Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Omsättningen har således varit betydligare än den någonsin varit sedan nya riksdagsskickets början.
Endast i ett tiotal valkretsar var den betingad af dödsfall, flyttning till annan ort eller en bestämd anhållan att mandatet icke måtte förnyas.
I öfrigt kan det tagas för afgjordt, att valen utvisa en ganska utbredd önskan att i en eller annan riktning modifiera landsrepresentationens politiska » system », och att låta denna förändring » föregås af ett ombyte af personer *.
Detta antagande bekräftas deraf, att personombytet varit störst i sådana län, der oppositionen mot den verkliga eller inbillade landtmannapolitiken gifvit sig högljuddast till känna.
Så ha af Östergötlands 8 representanter blott en och af de 4 för Yestmanlands län ingen enda samt af de 6 för Jönköpings län endast två blifvit återvalde.
Å andra sidan ha Upsala, Södermanlands, Elfsborgs, Skaraborgs och Kopparbergs län låtit ungefär hälften af den gamla representationen stanna hemma.
Mindre omsättning — mellan i / 3 och 1 / 4 — har egt rum i Kronobergs, Kalmar, Malmöhus, Örebro och Vesternorrlands län.
Häraf synes, att ombytligheten haft sitt centrum i Östergötland med utgrening åt Jönköpingslän och Vestergötland samt med en filial, om ock af något olika karakter, i Vestmanland.
Dessa fakta och siffror utgöra emellertid inga bevis för, att landtmannapartiet genom årets omval lidit afbräck eller att något nytt parti derigenom vilnnit stadga.
Politiska kännare från både ena och andra sidan ha tvertom medgifvit, att andra kammaren under instundande riksdagfeperiod skall erbjuda väsentligen samma skaplvnne som under de föregående.
Allt beror i sjelfva verket på hvad man förstår under ibegreppet landtmannaparti.
för att kunna skarpt fixera valens betydelse är det i främsta rummet nödigt att fast-håUa vissa i ögonen fallande moment af landtmannapolitikens utveckling.
Grunddragen af denna politik voro mycket enkla: sparsamhet i förvaltningen, rättvisa i beskattningen.
Under det senare önskningsmålet inbegrepos * dels en sträfvan att få alla jordbruksonera utjemnade så som redan år 1809 var begär dt, dels en tendens att nedbringa jordbeskattningen till likhet med skatt å annan fastighet eller å inkomst af kapital och arbete.
Parallelt med detta program uppkom ett annat, som var en frukt af den pånyttfödda liberalismen i städerna.
Bland dess många reformpunkter var en, som lydde å progressiv beskattning efter förmögenhet, och en annan, som proklamerade allas lika skyldighet att deltaga i fosterlandets försvar.
Bet var onekligen ett rent demokratiskt program, men ett som hade det väsentliga felet att vägen till dess förverkligande skulle leda öfver två vördnadsvärda sekularinrättningar som hette grundräntor och indelningsverk.
Ett tredje program, af kungligt och militäriskt ursprung, fanns äfven och det lydde helt enkelt å försvarskraflemas ökande.
Ben gamla föreställningen om Sveriges stora betydelse för Europas jemn-vigt, entusiasmen för andra nationers kamp mot öfvermakten samt åsynen af de uppskakande verldshändelser, genom hvilka tvska folket återvann sin enhet, samverkade här till att i många kretsar stärka tanken på militärväsendets utveckling.
Men det militära programmet hade samma öde som det demokratiska: i vägen för båda stod det rotfasta indelningsverket, som i folkets sinnen alstrat en afgjord obenägenhet att åtaga sig nya bördor utöfver de nuvarande.
Bet var oundvikligt, att landtmannapartiet skulle påverkas af de båda strömningar, som så nära berörde klippor, mot hvilka dess egna vågor bröto sig.
Från ena hållet understödt
7i sträfvandet till likställighet både i beskattning och forsvar,, från det andra ganska imperatoriskt uppmanadt att » göra något » för ökande af våra stridskrafter, fattade landt-mannapartiet ett beslut som syntes vara egnadt att tillfredsställa alla parter.
Beskattningen borde vara rättvis, men det kunde den ej blifva med mindre än att grund- ' skatterna afskaffactes, och som aflösning .visat sig outförbar * proklamerade man hädanefter ren afskrifnjng.
Försvarskraf-terna borde ökas och värnpligten borde utsträckas,, men som alla borde lika deltaga i bördorna och som detta ej kunde ske utan jordbrukets befriande från ensidigt pålagda militära onera, så blef andra punkten indelnuigsverkeis upp-häfvundc Under sommaren 1871 höllos nära 120 folkmöten ocn uppsattes en mängd adresser som fullkomligt gillade partiets hållning i sistnämda hänseende, öfverallt, till och med i Östergötland, lydde mötesresolutionema på indelningsverkets afskaffande och försvarets grundande på allmän vämpligt.
Hvad derefter följde är för noga bekant att vidare behöfva upprepas.
Vare det nog sagdt att landtmannapar-tiet vid tillämpning af 1871 års grundsatser, förmenats ha gått något längre i eftergifter för de militära anspråken, än hvad det sjelf och nationen ursprungligen afsett.
Detta synes framgå af de protester mot indelningsverkets afskaffande och mot värnpligtens utsträckning, som höjdes ' på en mängd möten under vintern 1882 — 83.
Men härvid bör ihågkommas, dels att partiet länge fått höra häftiga beskyllningar för » nihilism » i militära frågor, dels att det förslag som dömdes på de nyssnämda mötena icke var landtmanna-partiets.
Hvad partiet som sådant ville bjuda, det visade sig i andra kammarens beslut vid 1883 års riksdag, och om detta anbud varit öfverdrifvet, så har det åtminstone förtjensten att säkerligen — icke göras om igen.
Friadt från alla förbindelser och kompromisser, och seende, att ifvern för mili- ' tärväsendet på de flesta håll svalnat, kunde landtmannapartiet efter försvarsfrågans senaste fall återupptaga 1871 års program, det och intet annat.
Vid detta slutomdöme far dock ej lemnas ur räkningen de ansatser, som vid de båda senaste riksdagame gjorts att återföra programmet ännu längre tillbaka, nemligen till de sväfvande önskningsmålen vid nya riksdagsskickets inbrott Det har städse inom landtmannapartiet funnits en mereller mindre manstark grupp, som i hvatje löfte om försvars-krafternas ökande » på värnpligtens grund » ser en fara för landets välstånd och frihet.
Denna åsigt har sin helt naturliga förklaring i de allt för starka militära ansatser, hvarmed » generalerna » i all välmening trott sig främja rikets trygghet.
Den fann sitt första bestämda uttryck i hr Carl Ifvarssons särskilda mening vid förslaget till 1873 års kompromiss-skrifvelse.
Den framträdde senast 1883 i de reservationer mot särskilda utskottets betänkanden, som afgåfvos af hr Anders Svensson i Lösen.
Den sistnämde reservanten håller nog lika strängt som den förstnämde på jordens befriande från skattebördor, som äro stridande mot likställighetens grundsats, och på andra skatteföremåls deltagande i försvars-kostnadema efter samma grund som för jordbruket.
Skil-naden dem emellan är, att hr C. Ifvarsson under årens lopp blifvit öfvertygad, att detta önskningsmål kunnat vinnas på det sätt flertalet godkände, hvaremot den andre väl önskar en utjemning men vill undvika indelta arméns afskäffande.
Ganska långt från båda, men skenbart nära den senare, står den grupp, som i 1883 års särskilda utskott representerades af kombinationen A. Rundbäck — G.
Hroggström.
Hvad dessa hvar för sig föra i skölden, är svårt att säga, men deras gemensamma syfte, sådant det framgår af deras reservationer, var en » begränsad » utveckling eller » fixering » af indelningsverket och — en lika begränsad » lindring » i jordbrukets bördor.
Båda föreslogo de — tillsammans med hr A. Svensson — åtskilliga » lättnader » och minskningar i rustnings- och roteringsbesvären.
Båda önskade, de att 15 % af kronoräntan skulle afskrifvas, der hr A. Svensson ville 25 % afskrifning å både ränta och tionde.
Båda ville pålägga dem, som ej äro rustnings- eller roteringsskyldiga, en » stamskatt » utgörande blott 20 % af bevillningen, der hr A. Svensson ansåg dylik skatt böra sättas » något högre ».
Detta är det enda program som i egentlig mening kan kallas det » Rundbäckska » och det står ungefar lika långt från landt-mannamajoritetens fordran på en verklig skattereform som från » generalernas » anspråk på ett » fullt betryggande försvar », hvarvid dock ej bör förbises att hr A. Rundbäck uttalat sig både för värnpligtens utsträckning lika långt som landtman-napartiet föreslagit och för en utveckling af försvaret i öfngt, som i verkligheten blir måhända dyrbarare, än den synes på papperet.Att de här nämda meningsskilqadema blifvit skärpta af vissa personliga förhållanden, har allt för väl visat sig såväl inom riksdagen som under valkampanjen.
Men den upphetsning, som på många ställen gifvit sig till känna, skulle dock säkerligen ej nått en så hög grad af intensitet, om den ej blifvit vederbörligen underblåst af dem, som i landtman-napartiets krossande sett stridens högsta mål.
Att bringa folket i harnesk mot de män, som stått bocken för dess egna kommissioner, att aflocka det ett misstroendevotum mot hela den riktning landtmannapolitiken tagit och att för lång tid uppskjuta de » stora frågornas » lösning eller göra den beroende af den förra minoritetens godtycke, detta var ett hufvudsvfte med agitationen mot den afgående majoriteten.
Då härtill kom, att man litet hvarstädes böxjat tröttna på det mångåriga grälet om grundskatter och indelningsverk, att man på allvar gjorde sig den frågan, om vårt lands läge öfver hufvud kräfde någon bättring i försvarsväsendet och att man i värnpligtens utsträckning fann en tryckande börda på de arbetande klasserna, vore det ej underligt, om det flydda årets folkmöten gifvit rätt åt dem, som förutsågo en fullständig omgestaltning af partiställningen vid riksdagen.
Huru vida så skett, skall följande korta öfversigt af mötesresultaten kunna gifva vid handen.
Under juli — september månader 1884 ha på landsbygden hållits öfver 110 folk- eller valmöten, som genom tidningarne kommit till allmänhetens kännedom.
Af dessa möten har likväl endast ett 90-tal afgifvit bestämda, opinionsyttringar rörande en eller flera frågor på dagordningen.
Af det senare antalet falla 16 på Östergötland, 10 på Jönköpings, 11 på Malmöhus, 7 på Kristianstads och 5 på hvardera af Skaraborgs och Örebro län samt mindre antal på hvardera af Qorton andra län.
I skattefrågan ha 54 möten, deraf 12 i Östergötland, 9 i Jönköpings och 7 i de skånska länen uttalat sig för grundskatternas afskrifning, somliga på en tid af 33 år, andra på endast 10 å 15 år.
I ett par af dessa fall ha mötena resolverat alternativt afskrifhing eller » billig aflösning », hvilket ansågs i ekonomiskt hänseende komma på ett ut.
Endast på 7 möten, deraf 4 i Östergötland, förordades grundskatternas aflösning, » så billig som möjligt », och på 5 möten deras » utjemnande och fördelning på alla skattdragande ».
På intet enda möte, såvidt det blifvit bekant, fattades beslut om någon partiell afskrifhing eller om någon s. k. lindringeller om någon skilnad mellan ränta och tionde.
Det står således fast, att Sveriges jordbrukare nu lika väl som för 13 år sedan hålla på grundskatternas totala afskrifning ' såsom en kardinalpunkt i kommande riksdagars beslut.
I detta hänseende har den gamla majoriteten i ahdra kammaren icke ' blifvit försvagad utan snarare ej obetydligt stärkt i sina ledande grundsatser.
I försvarsfrågan ha förhandlingame både på möten och annanstädes erbjudit den mest brokiga mångfald, enär insigten i militära ämnen tyckes vara så utbredd i vårt land, att hvaije talför medborgare kan framställa ett förslag för sig.
Så har man hört den ene vilja bibehålla indelta armén men obarmhertigt nog drifva knektame från torpen redan vid 30: de å 35: te lefnadsåret.
En annan tager helt godtyckligt och parcellerar ut kronans egendomar i nya soldattorp, oaktadt tusentals af de gamla försakas af sina innehafvare.
En tredje skänker ogeneradt alla nuvarande torp till staten, alldeles som då stormakterna i våra dagar göra hvarandra presenter af turkisk egendom.
En fjerde är mera strategisk af sig och vill flytta alla torpen till närheten af jemvägame för att kunna mobilisera soldaterna på dressin.
Det var antagligen för att undvika dylika bizarrerier som mötesarrangörema stundom bemödade sig att tillämpa den bekanta regeln: » Une question bien posée est ä rooitié résolue ».
Man kunde svårligen misstaga sig om svaret, då det t. ex. på ett möte i Yester-Femebo frågades: » Bör indelningsverket i sitt nuvarande skick bibehållas eller är vämpligten att föredraga? » Här funnos tydligen ej mer än två alternativ att välja på, men mötesmännen valde ändå ett tredje och förklarade, att indelningsverket bör bibehållas, men kostnaden jemnare fördelas och beväringstiden icke utsträckas.
Det var ett beslut, som hvarken värnpligtsvänner eller » rundbäckare », knappast ens landtmanapartister, kunde vara belåtna med.
I Arvika frågade man: » Anser mötet, att landtförsvaret bör, byggas på indelningsverkets grund och att kostnaderna derför böra dels begränsas och dels fördelas på alla samhällsklasser, att utgå efter bevillning enligt 2: a artikeln bevillningsstad-gan, icke allenast för all fastighet utan äfven för inkomst såväl af stad som land, eller anser mötet, att landtförsvaret bör byggas på värfvad stam? » Den, som uppstälde den frågan, var onekligen ett lika stort slughufvud som den neger-prest, hvilken sporde sina svarta åhörare, om de ville ätafläsk, dricka rum och betjenas af » hvit man » i himmelen eller ideligen gå och bära tunga bomullsbalar i helvetet.
Arvikafrågan upprepades märkvärdigt nog ord för ord i Vim-merbv, fast der var man ändå försigtigare och framstälde det " ändra alternativet särakildt för sig och först, val vetande att jordbrukarne gerna säga » nej » till en första hemställan.
En annan fråga af mycket vägledande beskaffenhet stod på ett mötesprogram i Sala och lydde: » Skulle den för jordbruket högst skadliga utvandringen af- eller tilltaga genom 1883 års förslag? » * Mötet svarade, att utvandringen troligen » i någon mån » skulle tilltaga, men det tilläde försigtigt: » särdeles om vämpligten komme att utsträckas ».
Mest tillkonstlade voro de politiska dekokt, som utgåfvos för det » nya » landt-mannapartiets program.
Af sådana utbjödos ej mindre än fyra eller fem af olika sammansättning, men alla med anspråk på att vara den » akta » Jean Maria Farina.
Man tyckes dock på mötena ha kommit öfver.
ens om att anse äktheten stå i omvändt förhållande till tankames klarhet och språkets bestämdhet.
Med allt detta försvarsbråk för ögonen är märkvärdigt att iakttaga, huru mötena i allmänhet redt sig ur den labyrint, hvari förslagsmakarne invecklat dem.
Jordbrukarne, till hvilka man vädjade, fasthöllo vissa bestämda synpunkter och tvungo derigenom ofta förnäma mötesledare att betydligt omredigera de tillämnade resolutionerna.
Dessa blefvo naturligtvis derigenom stundom mindre tydliga än man kunnat önska, men de låta dock reducera sig till några fa grup-
* per af ganska begripliga meningsyttringar.
En första grupp bildas af de resolutioner, som utan omsvep proklamera indelningsverkets afskaffande.
Antalet af
* Bet var på samma möte man antog en resolution af följande lättfattliga innehåll;
» Mötet anser, att alla grundskatter böra jemt fördelas på all jordegendom samt 10 % deraf äfven på öfriga skattskyldige, och detta under loppet af 30 år pa så sätt, att hvart tredje år 10 % af grundskatterna sålunda fördelas. »
Man kan hålla 10 % mot 1 / &amp;, att flertalet mötesdeltagare ansågo denna resolution lyda på fullständig afskrifning af grundskatterna och suceosav fördelning af motsvarande skatter på samtliga skatteföremål.
Andra åter kunde med lika säkerhet påstå, att resolutionen blott innebar en önskan att 10 % af grundskatterna borde fördelas på icke-jordegande skattskyldige.
Hvilkendera parten som har absolut rätt, kan måhända kapten Fredenberg afgöra1 ty han var mötets homme remarquabls.dylika mötesbeslut utgör 22, af hvilka 19 tillika beteckna 1883 års af andra kammaren antagna arméförslag såsom den bästa grunden för en blifvande härordning.
Naturligtvis är det i främsta rummet de skånska länen, som opinerat i denna riktning, så att Malmöhus län ensamt uppställer en kontingent af 7 möten och Kristianstads län 5. öfhga 10 möten fördela sig på Upsala, Södermanlands, Kronobergs, Hallands, Skaraborgs, Gefleborgs och Vesternorrlands län.
I en andra grupp af mötesbeslut förordas, att indelningsverket skall öfvertagas af staten och, såsom formeln stundom lydde, att alla försvaÅkostnader skola bestridas efter » allmän bevillning ».
Antalet af så beskaffade resolutioner utgör 13, deraf 6 komma på Östergötlands län (särskildt i framlidne C.
A. Larssons valkrets) och de öfriga på Södermanlands, Jönköpings, Skaraborgs, Örebro och Kopparbergs län.
Närmare sedt sammanfaller denna grupp med den föregående, ty ett indelningsverk, som hvilar helt och hållet på staten, År icke mera något indelningsverk i egentlig mening.
Enda skilnaden mellan de båda grupperna ligger i soldattorpens bibehållande eller afskaffande, en fråga som endast medel-, måttigt intresserar de skånska länen.
Tredje gruppen, som är svår att skilja från den nyssnämnda, omfattar sådana beslut, som gä ut på en lika jemn och rättvis » fördelning » af indelningsverkets kostnader på alla beskattningsföremål.
Dylika beslut ha fattats på 28 möten, deraf 7 i Jönköpings och 5 i Östergötlands län, samt de öfriga i Stockholms, Upsala, Kronobergs, Kalmar, Malmöhus, Elfeborgs, Yermlands, Örebro, Yestmanlands och Kopparbergs län.
I de allra flesta fall ha mötena tillika betonat, att kostnadsfördelningen bör ske » efter hvars och ens skatteförmåga », således ungefar på samma sätt som enligt andra gruppens beslut.
På några ställen åter har man uttryckt sig mera sväfvande men likväl i omisskänneligt syfte af full likställighet med hänsyn till iorsvarsbördor.
En fjerde och sista grupp utgöres af sådana mötesbeslut, i hvilka endast yrkas på en » utjemning », en » reglering » eller » fixering » af indelningsverket eller till och med, i några fall, dettas utveckling.
Till denna grupp höra 8 eller på sin höjd
11 beslut (några af dem synas nemligen afee inga föränd-dringar alls), af hvilka 4 tillkommit i Östergötland och de öfriga i Södermanlands, Jönköpings, Skaraborgs, Yestmanlands och Kopparbergs län.
Hit höra de resolutioner, som af sinaupphofsmän utgifvits såsom det » Rundbäckska programmet » eller, som etiketten stundom lydde, » det nya landtmanna-partiets » program.
Derjemte torde nämnas, att ett tiotal möten af det ena eller andra slaget äfven falt ett godt ord för sjöförsvaret, vare sig man ansett, att detta skulle » uppmärksammas » eller » stärkas » eller inskränkas till ett ¿ » ¿ » ¿försvar.
För så vidt försvarsfrågan betraktas som en skattefråga ha således folkmötenas beslut onekligen gått i samma riktning som det hittills varande landtmannapartiets sträfvanden.
Allmogen (såvida dennas tankar äro uttryckta i mötesbesluten) ståi * ej allenast fast dervid, att en utjemning bör ske af för-svarsbördoma, utan den fordrar äfven dessas fördelning » efter hvars och ens skatteförmåga ».
De, som förestälde sig, att en genomgripande jordskattereform kunnat afvärjas med flerty-diga fraser och dunkla » program », få nu konstatera, vatt det finnes » klokare hufvuden än klockarens ».
Sfinxen kan när som helst kasta sig i hafvet, ty folket har gissat hans gåta.
Å andra sidan måste erkännas, att landtmannapartiet af folkmötena fått en tydlig fingervisning om ett och annat, som för framtiden måste undvikas.
Att blott ett mindretal opinerat för 1883 års förslag kan visserligen förklaras deraf, att gengångare sällan äro populära, men det vittnar ändock, att vissa delar af förslaget mottagits med verkligt misstroende.
Det är nog möjligt, att den » värfvade stammen » ej skrämt folket så mycket som man låtit påskina, men det stora rekrytantal, som skulle fordrats för denna stam, har gifvit lastare-nom mer än behöfligt rum.
Hade det till en början begärts 3,000 å 4,000 man om året, d. v. s. något mer än som nu åtgår till indelta och värfvade truppslagen, skulle oppositionen i bygderna saknat en vigtig anfallspunkt Yidare har det af mötesförhandlingarne bUfvit klart, att folket i allmänhet ej är böjd t för någon märkbarare ökning i försvarskost-naderna, dessa må i öfrigt fordelas rättvist eller orättvist.
Och slutligen har man vunnit ny bekräftelse på, att en längre eller kortare utsträckning af värnpligten till det omfång som våra armé-reformatorer önska, icke vidare kan godvilligt erhållas.
Man må betrakta dessa fakta huru man vill, så har dock ordet » begränsning » i fråga om militärbördor vunnit sympatier, som landtmannapartiet icke kan lemna ur räkningen, om det vill med öppen panna åter möta inför valmännen.Den folkpolitik, som gifvit sig tillkänna genom valrörelsen, har funnit ett motsvarande uttryck i valresultaten.
För ett arméförslag sådant som det år 1883 af andra kammaren antagna finnes väl knappast mera någon majoritet Och om fälttåget mot landtmannapartiet fortsättes ännu några år blir väl slutet, att der icke finnes majoritet för något annat än ren afväpning.
Men — » du har så velat, George Dandin » — de, som ifrat för ett utveckladt försvar » på indelningsverkets grund », ha sjelfva gifvit fart åt nihilismen.
För fullständiga reformer i skatteväsendet och för sparsamhet i förvaltningen är derimot majoriteten lika gifven nu som vid slutet af föregående riksdagsperiod.
Om den nya uppsättningen af riksdagsmän i en del valkretsar har en mera konservativ anstrykning än den gamla, så är förhållandet omvändt i lika många andra.
I Östergötlands län, der man tillämnat en Bartholoiu&amp;ei-natt åt landtmannapartismen, är det egentligen tre nyvalda, hrr A.
E. Peterson, C.
A. Ekeborgh och J. öhrvall, som möjligen kunna ställas till höger om sina företrädare, ehuru de nog äro goda landtmannapartister, då det gäller sparsamhet.
Häremot har frih.
Koskull i samma län fått vika för en mera demokratisk representant och i Södermanlands län ha » rundbäckame », » centermännen » eller hvad de heta, handlanden Weckman, grefve A. Mömer och kammarherre Celsing förflyttats till privatlifvets lugn.
De förändringar, som timat i Upsala, Stockholms, Jönköpings, Kalmar, Blekinge, Kristiansstad, Malmöhus och Hallands län ha ej rubbat förhållandet mellan höger och venster inom landtmannapartiet.
Landtmannapartiets motståndare ha uttryckt mycken glädje öfver hr Ola Anderssons (i Burlöf) afgång och nekas kan ej att icke blott partiet utan hela riksdagen i honom förlorat en bland sina ypperste förmågor, men å andra sidan har måhända hr Andersson genom sitt, man kan gerna säga frivilliga, tillbakaträdande brutit udden af det vapen, som riktats mot den falskeligen benämnda » skånepolitiken ».
Af de båda nya ombuden för Yexiö län har den ene visserligen oturen att vara uppstäld som ett slags oppositionskandidat, men det enda man om honom fått veta är, ätt han är en » redbar » och omtyckt man.
Om den nytillkomne representanten, hr Gibson, från Göteborgs och Bohuslän skall gå länskamraten hr Jöns Bundbäcks eller sin egen väg, kan ej sägas på förhand, men om en annan nyvald, från länet, hr G. Mellin, vet man att han accepterarhvilket förslag som helst, som går ut på afskaffande af bördor, dem jordbruket ej kan bära.
Likaså uppgifves t ex. om bruksegaren C.
E. Roth, nyvald för Kopparbergs län, att han icke vill främja n§gon » militärlyx ».
Två platser har landtmannapartiet vunnit i de nya valkretsar, som tillkommit i Gefleborgs och Vestemorrlands län, men har deremot möjligen förlorat en äldre plats i sistnämnda län samt ett par dylika i Vermlands och Yestmanlands län.
Om så skulle vara, balanseras de dock af den konservativa fraktionens förluster af hrr Otterborg i Elfborgs och hr N. Boström i Vesterbottens län, utom det att hr E. Olsson i Sånnersta af Örebro län fått en efterträdare, som betecknas såsom ren vensterman.
I öfngt synes valagitationen på landsbygden ha haft den vanliga utgången att man slår ner en » hemmansegare * för att se en annan uppstå.
Omsättningen har visserligen varit något större än vanligt, men detta har ofta berott dels derpå, att så många riksdagsmän ansetts ha » ingått i pensionsåldern », dels på en helt och hållet personlig antagonism, som städse förefunnits i orteqia och nu fått ett tillfälle att mångenstädes ändra valens utgång.