Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke i det löreg:de motiverat denna önskan på den statsekonomiska skada, som upkommer af en för köparen länge fortfarande ovisshet örn säker eganderätt.
Den är emellertid ganska betydlig och oftast ser man köparen, angripen af bördesauspråk, bemöda sig att, genom användande af alla rättegångens chikaner, i det längsta qvarhålla sig vid dispositionen af en jord, den han på allt sätt plundrar och utarmar.
Man fordrar att den allmänna nyttan bör framför allt annat afses af lagarne såsom ett uttryck af den allmänna viljan.
Med all aktning lör denna fordran, tror jag likväl att den kan missförstås, eller utsträckas för långt.
Staten har, lika som hvarje dess medlem, äfven sitt andliga lif.
Man skulle illa beräkna värdet af detta, om man ville upoffra det, i tanka att derigenom gifva styrka åt det blott pbysiska.
Ett folk lefver icke allenast af bröd, om det tillåtes mig att nyttja detta uttryck; det lefver i sina lagar, i sitt språk, i sina seder, i sina häfder och i sina forntida minnen.
Den bör då vårdas med omsorg, den heliga låga, som tändes af kärleken till fosterlandet.
Jag skulle hafva försvarat bördsrätten, om jag kunnat öfvertyga mig att denna låga närdes derifrån.»
Det är, M. H., snart 50 år sedan detta skrefs; och dä alla förh:den sedan den tiden blifvit så väsendtligen löräudrade, dä lagstiftningen och åsigterna i afs. å arfvejordssystemet så betydligt blifvit ombytta, ja dä detta system rent af fallet med den nya testaments-lagen, så hemställer jag, huruvida det numera icke är ännu H. VII.
1* 210 Den 13 Juni mer orimligt att bördsrätten qvarstår såsom fordom.
Jag har länge nog varit med i den juridiska praktiken, men Jag erinrar mig knappt mer än ett enda fall, då jag funnit bördsanspråk väckt utan att sådant haft sin grund i vinstbegär eller icke medfört chikaner och krångel.
Långvariga rättegångar hafva deraf upstått, hvarunder egendomarne, merändels mindre hemmansdelar, legat för fäfot, enär först efter 5 ä 6 år K.
M:t afkunnat slutlig dom, och förklarat, hvem jorden tillhörde.
Hvad beträffar börden af större egendomar, så upgöres den nästan alltid genom vänlig öfverenskommelse parterne emellan och går icke till rättegång, emedan det numera nästan anses skamligt för en hederlig karl att söka genom begagnande af bördsrätten åtkomma en egendom.
Ett annat skäl för dess afskaffaude är att icke genom bibehållande deraf föranleda dels bedrägliga köp dels bedrägliga bördestvi3ter, för annans räkning än den synliga bördemannens.
Sparre har som stöd för sin åsigt upläst ett af Hr Richert i LagKomitéen afgifvit yttrande; jag får härvid endast erinra, att då denne utmärkte jurist 20 år sednare satt i Lagberedningen, han förändrat tanka samt ansåg bördsrätten böra uphäfvas, och jag förmodar att de båda öfriga åberopade ledamöterna af komitéen skulle hafva rönt samma inflytande af en vidsträcktare erfarenhet, om de lefvat lika länge som, Hr Richert.
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med upläsande af de motiver, Hr Richert anfört för sin förändrade mening, då dessa i allmänhet öfverensstämma med D:r Afzelii, utan får nu blott, med afstående från min förut gjorda anhållan om bifall till Paul Anderssons reservation, förena mig med dem, sorn begärt återremiss af Betänk:t.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr von Ehrenheim, och det är blott några få omständigheter, på hvilka jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet.
Man har som stöd för nödvändigheten att bibehålla bördsrätten åberopat den omständigheten, att det Stånd, som är mest intresseradt. i denna fråga, nemi. BondeSt:t, varmt och ifrigt uttalat sig derför; men i afszde derå får jag endast anföra hvad en reservant mot Utsk:ts Betänk, yttrar, nemi. att den remissen föregzde diskussionen hos BondeSt:t »utvisar nemi. icke den ringaste före»ställning hos de värde talarne derom att institutionen vore rätt»vis, men väl derom att den vore gagnelig, enär enskilda perso»ner genom densamma innehade medel att i vissa fall tillskynda »sig slem vinning och i och med detsamma bereda minskadt anli»tande af fattigvården, — grunder, utur hvilka hvarje slags för»värf skulle kunna rättvisas.»
Likadan som denne reservants var äfven min upfattning af denna diskussion, som jag dels åhörde, dels sedan läst i skrift; det yttrades nemi. af ganska många talare, att bördsrätten medförde stora fördelar, emedan omyndiga barn kunde derigenom åtkomma egendom för godt pris och sålunda räddas från fattigdom och nöd; men ingen enda djerfdes säga rent ut, att han ansåg bördsrätten vara grundad på rättvisa.
Sparre har här förordat den inskränkning i bördsrätten, som innehålles det af honom vid Utskits Betänk, reservationsvis fogade förslag; Den 13 Juni. 211 mern jag får häremot åberopa en auktoritet, som för mig alltid blir en auktoritet, nemi.
Sparre sjelf.
Han yttrade nemligen vid de allmänna öfverläggningar, som föregingo it.
Stms beslut i religionsfrihetsfrågan, att en gammal lag, äfven om den liar sina stora fel, dock kan bestå, ty den har åtminstone häfden för sig; men en ny lag bör deremot ovilkorl. varn grundad på en riktig princip.
Uti denna mening instämmer jag fullkomligt, och vidhåller den äfven i afseende å denna fråga.
Den föråldrade institution, som kallas bördsrätt, kan, ehuru orättvis den numera är, verkligen ännu någon tid bestå, emedan den har häfden för sig; men att göra en inskränkning deruti, att sålunda åstadkomma en ny lag, fullkomligt lika principlös som den gamla, det är något som jag för min del aldrig kan med min röst biträda.
Jag får derföre, i likhet med Hrr Dalman och von Ehrenheim yrka återremiss, på det bördsrätten måtte helt och hållet uphäfvas.
I detta gamla och af eröf rares besittning aldrig vanhelgade land, har tiilgifvenheten för den fäderneärfda jorden alltid varit stark och liflig, och jag hoppas att den städse skall så förblifva, ty den grundar sig på en känsla, sora är ädel och aktningsvärd, och den uttalar sig äfven på ett högst betydelsefullt sätt i den omvårdnad, egendomsherren egnar det folk, som omedelbart använder sina krafter för denna jords odlande.
Ju mera jordfastigheten antager natur af handelsvara, och ju oftare den ombyter egare, desto mindre kan arbetarebefolkningen på densamma påräkna den välvilja och omvårdnad, som är helt naturlig från deras sida, hvilkas förfäder i århundraden utöfvat husbondeväldet öfver denna befolknings förfäder.
Jag hade också gerna velat biträda LagUtsk:ts Betänk, sådant det är, om icke en omständighet mäktigt på mig inverkat, hvilken blifvit af flere talare i ganska bjerta färger här framhållen, nemligen det missbruk af bördsrätten, som lärer icke så sällan förekomma.
Men om man närmare granskar förhållandena, skall man finna, att sådana missbruk utöfvas egentligen endast af aflägsnare slägtingar, som icke öro födda och upfödda inom den egendoms område, sora de börda, och hvilka icke kunna förmodas ega för jorden samma djupt rotade kärlek som de, hvilkas barndoms- och upväxande ålders minnen äro dermed på det närmaste förbundna.
För att således förekomma dessa missbruk, men dock icke helt och hållet uphäfva en institution, som är vördnadsvärd och ofta välgörande, förenar jag mig om Gr.
Sparres och Hr Olivecrorias gemensamma reservation, och anhåller att R. o. Ad. ville densamma biträda.
Det förhåller sig med bördsrätten ungefär som med en gammal bofällig byggnad, hvilken icke tål vid någon reparation, men det oaktadt kan ännu någon tid vara till större eller mindre nytta, om den får qvarstå orubbad.
Grunden till denna rätt är, såsom redan blifvit nämndt, presumtionen af den jordbrukande befolkningens kärlek till fädernes jord, och vid den minsta rubbning i denna grund ramlar hela 21-2 Den 13 Juni. byggnaden.
För min del skulle jag icke mycket beklaga en sådan utgång; men när roan vill uphäfva en bestående institution af den beskaffenhet, som den nu ifrågav:de, har man att tillse, icke så mycket huruvida den hvilar på en rationell riktig grund, utan mera huruvida den står i öfverensstämmelse med folkets föreställningssätt.
Då nu representant.erne af Svenska allmogen vid denna riksdag icke kunnat erkänna nödvändigheten eller lämpligheten af bördsrättens uphäfvande, och då vidare största delen af den jordbrukande Svenska Adeln är för tillfället frånv:de från riksdagen, anser jag att det under sådana omständigheter skulle vara ett politiskt felsteg att begagna detta tillfälle till bördsrättens uphäfvande, hvarföre jag anhåller att R. o.
Ad. ville bifalla Utsk:ta Betänk.
Den siste värde talaren har förordat bifall till Utsk:ts Betänk, på den grund, att större delen af R. o. Ad:s jordbrukande ledamöter nu äro frånvarande, och att det vore en brist på grannlagenhet och ett politiskt felsteg att vid sådant förhållande lätta definitivt beslut i denna fråga.
Jag får då fråga honom om icke en mängd af ärenden måste här vid riksdagen afgöras, under det just de ledamöter, som äro mest intresserade af dem, äro frånvarande?
Så t. ex. skattefrågorna, som ofta afgöras al en majoritet, som icke skattar särdeles mycket.
Hvad BoudeSt:ts opinion i denna fråga beträffar, har man visserligen erfarit hvad i sagde
Stånd yttrades vid remissen af motionerna i ämnet, men beslut har BondeSttt ännu icke fattat i frågan, och man kan således icke med full visshet döma om majoritetens opinion.
För min del får jag förklara, att det skulle efter min tanke vara en håde nyttig och lycklig förändring i lagstiftningsväg, om bördsrätten kunde afskaffas; och jag kan vitsorda att under den långa tidsföljd, som jag haft affärer på landet, har jag snart sagdt hvarje år hört omtalas större eller mindre missbruk af bördsrätten.
Man har här sagt att det vore egentligen blott aflägsnare slägtingar, sorn gjorde sådana missbruk; men jag kan, som bevis att dylika missbruk kunna komma från de närmaste, åberopa min egen erfarenhet.
Jag hade nemi. köpt en egendom, hvilken sedan af en förmyndare för säljarens barn bördades i dessas namn och jag fick betala några tusen rdr i mellangift, hvarmed förmyndarens ända mål var vunnet.
För min del har jag icke något förtroende till den mycket omfatta kärleken till jorden, och skulle helst se att bördsrätten helt och hållet uphäfdes; men jag skiljer mig så tillvida från Hr v.
Ehrenheim, att jag, i händelse man icke kan få bort den helt och hållet, anser det bättre att man lappar det gamla huset, än att man later det stå i sitt närv:de bristfälliga skick.
Jag är således mera böjd för att antaga Gr.
Sparres än Utsk:ts förslag; men på det Utsk:t må komma i tillfälle att taga i öfvervägande de anm:r, som blifvit här framställda, får jag, under yrkande af bördsrättens totala uphäfvande, instämma i begäran om återrem,iss.
Det har här blifvit påstådt, att vid diskussi®- Den 13 Juni. 213 neu inom BondeStit ingen vågat framkomma med den nalsén, att böldsrätten skulle vara i grunden rättvis.
Jag vågar då fråga den värde talare, som framställt, detta, hvad lian sjelf anser vara i detta afs:de absolut rättvist.
Denna fråga är verkligen ganska kinkig att besvara, när man kommer in på familjerättens område, emedan inom detta gebit så mycket beror på folkets seder och bruk samt de hos detsamma gängse traditioner; oell jag ämnar således icke heller ingå i någon undersökning om hvar det absolut rätta , i detta fall står att finna, — Man har också anmärkt, att det varit inkonseqvent af mig att framlägga ett sådant förslag, som min reservation innehåller, derföre att jag vid ett löregrde tillfälle förfäktat den satsen, att hvarje ny lag ovilkorligen bör vara grundad på en riktig princip.
Jag får då anmärka, att jag ingalunda föreslår en ny lag; ingalunda förordar införande af bördsrätten; den är sekelgammal i Sverige och kommer väl troligen, trots allt hvad här yttras, att ännu länge bestå i vårt land.
Vore det frågan om att grunda en ny institution af denna beskaffenhet, så ar jag öfvertygad att sådant icke skulle låta sig göra; men helt annat är att något inskränka sferen för en gammal och uråldrig institutions verksamhet.
Vi måste dessutom komma ihåg, att denna rätt redan är betydligt inskränkt emot hvad den fordom var; den stad nar numera pä sliigt-taflan vid kusiner.
Det förändrar då ieke i någon väsendtlig mån grunderna för institutionen, om man flyttar strecket litet längre up, emedan ett godtyckligt streck redan är ditsatt.
Jag kan således ingalunda finna någon inkonseqvens deruti, att man borttager ett led och derigenom en mängd anhr till krångel och klagomål, men dock bibehåller bördsrätten inom en mindre sfer, der man kan antaga slägtkärlekeri till jorden vara starkare.
Man har mot det af mig framlagda förslag såsom inkonseqvent anmärkt, att enl. detsamma jord icke skulle få bördas, då den vore såld inom börden; jag vill deremot genmäla, att efter 1734 års lag gällde den åsigt, jag nu förordat, och just derföre att den är fullt rationelt riktig.
Meningen var nemi att man skulle kunna till slägten återvinna den jord, sorn bl i I vi t utom slägten föryttrad; men icke att den ena slägtingeu skulle kunna börda den egendom, som genom en annan slägtings köp redan var i samma familjs ego. — Vi veta att lagkunskapen stod här i Sve rige mycket högt i 17:de århundradet, men efter denna tid och till följe af det förfall, hvari landet nedsjönk under Carl XlLs krig, förföll äfven jurisprudensen i Sverige, och de flertaliga förlattmr, som sedan utkommo, bära äfven vittne derom, ithy att de beklagligen ådagalägga ett fullkomligt missförstånd om hvad lagstiftarens mening förut var.
Så t. ex. förordningen af 1702 om utvidgning af bördsrätten; så äfven det K.
Brit at d. 17 Sept. 17 56, som, i strid med förut gällande åsigter, förklarade, att bördsrätt skulle ega rum äfven då jord var såld inom slägten.
Hvad jag nu föreslagit, är således icke annat än en återgång till den tendens, som förr varit erkänd och rådande, och jag förmodar att det kommer att bära sig lika bra nu som då.
— Man har äfven invändt: huru skall det gå, om en egendom säljes till tvenne personer, af hvilka 214 Den 14 J lin i. elen ena inom och den andra utom börden?
— Det är ju ganska naturligt, att i sådant fall kan den ena delen bördas och den andra icke.
Man har äfven sagt, att. nationer med verklig nationalitet icke hafva denna institution; men, oafsedt att detta påstående icke håller streck, så kan jag icke godkänna ett sådant bevisningssätt.
Om vi gå till vårt brödrafolk, Norrmännen, så finna vi der en bördsrätt, som är mycket vidsträcktare än hos oss; den räcker hos dem i 5 år, men deremot hos oss i allmänhet blott ett,.
Hvad andra länder beträffar, så veta vi att deras institutioner i detta afside aro högst olika.
I England t. ex. gar jorden genom testamente från den ene till den andre.
I flera delar af Tyskland går den alltid till äldste sonen; i andra delar råda åter andra grundsatser.
Med ett ord: förhållandena i andra länder äro af så skiljaktig och mångfaldig beskaffenhet, att från dem icke kan hemtas något bevis hvarken för eller emot bördsrättens afskaffande hos oss.
Den enda olägenhet, man egentligen får röna, är att det kan draga om någon tid innan fastigheten blir lagfaren, och derunder kan man icke, börja några större arbeten eller odlingsföretag; men vanligen sätter man i alla händelser icke sådana i gång genast sedan man köpt en egendom.
Slutligen har här blifvit anfördt ett exempel på bördsrättens missbruk, hemtadt från Wenersborg, men sådana missbruk kunna numera alldeles icke inträffa, emedan börds rätten i stad är redan uphäfd.
— Slutligen får jag nämna, att jag ej skulle våga så ifrigt yrka bifall till min reservation, om icke detta förslag varit rédan vid förra riksdagen framstäldt af LagUtsk:t och då vunnit 2 Stånds bifall; vid innevrde riksdag är det också redan antaget af PresteSt:t.
Ad. i stället, såsom här blifvit yrkadt, återremitterar ärendet till Utsk:t, så blir det ganska svårt att af de här afgifna yttrandena sluta till den åsigt, som hos det Högloll.
Ståndet varit öfvervägande, och i hvad syftning B. o. Ad. önskar att LagUtsk:t må, med ani. af återremissen, inkomma med nytt Betänk.
Jag vill endast fästa upmärksamheten derpå, att sedan bördsrätten i stad blifvit afskaffad, så qvarstår dock nabo- och viderborätten derstädes, och således finnes dock i stad en slags lösningsrätt.
Deremot skulle en dylik lösningsrätt försvinna på landet, då t. ex. flere arfvingar erhållit andelar uti en och samma egendom, uti ett och samma hemman, i händelse bördsrätten helt och hållet borttoges.
Vid all lagstiftning bör afs:de fästas å den stora allmänhetens fördel, och anser jag att bördsrätten åtminstone stundom kan vara till nytta, — men hvarom man sällan talar, — utan deremot anför exempel på dess missbruk eller olägenheter, hvilka tillhörer så väl lagstiftaren, som lagskiparen att söka förekomma, utan att derföre all bördsrätt, såsom skadlig och förkastlig, bör uphäfvas.
Jag kan således icke instämma med dem, som önska dess uphäfvande, utan förenar mig med Hr Carleson i anhållan om bifall till Utsk:ts Betänk.
Hr C ed ers kiöld, Gustaf: Gr.
Sparre har mot mitt yt - I) e n 13 Jun i . »15 trande, att det vore hårdt för en köpare att nödgas frångå en egendom, vid hvilken han fastat sig, anmärkt, att det vore ändå hårdare för en medlem af den familj, som förut under långliga tider varit i besittning deraf.
Men jag afsåg icke så mycket att köparen skulle vara bunden vid jorden af mer eller mindre ädla känslor, utan fastmera att han derpå gjort financiella upoffringar och nedlagt kapital, likasom jag tror, att anim till bördande! är ganska sällan den så myeket omtalade kärleken till fädernes jord, utan vanligen kärleken till vinst och penningar, hvilket afven visar sig deraf, att bördemannen oftast nöjer sig med ett eller annat tusental rdr i löseskilling.
— Jag anhåller, att Betänkit måtte återremitteras till Utsk:t.
Man säger, att inom familjerättens område det icke är den absoluta rätten som är rådande, utan att den modifieras af gängse seder och bruk.
Någon undersökning härom torde dock alls icke vara af nöden, för att man skall kunna inse det absolut orättvisa af att det får tillgå som nu är förhållandet.
Sparre har sjelf vidrört sista mom. i g 1 af det förslag han framlagt, som föreskrifver, att börd icke skulle vara tillåten, då jorden är såld till bördeman, och upgifvit skälen hvarföre han infört ett sådant stadgande.
Jag medgifver gerna att ett dylikt var gällande efter det 1734 års lag utkommit, men hemställer huruvida detta icke härleder sig derifrån, att man den tiden ansåg börden vara hufvudsakligen grundad på principen af familjens eganderätt och individens blott besittningsrätt till jorden.
Sedan man nu måst frångå denna princip, torde det vara orättvist att förbjuda börd mellan bördemän, då nemi. kärleken till slägtjorden måste antagas vara starkare hos en närmare bördeman än hos en fjermare.
I öfrigt får jag med Gr.
Sparre instämma i den önskan, att R. o. Ad. måtte tydligt uttala sin åsigt i detta ämne, på det Utsk:t måtte hafva någon ledning, i händelse återremiss beslutes.
Om hvarken Betänkit eller Gr.
Sparres förslag bifallas, utan Ståndet beslutar att återförvisa ärendet till ny behandling, torde väl Utskit få antaga, att det sker för att vinna ett fullkomligt afskaffande af hela institutionen.
Jag anser att man icke får taga på hand jiå åsigter, och vill blott nedlägga min protest mot Frih.
Armfelts supposition, att ett afslag å Utskits Betänk, samt å mitt reservationsvis framställda förslag skulle vara liktydigt med en önskan om fullkomligt borttagande af bördsrätten.
Jag kan i detta fall icke annat än till kännagifva, att jag kommer att inom LagUtskit på detta sätt tolka R. o. Ad:s beslut, om det nemi. blir återremiss, — till den kraft och verkan sådant kan medföra.
Hr Carleson: I ani. af Frih. Raabs anm. vill jag blott tillkännagifva, att jag alldeles icke satt i fråga de här närvides 2ir> Den 13 Juni. rätt att fatta beslut i ämnet, utan endast hemställt huruvida det kunde anses politiskt klokt att under de af mig påpekade förhållanden göra gällande en åsigt, som möjligen står i strid med den pluralitets, på hvilken beslutet egentligen kommer att hafva inflytande.
Just med afs:de å hvad Hr Carleson yttrat, hemställer jag om det kan vara politiskt klokt att genom bifall till LagUtsk:ts Betänk, fast läsa denna fråga, då det är otvifvelaktig!, att bördsriitten i sitt nnrvide skick föranleder många missbruk, och då man genom antagande af Gr.
Sparres förslag utesluter alla fjermare anförvandter, samt dymedelst koncentrerar och förstärker denna institution, hvars grund jag anser högst aktningsvärd.
— Hr
Dalman har visserligen sagt, att den person, som i närv:de tid begagnar sig af bördsriitten, icke skulle kunna åtnjuta allmän aktning; men så är väl icke förhållandet; den som, i redlig afsigt att väl utöfva en husbondes pligter, bördar sina fäders jord, måtte väl icke derigenom hafva förverkat sina medborgares ktning och iörtroende.
Sparres örslag.
I anledn. af deri siste talarens yttrande får jag påminna, att det var under den förutsättning att, bördsrätteu begagnades icke till följe af kärleken till fädernes jord, utål af egennyttiga beräkningar, som jag sade att ett sådant begagnande vore föga aktningsvärdt.
Med anledn. af Hr Carlesons yttrande vill jag erinra honom att 11. o. Ad. är på detta rum representant för Svenska Folket och icke för Svenska Adeln, och hvad opinion inom den sednare möjligen kan vara rådande, bör således icke hafva inflytande på St:ts beslut.
Inom landet äro åsigterna temligen odelade derom, att bördsrättens fördelar försvunnit, och att eudast olägenheterna qvarstå.
Det är derföre, enl. min tanka, en pligt för K. o. Ad., såsom utgörande en del af Svenska Folkets representation, att bidraga till undanrödjande af dessa olägenheter.
Jag yrkar således fortfarande återremiss och tror att, om denna mening blir segrande, ingen lärer kunna misstaga sig om hvad som ar K. o. Ad:s tanka i frågan.
Jag anhåller att få fästa Hr Dalmans up märksamhet derpå, att jag i mitt första yttrande utgick derifrån, att det företrädesvis var den jordbrukande delen af Svenska folket, sorn hade intresse vid denna frågas lösning.
Då nu största delen af Sveriges jord innehafves af BondeSt:t och Ad:n, samt BondeSt:t idan uttalat sin tanke temligen tydligt för bibehållande af bördsrätten, kunde det väl också vara af ganska stor vigt att få kännedom om den jordbrukande Svenska Adms åsigt i ämnet.
Jag får till den siste talaren hemställa, om icke vi, sorn äro här församlade, f. n. utgöra Svenska Adeln ooh föra dess talan.
Förlorar någon frånvide derpå, så må han Den 13 Juni. skylla sig sjelf; det är hans rätt att vara närv:de och deltaga i beslutet, och vi kunna icke vänta eller skicka bud på honom.
Jag vill ock fästa npmiirksamheten på en omständighet, som icke ännu blifvit vidrörd, nemi. att bördeman skall svära, att han bördar för sig och icke lör någon annan.
Detta föranleder många tysta förbehåll, då man nemi. ofta bördar, för att sedan sälja egendomen.
Jag kan icke annat än finna det hardt och obilligt, att en köpare skall kunna tvingas att gå ifrån sin välförvnrfvade egendom, derföre att en fjermare eller närmare slägting till säljaren bjuder samma summa, som den förre gifvit.
Också tror jag att allmänna meningen härom är iemligen ense, och att den person, som begagnar sig af bördsrätten, gemenligen betraktas med ganska sneda ögon.
Jag förenar mig sål. med dem, som yrkat återremiss, på det Utsk:t mätte inkomma med ett Betänk, i öfverensstämmelse med Paul Anderssons motion.
Raab: På Hr Carlesons fortsatta förmenande, att det skulle vara mindre grannlaga och politiskt klokt att nu fatta beslut i denna fråga, får jag endast svara, att just genom återremiss af Betänk:t hålles frågan öppen, och den hemresta jordbrukaude Adeln kommer då i tillfälle att hit till riksdagen, återvända, för att få uttala sig i frågan.
Jag tror det vore större brist på grannlagenhet mot de frånvnle, att nu genom bifall till Bet:det tvärt afklippa möjligheten för dem att få deltaga i afgörandet.
Jag har begärt ordet blott fpr att skingra det intryck, som ett yttrande af Hr Carleson möjligen kunnat göra.
Han har nemi. sagt, att BondeStrt skulle hafva tillkäunagifvit sin åsigt i frågan.
Sä torde dock icke kunna anses vara förhållandet, dä BondeSt:t, i stället för att bifalla LagUtsk:ts förra Betänk., tvärtom återremitterade detsamma.
Dessutom hafva tvenne ledamöter af BondeSt:t väckt motioner om bördsrättens afskaffande, och en dess ledamot inom Utsk:t, reserverat sig mot Bet:det.