Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill nu bemöta några af den föreg:de talarens anmärkmr.
Han yttrade nemi. att i de öfrige Europeiske länderne Judarne blifvit emanciperade först under 1848 års revolutionära rörelser, hvarifrån han kom till den slutsats, att Judarne deltaga i revolutioner, hvaremot deras emancipation inom England tillkommit under lugn, men icke destomindre yrkade han afslag å Betänk.
Det skulle således varå ett skäl för oss, att, oaktadt vi nu åtnjuta lugn inom våra landamären, icke emancipera Judarne, utan vi skola afbida de revolutionära tiderne, på det att de må kunna deltaga i dessa rörelser.
Vidare har den värde talaren lemnat oss en beskrifning öfver den lysande ställning, hvari Judarne hår i landet betinna sig, och hvilken är så lockande, i thy att Judarne icke voro afundade, att de voro rike. med ett ord att de voro mycket lycklige och hade ett Eldorado.
Ar nu förhållandet sådant, vore det ju mera skäl att gifva de kristne här i landet den författning, som bestämmer Judarnes rättigheter, enär den värde talaren synes omhulda de förre mera än de sednare.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag om antagande af Hr Silfverstolpes reservation.
Cederström, Rud.: 1 betraktande af de flere all varliga, grundliga, om också icke allom tillfredsställande skäl och omständigheter, dem Utsk. anfört, och i betraktande af det hedrande upförande Judarne ådagalagt i de städer, der de vistas, hade jag trott, att R. o. Ad. skulle kunna bifalla Ulsk:s Betänk., dock med en eller annan modification särdeles i afseende derå, att Utsk. tillstyrkt, det
Judarne skola fä bosätta sig i städer med 4,000 invånare.
Denna grund är osäker, vacklande, ombytlig.
Man hade i stället bordt bestämma ett inskränkt antal städer, och jag hade således exempelvis velat föreslå städerne Gefle, Malmö, Wisby och Halmstad såsom boningsorter för Judarne, med fortfarande boningsrätt i de städer, der de nu få vistas.
Derjemte kunde för dem lämpligen föreskrifvas skyldighet att, i hvarje stad, der de finge bo, de skulle för sin gudstjenst upföra och underhålla synagoga.
Hade man så föreslagit, då hade man förfarit varsamt och försigtigt, vare sig att frågan utur religiös eller ekonomisk synpunkt betraktas.
Jag 270 Den 23 Februari. inser dock alltför väl, att i detta, som i många andra fall, förmed-- lingsförslag, äfven de mest välvilliga, icke lätteligen kunna göra sig gällande emot de diametralt hvarandra motsatta åsigter, sorn i de särskilda Stånden nu och tillförene framlrädt, enl. hvad vi finne af de discussioner, som vid föreg:de Riksdagar blifvit inom representationen förde, äfvensom af de Betänk, nu bifogade reservationer, som ock slutligen af de härstädes under närvar:de öfverläggning afgifna yttranden.
Ett sådant förmedlingsförsök skulle nu, som vid mänga andra tillfällen är af erfarenheten ådagalagdt, lätteligen endast röna det öde att, pressadt mellan sköldarne af de från skilda håll anryckande motståndarne, kunna ingenting uträtta.
Vid sådant förhållande torde det vara bättre att sluta sig till den åsigt, som stålens egen närmast.
1 främsta rummet böra vi se frågan ur rent
Svensk synpunkt och tillse fäderneslandets fördel eller skada vid de, till en främmande nationalitets bästa, afgilne lagförslag.
I detta hänseende anser jag mig, (då den jemförelsevis mindre betydliga utsträckning af Judarnes bosältningsfrihel, som af mig anses billig, icke lärer hafva utsigt att blifva antagen) — kunna biträda ett afslag å hela frågan; och skälen dertill bestå först i de politiska afseenden, jag vid sista Riksdagen anfört, nemi. att man måste taga i betraktande icke Judastammens på härkomst beroende nationalitet ensam, icke den mosaiske trosbekännelsen ensam, utan fasthäldre det innerliga samband, som emellan båda dessa förefinnes.
Jag påstår, att sålänge detta kraftiga samband fortfarande äger rum, kunna Judarne aldrig amalgameras med något folk, inom hvars gränsor de vistas.
Först då Judar öfvergålt till kristna läran och genom giftermål blifvit med kristna förenade, kan det folk, hvarmed Judar sålunda förenats, tillegna sig, hos eflerkommanderne, de värderika egenskaper af ordningssinne, ihärdighet och skarpsinne, som otvifvelaktigt utmärka den Judiska stammen.
Mitt andra skäl är det af Utsk. upgifna, nemi.
Judastammens öfvervägande skicklighet i handel och vandel, hvarigenom de verkligen kunna blifva förtryckande för oss Svenskar, enär vi äro mindre industriösa till lynnet än de, och blifva derföre lätteligen öfverflyglade af dem i detta hänseende.
Öfver den år 1847 till K.
M. inlemnade petition om utvidgade rättigheter för Judarne afgåfvo Embetsmyndigheterna underd. utlåt, till K. M., och ibland desse äfven en aktad ledamot af detta Stånd, dåvar:de Landsliöfd. i Götheborg, Hr Generalen Gr. Löwenhjelm, med hvilken jag genom frändskap har äran att vara förbunden, och som sjelf meddelat mig nämnde sitt yttrande, hvarur jag tillåter mig här upläsa följande: ”Hvad Mosaiske trosbekännares bosättning å andra, dem ej redan medgifna orter och köp af fast egendom beträffar, anser jag det böra förblifva vid det som hittills stadgadt är, hvilken mening jag stödjer på den erfarenhet jag sjelf haft i Konungariket Polen om dervarande Mosaiske trosbekännares utsträckta inflytande bland folket.
Den dem medfödda större skarpsinnighet och fintlighet i alla möjliga företag, och i främmande riken till otrolig grad ådagalagda inmängande i hvarje borgerlig näringsgren skulle, efter mitt I Den 23 Februari.
271 förmenande, inom få decennier qväfva och tillintetgöra all induslri och välmåga hos landels egna barn, hvarföre desse ej på Svensk jord böra vara blottställde.”
Den värde Gr:n, hvars embetsyttrande jag här citerat, har med opartiskhet vitsordat det de i Götheborg bosatte Judar på ett utmärkt och ganska hedrande sätt upfyllt sina medborgerliga åligganden.
Han har äfven tillstyrkt förändring af edsformulären för Judarne, på det de i alla dithörande frågor må enl. sin bekännelse kunna vara lika villnesgilde, lika lagbundne, som vi sjelfve.
Det är endast i den vigtiga frågan om utsträckning af bosättningsfrihelen för dem, den aktada embetsman, som jag hår åberopat, anser allvarliga betänkligheter möta.
De synas mig fullt giltige i hänsigt till den föreslagna uplåtelsen af samtlige våra städer, eller af ett flertal bland dem, åt den judiska nationen; huru aktningsvärda än enskilde individer deraf må rättvisligen erkännas vara.
Hvad slutligen den jemväl ifrågasatta judebosättningen på landet beträffar, så befarar jag ganska menliga följder deraf.
Jag anser vara af största vigt, att husbondeväldet hålles i tillbörlig vördnad, men huru kan delta blifva möjligt, om Mosaiske trosbekännare få bosätta sig hvar som helst å landet?
De kunna der icke hafva Synagogor.
Det blefve för dyrt, ifall endast några få hemman beboddes af Judar.
De finna icke sina religiösa behof tillfredsställde genom besökande af våra kyrkor.
De besöka deni således förmodligen ej.
Hvad skall väl deras krisina tjenstefolk om dem tänka i afseende härå?
Ännu, Gudi lof, har bland Sveriges menighet den åsigt bibehållits, att den, som är en verkligt bra karl, är äfven en gudfruktig man.
Jag talar här icke om s. k. läsare, hvilka till en stor del utgöra allenast en afart af gudfruktige, utan om en sansad, enkel och uprigtig gudsfruktan.
Menighetens begrepp i detta hänseende skulle blifva serdeles vacklande, då de sågo Judefamiljer bosatte allestädes i landet, hvilka aldrig besöka våra kristna kyrkor, icke erkänna uppenbarelsens sanning, icke inse rättmätigheten af dess läror, icke gilla kristendomens idée, icke antaga giltigheten af sjelfva grunden för vår församlings historiska tillvaro.
Jag anser således det icke vara någon fördel för Svenska folket, om denna främmande stam dermed kunde införlifvas, hvilket jag dessutom tror vara nästan omöjligt.
Jag försäkrar, alt allmogens obenägenhet i delta fall är och troligen skall fortfarande blifva ganska stor.
Jag kan på grund af dessa skäl icke understödja den välvilliga känsla emot dessa främlingar, som afser en betydligare utsträckning af deras rättigheter.
Det är oss såsom lagstiftare icke tillåtet att ensamt följa våra känslor.
Vi hafva i häfderne talrika exempel på följderne af en sådan eftergifvenhet.
Vi hafva afskräckande exempel på den skada, enskilda individer åstadkommit genom sådan blödighet.
Vi hafva å andra sidan prisvärda exempel på följderne af förmågan alt upoffra den enskilda känslans kraf för fosterlandets väl.
Jag behöfver icke erinra om en Timoleon, som lät sänka dolken i sin broders hjerta, derföre att denne var en tyrann emot sitt fädernesland.
Jag behöfver icke erinra om den äldre 272 Den 23 Februari.
Brutus, som afkunnade dödsdomen öfver sina egna söner och lät aflifva dem inför sina ögon, derföre att de visat sig vådlige för Roms frihet.
Våra känslor äro lyckligtvis, vid detta tillfälle icke sälte på så svåra prof.
Desto lättare kunna vi bestå dem.
Här är endast fråga om bibehållande af ett stadgande, hvarigenom
Judarne uti de större slädeme få fortfarande förblifva, enär denna stam derstädes skickat sig väl.
Man har dock upbäft förfärliga rop vid det enkla qvarblifvandet af detta gamla stadgande, alldeles som om fråga vore, att helt och hållet förderfva Judarne eller fördrifva dem ur fäderneslandet.
Detta obilliga rop på förment rättvisa öfvertygar mig, att om jag skulle förorda en ålerremiss af Betänk., skulle mina värde motståndare söka begagna tillfället att dermed åstadkomma en ganska farlig utsträckning af Judarnes nuvar:de rättigheter.
Af dessa skäl måste jag, ehuru icke utan afsaknad, frånträda hvad jag skulle anse billigtvis och utan egentlig våda kunna medgifvas: och till förebyggande af de vådor, dem jag befarar blefve följden af vidsträcktare eftergifter, förenar jag mig alltså med dem, som å Betänk, begärt afslag.
Min åsigt i denna fråga torde sedan sisla Riksdagen vara känd af Hrr.tie.
Jag vill icke beröra den religiösa delen af frågan.
Den hör f. n. icke hit.
Jag håller mig blott till den politiska delen deraf.
Redan vid sista Riksdagen fästade jag upmärksamheien på den omständigheten, att, om Judarne erhålla samma rättigheter som vi andra Svenska undersåtare, intet skäl finnes, hvarföre de icke skulle få inträda uti statsmannastyrelsen och till och med i sjelfva Statens styrelse.
Någon logisk grund, som hindrar detta, finnes icke.
Denna fråga är i Sverige längre åtminstone lika länge afhandlad som i England, men har alltid mött samina hinder, samma skäl sorn jag uttalat.
Jag misskänner icke ens i det minsta Judarnes goda egenskaper.
Jag och många af Eder Mine Hrr känna Judar, som äro mycket aktningsvärde, som uträttat mycket godt, som äro mycket nyttige för dén ort, der de äro, och de, som vistas i Stockholm utmärka sig på ett beundransvärdt sätt genom den lukt och ordning de hålla bland sina stamförvandter.
Hrr:ne se ingen af dem inför polisens skrank och icke heller någon Jude, som sölat sig i de brott, hvartill vår mobb nästan dagligen gör sig skyldig här i Stockholm, hvarest jag bott lämmeligen länge utan att jag erfarit sådant från Judarne.
Jag förbigår den religiösa delen af frågan.
Den hör icke hit, men den politiska har öfverlygat mig, att
Judar aldrig kunna blifva fullkomligt medborgare i de länder, der de vistas, utan de förblifva evigt Judar.
Jag vill icke trötta Edert tålamod Mine
Hrr med uprepande af alla de skäl som blifvit sagda för och emot.
Jag kommer att rösta för afslag å Betänk.
Achates: Genom.
Posses träffande yttrande är jag till större delen förekommen i den kritik af Utsk:s Betänk, jag hade tillämnat och vill således icke i andra ord uprepa de skäl, som blifvit anförda emot U(sk:s förslag.
Den 23 Februari.
273 Jag vill endast uppehålla mig vid en af de satser hvarpå Utsk:s Betänk, blifvit grundad!.
Sedan Utsk., som det heter, af slatsekonomiska och politiska skäl snart sagdt nedergjort Judarne, och man från dessa premisser ovilkorligen måste leda sig (ill den conclusion, att Utsk. vill rent af utrota Judarne från den Svenska jorden, åtminstone icke tillstyrka någon större utvidgning af deras rättigheter än de nu äga, så mäste man förvånas öfver den conclusion, hvartill Utsk. kommit genom följande raisonuement: ”Ofvannämnda skäl till afstyrkande hafva jlock icke kunnat komma Utsk. att glömma, det Judarues nuvar.-de motsats emot kristendomen en gång enl.
Skriftens utsago skall öfvervinnas och att intet kristligt land derför bör alldeles stöta dem ifrån sig eller sätta sig emot Guds plan med detta folk.”
Jag hemställer om icke Utsk. med della skäl upställt den grundsats, alt det är enl. med Guds lag att Judarne skola omvändas till kristendom.
Jag frågar huru presterligt det kan vara, och förmodar, att endast en prest kunnat sammanskrifva detta Betänk., att, säger jag, då man erkänner en sådan lag, man icke vill upbjuda hela sin förmåga för att befordra framgång åt denna lag.
Man har nu deremot sagt, att man icke alldeles vill motsätta sig denna lag, men likväl göra det såvidt man förmår.
Den 27 M a j e. m. vända, att denna enhet, svarande mot 24 sk. riksg., blir för liten; men jag får erinra om den tid, då man räknade da ler kopparmynt, hvaraf denna utgör g enheter, och i daler silfvermynt, hvaraf denna utgör 3 enheter.
Härigenom blir äfven den af Hr Biskop Tegner förmodade olägenhet för dem, som i södra Sverige ännu rakna i daler silfvermynt, lill stor del afhulpen.
Sedan myntet fått sin io:delning, blir sedan ej svårt att få mått, mål och vigt i indelning, hvilket äfven är högst nödvändigt och nyttigt.
Utom alla dessa förmåner, vinnes äfven den, om 24 sk. riksg. blir förvandlad till myntbestämmare, att 100 st. sådana, som kunna kallas kronor, utgöra jemnt en mark myntsilfver.
Jag får således vördsamt anhålla om återremiss af betänkandet.
Hr Lefren, Joh. Pehr, uppläste följande:
Som jag anser förevar, betänk, icke vara till alla delar antagligt, har jag begärt ordet för att emot detsamma anföra de anmärknlr, på grund af hvilka jag ämnar stödja min anhållan om återremiss.
Förevar, ärende är vigtigt, 0111 man betraktar detsamma utur riktig synpunkt, nemi. med hänseende till dess samband med allm. bildningens framsteg, men förlorar större delen af sin vigt, om det blott betraktas som en vanlig husha I Isangelägenhet.
Ämnet sönderfaller naturligen i följande 3:ne frågor: I.
Hvad skall utgöra Sveriges myntenhet?
Huru skall denna myntenhet indelas?
Efter hvilka grunder skall utmyntningen ske? I.
Om Myntenheten.
Det är af stor vigt för ett folk att äga ett stadgadt myntvärde, en bestämd och lämplig mynlenhet, och en förståndig indelning af myntenheten.
Den första af dessa fördelar hafva vi vunnit genom den lyckligen och väl utförda realisationen; de 2:ne sednare återstå för oss att tillvägabringa.
På H. BancoUtsk:s omtanka och upplysta klokhet beror i främsta rummet, om vårt hopp härutinnan skall svikas pller uppfyllas.
Ett lands myntenhet måste, för att vara god, äga följande hufvudegenskaper: 1) Dess inre värde bör vara så afpassadt, att enhetens lägsta underafdelning, d. v. s. lägsta skiljemyntet, svarar mot de minsta liqvider, sorn i dagliga minuthandeln förefalla. 2)
Dess vigt bör, så vidt möjligt, utgöra en jemn, för räkning och myntfabrikationen väl lämpad del af landels vigtenhet. 3)
Dess värde bör också, om möjligt, fullt öfverens - 3oa Den 27 Maj e. m. stömma med en i landet ännu i lag stadgad juridisk räkneenhet. 4) Skulle, såsom i Sverige nu är händelsen , landet , i följd af föregångna oredor i penninge- och myntväsendet, halva flera olika, ännu af folkel i dagligt bruk begagnade räkneenheter; så bör deri nya myntenlieten så väljas, alt de äldre särskilda räkneeuheterna beqvämligen kunna med den nya myntenlieten jemföras. 5)
Den bör äfven, så vidt möjligt , kunna beqvämligare jemföras med myntenheterna i de länder, med hvilka landet slår i handelsförhållanden , samt företrädesvis med grannstaternas.
Vi hafva lyckligtvis det ypperligaste tillfälle att nu förskaffa oss en myntenhet, som, fullkomligare än vanligen i sådana fall är att hoppas, uppfyller alla dessa 5 hufvudsakliga villkor.
Denna enhet har af Frih. Wrede blifvit uppgifven i dess lill fäancoUtsk. remitterade förslag, samt utgöres af ett silfvermynt, svarande mot äf vår nuvar. specie riksdaler, således jemnl 24 sk- riksg.sedlar.
Låtom oss efterse i hvad män denna föreslagna myntenhet uppfyller de nyss uppgifna 5 hufvudfordi ingarna. i:o Frih. Wrede har, upplyst, föreslagit enhetens fördelning i tootdelar, samt att denna hundradedel skulle blifva minsta skiljemyntet.
Som 1111 24 sk. riksg.sedlar äro lika med 96 styfver, så synes, alt den föreslagna myntenhetens hundradedel skulle i det aldra närmaste komma att öfverensstämma med värdet af en styfver riksg.sedlar, sorn icke allenast är ett i landel allmänneligen kändt och hegagnadt skiljemynt, utan äfven utgör det minsta belopp, sorn 1 minuthandeln vanligen ifrågakommer att liqvidera Första villkoret är således på ett högst lämpligt och lättfattligt sätt uppfyldt. 2:0
Som ett silfvermynt af i\ sk. riksg.värde, enligt nu gällande myutordning, väger jemn!
Tig U vict. vigt mvntsi Ifver, beslående af bergliot sill ver och ^ koppar, samt följaktligen 4<>o stycken sådana mynt innehålla jemnt 3 'Ib bergfint silfver ; så synes häraf, att denna föreslagna myntenhet äfven fullständigt uppfyller det andra villkoret. 3:o Vår 1111 gällande allm. lag utsätter de stadgade bötesbeloppen i daler
Denna betesdalen utgjorde, då lagen fdrst utfärdades, rtdr specie (enligt 1716 års myutordning) men utgör nu, som allmänneligen kändt är, i lo j I af sedan limade myntförändringar, \ r:dr b:co eller jemnt 2p sk. riksg.sedlar.
Den föreslagna nya mvntfcnhetcn uppfyller således älven det 3:dje hufvudvijlkoret på ett lika bestämdt, sorn tillfredsställande sätt, emedan man häraf till och med kunde hemta anleda, till ett ganska passande namn för den nya myntenlieten, samt lämpligen kalla densamma daler, krondaler, eller kanske rättast, såsom Frill.
Wrede föreslagit, krona, för att såmedelst undvika, namnförblandning
Den 27 Maj c. ui. 3o3 med de s. k. daler silfvermynt oell kopparmynt, som ännu af allmogen i vissa landskap begagnas. 4:o
Den föreslagna nya enheten uppfyller äfvenledes 4:de villkoret, nemi. det alt lätt kunna jemföras med alla de särskilda, tid efter annan uppkomna räkneenheterna, riksdaler silfver specie, riksdaler banco, riksdaler riksgäldssedlur; samt daler silfvermynt och daler koppai mynt; ly 1 r:dr silfver är jemnt .... 8 kronor, 1 r:dr banco — 3 kronor, 1 r:dr riksg. — 2 kronor, 1 krona — 3 daler silfvermynt, I krona — ..... 9 daler kopparmynt, nemi. såsom värdet af dessa silfver- och knppar-duhar nu uppskattas i de provinser, der dalerräkningen annu af menigheten begagnas.
När derjemte öfverväges, att, enligt Frih. Wredes förslag, utom sjelfva enheten, äfven 2.'ne mindre silfvermynt skulle utmyntas, det ena, utgörande af enheten, det andra ± af densamma, det förra således jemnt svarande mot 18 sk., det sednare mot 12 sk. riksg sedlar, hvarigenom allmänheten erhölle 3:ne silfvermy ntslycken, jemnt svarande emot de nu gångbara s. k. skillingsscdlarna, nemi. 1 krona
Återstår att öfverväga förhållandet mellan den föreslagna myntenheten och de länders räknemynt, med hvilka vi befinna oss i närmare eller fjermare handelsförhållanden.
Som Norrska speciedalern silfver är alldeles lika med 1 r:dr Hamburger broo, samt 1 Dansk riksbankdaler alldeles lika med £ r:dr Hamburger b:co, samt denna sistnämnda är helt obetydligt mindre än en Svensk r:dr silfver, enligt nu gällande myntfot; så synes häraf, att 1 r:dr Hamburger b:co är i det närmaste lika med 8 kronor, 1 Norrsk species silfver 8 kronor, 1 Dansk riksbankdaler 4 kronor.
Som en Nederländsk Holländsk gulden är jemnt lika men 1 rtdr Sv. b:co; så är 1 Holländsk gulden 3 kronor.
Som en Ryssk rubel silfver är nära lika med 1 Preussisk thaler, samt jemnt lika med 3o4 Den aj Maj c. m. 4 Franska francs, och denna åter nära lika med r:dr Sv. silfver; så är i nil>el föga öfver i Preussisk thaler dilo . i Tysk r:dr nära lika med i Tysk gyllen dilo 5 kronor. 5 kronor. 6 kronor. 4 kronor.
Som i £ sterling är
Vidare må ock nämnas, att om denna myntenhet antoges, derigenom ytterligare den fördel vunnes, alt den öfverensstämde med de redan slagna mynten, samt att räkenskaper, som blifvit förda antingen i b:co eller riksg.mynf, med stor lätthet kunna omsättas i den nya myntenheten , i förra fallet genom multiplication med 3, i sednare fallet med 2.
Detta är visserligen en underordnad fördel, men som dock, för fullständighetens skull , icke bort förbigås, emedan lättheten att öfverföra utgående balancer, som äro uttryckta i r:dr b:co, till ingående balancer i en räkenskap, som skall föras i den nya myntenheten, betydligen lättas, örn denna sednare utgör en jemn del af den enhet, i hvilken den utgående balanccn är uttryckt.
Genom denna framställning torde få antagas såsom tillräckligen utredt och ådagalagdt, att ingen enhet vore för Svenska riksmyntet i alla hänseenden lämpligare, än den af Frill. Wrede föreslagna, hvarföre jag tager mig friheten å detta förslag fästa H.
BancoUtskts särdeles uppmärksamhet, samt vördsamt anhålla, att H.
Utsk. ville omfatta denna verkliga nationalangelagenhet med upplyst åsidosättande af alla mindre och jemförelsevis föga vigtiga betänkligheter, helst nyttiga reformer icke böra uppskjutas för små svå righeters skull, de der oftast i föreställningen göras större, än de i verkligheten äro, såvida man verkligen vill gå framåt med upplysningen, samt begagna densamma till praktisk nytta och icke ensamt såsom ett fåfängligt prål.
Men skulle Utsk., mot all förmodan , icke finna dessa skäl vara tillfyllest talande för denna myntenhets antagande, utan fortfarande anse i r:dr riksg. dertill tjenligare; så får jag, för sådant fall, vördsamt anmärka, att denna enhet icke bör kallas riksdaler kurant, ty ordet kurant utmärker i alla länder, der det i myntstyl begagnas, ett löpande mynt, som är sämre än landets egentliga och verkliga mynt, såsom t. ex. i Hamburg, der Hamburger b:co är bättre än Hamburger kurant.
Men då meningen icke är, att vi i Sverige skola hafva 2tne slags mynt, utan allas vår önskan tvertom är, alt vi må erhålla ett enda allmänt gällande; så måste väl erkännas, alt intet kan vara Den i; Maj e. m. vara olämpligare, än alt i enhetens nya namn inflicka ordet kurant, som uttrycker just det man har för afsigt ali icke uttrycka.
När derföre fråga uppslår om ett nytt namn, synes i allo lämpligast vara att välja ett sådant, som icke är behäftad t med någon tvetydighet.
Jag vågar derföre föreslå, alt denna enhet, ifall den till antagande än vidare föreslås, må kallas krona, sorn är både ett kort och vackert namn, samt äfven i andra länder begagnadt, såsom i.Danmark och Antwerpen, samt ännu i England. II.
Om myntets indelning.
Detta är den väsendtligaste delen af förevar, ämne.
Utsk. har funnit betänkligheter vid alt tillstyrka enhetens delande i 10 delar, och hvar och en af dessa åter i 10 delar, så att hela enheten sålunda blefve delad i 100 delar, samt, såsom skäl till detta sorgliga afstyrkande, anfört: att, med högst få undantag, hela Svenska nationen ännu skall vara obekant med lo-systemet och sättet för dess användande ; att ett ofördröjlig! införande deraf således ofelbart skulle i början, och möjligtvis äfven under en längre tidrymd, förorsaka oredor och misstag, särdeles innan underrättelsen derom hunnit blifva föremål för allm. folkundervisningen; samt slutligen, att det för 10 ar tillbaka R.
St:s pröfning underställda decimalsystöme för mått, mål och vigt ännu icke har ansetts kunna införas, oaktadt den stadgade tiden derför redan inträffat.
Jag tager mig friheten bestämdt förklara, att dessa af Utsk. anförda skäl, efter mitt förmenande, icke äro antngl;-' ga, såsom dels saknande all verklig grund, dels icke till förevar, fråga tillämpliga, samt anhåller vördsamt, alt II.
Utsk., för det första, villé benäget ursägla detta oförställda omdöme, för det andra, taga de skäl i upplyst öfvervägande, hvilka jag till detsammas rättfärdigande skall här nedanföre hafva äran anföra, nemligen: 1:0
Tiodelningen af myntet har blifvit kallad ett nytt räkn esysteine, som man nu är sinnad ali införa, och som äfven Utsk. ansett vara, med högst få undantag, för hela Svenska nationen ännu alldeles obekant.
Detta är en fullkomlig irring; ty hvarken är lio— falds-systemet nytt, ej heller för någon enda Svensk man eller qvinna obekant.