Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm 14 januari 1824 För att göra den vidsträckta kreditrörelsen umbärlig och förena kapitalägare och kapitalbehövandes intressen, har Ständerna ansett att diskontorörelsen borde överlämnas till enskilda i stället för att vara föremål för statsförvaltningens omsorg.
Vi gillar och förordnar följande: 1: o Att bolag som vill låna ut pengar till enskilda personer har rätt att avdraga högsta lagliga räntan, dock inte under längre tid än högst ett år.
Efter förfallodagen får de uppta samma överränta som Banco Disconten.
2: o Att dessa inrättningar har rätt till samma handräckning vid indrivning som Banco Disconten.
3: o De som önska upprätta sådana bolag skall anmäla sig hos oss och förete bolagsregler och utlåningsreglemente.
Anser Vi att dessa är riktiga och tillräcklig fond finns, beviljar Vi bolaget rättighet att låna ut pengar till handel, näringar och jordbruk, under en tid av 10 år.
Sedan behövs nytt tillstånd.
4: o För övrigt skall allt som angår handelsbolag gälla, och intas i rättens inteckningsprotokoll, kungöras i tidningarna om bolagets inrättande, ändamål och förändringar, ansvaret för bolagsmännen, en för alla, alla för en.
Bolagen kommer inte att nu eller framledes kunna räkna på något stöd av allmänna medel samt att staten inte någonsin blir inblandad i verksamheten Stockholm den 14 januari 1824 CARL JOHAN
Kungörelse angående förhöjd årlig Capitations avgift av varje adlig mansperson, som erlägger bevillning av lön eller förmögenhet.
Stockholm den 14 januari 1824.
Den kapitations avgift på 24 skilling för adlig person som betalar bevillning på förmögenhet eller lön, som beslutades 1825 räcker inte att täcka Riddarhuskassans skulder.
Därför höjs den till det dubbla.
Avgiften skall uppbäras tillsammans med kronoutskylderna av kronans tjänstemän.
Vi kan dock inte anse detta tillskott annat än som frivilligt och endast gälla de inom adeln, som deltagit i beslutet.
En förteckning bör dock överlämnas till befallningshavande över de ledamöter som vägra betala, som vidare meddelar Riddarhusdirektionen.
Stockholm den 14 januari 1824 CARL JOHAN
Kungörelse angående förändring i tiden att få lösa i banken belånade guld- och silverpanter, eller omsätta de därå undfångna lån.
Stockholm den 20 januari 1824 Belåningsbeloppet på guld- och silverpanter i banken höjs till 1 riksdaler per arbetat, kontrollerat lod.
Panterna får återlösas efter ett år eller omsättas för ytterligare 6 månader.
Försummar man detta blir man lösningsrätten förlustig.
Den gamla stadgan från 1818 upphävs till låntagarens förmån.
Stockholm den 20 januari 1824 CARL JOHAN
Förordning angående ändring eller utrivning av Vattenverk, som genom uppdämning skadar jord eller hindrar dess odling.
Stockholm den 20 januari 1824 Under Vår oavbrutna uppmärksamhet på jordbrukets förkovran och utvidgande har Vi utfärdat en författning, för att hindra vattenverk att skada odlingen.
Vårt land är ju genombrutet av mycket vatten och dess uppdämningar orsakar ofta översvämningar.
§ 1 Då lagligt vattenverk dränker odlingsjord och orsakar hinder, har jordägaren rätt att kräva att vattenverket ändras eller flyttas.
Gäller inte vattenverk som driver större bruk eller fabriker.
Gäller inte när jordägare accepterat ersättning och förbundit sig att tåla uppdämning § 2 Kan uppdämning avhjälpas genom att verket flyttas, ändras eller att ny ledning öppnas bör detta ske.
Kan åter detta inte åtgärdas, utan att vattenverkets värde för framtiden minskas, får ändring ske endast om värdet av den översvämmade markens odling kan beräknas till vattenverkets dubbla värde.
Finns flera vattenverk skall det sammanlagda värdet räknas.
§ 3 Jordägare, som vill begagna sin rätt, som nämns i § 2 skall fullt ut gälda den förlust vattenverkets ägare om verket flyttas eller ändras, med förhöjning av det dubbla om verket i framtiden försämras.
Vill verkets ägare själv bestyra flyttningen, betalar jordägaren.
Vill verkets ägare inte befatta sig med
flyttningen, är jordägaren pliktig att verkställa ändringen.
Kommer vattenverket helt att utrivas, skall jordägaren betala värdet plus hälften till och ombesörja rivningen.
Tillhör verket ett bolag blir ersättningen endast motsvarande värdet.
§ 4 Om ägaren hellre vill avstå verket än ta emot ersättning, är jordägaren skyldig lösa hela verksamheten.
Hör mark till skall även den liksom inventarierna inlösas.
§ 5 Värdet av vattenverk som skall upphöra, skall efter noggrann undersökning om verkets beskaffenhet, enligt allmänt gällande grunder för värdering av fastigheter mätas och utbetalas i pengar.
Är vattenverket ett Fideikommiss eller boställe skall annat verk eller jord lämnas i ersättning.
§ 6 Jordägare som vill begagna sig av rätten som nämns i § 3 skall ansöka hos befallningshavande att lantmätare förordnas till undersökningen.
Befallningshavanden utser ensam en skicklig och erfaren lantmätare till detta grannlaga arbete.
Gäller det kronans boställe skall ombud utses, som bevakar Vår och kronans rätt.
Lantmätaren utsätter dag för förrättningen, som bör ske vid barmark.
Han meddelar mot bevis skriftligen både sökande och vattenverksägaren.
Sökande skall till domaren i orten lämna upplysningar om det finns personer med inteckningar i verket, som då skall kallas till förrättningen.
Hittar man ingen kungörs meddelandet i tidningarna.
Lantmätaren skall fjorton dagar före förrättningen från predikstolen i de socknar som berörs kungöra förrättnings tiden.
§ 7 Jordägaren och vattenverksägaren har vardera två gode män och befallningshavanden har två ledamöter av Hushållningssällskap eller andra skickliga och betrodda män, som samråder.
De undersöker om något nödvändigt avlopp utan men kan anläggas.
Därefter uppskattar de värdet av jorden med dess förbättring och vattenverkets försämring Skulle förändringen medföra att verk som ligger nedanför drabbas av översvämning, skall de upplysa om hur sådant kan förekommas Utebliver lagligen kallad vattenverksägare från förrättningen ersätter han uppkommen kostnad och kallas till nytt möte.
Uteblir han då också genomförs förrättningen ändå.
Kommer inte hans två gode män, kallar lantmätaren två ojäviga män av nämnden som på hans vägnar övervarar förrättningen.
§ 8 Ånöjs jordägaren och vattenverksägaren med beslutet kommer det att bero.
I annat fall instämmer jordägaren till domstol inom 4 månader, annars är hans sak förfallen.
Domaren kallar lantmätaren och de gode män som deltagit i beslutet samt annan skicklig lantmätare, byggmästare och allmänt ombud till ny syn.
Sträcker sig vattendraget genom flera domsagor förordnar hovrätten särskild domare, som tar upp saken i en uthäradsnämnd.
§ 9 Har lantmätaren funnit att vattenverket skall uppehållas medan vattenledning görs, skall jordägaren nedlägga penningar som motsvarar värdet av dess lösen.
§ 10 Är vattenverket genom dom utrivet, må det inte mer upptas.
§ 11 All kostnad som blir vid avfattning, avvägning och annan undersökning skall jordägaren ensam stå för.
Även om han vinner betalar han vattenverksägaren för hans bevistande av undersökningen och vid den första domstolen.
§ 12 Vid ändringar av ett vattenverk bör noga tillses att inte nedanför liggande verk skadas genom översvämning.
Sker det ges ersättning.
Jordägaren har rätt att med strömrensning undanröja hinder för vattnets fullkomliga avrinning.
§ 13 Befallningshavande skall se till att ränta och andra skyldigheter på vattenverk, som utrives, skall flyttas till den jord som har förmån av att verket rivs.
§ 14 Jordägare, som önskar utvidga odlingsbar mark genom att sänka sjö, avleda ström eller därifrån göra ränlar utan att han förnärmar annans rätt, skall ändå tillkännage det hos befallningshavanden.
Han låter undersöka om något annat nyttigt ändamål skulle kunna förhindras, som t ex flott- och farled.
I så fall bör ärendet prövas annars lämnar befallningshavanden tillstånd.
§ 15 Har jordägare fått tillåtelse att sänka sjö eller avleda vatten och detta inte kan ske utan att vattenverk ändras eller flyttas, skall den som äger verket vara pliktig att verkställa det på sätt som denna förordning fastställer.
§16 Vad om vattenverk, som hindrar odling och nu är stadgat.
gäller även för fiskeverk eller annan byggnad som lagligen tillkommit.
§ 17 Denna författning ändrar inte Vårt Brev av den 28 december 1822 eller kungörelsen om disposition av strömfall på kronohemmans eller annan kronojords områden.
Kungörelse angående verkställigheten, i vissa delar av Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda och samtyckta Bevillning.
Stockholm 20 januari 1824.
Prövning av de besvär som anförs över de i varje län utsedda prövnings kommittéers beslut, skall flyttas från Kammarkollegiet till Kammarrätten.
Debetsedlarna skall vara utformade efter särskilt formulär.
Nytt reglemente för mätning av fartyg av fem svåra läster.
Anmärkningar på debitering skall göras inom 5 år.
Kungörelse angående grunderna för de från Rikets Ständers Bank utgående Odlingslån.
Stockholm den 20 januari 1824 Bankens fond till odlingslån kommer att nedsättas till en viss summa och grunderna för lånen förändras till främjande och stöd i synnerhet för sådana större odlingsföretag, som är gemensamma för samhälligheter på landet.
Även kostnader för enskiftes och storskiftesförrättningar skall prövas.
Lån till vanliga mindre odlingar kommer endast att ske i sista hand.
Artikel I Om ordning att söka och erhålla Odlingslån.
§ 1 Rättighet att söka och erhålla odlingslån äger icke allenast jordägare, utan också åboer på kronojord samt arrendatorer av Kungsladugårdar och Boställen, under tiden arrendet pågår.
Bevis på att arrendevillkoren uppfyllts krävs.
Boställsinnehavare och deras arrendatorer är uteslutna från lånerätt om de inte har frihetsår på odlingslägenheten, som motsvarar tiden för lånets återbetalning eller om bostället har del i samhällighet och odling inte kan ske utan lån.
Sökande av lån anmäler det hos länets Hushållningssällskap eller befallningshavande.
§ 2 Följande handlingar bifogas: 1: o En av lantmätare gjord avfattning av odlingsfältet med beskrivning över läge, areal och beskaffenhet samt avvägning av vattendrag.
2: o Odlings- och tidsplan samt ett av två lantmätare i lantbruk kunniga och ojäviga män upprättat kostnadsförslag.
§ 3 Vid lånestöd för utflyttning på grund av enskifte eller storskifte skall domstolens bevis att förrättningarna blivit stadgade, jordägaren namn och ett kostnadsförslag samt den flyttningshjälp staten består, lämnas.
§ 4 Lån till mindre enskilda odlingsföretag skall sökas hos Hushållningssällskapen och protokoll från syn utförd av två kunniga och ojäviga män medsändas.
Synemännens yttrande uppläses i sockenstämma och förvaras hos pastor.
Den som har anmärkningar framlägger dem inom fjorton dagar, innan ansökan sänds till Lanthushållningssällskapet.
Omkostnaderna vid syneförrättningen ersätts av den sökande.
§ 5 Handlingarna skall vara insända före den 1 september om de skall behandlas det året.
§ 6 Det åligger Hushållningssällskapen att pröva nyttan av odlingsföretagen, liksom behovet av lån.
Därefter fördelar de lånen.
§ 7 Sedan alla handlingar blivit klassificerade insänds de före 15 oktober till bankofullmäktige.
§ 8 Då har bankofullmäktige fått uppgift om hur stor summa som följande år kan disponeras till odlingslån och gör upp listor i vilken ordning beloppen kan utgå.
Innan årets slut skall Hushållningssällskapen underrättas om vilka som blivit antagna.
Därefter upprättas skuldbrev och säkerheter och insänds till bankstyrelsen, som före 1 juni följande år skall ha beviljat lånet.
Låntagare som vill lyfta ytterligare andel av ett beviljat odlingslån skall förete bevis att odlingen blivit fullgjord så som grunderna för lånet säger.
§ 9 Då lån till jämngoda odlingar kommer i fråga och bidragen inte räcker till alla, får de som är beviljade lägsta summan av lånet Handlingar som befunnits behöriga men på grund av brist på tillgångar inte kan betalas ut, kan insändas följande år.
Detta kan fortgå i 5 år, sedan behövs ny besiktning
Artikel II Om prövningsgrunderna vid lånehandlingars granskning och Lånens bestämmande.
§ 1 Huvudgrunden vid prövningar om understöd är främst jämförelse mellan beräknad kostnad och vinst.
Företräde lämnas till det företag som beräknas ge högsta produktion med minsta kostnad.
§ 2 De egentliga odlingslånen beviljas endast till odling av kärr, mossar, sanka och vattensjuka ängar samt stenbunden och skogbeväxt mark och avtappning av sjöar.
I kostnadsförslaget upptas rothuggning, stenbrytning, dikning samt jordens bearbetning med plog, hacka eller spade.
§ 3 Först beviljas lån till större odlingsföretag, därefter för utflyttning på grund av enskiften eller storskiften och sist enskilda mindre odlingar.
§ 4 Med större odling menas minst 30 tunnland.
§ 5 Mellan 20 och 50 riksdaler på tunnlandet får utlånas beroende på svårigheten av odlingsföretaget.
Aldrig över 50 riksdaler.
§ 6 Enskild person får inte mer än 2.000 riksdaler per år och sammanlagda summan får inte överstiga 6.000.
Högsta lånesumman till mindre företag får inte överskrida 1.000 riksdaler.
Köper någon egendom, där lån är beviljat, kan lånet överflyttas på nya ägaren som ställer säkerhet.
§ 7 Lån för utflyttningar på grund av enskifte och storskifte kan också ges till gamla bostäders flyttning och uppförande av nya, om odling förekommer.
§ 9 Lånerättigheten får inte utsträckas till redan verkställda odlingar.
Artikel III Om betalningsvillkoren och vad för bankens säkerhet därutinnan är att iakttaga § 1 Räntan på lånen är 2 %.
Återbetalning sker efter 5 år vid större företag annars efter 3 år.
§ 2 Som säkerhet utges skuldbrev med borgen som för egen skuld av två personer som en för båda och båda för en ikläder sig detta ansvar.
Löftesmännens vederhäftighet bestyrks av befallningshavanden och deras underskrifter bevittnas av pastor i församlingen.
Borgen förnyas varje år och om någon löftesman kommer på obestånd, är låntagaren skyldig att genast skaffa ny borgensman.
Är löftesmannen också låntagare i fonden får hans sammanlagda åtagande, eget lån och det han borgar för, inte överstiga 6.000.
§ 3 Istället för borgen kan lånesökande ställa sin egendom som säkerhet om den inte redan är mer än hälften av 1823 års taxeringsvärde.
§ 5 Hushållningssällskap kan åta sig mot säkerhet att uppbära de beviljade lånen för hela länet och därefter fördela.
§ 6 Delägare i samfälligt upptaget lån bör samfällt utgiva skuldbrev till bank och en för alla och alla för en ansvara för återbetalningarna.
De behöver ingen borgen, då befallningshavandes i orten vitsord räcker.
Artikel IV Om Bankstyrelsens befattning och åligganden i avseende på odlingslån.
§ 1 Före 15 oktober skall bankfullmäktige infordra uppgift om hur stor summa som bör disponeras på lån året därpå.
§ 2 När lånehandlingarna är kompletta och säkerheten prövad godkänns lånet.
Skulle brister i säkerheten upptäckas återsänds lånehandlingarna och förklaring krävs.
§ 3 När lånet är beviljat anger låntagaren hur han vill ha pengarna utbetalade.
§ 4 Skulle låntagaren vara försenad med återbetalning 4 månader skall han genast lagföras och beloppet indrivas med 6 % ränta.
Artikel V Om inseende över Odlingars fortgång och fullbordan.
§ 1 Varje år skall låntagaren insända till lanthushållssällskapet en kort beskrivning över arbetets fortgång, besannad av de förra besiktningsmännen.
Hushållningssällskapet bestämmer hur kontrollen bör ske.
§ 2 Länens Hushållningssällskap lämnar redovisning till bankoutskottet vid riksdagarna över alla odlingsföretag i länet som har understöd.
§ 3 Skulle lånet inte ha används som var tänkt, lägger bankstyrelsen en straffränta på 8 %, som delas mellan Hushållningssällskapets kassa och länslasarettet.
Sådan låntagare äger inte rätt att låna mer.
Vad här ovan stadgat gäller för både nya och gamla lån och för övrigt gäller kungörelserna av den 27 september 1815 och 3 november 1819.
Kungörelse angående grunderna och villkoren för de lån, mot inteckning av fast egendom, som av Rikets Ständers Bank beviljas.
Stockholm den 20 januari 1824 Ständerna har vid sista Riksdagen beslutat att en fond inrättas i banken, där man kan låna mot pant i fast egendom.
De som har intecknade skuldbrev från 1820 och senare har företrädesrätt, när dessa lån beviljas.
Stadgade föreskrifter som gäller:
§ 1 1: o Var och en i Sverige bosatt medborgare är berättigad att erhålla fastighetslån, om den erbjudna panten innebär nödvändig säkerhet för banken.
2: o Lånetillgångarna fördelas så att 80 % avsätts för lant- och bruksegendomar, 4 % för Stockholms stad och 6 % för övriga landet.
3: o Som pant antas på landet.
Säterier och frälse gods, kronoskatte rusthåll, kronoskatte hemman, frälse och skatte järnbruk samt de s k hyttor i Bergslagen, som inte är upptagna av vanligt hemmantal.
De skall dock äga tillhörande jord, vars värde blir grunden för lånet.
Pant i Stockholms stad blir Brandförsäkrade stenhus Pant i övriga städer Hus och byggnader i allmänhet, som har brandförsäkringen inbetald, tomter, arv och egna åkrar, ängar och vretar i och invid städerna.
§ 2 1: o På landet och städerna utom Stockholm skall 1 / 3 av jorden efter 1823 år taxering utgivas som lån.
2: o På järnbruk som har egen skog utges 250 riksdaler på varje etthundrade skeppund som produceras vid bruket.
Drivs det däremot med köpekol utges endast 150 riksdaler per hundrade skeppund.
Hemman som ger bruket kol, dagsverken och körslor räknas in under bruket och får inte låna enskilt.
3: o För stenhus i Stockholm utges hälften av brandförsäkringssumman.
4: o Hus och byggnader i övriga städer får endast belånas till 1 / 3 av brandförsäkringsvärdet.
5: o I Filipstad, där särskilda privilegier gäller och fastigheter inte får föryttras till envar skall godkänd borgen lämnas och förnyas vart femte år § 3 1: o Lånen får aldrig överstiga 2.000 riksdaler till en och samma person eller pant ges av flera fastigheter.
2: o Söker korporationer eller bolag lån, kan bolagsman som har eget lån endast få den summa som fattas upp till 2.000 riksdaler.
3: o Det är fortfarande tillåtet att transportera en pant till en annan, men en person får inte beviljas mer än 6.000 riksdaler.
§ 4 1: o Fastighetslånen skall avbetalas varje år med svenskt silvermynt eller däremot svarande lodtal myntbart silver reducerat till Riksdaler efter nu varande Skrot och Korn, med ett belopp av 2 %.
2: o Efter 33 1 / 3 år är lånet betalt.
Låntagaren kan betala av snabbare om han vill.
3: o Säljs panten på grund av bristande förmåga att betala eller annat skäl, övertar köparen lånet mot villkor att han betalar det kvarstående.
4: o Ständerna har medgivit en lindring i betalningssättet för låntagare i landsorterna, så att de kan insätta i Ränteriet för bankens räkning även kontrollerat verksilver som beräknas till 20 skillingar i specie för varje lod.
Ränterierna avger bevis till banken.
§ 5 I övrigt gäller samma stadgande för de nya lånen som de gamla, vad gäller ansökningar och hur man förhåller sig till gäldenär, som inte betalar sin avgift, försäljning av panter och så vidare.
Kungörelse angående den av Rikets Ständer fastställda förnyade Instruction för Deras Revisorer över Banco- och Riksgäldsverken.
Stockholm den 20 januari 1824 Nya beslut och tillägg angående publicitet av Bankoverkets hela ställning kommer att äga rum vid de mellan riksdagarna infallande revisionsförrättningarna och dels beräkning av revisorernas rese- och dagtraktamenten.
Punkt 1 Revisorernas förrättning består av att ta noga kunskap om verkets styrelse och förvaltning sedan sista sammankomsten.
De skall följa Banco ordningen, instruktioner, reglementen och särskilda resolutioner, som redan är utfärdade eller kommer av Ständerna att utfärdas.
Upptäcker de något som är försummat eller kommit i olag skall de det med all sorgfällighet rätta och ge råd om förbättringar.
Vid förrättningens slut skall särskild berättelse insändas till Ständerna.
Berättelsen utskrivs i tre exemplar och en förvaras förseglad i Riddarhusarkivet, ett i banken och ett befordras till trycket i Post- och Inrikes Tidning.
Punkt 2 Då revisorernas förrättning består till huvudsak att överse verket och befordra författningarna till en jämn och orubbad verkställighet, så skall de inte befatta sig med någon slags disposition av bankens medel.
De skall heller inte delta i befordringsmål eller tillsättning av sysslor, löner eller pensioner, undantag dock om någon av betjäningen besvärar sig Punkt 3 Skulle revisorerna upptäcka någon Ämbets- eller Tjänsteman, som utmärkt sig särskilt för drift, flit och skicklighet och vill ge honom en penningbelöning, kan de anmäla det hos bankoutskottet.
Punkt 4 Revisorerna har rätt att själva anmäla de förseelser, som de upptäckt om de anse att särskild skyndsamhet är nödvändig.
Punkt 5 §§ 30, 66 och 70 i Riksdags Ordningen rörande revisorer skall bokstavligen åtlydas.
Punkt 6 Revisorernas nitfulla bemödanden att i allt vad Banko- Riksgäldsverket angår, befrämja deras bästa, bestånd och säkerhet, så att det svarar mot det förtroende de vunnit och göra dem förtjänta av Ständernas erkänsla och tacksamhet.
Punkt 7 Revisorerna får skjuts efter 4 hästar till och från Stockholm och uppbär 3 riksdaler i traktamente om dagen även under resan, som skall företas, så att man hinner 8 mil om dagen.
Dessa kostnader tas ut hälften av banken och hälften av Riksgäldskontoret.
Cirkulärbrev till Överståthållaren i Stockholm och samtliga Befallningshavande i riket, angående vad iakttagas bör vid Borgens ställande av personer, som på Kredit emottaga Stämplat Papper till försäljning.
Stockholm 22 januari 1824 Att vid borgens ställande för personer som på kredit mottar Stämplade papper, vederbörande skall under eget betalningsansvar tillse, att löftesmännen är vederhäftiga samt att borgen är ingången som för egen skuld.
Gäller även om det är fler löftesmän, som borga en för alla och alla för en.
Stockholm den 22 januari 1824 SALOMON LÖFVENSKIÖLD
Kungörelse angående upphörande av den inskränkning i Blekingska Allmogens seglationsfrihet, som hittills varit stadgad i avseende på fartygens storlek.
Stockholm den 26 januari 1824 Blekingska allmogen har hädanefter rätt att avsätta sina skogsprodukter till alla inrikes orter med egna fartyg, utan avseende på deras större eller mindre dräktighet.
Stockholm den 26 januari 1824 C af KLINTBERG
Universal angående upphörandet av den i Kongl Förordningen den 24 mars 1748 stadgade bestraffningen av spö eller ris för dem som kringstryka utan pass.
Stockholm 3 februari 1824 En del domare och landshövdingar åberopar förordningen av den 24 mars 1748, där personer som stryker omkring utan pass skall straffas med spö eller ris.
Denna förordning har redan förfallit genom förordningar av 1804, 1814 och 1819 då andra föreskrifter i anseende till lösdrivares behandling blivit meddelade.
Hovrätten uppmanas att meddela domare att 1748 års förordning inte längre gäller.
Stockholm den 3 februari 1824 H A v STROKIRCH
Kungörelse angående sättet att verkställa penninginsättningar i Bankens kassor.
Stockholm den 4 februari 1824 Då Ständerna granskat den nu gällande författningen rörande vad allmänheten har att iakttaga vid insättningar i banken, har de funnit vissa brister, både i säkerheten för insättarna och banken.
Därför upphävs kungörelsen från den 9 februari 1739.
Nu gäller att en kassör i banken förlorar sin tjänst, om han utger några enskilda eller annorlunda beskaffade bevis över medel, än det på bankens tryckta formulär.
När pengar blivit insatta hos en kassör och vederbörlig attest utfärdats, skall den ovillkorligen samma dag företes till anteckning och påskrift i kassakontoret, vilket håller öppet till klockan ett middagstid för detta ändamål.
Stockholm den 4 februari 1824 CARL JOHAN
Kungörelse angående det pris, vartill silver år 1824 i banken inväxlas.
Stockholm den 4 februari 1824 Då Ständerna beslutat, att det är tillåtet för var och en att växla myntbara metaller till sedlar beräknade till det förhållande mot speciemynt, som Bankofullmäktige enligt stadgade grunder för varje år bestämmer, tillkännager Bankofullmäktige att priset i år är 124 skillingar för varje Riksdaler Specie i silver och i övrigt iakttas följande: 1: o Alla slags svenska silvermynt får avlämnas i bankens kassor för lånebankens räkning mot attest som betalning hos lånebanken.
2: o Verksilver med svenska kontrollstämplar mottas och värderas så att 20 skillingar silver specie beräknas för varje lod.