Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilan tyckes antyda, att de gjorda anmärkningarna böra til (skrifvas en osynlig politisk kraft i Constit.-Utsk., för hvilken hanhyst mycken farhåga; men det måste vi tillstå, att om vi skulle döma af de hittills inom Constit.-Utsk. frambragta resultater, synes denna kraft icke vara särdeles farlig, utan tvärtom den ömkligaste bland alla.
Det är sannt, journalismen eller publiciteten — ty det är henne Frih. menat — är i våra tider en magt; men hon är på en gång framskridande och återhållande, och jag tror, att just deri ligger den bästa motvigten mot alla försök att sönderbryta statsskicket, eller annorlunda än på reformernas bana förändra det; och detta torde vara nog för att aflägsna all farhåga för den kraft, af hvilken Frih.
Boye gjort så mycket väsen.
Frih. har vidare försökt att ursägta Statssecret.
Skogsmans förfarande i afseende på banklagen; men detta försök har alldeles misslyckats, ty det är ej för någon obekant, att Ilr Skogman på detta rum, så tydligt som möjligt, opåkalladt förklarat sin mening vara, att ehvad 72 §. bifölls eller icke, kunde förslaget till banklag genomdrifvas i civillags väg; och jag förmodar, att Frih.
Boye icke fått någon fullmagt af Hr Skogman att återkalla eller bortadvocera hans förra yttrande, likasom jag förmodar, att Hr
Skogman har för mycken karakter för att vilja vidkännas, hvad Frih.
Boye i denna del gör och låter.
Det var emedlertid just på detta Hr Skogmans kategoriska förklarande af sin öfvertygelse, att banklagen i alla händelser kunde såsom civillag antagas, som jag syftat i min väckta anmärkn:sanledning; ty om förslaget till banklag endast bade tillkommit till följd af ett förbiseende, hade jag dermed öfversstt, hvaremot förhållandet är helt annorlunda, sedan Ilr Skogman sjelf medgifvit, att förslaget med velt och vilja blifvit uppgjordt, sådant det meddelades R.
Jag tillhör emedlertid icke dem, som efter Judiska lagen fordra ett försoningsoffer för alla eller dem, som Önska personlig förföljelse, och af det anförande, som jag nu ämnar Uppläsa, skall man finna, att jag ogillar Utskls förfarande att icke ställa hela Statsrådet undersamma ansvarighet sorn Hr Skogman för det ifrågavar. banklagsforslaget.
Jag har betraktat denna emot Hr Skogman riktade anmärkning endast såsom ett ytterligare bevis på hela styrelsesystemet; ty för min del har jag trott, att 107 §. icke är tilllämplig för enstaka fall, och det förundrar mig att se Constit.-Utsk. i sitt dechargebetänk. hafva framställt blott 3:ne särskilda anmärkningar, i stället att yttra sig öfver styrelseåtgärderna i sin helhet. iC
Dalman följande: Constit.Utsk. har, enligt min tanka, uti sitt inemor.
Öfver den af mig anmälda anmärkntsanledning emot Hr Statssecret. för financerna gjort sig skyldigt till följande ganska svåra misstag, nemi.: 1:0
Att Constit.Utsk. granskat den emot banklagsforslnget riktade anmärkningen ensamt i hvad den angick
Hr Skogman, utan att, i sammanhang dermed, pröfva Konungens öfriga rådgifvares förhållande i detta mål.
Om, hvilket jag ej vill bestiida, ett förbiseende blifvit af mig begånget, då jag, i alltför lättroget förlitande till de på detta rum af flera Konungens rådgifvare högtidligen gifna försäkringar om deras moraliska oskuld i afseende å ifrågavar. banklagsförslag med dertill hörande motiver så vidt nemi. dessa åsyftade att å lagstridig väg kullkasta grundlagen, ställt min anmärkning ensamt emot den enda synliga, positiva rådgifvare i detta fall, Hr Skogman, kan detta lika litet berättiga Constit.Utsk. att partielt granska sjelfva regeringsåtgärden, endast så vidt den rörer en viss person, som, i händelse anmärkningen blifvit framställd, utan att de upplysande motiver na medföljt, d. v. s. i okunnighet om Statsrådets delaktighet deri, det kunnat försvaras , om Constit.Utsk. undandolt de upplysningar ang:de ärendet i dess helhet, som K.
St. äga rätt att fordra, eller partielt pröfvat anmärkningen emot contrasignanten af det K. beslutet, utan att undersöka, i hvad mån hans kamrater varit, jemte honom, brottsliga.
Ett sådant sätt att granska är en verklig råttfälla för Utsk:s principaler, och jag vill, för de sednares värdighets skull, icke nämna saken vid det namn, jag anser vara dess förtjenta.
Jag tror således Utsk. böra i hela dess vidd pröfva den anmärkta rådgifvareåtgärden i afseende å banklagsförslaget. 2:0 Utsk. har visserligen förmält sig icke kunna godkänna Hr Skogmans ifrågavar. rådgifvande åtgärd, såsom stridande emot 72 §.
Reg.F., men dock ej ansett den vara hemfallen under 106 §. Reg.F., d. v. s. kunna åtalas under Riksrätt.
Skälet härtill förmäles vara, att ett förslag till lag, hvilket berodde af R.
St. att antaga eller förkasta, ej lärer kunna hänföras till uppenbarligen grundlagsvidriga rådslag och uppsåtligen befrämjade öfverträdelse!-.
Hvad menar väl Utsk., då det i premissen medgifver, att den ifrågavar. rådgifvande åtgärden stod i strid med 72 §.
Reg.F. och (då denna §. är grundlag) följaktligen var grundlagsvidrig, men i conclusionen befriar rådgifvare!), emedan grundlagsvidrigheten ej var uppenbar!!
Hvad liknar detta, om ej en domare, som först statuerar, att den anklagade är brottslig till en lagöfverträdelse, men säger sedan , att han icke kan straffas, emedan brottet ej varit uppenbart?
Eller göres behof af någoD annan uppenbarelse i Ben i Juli f. m. ■7 i detta hänseende, än att domaren finner det uppenbart, att brott blifvit af den anklagade begånget?
Jag förundrar mig, alt uppmärksamheten icke blifvit fästad vid absurditeten af en dylik argumentation.
Kär således Utsk. ansett det ifrågavar. förslaget lill lag stridande emot 72 §.
Reg.F. och följaktligen grundlagsvidrigt, så måste ock det råd, som föranledt ett dylikt förslag, innefatta tillstyrkande af ett steg, en åtgärd, sorn är emot samma §. stridande, d. v. s. vara straffvärdt enligt 3 §. ansvarighetslagen.
Men Utsk. hade alldeles icke af nöden att fästa sig ensamt vid denna §.
En annan är måhända ändå mera lämplig; det är den första, som stadgar ett ännu högre ansvar för den Slatsrådsledamot, som tillstyrker Konungen någon åtgärd, åsyftande ett ”lagstridigt kullkastande af någon Rikets grundlag,” och att i civil lagform upphäfva grundlagen måtte väl vara lagstridigt.
På dessa skäl yrkar jag, att Constit.Utsk. måtte till förnyad pröfning upplaga denna fråga, dervid Utsk. icke lärer underlåta alt ställa Hr Skogman och den eller dem, som med honom anses böra dela ansvar, under Riksrätt enligt 106 §.
Reg.F. Åro dessa Hrr icke felaktiga, så lära de ej undgå att frikännas; men att undandraga en anklagad lagen, är lika mycket en förolämpning emot honom, som det visar ett obehörigt misstroende till lagens kraft samt domarens upplysning och rättrådighet. 3:o Då emedlertid Constit.Utsk. icke kunnat undvika alt till något slags påföljd anmärka den ifrågavar. af Utsk. ogillade rådgifvande åtgärden, har Utsk. träffat en medelväg, hvilken i sanning är ganska lyckligt funnen lör alt helt och hållet kringgå grundlagen.
Utsk. har nemi. väl icke enligt 107 §.
Reg.F* anmärkt, att Hr Statssecret.
Skogman underlåtit alt iakttaga Rikets sannskyldiga nytta eller icke ådagalagt oväld, nit, skicklighet och drift i ulöfningen af sitt förtroende-embete ; nej , Utsk. har icke ens vårdat sig att utur grundlagen citera dess verba formalia, det har blott och bart gifvit R.
St. tillkänna, att Hr Statssecret. icke ådagalagt alla de för dess förtroende-embete erforderliga egenskaper, som i Reg.Fts 107 §. uppräknas.
För min del skulle det interessera mig att veta hvilka egenskaper Hr Statssecret. i detta fall visat sig sakna, äfvensom jag finner det vara lika mycket en uraktlåtenhet mot Hr Statssecret., som ett förbiseende af Utskts grundlagsenliga pligt, att Utsk. förbigått att anföra några skäl, hvarföre och i hvad mån Utsk. anser Hr Statssecret. felaktig, eller den emot honom gjorda anmärkning grundad.
Saken är verkligen af mera vigt, än att den bör kunna affärdas på det knapphändiga sätt, hvaruppå Utsk. behandlat densamma; och då jag icke finner Constit.Utsk., vid handläggningen af de från R.
St:s plena till Utsk. remitterade anmarkniugsfrägor 9 H. 3 i5 Dci t Juli f. m. hafva det ringaste större magt än öfriga Utsk., eller tillerkänner detta Utsk., mera än de andra, något slags rätt att för sig såsom en hemlighet behålla de af Utsk:s principaler fordrade upplysningar, anser jag mig böra öppet uttala den öfvertygelse, att Utsk. vid detta tillfälle icke fullgjort, hvad R.
St. ägt fog att af detsamma fordra för att erhålla anledning eller, rättare, grundläggning för sitt beslut.
Jemväl uti en annan omständighet har Utsk. iemnat mig ett grundadt skäl att begära återremiss af betänk.
Utsk. har nemi. omförmält en annan, i sammanhang med ifrägavar. ärende, Utskts granskning tillhörande, föregående öfverläggläggning inom Konungens Statsråd.
Det är således tydligt, att när R.
St. icke erhållit del af denna öfverläggning, de sakna en fullständig utredning och upplysning af målet, hvartill naturligtvis hörer att fullständigt känna dess sammanhang.
Jag har någon anledning att tro, det den af Utsk. undandolda, föregående öfverläggningen kommer att sprida något ljus öfver vissa ledamöters inom Konungens Rådkammare något skiljaktiga sätt alt yttra sig, då de tala inför Konungen och då de på Riddarhuset uppstiga för att afgifva någon högtidlig trosbekännelse, såsom händelsen var t. ev., då fråga på delta rum uppstod angtde des. k. olyckliga motiverua tili det lika olyckliga banklags-förslaget.
Dalman muntligen tilläde:
På grund af livan jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af memor.
N:o to. Hvad åter memor.
N:o rr angår, bekänner jag, att de anmärkningar, Utsk. här framställt, äro för sig sjelfva obetydliga, ehuru lill principen icke utan vigt.
Idka med Frih.
Roye förundrar det mig, att Utsk. här blott riktat anmärkningarna emot föredraganden, då jag af säker hand känner, att han icke varit ensam om rådgifvande åtgärden i dessa delar.
Men ännu mera förundrar det mig, att, då så manga andra ämnen för anmärkningar finnas, Utsk. blott fästat sig vid dessa; ty hvad frågan om instruetionen för R.
St:s Revisorer beträffar, är det klart, att R.
St., sedan de antagit denna instruetion, icke kunna begära Hr Skogmans entledigande för det han uppgjort förslaget dertill, och i afseende på frågan om brännvinsförfattningen har jag af flera sakkunniga personer hört, att R.
St:s beslut i detta afseende varit högst fåkunnigt och således ej bort verkställas, hvartill äfven kommer, att då frågan otn beskaffenheten af en brännvinspannehalt icke lärer kunna anses såsom annat, än en ceconomisk angelägenhet, deri K.
M. äger ensam besluta, Hr Skogmans åtgärd endast innefattat ett ursägtligt misstag, sorn när som helst kunnat rättas och äfven blifvit det.
Jag tror det icke vara till sådana särskilda fall, sorn Constit.Utsk. och R.
St. böra hålla sig, utan till förvaltningssystemet i sin helhet, om hvilket jag under discussionens vidare fortgång torde få tillfälle att yt - Den i Juli f. m, *9 terligare yttra mig.
Jag inskränker mig derföre för närvar, till begäran om återremiss af Utsk:s begge nu föredragna betänk:n.
Gr Spens, Carl Gust., uppläste följande:
E11 serie af reservationer till R. o. Ad:s prof. liar i flera riksdagar blifvit en följd af Constit.Utsk:s beslut alt anse siri egen minoritet obehörig att låta dess särskilda tanka åtfölja dylika Utsk:sullåt:n som detta.
Genom ett sådant beslut blir utsk:sledamoten nödgad, att i 5o §. af Itiksd.Orda. söka skydd för den rätt, som samma grundlags 5y §. synes hafva fåfängt sökt att, skenbart med uttryckliga ord, åt honom bevara.
Också jag mäste nu härtill taga min tillflykt och skall härvid försöka följa den sats, jag i Utsk. yrkade under debatten om reservationsrätten, att nemi. reservanten icke bör få yppa, hvad som af Statsrådsförhandlingarna ej blifvit offentliggjordt, men att han, med undantag häraf, äger full rätt yttra sig öfver lagligheten och lämpligheten af allt, som inom Utsk. passerat.
Jag måste härvid rikta mig emot orden i Constit.Utskts memor.
N:o 10: ”På dessa grunder har ock nuvar.
Constit.- ”Utsk. enhälligt funnit dess rättighet och pligt, att äska ”de i Statsrådet förda protocoll, icke böra i allmänhet eller ”utan särskild anledning sträckas utöfver den dag, då riksdagen börjats; hvaremot, vid yppad meningss^rid om undantag från den allmänna grundsatsen för denna i ett Riksstånd ”anmälda och till Utsk. remitterade anmärkningsfråga, Con"stit.
-Utsk. genom dess majoritet beslutat att till granskning, ”så vidt den af Ilr Dalman emot Statssecreteraren framställda anmärkning dertill föranledt, företaga det i Statsrådet ”den 3 Mars innevarande år hållna, samtliga RiksStånden ”oflicielt meddelade protocoll, hvilket fördenskull
Utsk. ej ”funnit nödigt att särskildt äska och som derjemte kunnat ”anses stå i sammanhang med en annan, Ulskrs granskning ”tillhörande, ehuru sedermera utan definitiv anmärkning lem”nad, föregående öfverläggning inom Konungens Statsråd.”
Denna period kan, efter mintanka, icke godkannas utaf den öfverröslade personal, som hvarken bar delat den åsigt, hvilken framställes som den segrande, ej heller den motsatta.
Här äro nemi. sammanförda icke mindre än 4 särskilda meningsstrider inom Utsk., som, efter min tanka, bade bort särskildt refereras, och besluten ordagrannt upptagas.
Jag anser mig således först böra recitera Utsk:s egna beslut fullständigare, än som i memor. skett.
I enlighet med betänk, uppstod d. 9 Maj, då Hr Dalmans memorial' och en inom Utsk. väckt anmärkn:sanledning öfver ett annat äldre Statsrådsprotocoll samfäldt företogos, en meningsstrid öfver 53 och ro5 §§. i Reg.F., 76 §. i Riksd.Ordn. och 11 §. i Ansvartslagen.
Denna strid ledde till följande voteringsproposition: ”Den, som anser den re - 30 Den t Juli i, m. ”mitte ra de anmärknlsanledningen, ehuru riktad ”emot ett först efter denna riksdags början i n”träffadt fall, likväl kunna af nu var.
Cons tit.- ”Utsk, till pröfning upptagas, voterar ja, med t il— ”lägg af, vinner nej, anses denna anmärkning ej u t”göia föremål för pröfning af in ne var. riksdags ”Co n s t i t.
U t s k.” — Majoriteten utföll för ja.
Under den förutgående debatten bade flera skäl anförts.
Alla hade, på sätt Utsk:s betänk, säger, enhälligt funnit den Utsk, i Reg,F:s io5 §. ålagda pligt icke kunna utan särskild anledning sträckas utöfver den tid, då riksdagen börjades, men öfver hvad som utgjorde fullgiltig anledning voro många meningar yttrade.
Eland sådana anledningar, dock utan att framställa dem som de exclusivt enda, hade flera ledamöter omnämnt fallet af en remitterad anmärkning; åtminstone jag hade bestämdt yrkat den sats, som ännu ar min, och hvarpå jag just stödjer denna reservation, att io5 §, ganska visligen har hållit Conslit.Utsk. öppet att utsträcka sin granskning inpå riksdagsperioden, icke blott för möjliga remisser af anmärkningsanledningar, utan äfven derföre, att en eller flera Slatsrådsförhandlingar före riksdagen kunna stå i sådant förhållande lill en annan, som under riksdagen förefallit, att halfhet i pröfningen blir oundviklig, om ej begge på en gång företagas.
Uppriktigt bekänner jag min enfald att, när ofvannämnde propos. upplästes och intetdera skälet, hvarföre Hr
Dalmans anmärknCsanledning upptogs, deri befanns intaget, icke förutse, att derigenom en senare majoritet skulle anse sig förhindrad sträcka sin pröfning utöfver anmärknJsaniedningens ordalydelse.
Näst härefter afgjördes genom votering: ”huruvida Utsk, ansåg sig böra äska genom HofCancelleren det d. 3 Mars förda S t a t s r ä d s p r o t o co 11hvilket ansågs onödigt på den i betänk, anförda grund, att sjelfva pro t, redan var officielt meddeladl Ständerna genom ett verkligt originalexemplar.
Ytterligare samma dag företogs frågan om det äldre Statsrådsprof., om hvilket betänk, talar, då det bland skälen, hvarföre prot. af d. 3 Mars blifvit granskadt, omnämner ”en annan Utsk:s granskning tillhörande, ehuru seder”meia utan definitiv anmärkning lemnad, föregående öfverläggning inom Konungens Statsråd.”
Det tillhör Ulsk:s totalitet alt, så vidt ske kan, aflemna upplysningar om denna öfverläggning, i fall R. o. Ad., med ledning af dessa ord, kan anse sig böra affordra sådana; för mig som enskild ledamot anser jag det, på grund af hvad jag i början förklarade, otili ilet att hår orda något om detta prot:s innehåll.
Deremot, och då betänk, säger, att det blifvit utan definitiv anmärkning lemnadt, anser jag mig kunna begära ett runi i R. o.
Ad:s prot, för den reservation, jag till Utsk.
Den i Juli f. m. ax gjorde emot sjelfva propositionen härom, ”på grund att
Hr ''Dalmans anmärkntsanledning och den hos Utsk. omedelbart väckta borde i ett sammanhang behandlas och bedö”mas.
” J.ig torde ej behöfva anföra något annat rättfärdigande härför, ej heller kunna få något större, än just det ofvannämnda, att
Utskts majoritet vid betänkts justering fann sig behöfva upptaga sammanhanget med denna äldre öfverläggning bland skälen, hvarföre Hr Dalmans anmärkning lunde upptagas; hvilket åtminstone bevisar, att sammanhanget icke är obetydligt.
Den 13 Maj, då frågan om prof. för d. 3 Mars ånyo företogs, stadnade Utskts ledamöter, efter en lång meningsslrid, vid följande voteringspiopostn:
"Den, som anser Utsk. vara af dess förra ”beslut oförhindradt sträcka sin granskning af ”S t a t s råd spro t. för d. 3 Mars till Statsrådets "samtliga ledamöter,” voterar ja, med tillägg af: "vinber nej, sträcker granskningen sig endast till den "emot Statssecret. väckta an m är knisa n ledningen;” och i denna votering vann nej.
Det är den omständigheten, att skillnaden emellan detta beslut och det första af d. g
Maj icke uti memor.
N:o io är klart framställd, utan tvärtom i mintanka sålunda, sorn om 1)lott "en yppad meningsstrid om undanlag från den allmän"na grundsatsen för denna till Utsk. remitterade anmärknls"fråga blifvit genom Utskrs majoritet afgjord,” hvilken egentligen har föranledt mig att, på sätt jag nu gör, reservera mig mot formen för Utskrs betänk.
Jag har, när det justerades, fåfängt sökt yrka, hvad jag tiodde vara min rättighet, äfvensom alla deras, hvilka, lika med mig, vid det ena tillfället hört till majoriteten och vid det andra till minoriteten, att åtminstone få begge besluten särskildt omnämnda.
Reservation har Utsk. nekat mig låta åtfölja; jag har således nödgats tillgripa den sista och obehagliga utvägen, den att till Ståndets prot. yttra mig öfver Utskrs åtgärd.
Dalmans anmärknrsanledning var i sanning riktad emot föredraganden ensam.
Den innehöll till och med under en ordrik framställning många ursägter för Statsrådets öfriga personal, hemtade från det olika förhållande, hvari de och föredraganden efter d. 3 Mars kommit genom olikartade förklaringar till R. o Adrs prot.
Denna sednare del af Hr Dalmans memorial hörde, efter min tanka, alldeles icke till Constit.Ulskls pröfning.
Kanhända likväl, att både jag och de ledamöter af Utsk., med hvilkas tanka min var instämmande, hade bort nogare granska ordalydelsen af Hr
Dalmans anmärknlsanledning; jag bekänner, att om jag anat det beslut, som togs, hade jag väl åtminstone försökt att sorgfälligare pröfva såväl den ena som den andra af de propositioner, i hvilkas besvarande genom votering vi deltogo och sedermera genom resultatet deraf befunuo oss försatta
Den 1 Jul t f. m. i en så högst vidunderlig ställning, sorn deri jag uther mig att här nedan få framställa.
Måtte likväl de män, hvilkas tadel uti denna del jag nödgas underkasta mig, besinna, att då vi vid den sistnämnda voteringen ärnade afgifva ja, var det icke vår rätt, utan den motsatta meningens försvarares, alt dictera contrapropos:n, och att dessutom i hela debatten endast var fråga om en anmärkntsanledning, icke om en anmärkning.
Emellan dessa begge synes väl åtminstone den skillnaden böra göras, att den auctoritet, som dömer öfver, huruvida anmärkntsanledningen skall till anmärkning förvandlas, måste anses äga sig öppet betrakta saken i sitt sammanhang, och att således, om den distinguerar, bör det ske sakvis och icke personvis, eftersom första regeln vid allt domarekall synes vara den, som förbjuder afseende på personlighet.
Jag torde här nedan vidare få förklara, hvartill denna åsigt liar led t mig.
Dock, angående oformligheten att söndra ett Constit.- Utskts granskning personvis, är det kanske mera lämpligt, att andra än jag här yttra sig; jag har i Utsk. före den sistnämnda voteringen sökt visa de orimliga och lill och med vådliga följder, som kunde uppkommit, om i834 års Const i t.
Ut sk. efter 106 §. hade ansett sig böra ställa Statssecret.
Skogman under tilltal inför Riksrätt, och 1829 års Utsk., suni genom nej-propositionen erhöll sig fullkomligen öppet att granska samma prof. af d 3 Mars i afseende på Statsråden. sedermera möjligtvis ställt äfven dem under dylikt tilltal, hvarigenom således tvenne olika Riksrätter kunnat fälla olika dom i samma mål och öfver åtgärder, som, om de äro sådana, sorn de måste synas för hvar och en, sorn anser sig böra hänvisa dem till Riksrätt, påkalla betydliga straffbestämmelser eller inga.
Jag bekänner, att jag, med afseende på dessa följder, länge tvekade, om jag ej borde förena mig med den aktningsvärde utsktsledamot, som efter voteringens slut uppstod och förklarade, att han, med full öfvertygelse om grundlagsvidrighet i de åtgärder, hvarom prot. af d. 3 Mars förmäler, ansåg dem böra hänvisas till en Riksrätts pröfning, men att han numera, tvungen af majoriteten att rikta åtalet emot blott en, ehuru handlingarna utvisade, att antingen ingen felat eller ock alla lika mycket, fann sig nödgad att, tvärtemot sin öfvertygelse, fria i stället för att fälla.
Jag tvekade, som sagdt är, om jag ej borde instämma uti denna inom TJlsk. ganska bestämdt uttryckta röst; jag fann likväl vid närmare eftersinnande, att det gafs en utväg att äfven med min öfvertygelse förena deltagandet i de voteringar, som återstodo, särskildt om Statssecret. enligt 106 §. borde sättas under domstols tilltal, och särskildt, om hans åtgärd enligt 107 §. borde för Ständerna tillkännagifvas.
Jag trodde nemi. och tror ännu, att när majoriteten hade inskränkt min granskningsrätt tili Statssecret.
, borde jag med min bestämda opinion örn hvarje do - * Dea i Juli f. m. 23 mares pligt att alltid afse sak framfor person, anse det vara min pligt mot denna majoritet att inom mig tolka deras beslut sålunda, att rådgifvande-åtgärden, icke den blott rådgifvande-personalen, utgjorde det tillstängda, och Statssecretts särskilda befattning, icke bans person, det mig medgifna granskningsfältet.
Huruvida Utsk:s öfriga ledamöter delade denna åsigt af det fattade beslutet, vet jag ej; men för min del anhåller jag få i detta prot. förvaradt, att när jag i Utsk. voterade öfver 106 §:s användbarhet på Statssecret.
Skogman i afseende på prot. af d. 5 Mars, ansåg jag mig, på nyss anförda grunder, ej få bedöma hans rådgifvande, utan blott contra-, signerandet; på lika sätt, att, när jag voterade öfver 107 §:s, ansåg jag mig ej berättigad att till pröfning upptaga, huruvida Statssecret. i sina rådslag hade iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, utan betraktade mig såsom inskränkt till afseendet på, huruvida banklagsförslaget och motiverna dertill för öfrigt voro med vederbörlig skicklighet och sorgfällighet utarbetade.
Just häraf följer likväl för mig skyldigheten att, oaktadt Hr Statssecretrs åtgärd är af Utsk., och mig inclusive, för R.
St. lillkannagifven såsom felaktig, likväl icke kunna här understödja ett Ståndets beslut, att Rikets väl anses kräfva en på denna anmärkning grundad underd. anhållan om samrnp embetsmans entledigande.
Vid ett sådant beslut måste nemi. komma i betraktande, att en mindre sorgfällig redaction är ganska vådlig af förordningar, dem Konungen i Statsrådet utfärdar, men icke pä långt när så farlig för Rikets väl vid propositioner, der ännu en ytterligare noggrann pröfning kan förväntas.
Jag har aflemnat min reservation och yttrat, huru jag ämnar rösta, i fall votering blir i frågan om anmälan hos Konungen; men för att ej oftare behöfva begära ordet, önskade jag nu äfven få anföra något om min åsigt af 107 §. och den betydliga skillnaden emellan dess föreskrifter för Constit.Utsk. och för Ständerna.
— Det har ofta varit sagdt under förra riksdagar både i plena och i Utsk., ofta äfven inom nuvarande Riksdags Constit.Utsk., att 107 §:s sladganden från början afsågo en hel embetsmannabefattning eller en hel gren deraf, och att dess användning på enskilda fall vore ett sedermera tillkommet missbruk.