje kolumnen i våra räkenskaper och den minsta penningen motsvarade då jemnt 2 st. r:gld, eller ungefär detsamma som det af Konungen föreslagna öret.
M. vill låta prägla ka/fören, så bör väl det minsta myntet hädanefter likasom runstycken hittills, äfven räknas.
Under de sednare åren har man räknat men icke präglat enkla runstycken.
Nu synes man vilja öfvergå till det motsatta förhållandet, att prägla mynt, som icke skulle räknas.
Det låter sig svårare göra.
Få vi halfören i rörelsen, så måste vi äfven intaga dem i våra räkenskaper, och för dem öpna en 3:dje kolumn,' eller rättare bibehålla densamma, vi förut haft för runstyckena.
Vi stå då, med räkenskaperna på samma punkt, som tillförene, men hafva derjemte fått det för bufvudräkningen besvärligare liolals-systemet.
Öret skulle jag, antingen 96, eller 100, dylika penningar komrne att, mot min önskan utgöra Riksdalerns enda underafdelning, anse böra benämnas fyrk, eller något dylikt, på det att vårt gamla öres värde och namn, ej måtte i framtideu förväxlas med det nya örets. 2 H. 17 Den 31 December f. m.
Sedan jag sålunda visat huru 12- och 6-talen, med deras underafdelnir oell fördubblingar, bibehållit sig hos våra Germaniska stamförvandter, och huru orätt vi skulle hafva att skilja oss ifrån dem, för att efterapa Fransoser och Ryssar, så vill jag endast tillägga, alt hufvtidsaken för gemenskap i mynt, mellan särskildta folk är den, att hafva en samslämmande enhet.
När den handlande verlden vet alt den Svenska Specie-R:drn är lika med 1 R:dr Hamburger b:ko, samt att J deraf motsvarar 1 R:dr Riksmynt, sä gör köpmannen sina beräkningar öfver varors värde med lika säkerhet, antingen underafdelningarne äro rättade efter 12- eller 10- tal.
Jag afstyrker alltså det förras bortbytande mot det sednare.
Skulle det nya räknesättet dock olyckligtvis införas, sä torde det böra träda i verkställighet, icke ”under loppet” ulan med början af något visst är.
Eljest skulle man, i förra händelsen nödgas för samma är, göra 2:ne bokslut, ett för tiden då den gamla, och ett för återstoden, då den nya penningeräkningen gällde.
Liljencrants, Gust. Fredr., tipläste 2:ne motioner af följande lydelse: l:o Den erfarenhet jag förvärfvat tillförene och sednast under utöfningen af det embete jag nu bekläder har visat mig svårigheten, oftast omöjligheten, för vederbör:de kommuner att bereda ändamålsenlig vård åt sådane barn, hvilka antingen redan föröfvat brott eiler hvilkas dåliga anlag och böjelser omisskänneligen ådagalägga att de, då tillfälle erbjuder sig, sannolikt skola beträda brottets väg.
Anledningarne till desse svårigheter synas mig för det narrande hufvudsakligen vara följande: l:o att vid barnens utlemnande till vård af fremmande personer, väsendteligt afseende måste fästas å den ersättning, som för omvårdnaden fordras, hvaraf också händer, att icke den för ändamålet lämpligaste, utan den sorn emot billigaste vilkor besörjer updraget, erhåller det maktpåliggande npfostrare-förtroendet; 2:o att endast undantagsvis förmögne eller ens någorlunda burgne hushåll kunna förmås att ifrågavar:de omvårdnad sig åtaga, hvadan denna omsorg måste anförtros fattige personer, hvilka såsom medel för egen utkomst åtaga sig ett bestyr, som ensamt af den renaste krisleliga kärlek, välsignelserikt kunde utföras; 3:o att om också välbergade hushåll någon gång kunde förmås att inom sig till vård uptaga barn af ifrågavar:de beskaffenhet, något väsendteligt godt likväl deraf ej i allmänhet kunde påräknas, enär tyvärr, icke mångenstädes en så alfvarlig
Gudsfruktan är att finna, alt inverkan af vårdarnes lära och lefverne skulle förmå leda det förvända barnasinnet på en stadig återväg från det onda; samt 4:o alt ora, i svårare fall, ett varnartigt barn skall kunna föras på dygdens väg, det erfordras hos upfostraren en sä egendomlig daning och sådan ihärdighet förenad med ett varmt kristeligt sinne, att blotta fromheten och den goda
Den 31 December f. m. 259 viljan, huru oeflergifligen nödvändiga de för upfostrans framgång hvar för sig äro, ändock icke kunna anses, ensamma tillfyllestgörande.
Det vill alltså synas som om, för hvarje län, en serskild inrättning för vanartiga barns upfostran vore alldeles oundgänglig om ändamålet på ett tillfredsställande sätt skall ernås.
M:s nåd. förordn. om sockenstämmor af d. 29 Au gusti 1843 i 9 § 10 mom. väl medgifver, alt utgifter för fromma ändamål må åläggas af sockenstämma, men 10 §:n i samma förordning stadgar, att dessa afgifler mäste utgöras af dem, som i stämman ega rösträtt, och det ingalunda vore rättvist eller billigt alt den afgift jag afser såsom medel att åt barn af förenämnde beskaffenhet bereda den vård hvaraf de så väl äro i behof och som af samhällets eget framtida välbefinnande så högt påkallas, ensamt erlägges af dem som i sockenstämma ega rösträtt, får jag, såväl af sådane skäl, som med anledn. »af härförut är vordet anfördt, vördsamt framställa det förslag att R.
St. besluta alt för inköp eller upbyggande och anordnande af de för en eller flera inrättningar lill vanartiga harns upfostran erforderlige lius och inventarier m. nr. samt för inrältningarnes underhåll, må årligen af hvarje mantalsskrifven person erläggas en afgift af minst 2 och högst 4 sk:r teko.
Såsom väsendteliga bestämmelser torde böra stadgas: l:o att för upfostrings-anstalternes Styrelse och medlens förvaltande utses länsvis en direktion, sammansatt och förordnad på enahanda sätt sorn uti K. Jl:s Nåd.
Instruktm af d. 17 Dec. 1817 finues stadgadt, röride tillsättandet af länens Lazaretts-direkt:r.
Uti de län der sådant anses tjenligt, kan Styrelsen och vården af ifrågavar. de 2:o
De medel, vare sig enskildta, som genom gåfvor kunna tillfalla upfostringsanstalterne eller de som af allmänheten för anstalterne utgifvas, skola af Direkt:n redovisas inför de från hvarje län delegerade, som det tillkommer, att granska förvaltningen af länets Lazaretts- och Kurhusmedel.
Denna redovisning skall ega rum samtidigt med den för användandet af sistnämnde medel och berättelser om den skedda granskningen meddelas allmänheten på sätt nu är eller framdeles kan varda föreskrifvet i afseende å revisionsåtgärden med Lazaretts- och Kurhusmedlen. 3:o Beloppet af den afgift, som för hvarje mantalsskrifven person årligen bör utgå, bestämmes af deputerade en från hvarje tingslag, samt en från hvarje stad inom länet.
Om hädanefter såsom hitintills deputerade efter hvarje Riksdag väljas för att utse den komité, som det tillkommer att granska Styrelsen och förvaltningen 'af kurhus-anstalterne, kan bestyret, att bestämma årliga bidraget till ifrågavar:de inrättningar, jemväl dera npdragas, åliggande det vederbörule alt då kallelse till sammanträde af nyssnämnde deputerade inför K:s Beflnde eger rum, jemväl kalla deputerade för bestämmande af årliga afgiften till oflanämnde upfostrings-anstaller.
Den afgift, som kan komma att bestämmas, utgår under tre år ; hvarefter deputerade ånvo böra sammankallas för att i ämnet besluta. 17* Den 31 December f. m.
Upslår vid bestämmandet af afgiftens årliga belopp olika åsigter gäde de flestes mening men i händelse af lika röster sker lottning. 4:o
För barn, som i anstalterna vinna inträde, erlägges årligen såsom underhållskostnad en summa, svarande emot det belopp med 25 proc:s förhöjning, som för ej venartige, till vård inlemnade barn af ungefärligen samma ålder, som det till intagning ifrågasatte,, vanligen inom socknen betalas. 5:o
Den afgift, som af hvarje person årligen bör erläggas, upbärcs med kronoutskylderne samt redovises med dessa af vederbönde upbördsman, som samma upbörd i länets ränteri insätter. 6.0
Barn, som uti ifrågavar:de anstalter till upfoslran emotlagits, anses fortfarande så länge de i anstalten vistas tillhöra den församling som dem till intagande anmält.
Församlingens förbindelse i delta afseende uphör först då, när barn från anstalten utgånget, på grund af gällande författningar kan anses hafva förvärfva! annan försörjnings- eller uppehållsort.
Ulan ali sådant lämpligen han komma all utgöra föremål för bestämmelser i en allmän författning, torde jag här böra utveckla hvad jag anser för'framgången af ifrugavar:de upfostringsanstaller vara alt iagllaga.
l:o att barnen icke kaserneras utan deremot, såsom en välsignelserik erfarenhet på flera ställen inom Tyskland och annorstädes ådagalagt, indelas i familjer, hvardera, utom husfadreo eller husmodren bestående af högst 12 barn.
2:o att upfostrings-anstalterne anläggas i skilda delar af länen, dervid könen helt och hållet åtskiljas.
3:o att ofvanstående anstalter förläggas, om så ske kan, i småstäder, der tillfälle lemnäs, icke allenast att lära handtverk, nian jemväl, om någon stadsjord inköpes, att lära jordbruk och trädgårdsskötsel, hvarförutan den stora fördel förefinnes, att utan synnerlig kostnad, kunna påräkna presterlig- och läkarevård samt möjligen nitiske personer att öfver anstalten hafva tillsyn.
Inom Stockholms län vore t. ex.
Norr- och Södertelje, särdeles lämpelige orter för anläggande af ifrågavande inrättningar.
Exempelvis må det tillåtas mig anföra att om inom Stockholms län af hvarje manlals-skrilven person erlades 4 sk. b:ko, årligen erhölls en summa af omkring 5,000 R:dr b:ko, för hvilken säkert öfver 60, kanske 80 barn kunde upfostras.
I alla händelser står utgiften icke i något jemförlig! förhållande till den välsignelse, som derifrån kan härflyta, såvida nu ifrågasatta upfostrings-anslalter ledas af en kunnig och menniskoälskande styrelse.
Slutligen vågar jag uttala den innerliga och hjertliga önskan att samleliga R.
St. mätte behjerta denna min framställning, som, om den vinner bifall, visserligen skall rädda månget barn från brottets stråt.
Jag anhåller alt denna min motion måtte meddelas de öfrige RiksStm, samt lill Bevilln.Utsk. remitteras.
Den 31 December f. m. 261 2:o.
Behofvel af allmänna sjukvårdsanstalt-, synes, såvidt det af offentliga handlingar kan inhämtas, vara mycket olika inom de serskildta länen hvartill anledningarne torde återfinnas dels uti mer eller mindre ordentligt lefnadssätt, dels uti de olika sätten för arbetsfolkets underhåll, samt måhända aldramest uti det förtroende de arbetande folkklasserne hysa för befintlige sjukvärdsanstalter och i följd deraf vanan att dem anlita.
Inom det mig i nåder anförtrodde län hafva under de sist forti ulne fyra år, länets sjukinrättningar blifvit utvidgade med omkring 40 proc.., men det oaktadt kunna dessa inrättningar icke alltid emottaga alla dem, som lill våids erhållande sig anmäla, hvaraf bland annat kan slutas att desamma äro nödvändiga och vunnit förtroende.
— Inom Stockholms län der jordbruket, åtminstone pä flere mils omkrets kring hufvudsladen, förnämligast skötes med statfolk, mäste behofvel af till fy tles;i görande sjukvärdsanstalter vara vida oafvisligare än på många andra orter och det är derföre naturligt ätt detta läns innevånare, för sjukas underhåll på allmän bekostnad, göra större upoffringar än som annorstädes kan vara nödigt.
För närvartde utgår kurhusafgiften inom Stockholms län med 5)j sk. af hvarje mantalsskrifven petson, men detta bidrag upfyllcr, såsom nämndt är, ändock icke i allo, anspråken på helsovård.
Af sådan anledn. och då rättigheten att öka kurhusafgiften, der så liehöfves, till intet förbinder de orter, der behofvel af ökning ej förefinnes, får jag vördsamt föreslå att det mom. i den forfattn. rör:de kurhusafgiften som af R.
St. blefve föreslagen, och hvilket kan komma alt motsvara första mom. i nuvar.-de författning, malte erhålla följande lydelse: ”Till veneriska smittans hämmande utgöres årligen fr. o. m. år 1855 t. o. m. det år, då nästa Riksdag slutas, af hvarje mantalsskrifven person en kurhusafgift för Stockholms stad med högst sexton sk. och minst en sk., samt inom öfriga delar af riket med minst en sk. och högst sex sk., hvilket sistnämnde belopp dock inom de Lazaretts-och kurhus-distrikt, der Lazarettets-eller kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, må kunna höjas lill sju sk:r allt b:ko, lika för alla betalande inom hvarje kurhusdislrikt, etc. etc. (lika med hvad nu för nämde afgift i 1 :sta mom:t är stadgadt.)”
För alt genom exempel ådagalägga hvad godt som med en sk:s ökad kurhusafgift kan uträttas; och sedan jag i förbigående omförmält ali af en sådan tillökning upkommer för kurhuskassan en tillgäng af mera än 1,300 R:dr b:ko; torde, mig tillåtas anföra att, sedan efter träffadt aftal med Direktm för Serafimer-OrdensLazareltet tillfälle blifvit lemnadt att utöfver förut bestämdt antal patienter få lill vård dit öfverlemna ett ytterligare antal sådane, och sedan länets deputerade för denna sjukvård utskrifvit en ökad ktirhnsafgifl, hafva, efter en medelberäkning af 50 underhållsdagar för hvarje patient, 60 sjuke njutit vård, hvarföre kostnaden utgjort 1,250 R:dr b:ko.
Hade nu författningar hindrat länets deputerade ifrån att på - 262 Den 31 Decemijer f. m. bjuda en förhöjd kurhusaFgifi, bade förenämnde 60 palienter masi i långvariga lidanden afbida hjelp af naturen, eller sannolikare med förlusten af lifvet eller för alltid rubbad helsa bevittna att sjukvårdsanstalterne icke emotsvarat mensklighelens fordringar.
Om remiss af denna min motion till BevilIn:sUtsk. får jag anhålla.
Hr Sand strömer, Anders Peter, upläste 2:ne motioner af följande lydelse. 1 :o. Under öfvertygelse om fördelarne deraf, alt den redan beslutade och under anläggning varande större jernvägen varder, ifrån Svartå, fortsatt till Götheborg, hafva åtgärder blifvit vidtagne, för att bereda en sådan fortsättning igenom Skaraborgs län.
Medelst subscription inom orten och med understöd af allmänna medel, har ock derför nödig undersökning blifvit tillvägabragl och förslag uprättadt, hvilket, med alla dertill hörande ritningar och handlingar, ofördröjligen kommer att till K. M. i underdihet öfverlemnas.
Derjemte har fråga upstålt, att, medelst subscription, bereda dylik undersökning äfven i annan sträckning inom länet.
Sl.-r antaga K. M:s nåd. propos., att jernvägsslambanor och deribland, i främsta rummet den emellan Slockholm och Götheborg, till den del densamma icke redan är påbörjad, böra på Statens bekostnad och genom dess försorg anläggas; så ei fordras, för utförandet af ofvannämnde plan, icke någon vidare åtgärd å länets innevånares sida.
Men för motsatt fall och i händelse R. St., enl. derom serskildt väckta förslag, skulle anse dylika anläggningars utförande böra till den enskilda omtankan öfverlemnas, inträder ett annat förhållande.
Inuevånarne i länet hafva ock, förr än K.
M:s beslut om aflåtandet af ofvanberörde nåd. propos. var kändt, varit betänkte pä möjligheten all, derest det icke skulle anses lämpligast, alt så beskaffade anläggningar utföras genom Statens försorg och bekostnad, bereda verkställighet af ofvannämnde bana igenom länet, så vida understöd af allmänna medel, lill minst halfva beloppet af den till 3,401,355 R:dr beräknade kostnaden, skulle erhållas, hvarom ock underd. framställning hos K. M. i sammanhang med öfverlemnandet af det förstnämnde förslaget, varder gjord.
Måhända torde K.
M. täckas att, då omförmälde underd. ansökan. inkommer, i anledn. af den underd. anhållan, som derom göres, öfverlemna densamma med tillhörande handlingar lill R.
Men på det all, emedlertid rättigheten alt, om så skulle blifva af nöden, få frågan om understöd för ofvannämnde väganläggnings utförande, i motionsväg, dragen under R.
St:rs pröfning, icke måtte gå förlorad, anser jag mig böra härmed vördsamt föreslå, att, i händelse samma anläggning icke kommer att på Statens bekostnad verkställas, ett sådant anslag, som ofvan omförmäles, måtte beviljas till understöd för ortens innevånare, i fall de förena sig alt förslaget utföra, samt dem dervid tillika förunnas enahanda fördelar, utan räniegarantien, som för anläggning af Köping-Hult banan beviljats.
Ben 31
Be ceni ber f. m.
203 Och förbehåller jag mig alt, derest omsländigheterne föranleda dertill, alt ett sådant sätt för väganläggningens verkställande måste ifrågasättas, framdeles få uärmare utveckla denna min motion, om hvars remitterande till SlatsUtsk. jag här med anhåller. 2:0.
Vigten och angelägenheten att bereda äfven vårt fädernesland de stora fördelar för den industriella utvecklingen, som upkomma genom den lättnad uti kommnnikationerne, hvilken genom jernvägar vinnes, synes numera vara sä allmänt ansedda, att frågan, f. n. mindre är, om sådana anläggningar böra åstadkommas, än huru det skall ske. K. 31. har i nåder föreslagit R. St., att genom Statens försorg och på dess bekostnad, låta utföra hufvud- eller stambanorue, elter en derför upgjörd plan.
Men äfven om denna propos. bifalles, förekommer otvifvelaktigt behof af andra banor, hvilkas anläggande mäste blifva föremål för den enskilda omtankan.
Med afseende å de betydliga kostnader, som med dylika anläggningar äro förenade och den ringa direkta afkastning, som de, åtminstone till en början lemna, skall del alltid komma alt medföra stor svårighet alt dertill anskaffa medel genom aktieteckning, grundad pä betydligare kapital-insättning.
Åtminstone i de flesta fall, torde derföre icke annan utväg gifvas, än alt bereda nödig räntegaranti för uptagaude af amorteringslån på billiga vilkor, så att de, som äro intresserade för förslagets utförande, mätte kunna genom fördelning på längre tid, i mon af åtnjutandet af de indirekta förmoner, som af anläggningen emotses, lättare bära de upoffringar, som derför blifva af nöden.
En så beskaffad uplåning måste emellertid grundas på real säkerhet.
Meri om denna skall beredas medelst inteckning, mola dervid stora olägenheter, dels i anseende till dermed förenade kostnader och dels med hänsigt till de bevakningsålgärder, som blifva af nöden under den länga tidrymd, en dylik ansvarighet skall fortfara.
Utländska kapitalister, och hos desse måste dock penningarne, åtminstone till största delen, sökas, torde ock mycket draga i betänkande att lemna lån emot en sådan säkerhet, som, genom någon underlåtenhet i nämnde afseende, lätt kan förringas.
Det synes imedlertid gifvas en utväg att, med tillämpning af de grunder, som äro följde tili Kgl. Maj:ts i enlighet med R.
St:rs beslut, d. 13 Juni 1845 nlfäidade nådiga Kungörelse, ang:de sältet för återbetalning af lån utaf allmänna medel för beredande af odlingsförelag medelst utdikningar eller vattenaftappningar afhjelpa nämnde olägenheter.
Enl. denna författning skola de på hvarje egendom belöpande årliga ränte- och amorleringsbidragen, sedan de, i stadgad ordning, blifvit bestämda, införas uti jordeboken, såsom en egendomen, under den fastställda amorteringstiden, åliggande, gravation, samt i sammanhang med allmänna kronoupbörden upbäras och till Riksg:s-kont. levereras.
Den förmonsrätt, oberoende af inteckning, som, i likhet med ulskylder, sålunda blifvit dylika bidrag tillerkänd, hvilar naturligtvis på förutsättningen, att egendomen, genom det företag, hvartill lånet blifvit använd!, vunnit en 264 Den 31 December f. m; motsvarande förkofran, så att ingens lätt kan anses vara af en sådan gravation förnärmad.
Samma skäl bör äfven kunna gälla i fråga om jernvägsanläggningar, så framt det noggrann! och i behörig ordning pröfvas, ali de bidrag, som skulle komma att för hvarje egendom åtagas, icke öfverstiga de förmouer, som kunna anses derigenom blifva densamma beredda, och genom utdrag af jordeboken vunnes uplysning om en sådan gravation, af livar oell en, sorn funne nödigt att derom förifra sig.
Vid uttagandet af det för län till jernvägsanläggningar, i dylik ordning, bestämda ränte- och amorteringsbidragel borde dock naturligtvis afräknas den belöpande andelen af banans behållna afkastning.
Om det derjemte blefve stadgadt, ali ej mindre denna behållning, än de lili nämnda ordning debiterade och uttagne bidragen, derest vederbörande bolag det önskade, blefvo till Riksg:s-kont. levererade, borde ingen betänklighet möta, än tillåta nämnde kontors full magt ige att, då sådant, vid Iåns nptagande, ifrågasattes, lemna garanti för räntemedlens upbärande derstädes, hvilket säkerligen, utan ringaste äfventyr för Staten, skulle väsendtligen underlätta lånens erhållande på de billigaste vilkor.
Men derom anser jag mig likväl icke, för närvartde böra väcka fråga.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit yltradl, får jag härmed vördsamt föreslå:
St:r för sin del mätte medgifva och hos K. M. i tinderddiet anhålla, atl, till underlättande af medels anskaffande för sådana jernvägsanläggningar inom riket, som kunna komma alt genom menighetens föranstaltande utföras, genom allmän författning varder stadgadt: att, der jordegare öfverenskomma att, till ränta och amortering å lån för dylika anläggningar, åtaga sig vid egendomarne fästade ärliga bidrag, som, efter vissa grunder böra å dem proportionaliter fördelas, det berör af K.
M. att, i händelse den gravation, som sålunda skulle ifrågakomma, finnes icke vara större, än alt den skäligen anses motsvarad af de fördelar, som genom anläggningen kunna de deruti deltagande egendomarne tillskyndas, i nåder tillåta, att det bidrag, som, i följd deraf, kommer att på hvarje egendom belöpa, må, efter behörigen fastställd fördelning, i jordeboken antecknas såsom en egendomen, under den bestämda amorteringstiden, åtföljande gravation; i hvilket fall sådant bidrag, till den del detsamma, efter afdrag af möjligen upkommande behållning af banans inkomster, för hvarje år måste till ränta och amortering användas, bör i sammanhang med allmänna kronoupbörden debiteras och tipbäras, samt, på det sätt, som serskildt varder stadgadt, levereras, emot det att vederbörande tjenstemän derför åtnjuta den provision, som K. M. i nåder kan finna skäligt bestämma.
Hr Hjerta, Lars, upläste 2:ne sålydande motioner: l.o.
Det för statsverket lyckliga förhållande att öfverskolter utöfver beräkningen vid sisth Riksdag upstått å de flesta inkomsttitlar, i k Deri 31 December f. m. 265 förening med den utsigt till en ännu betydligare statsintrad, som öpnat sig förmedelst den förhöjning i bevillningen å branvinslilfverkningen, som är af K.
M. föreslagen, och sannolikt varder ulan serdeles betydande, förändringar af R.
St. antagen, har utgjort en naturlig äuledn. lill en allmän önskan och förhoppning, visserligen icke att liela, men åtminstone alt en del af dessa stora tillökningar mätte komma de minst bemedlade bland de skattdragande (ill godo genom någon nedsättning i de allmänna utskylderna.
Flere motioner hafva också i denna syftning blifvit väckta i de öfriga Stånden, bland annat om borttagande af den s. k. skyddsafgiflen eller personella bevillningen, hvilken tynger hardt på alla obemedlade husfäder med familj.
Det vöre ali önska det R.
St. kunde och ville låta denna afgift uphöra, och skulle sannolikt väcka mycken tillfredsställelse i landet.
Men oberoende af denna frågas utgång, tager jag mig friheten föreslå en annan förändring i RevillmsFörordn. nemi. alt alla der befintliga bestämmelser om den s. k. minimi-afgiften, eller om minsta beloppet, sorn bör betalas i ulskylder efter andra artikeln af individerna inom hvarje slag af näring eller yrke, må försvinna.
Bland alla skatter kan ingen vara rättvisare till sin grund, än den som utgår med en viss proc. af årlig behållen inkomst, om denna riktigt utrnnes, och detta beskaltningssält har derföre efterhand blifvit mer och mer vedertaget äfven i andra länder.