Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dm 5 Maj. frågan om Remissen af Konungens Nådiga Proposition, rörande Götha Canal; — Om instämmande i Ridderskapets och Adelns beslut om det Särskildta Utskottets befattning, samt om Remiss till samma Utskott af frågan om ett nytt Reglemente för Medlemmarna af Judiska Nation. — Fran Hederviirda.
BondeStändetaf den 4'de April, om Remiss till OeconomieUtskottet, af frågan om ett nytt JudeReglemente.
— Af den om Remiss till Bevillnings * Utskottet af Konungens Nådiga Proposition om en närmare reglering af den under namn af Gernings-ören kända afgift.
— Af den ig:de April, om inbjudande till Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet, att deltaga i det beslut, att till PrestStåndets eget behjertande öfverlemna de frågor, sorn blifvit väckta om nämnde Stånds löningssätt, samt om uppskof med ärendet, tills Högvördiga PrestStåndet sig yttrat3 — Om Remisser af åtskilliga StåndsLedamöters Memorial.
— Af den 20:de April, om Remisser af några StåndsLedamöters Memorial.
— Af den 2f.'de April, om instämmande i Ridderskapets och Adelns beslut om tillsättande af ett Särskildt Utskott, med tillägg, att den i BorgareStåndet väckta fråga om ett nytt Reglemente för Judarna, och uti PrestStåndet om vidtagande utvägar till förekomman-- de af yppighet och öfverflöd, äfven kunde af det Särskildta Utskottet i ett sammanhang upptagas och pröfvas; dock så, attLedamöterne af Allmänna Besvärs* och Oeconomie - Den 5 Maj. 37 Utskottet tillkallas för att gifva upplysningar, men ej för att i öfverläggningarna med någon rösträttighet deltaga; — Om bifall till LagUtskottets Memorial i anledning af Friherre Ceder ströms Memorial, angående ändring i förvandlingssättet af böter till kroppsstraff, m. m. «—•
Om bifall till StatsUtskottets ytterligare Betänkande, rörande den tili Riksdags-kostnadernas bestridande anslagna Summa:; — Om gillande af OeconomieUtskottets Betänkande, rörande ett närmare bestämmande af de afgifter, som Hjelprotarne borde till Stamrotarne betala, samt jemnkning af de så kallade Plan-penningar; -~- Om gillande af OeconomieUtskottets utlåtande angående yrkad prolongation af Bränn-; vinsbränningen till Maj månads slut}—Om Remiss till Stats Jtskottet af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående närmare re^ glering af den under namn af Gernings-ören kända afgift; — Om Remisser af åtskilliga StåndsLedamöters Memorial.
— Af den 27:de April, om återremiss af LagUtskottets
Betänkande angående förhöjning af Nämndemännens Dagtractamenten vid privata för* rättningar; -— Om godkännande af OeconomieUtskottets utlåtande, rörande Torfskär-; ningen i Halland; — Om bifall till OeconomieUtskottets Betänkande, rörande ett yrkande att förmedlade Hemman måtte, vid deltagande uti Kyrko-, Prestgårds, och Tingshus-byggnader, få förmedlingen till godo njuta; *— Om bifall till OeconomieUtskottets Betänkande, angående Glas- och 3* Deri 5 Maj.
Porcellaines-förares samt Smides.handlares handelsrättighet, med villkor likväl, att det af Utskottet föreslagna förbud för Glas*, Porcellaines* och Smides-haudlande att, i ändaträl af sådana Manufactnrvarors försäljande, uti Landsorterna kringstryka, icke må tillämpas eller sträcka sig till Allmogen, man den äga rätt att, hädanefter som hitintills, få till hvad ort som helst med sina egna handaslöjder sig begifva och dem för-» säl ja 3 — Om instämmande i Ridderskapets och Adelns öfverlemnande till ConstitutionsUtskottet af frågan om Remissen af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, rörande Götha Canal; — Om instämmande i Ridderskapets och Adelns beslut, att ConstitutionsUtskottets Betänkande öfver Kongl. Majrts Nådiga Proposition, rörande de Nya Constitutionella förhållanden, som till följe af föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit, skulle skyndsamligen till Trycket befordras.
— Af den Irsta
Maj , om Remiss till Stats, och Banco-Utskotten af Kongl. Majrts Nådiga Proposition angående Götha Canal.
Alla dessa ProtocollsUtdrag lades till Handlingarna.
Föredrogs å nyo LagUtskottets, den S7-‘de April på Bordet lagde, Memorial, rörande förhöjning i Dagtractamentet för Nämndemän vid privata förrättningar, samt lösen för Syne-instrumenter och Bevis, hvH - Den 5 Maj. ' 39 ka, i anledning af sådana förrättningar, utaf Nämndemännen utfärdas.
Herr af Stenhoff, Christian, uppläste följande Ödmjuka Memorial.
Ett länge efterlängtadt tillfälle lemnäs O o mig omsider att yrka Nämndemäns rätt till förmonligare. dagtractamente vid dfe flera Urtima Härads, och Lagmans.Ting, hvar. med de mer än ofta äro besvärade.
De skäl, hvarpå Höglofl.
Utskottet grun*» dat dess tillstyrkan^ att Nämnden vid sådana tillfällen och Extra förrättningar måtte åt* njuta 24 sk.
Banco om dagen, bevittna Lag* Utskottets upplysta behandling af ämnet, hvilket en hvar, som ömmar för den lidandes rätt, alltid vet att högakta.
Men från samma källa vågar jag hämta anledning till min vördsamma hemställan, att Nämnden vid sådana förrättningar må tilldelas någon mot deras verkliga förlust svarande ersättning.
I sednare åren har vanlig dagspenning för en Arbetsdräng hvälft emellan 32 sk. och En R:dr Banco, proportioneradt efter årstiden.
Och om de fleste Extra förrätt* ningar, Nämnden nödgas bivista, inträffa sommartiden, blir jemväl deras lidande större.
Landtbrukaren närvaro och handläggning vid göromålen befordrar dess välmåga, 40 Den 5 Maj. frånvarelsen åter motsatsen.
Huru ofta ryckas ej Allmogens arbetande händer från deras riksgagneliga yrken för allmän räkning — ofta utan, merändels med ringa skade.ersättning?
Man påstår och erkänner, att för. hållandet är menligt, ja, högst förderfligt för Landtbruketj månne vi ej då böre behjerta händelserna och främja dervid hvad med både billighet och rättvisa ovillkorligen förenas, det nemligen, att eget väl ej bör uppoffras för Medborgares enskildta intresse, utan motsvarande ersättning?
Hvilken Possessionat, jag vågar fråga, skulle väl för en ersättning af 32 sk.
Banco om dagen tillåta sin Rättare skilja sig från egendomens tillsyn och göromål, i ändamål att biträda en annan jordägare i dess enskildta angelägenheter?
Jag tror, att det skulle förefalla mera svårt, än att låta drängen spänna hästen från plogen och dermed fara till Gästgifvaregården på ett dygn att skjutsa, ofta då ingen vill resa, ty detta plågoris för Landtbruket är bestämdt till viss tid.
I följd häraf anser jag, att Trettiotvå Skillingar om dagen är det mindsta, som till någon del, vid ifrågavarande tillfällen, kan hålla Nämnden skadeslös, och anhåller derföre om Eders Excellences samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns lika ädelmodiga som rättvisa bifall härtill, synnerligen som utgiften är obetydlig för den Part, hvilken yr - Den 5 Maj. 4i kar Extra-förrättningen, i jemförelse både med den fördel han kan draga af tvistemålets fortgång och egen tilfredsställelse, att den inkallade Nämnden ej utan skälig ersättning lemnar egna angelägenheter.
Vid de tilfällen åter, der Parten besörjer kosthållningen, bör Nämnden, lika med Domaren, erhålla hälften mindre dagtractamente.
Jag anhåller ödmjukligen, att detta mitt Memorial måtte få åtfölja Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Beslut, och sålunda eller på vanligt vis med de andra RiksStånden coinmuniceras.
Grefve Mörner, Adolph Göran, yttrade sig hafva uti LagUtskottets
Betänkande erkänt och insett en fullkomlig omtanka om hvad som behöfves till förbättrande af Nämndemännens vilkor, och trodde, utan att vilja förorätta dem, det man kunde hålla sig vid hvad Utskottet föreslagit, eller till och med göra någon inskränkning.
Vid privata förrättningar vore det alltid vanligt, att Nämndemännen fritt erhöllo födan på det ställe, der förrättningen hålles, i följe hvaraf de 24 Skilling i tractamente, som Utskottet föreslår, vore en ren ersättning för deras arbefsmöda.
Hvad åter anginge Expeditions, lösen för de Syne-instrumenter och bevis, hvilka öfver dylika förrättningar meddelas, ansåg Herr Grefven den vara mindre lämplig, enär den ofta kunde gifva anledning till en onödig vidlöftighet vid författandet, och derigenom till en för den betalande nog dryg afgift, hvilken ändock merändels ej komme Nämndemännen till godo, allden, stund de . sällan sjelfve kunna sammansätta hvad de skrifva 5 Och tilstyrkte Herr Gref. ven således endast, att Nämndemäns dagtraetamente måtte förhöjas till 24 Skilling Banco, hvilket vore dubbelt emot hvad dem förut tillkommit.
Herr Mannerstam, Johan, utbad sig endast, vid hvad Herr af Stenhoff yttrat, få anmärka, att då en Ordinarie
Domare ej er* holle mer än en R:dr. i dagtractamente vid dylika förrättningar, syntes honom 24 Skilling vara tilräckligt, och Nämndemän, hvilka endast äro bönder, dermed böra anses belåtne, i synnerhet som i kanske de flesta orter af Riket detta vore det högsta, som för ett dagsverke betaltes.
Herr Mannerstam anhöll således om proposition till bifall å Utskottets Betänkande.
Sedan Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställt, om Ridderskapet och Adeln ansåg de af Herr af Stenhoff gjorde anmärkningar böra verka återremiss, och härå Nej blifvit svaradt, gjorde Herr Landt-Marskalken proposition till bifall å Utskottets Memorial, hvilken blefför öfrigt med Ja besvarad i Men Grefve Mörner förnyade sin gjorda erinran angående lösen för Syneinstrumen - Den 5 Maj. '45 ter och bevis som af Nämndemän utfärdas, och trodde, att om Expeditions-lösen komme att äga rum, kunde det hända, att han för Boupptecknings-instrumentet finge be. tala mer, än han vid Bouppteckningen ägde i behållning; samt ansåg en sådan lösen icke böra bifallas.
Herr Mannerstam åter förmodade, att så mycket mindre svårighet för bifall härtill borde möta, som Boupptecknings-instrument, hvilka Herr Grefve Mörner omtalat, ej lösas, utan besväret dermed efter öfverenskommelse eller med vanlig Boupptecknings-pro. vision ersättas, samt i öfrigt Domaren, hvilken vanligen förordnar
Nämndemän till de förrättningar som äro i fråga, kan hålla hand deröfver, att parter och ortens invånare ej onödigt betungas med lösen och arfvode.
Efter några ytterligare kort yttrade skiljaktigheter i meningarna öfver denna sednare fråga, och sedan Herr Lilljehorn, Gustaf Adolph, yrkat att en gjord proposition, som vunnit bifall, icke kunde förändras, ansåg Ridderskapet och Adeln de gjorda erinringarna icke hindra antagandet af Utskottets Betänkande, hvilket sålunda bifölls.
I sammanhang härmed föredrogs ett LagUtskottets
Memorial af den 26'te April, innefattande anmälan af en särskildt gjord motion, att Nämndemännens dagtractamente 44 Den 5 Maj. vid privata förrättningar måtte förhöjas till 32 Skilling Banco, samt att Nämndemännen i öfrigt må blifva befriade från Kronoskjuts, ningar, de så kallade Byåkor och Brefbärareskyldigheten, förmälandes Utskottet sig hafva redin, i afseende på tractamentet, afgifvit ett Betänkande under den urte April; och att, hvad de sednare punkterna af motionen beträffar, Utskottet ansett dem, såsom vartnde af oeconomisk beskaffenhet, icke höra till Utskottets handläggning.
I anledning häraf, och då I agUtskottets åberopade Betänkande af den il:te April nu hade blifvit bifallet, ansåg Ridderskapet och Adeln någon åtgärd vid det nu upplästa Memorialet icke vara att lemna.
Föredrogs å nyo det Vällofl. Borgare; Ståndets, den i:ta
Maj på Bordet lagde, Protocolls-Utdrag af samma dato, innefat-s tande Ståndets öfverlemnande till Herr LandtMarskalken och Ridderskapet och Adeln att enligt Riksdagsordningen förfara emot Herr Majoren Pålman, i afseende på anföranden, hvilka förmenats vara emot BorgareStåndet missfirmande.
Riksdagsmannen fullgör först då sin pligt, när han, utan afseende på fördom el-: ler passion, yttrad inom eller utom Stån - Den 5 Maj. 4S det, följer sin öfvertygelse till det mål han anser vara det rätta.
Af fördomar vore den störst, att vilja af individuella förhållanden, eller individuers fel, göra tillämpning till något helt Stånd; men det ligger lika mycket fördom uti att tro sig berättigad se en sådan tillämpning, der den icke i tydliga ord finnes bestämd.
Riksdagsmannen skulle af passionen missledas, eller skulle glömma både helgden och värdigheten af sitt kall, om han tillät sig att nyttja Allusionens Språk; men den som bemödar sig att se allusionen, der hon icke finnes — eller som, med tryggadt samvete, tar henne åt sig, begår deri alldeles samma fel, I Herr Pålmans
Dictamen finner jag icke något, som berättigar Granskaren att deri se en rigtning emot ett helt Stånd.
Herr Pålman har sedermera, med den rätt som ho. nom ovilkorligen tillkommer, förklarat, det man icke bort tro honom om en sådan afsigt; och han har derigenom också fullkomligen undanröjt all fråga derom.
Sjelfva det ämne han hade att afhandla berättigade honom, samt föranledde, jemväl, till framställningen af en jemförelse emellan den Judiska Köpmanna-egennyttan och den Svenska; men de facta, som han i sitt
Dictamen synes afse, och hvilka endast kunna angå några eller en del af KöpmannaCorpsen, äro alla af den beskaffenhet, att de ligga, så Den 5 Maj. till bevisningen som till bedömmandet, långt utom gränsen för hvarje RiksStånds upptagande eller befattning.
Hans utlåtelser i denna del skulle alltså, till deras rigtighet eller felaktighet, ankomma på en undersökning, hvari Höglofl.
Ridderskapet och Adeln icke hvarken kan eller får ingå:
Och häraf ligger, efter min tanka, i tydlig följd, att något yttrande angående samma utlåtelser icke heller kan af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln meddelas.
Deremot måste, i hvarje rättsinnig menniskas, och således äfven —• jag är öfvertygad derom — i Herr Pålmans egen öfvertygelse, den sanning taga sin rätt, att så länge menniskans inre afsigter endast tillhöra den Eviges domsrätt, blir hvarje menligt omdöme om andras afsigter en ovarsamhetj Herr Pålman har i tydliga ord tillåtit sig ett ofördelaktigt omdöme om deras afsigter, som önska Judarnes bortvisande:
Och ehuru sådant icke angår andra, än de personer, hvilka framställt en sådan önskan, undgår man likväl icke att finna, huru mycket detta uttryck ligger i collision med ej mindre deras än hvarje
Riksdagsmans rättmätiga fordran på aktning för öfvertygelsen och yttrande - rätteni
Men då detta uttryck icke skäligen, eller utan fördom, kan anses härröra från någon annan grund, än en alltför stark värma för ämnet, samt således ingalunda bevisar någon föresats att förnärma andras rätt, förtjenar detsamma icke åberopande eller tillämpning emot honom af Riksdags-Ordningens föreskrift.
Den 5 Maj. 47
Det laglikmätig» förfarande, som det Lofl. Borgare-Ståndet i sitt Protocolls-Utdrag begärt, torde alltså icke hvarken bö. ra eller kunna bifallas.
Då jag nu yttrat mig angående den enskildta frågan, utbeder jag mig äfven få fästa Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl, Ridderskapetsoch Adelns upmärksamhet på den allmänna, sorn, genom tydning, möjligen kunde upstå.
Det Lofl.
BorgareStåndet har i sitt Protocolls.
Utdrag yttrat sin håg att icke låta störas den enighet emellan Stånden, som är, i så tnånga afseenden, angelägen:
Och jag tror, att vi böre i detta yttrande se en anmaning till vår egen lika beskaffade håg.
Jag gifver också för min del en skyldig rätt åt denna anmaning, då jag vördnadsfullt föreslår att nu också undanrödja all skymt af anledning till en ofördelaktig tydning.
Vi kunne icke dölja för oss, att en särskildt uppmärksamhet blifvit i Allmänheten lemnad åt den underrättelse, som Herr Pålmans Dictamen å titeln meddelar, nemligen att detsamma blifvit på Höglofl, Ridaerskapets och Adelns anmodan till Trycket befordradt.
Personer, hvilka icke känna huru med Ståndets beslut om Tryckning vanligen tillgår, nemligen att oftast uppå blott en ledamots begäran Proposition till Trycknings bifall göres, och alltid ovillkorligen bifalles, emedan sådant enligt Grundlagarna icke får nekas, hafva af nyssnämnde me* 48 Den 5 Maj. ning tagit sig anledning att sluta, det Rid. derskapet och Adeln också ingått uti något yttrande om innehållet af Herr Pålmans Dictamen.
Och då, till följe af Riksdagsordningen, ett sådant yttrande, vare sig till gillande eller ogillande, innan ännu det Utskott, till hvilket samma Dictamen remitterades, sig utlåtit, varit utur all laglig ordning, samt följaktligen icke heller ägt rum — hemställer jag ödmjukast, om icke i det ProtocollsUtdrag, som lärer till svar å det Loll.
BorgareStåndets begäran böra af. gå, erinran härom kunde intagas; äfvensom huruvida allt afseende bör utelemnas å det otjenliga skrifsätt, som blifvit nyttjadt i de af Borgare.Ståndet hitsända och af 2:ne dess Ledamöter dit ingifna Memorial i denna fråga.
Herr von Schulzenheim, David, anförde skriftligen till Protocollet följande Vördsamt Memorial.
Det måste naturligtvis vara Ridderskap pet och Adeln okärt att linna ett af sina Respectiva MedStånd uti den sinnesstämning, att detsamma offentligen sätter i fråga RiksdagsOrdningens användande på ett vidrigt sätt emot en Ledamot, som tillhör ett annat Stånd, än dess eget.
Höglofb Ridderskapet och Adeln, som nogsamt häraf inser det lugna eftersinnandets värde, lärer ur.
Den 5 Maj. 49 lärer derjemte, vid en mogen pröfning af detta mål, finna, att ett instämmande å Dess sida i det Vällofl.
BorgareStåndets åsyftning måste bero af den frågan, huruvida en öfverensstämmelse med bemälte RfksSrånd i begreppet om rigtningen af de anföranden, hvilka för missfirmliga blifvit ansedda, kun. de äga rum; och således att en opartisk granskning utaf denna rigtning måste bestämma det svar Ridderskapet och Adeln häröfver kommer att afgifva.
Jag har, efter ankomsten af Vällofl, BorgareStåndets ProtocollsUtdrag, med uppmärksamhet genomläst Herr Majorens och Riddarens O. F. Pålmans anföranden, i följe af frågan om det af Ledamöter i Borgaren Ståndet föreslagna Jude.Reglementet.
Jag har deruti trätfat uttryck, använda emot några individuer ibland Christna och Svenska Handlande, ställda i jemförelse med judiska Köpmän; men ingalunda har jag någorstädes igenfunnit något enda sårande uttryck emot den Constitutionella Corporation, som i vår National-Representation bär namn, och ensam kan bära naum, af det Vällofl.
BorgareStåndet; likasom jag äfven läst några skriftväxlingar emellan Herr Ma. joren Pålman å ena sidan, och Individuer inom HandelsSiåndet å den andra, men icke träffat någon sådan obehörig, som i ProtocollsUtdraget finnes åberopad, nemligen emellan sjelfva Vällofl.
BorgareStåndet och Herr Pålman. 4* Ridd. och Ad.
N:o 7. g. Den 5 Maj.
Icke någon af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, som jag haft tillfälle att träffa, har funnit denna sak äga ett annat förhål, lande, och om Högloft.
Ridderskapet och Adeln i allmänhet skulle vid en lika gransk. ning inhämta samma erfarenhet, och pä sådan grund finna nämnda skriftväxlingar icke innefatta annat än enskildta tvister; Så lärer ock Ridderskapet och Adeln lätt förena sig i den förmodan, att några vidrigt fattade begrepp om vissa benämningar varit or. saken till Vällofl.
BorgareStåndets meddelte tanka om sakens skick, då detsamma i sitt ProtocollsUtdrag yttrat sig med de orden, 55i afseende på de af honom (Majoren Pålman) emot BorgareStändet gjorda tillvitelser och vidare, ”att all skriftväxling med Herr Majoren Pålman måtte å Ståndets sida upphöra.
” Då, i följe af detta förmodade misstag om uttryckens bemärkelse, den sak Vällofl.
BorgareStändet trott sig böra beifra, befimnes icke vara detta af oss alla högt estime-; rade RiksStånds, utan några enskildtes, med hvilka Ridderskapet och Adeln, såsom Riksstånd, icke lagligen kan äga något gemensamt, och den hos BorgareStändet uppkomna sinnesstämning på sådan grund synes mig icke böra ådraga sig det första intryckets varmare bedömande, helst BorgareStändet ådagalagt den aktning mot Ridderskapet oell Adeln, att tydligen förklara sig: ”cj vilja gifva eller hämta anledning till söndring och miss - Den 5 Maj. 51 nöje RiksStänden emellanvågar jag föreslå, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln med sanningens och rättvisans fogliga språk endast yttrar sig till Vällofl.
BorgareStändet, att Ridderskapet och Adeln tagit under no. gaste pröfning de anföranden af en bland dess ledamöter, Majoren och Riddaren Otto Fredrik . ålman, som gifvit anledning till det Vällofl.
BorgareStåndets ProiocollsCJtdrag af den f i denna månad.
Om Ridder.' skåpet och Adeln i dessa anföranden kunnat igenkänna någon afsigt att missfirma Vällofl.
BorgareStåndet, hade Ridderskapet och Adeln, med liflig känsla af den inbördes aktning RiksStånden äro sig emellan skyldiga, och af det tinder alla skiften oföränderliga efterdöme Ridderskapet och Adeln deraf städse gifvit, cj tvekat att, såsom Stånd, lemna en förklaring, den Ridderska.' pet och Adeln, vid ett dylikt tillfälle, af sina MedStänders motsvariga tänkesätt ägt rätt att sig förvänta.
Men då Ridderskapet och Adeln i Major Pålmans första yttrande endast funnit omdömen, rigtade emot obestäinda individuer af en ibland de sär. skildta delar, af hvilka tillsammantagne Bor. gareStåndets representation kan utgöras, och i Majorens sednare förklaring hämtat en ytterligare ledning för denna öfvertygelsen, har Ridderskapet och Adeln derigenom sett försvinna den grund, hvarpå det Vällofl.
BorgareStåndets anmälan hos Ridderskapet och Adeln, såsom RiksStånd, sig siöder.
Ridderskapet och Adeln kan således lyck - Den 5 Maji önska sig att, å berörde ProtOcollsUtdrag , icke äga något annat svar till sitt respecti-; va MedStånd att meddela, än att Ridder» skåpet och Adeln med rättvis aktning erfa-j rit Väilofl.
BorgareStåndets omvårdnad för medborgares rätt, hvilke, uti en stridfråga sig emellan, hvaröfver Ridderskapet och A» deln ej något Stånds-yttrande afgifvit, eller kunnat afgifva, möjligen må finnas vara, utan skäl, förolämpade.
Åtskillige Ledamöter hördes yttra sitt bifall till Herr von Schultzenheims gjorda förslag, hvarjemte ropades 0111 proposition.
Hans Excellence Herr Grefven och Landtb Marskalken frågade, om de Herrar, som anmält sig att i detta mål tala, behagade från denna sin rättighet afståj hvilket samtyck^ tes, undantagandes Herr Munck af Rosenschöld, ."Eberhard, hvilken yttrade sig till alla delar instämma i hvad af Herr von Schultzenheim blifvit anfördt, och för öfrigt uppläste följande till Protocollet:
Ifrågavarande ämne har tagit en så allvarsam vändning , att jag häruti har för ögonen hvarken Herr Major Pålman eller våra Svenska Handlande, utan mitt Fädernesland, hvars constitutionella frihet och deraf beroende väl sättes på vågspel, genom oenighet och söndring emellan Stånden.
Den 5 Maj. 53 Från det deltagande, som Väilofl.
BorgareStåndets utlåtande om Herr Major Pålman väckt hos Ridderskapet och Adeln, kunne vi sluta till rimligheten af det ifriga deltagande , som Herr Major Palmans utlåtelse om flera af en till BorgareStåndet hörande MedborgareClass väckt hos BorgareStåndet.
De flesta misshäiiigheter uppstå af missförstånd; och vi kunne ej undra eller misstycka, att BorgareStåndet med missnöje ansett Herr Major Pålmans yttrande, då det missförstått hans afsigt och mening till den grad, att det trott denne värde Ledamot åsyfta ett vanärande omdöme om en så betydlig del af det aktningsvärda BorgareStåndet, och då det kanske trott Ridderskapets och Adelns bifall till tryckningen af Herr Major Pålmans utlåtanden, (hvaraf det första föreslogs af en Ledamot, och det sista af Herr Major Pålman sjelf till trycknitig, ) innefatta ett ovilkorligt bifall till dessa, ej blott i hufvudsaken, utan ock i an-1 seende till alla der nyttjade uttryck.
Lika så litet som Ridderskapet och Adeln är förbunden taga i försvar alla de uttryck, med hvilka Herr Major Pålman framsagt sin mej ning, lika så litet hade BorgareStåndet behöft åtagä sig de individuers af Köpmannaclassen sak, om hvilka Herr Major Pålman yttrat sig.
Men då BorgareStåndet trott sig, som Stånd, förolämpadt genom en förment vanhedrande beskyllning mot Köpmannaclassen, och kunnat anse Ridderskapets och Adelns bifall till tryckningen af Deri 5 Maj. ett yttrande innebära bifall till dettas innehåll i hela dess vidd, äger äfven Ridderskåpet och Adelil häraf anledning anse Herr Major Påltnans sak för sin egen; Och jag vågar derföre framställa min mening, huru vida Riddeiskapet och Adeln bör sträcka sitt deltagande i en strid, sorn egentligen blott borde vara en emellan Herr Major Pålman och en del individuer af Köpmannaclassen, men nu skulle kunna, genom BorgareStåndets befattning dermed, blifva förvandlad till en tvist emellan Stånd, hvar, till då BorgareStändet har all, och vårt Stånd ingen skuld.