Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Först i 11 §:n nämnes om flera löfsesmiiii; och på sådan grund har man äfven i lagskipningen antagit, att den 10 §:n endast har tillämpning på den händelse, att den döde varit ensam löftesman.
Om någon utsträckning af lagrummets tillämplighet är nu ej fråga; och derföre göres ej behof af ett stadgande i anmärkta syftning.»
Ej heller i detta afs:de kan jag dela Utsk:s mening; ty jag tror att livar och en som med upmärksamhet genomläser 10 §:n måste medgifva, alt dess ordalag äro tillämpliga ehvad det är fråga om en borgensförbindelse med en löftesman eller med flera Denna § stadgar endast: »Dör löftesman, vare då gäldenär skyldig att straxt ställa ny borgen.»
Den innehåller således ingenting ang:de löftesmäunens antal.
Den omständigheten åter, att uti 1! g:n omtalas flere löftesmän, måtte väl ej vara ett bevis på ali. 10 §:n endast har tillämpning på den händelse, att den döde varis ensam löftesman.
Jag tror ej heller att denna § någonsin sä blifvit tolkad, och jag skulle t. o. m., om man ville gifva mig 1 timmas anstånd, kunna framvisa exempel på att den blifvit tagen uti alldeles motsatt betydelse.
Ehuru jag således medger att den 10 g:n behöfver förändras, tror jag likväl att det af Utsk. framstälda förslaget icke är lämpligt, och då det är för sent på Riksdagen för att framkomma med något annat förslag, får jag anhålla om afslag å Utsk:s Betänk.
Då den siste värde talaren, i likhet med mig, erkänt att den ifrågav:de §:n är den olyckligaste i hela 1734 års lag, att denna § är den som hos domaremakten förorsakar mesta 424 I)en 1 Mer». tvekan och osäkerhet, så torde jag icke vidare behöfva utveckla dc skäl hvarföre jag anser en förbättring, ett förtydligande af denna § vara af nöden.
Hvad åter angår sättet för denna förändring, sä blifver det beroende af den omständigheten, huruvida man hufvudsakligen tager borgenärens eller gäldenärens intresse i betraktande.
Om jag kanske för mycket fäst mig vid gäldenärens intresse, så har också den siste värde talaren uteslutande fäst sig vid fordringsegarens.
Men, jag fäster upmärksainheten derpå, det är icke allenast vid försträckning, utan vid alla möjliga aftäljtsom borgen kan komma i fråga.
Om vid ett aftal på längre tid den ena kontrahentens säkerhet rubbas, är det väl då billigt att det skall bero på den andre kontrahentens godtycke att bryta aftalet eller icke?
Ar det icke mera förenligt med rättvisan, att den person som ställt den rubbade säkerheten, anskaffar en ny säkerhet?
Denna grundsats är äfven antagen i 173 4 års lag; ty denna lag medgifver gäldenär rättighet att anskaffa ny löftesman.
Men nu åsterstår frågan: huru pröfva den nye' löftesmannens vederhäftighet?
Hr Carleson tror, att det, enl. 17 34 års lag, helt. och hållet beror på fordringsegaren att afgöra löftesmannens vederhäftighet.
För min del kan jag icke i lagen uptäoka ett enda ord sorn ger anledn. till en sådan förmodan.
För att klart inse orättvisan deraf, att det skulle bero endast på borgenären att afgöra löftesmäns vederhäftighet, behöfver man endast besinna, att i sä fall skulle en borgenär, i händelse af löftesmäns död, kunna godtyckligt bryta det ingångna aftalet, äfven om gäldenären i stiillet ville ställa en sådan löftesman som en De Geer, en Adelsvärd.
Derföre finnes också i lagen icke något sådant stadgande, utan om borgenär icke godkänner den af gäldenär erbjudna löftesman, drages saken inför domstol och domaren får här, som i alla andra täll, i sista hand slita tvisten.
Jag tror äfven att man med fullt förtroende kan åt domaren öfverlemna att pröfva löftesmannens vederhäftighet, och man behöfver visst icke befara, att en domare någonsin skall mot borgenärens bestridande antaga en osäker löftesman Jag tror tvärtom, att domstolarne i detta afs:de gå tillväga med den yttersta försigtighet, och för öfrigt är det icke det enda fall, då det ankommer på domaren att afgöra en löftesmäns vederhäftighet.
Domaren eger samma pröfningsrätt då det är fråga om art ställa borgen för tjenstemän, och äfven då kan det hända att en person genom domstolens godkännande tvingas att emottaga en löftesman med hvilken han icke är nöjd.
Orsaken hvarföre jag anser att 10 §:n endast afser det fall då det endast är fråga om eli löftesman har jag redan förut utvecklat.
Den siste talaren anmärkte, att §:ns ordalydelse alldeles icke ger anledn. till en sådan tydning.
Men dervid får jag erinra honom om, att detta alldeles icke är det enda fall, då raan vid tydningen af en lag g företrädesvis måste fästa sig icke vid §:ns ordalydelse utan vid dess andemening.
Så t. ex. anse alla jurister, och efter hvad jag tror äfven den värde talaren, att 10 g:n icke afser proprie-löftesman, ehuru i §:n icke finns ett enda ord som uttrycker att detta slags löftesmän här icke äro i fråga.
Men man 0 fl n 1 Mar». har dragit denna slutsats deraf, att §:n innehåller åtskilliga stadganden sora icke stå tillsammans med beskaffenheten af en proprieborgen.
På samma sätt tror jag med afs:de på 10 §:n, att den endast afser de fall då det blott är fråga om en löftesman; ty i annan händelse hade lagstiftaren icke satt denna g före den litte, och troligen också i g:n infört det stadgande: att icke blott borgenären utan äfven medlöflcsmännen skola höras i händelse af ny löftesmäns antagande.
Jag vill nied afs:de på Gr.
Sparres yttrande endast anmärka, att om en borgenär, i händelse af löftesmannens död, icke skulle godkänna den af gäldenären erbjudna nye löftesman, och om i sådant fall saken biet' dragen inför domstol, så kunde aldrig domaren utfärda något bestämdt intyg om löftesmannens vederhäftighet; ty det är en sak som är omöjlig att bevisa.
Vi se af dagliga erfarenheten huru personer, som ena dagen anses mycket rika, andra dagen göra konkurs.
Men om också löftesmanuen är en rik man och fullkomligt vederhäftig, så kan han möjligen vara en sådan person med hvilken borgenären står i de förhållanden att han på inga vilkor vill hafva några affärer med honom, och då vore det väl hardt om han skulle kunna tvingas att antaga honom som löftesman.
Min åsigt ang:de tolkningen af den 10 §:n vill jag icke bestämdt utgifva för att vara den riktiga, men jag anser mig berättigad att vidhålla den åtminstone tills dess man bevisar att Utsk:s tolkning af 10 §:n öfverensstämmer med den af jurister i allmänhet antagna tolkningen af denna g.
Sparres yttrande, att man icke anser 10 §:n tillämplig på sådana fall der det är fråga om proprie-borgen, så instämmer jag deruti fullkomligt med Hr Gr:n; men detta kommer sig deraf att proprie-borgen är af helt annan natur än en vanlig borgen.
En vanlig borgen är detsamma som en förbindelse att betala hvad en annan icke kan betala, men en proprie-borgen är detsamma som att ikläda sig en annans skuld sorn sin egen.
Enl. den romerska lagfarenheten ansågs proprie-borgen vara en särskild afdelning af kontraktet, som kallades »novation, och ansågs den vara af helt annat slag än »fidejussio».
I 1734 års lag har man i hög grad sammanblandat dessa båda olika slag af borgen, och denna sammanblandning eger rum i så hög grad att man i samma § talar både om vanlig borgen, proprie-borgen och pant, som är ett tredje slag af kontrakt.
Hen nu ifrågav.-de g:ii är likväl i detta hänseende icke något tvifvel underkastad.
Jag vill för öfrigt till stöd för min åsigt endast fästa uiig vid den rent praktiska sidan, och det är ur sådan synpunkt som jag påstår det vara orättvist att en person skall kunna tvingas att vidhålla ett kontrakt på andra vilkor än de. under hvilka kontraktet ursprungligen afslutades.
Jag anhåller fortfarande om afslag å Betänk.
Sparre yttrade, att han för sin del isynnerhet fäste sig vid gäldenärens rätt, då deremot hans rnotstån - 4?S Pen 1 Mars. dare försvarade borgenärens.
Enl. min åsigt bör båda ske lika rätt., men företrädesvis anser jag att vågskålen ieke får tynga till förmån för gäldenären; ty kapitalet är ursprungligen borgenärens egendom, och honom tillkommer det väl derföre att bestämma under hvilka vilkor han vill utlåna detsamma.
Särdeles under nuv:de förhållanden, då transaktionerna enskilda personer emellan blifvit osäkrare än förut, anser jag det vara af vigt att man icke företager någon förändring, hvarigenom man minskar borgenärens rätt i detta al's:de, och yrkar derföre fortfarande afslag å Betänk.
Man har länge klagat öfver fel i vår kreditlagstiftning, dock tror jag att denna lagstiftning icke är så felaktig som man påstår, och framförallt måste man vid införandet af förändringar tillse att dessa verkligen äro nyttiga.
Jag anser icke den nu föreslagna förändringen vara nyttig; ty f. n. kan man helt och hållet förlitande sig på löltesmannens säkerhet ingå aftal på längre tid med en person som icke är vederhäftig; men om Utsk:s förslag antages skulle man icke kunna ingå något sådant aftal på längre tid, emedan man, i händelse af den förste löltesmannens död, vore utsatt för att erhålla i stället en löftesman som icke vore vederhäftig.
Sparre har visserligen sagt, att man icke borde öfverlemna pröfningen af löftesmannens vederhäftighet åt fbrdringsegaren; men jag hemställer, om det icke är billigt att fordringsegaren, då det är han som pröfvat den förste löftesmannens antaglighet, äfven får afgöra hvilken person lian vill hafva i stället.
Jag förenar mig med dem som yrkat afslag å Betänk.
Den härefter först till bifall å förev:de Utlåt, framstälda propos:n besvarades med starka
Nej jemte några Ja. och blef sedermera propos. till afslag derå framstäld och besvarad med Ja.
Föredrogos ånyo och biföllos LagUtsk:s nedannämnde d. 26 och 27 sisth Febr. på bordet lagde Betänkm: N:o 82, i ani. af väckt motion om förändring af K.
Förordnrn d. i Maj 1855. ang:de Handelsböcker och Handelsräkningar; N:o 83, i ani. af väckt motion om åtgärders vidtagande för befordrande af skyndsamhet i lagskipningen; N:o 8t, i ani. af vackt motion om utfärdande af en författn. i ats:de på utmätnings-auktion af fastighet, deri inteckning för undantag är meddelad; samt N:o 85, i ani. af väckt motion, ang:de skyldighet för egare af hund att under viss tid hålla den bunden.
Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Lag- samt Adim. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 2G och 27 dennes på bordet lagda Betänkm:
Don 1 Mar».
N:o 48, i ani. af väckt motion om förändring i K. Föror,'ln:n d. 20 Jan. 1824, i fråga om ersättning till egare af vattenverk som Hyttas, eller då vatten afledes för sjösänkning; N:o 49, i aril. af väckt motion om Kungörelsers upläsande å sockenstämma; N:o 50, i ani. af väckte motioner om uphäfvande af stadgandet i 10 Kap. 5 §:n ByggningaBm, i fråga om vite för åverkan m. m.; samt N:o 51, i ani. af väckt motion om stiftandet af en lag, hvarigenom telegrafdepesclier förklaras i vissa fall vara gällande såsom vore de skriftligen afgifne.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, Sammansatta Stats- samt Allm.
Besv.-»o. Ekon.Utskis d. 27 sisth Febr. på bordet lagda Betänk.
N:o 58. i ani. af väckt motion om anvisande af en särskild fond för belåning af fabrikater oell handtverks-produkter.
Äfvenledes föredrogs och bordlädes ånyo BänkoUtskrs d. 27 sisth Febr. på bordet lagda Meni.
N:o 85, i fråga om tiden hvarunder ränta och provision å förstriickningar från statslånefonden må förskottsvis afdragas.
Föredrogs och bifölls BnnkoUtskis d. 27 sisth Febr. på bordet lagda Utlåt.
M:o 86. i ani. af väckt förslag om eftergift af öfverränta ä ett af Faktoren F.
Hofgren uptnget diskontlån.
Föredrogs och bifölls LagUtskis d. 27 sisth Febr. på bordet lagda Betänk.
N:o 86, i ani. af väckte motioner om förändrade oell skärpta straffbestämmelser för olofligt spel.
Föredrogos till bordläggning nedannämnde från Utskm inkomne Mern-, Utlåt, och Betänk:n, nemi. trän SialsUlsknttct: N:o 281, med förslag till stadganden som i Riksg:sKont:s Reglemente böra införas, rörande under nuv:de Biksdag beviljade och till utgående från nämnde
Verk anvisade statsutgifter; N:o 282, ang:de de i Keg:sF:ns 63 § föreskrifne kreditivsummor; N:o 283, i ani. af väckt motion om vedergällning åt vice Häradslnn Möller för en af honom verkstäld öfversättning; N:o 284, med förslag till stadganden i ltiksg:sKont:s nya Eeglemente, ang:de anslag?’. fö:, ölkundervisningens befrämjande och de ordinarie statsreglerirgen tillhörande utgifter samt kretlstiverne; - 438 Don 1 Mari.
N:o 289, med förslag till voter:s-propos:r i ani. af RiksShns skiljaktiga beslut i fråga om lönevilkoreu för Riksg:sKont:s tjen temanuapersonal och vaktbetjéning; Sammansatta Lag- samt Allin. Ilesv.- o.
Ekon.Ulsk.:
N:o 53, i fråga om särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekret, bitfiidt Utsk., N:o 54, i aril. af väckt motion om ändring i vissa delar af K.
Förordnm om KyrkoRåd d. 29 Aug. 1843, samt i K.
Kungörelsen om Prestmöte d. 7 Mars 1855; N:o 5 5. i ani. af väckte motioner om FörlikningsKomittéers inrättande samt om föreskrifter för deras och gode mans, ellers, k. skiljomäns verksamhet; ExpedilionsUlsltollel : N:o 11, ang:de medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Utsk:s Kansli; ?ch N:o 12, äng:de riittighet för Utsk:s kansli-personal oell vaktbetjeuing att upbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut.
Upliist.es Utsk. inkomne Förslag till II.
Stms underd. Skrifvelse!- till K. M.; N:o 240, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om ändring af 5 och 0 §§:ne lleg:sF:u; N:o 247, i ani. af K. M;s Nåd.
Propos., ang:de fouragepassevolans-afgiften vid beridna RusthållsRegimenten; och N:o 248, ang;de väckte frågor om Statens medverkan för fullbordande af jernvägsanläggningen mellan Köping och Hult.
Äfvenledes uplästes och godkändes nedanniimnde från Exped.- Utsk. inkomne Förslag till §§:r i Riksdagsbeslutet: N:o 33, ang:de en af K.
M. föreslagen grundlagsförändring; N:o 34, ang:de hvilande grundlagsändrings-förslag; och N:o 35, ang:de fourage-passevolaus-afgifteus uphörande.
Uplästes och lades till handlingarne från de öfriga RiksStm ankornne prot:s-utdr. för pleni-dagarne under sistl.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half 9 om aftonen.
Den 8 Mai?. i aa Tisdagen den 2 Slars i858.
Justerades 7 prot:s-utdr. för d. 1 dennes.
Upliistes til! justering och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. in konnie Förslag till K. Sin s underd.
Skrifvelse;- till K. M.:
N:o 249, sng-.de vilkoren för Kqnsistorii bifall till församlings begäran om erhållande af 4:de profpredikant i legalt pastorat; N:o 250, med Reglemente för Bankens styrelse och för valtning; N:o 252, ang:de förhöjning i ersättningen till svaga soldat rotar; och N:o 253, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om uphörande af landsflykt såsom påföljd för brott.
Äfvenledes upliistes och godkändes nedanniimnde från Exped.- Utsk. inkomne Förslag till gg:r i Riksdagsbeslutet; N:o 30, om anslag för folkundervisningens befrämjande; N:o 37, ang:de åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxt-år; N-.
o 38, angalo en författning om straff-arbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum; N:o 39, ang:de en författning om ansvar för förfalskning och bedrägeri; N:o 40, angtde ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig; samt N:o 41. angale vilkoren för utländsk mans uptagande till svensk medborgare.
Ur Gr. o. Landtm, tillkännagaf aft han i dag från Chefen för CivilDepart. erhållit en sålydande skrifvelse:
På K. K. H.
Nåd. befallning får jag äran gifva Hr Gr:n tillkänna, att H. K. H: utsatt Riksdagens afslutande till Onsdagen d. 10 innev:de Mars; och torde denna underrättelse genom Hr Gr:n komma KiksSbns öfriga talmän tillhanda, för att sålunda meddelas till kännedom inora samtlige Stånden. i30 Den 2 Maris.
Hr Gr. o. Landtm. tillkännagaf jemväl, att de ledamöter af It. o. Ad., som önskade underskrifva Riksdagsbeslutet, hade tillfälle ■dertill i Riddarh.Kansliet, dit de sista bladen af detta beslut för sådant ändamål blifvit aflemnade.
Föredrogs ånyo Sammansatta Stats- samt Allin. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s d. 27 sistl.
Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 58, i ani. af väckt motion om anvisande af en särskild fond tor belåning af fabrikater och liand t verk s-produkter.
Hr Åkerman', Fredrik:
Då det Betänk, som nu är före draget rörer såväl det embete jag såsom President i KammarColhm innehafver, sorn den befattning hvarmed R. o. Athus förtroende hedrat mig, nemi. att vara Fullmäktig i RiksgrsKont., så anhåller jag att om detsamma få yttra några ord.
Motionen iir föranledd af och grundad på ganska goda oell upmärksamliet värda skäl, samt har till sylte att komma de mindre näringsidkarne till hjelp under den svåra kris. hvaraf laide deli enskildes och Statens finaucer lida; och jag delar fullkomligt hans åsigt derutinnan, att det vore väl om en sadan hjelp kunde komma dem till godo.
Detta oaktadt måste jag dock bestrida bifall till Utskis framställning, dels derföre att jag anser ändamålet icke kunna vinnas genom den utväg sorn der föreslås, dels derföre att denna hjelp vid den tid då den kunde komma i fråga att lemnäs, förmodligen ej längre iir af behofvet påkallad.
— Det är föreslaget att Riksg:sKont. skulle öfverlemna 2,01)0,000
Rdr till ManuläkturDiskonten för att utlånas dels till mindre fabriksegare — hvarmed måste metias sådane som egentligen äro handtverkare, men drifva sin rörelse i något större skala och derföre kallas fabrikörer, dä nemi. öfrige sådane redan förut hafva låneräft i Manuf.Disk. — dels också till handtverkare mot hypothek af sådana alster sorn kunna utan olägenhet belånas, eller mot annan antaglig säkerhet.
Tillika är föreslaget, att den förlust som motionären förutser skall inträffa,' måtte drabba hvarken Staten eller RiksgisKont. utan Manuf.Disk.
Denna Diskont har till åliggande, att till de större fabriksidkare som deri hafva lånerätt, utlemna lån mot låg ränta af de medel som dels utassigncras för detta ändamål af R.
St:r, dels upkonimit genom tillskott af dessa fabrikanter sjelfva; äfvensom densamma har till upgilt något som närmar sig till hvad med denna motion åsyftas, nemi. att lemna lån till srnederne i Eskilstuna.
Erfarenheten har visat, att denna utlåning icke gör mycken nytta: lånen tagas ofta i mycket små poster, ända till 100 Rdr, och det iir förenadt med ganska stora svårigheter att lä dem återbetalta.
Jag fruktar att det skulle gå på samma sätt om detta förslag antages; men äfven om man icke vill fästa sig vid de förluster sorn deraf ovilkorligen blefve en följd, så tror jag dock att en sådan hjelp som åsyftas icke kan snart åstadkommas.
KorntnersColhii embetsman kunde icke få sig detta siya bestyr pålagdt, utan att tillika erhålla noggranna föreskrifter huru de skulle vid denna utlåning gå tillväga.
Förslaget angi Iver 1) f n 2 Mari. 131 derföre tvenne sätt, nemi. att medlen skulle utlemnas dels mot livpotliek af fabriks- och handtverks alster, dels ock emot annan antaglig säkerhet.
Dea fond som klefve för detta ändamål auslagen skulle naturligtvis komma hela ltiket tillgodo.
Det lörsta sättet, eller utlåningen mot hypothek, förutsätter att man skullo hafva uplagsplatser i alla dess 8S stader, och anställa personer för granskning och kontroll af oplagen; men innan allt detta hunne ställas i ordning gingo säkerligen månader om.
Det andra sättet är utlåning mot den slags säkerhet som man redan känner allt för mycket här i landet, nemi. borgen.
Grunden för att bedöma antaglighet™ af en sådan borgen är vederhäftighetsbetyg; och jag har af min erfarenhet som embetsman hemtat den öfvertygelse, att sådana betyg icke betyda något alls.
Ty när ett dylikt begäres, så kan Korns Beflnde, eller den som eger detsamma utfärda, icke gerna neka att utlemna det, såvida han icke precist vet att det är en person som gjort konkurs eller eljest visat sig blottad på alla tillgångar.
Efterforskningar kan man icke heller anställa för att taga reda på huru sig rätteligen förhåller med en sådan persons affärer, emedan man derigenom skulle alltför mveket skada hans kredit.
Då således, enl. hvad jag tror mig nu hafva visat, den åsyftade hjelpen i ena tället icke kän utan längre tids omgång komma de lånebehöfvande tillgodo, och i det andra skulle komma att ådraga Mantif.Disk. alltför storn förluster, så tror jag häri ligger tillräcklig anleda, att icke bifalla detta Betänk.
Annu ett ytterligare skäl för utslag är, att vid den tid som den åsyftade utlåningen skulle komma i gång, torde vi här i landet hafva större tillgång på penningar än önskligt är, hvadan de lånebehöfvande nog få sina behof med lätthet fyllda, dessa anordningar förutan.
Dessutom är föreslaget, att Manuf.Disk. skall ersätta de säkerligen upkommande förlusterne, och detta synes mig sä mycket orimligare som hela denna Diskonts fond icke är mycket större än just den ifrågavrde summan.
Denna del af motionärens förslag förvånar mig äfven, då motionären sjelf har lånerätt i denna Diskont, och således framlagt ett förslag hvarigenom, om det bifölles, hans egen lånerätt skulle förmiuskas.
Den fråga som innehålles i detta Betänk., sammanhänger nära med det stora 12-millionerslånet, hvarföre jag anhåller att i största korthet få göra några anmärkmr.
Den minoritet inom It. o. Ad. till hvilken jag hörde, och som ogillade detta stora statslån, har snarare än man kunnat vänta sett sin åsigt antagen och delad af ett större antal; ty många som förut visade en särdeles ifver för detta lån. hafva kommit på andra tankar sedan de hunnit, som man säger, morgna sig och vakna upp ur den magnetiska sömn, hvari de genom ordets och inbillningens förförande magt blifvit försänkte.
Men statsmännen lälo upskrämma sig af handelsmännen, som i sitt djupa betryck begagnade alla medel för att genomdrifva sina önskningar och förmådde folk att tro det Sverige befann sig i en ytterst beklagansvärd ställning, samt att det endast vore det utländska guldet* AVi D«» i Ma rs. maliska kraft som kunde lösa förtrollningen.
Man sade då att penningen rental' vore försvunnen; att elen kommersiella stormen hade bortsopat och förskingrat honom så att den ingenstädes mer hos oss stod att igenfinna.
Det liar dock sedan visat sig, att Jernkontoret kunnat inom landet på billiga vilkor uptaga ett ganska stort lån, och det bade säkerligen ej mött svårighet att få det ännu större om Kontoret behöft mera.
Ett annat kraftigt bevis på att icke plånböckerna smalnat till den grad som man velat låta påskina finnes äfven deruti, att, enl. från åtskilliga håll meddelade underrättelser, den rut pågående kronoupbörden utan svårighet inflyter.
Jag har personligen talat, med upbördsmän inom Stockholms län, hvilka bekräftat detta förhållande.
Mati liar äfven sökt framhålla, att en mängd arbetare skulle blifva sysslolösa om icke det föreslagna länet gjordes.
Nåväl! ännu liar, mig veterligen, ingenstädes sådant till någon i ringaste mån oroande grad inträffat, och om också någon förlägenhet i detta alside visat sig i de nordligaste trakterne af landet, så måste man sannerligen beskåda detta phenomen genom ett starkt agranderande synglas för att derigenom söka justifiera ett statslån.
En sådan mindre olägenhet borde och kunde säkerligen på annat sätt aflijelpas, och jag skulle djupt beklaga om
Sveriges financiella ställning vore så förderfvad att man icke dertill kunde utfinna medel utan att begagna denna förtvifiade utväg.
Ang:de sättet för den hjelp man vill lemna, får jag fästa up märksamheten derpå, att det är sak samma antingen den ena eller andra fonden utlånar medlen : resultatet blir dock, att Staten kommer att lemna lån med ena handen för 5 å 6 proc. och med den andra för 9.
Den lånesökande kan då ej draga i tvifvelsmål hvart han skall vända sig för att få sitt behof fyldt, emedan han naturligtvis går till den som lånar ut på billigaste vilkor.
Deraf blir åter en följd, att en konkurrens inträffar som säkert blefve mehnlig för det stora statslånet, och hvarigenom det blefve för Staten nästan omöjligt att till fullo få de dryga kostnaderna för detsamma betäckte.
Den härefter till bifall å förev:de Utlåt, framstälda propos:n besvarades med Nej; hvarpå propos. till afslag derå blef framstäld och med Ja besvarad.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 27 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet, lagda Mern, N:o 85. i fråga om tiden hvarunder ränta och provision å försträckningar från Statslfinefonden må förskottsvis afdragas.
Frih. Paykull; Johan Gustaf:
Allt procenteri i vårt land är förbjudet oell ansedt med förakt.
Då detta gäller om den enskilde borde icke heller Staten anse sig kunna handla på sådant sätt.
Att ålägga den lånesökande att på förhand betala 18 proc. är väl det hårdaste procenteri man kan tänka sig; och jag anser dessutom all betalning af räntan på förhand orätt.