Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med Slals-kontorels nya lönereglering är, på sitt sätt, samma förhållande som med KrigsColhii, att verket till fyllnad i det belopp, t som enl. dess nya organisation och inlerims-stat, erfordras, utöfver hvad Riks-slaten anslår, fått hvarjehanda bidrag a) af Charta-sigillata-verket, b) af Allmänna indragnings-statens anslag, till f. d. Allmänna Magasins-inrättningen, c) af 7:de Hufvud-Titelns anslag till skrifmaterialier och expenser, d) af Remiss-lage, e) af samma Hufvudtitels besparingar och f) af 8:de Hufvudtitelns anslag till Lappmarks Ecklesiastik-verk.
Enär den nu gällande Interims 2 n. 5,949: 11. 10. ■ _00:.. ~ 6,094: 11. 10.
Transport 6,094: 11. 10. 24 370 ( Ben 3i December e. m. Transport C,094: 11. 10. staten alltså för Stats-kont-, (Skeppsholms magasin och kronobageriet, samt magasinen i orterna och vågstaterna oberäknade), uptager 42,005: 16. — så anslår Riks-staten för samma ändamål endast 32,198: — — hvadan i ordinarie anslag för Stals-könt:s brister .... 9,807: 16. — hvartill, om de 2:ne äldste Stats komissarierne, som enl.
Inte rims-staten, endast åtnjuta 2,510 R:drs lön, skola, lika, med de 2:ne äldsta Krigs-Råden, lå 2,600, ytterligare komma 90
R:dr för dem hvardera, eller tillsammans 180: —■ — q ggiy. ]g
Något förord för bebo tvetzell rigtiga beloppet af detta anslag, lärer icke erfordras, enär bäggedera äro af K. M. genom Interims-staten godkända och bekräftade.
Behöfligheten af ordinarie Statsanslag är, för Statskont:s embets- och tjenstemän, ännu större än för Krigs Golldi, emedan det, om någon af de förra skulle, vid 65 eller 70 års ålder vilja taga afsked med hela ' lönen i pension, den icke kan, till hela sitt belopp, fås på allmän Indragningsstat, ej heller erhållas af de flera, till lönefyllnad sammanplockade Statsmedlen, på samma sätt, som Krigs-Golhii tjenstemän fått, af de, under dess vård stående kassor.
Under d. 30 sistl. Augusti, - har RammarR:n, i underd.-het begärt ny organisation och lönereglering, enl. hvilken Statsverket icke skulle något tillskjuta, utan deremot årl. bespara 121 R:dr.
Men som den nya löneregleringen skulle komma att draga länge på tiden, Transport 16,081: 27. 10.
Den 31 D ecember e. m. 371 Transport 16,081: 27: 10. emedan åtskillige embets- och tjenstemän, ej borde för framtiden få, såsom nu, innehafva flere tjenster på samma gång, och enär det sällan torde inträffa, att lika belopp af lön och tjenstgöring, varda samtidigt lediga, så att de kunna odelade öfverflyttas, från gammal till ny innehafvare, har KammarR:n i nnderd:het, anhållit om ett förslagsanslag af 2,000 R:dr årl., för att, under öfvergången från gammal lill ny stat, lätta och befrämja verkställigheten.
Denna var likväl beräknad, endast för verkets gamla författning.
Då denna oförmodadt ökades med fattigvårds ärenders afgörande i 2:dra instantien fann KammarR:n sig föranlåten att, för deras handläggning, genom ökad personal, hvars erfordeliga storlek, icke kunde vara på förhand bekant, begära Förslags-anslagels höjande till dubbelt, eller . . 4,000: — — Härvid bör jag anmärka, att ehuru tjenstepersonalen, både i Kammar-Colhm, Stats-kont. och KammarR.-n, blifvit till antalet inskränkt, och lönerna derigenom i allmänhet ökade, under vilkor, att icke få samtidigt innehafva flere dylika, så hafva Presidenternas löner förblifvit oförhöjda, och mindre än Hofrätts-Presidenternas, med hvilka de, före de sistnämndas förhöjning, voro jemnlika.
Presidenten i KammarRm skulle, t. o. m. få något (85 R:dr) mindre än han, för närvarande åtnjuter.
I hänseende till KammarR:n, hvars underd. förslag ännu icke blifvit af K.
M. pröfvadt, och till hvars förordande jag torde anses jäfvig, gör jag samma hemställan, som ronde Kammar-Colhm, nemi. att R.
St:r mätte ställa de ifrågavar:de 4000 R:dr till K.
M:s förfogande, för att, till ändamålet användas, i händelse K.
M. så, i nåder för godt finnér. * Summa 20,081: 27. 10. 9:0.
Enligt General-Direkt.
Ekströmers underd. förslag, af d. 21 sisth Oktober, skulle till förbättrad lönereglering för Sundhets-ColUm, erfordras R:dr 5,762.
Då är, för hvarje Medicinal-Råd, beräknad en årlig löneinkomst af 2,600 R:dr.
Men om denna, såsom skäligt synes vara nedsättes för de 2:ne yngsta Medicinal-Råden, till likhet med yngre Hofrätts- och Collegii-råds till 2,400, så besparas . 400. 5.362. 24* 372 Den 31 December e. m.
Enär Collegii Ordförande, sora blott har 3,665
R:dr i lön, och ej föreslagit någon tillökning åt sig sjelf, men väl torde böra åtnjuta fulla 4,000 R:dr, så hemställer jag att skillnaden, eller . . 335. måtte ytterligare af R.
För behöflighetén af denna, af K.
M. icke pröfvade, och följaktligen icke heller äskade löneförhöjning, torde icke behöfva andragas något annat, än Stats-kalenderns vitsord att 3:ne af de fyra Sledicinal-Råden äro tillförordnade, emedan de nuvar:de lönerna äro så ringa, att läkare, begåfvade med erforderliga egenskaper, för att bekläda dylika embeten, icke vilja, eller för sin utkomst kunna, mot ,sä ringa vedergällning, som Staten, för deras trägna sysslor, består, upoffra andra tjenster, eller enskild, mycket mera lönande praktik.
Om rättelse icke snart vidtages, så händer Sundhets-Colhm förmodligen detsamma, som före sista löneförhöjningen hände Artilleriet, att de saknade personer, som ville tjena för de små lönerna.
Efter ett år, så mödosamt som detta, då cholera yppats i de flesta landsändar, borde R.
St:r, framför allt, visa Sundhets-Colhii ledamöter sin erkänsla för deras utomordentliga ansträngningar.
I öfverensstämmelse med hvad jag hemställt, för andra embets-verk, der Konungen ingen framställning gjort, föreslår jag äfven här, att R.
St.-r måtte till H. M:s förfogande, ställa förenämnde 5,697 R:dr för den händelse, alt Konungen skulle, godkänna den lönereglering, hvarom SundhetsColhii Ordf:de i underddiet anhållit.
Vid 1847—1848 årens Riksdag, äskade Konungen (Statsproposilionen sid. 70) anslag lill en Profession, , vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet, i Pathologislia Anatomien, som sysselsätter sig med utredandet och förklaringen af de förändringar, hvilka inom menniskokroppens särskilda delar försiggå, under de olika sjukdomarne.
Anslaget blef ej bifallet och saknas ännu.
Brukspatron Cassel, som i sin nngdom studerat läkarekonsten, har nu, d. 14 dennes i BorgareSt. uptagit saken.
På de skäl, Konungen tillförene anfört, och motionären nu ytterligare andragit, föreslår äfven jag, att den summa som blifvit för ändamålet ifrågaställd mätte beviljas med . . . . 1,600.
Hr Cassel har jemväl påyrkat ett anslag för en Adjunkt i Chirurgien vid berörde Institut hvilken f. n. brister och hvarigenom dels biträde, dels vikarie Transport 1,600. .5,697. 5,697.
Den 31 December e. m. 373 Transport 1,600. 5 6g7 för Chirurgie-Proféssorn, saknas när de behöfvas.
På de skäl, som motionären anfört, anhåller äfven jag, att 11.
St:r måtte, lill berörde adjunktur be - Den allmänna hemsökelse af cholera-farsoten, hvilken Sverige, under iunevar:de år fått vidkännas, och hvilken ännu icke uphört, samt farsotens samtidiga och fortfarande gångbarhet i flera Europeiska länder, antyda att hon snart torde få räknas bland ständiga sjukdomar, Då hennes botande väsendtligen beror på snar läkarehjelp, så har erfarenheten visat huru otillräckligt Läkarnes antal i landsorterna varit.
Det är derföre nödigt, att åtminstone aflöna dem, som redan finnas derstädes, så, att unge män upmunlras lill att egna sig åt det obehagliga yrket, samt att tjensterne icke blifva obesatta, eller försedda med mindre dugliga innehafvare, särdeles som iäkarne sjelfve icke sällan falla offer för choleran.
Jag instämmer fördenskuld i Hr Cederschiöld? den 14 i denna månad afgifna förslag alt Provincial-Läkarnes löner måtte ökas med en summa som han uplagit till . . ■ 12,672.
Summa .... 20,369. 10:0.
Bland våra nuvarrde Hislorie-skrifvare, är författaren af ”Svenska folkets historia, från äldsta till uärvarrde tider” Hr A. M.
Strinnholm, en af de förtjentaste.
Ilan har den lönlösa utmärkelsen, att vara en af de 18 i Svenska Akademien, men äger hvarken enskild förmögenhet eller lön på stat, de vanliga och oumgängliga vilkoren för en Vitterhets- eller Vetenskapsidkare? inkomst i Sverige.
Emedlertid har denne nitiske häfdatecknare, som endast lefver för sitt historiska arbete, ingen annan vedergällning eller upmnntran derför än att R.
St:r på Indragningssiat gifva honom 1,000 R:dr om året, samt all kronan, af honom inlöser 250 exemplar af hvarje del, som af hans arbete utkommer.
Det förra anslaget är, såsom en hvar kan inse, otillräckligt för cn gift man, som, ehuru stora försakelser han måste uthärda, dock icke kan underkasta sig den, att umbära de böcker, han för sitt historiska arbete behöfver inköpa.
Inlösen af de 250 exemplaren, räcker ej till mera än hälften af tryckningskostnaden, och afsältningen minskas i samma mon, som arbetet, hvilket redan utgör 4 dryga band, fortskrider, och blifver dyrare för allmänheten, samt våra i all mänhet meddellösa studerande.
Följden af Statens karghet mot Hr Strinnholm är: alt han, såsom jag i egenskap af en bland förvaltarne af en allmän inrättnings kassa vet, måste skuldsätta sig.
Denna njugghet mot Hr Strinnholm, synes mig vara så mycket obilligare, som R.
St:r åt Professor Schlyter i Lund, hvilken, i denna egenskap åtnjuter lön på stat, likväl derjemte årligen gifvet, 374 Den 31 Becembct e. m och gifva honom 1,200 R:dr för utgifvandet af Sveriges gamla lagar.
Jag anhåller alltså alt anslaget till Hr Strinnholm, på allmänna Indragnings-staten, måtte förhöjas från 1,000 till åtminstone 1,500 R:dr eller ökas med 500. utöfver hvad den Kongl.
Statsproposrn uptager.
Under det att Svenska Akademien, efter sin snart 70- åriga tillvaro icke hunnit utgifva någon svensk ordbok, ehuru jag vet att hennes nuvande Sekreterare förnämligast, samt äfven andra hennes ledamöter äro dermed sysselsatte, och under det att de förnämsta lefvande språkkällornas, provincial-dialeklernas, efterforskning och begagnande hos oss tyvärr, försummats, hafva Norrmännen, i det sednare hänseendet, föregått oss med efterdöme)], värda att följa.
Redan 1848 utkom i Christiania på Norska Vetenskapssällskapels bekostnad en Grammatik öfver det Norska folkspråket, och 1850, en ordbok öfver detsamma, föranstaltad, och jemväl bekostad af samma sällskap, beggedera författade af Ivar Aasen.
Hvarföre hafva vi ingendera delen? utan tvifvel derföre, att vi ej egnat upmärksamhet och kostnader deråt.
Användas de : så skola skickliga personer visserligen icke saknas.
Redan hafva vi sett en studerande, Säve, sjelfmant anställa dyrika forskningar i Dalarne.
Flere andra skulle ofelbart framträda, om upmunlran dertill gåfves.
Det lättaste och minst kostsamma sättet att samla förråd till ordboken, skulle förmodligen vara, om man, åt någon skicklig och hugad person, vid hvartdera Universitet, ansloge ett årligt arfvode, för att af dervar:de studerande, särdeles Bonde- och Preste-söner inhemta hvad de kunde hafva att meddela.
När detta förråd vore samladt, kunde en tjenlig person utskickas i landet,' för alt genom samqväm med allmogen, inhemta likheten eller skiljaktigheten i de flerfaldiga dialekternas grammatik.
För detta ändamål* anhåller jag, att R.
St:r måtte bevilja 300 R:dr årligen, för hvartdera universitet, eller tillsammans 600. alt ställas till Svenska Akademiens förfogande, för att, efter omständigheterna begagnas, först till ordförråds insamling vid universiteten, och sedan till resor i landsorterna.
Summa 1,100. 11 :o. Sedan jag föreslagit förhöjning af Just -Kanslerens lön, till likhet med Just.-Rådens, böra, för den stadgade öfverensstämmelsen, mellan hans och Just.- Ombudsmannens löneinkomster, de sednare jemväl ökas till 5,000 R:dr eller med . . . 740.
För samma öfverensstämmelses skuld, bör då äfven, den egentligen s. k. lönen, bestämmas till 4,000 R:dr och taffelpenningarne till 1000, på det att Just.-ombudsmannens pension, på allmän indragningsstat, icke måtte blifva större än Just.-kanslerens, ifall någon Just.-ombudsman' hädanefter skulle, såsom jag tror händelsen var med den förste, eller Frih. Mannerheim undfå en sådan pension.
Den 31 December m t~D ro Sammandrag. hindra Hufvudtiteln. 18 Just.-RSdt\ lönetillöbning af 800 R:dr, för hvardera . . . . 1 Jusl.-kansler från 4,260 till 5,000 R:dr . 8 Fjerde Hufvudtiteln.
Godtgörelse af statsmedel för Bidrag till Krigt-Collegii aflöning af förenade Mötespassev.-Fonden . „ af Arméens nya Mötes-Fond „ af Krigsmanshuskassan „ af Militiae Boställs-kassan „ af Forlifikations-Afdelningens anslag till fästningsbyggnader „ af d:o arrende och jordskyldsmedel Löneförhöjning
St General-Intendenten och Krigs-Råden . . . :
Löneförbättring ät Ingeniör-Corpsen Sjette Hufvudtiteln.
För flekafvelns lefrUmjande ■ För' «n ilaiistitk Byrå , . . , Transport 9,600: 740: — .JT—-10,340 — 3,046: 32. — 9.656. 32. — 5,886: 32. — 6,333: 16. — 733: 16. — 438: 32. — 200: 16,030: — — 49 39,1 32 1,555: 3,333: 16. — d RSa. t g. 57,453: — Den 31 December Sjunde Hufvudtileln.
Transport Kammar-Collegii nya stat, enligt underd. förslag d. 1 Juli 1853 Löneförhöjning, åt de äldsta Kammar-Råden .
Stals-konlorel, skillnad mellan detta Collegii Interimsstat R:dr . . . och Riks-Statens kontanta anslag utgör Hvartill kommer löneförhöjning åt de äldste Stats-Commissarierne Kammar-RUtten äfven för fattigvårdsärcnder, förslagsanslag enl. underd. hemställan, d. 30 Augusti 1853 åttonde Hufvudtileln.
Sundhets-Collegium, enl. underdånigt förslag af d. 21 Oktober 1853 hvarifrån afgår minskning af de 2:ne yngsta ftledicinal-Rådens löner, med .... hvaremot återstoden ökas med Ordf:dens löneförhöjning till 4,000 R:dr Till en Profession i Pathologiska Anatomien Till en Adjunktur i Chirurgien vid Carolinska Institutet Löneförhöjning åt Provinciat-LUkarne, enl.
Hr Cederschiölds motion Nionde Hufvudtileln.
Ät häfdatecknaren Strinnholm Till Provincial-dialekternas efterforskning och antecknande Pu Riksgälds-kontorets Stat Löneförhöjning åt Just.
Ombudsmannen Summa 5,494 600 11. 10. 6 094 11- 10 42,005 32.198 16. — 9,807 180 16. — — — 9fl«7- 16 _ 5.762 400 4,000: 5,362 335 5 697- — — 1,600 400 — 9 rinn _ _ 12672; 500. 600: 57,453: .20,081: 27: 10. -20,36'J — -1,100: 740: 99,843: 27. 10.
Den 31 December e. m. 377 Dessa motioner begärdes på bordet.
Gr. von Rosen, Adolf Eugene, upläsle 2:ne motioner af följande lydelse: 1:0.
St:r får jag härmedelst vördsamligen framställa ett förslag, som hos pluraliteten sannolikt väcker öfverraskning, men hvilket jag räknar mig för en ära att vara den. förste, som inom Svenska representationen framlägger.
Jag föreslår, all ett årligt anslag af 20,000 II:dr b:ko mätte af R.
St:r beviljas för inrättande af ett homeopalhiskt sjukhus med klinik uti hufvudstaden.
Denna motion har uti vetenskapens och mensklighetens stora intresse en mäktig bevekelsegrund.
För mängden gäller kanske likväl detta mindre än gamla fördomar och rotfästade dogmer.
Men den äger äfven ett annat motiv, som talar direktare till de flestas omdöme — det är besparingens.
Om man beräknar den skatt, sorn Svenska folket erlägger till i landet varande apothekare för årligen förbrukade medicinalier, så upgår den säkert till mera än 2 milhr R:dr, hvaraf en del utgår till främmande länder för derifrån införskrifna droguer.
Det är kändt, alt i homeopathien användes allenast enkla medel och dessa i så små doser, att, med homeopathisk behandling af sjukdomarne i landet, kostnaden för läkemedel skulle nedgå till mindre än tiondedelen af nyssnämnde summa.
Ar det en likgiltighet, om folket skulle hafva l,SOO,0OO R:dr i behåll för andra behof och produktiva ändamål ?
— Det kan icke förnekas, att den gamla medicinen med sina massor af medikamenter framkallar en egen klass af sjukdomar — medikamentssjukdomarne, hvilka ofta nog äro svårare än det ursprungliga onda, som läkaren haft att behandla.
Sådant förekommer ej vid homeopathien, och den, som sjelf erfarit skilnaden emellan den s. k. allopathiska och den homeopatiska behandlingen, kan icke tveka i valet dem emellan, om han lemnäs åt sitt eget omdöme.
Ser man dessutom på resultatet af de serskilda methoderna, så utfalla de statistiska siffrorna betydligt till homeopathiens fördel; och det är icke utan grundade skäl, som, trots motståndet af de gamla läkareskolorna, hvilka flerestädes verkat pä Regeringarne till förföljelser mot den nya, denna lära likväl under en tidrymd af ett halft århundrade inkräktat ett så stort område, att den utöfvas af tusentals läkare och uti alla länder af verlden.
Den är icke heller obekant hos oss, ehuru den ibland Iäkarne räknar, såsom jag tror, endast trenne, som studerat och uteslutande utöfva densamma.
Homoepathien är t. o. m. äldre i vårt land än t. ex. i England och Amerika: den äger ock hos oss en mängd adepter, synnerligen bland presterskapet å landet, som med lycklig framgång i alla landsorter bispringa sina lidande medmenniskor.
Den har under årets kolera-epidemi visat ett fördelaktigare resultat än 378 Den 31 December e. m. annor behandling af denna sjukdom; och det måste således med afseende serskildt å denna farsots möjliga, ja! sannolika återkomst vara en riksvigtig angelägenhet, att det beredes åt homeopathien ett vidsträcktare tillfälle alt å sjukhus ådagalägga, h.vad den förmår, till jemförelse med den äldre medicinska behandlingen.
Om remiss häraf till StalsUtsk. anhälles, och förbehåller jag mig att få förelägga Utsk. till ämnet hörande handlingar och uplysningar. 2:o
Offentligen och i enskilda kretsar höres allmänt en klagan, att den närvarande liden är hos oss synnerligen fattig på utmärktare embetsmannaförmågor, och att såsom man yttrat, ”i Axel Oxenstjernas land förgäfves letas efter män på de högre platserna med vidsträckta statsmannainsigter och omfattande uphöjd blick.”
Naturligen gör man sig den frågan, hvad är orsaken härtill? och, huru skall denna brist kunna afhjelpas?
Svaret blifver utan tvifvel olika efter hvars och ens skiljaktiga upfattning af förhållandet.
Man skall härleda det onda ifrån en mera än förr på ytan gående bildning— må ske! ifrån en större slapphet och veklighet i karakteren, som skyggar tillbaka för det trägna, ansträngande arbetet och hängifver sig ät njutningen och nöjet o. s. v. — fel, hvilka endast upfostran anses kunna undanrödja hos ett kommande slägte.
I hvad mån detta må äga verklig grund, låter jag vara osagdt; för min del ser jag saken ifrån en praktisk sida, och föremålet för denna min vördsamma framställning är, alt föreslå ett botemedel af praktisk karakter, hvilket i min tanka äger förmågan att verka hastigt till bättring och icke skjuter det ondas afhjelpande till en oviss framtid.
Hvad är det, sorn inova det industriella lifvet framkallar och utvecklar skickligheten ?
I stort sedt, ingenting annat än afsättning efterfrågan, upmuntran.
Äger månne hos oss den, sorn egnar sig åt embetsmanna-yrket, någon sådan sporre till ansträngning och utbildning af sin förmåga?
Jag fruktar alt härpå måste svaras ett obetipgadt nej!
Eller huru många Chefer finnas, som taga kännedom om de unga män, hvilka inkomma i verket, undersöka deras duglighet, göra sig bekanta med hvars och ens serskilda användbarhet, söka utveckla de gryende anlagen samt stärka och lifva den unges förmåga, på samma sätt som man stärker magnetens kraft medelst vidhängande af allt större och större tyngder?
Jag bekänner att jag icke hört lalas om någon enda, som upfattat det vigtigaste bland chefskapets åliggande — det alt upamraa och bilda efterträdare till ej blott sin egen plats, utan till hvilken som helst af de vigtigare befattningarne inom administrationen.
Tvertom känner jag •— och någon hvar torde hafva samma erfarenhet — förmågor, som bortdomnat under åratal af andefattigt renskrifveri uti verken, samt gått förlorade för fäderneslandet, i stället att de kunnat håde gagna och hedra det.
Och ser man på tjenslemknnens aflöning, huru otillräcklig och låg är icke den.
Ur det dagliga lifvets erfarenhet har man tillfälle
Den 31 December e. ni. 379 alt lära, att man icke kan få ett godt arbete utan alt betala det i förhållande till den lid och skicklighet, sorn derpå blifvit nedlagde.
Huru kan man då begära att i det allmännas tjenst få ett godt arbete med så ömkligt små löner, som Staten består de fleste afsina tjenare?
Huru vill man vänta sig, att då personer med kunskaper och skicklighet kunna inom det praktiska lifvets verkningskretsar vinna tidig utkomst och riklig bergning, de utmärklare förmågorna skola föredraga att svälta och domna i Statens tjenst heldre än att på enskild väg och inom de praktiska yrkena söka oberoende och välstånd.
Den stora grundorsaken till bristen på skickliga embetsmän ligger sålunda, efter min tanka, uti saknaden af upmuntran och i en otillräcklig aflöning.
Men den ifrågavande bristen har icke mindre sin grund deri, att jemte en aflöning, som uti de lägsta graderna föga öfverstiger, eller såsom inom militären, icke ens upgår lill en vanlig dränglön, det är sä illa sörjdt för tjenslemännens pensionering, att Staten af en barmhertighetskänsla, som har sin rot och näring uti medvetandet alt hafva alltför njuggt vedergällt deras arbete, måste till samhällets stora skada bibehålla dessa tjenare, långt efter sedan de äro för sina åliggandens verksamma skötande odugliga.
Det är i vårt land en rättighet, ehuru villkorlig, för den civile tjenstemannen, att vid upnådd 65 års ålder och 40 års tillryggalagd tjenstetid erhålla afsked med lönens bibehållande såsom pension; men det finnes intet tvång för honom att ens vid denna ålder taga afsked, oaktadt, med vissa undantag, förmågan att verka med kraft då är enl. naturens ordning så förminskad, att tjensten icke kan på ett ändamålsenligt sätt vidare af honom skötas.
Man behöfver icke vara långsynt för att se, huru samhället måste häraf lida, och det torde vara tid att tillvägabringa en förändring i detta förhållande, samt tillerkänna Staten en rättighet att entlediga tjenstemännen i alla grader, då de hunnit en viss ålder och genom mindre duglighet för tjensten icke vidare gagna det allmänna, utan endast slänga platsen för verksammare förmågor.
Jag tager mig alltså friheten föreslå, att hos oss på samma sätt som i Frankrike, måtte genom en utfärdad allmän författning stadgas, det hvar och en embets- och tjensteman — civil eller militär — som upnålt en viss lefnadsålder, bestämd olika efter de serskilda gradernas vigt och ansvarsfullhet, skall ur tjensten afgå med rättighet likväl för Regeringen att göra derifrån undantag, då omständigheterna sådant föranleda, skolande den afskedade för sin lifstid såsom pension åtnjuta en efter ålder och tjenstetid lämpad bestämd andel af den lön, sora hans tjenst åtföljer.
Det är klart att ett sådant stadgande icke kan införas utan att på samma gång bereda medel till den förökade pensioneringen, som måste häraf blifva en följd; och detta gifvet' mig anledning att kasta en flyktig blick på de anstalter, som redan finnas i vårt land för civile och militäre tjenstemäns pensionering.
Allmänna Indragnings-slaten pensionerar dem som vid upnådde 65 års ålder söka och erhålla afsked.
Detta är
Statens försörjningsanstalt för sina i tjensten grånade och utnötta tjenare, hvil - 380 Den 31 December e. m. kas rättighet till åtnjutande af pensionsförmåner likväl icke är ovilkorlig, ulan beror på af läkare styrkt oförmögenhet alt tjensten vidare bestrida och utöfva.
Enligt min tanke borde rättigheter till afskedstagande med fulla lönen i pension inträda vid 60 lefnadsår och 35 tjensteår, då sjuklighet genom läkarebetyg styrkes, men vid 65 års ålder vara alldeles ovilkorlig.
Ciuil-statens Pens iöns-Inrättning grundlädes vid 1823 års
Riksdag med ändamål att pensionera civile embets- och tjenstemän vid 55 års ålder och 30 års tjenstetid, hvarigenom, så hoppades man, skulle inom kort göras Allmänna Indragningsstalen öfverflödig.
Pensions-Inrättningen erhöll för delta ändamål af Staten en samlad grundfond jemte icke obetydliga direkta och indirekta årliga anslag och inkomster.
Embets- och tjenstemännen indelades i vissa pensiönsklasser, och det antog såsom allmän grund för bestämmandet af pensionsbeloppet att det skulle utgöra § af lönen.
Tjenstemännen skulle äfven med egna afgifter bidraga till sin pensionering, samt tillädes med anledning deraf att uti förvaltningen och lagstiftningen för inrättningen, genom val, deltaga.
Syftet med denna anstalt var godt, och det var en riktig stalsmannatanke, som låg till grund för densamma; men beklagligen lior genom delägarnes egennytta, Regeringens undseende derför, samt R.