Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yi hafva viii sökt att på åtskilliga punkter sätta oss i förbindelse med oss sjelfva, men på det hela hafva få uttalat nödvändigheten af en förbindelse med kontinenten.
Sommartiden har man sjöledes en lätt kommunikation med kontinenten, men till följd af våra långa vintrar, si ro vi långa tider derifrån utestängda.
De medel, som för denna bana blifvit föreslagna, äro icke stora i jemförelse med dem, som blifvit begärda för andra banor.
Hvad angår den inkomst, som denna bana kunde komma att gifva, så bör man taga i betraktande postbefordringen och passagerare-farten mellan Danmark och Sverige.
Inkomsten deraf skulle troligen komma att utgöra en icke obetydlig ränta å det kapital, som på denna jernväg skulle nedläggas.
Man har bär tvistat om hvilken riktning banan skulle taga från Finja-sjön.
Derom vill jag icke strida, utan jag instämmer i Hr v. Troils förslag, att till K.
M. öfverlemna att välja den riktning, som han efter närmare undersökningar finner vara den lämpligaste.
Banan skall gå till Jönköping; denna punkt är bestämd och kan icke ändras; frågan är om banan från Finja-sjön bör dragas något mera åt vester, således närmare Blekinge och Kalmar län. lietta skulle för Skåne vara en ytterligare fördel, och om det efter närmare undersökningar visar sig, att så låter sig göra, skall jag med största nöje dertill lemna mitt bifall.
Troligen komma invändningar att göras mot att till K.
M. öfverlemna att bestämma sträckningen, men jag, för min del, tror, att man med fullkomlig trygghet kan åt Ilegeringen öfverlemna att efterse om det finnes någon lämpligare sträckning från Finja sjön till Jönköping.
I likhet med Hr Troil får jag föreslå, att hela det af K.
M. begärda anslaget, 8,375,000 lldr, måtte beviljas, men att deraf 1,300,000 lidr måtte beviljas till arbeten på banan från Falköping till Jönköping.
Denna bana är af största vigt när södra banan kommer till Jönköping, och då följer det af sig sjelf, att den äfven då bör vara färdig.
Öfverste Ericson anser äfven, att om han får 1,300,000 lldr till förberedande arbeten, så kan han draga denna bana fram till Jönköping samtidigt med den från södra Sverige.
Utan att för långt blicka in i framtiden tror jag icke, att hvad som kan göras i dag bör skjutas upp tills i morgon.
Således anser jag att anslaget är nyttigt, så väl i politiskt som i stats-ekonomiskt och strategiskt hänseende.
I ekonomiskt hänseende talar man om fattigdomen i Småland.
Det är sannt, att Småland är fattigt, men der ligger ett glasbruk, som nu är obetydligt kändt, hvars innehafvare har sagt mig, att om en jernväg kom att gå der förbi, skulle han ensamt för sin del bespara 200,000 Rdr årligen.
Detta är en icke ringa summa, då det är fråga om ett bruk, som ingen känner, utom de, som bo i trakten.
Genom en jernvägs-förbindelse upstå ganska mångå inkomstkällor för den enskilde, och förtjena;' den enskilde, så förtjenar det allmänna.
Småland är ett land, som i allmänhet har ganska dåliga kommunikations-anstalter, och i följd deraf
Den 10 Juni e. tn.
157 stå lifsmedel och skogsprodukter mycket lågt i pris.
Småland sättes i förbindelse med bättre lottade provinser, så tror jag, att det kan utveckla större rikedomskällor än man föreställer sig.
I Danmark tvistades mycket, huru man borde lägga jernvägen i Jutland, men den åsigten gjorde sig gällande, att den borde läggas genom den magrare delen af Jutland, ty man ansåg, att om man sammanband den magrare delen med den bättre lottade, så skulle välmågan sprida sig.
Småland är så beläget, att jernvägen ovilkorligen måste gå derigenom; således kan man hvarken tala om ett Småländskt eller ett Skånskt intresse.
Här är taladt så mycket, att det omöjligt kan vara af intresse för K. o
Ad. att höra långa debatter, derföre slutar jag med att instämma i Hr Troiis förslag. l£rih Sprengtporten, J a k. Wilh.:
SA framt man annars anser det önskvärdt, att omsider åstadkomma en förbindelse mellan landet och lnifvudstaden, så måste det rätta vara att börja dessa företag från ändpunkterna Stockholm, Götheborg och Malmö, och låta banorna småningom mötas i det inre af landet.
På så sätt kan Staten tvifvelsutan, i den mån bandelarne blifva färdiga, af dem påräkna den största afkastning.
Men då man icke antagit denna grundsats vid början af dessa företag, då man upskjutit verkställigheten först 3 år, ytterligare 3 år, och kanske ännu längre tid, sfi afviker man i sanning alltför mycket från deri princip, som jag anser vara den naturliga och rätta, om man nu beviljar anslag till en bana, hvilken i och för sig sjelf betraktad, om den också tiar namn af södra banan, likväl icke är annat än en sammanbindningsbana mellan Jönköping och Götheborg.
Jag kan således icke tillstyrka det anslag, som Hr Troil begärt för denna bana.
Deremot instämmer jag fullkomligt i lörsta delen af hans framställning, netnl. att E. o. Ad. måtte bifalla hela det anslag, som StalsUtsk. tillstyrkt med afseende på den del af södra banan, som är dragen från Malmö inåt Småland.
Likaledes instämmer jag i att It. o. Ad. måtte förändra redaktionen af denna punkt, på sätt Hr Troil hemställt.
Den värde ledamotens sak- och lokalkännedom om dessa trakter, kan jag icke betvifla.
Jag tillstyrker således hsta mom. af Hr Troiis framställning, men afstyrka- det 2:dra.
Då jag till alla delar instämmer med Hrr Troil och Tornerhjelm ang:de behöfligheten, nyttan och ändamålsenligheten af en bana genom Småland och Jönköping; och då jag vet huru väl denna provins är i behof af densamma, så beklagar jag att jag icke kan instämma i det förslag, som dessa Hrr framställt.
Här, sorn på flera andra ställen, fattas undersökningar.
Ingen annan riktning är undersökt, än den i hvilken banan är föreslagen att framdragas.
Dör många år sedan reste jag denna väg, och jag bibehåller ännu ett hemskt intryck af den ohyggliga ödemark, som jag då genomfor.
Jag har icke så noggrann kännedom, som erfordras för att afgifva ett bestämdt utlåtande i saken, men jag föreställer mig, att om banan drages litet 158 Den 10 Juni e m. mera åt öster, så skall den bättre upfylla sitt ändamål, än som nu skulle ske.
Viii är det sannf, att banan, i den riktning den blifvit föreslagen, skulle genomlöpa en jemn trakt, der anläggningskostnaden blefve mindre än vanligt.
Men det iir icke egentligen på en mindre anläggningskostnad, som frågan om banans riktning beror, utan den beror på den trafik, som på banan- kan komma att up stå.
I det fället fruktar jag, att mellantrafiken blefve ringa på denna bana, och jag tror, att den skulle blifva större, iin om banan droges i mera östlig riktning öfver Albo, Kinnevald åt Wil lands härad, och derifrån till venster åt Jönköping.
Den skulle då beröra åtskilliga af de största sjöarne i Smaland, och derigenom skulle en stor del af landet kunna exportera sina varor på jernvägen.
En annan sak vore den högst betydliga vinst, som skulle upkomma deraf, att i så fäll troligen en tvärbana drages från kusten till denna bana.
Denna bana, hvilken finnes omnämnd i Professor Carlssons reservation, skulle gå mellan Oscarshamn och Hvetlanda, och statsanslag har till densamma blifvit begärdt.
Den skulle blifva af ofantlig nytta för den orten, men jag fruktar att den icke kan upfylla sitt ändamål, om den icke kommer ut på någon stambana.
Man säger att om Smålänningarne äro tålmodiga, så få de så mycket mera på en gång, när östra banan i en framtid från Östergöthland drages ned i Småland.
Men det blir för mycket att anlägga 2 banor i norr och söder på några mils afstånd; ty de kunna aldrig komma att bära sig.
Om man derföre endast bör anlägga en bana, så bör man lägga den genom de fruktbaraste och mest befolkade delarne.
Hr Troil har ganska riktigt sagt, alt om man öfverlemnar åt Ilegeringen att bestämma riktningen, så är Regeringen i tillfälle att välja en annan väg än den föreslagna:
Dervid ber jag att få erinra Hr Troil om huru det gick, då fråga var om södra banans dragande förbi Ringsjön.
Då ansåg
Regeringen det vara sin pligt att till förminskande af kostnaden lägga banan i en annan riktning än den Hr Troil ganska välbetänkt föreslagit.
Om Regeringen skall bestämma huru banan skall gå fram, så måste
Regeringen göra afseende på det billigaste pris, för hvilket banan kan anläggas.
Det är icke sagt, att man verkligen kan anlägga en bana i den östligare sträckning jag föreslagit, eller att det är lämpligare att der anlägga densamma, men en undersökning förtjenar i alla fall det förslag, som
Hrrme för några dagar sedan hörde framställas af Riksdagsmannen Gustaf Johansson.
Under sådana förhållanden anser jag det vara bäst att icke under denna riksdags-period anslå medel för södra banans byggande längre än till Finja-sjön.
Om de öfriga banorna till nästa Riksdag blifva färdiga i den utsträckning, som R. o. Ad. beslutat, så kan man sedan med större kraft arbeta på södra banan, och det erfordras icke så många år för att få denna fullbordad.
Jag får således för min del inskränka mig till en anhållan, att R. o.
Ad. ville bifalla 4 millioner Rdr till Finja-sjön.
Jag säger 4 millioner; ty jag vill icke att banan skall fortsättas till norra ändan af Finja-sjön.
Med den riktning banan har vester om Finja-sjön, skulle nemi. ändamålet att komma ostvart vara förfeladt, om denna ban-del blefve byggd.
Den 10 Juni e. m. 159 det icke vara ändamålsenligt att gifva högre anslag, än som erfordras för att komma till Finja-sjön.
Vidare är med afseende på bangården föreslaget 200,000 Iidr.
Jag kan icke bedöma, om det är mycket eller litet för det ändamålet, men det vet jag, att banorna på andra sidan Öresund, i Danmark, äro ganska tarflig», och man är likväl glad att hafva dessa jernvägar.
Millioner kunna utströs, orri man vill hafva banorna här i Sverige lika prydliga, som de äro på Kontinenten.
Då jag icke anser det vara någon fördel att hafva alltför kostsamma bangårdar, så vill jag till någon del någon del nedsätta denna summa, och jag skulle tro, att 200,000 ltdr vore det belopp, som för detta ändamål kunde erfordras.
Jag för min del instämmer till fullo i hvad den siste talaren har yttrat, och jag anser det vara af största vigt att banan, som är ämnad att i framtiden sammanbinda Malmö med Jönköping, under nästa statsregleringsperiod icke drages längre än till Finja-sjön; ty derifrån är det tvetydigt, om den föreslagna sträckningen är den rätta, ty man bör hafva gjort de noggrannaste undersökningar, innan man bestämmer i hvilken riktning banan skall gå genom Småland.
Det är visserligen sannt, att banan i den sträckning, som blifvit föreslagen, kan byggas för det billigaste priset; men om man gör något afseende på transporterandet af krigsmaterialer och trupper, så bör banan icke dragas på vestra sidan, emedan dessa sannolikare komma att behöfvas åt östra hållet, än åt det vestra.
Vidare anlägger man ju denna bana för att sätta sig i förbindelse med hufvudstaden, hvilken äfven ligger öster ut, och då man vill öster ut, så skall man väl icke draga banan vesterut.
Jag anser derföre att man icke nu bör anslå mer än 4 millioner, i ändamål att fortsätta södra banan från Lund, i riktning mot Finjasjön.
Ett ytterligare skäl härtill är, att man icke bör utgifva Statens medel förr än det är nödvändigt, och då denna bana icke kan komma att utöfva något välgörande inflytande lill transportrörelsens befrämjande, och ej heller lemna någon afkastning förr än den kommer i förbindelse med hufvudstaden och andra märkligare handelsoch omsättningsorter i Fiket, så tror jag icke att man bör söka fullborda denna bana tidigare än att den blir färdig på samma gång, som de andra för rörelsen vigtigare och mera vinstgifvande banorne, med hvilka den är ämnad att sammanbindas.
Om banan stannar vid södra ändan af Finja-sjön, så kan man, sedan alla vederbörande blifvit hörda, såväl K.
Beflnde i alla de tre Smålands-länen, som cck Landthushållningssällskapen, gifva banan den rigtning, som är lämpligast för att åstadkomma en förbindelse, icke blott mellan utlandet och hufvudstaden, utan äfven mellan de östra och vestra kusterna och medlersta delarne af landet.
Det är visserligen sannt, att dessa förbindelser mellan kusterne och de medlersta delarne af landet först i en aflägsen framtid kunna komma till stånd, men man måste alltid tänka på huru det kan komma att se ut i en framtid, och derföre tillstyrker jag f. n. endast ett anslag af 4 millioner för banans fortsättande till södra ändan af Finja-sjön. 160 Den 10 Juni e. m. Gr. Posse, Gust.:
Då jag till alla delar förenar mig med Hr v.
Troil, oell yrkar ett anslag af 8,375,000
Edr till södra stambanan, så ber jag att härför få framlägga mina skäl Prågan delar sig i 2:ne mom.
Det ena banans vigt för Småland, det andra banans vigt för Skåne, och dertill skulle jag vilja lägga ett 3:dje, banans vigt för hela landet.
Smaland, så vill jag visserligen icke inlåta mig i någon dispyt om banans mer eller mindre lämpliga läge, men mitr förefaller det, som om den af Regeringen föreslagna banan icke skulle hafva ett så olämpligt läge, som Frih.
Haab säger.
Mig synes, att man utgår från en god utgångspunkt vid bestämmandet af jernvägens läge, om man lägger den i brännpunkten för provinsens rörelse.
Man säger stundom i skämtsam bemärkelse, att Wernamo marknad är för Småland någonting storartadt.
Denna bana skulle komma att gå midt igenom Wernamo köping, och en bana, som går genom centralpunkten för provinsens rörelse, kan icke kallas så olämplig hvad riktningen angår.
Hvad åter beträffar det hemska intryck, som Frih.
Raab erfor, när han reste genom dessa öde nejder, så förundrar det mig att Hr Frih:n anför detta såsom ett bevis på olämpligheten af banans dragande genom denna trakt.
När det vid sistlidne
Riksdag var fråga om att bevilja anslag till den södra banan, så berättade Hr
Frilen hurusom han för några år sedan rest öfver Liineburger-leden, och sett den hemska belägenhet, hvari den befann sig, men att han, då han en tid efteråt, sedan en jernväg blifvit lagd öfver denna hed, for samma väg, så fann han till sin förvåning, att der upblomstrat en rik industri och en stor produktion.
Min öfvertygelse är, att huru dåligt detta Småland iin må vara, så finns likviil inom detsamma ganska stora ressurser, och dessutom äro, som vi alla veta, Smålänningarne det mest företagsamma folk i hela Sveriges land.
De ressurser, som för en annan provins skulle vara ganska små, de blefvo för Smålänningen stora.
Han kan leta fram ressurser, der ingen annan kan göra det.
Dertill kommer att dessa ressurser icke äro ringa, och när hvar och en, som rest i Småland, måste erkänna, att det just är bristen på kommunikationer, som så länge hållit Småland i lägervall, och sorn hindrar den Miga och industriella Smålänningen att upbrihga sin provins till den ståndpunkt, som det kan nå, sfi måste det vara af största vigt att räcka denna provins handen för att nå en blomstring, icke allenast gagnelig för provinsen sjelf, utan i följd deraf för landet i sin helhet.
Hvad åter angår provinsen
Skåne, så är det min bestämda öfvertygelse, att. om denna provins blir lemnad åt sig sjelf, om den slipper alla skattebidrag till andra provinser, så skall den lättare än någon annan provins i Sverige kunna skaffa sig alla de jernvägar och kommunikations anstalter, som den behöfver, och utgöra ett slutet helt för sig.
Men, mine Hrr, hvad
Skåne beträffar, så är det ett helt annat skäl, som gör att jag anser det vara af största vigt att denna provins så fort, som möjligt, sättes i förening med det öfriga Sverige.
Jag menar denna böjelse till isolering, som på sednare tider gifvit sig tillkänna hos de tyska provinserna i vårt grannrike Danmark.
Man gaf i början icke akt på denna böjelse att gå söder ut med sina förbindelser - Den 10 Juni e. m. 161 delser och med sina sympatier, men denna böjelse har likväl sedermera gifvit anledn. till förvecklingar, och det vore skäl i att förekomma det sådana förvecklingar i en framtid kunna upstå med denna provins.
Jag säger icke att någon anledn. finnes dertill för det närv:de, men om vi här i öfra Sverige anlägga ett fullständigt jernvägssystem, och lemna de södra provinserna åt sitt öde; hvad blir ovillkorliga följden?
Jo, den blir, att så småningom måste denna böjelse att vända sig söderut upstå, och då kan den medföra de svåraste följder.
Jag sade nyss, att inga anledn:r till en sådan förveckling funnos för det närvide.
Men, mine Hrr, jag tror verkligen, att en viss tendens i detta hänseende kan upkomma just här på Riddarhuset.
Det är nemi. för oss alla bekant, att den Skånska adeln, så väl till sitt antal, som ännu mer till sin representerade förmögenhet på intet vis utgör ett ringa antal af Sveriges adel.
Men det är tillika bekant, att den är bra litet representerad här på Riddarhuset; det är icke många medlemmar af denna adel här.
Anledn. dertill är icke den, att Skånska adeln hyser mjndre intresse för fosterlandets angelägenheter, än de öfriga provinsernas adel.
Anledn. är icke heller den, att Skånska adeln saknar förmåga eller tillfälle att egna sig åt Statens angelägenheter, utan anledn. är helt enkelt den, att Skåne till följe af sitt läge är så aflägset från Sveriges hufvudstad, anledn. är materiella hinder, upkomna genom brist på kommunikations-anstalter.
Jag nämner detta såsom ett exempel, begrundansvärdt just af Svenska adeln; ty jag vågar påstå, att i Skäne finnas prydnader för Svenska adeln, fast man sällan får höra deras stämmor höjas inom dessa väggar.
Jag vågar påstå att om dessa materiella hinder icke funnos, så skulle vi här få höra både namn och förmågor, som vi bra gerna skulle räkna bland oss.
Jag drager fram detta såsom ett exempel på en tendens till isolering mellan provinsen Skåne och hufvudstaden.
Jag drager fram detta, för att visa, att det vis å vis södra banan icke endast är fråga om de provinsers industri, som denna bana skall genomlöpa, utan hvad södra banan angår, så bär det af så fort som möjligt till Wettern; ty derigenom blir det södra Sverige satt i förbindelse med det norra och vestra.
Jag är sjelf synnerligen intresserad för att denna bana fortsattes längre vester ut, men jag vill heldre att hela anslaget lägges på vägen mellan Malmö och Jönköping; ty jag anser den, som sagdt är. vara af aldra största vigt.
Den bör icke upskjutas till en aflägsen framtid; ty det ordet »framtid» är ett vackert ord, och ger anledning till stora förhoppningar, lysande förespeglingar, men i jern vägsfrågor är det ett bedrägligt ord.
»En annan gång är en skälm», det är ett skönt ordspråk.
De jernvägsförslag, som ställas på framtiden äro kinkiga; ty man säger: denna bana är vigtig, den är bra, men den skall blifva framdeles.
Detta »framdeles» kan då blifva 10, 20, 30 år härefter.
Nej, mine Hrr, man får icke dröja; ty just det ordet »det är för sent», det är ett kinkigt ord att råka ut för, synnerligast då det är fråga om att sätta ett lands invånare i nära förbindelse och förening med hvarandra.
Jag vågar påstå, att med den framtid — VI H. 11 162 Den 10 Juni e. m. nu begagnar jag ordet »framtid», — som vårt land har att möta, så är det af största vigt att hela vårt land kommer i den närmaste förening, att hela vårt folk kommer att sluta sig tillsamman som en man, och detta kan icke ske, utan att de vigtigaste jernvägarne, som förena våra sjöar, jn förr dess heldre sättas i verket, och icke ställas på framliden.
Jag instämmer med dem, som anse att en förbindelse mellan Skåne och hnfvudstaden bör tillvägabringas icke allenast på elen kortaste vägen, utan äfven på den kortaste tiden.
Jag anser det vara af vigt för vårt land att icke allenast draga kommunikations-anstalter till hufvudstaden, utan äfven se till att detsamma under andra tider än våren, sommaren och hösten befinner sig i förbindelse med utlandet.
Men med afseende på sträckningen är jag af olika tanka med åtskilliga talare; ty man är icke fullkomligt fri i denna fråga.
St:r beslöto nemi. vid förra Riksdagen att södra stambanan skulle från Malmö gå i riktning mot Jönköping.
Dessa båda punkter äro således bestämda, och man har endast att söka den bästa vägen dem emellan.
Man har yttrat att vägen borde dragas något mera östligt än den är föreslagen, emedan man skulle påträffa bördigare trakter och bereda Småland större fördelar.
Om också detta å ena sidan är en sanning, så måste man likväl å andra sidan medgifva, att derigenom förfelar denna stambana i väsendtlig mån sitt hufvudändamål, nemi. att förena Skåne med de inre delarne af landet, och förnämligast med hufvudstaden; ty arbetet blir dyrare och kommer att dröja längre tid än om man söker den kortare banan, som Utsk. föreslagit.
I afseende på denna bana kan man icke säga att undersökningar fattats.
Detta förslag har af 3:ne auktoriteter blifvit genomgånget och af alla gilladt, och det är först på sednare tider, som man börjat yrka att banan skulle läggas i en annan riktning.
Ätskillige personer hafva här, såsom jag nämnde, yrkat att den skulle dragas litet mera åt öster, men andra vilja deremot hafva den litet mera åt vester, på sätt som synes i flera af K. M. till StatsUtsk. öfverlemnade enskilda motioner.
Detta tyckes visa att den föreslagna linien ej ligger så oriktigt.
När man skall förbinda Malmö med Jönköping, så bör man tillse att banan upfyller sitt hufvudändamål, men sedan i andra rummet och så vidt som låter sig förena med detta hufvudändamål, huru de enskifta orternas behof af kommunikation skall tillfreds ställas, Nu är den trakt, som skulle genomskäras af denna bana, icke så dålig, som man här förespeglat.
Trakten söder om Jönköping är ganska bördig, ehuru icke ända fram till Wernamo; på samma sätt är trakten norr om Finja-sjön ganska rik på skog och bergsprodukter.
Den åsigt, som ledt Utsk. vid anslagens fördelning, har varit, att det vigtigaste ändamålet icke nu vore att sammanbinda Småland med Skåne och Westergöthland, utan förnämligast att så tidigt som möjligt updraga banan från Malmö genom Småland, ty derigenom nalkades man hastigare Jönköping, som var slutpunkten.
Det var äfven derföre, som Utsk., utan att vilja öfver - D6 11 10 Juli e. m. 163 skrida den summa, som K.
M. föreslagit för södra banan, ansåg sig böra taga från det anslag K.
M. föreslagit för vägeri mellan Jönköping oell Falköping så stor del, som erfordrades för att draga banan från Finja-sjön till Lagaå-dalen.
Utsk. ansåg dervid, att man vid fördelningen af anslagen i första rummet då tänkt på hufvudända målet och på de orter, som voro mest i behof af lättad kommunikation.
Jag säger på de enskildta orternas behof; ty icke kan det förnekas att trakten från Lagaå-dalen inåt Småland är i större behof af kommunikation än Jönköpings trakten, som ligger nära Wetterns bassin.
Sedan detta beslut blifvit fattadt, beslöt likväl Utsk. att icke bevilja hela den af K.
M. begärda summan, hvarigenom man icke blef i tillfälle att använda den återstående delen af anslaget till vägen mellan Jönköping och Falköping, hvilken utgjorde 1,300,000 Rdr, till förberedande arbeten på samma bansträckning, så att föreningen mellan vestra och södra stambanan upsköts till en kommande Riksdag.
Denna sednare åsigt föll likväl endast genom en rösts pluralitet, och på så sätt blef detta anslag icke beviljadt, eller som andra skulle säga, Statsverket besparadt.
Jag, som tror att jernvägar äro ett »conditio sine qua nori», och som anser våra finanser vara sådana, att man utan fara för landet kan bevilja de anslag, K.
M. begärt, får för min del yrka bifall till den anslagssumma Hr v. Troil påyrkat, och jag instämmer i den fördelning af anslaget, som han föreslagit, emedan den öfverensstämmer med de åsigter, som ligga till grund för Utsk:s förslag.
Jag instämmer äfven i den af honom föreslagna redaktionsförändringen; ty till följe af den osäkerhet vid ordens afvägning, sorn alltid eger rum, när redaktionen bestämmes genom votering, blef icke ordställningen i Utsk:s förslag så bra, som jag skulle önskat; och härtill kan då en ytterligare förtjenst i Hr v. Troila förslag läggas, att det finnes en liten meningsskiljaktighet i afseende på banans sträckning, hvilken hålles öppen för bestämmande efter nya undersökningar.
Denna meningsskiljaktighet inverkar likväl ej på banans gång till Jönköping, utan endast på .banans sträckning mellan Finja-sjön och Ljungby.
Det föredragningssätt R. o. Ad. beslutat för detta Betänk., har jag från första början ansett vara orätt, derföre att man först bestämmer jeruvägarnes riktning, och derefter anslagssummorna.