Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En LänsNämnd, sorn utgöres af det sednare antalet, anser jag vara alltför talrik.
Det torde derföre kunna ifrågasättas, om icke inom vissa distrikt, något större än socknar, t. ex. härader, SockenNämndernas
Ordfder kunde sinsemellan välja en ledamot till LänsNämnden.
Jag tror nemi., att församlingar, tillsammans utgörande ett par hundra personer, skulle verka mindre godt än om samlingen vore något mindre talrik.
Det är likaledes föreslaget, att enhvar af ledamöterna skulle, under den tid han sitter i LänsNämnden, upbära ett dagtraktamente af 3
B:dr runt och derjemte skjuts för en häst till och från residensstaden; för hvar och en af de personer, som på detta sätt skulle utgöra LänsNämnden, blefve detta visserligen icke särdeles mycket, men då man sammanlägger alla dessa arfvoden, utgöra de en ganska stor summa.
LänsNämndens sammanvaro är beräknad till 0 dygn; det blefve således 18 B:dr för hvar och en, och jag tror icke att man i medeltal kan beräkna, att skjuts fram och åter till residensstaden kan kosta mindre än 7
R:dr r:mt; det blefve då en summa för enhvar af LänsNämndens ledamöter af 25 R:dr.
Om, som förhållandet är i de län jag närmast känner, hvarje pastorat skulle afgifva en ledamot till LänsNämnden, så skulle förhållandet blifva, att den kom att utgöras af omkring 125 eller rättare 130 personer.
I så fall blefve det en utgift af 3,250 B:dr om året, en summa, som i stället skulle kunna användas på ganska nyttiga och gagneliga företag. H. I. 25 386 Den 26 November f. m.
Anser man sig kunna med fördel införa LänsNämnder inom Sverige, så borde man väl kunna förutsätta, att kommunalandan skall vara så utvecklad, att om dessa Nämnder skulle komma till stånd, så skulle enhvar af de personer, hvilka fungerat som Ordf:de i SockenNämnderna utan anspråk på ersättning, anse för ett vigtigt och hedrande updrag, att resa till residensstaden den enda gång om året, då i regeln dessa LänsNämnder skulle hafva sitt sammanträde.
Lör min del tror jag således, att LänsNämndens medlemmar icke borde vara aflönade.
Hr Gr:n har föreslagit, att den del af bränvinsskatten, som f. n. är öfverlemnad till Hushållssällskaperna, skulle öfverlemnas till LänsNämndernas förfogande; Den vigtigaste anmärkn. man kan göra mot förslaget, och hvilken i många afseenden kan motverka dess framgång, är att LänsNämnden skulle göra Hushållssällskaperna till större delen öfverflödiga, eller att LänsNämnden åtminstone skulle borttaga en stor del af den verksamhet
Hushållssällskaperna på sednare tider utvecklat; och i ännu högre grad skulle denna verksamhet fråntagas Hushållssällskaperna, om LänsNämnden äfven skulle lyckas att beröfva dem de medel, som kanske varit den vigtigaste orsaken till deras nyttiga och i många afseenden lyckobringande verksamhet.
Då förslaget dessutom innehåller, att LänsNämnden skulle, med vissa begränsningar, ega att uptaga afgifter af länets innevånare, för att användas till sådana nyttiga företag, som man pröfvar böra bifallas, så skulle jag tro, att, så länge Hushållssällskaperna kunna fortfara — och jag önskar att man icke helt och hållet måtte tillintetgöra deras verksamhet — man icke bör beröfva dem de medel, som nu stå till deras förfogande.
Slutligen auhåller jag att få göra en anmärkn., som jag för min del anser vara af den största vigt, nemi. att Landsh. som skulle vara närvar:de i den s. k.
LänsNämnden, egde att i hvarje fråga, som der väcktes och afgjordes, genast förklara, huruvida han gillade densamma, eller, i motsatt fall, vägra densamma sitt bifall, då frågan skulle anses förfallen, såvida icke Nämnden, genom klagomål till högre ort, komme att göra sin åsigt gällande.
Detta åliggande , blir, efter min tanke, icke allenast ganska grannlaga för Landsh. utan äfven i många afseenden olämpligt, emedan det ofta är omöjligt att ögonblickligen afgöra, huruvida redan utfärdade föreskrifter lägga hinder i vägen för verkställigheten af beslut, hvilka vid första påseende kunna förefalla särdeles lämpliga Jag för min del skulle tro, att om LänsNämnden fattade ett beslut, så vore det nyttigt, att detta beslut sedermera underställdes Landshms bepröfvande; han vore då i tillfälle att infordra de uplysningar, som kunde vara nödiga för frågans utredning, och Landshm blefve icke satt i den obehagliga ställning, att, utan en sådan föreg:de undersökning, utan närmare och noggrannare granskning af förhållandena, genast, då en fråga blifvit väckt, uttala sitt bifall eller ogillande.
Det är egentligen dessa anmärkmr jag velat göra och som jag anhåller måtte få åtfölja motionen till vederb.
Utsk.
Gr Mörner, Carl:
Lika med den föreg:de talaren, finner jag Gr.
Björustjernas förslag till LäusNämnd vara det mest användbara
Den 26 November f.
m 387 i vårt land.
Vid föreg:de tillfällen har jag likväl yttrat mig mot dessa nya inrättningar, såsom varande i kollision med Husliållssällskapernas verksamhet.
Lika med Hr von Troil önskar äfven jag, att dessa sällskaper icke måtte förlora något af det inflytande på jordbrukets förkofran, som de nu hafva, utan att de måtte fortgå på den bana, som till landets fördel blifvit utstakad.
Skulle likväl Gr.
Björnstjernas förslag i något afseende vinna framgång och komma att af Utsk. tagas i öfvervägande, så ber jag blott, att få göra en anmärkn., som jag icke hört Hr von Troil göra, den nemi., att SockenNämnderna icke skulle hafva rättighet att välja fjerdingsman.
Jag anser för högst vigtigt, att med tillsättningen af dessa embetsman må tillgå på hittills öfligt sätt, så att K.
Bef:h:de och kronobetjeningen må någorlunda veta, att dugliga fjerdingsman utses och äro användbara vid de flesta tillfällen de behöfva anlitas.
Jag vill icke vidlyftigare orda i detta ämne, utan förenar mig hufvudsakligen uti de anmärkmr, som blifvit gjorda af Hr von Troil, under förmodan, att Utsk. skall komma att närmare taga Gr.
Björnstjernas förslag i öfvervägande.
Jag ville endast göra detta tillägg till Hr von Troils yttrande.
Jemte det jag vördsamt får tacka de tvenne föreg:de talarne för det öfverseende, hvarmed de granskat mitt förslag, vågar jag till besvarande uptaga de af dem deremot gjorda anmärkmr.
Hr von Troil förmenar, det SockenNämnden icke borde ega rätt att tjenstgöra såsom en slags underdomstol, således icke eller att ålägga böter.
Denna rätt borde fortfarande och uteslutande tillhöra de vanliga domstolarne.
På så sätt skulle en af de nyttigaste bestämmelserna i den föreslagna SockenNämnden helt och hållet förfalla.
Må det tillåtas mig med ett exempel bevisa detta.
Ju mera landet framgår i odling, ju mera en ändamålsenlig stängselskyldighet införes, ju oftare måste sådana förbrytelser, som ohägn, förekomma.
Efter nuvar:de bestämmelser har jag hopp om, att, efter föregången stämning flera månader derefter, se den person, som insläppt sina kreatur på min mark, kallad till tinget; han infinner sig icke.
Efter förnyade kallelser och ett års förlopp, får jag slutligen denna person pliktfälld; detta har då kostat mig mångdubbelt mera än den skada kreaturen gjort.
En dylik ersättning är ju fullkomligt illusorisk.
Kunde saken deremot behandlas här såsom i England och i andra länder, skulle den felaktige, sednast morgonen efter öfverträdelsen, hemtas upp till kommunalstyrelsen; den plikt, som der ålägges honom, får han genast betala, naturligtvis med full rätt att klaga, om den blifvit orätt ålagd, och dermed är allt slut.
På så sätt skulle inom kort alla dylika smärre, men retsamma olägenheter försvinna.
Hr von Troil har vidare anmärkt, att pastor icke borde vara Ordfide i frågor, ang:de folkskolor och fattigvård.
Så mycket som möjligt har jag sökt tillämpa den Norska SockenNämnden på den Svenska.
Man har der ansett prestens vackraste verkningskrets vara, att vårda de fattiga och efterse barnaundervisningen.
I dessa punkter har man trott, att hans inflytande borde vara stort; han borde få uttala sin mening med mera kraft 388 Den 26 November f. m. än andra.
Detsamma tror äfven jag; se der hvarföre jag bibehållit samma stadgande i mitt förslag.
Att presterna sjelfva fästa stor vigt härpå, må ieke förtänkas dem.
Hr von Troil anmärker vidare, att LänsNämnderna skulle blifva allt för talrika, om alla Ordf:derne i SockenNämnderna skulle der inställa sig; väl möjligt, såvida alla komma; detta torde dock vara tvifvelaktigt.
I alla fall tror jag, att hvarje kommun måste vara i LänsNämnden representerad, om man åt denna skall kunna updraga beskattningsrätt.
Det är godt och väl att säga, att socken-ordfiderna inom ett härad skulle samlas och inom sig utse en LänsNämds ledamot.
De kommuner, hvilka icke blefvo representerade, skulle dock alltid säga: vår representant kom icke med, vårt intresse blir underkändt, vi tillåta ingen beskattning.
Olägenheten, att hafva för många, är således otvifvelaktigt mindre än den att hafva för få, såvida det stora ändamålet skall upnås.
Lika med Hr von Troil skulle jag anse det lyckligt, om en så utvecklad kommunalanda funnes, att man kunde hoppas se LänsNämndernas ledamöter inställa sig, utan penningeersättning.
Lika med flere aktade talare, hvilka redan påpekat den brist på dylik anda, som för det närvar:de förefinnes, betviflar jag det fler talet underkastar sig denn^ upoffring.
Möjligen finnas län, der possessionater, med nit och förmögenhet, åtaga sig updraget, men andra län finnas äfven, der inga dylika äro att tillgå, der allmogen kommer att blifva Ordf:de i SockenNämderna; och man kan väl icke begära att en bonde skall, utan ersättning, resa sina 20 till 30 mil.
I Norige finnes äfven samma bestämmelse, ehuru aflöningen der är något mindre än den af mig föreslagna; den är der 2 Jt:dr.
I förhållande till de ökade lefnadskostnaderna, har jag ansett detta vara för litet.
Hvad bränvinsskattens borttagande från Hushållssällskaperna beträffar, är min tanke, att om LänsNämnderna skola blifva omtyckta, få de ej börja sin verksanhet med att pålägga kommunerna någon mera känbar beskattning.
Skall man nemi. undvika detta, och icke hafva andra medel att tillgå, kommer ju hela Nämnden att försättas i overksamhet.
När en så betydlig inkomst som bränvinsskatten finnes, förefaller det mig lämpligast, att åt folkets egna representanter öfverlemna densamma, för att på bästa sätt användas.
För öfrigt anser jag det icke här lämpligt, att ingå i något bedömande af Ilushållssällskapernas verksamhet; måhända är den icke i alla län sådan, att den behöfver mycket omhuldas.
Den vigtigaste anmärkmn är onekligen den ang:de Landsh:s veto.
Jag har sjelf länge tvekat, huru härmed skulle ställas.
Uplysningsvis vill jag nämna, att denna § nu är fullkomligt lika med den Norska; der anses den vara den vigtigaste af hela förslaget.
Skulle hvarje fråga från LänsNämnden hänskjutas till Landsh.Embetet, för att der undergå en vidlyftig pröfning, förfaller allt hopp att se någon enda fråga afgjord på samma möte, som det hvarpå den blifvit väckt.
LänsNämnden blifver då intet annat än ett slags hjelpreda åt Landsh.Embetet och förfelar i och med detsamma hela sin bestämmelse.
Kommunalinrättningar måste vara kraftiga och hastigt verkande.
Detta är alldeles nödvändigt, om de skola vinna genklang hos folket; derföre måste äfven Ordfiden, om icke just samma Den 26 November f. m. 389 dag, så åtminstone efter någon kortare betänketid, bestämma sig och dymedelst gifva Nämnden tillfälle att verka det goda, som den bör och kan.
Hr von Troil: Enl. förslaget skulle Landsten vid början af LänsNämndens sammanträde för densamma framlägga förslag till de förbättringar, som borde verkställas i ett eller annat afseende.
Det är naturligt, att alla sådana på förhand beredda frågor lätteligen kunna, sedan LänsNämnden öfver dem beslutat, utan upskof expedieras och sättas i verket, så snart LänsNämnden uphört med sitt sammanträde.
Men jag hemställer till motionären sjelf, om det ej kan hända, att en fråga väckes af en ledamot i LänsNämnden, hvilken är så beskaffad, att man icke genast, då den discuteras, kan säga om den bör bifallas, förändras eller afslfis.
I så fall skulle jag anse det vara af vigt, att förslaget, sedan det i LänsNämnden discuterats, underginge någon pröfning, och derest Landslnn icke godkände detsamma, kunde det framläggas under en annan form, och lätt utredas, innan definitift beslut fattades.
Eör min del får jag vördsamt förklara, att om jag hade den äran att sitta som Ordf:de i en sådan LänsNämnd, så skulle jag kanske af försigtighet tveka att gifva mitt bifall till förslag, som syntes mig ganska nyttiga, just derföre att jag icke haft tid att intränga i desamma.
Dermed anser jag äfven föga vara förloradt; ty alla de vigtigaste frågorna äro på förhand utredda, innan de framläggas för LänsNämnden att der erhålla sitt definitiva afgörande.
Men de nya frågor, som under LänsNämndens sammanträde kunde komma att föreslås, sedan de första propos:ne blifvit afgjorda, dessa kunde behöfva att undergå den noggrannare granskning, som icke kan medhinnas under debatten inom LänsNämnden.
Hr Gr:n yttrade i sitt sednaste anförande, att det förslag han afgifvit, att pastor skulle vara Ordfide då skol- och fattigfrågor förekomma, var hemtadt från den Norska kommunal-lagen.
Min öfvertygelse är, att pastor ovillkorligen bör vid alla sådana frågor vara narrande; jag har blott fästat mig vid att pastor,, sorn icke annars är Ordfide i SockenNämnden, skulle vid dessa särskilda tillfällen undantränga den vanliga Ord f:den.
Jag tror att pastor, med den kännedom han har i dessa ämnen, i allmänhet skall, antingen han sitter på Ordfideplatsen eller i ledamotsstolen, kunna lemna sådana uplysningar, som leda till frågans ändamålsenliga behandling, men jag tror, att om man vill gifva åt en SockenNämnd det anseende och den kraft, som denna kommunala institution förtjenar, så får man icke låta den Ordfide, som en gång blifvit vald, undanträngas af en tillkallad person, det må vara pastor eller någon annan.
Efter jag har ordet, ber jag att få instämma i den anmärkn., som Gr.
Mörner gjort och hvilken jag äfven ämnat afgifva, den nemi., att tillsättandet af fjerdingsman icke måtte uteslutande tillkomma den nya SockenNämnden.
Staél von Holstein: Gr. Björnstjernas åsigt, att pastor i församlingen borde vara Ordf:de i fattig- och skolfrågor, kan jag för min del icke instämma i; jag anser deremot mycket nyttigt, 390 Den 26 November f. m. att pastor icke är ledamot der.
Han är nemi. då i tillfälle att vara hvad han i min tanke bör vara, nemi. en målsman för den fattige.
Och om icke fattigvårdsstyrelsen skaffar honom det underhåll, som han är berättigad till, så skall pastor skaffa honom denna hans rätt, som blifvit honom förnekad.
Det är visserligen sannt, att den fattige kan gå till Landsten och besvära sig, men denne är naturligtvis icke i tillfälle att känna förhållandena så som pastor, och lång tid går åt innan Landshrn inhemtat nödiga uplysningar, hvilket allt gör det svårare för den fattige att utfå sin rätt.
I afseende på fjerdingsmännens tillsättande, så tror jag att, sedan R.
St:r för några Eiksdagar sedan förklarat fjerdingsmännens tjenst vara en kommunalbefattning (ehuru jag icke kan förstå huru man så kan förklara den), så står det socknen fritt, att endera dertill utse en viss person, hvilken den då aflönar, eller ock låta fjerdingsmannatjensten gå i tur.
Så tillgår det på många ställen.
Att detta är olämpligt kan hvar och en inse.
Men då författningen lemnar dem fritt att göra hvilket de vilja, så anse de lättare att förrätta tjensten sjelfva.
Enl. min tanke borde en viss person utses, hvilken socknen sjelf skulle aflöna, ehuru valet underställes kronofogdarnes och länsmännens pröfning.
Men någon rättighet vid tillsättandet böra de hafva, då de sjelfva aflöna dem.
Hr Tersmeden, Pehr Reinh.:
Tvenne ledamöter, båda beklädande det embete, med hvars functioner man med eller utan skäl fruktat, att nu föreslagna inrättning skulle komma i kollision, hafva upträdt mot Gr.
Björnstjernas förslag med anmärkmr, hvilka den värde motionären, enl. min tanke, redan fullt tillfredsställande besvarat.
Med synnerlig tillfredsställelse hörde jag den förste af nämnde båda ledamöter, Hr von Troil, med synnerlig moderation yttra sig om förslaget, och t. o. m. icke hafva något emot att det sattes i verket.
Som jag nyss nämnt, hafva anmärkn:ne redan blifvit besvarade, och jag vill derföre endast fästa mig vid en punkt i förslaget, hvilken äfven af Hr von Troil mest framhölls, den fleml. hvarigenom
Landslnn ålägges att innan mötets slut förklara, huruvida han gillar eller icke de frågor, som beslutats af LänsNämnden.
Detta stadgande är hemtadt från den Norska lagen och lyder sålunda: »Enhver Beslutning, som derom tages, skal for att erholde Gyldighed approberes af Amtmanden.»
Hr von Troil har häremot invändt, att, då en mängd af de mål, som förekomma i en sådan LänsNämnd, föreslås af sjelfva Landshrn, liksom i Norige af Amtmannen, han således dertill tar iniativet, och ett sådant stadgande derföre vore mindre nödvändigt och kunde borttagas; att i de fall åter, der iniativet utgått från nämnden, en sådan sanktion ej borde nödvändigt behöfva genast meddelas, hvilket kunde föranleda förhastande; utan att beslutet fasthellre borde öfverlemnas till Landsh:ns pröfning, att efter en längre tids förlopp stadfästas eller förkastas.
Hvad det befarade »förhastandet» angår, komme väl ett sådant Ordfden ensamt till last, och hvad sjelfva saken vidkommer, skulle, genom det af Hr von Troil här föreslagna amendement, LänsNämnden helt och hållet, eller åtminstone till stor del, förfela sin bestämmelse, den nemi. att vara en sjelfständig organisation, Den 26 November f. m. 391 och således endast blifva ett biträde åt Länsstyrelsen, Deremot är det en annan, af Hr von Troil gjord och af Frih.
Staél von Holstein understödd anmärkn., hvilken jag måste biträda, den nemi. om den mindre lämpligheten af att pastor vid vissa tillfällen skulle vara Ordflde i SockenNämnden.
Björnstjerna har redan uplyst, att det egentligen är af praktiska skäl, som han föreslagit detta; och när troligen hvarken detta eller något annat förslag i sin helhet blifver antaget inom Utsk., så torde det blifva lämpligast, att der afgöra dessa detaljer.
Hvad åter tillsättandet af fjerdingsmän beträffar, så har redan anmärkmne i detta afseende blifvit af Frih. Staél von Holstein vederlagda.
En talare, som här öpnade discussion, yttrade, att detta förslag vore det bästa af alla, som såväl vid denna som föreg:de Riksdag blifvit ingifna.
Jag får till alla delar häruti med honom instämma; äfven jag anser det vara bättre än alla här afgifna, mitt eget inclusive.
Ehuru Gr.
Björnstjerna icke, som flera andra, ingått i något egentligt reglementerande, utan endast framlagt hufvudgrunderna, hvilket jag anser hafva varit ganska riktigt, så torde det mest praktiska likväl vara, att, såsom af mig föreslagits, ikläda sina önskningar formen af en underd. hemställan till K. M., hvilken sedermera kunde förordna en komité att upgöra förslag i ämnet.
Då det är andra gången, som denna fråga afhandlas på detta rum, så hoppas jag att R. o. Ad:n inser, att det är af grannlagenhet och önskan, att icke för mycket tynga B. o. Ad:s prot:r, som jag och flera andra ledamöter icke deltagit i denna discussion; åtminstone är det så hvad mig beträffar, och jag vill endast bedja, att få hänvisa till hvad jag förut yttrat i denna sak.
Besv. o. Ekon.Utsk. Föredrogs LagUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda Utlåt:de M 2, i anledn. af väckt motion, ang:de utarbetandet af ett sammandrag utaf gällande lagar och författningar.
Detta Utlåt:de lades till handlingarne med förklarande, att B. o. Ad. ansåg den ifrågavande motionen böra behandlas af Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. Anmäldes och lades på bordet ett från Allm.
Besv. o. Ekon.-
Utsk. inkommet Mern. M 3, i anled. af K. M:s Nåd.
Propos. om rättighet för Svensk man, att i två eller flera städer samtidigt idka handel. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In fidem protocolli.
Albert Munck. 392 Den 26 November e. m.
Onsdagen den 26 November 1856.
Just. 3 prot.-utdr. för denna dag f. m.
Hr Ehrenborg, Eichard, upläste en så lydande motion-'
Ibland de ekonomiska frågor, som utgöra föremål för nu församlade Ständers upmärksamhet, intages obestridligen det första rummet af den, som afser lösningen af det svåra problemet att, utan en för all företagsamhet förlamande inkräktning på privatmannens arbetsområde, genom en vislig lagstiftning förekomma ödeläggelsen af landets dyrbaraste egendom — dess skogar.
Här, om någonsin, visar sig orimligheten af ultraistiska grundsatsers konseqventa tillämpning, i thy att å ena sidan den nationalekonomiska nödvändigheten och å andra sidan den enskilda besittningsrättens helgd måste lika väsendtligen respekteras, och till följd deraf frågan aldrig kunna ledas till en lycklig utgång annorledes, än genom en jemkning, hvari det ena intresset, för det gemensamma fosterlandets skull, till någon del bevakar det andras fördelar.
Med erkännande af det förtjenstfulia i skogslagstiftningskomiténs bemödande för detta mål, måste man dock, så ny som frågan ännu är, högeligen betvifla att någon omfattande Skogslag kan bli af nu församlade Ständer antagen.
För sådan händelse torde det ej vara ur vägen, om på den enskilda motionsvägen ett och annat förslag framlägges, som, genom dess mindre vidsträckta omfattning, bör röna ringare motstånd, samt åtminstone i någon mån kunna verka för det goda ändamålet.
Ett ondt, som kanske djupare, om ock inom en mans ålder mindre märkbart än den lättsinniga egendomsspekulationen, bidragit lill skogarnes förstörande, är, enl. sakkännares enhälliga vittnesbörd, den jordbrukets inkräktning på skogshushållningen, som ligger uti kreatursbetning å skogsmark.
Denna åter har ett fast stöd uti våra mångsekelgamla stängselförhållanden, hvilka hafva härflutit ur en grundfalsk princip, för hvilken vi nu äro på väg att bli straffade med skogsbrist.
Men så olyckliga dessa stängselförhållanden äro, och ehuru för skogarnes återtillväxt en genomgripande reform just vore behöfligast inom de orter, der den är svårast att utföra, så har dock icke Staten rätt att, genom ett radikalt uphäfvande af stängselförfattningarne eller förbjudande af skogsbetningen, draga ekonomisk ruin öfver de tusentals familjer, som i det gamla förhållandet ha sjelfva grunden till sin tarfliga bergning.
Någon inskränkning i sistnämnde hänseende bör och kan dock Staten, med afseende å det vigtiga ändamålet och utan obillighet, i lag stipulera.
En annan ledamot och skogsegare har nyligen i detta fall brutit vägen, genom dess motion ang:de getterna.
Instämmande deruti, vågar jag härmed gå ett steg längre, då jag, med afseende på den stora skada, som framförallt förorsakas genom skogsbetning
Den 26 November e. m. 393 om våren, då, innan gräset upkommit, de späda skotten äro både ömtåligast och smakligast, samt när man i allmänhet väl bör kunna antaga, att vinterförrådet af foder bör räcka till
Maj månads slut, härmed vördsamt föreslår:
Att E.
St:r måtte för sin del besluta en författning med bestämmelse af böter, till hvilka den gör sig förfallen, hvars kreatur, af hvad slag de vara må, befinnas beta å skogsmark före
Maj månads utgång; och får jag föreslå bötesbeloppet till Tre E:dr rmit för hvarje kreatur, pr| dag beräknadt, till lämplig fördelning emellan åklagaren och Skogsplanteringskassan.j
Denna motion begärdes'på bordet - Hr Ehrenborg upläste vidare följande motion:
Då jag har för afsigt att vördsamt andraga några motioner, hvilka visserligen falla inom den verldsliga lagstiftningens område, men dock indirekt beröra våra kyrkliga och religiösa förhållanden samt uti dem ha sin anledn. och grund, så blir det i viss mån nödvändigt, att vid motivernas angifvande vidröra ämnen, i hvilka önskligast vore, att ingen meningsskiljaktighet egde rum, eller, i brist af en sådan enhällighet, att åtminstone de stridiga åsigterna ej uttalades i den anda hvaruti det verldsliga partisinnet ofta plägar ge sig tillkänna.
Jag vågar derföre ej mindre för egen del uttrycka den önskan, att inom motionerna intet ord må utkastas, som kan ge rättmätig anledn. till någon bitterhets framkallande, än äfven hos hvar och en åhörande ledamot anhålla, att några på förhand antagna motiver, af vare sig skrymteri, fanatism eller annat, ej må tillskrifvas motionären, utan att vi må söka oväldigt pröfva hvad sanningen är och klokheten bjuder.
På sednare tiden ha, äfven inom vårt fosterland, upstått s. k. andliga rörelser, hvilka, inom såväl det enskildta som samhällslifvet, för den opartiske betraktaren framställa både goda och onda frukter.