Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfvertygelsen, att olika begrepp hos Statsmagterne om deras rättigheter, icke den enas försök att inskränka den andras, legat till grund för det steg Regeringen tagit och det klander detsamma mött bland mångå af Ridao H. 3 34 Den 9 April f. ra. derskapets och Adelns Ledamöter, har hos mig väckt en liflig önskan, att en sådan strid för framtiden mätte förekommas.
Jag har trott detta lyckliga ändamål bäst vinnas, om ett bestäjmdt stadgande i RiddarliusOrdningen skulle införas, huru ändring i densamma må tillvägabringas, och huru en sådan fråga till hela dess vidd bör behandlas.
När tydelig och omständelig föreskrift finnes, behöfver man ej falla i en mängd af förutsättningar och slutsattser, ofta ledande till onyttiga debatter och obehagliga resultater eller åtminstone obehagliga intryck.
Jag föreslog derföre Utskottet, att förhållandet i 45 § af den nya RiddarhusOrdningen skulle närmare utvecklas genom följande förändrade redaction: » ”Skulle Kongl. Majrt vägra Dess Nådi”ga stadfästelse, lände den förre Riddarhusordningen framgent till efterrättelse.
Om ”åter Kongl. Maj:t funne för godt, att blott ”i vissa delar gilla Ridderskapets och Adelns ”förslag till ny Riddarhusordning, vill ”Kongl.
Maj:t lemna Ridderskapet och A”deln del af de jemkningar Kongl. Maj:t "ansåge nödige, hvarefter det skulle bero "af Ridderskapets och Adelns fria val, att ”i det skick Kongl.
Majrt framställt förslaget emottaga detsamma såsom blifvande ”Riddarhusordning, eller till ny pröfning ”i underdånighet föreslå en sammanjemk"ning af hvad å ömse sidor blifvit ifråga - 1 Den 9 April f. m. 35 "satt, eller ock låta bero vid den förut gäldande RiddarhusOrdningen.” RiddarhusUtskottet behagade godkänna det första momentet af mitt förslag, och förbättrade äfven uttrycket genom en större bestämdhet.
Men det öfriga af mitt förslag ogillades såsom öfverflödigt, emedan man ansåg den följd af hvad således redan blifvit tillagt uppkomma, att Ridderskapet och Adeln, oaktadt afslag af den Kongl.
Sanctionen, skulle hafva öppet att till Kongl.
Majit sedermera inkomma med ett nytt modifieradt förslag, hvarigenom samma resultat vunnes, som det jag genom det ytterligare tillägget åsyftat.
— Mig synes likväl, alt om, utan vidare förklaring, man stannar vid det stadgande, alt efter vägrad stadfästelse å förslaget, oförändradt, den förre RiddarhusOrdningen bör efterlefvas, skulle den slutsatts derafkunna dragas, att någon annan Riddarhusordning åtminstone vid den Riksdagen ej mera finge sättas i fråga, äfvensom att en sådan behandling af förslaget icke lemnar rum till den sammanjemnkning af ideer, som är möjlig, och hvartill försöken troligen oftast skulle hafva en önskvärd påföljd.
Jag kan således icke frångå att tillstyrka antagande äfven af det sednare momentet af mitt förslag, hälst enligt mitt omdöme och min känsla det, om än skenbart, skarpa i ut 3* - r 36 Den 9 April f. m. f trycket af det förra momentet, ensamt betraktadt, i betydlig nion genom mitt förslag i dess helhet skulle mildras och förklaras, ett tillägg, hvarigenom utan intrång i någonderas af Statsmagterne prérogativer dörren i anförd t fall liksom öppnas till en liarmonie, hvilken i allt måste utgöra Statsmagternes högsta syfte.
För öfrigt torde jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid den princip Utskottet i allmänhet antagit, att utesluta ur RiddarhusOrduingen allt hvad förut finnes upptagit i RegeringsFormen eller Riksdagsordningen, äfvensom, att hänvisning dit med få undantag icke ägt rum.
Utskottet har utan tvifvel icke saknat all anledning, att i denna del afvika från hvad i nu gällande Riddarhusordning finnes iakttagit, då det bör förutsättas, att hvarje Riksdagsman skall känna Grundlagarne.
Likväl förekomma icke sällan fall, då genom ett upprepande af eller hänvisande till Grundlags§§:ne mera klarhet och tydlighet skulle vinnas och ett sammanhängande helt uppkomma, sora eljest måste hopsamlas ur spridda ställen.
Den mindre bevandrade kan lätt förgäta, att vid behöriga ställen i RiddarhusOrdningen ur minnet tillägga hvad der ur Grundlagarne borde fyllas, och såmedelst förirra sig.
Det omständliga skadar aldrig.
Utskottet har dessutom icke i allo kunnat följa den antagne prin - Den 9 April f. m. 37 cipen, utan någon gång ansett sig derifrån böra afvika.
Slutligen har jag trott mig böra tillstyrka redactionsförändringar vid följande §§. §. 3.
Mig synes att §. genom sammandragning af dess 3:ne momenter kunde förkortas, enär försummelse att inom praescriptionstid taga introduction och dervid fullgöra uppräknade prasstanda medföra enahanda äfventyr.
Att anmälan skall ske hos RiddarhusDirectionen, bör genast i första momentet omnämnas, äfvensom §:s fullständighet begär, att densamma slutas med Directionens nu förbigångna förpligtelse, att när allt blifvit fullgjordt meddela introduction.
Uppställningen af §. torde enligt min tanka böra blifva följande: ”De af Kongl. ”Maj:t till Greflig, Friherrlig eller Adelig ”värdighet upphöjde personer böra inom ”3:ne år derefter hos RiddarhusDirectionen ”hafva anmält sig till vinnande af inlro”duction å Riddarhuset, samt inom samma ”tid icke allenast inför
Directionen hafva ”uppvist Konungens Nådiga Diplom i huf”vudskrift, jemte behörige quittencer der'- ”öfver, att de i Författningarne påbjudne ”äfgifter blifvit erlagde, utan ock derstädes hafva ingifvit Sköldebrefvet i afskrift ”med bifogad vapenplåt och fullständigtupp”rättad Biografisk Genealogie, allt detta vid 38 Den g April f. m. "äfventyr, att eljest enligt Kongl.
Förordningen &c. &c. &c. ”Enär ofvanstående praestanda blifvit fullgjorde, åligge
Directionen meddela intro"duction. ” §. 4- I nu gällande Riddarhusordning är 7 §. mera omständelig.
Påminnelsen derstädes, att den anförde förändringen befinnes samtidig med RegeringsFormen torde ej vara ur vägen, och icke heller synes det vara ur sin ordning att bestämma, det icke allenast hädanefter, utan ock från år 1809, Kommendörs»värdigheten ej upphöjer till högre säte.
Jag tillstyrker bibehållandet af förra redactionen, eller ock att §. får nedanstående redaction:
"Alla de KommendörsÄtter, hvilka tillkommit förrän nu gällande RegeringsForin "den 6 Junii 1809 antogs och fastställdes, bi"behålle de särskilte och högre platser dem "under deras Stamätters Nummer blifvit til"lagde och de hittills innehaft; men liksom "från berörde tid någon ny sådan
Ätt icke fått "hildas, må ej heller någon så beskaffad särskild
Ätt hädanefter bildas och från Stam"ätten uppflyttas.” §. 8.
Efter orden: juli hufvudmannnrätt föreslår jag följande redactionsförändring, hvarigenom meningen må hända mera noggrannt uttryckes:
Den 9 April f. ra. 39 ”Fullmagt, som af andre än förenämnde personer utgifves, vara i hvad fall som ”hälst ogiltig.
Fullmagt, som för gällande ”må anses, bör föröfrigt vara med utgifvarens ”stil till hela dess innehåll skrifven och af ”honom egenhändigt underteknad, eller ock ”till riktigheten lagligen bestyrkt, i händelse utgifvaren vöre urståndsatt att densamma sjelf författa och underteckna; skötande vid fullmagts uppsättande nedanstående formulaire ovilkorligen tjena till efterrättelse:” &c. §• 3- Grefve Posse, Arvid:
I denna §. står, att för den, som ej inora två år tager introduction på Riddarhuset, blifver påföljden sådan, som Kongl. Förordningen af år 1775 och Kongl.
Brefvet afår 1800 stadga.
Desse författningar beror det af Konungen att ändra, hvarföre jag anser en sådan redaction mindre lämplig; ty om Konungen gjorde en förändring deruti, skulle Han i och med detsamma göra förändring i RiddarhusOrdningen.
Redactionen bör få den lydelse:
Att introductionen skall sökas inom den tid och vid de n påföljd Författningarne föreskrifva, ellen af Konungen kan blifva bestämdt.
Efter hvad jag hört en Ledamot af RiddarhusUtskottet yttra; så finnes i afseende på Ridderskapets och Adelns rätt, att bevilja eller af - 4° Den 9 April f. ra. slå introduction, inga ordalag införda idet nya förslaget; men jag tror ej, att det uti 5o §. af nu gällande
Riddarhusordning intagne stadgande derom bör uteslutas.
Derigenom skulle Ridderskapet och Adeln förlora sin rätt, att säga
Nej till introduction för en person, den Ståndet ej funne värdig eller tjenlig att här inlåtas.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag instämmer med Grefve Posse deruti, att ingen citation af förordningen bör i den nya §. inflyta, utan innehållet blott införas.
Hvad don sista Talarens yttrande beträffar, vill jag minnas, att om den frågan vid sista Riksdag en ganska vidlyftig discussion föreföll, hvarunder den mening tycktes stadga sig, att den, som af Konungen blifvit adlad, icke kunde förvägras att här vinna introduction.
Åtminstone frånträdde jag den motsatta meningen, som jag i början, enligt Lagens bokstaf, sökte försvara.
Men i andra momentet af det nya förslaget är något, som torde hafva en närmare bestämning.
Der står nemligen, att innan introductionen vinnes, skall genealogie öfver alla till Attén hörande personer ingifvas.
Jag vet ej, att flere, än en person, äro till Ätten hörande, helst den Adlade blir ensam Adelsman.
Redactionen torde således der tarfva någon liten förändring.
Grefve Mörner, Carl:
Det är i anledning af Grefve Posses anmärkning derom Den 9 April f. m. 4< att Utskottet stadgat den påföljd för den, som ej inom 2:ne år efter upphöjelse» sökt introduction, att, enligt Kongl. Förordningen den 8 Maji 1775 och Kongl. Brefvet den 11 Februarii 1800, förlora alla upphöjelsen åtföljande förmåner, som jag anser mig böra erinra, att ifrågaställde stadgande endast innefattar ett återupprepande af livad som finnes infördt i 5o §. af nu gällande Riddarhusordning, och då Kongl. Majit sjelf i Nåder gillat denna redaction, kan jag ej inse, hvarföre Utskottet bordt i den föreslagna nya redactionen utesluta omnämnde stadgande.
Hvad Herr von Hartmansdorffs anmärkning beträffar, så enär det är gifvet, att den, som Konungen i Adeligt stånd och värdighet upphöjt, äger rätt att söka introduction, när han behagar, och inför RiddarhusDirectionen emellan Riksdagarne, bar Utskottet ansett det vara tillfylleslgöraiule, att i InstrucLionen för RiddarhusDirectionen infördes, hvad i afseende på vinnande af introduction iakttagas bör.
Jag vill för dem af Ståndet, hvilka ej voro tillstädes vid sista Riksdag, tillkännagifva, att ett sådant beslut, som Herr Cederschjöld omförmält, ingalunda af Ridderskapet och Adeln fattades, och att uppgiften derom således är ett misstag af denne min värde vän.
Hvad sjelfva rättigheten angår, hvarom Grefve Mörner talat, så står det i 5o 42 Den 9 April f. m. §. med klara ord att läsa:
Under Riksdagarne må likväl introduction ej beviljas, förr än Riddarhus
Dir ectionen hos RiddarhusUtskottet tillkännagifvit, och RiddarhusUtskottet hos Ridderskapet och Adeln anmältj det vederbörliga prcestanda blifvit fullgjorda, samt Ridderskapet och Adeln derefter till introductionen in pleno tillstånd gifvit.
Jag vill nu ej vidare uppehålla Ståndet med detta ämne; utan får tillfälle att tala derom, när Utskottets svar på återremissen inkommer, och skall då söka att gifva min mening en vidsträcktare utveckling.
Genom denna anmärkning är emellertid tillfälle lemnadt för RiddarhusUtskottet, att fästa uppmärksamhet vid saken.
Friherre Boije, Fredrik:
Jag vill endast, i anledning af hvad Herr Cederschjöld nämnt, upplysa, hvartill det skall gagna, att en introducerad
Ätt aflemnar en fullständig genealogie.
Inom 100 år är det nödvändigt för RiddarhusDirectionen att veta, hvilken varit Stamfaderns andra, 3:dje 4:de eller 5:te Son.
Man har redan varit i behof af sådane upplysningar.
Jemte det jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff om nödvändigheten att i RiddarhusOrdningen införa något stadgande, huru med introduction under Riksdagar skall förhållas, medgifver jag, i anledning af Grefve Mörners Den 9 April f. m. 43 anförande, att i den gamla RiddarhusOrdningen finnas de omtalade Förordningarne åberopade, likasom i den nya, men då ändamålet med den nya just är, att rätta felaktigheterne i den gamla, kan jag ej inse något hinder deraf för rättelsen. §• 3.
För min del tror jag ej, att man med en Ätts namn, hvilken är utgången, må kunna förfara, på sätt den föreslagne §. medgifver.
Om det till exempel föll någon in att kalla sig Torstenson, skulle det val vara tillåtet, att vid ett namn med så stora och vördade minnen fästa en kanske högst obetydlig person och hans afkomma.
Jag finner det således lika olämpligt, att Konungen, som att någon annan, kan meddela rättighet till att upptaga en utgången Ätts namn eller vapen.
Herr Lefren} Johan Pehr:
Till svar på den värde Ledamotens anförande, som sist talade, får jag återkalla i minnet, att nu lefvande Ätten Oxenstjerna egenteligen heter Sparre, och att det är 5oo å 6oo år, sedan den upptogs uti Oxenstjernska Ätten.
Jag får åter erinra, att Sparrarne lefde lika väl för 6oo år sedan, sorn nu.
De hade således kunnat taga till genmäle, om de det velat.
— Men det är om utgångna Ätter jag talat. 44 D« n g April f. m. Herr Lefrén:
Jag gjorde blott min anmärkning, för att hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna, att upptagandet af en gammal slägts namn ingalunda förstör den gamla slägtens minnen.
I den föreslagne §. fattas några ord.
Det vill säga, då en Ätt, med en annans samtycke, upptager dess namn, borde det tilläggas, att det alltid skall ske under en ny Nummer.
Detta har förut varit händelsen med en Ätt; det följer väl, spm jag kan tycka, af RiddarhusOrdningen, men det kunde likväl icke skada, att ett bestämdt stadgande derom inflöt.
Vid §.
4 gjordes icke någon anmärkning. §. 5.
Definitioner äro vis? serligen mycket upplysande och nyttiga, då de äro fullkomligt rigtiga; men ingen ' ting kan vara vådligare och föranleda till större förvillelse än felaktiga definitioner; och jag fruktar, att Utskottets här icke alldeles lyckats.
Utskottet har nemligen gått ifrån språkbruket, då det velat definiera Hufvudman såsom äldsta Ättemän; ty i språkbruket äro Hufvudman och Ättemän väsendteligen åtskilde.
Enligt Utskottets förslag skulle Stamfader aldrig kunna intaga Säte och Stämma på Riddarhuset.
Stamfader för en Att ärj säger Utskottet, den* sorn till samma
Ätts värdighet först upphöjd blifvit; och Atleman den_, som af den - D«n g Aplil f. ra.
45 na värdighet sedermera är lagligen delaktig vorden.
Således kan Stamlädren aldrig kallas Ättemän.
Men sedan heter det i förslaget:
Hufvudman är den äldste Ättemannen.
Följakteligen är Starnfadren utesluten från liufvudmannaskapet.
Och som Utskottet slutligen i nästa §* stadgar, att när Riksdag hållas skall, äge Hufvudman intaga Ättens säte på Riddarhuset; så är det ovedersägligt, att den, som sjelf blifvit adlad , skulle efter ordalydelsen vara utesluten från säte på Riddarhuset.
Jag utbeder mig derföre, att få föreslå en annan definition , nemligen.- Stamfader för en Ätt är den, som till hemälte Ätts värdighet af Konungen först utnämnd blifvit.
Jag säger: af Konungen först utnämnd, för att förekomma allt missförstånd; ty det har verkeligen varit omtvistadt, huruvida det vore den af Konungen till värdigheten utnämnde, eller den, hvilken först blifvit introducerad, som borde anses för Ättens Stamfader.
Hufvudman är först Starnfadren, och efter honom hans äldste lefvande manliga Bröstarfvinge i rätt nedstigande, samt, efter denna grens utgång, Stamfadrens närmaste lefvande manliga afkomling, o. s. v. Ättemän kallas hvar och en af Ättens öfriga manliga medlemmar.
Från egenskap af
Huf vudman eller Ättemän är likväl hvar och en utesluten, som sjelf tillhör
Ätt af högre värdighet.
På detta sätt skulle ändamålet vinnas, och all förvillelse undanrödjas. 46
Den 9 April f. m. Herr Ribbing, Arvid:
Jag vill äfven göra en anmärkning i afseende på definitionen i den nya föreslagne 87 §.
RegeringsFormen; såsom den lyder, skulle det kunna hända, att Adelskapet vid Fadrens död öfverginge till andra Sonen, i anseende dertill, att äldsta Sonen vore af högre värdighet, Baron eller Grefve.
Paragrafens innehåll är nemligen detta: ”att Adelskap öfvergår till arfvinge af närmaste slägtgren, som ej är af högre värdighet.”
Då hlefve andra sonen Adelsman, men efter någon tid kunde hända, att äldsta Sonen gifte sig och finge en eller flere söner, hvilka framför deras faderbroder voro berättigade, att ärfva farfadrens Adelskap.
Farhrodren skulle då afsättas från Adelskapet.
Denna händelse tror jag ej är förutsedd, hvarföre jag anser en förändring i Paragrafens bestämmelse härom erfordras.
Likaså kunde inträffa, att då en äldre gift
Son dog, utan att vid dödsstunden lemna arfvingar, samma förhållande komme att äga rum, om, efter en tid, hans efterlemnade Enka framfödde en hans ägta Son.
Paragrafen innehåller ock, att om ingen slägtgren finnes till Adelsman, som dör, skall Ätten utslockna, men i den sist förutsätta händelsen, skulle den orättvisa inträffa, att för det att Sonen till en Adelsman eller till arf af Adelskap berättigad, icke vore född ännu, då den, som ärfvas skulle, afled, så borde denne sent födde Den 9 April f. ra. 47
Son blifva arfvet af Adelskap förlustig.
Den redaction eller det tillägg jag ville föreslå, är följande:
Och må icke Adelskap till fjermare slägtgren öfvergå, sä länge ännu
Ättemän från ett äldre och närmare led intill Stamfadrén kan födas.
Herr Printzenskjöld, Axel: Den af Herr Cederschjöld gjorde anmärkning vid denna kan i så måtto finnas grundad, att, då man fäster sig endast vid orden, och ej vid saken, förhållandet möjligen kan synas sådant som han framställt det.
Man lärer likväl ej kunna rimligen föreställa sig den händelsen, att den persön, som sjelf blifvit upphöjd i Adelig värdighet, skulle kunna uteslutas från inträde på Riddarhuset af den orsak Herr Cederschjöld uppgifvit.
Jag medgifver visserligen, att man genom någon förändring kan göra meningen tydligare.
Hvad åter Herr Cederschjölds definition på Ättemän angår, så är den icke rigtig.
Han säger, att hvar och en, som ifrån Stamfadren härstammar, är Ättemän.
Då skulle hvar och en af dem, sorn äro afkomlingar från personer, hvilka efter år 1809 blifvit adlade, här kunna intaga Säte och Stämma, hvilket dock icke är förhållandet.
RiddarhusUtskoltet har utgått ifrån den synpunkt, att af sådane Ätter, som efter sistnämnde tid blifvit upphöjde till Greflig, Friherrlig eller Adelig värdighet, inga Ättemän finnas.
När en sådan Ätts huf - 43 Den 9 April f. ra. vildman är död, men ieke förr, inträder dess Son eller, om sådan ej finnes, den, sorn är Stamfadern närmast, uti den aflidnes alla rättigheter.
Detta har likväl, i anledning af 37 §.
RegeringsFormen, blifvit annorlunda tolkadt, emedan i den nu gällande §:n nyttjas orden efter honom, hvadan praxis hittills varit, attnär en person, som blifvit Adlad efter 1809, upphöjts i Friherrlig och derefter Greflig värdighet, har man, fast orätt, ansett äldsta Sonen vara Adelsman och Friherre efter Fadern under hans lifstid.
Men i det förslag till ändring af denna §., som af alla fyra RiksStånden blifvit antagit, står: efter hans död.
Nu mera kan således ej inträffa, hvad Herr Ribbing fruktat, nemligen att en person någon tid kunde vara Adelsman, och sedan finge lemna denna värdighet.
Den siste Talaren har origtigt fattat min definition på Ättemän.
Sedan jag uppläst definitionen på Stamfader och Hufvudman, sade jag, att Ättemän kallas hvar och en af Ättens öfrige manliga medlemmar.
Det faller sålunda af sig sjelf, att ingen Ättemän kan finnas i de sedan år 1809 tillkomna ätterna.
För öfrigt har den värde Ledamoten sagt det vara en orimlighet, som väl ej kunde komma i fråga, att neka en person, som sjelf blifvit Adlad, inträde på Riddarhuset.
Jag vill då blott Den 9 April f. m. 49 blott vädja till historien.
År 1719, då Grundlagen stiftades, uppstod på rent alfvar den fråga, huruvida den person, som af Kongl. Maj:t upphöjdes till Adelig värdighet, skulle sjelf få utöfva någon representations-rätt, eller om den först skulle få begagnas af hans son.
Representanterna voro då ömtåliga om sin frihet, och fruktade, att Kongl.Maj:t möjligen kunde utnämna så många Adelsmän, att han derigenom skulle vinna pluralitet.
Jag tror derföre, att man ej kan vara nog försigtig i att förekomma origtiga tydningar i en framtid.
Den nya Redactionen i 37 §.
Regeringsformen innehåller:
Om genom arf ideligt Stånd tillfaller den, som redan blifvit deruti sjelf upphöjd eller genom närmare arf insatt, upphöre hans eget Adelskap, så framt detta icke är af högre värdighet, i hvilken händelse Stamfadrens Adelskap öfver går till närmaste slägtgren; finnes ingen sådan, utslockne ätten.
Således skulle en Adlig ätt ej kunna någon tid upphöra att vara representerad, så länge son till Adelsmannen funnes, som ej vore af högre värdighet, Friherrar eller Grefvar, utan till denne icke Friherrlige eller Greflige son genast efter fadrens död öfvergå, utan afvaktande på de må hända äldre Greflige eller Friherrlige sönernes möjeligen vid fadrens död ännu ofödde söner, hvilka, en 20 H. 4 5o Den 9 April f. m. ligt Grundlagens mening, såsom af äldre son iirc» berättigade till arf af Adelskapet framför yngre söner.
Jag tror att 3^ §.
RegeringsFormen bör, på det sätt jag föreslagit, rätt förstås och uppfattas i RiddarhusOrdningen; och man vederlägge, att icke de händelser kunna inträffa, hvilka jag uppgifvit, eller antage mitt förslag eller ett bättre, eljest anser jag min anmärkning ej nöjaktigt besvarad , och följder deraf kunna blifva långa discussioner och behof af nya Grundlagsändringar i denna punkt.
Herr af Ekenstam_, Israel:
Jag hade hoppats, att nu kunna undvika yttra mig, emedan jag tyckte Herr Printzenskjölds skäl vara nog påtagligt, för att vederlägga den gjorde anmärkningen; men då jag hör, att det icke blifvit rigtigt uppfattadt, nödgas jag erinra, att det i den af RiddarhusUtskottet nu föreslagne 5 §. står: ”Hufvud*'man är äldsta Ätternannen af den Attegren, som i hvarje led från Stamfadren ”varit äldre, än någon af de öfrige lefvanJ’de grenarne af samma ättoch då blott en gren kan vara äldst, inser jag ej, huru Adelskapet kan flyttas på andra grenar.
Jag har inom Utskottet ej delat pluralitetens tanka, i den händelse att äldsta grenen vid inträffadt tillfälle att inträda uti ärfdt Adelskap, redan innehade ett förvärfdt; men jag kan ej neka att, för mig, är det anförda uttrycket i 5 §. så be - Den 9 April f. m. stämdt, att jag ej förstår, huru det kan misstyd as. §• 6.
Utskottet har i denna §. utbytt orden närmare och fjermare mot orden äldre och yngre.
Mig synes deremot gamla redactionen vara bättre, emedan den bestämdare uttryckte, hvad som menades.
Friherre Wrede, Fabian Jacob: I anledning af Herr von HartmansdorfFs anmärkning, får jag blott fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Utskottet vid redactionen af 6 §. begagnat samma benämningar som i 5 §., der Utskottet definierat hvad som förstås med äldre och yngre Ättemän; och Utskottet har då icke trott sig böra i 6 §. nyttja andra benämningar.
Vid §. 7 gjordes icke någon anmärkning. §• 8.
Då RiddarhusOrdningen hör öfverensstämma med RiksdagsOrdningen, önskar jag, att formulairet till fullmakterna måtte rättas efter 32 §.
I det nu föreslagne formulairet står: intaga säte och stämma; men i 22 §.
Riksdagsordningen står: ”att deltaga i rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden.”
Jag tror, att dessa ord äfven borde här införas. 4* 52 Deri 9 April f. m. Grefve Mörner: Grefve Posse har gjort den anmärkning emot redactionen af Fullmagterne, att den borde vara mera öfverensstämmande med ordalagen i 11 §.
Jag har visserligen ingenting emot en sådan ändring, men jag hör endast nämna, att det föreslagna formulairet är lika lydande med det, som linnes i gamla redactionen.
Till hvad Grefve Mörner anförde angående Fullmakts-formulairet får jag lägga, att orsaken, hvarföre i formulairet står: ”beful! mägtigas att intaga Säte och Stämma på Riddarhuset” är, att 1 §. stadgar, att hvarje introducerad
Ätt är till säte och slämma berättigad; och att när nu Hufvudmannen öfverlåter samma rätt han äger, till fullmägtig, så böra samma ordalag nyttjas, hälst de af Grefve
Posse föreslagne icke äro tydligare eller säga mera, då det ej lärer nekas, att med säte och stämma förstås rättighet, att öfvervara och deltaga i öfverläggningar och beslut.
Uttrycket är dessutom mest öfverensstämmande med hvad som alltid varit brukligt i RiddarhusOrdningen; och jag tillstyrker således detsammas bibehållande.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skdlken tillkännagaf, att plenum komme kl. half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Ben 9 April f. m. 53 §• 9- Grefve Posse: