Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sant, att här finnes en privatbank med endast 500,000 r:dr, inen jag skulle icke ansett oriktigt om denna mindre bank hade slagit sig tillsammans med den angränsande.
Det hade då varit lättare att välja direcleurer; och, ehuru jag visst icke vill klan - Den 23 April e. m. 81- klandra styrelsen, hvarken i dea mindre eller den större banken, skulle jag' likväl tro, alt det för den mindre minst kommer i fråga alt förnya oclrojen, oaktadt orten bebos af rika personer, hvartill jag tror, ali närheten till invexling mycket bidrager.
Sådana små banker, som man i förmiddags kallade bankungar, tror jag icke skulle kunna beslå, utan ett större creditiv på Riksbanken, för att vid skeende påkänningar kunna göra rätt för sig.
Deremot tror jag, att om teckningssumman bestämmes till åtminstone en million, eller ännu hellre om endast 3 privatbanker funuos i landet, en i norr, en i söder och en i vester, och dessa voro tecknade hvardera till 2 millioner, sä skulle de icke riskera några påkänningar, och de behöfde då icke hafva sä stora summor inneliggande i contanta penningar.
Af dessa skäl täger jag mig friheten tillstyrka bifall till Utsk:s förslag, med den ändring, att antalet af baucobolagens aclieägare bestämmes till minst 20.
Palmstjerna, som y7rkat, alt antalet af bolagsmän mätte kunna få inskränkas ända till 5 och att teckningsssumman mätte nedsättas till f million, har likväl erkänt svårigheten att val sköta en mindre bank.
Det var des^sa svårigheter, och erfaranheten af huru ofta dessa små banker fa i lierat, som i England föranledde en mängd reslrictiva åtgärder emot dem uti Peels bill, bland hvilka reslriclioner jemväl var, att de icke fä utgöras af ett ringa antal personer.
Deremot är uti hela Peels bill ingen inskränkning gjord i de stora districtsbankerna, och våra provinsbanker, med den utsträckning flera af dem äga, kunna jemföras med dessa districtsbanker.
Jag får äfven göra den anmärkning, att numera är det icke provinsen, som utgör ett helt för sig, derest den icke utgör ett län, ulan länen utgöra de administrativa enheterna, och bekantskaperna sträcka sig dä äfven utom provinserna.
Vi se nu, alt
Örebro bank har en utgrening i Westergöthland och Smålands bank omfattar 3 län.
Af dessa förenade skäl ser jag icke någon anledning till alt göra någon förändring i hvad Utsk. föreslagit.
Både teckningssumman och antalet af delägare äro grundade på den erfarenhet man äger om behofvet att hafva större ({voler för båda delarne.
Ehuru jag tror, att det antal af 5 ledamö ter, såsom minimum för en privatbank som Frih.
Palmstjerna föreslagit, är måhända väl ringa, så her jag likväl alt med honom fä helt och hållet instämma deruti, att det af Utsk. föreslagna är alldeles för stort.
Vi veta, att i England, och i andia länders lagstiftningar, der det är fråga om bolag, så anser man, att särskilda och strängare föreskrifter böra tillämpas så snart sådana bolag sträcka sig utöfver ett visst antal ledamöter, emedan man anser, alt det alltid är mindre våda för allmänheten, så snart denna rörelse bedrifves af färre antal personer, 10 H. 11 82 Den 23 April e. m. hvilka äro liiltnre åtkomliga.
Det är också gifvet, alt om en enskild bank faillerar, så måste det rara vida lättare atl utkräfva sin rätt, om samma egendom är tecknad pä fä händer, än om den är delad på mångå.
Hvaruti skulle dä egentligen den större styrkan lius en stor bank bestå, som man har talat om?
Om en sådan bank faillerar, så är det klart, atl en allmän stockning inträffar för flera landsorter.
Om deremot många smärre banker finnas med tillräckliga conlroller i afseende på sedelutgifningen oell säkerheten, så är det icke allenast gifvit, att en sådan banks ruin icke kan åstadkomma så stor skada, utan det mäste äfven blifva de andra bankernas intresse att för ögonblicket hålla denna bank uppe och söka sauvera den.
Vill man jemföra dessa omständigheter, så (inner man, att under lika förhållanden i afseende pä controller och säkerhet, äro de små bankerna mångfaldigt säkrare än de stora.
Dessa bankers egentliga ändamål är dessutom, enligt min tanka, alt de skola utgöra centrum för penningerörelsen i landet, och dertill hörer, att de mera skola ställas pä upp- oell utlåning, än pä sedelproduction.
Detta kan omöjligen uppnås, så länge banker skola finnas till med ofantligt mänga delägare och ofantliga sedelemissioner, hvilka icke hafva någon annan effect, än atl belt och hållet utdrifva Riksbankens sedlar.
Jag kan väl icke jäfva det omdöme, som här blifvit fäldt, att ju flera delägare privatbankerna skola hafva, ju flera vänner oell försvarare förskaffar man dem; men sådana föreskrifter kunna dock aldrig göra landets och innevånarues allmänna ekonomiska belåtenhet större för de stora privatbankerna.
På dessa grunder skulle jag vilja instämma med Frill.
Raab i afsceude på antalet ledamöter och i afseende på teckniugssummans nedsättande till en half million, emedan jag tror, alt flera privatbanker på det sättet skulle uppkomma, som kunde hålla hvarandra i en helsosam schack.
Jag tror äfvenledes, att det vore bäst om man åtskilde frågorna rörande teckniugssummans storlek och aclieägarues antal.
Jag tror icke det vore nyttigt att få alltför mänga privatbanker; icke eller, att deras fonder mätte blifva alltför små.
Gör man dem åter nog stora, så medför det de olägenheter, Hr Hjerta nyss omförmält, och hvilka redan visat sig.
Del vore således måhända skäl alt vidtaga den utväg, Frih.
Palmstjerna uppgifvit i afseende på beloppet, som jag tror han ville bestämma lill 750,000 r:dr:
Samme Friherres förslag om fem actieägares tillräcklighet, anser jag deremot vara alldeles för inskränkt.
Utom de skäl, som redan blifvit anförda, måste man äfven fästa sig vid några andra.
I detta land linnas få personer, som förvärfva någon betydligare förmögenhet, och ofta nog inträffar, att den som ärft betydligt snart förslösat det.
Om nu blott fem personer förena sig i ett bolag, och om deribland äro åtskilliga köpmän, hvilkas rörelse i alla fall är osäker; så är fruktansvärdt att dessa förr eller sednare cedera, och atl banken snart faller.
Om deremot flera deläga - Den 23 April e. m. 83 rc linnas; sa är det äfven liera, som gifva akt på hvarandras och på hankens skötsel.
Vi kunna tänka på förhållandet med Ystads bank.
Den har visst icke fallit, men några af de rikaste delägarne hafva cedera!, och om det händer flera, så kunde hela banken gå omkull.
Jag vore derföre höjd, att hemställa till Ståndet, som förut varit benäget att antaga hälften af den sedclvaleur Ulsk. föreslagit, om ieke
Ståndet ville äfven i afseende på delägarncs antal antaga hälften emot Utsk:s förslag, eller tjugofem?
Här har blifvit anfördt emot Ulsk:s förslag i denna del, att det icke vore någon större säkerhet i det större antalet än i det mindre, enär de skaffat samma säkerhet för deras teckningssumma.
Men det är väl icke blott med deras leckningssummor och de insalta documentcrna, sorn den solidariska ansvarigheten uppbäres, utan det är jemväl med den förmögenhet de i öfrigt äga; och dä vill jag fråga, enär hvar och en endast insätter eu del af sin förmögenhet i privatbankerna, om icke en vida större säkerhet skall linnas hos ett större antal, än hos ett färre, äfvensom det är otvifvelaktig!, på sätt Hr von Hartmansdorff nyss anmärkte, all allmänheten har en större säkerhet derför, alt icke delägarne förstöra sin förmögenhet på en gång.
Det är icke något hinder för eu stor bank att hafva flera afdelningscontor, hvilket t. ex. den Småländska också har; och de stora districtsbankerna i England äro just de, hvilka i sina afdelningscontor införde det Skottska banksystemet och införa det allt mer och mer i England.
Det är således allt skäl, såsom mig synes, att bibehålla hvad Utsk. tillstyrkt, då bankerna kunna skydda sig bättre och bedrifva rörelsen ändamålsenligare.
Det framställdes nyss, att om bankerna äro mindre och en håller på att gå under, så kunna de lättare hjelpa hvarandra.
Erfarenheten har visat huru de hjelpt hvarandra, ty när en af dem gått under, så hafva de fallit hela raden.
Jag minnes nu icke antalet af de banker, som på en gång föllo i America, men det var högst betydligt.
De större bankerna äro angelägnare att väl sköta sina afliirer, och hafva bättre förmåga dertill.
De kunna icke lita på grannens bestånd, utan hvar och en måste se pä sitt eget.
Jag kan således icke gå in pä Hr von Ilartmansdorlls förslag att halfvera, utan önskar, att vi måtte helst blifva vid Utsk:s förslag, såväl i fråga om fonden som bolagsmännens antal.
Hr von Hohenhausen har visserligen sagt, att erfarenheten har visat," alt de större bankerna kunna sköta sig bättre och bedrifva rörelsen ändamålsenligare, men jag kan icke gå in på att till bevis derföre antaga de Skottska bankerna, hvilka man vanligen tager till exempel på en väl skött bankrörelse.
Dessa äro nemi. icke så stora, ulan, i jemförelse med rörelsen i landel, i allmänhet små, och om der icke ägt rum någon bankrutt, sä kommer det sig deraf, att de varit ändamålsenligare skötta än i något annat 8 i Den 23 April e. m. land.
Detta torde således bevisa, att 0111 en rörelse blir äfventyrlig, ligger felet icke deruti, att banken är stor eller liten, utan det beror pil helt andra orsaker.
Men jag har ansett, att en bank icke bör vara alltför liten, emedan lian da måste i proportion hålla större cassa och icke kan räkna på så stor vinst.
Det förslag jag tog mig friheten framställa upptog en summa, som i vårt land alldeles icke är ringa.
Hvad delägarnes antal angår, så kan jag icke medgifva, att ett större antal delägare bestämdt lemnar en större säkerhet för det allmänna än ett mindre.
Ingen sedelhafvare kan begära mera än riksdaler för riksdaler, och 0111 de fem delägare jag föreslagit, hafva ställt full säkerhet för hela fonden, samt dessutom naturligtvis, i stället för de ntgifna sedlarne hafva lånedocumenter af allmänheten, så torde deruti ligga en dubbel säkerhet för de utelöpande sedlarne.
Icke eller är det att förmoda, att de 5 ledamöter som innehafva hela banken, skola sköta den sämre och utlåna till mindre säkra personer, än en direction i ett bolag, sorn består af en talrikare personal.
Jag förnyar således min anhållan, att Hr Gr. o.
Landtm, täcktes framställa särskilda propositioner först om leckningssumman och derefter om antalet af ledamöterne.
Då nu öfverläggningen ansågs vara slutad, hemställde Fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. 0. Ad. ansåge propos. böra framställas särskildt om delägarnes antal och särskildt om teckningssummans belopp samt sistnämnde proposition ang:de leckningssumman böra först förekomma.
Efter framställning alt i afseende på leckningssummans belopp Hr von Hohenhausen yrkat bifall till Utsk:ns förslag, att detta belopp må utgöra minst en million r:dr b:co, hvaruti äfven Frill.
Posse instämt, men deremot minsta teckningssummau blifvit föreslagen lill 750,000 r:dr h:co af Frih. Palmstjerna, med hvilken Hr von Hartmansdorff förenat sig, och till 500,000 r:dr b:co af Frih. Raab, i hvars förslag
Hr Hjerta instämt, hemställde II.
Ex. örn R. o. Ad. hi föl le, att, såsom Utsk:n föreslagit, teckningssumman bestämdes till minst en million r:dr b:co.
Ropades starka ja blandade med nej, hvarjemte Frih. Palmstjerna, Carl Otto, begärde votering.
Till bestämmande huruvida contrapropos. borde innehålla en leckningssumma af 750,000 eller 500,000 r:dr hemställde H. Ex., om R. o. Ad. bi föl le, att uti contrapropos. utsattes en teckningssumma af minst 750,000 r:dr b:co.
Sedan härefter propos. till antagande af den contrapropos., att teckningssumman borde vara minst 500,000 r:dr b:co, blifvit framställd samt äfvenledes med blandade ja och nej besva - Den 23 April e. m. 85 rad, förnyade H. Ex. sin hemställan om en till minst 750,000 r:dr utsatt leckningssummas intagande i contrapropos. och hlef denna förnyade hemställan besvarad med starka ja, jemte åtskilige nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att det sist afgifne svaret utfallit med öfvervägande ja.
Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.
Den som bifaller alt, på sätt Banco- och LagUtsk:n föreslagit, för bankbolags stiftande må erfordras en teckningssumma af minst en million r:dr b:co, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att teckningssumman vid bankbolags stiftande skall utgöra minst 750,000 r:dr b:co.
Vid voteringens slut befunnos, efter den aflagda förseglade sedelns öppnande, rösternc hafva utfallit som följer: Ja — 16.
Då härfter lill afgörande förekom, huru stort det antal delägare borde vara, sora erfordras för bankbolags stiftande, framställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att såsom minsta antalet var föreslaget af Hr von Hohenhausen likasom af Utsk:n 50, af Frih.
Palmstjerna 5, af Frih. Raab 20 och af Hr von Hartmansdorff 25 delägare, hvarjemte H.
Ex. först hemställde, om R. o. Ad. biföl le, att såsom Utsk:n föreslagit, delägarnes antal bestämdes till minst 50.
Proposition till bifall å Hr von Hartmansdorffs förslag, att delägarnes antal skulle bestämmas till minst 25, hlef härefter framstäld och med blandade ja och nej besvarad.
Sedermera hemställde H. Ex. om R. o. Ad. behagade bifalla att, på sätt Frih.
Raab föreslagit, delägarnes antal borde vara minst 20.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, alt hau trott sig finna, att härvid ja öfverröstat nej.
Härvid anhöll Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, att få sitt förslag antaget till conlrapropos.; hvarpå Frih.
Cederström förklarade, att hans anhållan om votering afsåg att dervid Utsk:ns förslag mätte blifva contraproposition.
Landtm, yttrade, att, om han ej misstagit sig, Frih.
Cederström förut instämt i hvad Frih.
Palmstjerna i delta afseende föreslagit. 80 Den 23 April e. m.
Jag skulle förena mig med Frih.
Palmstjerna, om del villkor vore fiistadt vid anlalel fem, alt de skulle vara fastighetsägare, men alt fem lösa köpmän skulle få ingå holag oell inrätta en privatbank, för alt tilläfventyrs släppa nt en million i rörelsen och sedan rymma bort med alltsammans; det vili jag icke veta af, det säger jag rent ut.
H. Ex. IT r Gr. o.
Landtm, yttrade, att han, da Frih.
Palmstjerna begärt sitt förslag till contrapropos. och Frih. Cederström yrkat, alt Ulskais förslag dertill mätte antagas, Imrde derom inhemta R. o. Ad:n mening, och fördenskull finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla, att Frih.
Palmstjernas förslag, innefattande, att till bankbolags stiftande icke flere än 5 delägare må erfordras, komme alt utgöra contrapropos.
Ex. tillkännagaf, att han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande.
Upplästes till justering följande voter.propos.:
Den som bifaller, att till bankbolags stiftande erfordras minst 20 namngifne delägare, voterar ja den del ej vill, voterar nej i Vinner nej, beslutar R. o. Ad,, att till bankbolags stiftande endast erfordras 5 namngifne delägare.
Mot den till votering nu upplästa proposition får jag till protocollet anmäla min protest.
Det var jag, som begärde votering, och det var således jag, som var berättigad att föreslå contraproposition.
Jag ville hafva 50 ledamöter och Frih. Palmstjerna 5.
Det var således hans skyldighet att begära votering mot min contrapropos., men i det stället blef hans mening af Hr Landtm, framställd och af Ståndet anlagen utan särskild votering.
Jag reserverar mig emot ett sådant förfarande och förklarar, att jag genom den framställda propositionen är hindrad att i voteringen deltaga.
Den nyss uppläste voter.propos. blef härefter af IL o. Ad. godkänd, hvarpå voteringen försiggick och vid dess slut rösterne befunnos hafva utfallit som följer.
Hr von Axelson, Carl: Då Frih.
Cederström begärde denna votering, så anser jag honom hafva varit berättigad att få till contrapropos. sitt yrkande om bifall lill Utsk:s betänkande.
Jag får derföre reservera mig emot contrapropos. i denna votering.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., efter alt nu hafva beslutat förändringar i Utskuis, i afseende pä
Den 23 April e. m. 87 teckningssnmman och delägarnes antal afgifna förslag, behagade i allt öfrigt bifalla 2 §.
Hopades ja. § 18.
I denna § förekomma tvenne olika prescriplionslidér, den ena efter årsstämning och den andra efter kungörelse inom 2 ar, för bevakande af fordringar hos bolaget.
Mig synes, att årsslämningen är alldeles olämplig, och jag skulle jemväl önska, att den af Utsk:ri föreslagna friheten från bevaknings-skyldighet i händelse af concurs, icke eller vore i detta lagförslag intagen, utan att i det stället vore stadgadt, alt sedelinnehafvaren vore pligtig att antingen hos veder börande pastorer eller Konungens Bef:h:de styrka beloppet genom sedlarnes uppvisande; hvilka fordringar, med ed fästade, vore att anse såsom laga bevakning.
Bevakning genom enskilda personer af innehafvande sedlar i en banks concurs i den ordning, som concurslagen bestämmer, skulle medföra mycken omgång och möjligen kostnad, svarande ungefärligen emot fordringarnes belopp, då dessa endast uppgå till lägsta sedelvaleuren, hvaremot om fordringarnc kunde styrkas hos vederbörande pastorer, för att sedan anmälas hos Konungens Bef:h:de, den saken vore hulpen.
Jemte denna förändring, ville jag yrka, alt icke mera än en preseriptionstid må finnas, och att således den der årsslämningen helt och hållet uteslutes, sä att sednare delen af denna § kommer att inskränkas till följande lydelse: ”När bolag upplöses, hvilket Konungens Bef:h:de bör utan dröjsmål till K. M. inberätta, låter K.
M. utgå nåd. kungörelse” etc.
Derigenom vinnes den fördel, alt den stora del af allmänheten, sorn icke har tillgång lill lidningarue, deruti ursstämningen är införd, får höra kungörelsen uppläsas i sockenstämman.
Då kan icke något missförstånd äga rum, men mången bevakning uleblifver till fördel för hankbolaget, derigenom att detsamma ti11- erkännes rättighet att få en särskild årsstämning utfärdad.
Skulle R. o. Ad. anse, att den åtgärd, jag tagit mig friheten föreslå till undvikande af bevakningar i concurser, icke bör ingå uti ifrågavarande förslag, så skall jag dock yrka, att den meningen: ”eller i anledning af årsstämning, som vid bolagets upphörande må utfärdas å dess borgenärer”, mätte utgå, hvarigenom del icke blir mera än en proelamadag.
Första delen af 18 § är till förmån för dem som innehafva bankens sedlar, nemi. i det den befriar dem från prescriptionstiden af tio år, som gäller för ■andra fordringar och från bevakning i concurser.
Deremot stadgar den sednare delen, huru förhållas skall, när bolaget upplöses, nemi. att sådant skall ske genom en allmän kungörelse, som K.
M. later utfärda, och som två gånger om året uppläses frän predikstolarne.
Om hanken kommer under concurs, så är det i sista mom. af 14 § stadgadt, att banken förverkat rättig - 88 Den 23 April e. m. heten att vidare begagna sig af det erhållna tillståndet till bankrörelsens bedrifvande.
Alltså blifver då jemväl, enligt denna §, en allman kungörelse utfärdad, att banken upphöi- efter två är, och coneursen kan eller får icke afslutas förr, emedan bankens sedelinnehafvare hafva den rättigheten, ali under loppet af två år, sedan kungörelsen blifvit utfärdad, få presentera sina sedlar tili inlösen.
Jag skulle således tro, att § kan bibehållas sådan den är.
Jag är förekommen af Hr von Hohenhausen och instämmer med honom.
Cederström: §:n börjas med att icke föreskrifva skyldigheten till liqvid enligt kungörelsen d. 13 Junii 1800 för enskilda bankers skuldsedlar och invisningar öfver 10 år gamla, men lillslädjer sedermera, i afseende pä andra skuldfordringsbevis, banken rättighet att utlaga årsstämning.
Delta gäller för reverser och dylika fordringsbevis, men för credilsedlarue gäller den sednare föreskriften, eller K.
M:s kungörelse, att inom Iva är uppvisa förbindelsen lill inlösen.
Denna dubbelhet i lagstiftningen tjenar till ingenting och är skadlig, hvarföre jag vidblifver mitt yrkande, alt orden: ”eller i anledning af ärsstämning, som vid bolagets upphörande må utfärdas å dess borgenärer”, mätte uteslutas ur §.
Jag kan icke, lika med Frih. Cederström, finna någon olämplighet eller oriktighet i de olika prescriptionstider, som den ifrågavarande § innehåller, och hvilka afse alldeles olika föremål.
Den tid, som concurslagen utsätter, i händelse af års- eller concurs-proclama, afser, pä sätt § tydligen uttrycker, ingalunda bankers creditsedlar eller invisningar, utan andra fordringar, hvilka, på sätt Hr von Hohenhausen förut anmält, kunna finnas, helst man icke kan förmena en bauk, att upplaga lån på de af lagen godkända sätt.
Den prescriplionstid af tvä är, som sista mom. innehåller, afser just de fordringsbevis, som äro undantagne från den först omtalda preseriptionstiden, nemi. creditsedlarne, och jag skulle icke tro, alt denna tid är sä läng tilltagen, att § för thy bör ogillas.
Det förekommer mig snarare, såsom borde den sednare preseriptionstiden icke så obetydligt förlängas.
Om jag föreställer mig den händelsen, att bolaget gör concurs och således måste upphöra att existera, så skall, efter sista mom. i denna §, det åligga K. M:s Bef:h:de, att genast till K.
M. inberätta delta förhållande, hvarefter K.
M. utgifver en kungörelse, att sedeliunehafvarne inom tvä är skola inlemna sedlarne i banken.
Derigenom har, efter min tanka, en förkortning i den vanliga preseriptioustiden af tio år blifvit gjord, för den händelse, att banken upphör att vara i verksamhet, då deremot en privatbank synes mig, lika väl som en Riksbank, böra vara underkastad skyldigheten att inom tio år inlösa sina creditsedlar och utvisningar, hvarföre jag för min del skulle vilja yrka en sådan Den 23 April e. m. sa förändring i det sednare morn., att banken i alla händelser inom tio år, efter det sedlarne utkommit, ansvarar för deras inlösen.
Ehuru jag, lika med Hr von Hohenhausen och Hr Printzenskjöld, tror, att måhända denna § har den mening, som de uttryckt, så tror jag likväl, ali redaclionen är mindre lyckad, och man skulle kunna komma till en helt annan slutsats än desse Herrar, om man jemför momenten med hvarandra.
I det första mom. säges nemi., alt bankernas creditsedlar och invisningar gälla äfven om de äro äldre än tio år.
Af det andra mom. skulle man vidare kunna draga den slutsats, att om concurs inträffar, så existerar icke eller någon prescriplionslid, utan man bevakar sin fordran när som helst.
Att detta är meningen, kan man så mycket mera föranledas till att tro, som der står sedan: ”hvaremot när bolaget upplöses” etc.
Ordet ”hvaremot” innefattar nemi. en motsats emot föregående mening, d. v. s. att när bolag upplöses oell del icke är concurs, så är det som den tvååriga prescriptionstiden inträder.
Jag anser icke att detta är §:s mening, men en otydlighet förefinnes deruti, som torde böra afhjelpas.
Hvarföre jag egentligen begärt ordet, är att jag anser den tvååriga prescriptionen vara skadlig pä delta ställe, derföre att niir det blifvit föreskrifvet, att icke någon bevakning af creditsedlarne behöfver göras i concursen, och de icke under loppet af två år behöfva presenteras, så blir följden, alt så väl concursdomaren som bolaget blifva satta i det ledsamma förhållande, att icke på tvä års tid kunna realisera bolagets tillhörigheter, och jag skulle derföre tro, att någon annan tid borde sältas i stället för dessa två år.
Jag medgifver gerna, att någon bevakning synes böra äga rum, men att en presentation af sedlarne skulle ske inför Konungens Bef;b:de eller på proclamadagen, tror jag så mycket mindre böra komma i fråga, som om den olyckan skulle inträffa, att en privatbank komme pä obestånd, och dess förvaltare vore mindre redliga personer, sä skulle, liksom i America, stora underslef kunna inträffa.
Dubbla sedlar kunde t. ex. komma att fabriceras, och när K. M:s Bef:h:de kom för att inventera, så kunde falska böcker vara förda, hvaraf följden blefve, att när sedlarne om två är presenterades, så kunde ett vida större qvantum komma att förevisas, än som någon hade förmodat, och boet följaktligen i förhållande dertill stå i sämre ställning.