Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad har väl vunnits med denna räntefrihet?
Hvarest äro de utländska kapitaler, de der skulle strömma in till det öfver höfvan, jag medgifver det, skuldsatta kära fäderneslandet, som således hade behof af att få in penningar, och detta efter en mera än 50-årig fred, och för hvilket utländsk skuldsättning tillförene varit en styggelse?
830 Ben 12 Juni.
Men tyvärr! mycket sorn så ansetts bedömes efter nutidens moral helt annorlunda.
Icke en gång de inhemska kapitalerna hafva kunnat framlockas, utan för att uti de vinstgifvande bankerna insättas: dessa banker äro för de mera bemedlade ungefärligen detsamma, som pantlåne-anstalterna för de fattige: men härom utförligare här nedan.
Inteckningar, vare sig uti jord eller stadsegendom, kunna knappast belånas, emedan härvidlag den lagliga och af billighet till endast 6 proc. föreskrifna räntan ej får öfverskridas, ehuru sådant likväl understundom sker, utan att den, som äfven nu, kringgående lagen, i så fall tager högre ränta, anses för ockrare eller att öfva procenteri, en tillförene städse med rätta bränmärkt handtering; nej icke en gång pantlånarens usla yrke, derom jag längre fram torde blifva i tillfälle närmare yttra mig, — klandras, utan till och med, såsom förhållandena nu blifvit, kan åstadkomma godt, derest han åtnöjer mig med en skälig förtjenst.
Är väl detta statsvinst?
Ingalunda, men köpmannen, den ende, som kan utan förlust gifva den högre räntan på s. k. »korta papper», gynnas, och penningemannen, kapitalisten, privatbanks-intressenten förtjenar (den sednare utan allt besvär eller risk, hvilket väl ej är fallet med köpmannen, fabriksegaren, o. s. v.); och blott köpmannen samt kapitalisten skördar vinst, synes man föga vårda sig om att flertalet af jordbruks- och andra fastighetsegare förlora, ruineras, ja att konkurser, osäkerhet i penningeväg, misstroende och missnöje: med ett ord allmän- obelåtenhet uppstår uti landet.
Detta är den gyllene skörden, uppkommen af den medgifva friheten i ränte-aftal, till följd af Kongl.
Förordningen den 13 September 1864, och hvilken LagUtsk:t ansett ännu mera skulle åstadkommas medelst »den bundna räntans upphäfvande äfven för inteckningar», såsom orden lyda i Utsk:ts Betänk.
En i sanning märkelig slutsats, eller att för en intecknings-gifvare skulle en lyckligare framtid stunda, om penningemannen äfven af inteckningar skulle kunna lagligen betinga sig högre ränta än 6 proc.: med andra ord, att lyckan skulle bestå uti att. kunna få penningar för allt högre ränta?
Frih:ne von Schulzenheim och Klinckowström hafva vid flera föregående tillfällen så tydligt och med skarpa drag framställt skuggsidan af den för hela landet af vederbörande exponerade ljusa taflan, äfven vår financiel a uti verkligheten tyvärr! högst beklagliga ställning i allmänhet; och Hr’ af Trolle" (alla 3 "desse
Hrr förmögne jordegare), har uti sin reservation vid det s. k. déchargebetänkandet så utförligt visat huru den bundna räntans Angifvande skadligt inverkat på jordbrukarens ställning, Den 12 Juni. 631 detta dock icke blott för jordbrukaren samt den, som för sitt handtverk eller yrke ofta behöfver lånta penningar, utan för snart sagdt en hvar, då uti samma mån, som penningarne blifva dyra och svårare att erhålla, allt fördyras, såsom vi just i denna tidpunkt fått erfara, då lifsförnödenheterna (köttet t. ex. närmare fördubblats, dertill den gynnande kreatursexporten naturligtvis mycket bidrager) med .! ökats emot under vintren och befaras att ytterligare stiga, att för mig ej borde vara något vidare att tilllägga; men dä äfven jag vid ett annat tillfälle sökt, efter min ringa förmåga, framställa enahanda bedröfliga förhållanden för så väl stad som land, måste jag vördsamt anhålla om ursäkt, att jag dertill återkommer samt dermed belastar protokollet, citerande premisserna af min motion (N:o 68) i afseende på åtskilliga förändringar uti bevillnings-förordningen, hvilken på förev:de fråga har sin fulla tillämpning: »De omstörtande förändringar, hvilka nyligen blifvit vidtagna uti kredit-lagstiftningen och dermed sammanhang egande och af densamma helt och hållet beroende ämnen, hafva till sina följder gjort en rubbning uti en mängd förhållanden, ja äfven, till en del, försökt att kullkasta sådana moralens sanningar, de der tillförene ansetts såsom axiomer och särdeles hos oss egt rotfäste uti nationens innersta; samt med en skamfläck bränmärkt dem, hvilka i praktiken låtit komma sig till last hvad af moralen så strängeligen förbjudits: jag åsyftar härmed synnerligast ocker med penningar, eller hvad som i dagligt tal benämnes procenteri.
Att fritt och obegränsadt drifva köpenskap med penningen, såsom med en annan handelsvara, har nu blifvit legaliseradt i hvad denna handel rörer s. k. »korta papper. » och tyvärr! är denna rörelse redan uti fullt flor och anseende, dragande med sig, hvad värre är, äfven de fasta papperen, eller inteckningar.
Någon förändring härutinnan torde för närv:de vara lika omöjlig att vinna, som det är för den febersjuke att upphöra med sina feberfantasier; spehulations-raseriet är. såsom ali febers begynnelse, för närv:de så uppdrifvet, att detsamma icke kan hejdas annat än af sig sjelf och sedan otaliga offer fallit för detsamma, hvilket ock bäst förspörjes utaf myckenheten af lagsökningar samt mängden af konkurser, och dessa till oerhörda belopp emot tillförene (den Holmska i främsta rummet på omkring 17,000,000 rdr uti ett såsom fattigt städse åberopat land); icke att'' förgäta den ohejdade njutningslystnadens många offer: oftast en följd af, eller ett ondt, som åtminstone plägar åtfölja spekulations-raseriet.
632 Ben 12 Juni.
Men då nu de, som magten ega:
Representationen och Regeringen, i afseende å denna lagstiftning gifvit vika för tidsandans s. k. kraf, då deras, som utgöra samhällets flertal, de s. k. »stilla i lundena» — tankar ang:de denna maktpåliggande fråga icke gifvit sig tillkänna och således ej heller kunnat följas (i fall detta flertalets åsigter skulle hafva härutinnan, såsom ock uti mången annan vitalfråga, varit med skränets olika) — torde dock, hvad på representationen beror, någon motvigt böra söka åstadkommas, för att icke de, hvilka ej ega penningar, eller också icke älska denna nya penningehandel, skola allför mycket drabbas utaf den motsatta sidans spekulationsanda.
Jag förmodade att ett af de möjliga botemedlen, kanske väl homöopatiskt, skulle kunna förefinnas uti bevillnings-förordningens betydliga förändrande.
För landet och staden torde enahanda bekymmersamma tid hafva inträdt, till följd af den förändrade kredit-och penninge-lagstiftningen; och icke blott på de höga egendomsköpen och skuldsättningarne all anledning till det allmänna betrycket och den allestädes (äfven uti våra rikaste provinser, såsom Skåne och Östergötland t. ex.) rådande penninge-förlägenheten kastas.
Så väl å landet, som i städerna, fordra ständigt nya behof ökade inkomster, med deraf följde drygare pålagor för dessa lands- och stads-behofs tillfredsställande; huru skall det blifva möjligt att bära dessa efter nuvde beräkningen af den så högt uppdrifna taxeringen på såväl landt- som stadsegendom, äfvensom å kapital och arbete?
Som sagdt är: grunderna för denna beräkning ansåg jag böra förändras och anspråken på de skattdragande något nedsättas; så framt icke den riksbankrutt vill frammanas, sorn af djupsinniga tänkare å det financiela området för länge sedan befarades?
Jag vill blott uti detta hänseende åberopa hvad an i;år inrättandet af de enskilda bankerna, i stället för filial— janker af riksbanken; dervid i främsta rummet torde böra ihågkommas (för att icke uti diskussionen neddraga en stor och ädel tänkare, som för icke länge sedan var prydd med Sveriges och Norges dubbel-kronor) — Gr.
Fredrik Bogislaus von Schwerin och hans beklagligen besannade spådom i afseende å dessa bankers, i stället för riksbanks-filialbanker, riksförderfliga grundande: »Såsom de giftigaste svampar uppvexa» etc., Gr. von Schwerins egna ord.
Dock icke om orsakerna till det för närv:de olyckliga förhållandet, utan om medlen och försöken att bota eller åtminstone lindra detsamma, är oss nu af nöden att diskutera; ty såsom det beklagligen uti mångå fall nu är bestäldt med samsället, hvarinnom icke allenast moralens, Den 12 Juni. 633 utan äfven religionens sanningar äro i fara att betänkligt rubbas af den s. k. tidsandan, känna vi oss nära nog främmande
I våra fäders land med sina enkla seder, Der sann gudsfruktan fanns och allt var tro och hederia Kongl. Förordningen af d. 13 Sept. 1864 har härtill i sanning stor del; och huru räntan vid minsta anledning f. n. höjes, se vi af ett nyligen inträffadt förhållande vid banken i Göteborg, detta köpmännens rätta hem inom Sverige, hvilket haft till följd att äfven andra banker gjort sammaledes.
Huru är det väl med vår lagstiftning i afseende på konkurser?
Gynnas icke der vidlag cessionanten genom s. k. tvångsackord, dervid cessionanten i förening med några af fordringsegarne kunna svekfullt bete sig emot en annan borgenär.
Huru förhållandet i exekutions-väg?
Gynnas icke härvid oftast den lagsökte, genom tillerkändt anstånd med skuldens betalande.
Öfverallt osäkerhet, trassel och svekfullhet, allt till följd af en slappad moralitet.
Jag nödgas äfvenledes anhålla att få göra ett ytterligare citat rörande ett förhållande, som med denna fråga eger ett oskiljaktigt sammanhang, eller angående pantlånarne, derom tidningen Nya Dagligt Allehanda för d. 23 Februari inncv:de år hade en artikel af följande lydelse: »Stockholms Pantlånare.
Det torde vara på tiden att egna någon uppmärksamhet åt denna samhällsohyra, som under de senare tjugo åren vuxit upp likt svampar ur jorden och hvars antal dagligen blir allt större, likasom deras oförskämdhet och prejerier mot de fattige, som behöfva anlita dem, dagligen bli allt värre.
Icke nog med att pantlånaren beräknar sig till godo den oskäligt höga vinsten af 3 sk. på riksdalern i månaden, således 75 procent pr år (han är klok nog att ej räkna procenten i öre, emedan 6 öre på rdrn i månaden utgör blott 72 proc.), och detta emot en pant, i värde motsvarande minst två gånger lånesumman, utan dertill kommer äfven magasineringsafgift, tilltagen i proportion af procenten.
Låtom oss antaga, att en fattig qvinna för att anskaffa bröd åt sina hungrande barn bär till pantlånaren det enda plagg, hvax-med lion anständigtvis kan skyla sin nakenhet och pantlånaren derpå förskotterar henne t. ex. 1 rdr rint, så kan hon senast en månad derefter återfå panten emot erläggande af, förutom kapitalet, i ränta 6 öre och i magasinshyra 6 öre, summa 12 öre i månaden, hvilket pr år räknadt utgör 144 Den 12 Jani. proc.
Detta är ju oerhördt, eller hur?
Men ännu oförskämdare blir den fattiga qvinnan prejad, om hon icke är i stånd att inom en månad återlösa panten.
I sådant fäll skickar nemi. pantlånaren den af honom förskotterade varan till assistansen för att derstädes för hans räkning belånas, hvarvid han ytterligare debiterar hvarje pant, den må vara af högt eller ringa värde, en belåningsafgift af 50 öre.
Samma belopp betingar han sig för hvarje omsättning.
Låtom oss nu vidare antaga, att den fattiga qvinnan först en vecka, sedan panten blifvit af pantlånaren skickad till assistansen, är i tillfälle att återlösa den.
Huru hög ränta får hon då betala?
Den gränsar sannerligen till det fabelaktiga.
Först ränta och magasinshyra 12 öre, dertill belåningsafgiften 50 öre, summa 62 öre för 100 på en tid af en och en fjerdedels månad, hvilket, för år räknadt, utgör 595 procent, som pantlånaren stryker i sin ficka.
På dessa orimliga vilkor utlemnar pantlånaren assistanssedeln, hvarefter den fattiga qvinnan får sjelf hemta panten å assistansen och ytterligare erlägga den derstädes stadgade afgiften, som dock i jemförelse härmed är en obetydlighet*).
Att denna vidunderligt höga procentsiffra icke är diktad, utan grundad på verkliga fakta, kunna tusentals arbetarefamiljer bestyrka.
Om någon frågar: huru har denna, så att säga, industrigren af det menskliga eländet uppkommit och huru uppehälles den, så svara vi: den är ett barn utaf lättjan och uppehälles genom åtskilliga kapitalisters snikenhet och begär efter slem vinning.
De fleste pantlånare hafva nemligen från början varit drängar, betjenter och dylikt.
Det är icke vår afsigt att säga detta såsom någon mot dem rigtad förebråelse.
Det vore för dem vida hederligare och mera aktningsbjudande, om de fortfarande förblifvit i dessa värf.
När nu dessa personer efter några års tjenst samlat ett litet kapital, så tänka de: hvad behöfver jag mera släpa och träget arbeta, jag vill ha ett makligt lif; och så bli de pantlånare.
Det är således i första rummet lättjan, som förmår dem att inträda på en sådan bana.
Men ehuru rörelsen är lönande, så skulle de likväl icke i början slå sig ut på sitt egna lilla kapital.
Jo, af sådane kapitalister, som icke sky att ockra på sina medmenniskor, men ej hafva nog hård panna att sjelfva framträda.
Desse bispringa pantlånarne med större eller mindre summor mot *)
Den af assistansen hestitiuda räntan utgör icke fullt. 1 öre (f) på relm i månaden.
Dessutom ombesörjer assistansen numera välvilligt och, som vi tro, utan afgift pantens omsättning', så vida kapital och ränta inom 12 månaders förlopp erläggas.
Begge dessa omständigheter förtjena i hög grad allmänhetens uppmärksamhet.
Den 12 Juni. 635 un ränta, varierande från 25 till 50 proc.
Såsom stöd för detta påstående behöfva vi blott åberopa förhandlingarna i den sorgligt, ryktbare pantlånaren Palmqvists och hans yrkesbroder
Östbergs konkurser.
Pantlåname äro sålunda i sjelfva verket ingenting annat än den förnämare kapitalistens handtlangare eller verktyg, och det var bland annat med fäst afseende på att om möjligt hämma detta ofog, som Rikets senast församlade Ständer frigåfvo räntan, ehuru, sorn vi finna, åtgärden i detta afseende ländt till föga båtnad.
Pantlånarne demoralisera samhället derigenom att de tillskapa tjufvar.
Yore det ej så lätt att hos pantlånarne få belåna det stulna, så skulle tjufven betänka sig tvenne gånger, innan han förgrepe sig på nästans gods.
Men nu kan han ögonblicket efter stöldens begående, och innan den bestulne hunnit anmäla saken för vederbörande polistjänsteman, härför skaffa sig penningar.
Denna lätthet att afyttra det stulna godset bidrager i ej så ringa grad att mångfaldiga brotten och öfverfylla fängelserna, hvarigenom sä väl staten som individen kommer att lida, den förre genom förökade bidrag till fångvårdens underhåll och den senare genom moralisk och borgerlig död.
Det här öfverklagade onda skulle väl kunna afhjelpas, om drätselnämnden toge saken om hand och, sedan det visat sig att allmänna pantlåneinrättningen å Riddarholmen är otillräcklig att betjena allmänheten, genom inrättande af 3:ne filialkontor, ett på Söder och två på Norr, gjorde det möjligt för arbetarne att vid förefallande behof få belåna sina effekter, så att han ej blefve tvungen att för en spottstyfver, snart sagdt, sälja dem till pantlånaren, ur hvars hand låntagaren får återköpa dem till fulla värdet.»
Reflexionerna i afseende på tillämpningen af ifrågavarande artikel på privat- och dylika banker torde göra sig sjelfva.
Anhållande jag slutligen blott få hänvisa dertill, att Hederv. Bonde-St:t, ombuden för dessa j'-l(:delar af Svenska folket, hvars röstvigt så ofta åberopas, afslagit ifrågavarande Betänk.
(Lag-Utsk:ts N:o 48) och gillat motionärens framställning, eller att Kongl. Förordnrn d. 3 Sept. 1864 måtte upphäfvas; vid hvilket förhållande, för att använda Lag-Utsk:ts egna ord, ehuru till beredande af emot hvad detsamma åsyftat aldeles motsatt resultat, — »och då en återgång till den bundna räntan» skulle vara, enligt mitt förmenande, en rättvisa för det stora hela, fastän för kapitalisterne, jag medgifver det, mindre behagligt (medelst uppgörandet af det, genom nämnde Kongl.
Förordning, legaliserade procenteriet) — mitt vördsamma slutyrkande följaktligen blifvit afslag å Höglofl. Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 48 och bifall till motionen.
Men då, såsom Den 12 Juni. jag tagit mig friheten att vid början häraf nämna, jag af grannlagenhetsskäl ej vid frågans allt för knapphändiga behandling den 1
Maj framställde denna min begäran, hvilken i alla fall till ingenting skulle hafva gagnat, och för mig ej återstod något annat, än att vid protokollsjusteringen, uti form af reservation, få dessa mina af den fullkomligaste öfvertygelse dikterade tankar uti Högl. K. o.
Ad:ns protokoll intagna, har jag nu hellre begagnat mig af tillfället att vid föredragningen af denna inbjudning direkt få göra den framställning, hvilken annars i form af reservation hade måst göras.
Tilläggande jag såsom slutyttrande, att en snar framtid beklagligen nog kommer att besanna hvad man så allmänt befarar, eller att räntans frigifvande skall komma att medföra allt värre och värre oredor och bekymmer uti våra affärsförhållanden.
Jag yrkar vördsamt, att inbjudningen måtte antagas.
Här är icke, såsom den örre värde talaren tycks hafva ansett, fråga om räntans frigifvande, utan endast om ett tillägg till 2 §:n, i enlighet med hvad Preste- och Borgare-Stånden beslutat; och får jag, då detta tillägg skulle göra §:n tydligare, anhålla att TI. o. Ad. måtte, för undvikande af votering härom i förstärkt Utsk., antaga Lag-ITtsk:ts gjorda inbjudning.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., antogs Utsk:ts inbjudning; och ansågs till följd häraf den föreslagna voteringsproposm hafva förfallit.
Anmäldes och bordlädes: Banko-Utsk:ts Meni.
N:o 33, med anmälan om en verkställd omröstning i förstärkt Banko-Utsk.; samt Riddarh us-IJtsk:ts Betänkm: N:o 12, med förslag till ny Instruktion för Riddarh.- Direktionen och Riddarhusets tjenstemän; samt N:o 13, med förslag till Ordningsstadga vid Adelsmöte. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f 3 e. m.
Den 13 Juni. 637 Onsdagen den 13 Juni 1800.
Justerades 2 prot.-utdrag för den 12 dennes. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelselörslag: N:o 76, ang:de reglering at utgifterna under RiksStatens Sjette Hufvudtitel; N:o 77, i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. ang:de förändring i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe; N:o 78, ang:de upplåtelse till Göteborgs stad af Elfsborgs kungsladugård med dertill hörande lägenheter; N:o 79, ang:de beviljadt anslag för jernvägens emellan Orebro och Arboga fortsättande till Köping; N:o 80, i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. ang:de förändrade bestämmelser i fråga om upplåtande åt enskilde af Kronans mark i Norrlands och Kopparbergs län samt om dispositionen af stubböresmedlen; och N:o„81, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens Åttonde Hufvudtitel.
Företogs val af en ledamot att å R. o. Ad:ns vägnar deltaga uti innev:de års revision af Statsverkets samt Bankens och Riksg.-Kont:ts tillstånd, styrelse och förvaltning, i stället för Kaptenen i K.
M:ts flotta Sven Adolf Carlsson Lagerberg, hvilken nämnde uppdrag sig afsagt, och befanns, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd:
Hr Ankarcrona, Johan Henrik, Kapten-Löjtnant i K. M:ts Flotta, med 35 röster.
N:o 135, med förslag till stadganden i det nya reglermtet för Riksg.-Kont., ang:de de under nuv:de riksdag anvisade statsutgifter, äfvensom ang:de de för jernvägsbyggnader och jernvägsmateriel beviljade anslag; och 638 Ben 13 .Tnni.
N:o 137, ang. den under innev:de riksdag verkställda statsreglering samt anskaffande af de för Riksgäld skontorets utgifter erforderliga medel; äfvensom Exped.-Utsk:ts Menur: N:o 6, ang. rättighet för Utsk:ts kanslipersonal och vaktbetjening att åtnjuta aflöning någon tid efter riksdagens slut samt om anvisande af medel till gratifikationer åt extra biträden inom kansliet, m. m.; och N:o 7, ang. acceptering efter riksdagens slut af räkningar å tryckning och häftning af Bihanget till RiksStåndens protokoll.
Banko- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 11 och 12 dennes bordlagda Utlåt.
Liljencrants, Johan:
Då denna fråga förevar inom Utsk:t, framställdes det yrkande, att ifrågav:de åtgärd måtte tillämpas jemväl med afseende å Danskt mynt.
Detta förslag vann dock icke Utsk:ts godkännande, hufvudsakligen på den grund, att man ansåg det vara mindre lämpligt att bereda Danmark en sådan fördel.
Minoriteten, som önskade åtgärdens utsträckande äfven till Danskt mynt, ansåg, att någon fördel ej derigenom bereddes
Danmark, utan att den endast afsåg att åstadkomma en lättnad för cirkulationen i Sverige, derigenom, att man i uppbörden finge emottaga Danskt mynt.
Det är bekant, att i landets södra provinser cirkulerar en stor qvantitet af nämnda myntslag; och naturligtvis skulle åt allmänheten beredas en stor lättnad derigenom, att det Danska myntet erhölle samma gångbarhet som det Svenska.
På grund häraf får jag anhålla om afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till riksdagsfullmägtigen Lönnbergs förslag.
Såvida man icke har desto vigtigare skäl att andraga emot det af riksdagsfullmägtigen Lönnberg framställda förslag, så tror jag, att man gör rättast uti att med Frih.
Liljencrantz förena sig uti anhållan om bifall till detsamma.
Då meningen är, att det Danska myntet skall i Sverige gälla icke efter myntvärdet utan efter silfvervärdet, så synes det mig vara en stor fördel att kunna förvärfva silfver från detta land.
Att något egentligt gagn genom ifrågavarande åtgärd be - Ben 13 Juni. 639 redes Danmark, tror jag icke, utan är det, enligt min tanke, Svenska allmänheten, som deraf skördar nytta.
Jag yrkar således bifall till riksd.-fullmägtigen Lönnbergs reservation.
Då det icke kan medföra någon våda, om i uppbörden emottagas
Danska speciel- efter deras verkliga silfvervärde, eller enligt samma grund som Utsk:t föreslagit med afseende å Norska speciel-, och då jag af erfarenhet har mig bekant, att under vissa tider af året, synnerligast under höstetiden, en myckenhet
Danskt silfver skulle kunna inflyta i landet, såvida man vore i tillfälle att få det an vändt efter dess silfverhalt, så vill jag för min del understödja deras mening, sorn yrka bifall till riksdagsfullmägtigen Lönnbergs förslag.
Väl är det sannt, att, om åtgärden inskränkes derhän, att Danska specier emottagas endast vid uppbörden, är den icke fullt tillfredsställande, emedan derigenom icke kan vinnas, hvad man egentligen skulle önska.
För landets kommerciella rörelse skulle det vara af vida större vigt, om man kunde komma derhän, att Danska speciel- emottoges uti Riksbanken och dess kontor i provinserna.
Detta är en fråga, hvilken, enligt hvad jag hoppas, vid ett annat tillfälle skall blifva föremål för representationens uppmärksamhet.
På grund häraf får jag anhålla om bifall till riksdagsfullmägtigen Lönnbergs hemställan.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på den formella sidan af saken.
En motion har blifvit väckt af Frih. Cederström, deruti lian yrkar, att åt Norskt mynt måtte beredas gångbarhet i Sverige.
Men vid frågans behandling i Utsk:t behagar en reservant gifva nämnda yrkande en annan lydelse och föreslår åtgärdens utsträckande jemväl till Danskt mynt.
Om reservanten velat hafva sitt förslag genomfördt, så hade han inom laga tid bort derom väcka motion; men att vid slutet af riksdagen göra sig till motionär och söka få sin hemställan af R.
St:r antagen, kan, enligt min tanke, ej vara formenligt.
Jag tror, att reservanten sträckt sitt förslag utöfver det ämne, som utgjort föremål för Utsk:ts behandling.
Till XJtsk:t var nemi. öfverlemnad Frih.
Cederströins motion; och denna motion, sorn angick endast Norskt mynt, har blifvit af Utsk:t tillstyrkt.
Att nu till följd af en reservants framställning gifva Utsk:ts hemställan en förändrad lydelse, tror jag ej vara öfverensstämmande med våra former, ehuru ett Riks-Stånd annorlunda bedömt saken.
Det nu anförda anser jag vara tillräckligt för att motivera min anhållan om bifall till Utsk:ts förslag. 640 Den 13 Juni.
Ehuru den af mig i ämnet väckta motion icke af Utsk:t ansetts föranleda ett i alla dess detaljer ingående, omedelbart bifalls tillstyrkande, har dock, till min glädje, grundtanken uti densamma blifvit af Utsk:t med välvilja omfattad och, på sätt vi här finne, för R.
St:r framställd.
Det är ock för mig tillfredsställande, att de ledamöter hos R. o. Ad., hvilka yrkat afslag å ITtsk:ts hemställan, icke gjort det af missnöje med denna grundtanke, utan allenast emedan de fastmera velat utsträcka dess tillämpning jemväl till Danskt mynt.