Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande undsättningen af anslagssumman, som af StatsUtskottet blifvit föreslagen, sä anhåller jag deremot få anföra, att de 50.000 rdr, som för Hertigen af Dalarne äro föreslngiie, blifvit beräknade, att med 1V, 7 utgå frän Sverige och med de öfrige 5/17 från Norige, och sorn jag har mig bekant, att den af Norska StorThinget äskade summa beviljats, så skulle, derest vi förändrade den af Utsk:t föreslagna siffran, en rubbning mellan bidragen från de båda rikena upstå.
Pä dessa skäl vikar jag bifall till Utsk:ts förslag.
En värd talare.
Ugglas, har yttrat, att honom veterligen hade aldrig någon Svensk prins sedan 1809 beklädt något högre militär-embete och derför åtnjutit lön.
Men huru var förhållandet före 1809?
Jag vill blott återkalla i Hr Grins minne att Prins Fredrik var Chef tor Westmanlands Regemente och att Hertig Carl var Chef för Skånska Dragonregementet och hade Beckaskog till boställe.
För öfrigt veta vi alla, at.t efter 1809 Högsts.
Konung Oscar I sorn Kronprins var generalfälttygmästare och upbar derföre lön; om han sedan, som Gr.
Ugglas påstod, disponeiade densamma tili välgörande ändamål, hör egentligen ej till saken, nog af han upbar den.
Om vi kasta en blick på huru förhållandet är i främmande länder, så skola vi finna, att medlemmar äfven af andra konungahus ej hälla sig för goda att sysselsätta sig med hvad andra menniskor göra.
Vi se nemligen Fransyska prinsar af blodet, som hela sitt lif igenom lefva som privata menniskor.
Åkerhjelm har sagt, att det icke vore önskligt, att det t. 0, m. skulle uptagas med ovilja inom arméen, om de Kongl, personerne erhöilo högre Chefsplatser, af hvilka de drogo lön.
Jag för min del anser att vid denna ovilja, om sådan verkligen skulle upstå, intet als. bör fästas.
För öfrigt kan jag icke inse, hvarför ej dessa personer, om de besitta lika mycken skicklighet och duglighet som enskilde och 0111 man af dem kan vänta lika sträng pligtutöfning som af andra, likaväl som hvar och en annan kunna få upbära de med tjensten åtföljande löneförmåner.
Att verkeligen en vigtig förtroendeplats kan skötas lika väl af en prins som af en m
Den 11 Februari f. m. enskild man, derpå lemnar oss Komjiig Oscars förvaltning af general fälttygmästare-em betet ett talande bevis, om man får döma af de förbättringar, som artilleri-väsendet under hans styrelse-tid undergick.
Man har vidare sagt, att en oegentlighet mellan de till serskildt belopp bestämda från de båda förenade rikena utgående anslagssummorna skulle upstå, om K. o. Ad. ej beviljade.den af StatsUtsk. föreslagna summan, alldenstund Norska Storthinget redan beslutat att de 5/ij> som på dem ankommit, skulle utanordnas.
Det förundrar mig, att det ej nämndes ett ord om detta förhållande cfå frågan om det Kongl, apanaget var under diskussion, utan att man först nu framkommit med detta skäl.
Jag hoppas att R. o. Ad., med förkastande af Utsk:ts förslag, beslutar att anslaget till H. K. H. Hert. af Dalarne måtte afslås.- Gr.
I ani. af hvad jag nyss yttrade, att medelst de 300,000 rdr, som vid sidan af anslaget till K.
M:ts hofhållning årligen från Riksg.Kont. till det Kongl. Huset utgå, tillräcklig tillgång lemnades K.
M:t att fylla de brister, K.i M:t ansåg lorefinnas i de till de öfriga medlemmarne af den Kongl. Familjen utgående anslag, blef af Gr.
Ugglas anfördt, att denna pennin gesumma under Konung Oscar I:s regering uteslutande blifvit använd »ad pios usus.»
Det är i sanning ett ganska lofVärd t och vackert ändamål; men jag kan dock icke vid detta tillfälle underlåta att göra den anmärk:n, att ett fortsatt tillvägagående på denna bana möjligen skulle till slut leda derhän, att man skulle anse ko nungens apanage blott vara afsedt att utgöra en sorts fattigvfirdsmedel, och sannerligen jag vet hvart anspråken i detta hänseende slutligen kunde leda.
Ugglas upfattat mitt yttrande så, som skulle jag önskat att K.
M:t heldre hade kapitaliserat dessa 300,000 rdr, tror jag är förorsakadt af ett missförstånd, åtminst<*na kan jag icke finna mig dertill hafva gifvit någon ani.
Men jag vidblifver dock den öfvertygelsen, att dessa medel ej uteslutande äro anslagna till DynastiChefens eget, personliga behof, utan att de äfven äro afsedda till fyllande af förefallande brister i de öfriga vnedlemmarnes af den Kongl. Familjen anslagssummor; och detta blir, enligt mitt förmenande, så mycket angelägnare att fästa afs. vid, som den Kongl. Familjen möjligen i framtiden kommer att i betydlig män förökas.
Hvad slutligen vidkommer det af Frih Åkerhjelm, för antagande af den föreslagna apanage-summan, åberopade skäl, att Norska Storthinget redan gifvit sitt samtycke till alt utgifva den på deras lott kommande andelen, så får jag bekänna, att det är för mig vidrigt att höra ett sådant argument framdragas, då, såsom jag redan tagit mig friheten omnämna, någon proc.-beräkning mellan Sveriges och Noriges bidrag aldrig blifvit af Ständerna godkänd.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till hvad de 14 reservanterna inom StatsUtsk:t föreslagit, eller att anslaget till H. K. H.
Hertigen af Dalarne måtte bestämmas till 25,000 rdr rint.
Frih. Rehbinder, Wilh.
Som frågan redan, enl.
Den 11 Februari f. m. 416 mitt förmenande, är tillräckligt belyst, ber jag blott att fä instämma i det resultat, hvartill Grefve af Ugglas och Herr Nordenfelt kommit, Hr Nordenfelt har såsom skäl för antagandet af den föreslagna apanagesumman anfört, att, som den högste embetsmannen i riket är aflönad med 24,000 rdr rmt, det dä ej vore för mycket om en prins’ hofhållningssumma upgick till 50 % mera.
Jag vill blott fästa uptnärksamheten derpå, att Biskopen i Lund tjenar för minst 48,000 rdr, och hemställer jag säl. om II. o. Ad. rimligen kan anse det vara för mycket att anslå 36,000 rdr rmt åt Hertigen af Dalarne.
Jag anmälde mig, då jag hörde Hr Stjern svärd bestrida min upgift, att Kongl, personer icke brukade upbära de med deras tjenster förenade lönebelopp.
Han rättade sig straxt derefter så till vida, att han medgaf riktigheten af hvad jag anfört, att detta icke sedan 180 9 egt rum. men påstod dock, att Konung Oscar som Generalfälttygmästare upbar lön såsom sådan.
Hr Stjernsvärd fäster intet afseende på, till hvilket ändamål dessa medel sedan blifvit använda: han åberopar blott den omständigheten, att de blifvit af den Kongl, personen upburne.
Men Hr Stjernsvärd måste väl medgifva att, om dessa medel, såsom händelsen var med dem, som blifvit till Konung Oscar utanordnade, användas i och för artilleriets behof, till åvägabringande af några nya förbättringar inom denna militärgren, desamma ej komma honom, Kongl, personen, utan Staten till godo.
Jag vidhåller således hvad jag förut yttrat, att jag anser det vara R.
8t:rs pligt och skyldighet, att, till följe af de band, som genom grundlagens stadgande!» äro de Kongl, personerna pålagda, åt desamma förskaffa en ställning sådan som Svenska nationen önskar till Prins af dess Konungsliga
Hus intaga; och får jag derföre anhålla om bifall till hvad Utsk:t i ifrågavrde punkt föreslagit.
Det är ej med någon angenäm känsla, jag deltager i dessa vid hvarje Riksdag återkommande lörslag om regleringen af utgifterna under EiksStatens Usta hufvudtitel; men, som jag tillstyrkt begärandet af det till Hertigen af Dalarne föreslagna förökade anslaget, så anser jag äfven det vara min pligt, att med några ord söka utveckla skälen, på hvilka detta mitt tillstyrkande grundade sig.
Bn värd talare har som skäl för antagande af Utsk:ts förslag anfört den omständighet, att de Kongl, prinsarne äro genom grundlagens stadganden försatte i annan ställning, än andra personer, och att så länge detta vore förhållandet, borde äfven Staten anse som en pligt att förskaffa dem nödiga underhållsmedel.
Man har velat bestrida detta argument och som motskäl åberopat, att, ehuru den civila embetsmannabana!» för de Kongl, prinsarne vore stängd, så kunde de dock på den militära banan söka sin utkomst..
Detta låter visst säga sig, men om man tänker något närmare på saken, så skall man finna att det ej är annat än ett svepskäl. H. M, 416 Den 11 Februari f. m Konungen kan naturligtvis befordra de Kongl, prinsarne till befäl inom arméen oell påskynda deras upstigande till högre värdigheter, hvilka, om de voro förenade med löner, åtminstone i lingon mån •kunde bidraga till deras underhåll.
Den hastiga befordran kan •likväl ega rum endast såsom lönlös
Om vi deremot tänka oss, att Hertigen af Dalarne, som för ganska få år tillbaka ingick som Underlöjtnant vid Dalregementet, skulle vid nämnde regemente hafva sökt sin utkomst, så måste han som löntagare varit nödsakad att föra expedition några månader om året antingen i Leksands eller Mora socknar och detta för åtnjutande af en inkomst af 3 å 400 rdr om året.
Men jag hemställer till R. o. Ad., om det vore lämpligt att prinsarne af vårt konungahus tillbragte sinn dagar i någon aflägsen landsort, alldeles beröfvade ett bildande umgänge och en bildande sysselsättning.
Det är visserligen sannt, att sedan en prins lyckats komma öfver de grader der tour och anciennitet uteslutande göra sig gällande, befordran derefter kan gå något hastigare, Men skulle dessa höga militärembeten, som Prinsarne kunde få sig tilldelade, äfven vara förenade med löneförmåner, så vore det en ovilkorlig pligt hos Konungens rådgifvare att äfven i dessa fall tillstyrka Konungen att endast dertill utvälja de lämpligaste och skickligaste, i hvilket fall det åtminstone låter länka sig att den skyndsamma befordran uteblef.
Huruvida en Kongl, person någonsin kan komma till en lön, som i någon väsendtlig mån kan bidraga till hans lefnadsbehof, derom kan blott ett omdöme hysas; jag behöfver blott gå till mig sjelf för att komma till en viss öfvertygelse i detta hänseende.
Jag har sjelf varit på den tjensteraannabana, som de Kongl, prinsarne f. n. beträda, och jag vet att jag på densamma under 22 års tjenst ej hann förvärfva en inkomst motsvarande de aldra oundgängligaste behofven.
— Man har vidare sagt, att det ej vore något hinder för de Kongl, prinsarne att egna sig åt landtbruksyrket eller att ingå i industriella företag.
Derför finnes ej något förbud i grundlagen och det är visst ej utan exempel, att Kongl, personer egt landtbruk och äfven skött sin jord.
Vi hafva t. o. m. f. n. exempel på att en af de Kongl, prinsarne eger jordegendom.
Men för att de skulle kunna af landtbruket beräkna en tillräcklig lefnadsinkomst, skulle en större förmögenhet vara af nöden, men någon sådan finnes ej, som vi veta, inom den Kongl, familjen.
Hvad de öfriga industrigrenarna beträffar, så kan jag för min del ingalunda anse det lämpligt, att en Kongl, person ingåfve sig i företag, som i allmänhet äro förenade med ekonomiska vådor; de Kongl, prinsarne äro för högt upsatte personer för att underkasta sig sådana omständigheter.
Då, som förut är nämndt, de Kongl, personerna genom grundlagen äro bundne i valet af sin verkningskrets, och som del väl måste vara hvars och ens önskan, att de Kongl, personerna, befriade från ekonomiska bekymmer, måtte egna sin tid ål bildande sysselsättningar för att blifva användbara till fäderneslandets tjenst, så kan jag icke frångå den grundsats, som fordom gjorde sig gällande, och som jag ännu hoppas förefinnes, nemi. ö«n 11 Februari f. m. wera!, att det verkligen är Statens skyldighet att förse de Kongl, personerna med sådana anslag alt de deraf kunna lefva.
Om beloppet af dessa anslag kan man naturligtvis vara af olika mening.
Men jag tror dock ej, att man på de Kongl, prinsarne kan tillämpa den sats, Hr Stjernsvärd nyss framställt, att
Statsanslagen borde vara lämpade efter de arbeten individen utför.
Till en början kunna alla arbeten med hvarandra ej jim föras. T. ex. en högre embetsman arbetar måhända ej mer eller flera timmar iin en och annan lägre, men man måste dock taxera hans arbete något högre.
Arbetenas olika art och den olika grad af kunskaper, skicklighet och erfarenhet, som för dem erfordras, bestämma här skilnaden.
Hr Stjernsvärd har dock antagit arbetsqvantiteten till utgångspunkt för sin jemförelse, då han vid förra Riksdagen, som han nyss nämnde, till grund för sitt yrkande på förhöjning af H. K. H.
Kronprinsens apanage, då han lörestod regeringen, åberopade de ansträngande göromål regeringsbestyren kräfde.
Men för denna beräkning ligger ett alltför godtyckligt moment till grund.
Kronprinsens och Konungens arbete, om ock syftande till samma mål, kunna ej med hvarandra jemföras; endast storheter af samma slag kunna roed hvarandra mätas.
För anslagen till den Kongl.
Familjen har man svårt att finna någon annan grund, än Dess egen upgift af behofven, hvilken i förev:de fall ej kan anses öfverflödigt tilltagen.
Jag för min del kan åtminstone icke finna, att 36,000 rdr åt en prins kan anses för en på något sätt öfverdrifvet beräknad anslags-summa.
Det är visserligen sannt, som äfven bland andra Hr Stjernsvärd yttrade, att dessa anslags summor ej äro alsedda till utdelande af nådegåf vor, men lika visst är dock, att en stor del af desamma utgå till välgörande ändamål, och understundom t. o. m. till ganska stora belopp.
Det är dessutom här icke blott fråga om allmosor.
Frikostigheten hos de Kongl, personerna tagas i anspråk för helt andra ändamål, såsom då det t. ex. kommer i fråga att upmuntra en ung artist, en litteratör eller andra gryende talanger, för hvilka Staten, med få undantag, gör föga eller intet.
Med ett ord för de Kongl, personerna förekomma alltid en mängd extra utgifter, om hvilka allmänheten ej har kännedom.
På grund af detta och ofvan anförda skäl och synnerligast derföre, att jag ingalunda kunde finna den föreslagna siffran för högt tilltagen, ansåg jag mig pligtig att med min röst biträda förslaget om ifrågavide anslags-summas förhöjande, och hoppas jaa äfven att R. o. Ad. dertill måtte lemna sitt samtycke.
Jag har ansett mig med få ord böra besvara några af de föreg:de talarnes anner.
Rehbinder har som skäl för antagandet af den före slagna apanagesumman vidrört den omständighet, att biskoparne i allmänhet, och serdeles den i Lund, har så stora löneinkomster och H. III, 27 418 Don 11 Februari f. in. att man då icke kunde begära att en prins skulle lefva på mindre, iin en enskild medborgare.
Det förvånar mig, huru den värde Frilun velat framkomma med ett sådant argument, när, såsom vi veta, propos. om ordnandet af dessa löner redan är till R.
St:r af K. M. afgifven.
Detta är väl just ett bevis på, att man börjat inse, att de f. n. äro allt för ansenliga.
Hvad en annan värd talare anfört, att man icke borde fästa alside vid, att de Kongl, personerna upburit löner af Staten derföre, att de omedelbarligen blifvit använda till för Staten välgörande ändamål och att de Konung Oscar tillkomne medel användes i oell för artilleriets behof, så går jag på sätt och vis in derpå, emedan jag har mig bekant, att de utdelades till underhåll åt personer inom artilleriet, men äfven vet jag med säkerhet, att de till stor del kommit hans Adjutanter till godo.
Hvad den siste värde talarens yttrande beträffar, eller att jag begagnat mig af ett »svepskäl», då jag åberopade den omständighet, att de Kongl, personerna kunde på den militära banan förskaffa sig bidrag till sitt anslag, så vill jag icke låta detta helt och hållet med tystnad förbigås.
Hr Grin påstod, att de på denna bana icke kunde nog hastigt komma till åtnjutandet af en med deras samhällsställning i någorlunda proportion varande löneinkomst, utan att de skulle varn nödsakade att en längre tid qvarstå i subaltern-graden och tillbringa sina dagar i en aflägsen landsort, alldeles beröfvade ett bildande umgänge.
Jag, för min del, tror ej, att detta påstående med fördel kan användas.
Jag hemställer till Hr Grin, om vi icke, bland Konungens rådgifvare, hafva talande bevis på, att man verkligen kan förvärfva sig bildning, äfven inom subaltern-graden.
Det har äfven blifvit yttradt af samma talare, att man i andra länder ej får se prinsar af det Kongl, huset gå den vanliga vägen, för vinnande af befordran.
Jag är likväl öfvertygad om, att
Hr Grin på sina utländska resor många gånger vid helsobrunnar varit i tillfälle att se Kongl, personer, som innehaft både Kaptens- och Majors-grader.
Jag vädjar till en värd ledamot af detta hus, Frih.
Hamilton, som samtidigt med mig var i Carlsbad, om man ej der såg en mängd prinsar upträda, som blott innehade lägre militärgrader.
Jag vill bland andra nämna Hertigen af Wurtemberg.
Jag vill icke längre uptaga tiden med flera anmirs vederläggande, utan inskränker mig i den anhållan, att fortfarande anslaget till H. K. H. Hertigen af Dalarne måtte afslås.
Frih. Sprengtporten.-
Det må tillskrifvas mina, möjligen felaktiga, begrepp om hvad som är Statshushållning, att jag icke tillerkänner denna egenskap åt ett beslut, som afser att nedsätta de anslag, som af K.
M. blifvit för den Kongl. Familjens underhåll äskade.
Dylika frågor böra efter min tanke mätas efter en annan måttstock eller på grund af de ömsesidiga nära förhållanden, som ega rum emellan konung, konungaätt och folk.
Hvad som Dell 11 Februari f. m. 419 på ett grannlaga sätt äskas, bör efter min åsigt med välvilja bifallas.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få betraktas som en motivering för min mening i alla de efterföljande punkterna af detta Betänk., hvilka jag anser böra afgöras i enlighet med K.
M;s nåd. propos.
Sedan öfveriäggningen nu ansetts fulländad samt H.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utskds förslag, dels af Gr.
Anckarsvärd, att hofhållningssumman skulle bestämmas till 25,000 rdr rmt, och dels slutligen af Hr Stjernsvärd, att Utsk:ts hemställan måtte afslås; framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk:ts förslag, och då dervid svarades starka ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Mom. b., angrde af K.
M. äskad tillökning i anslaget för H. K. H.
Hertigen af Dalarne, i händelse af H. K.
H:s förmälning.
Som It. o.
Ad. torde finna, har Stats Utsk:t undandragit sig att besvara den Kongl.
Propos:n på annat sätt än, vatt, då icke är kändt, att den höga förmälningen inom någon kortare tid är att emotse, så bar Utsk:t ansett frågan om berörde anslags förhöjning f. n. icke böra till någon lt.
Inom StatsUtskd tilltrodde jag mig icke kunna, såsom majoriteten derstädes, med någon säkerhet bedömma när eller huru snart den i K. M:s nåd.
Propos. gjorde förutsättning af H. K. H. Hertigens af
Dalarne blifvande möjliga förmälning skall kunna komma att inträffa, utan förmodade då, likasom nu, att K.
M. säkrast och bäst var i tillfälle att detsamma bedömma, hvarföre obk jag emot Utskds beslut i denna punkt mig reserverade; och får nu anhålla, att Hr Gr:n o. Landtm, ville framställa propos. om afslag å Utskds Utlåt., samt bifall till det förslag, K. M. i sin nåd.
Propos. uti denna punkt afgifvit.
På grund af samma skäl, jag förut af gifvit, yrkar jag afslag å Utskds i denna punkt gjorda framställning.
Jag, för min del, instämmer fullkomligt i det skäl, Frih.
Åkerhjelm nyss framställt.
Det bar nemi., enl. min öfvertygelse, varit StatsUtskds ovilkorliga skyldighet, att ingå i bedömande om, huruvida II. K. II.
Hertigen af Dalarne, i den händelse han skulle inträda i äktenskap, vore i behof af den för honom begärda förhöjningen i apanage-summan.
Det vill synas mig som StatsUtskd, fastän det å ena sidan förmodat, att någon förmälning ej skulle under längre tid komma att ega rum, dock å andra sidan erkänt, att, om en sådan verkeligen komme att ske, det anslag, som K. M. äskat, ingalunda vore för högt, utan ganska måttligt tilltaget.
Eder, Mine Hrr, om det väl är Den 11 Pebrnari f. ra; i sin ordning, att pä en K.
M:s begäran afgifva ett så undvikande svar, som det för handen varande.
Jag anser att K. o. Ad. ej bör gilla StatsUtsk-.ts tillvägagående i detta hänseende och anhåller jag om afslag å Dtsk:ts Utlåt, och bifall till Frih. Åkerhjelms gjorda förslag.
För att ådagalägga konseqvens i mitt förfarings-siitt, vill jag, i motsats till Hr Stjernsvärd, yrka bifall till Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning.
Jag anhåller, att ordet »afslag» i mitt förra yttrande, måtte få ändras till ordet »bifall».
Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att. derunder blifvit yrkadt dels bifall till Utslcts hemställan, och dels af Frih.
Åkerhjelm, att 11. o. Ad., med afslag derå, måtto besluta, att från och med början af det år, hvarunder H. K. H. Hertigens af
Dalarne förmälning möjligen kommer att ega rum, haus hofhållningsanslag skall, på sätt K. M. föreslagit, ökas med 17,000 rdr rint; hvaruppå H.
Exc. framställde propos. först å bifall till Utsk:ts hemställan och,o då dertill svarades många nej blandade med ja, å bifall till Frih.
Åkerhjelms förslag, hvilken sednare propos. besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarade H.
4:de punkten, ronde anslaget till Fl. K. H. Prinsessan Eugenie.
Frih. von Schultzenheim, David:
För att i någon mån förebygga utbrottet af de ekonomiska åsigter, Hr Stjernsvärd vid hvar och en af d> i detta Betänk, hittills förekommande punkter uttalat, har jag begärt ordet, för att, åtminstone i hvad rörer den nu föredragna, eller den begärda anslagssumman till Prinsessan Eugenie, slippa höra samma skäl uprepas, som i afs:de å alla de föregående punkterna blifvit föreburne.
Det kan väl ej vara Hr Stjernsviirds mening, att äfven hon, den enda ogifta qvinliga medlemmen af vårt så högt älskade Konungahu-, skulle söka förvärfva sig ett indrägtigt yrke.
Ville Hr Stjernsvärd kanske äfven se henne med spaden i hand odla sina åkertegar eller idka samma rörelse, Hr Stjernsvärd föreslagit åt hennes bröder, nemi. att kasta sig in på industriela företag, eller spela på börserna etc. etc.
Jag skulle hoppas, att Hr Stjernsvärd, åtminstone i hvad rörer den nu ifrågavarande personen, icke ville motsätta sig den för henne begärda anslagssumman, i hvilken händelse mau hade ani. förutse, att densamma blefve enhälligt bifallen.
Jag yrkar bifall till Utsk:ts i ifrågav.de punkt gjorda hemställan.
För att ej mitt förfaringssätt, äfven i hvad rörer denna punkt, skall misstydas, och på det att ej mina yttranden måtte föras till den kategori, som den siste värde talaren upställt, vill jag än en gång återuprepa hvad jag förut Dan 11 Fabr na ti f. m. antydf, nemi. »tt jag ej anser R.St:r pligtig» att underhålla andr» medlemmar af det Kongl, huset än Konung och Thronföljare.
Den siste värde talaren borde draga sig till minnes den bofhSllnings summa, som gafs åt Sofia Albertina; hon var likväl ensam.
Hvad den ifrågav:de Prinsessan beträffar, så borde hennes behof ej vara stora, alldenstund hon lefver mera isoleradt och skiljd från verlden, än någon annan i hennes ställning förut har gjort, samt tillsammans med sin Fru moder, EnkeDrottningeu.
På grund af dessa, synnerligast på det först åberopade skälet, yrkar jag afslag å ifrågav:de punkt.
Efter härmed slutad öfverläggning oell sedan H.
Exo. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels af slag å Utsk:ts förslag, blef propos. å bifall dertill framstäld och med ja besvarad.
5:te punkten, ang:de ett särskildt anslag til! utfodring af H. K. H. Hertigens af Östergöthland stall.
Då det är allmänt bekant, att Hertigen af Östergöthland hade sina hästar fritt födda i Konung Oscars stall, och då man äfven vet, att II. K. H. förlorade denna förmån genom sin höge faders bortgång, så anser jag, att det var misquint att framkomma med ett förslag sådant som det för handen varande, eller att endast begära en, relativt till de för ett bolstads underhållande erforderliga utgifterna så oansenlig summa, som 6,000 rdr.
Men, då K.
M. varit så modest i sin anhållan, så var det, enl. mitt förmenande, alldeles opåkalladt, att 8tatsUtsk:t afslog en så lumpen summa.
Jag tager mig derföre friheten yrka bifall till, hvad K. M. i siu propos. tillstyrkt, samt afslag å StatsUtskrts gjorda förslag.
Vid föreg:de Riksdag, då fråga förekom om förhöjning i anslagssumman till H. K. H. Hertigen af Östergöthland, yrkade jag afslag på grund af de skäl, jag redan flera gånger antydt, nemi. derföre att jag anser endast Konungen och Thronföljaren vara berättigade att af Ständerna erhålla underhåll.
Nu deremot befinner sig Prins Oscar i en helt annan kategori; han står thronen närmast, och under sådana förhållanden hr han berättigad till samma anslag, som man ansett tillbörligt medgifva H. M. Konungen som Kronprins.
Afven af ett annat skäl anser jag mig böra förorda utgifvandet af enahanda holhållningssumma, det nemi. att Prins Oscars familj redan nu är talrikare än nuv:de Konungens var som Kronprins.