Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är naturligtvis i detta uttryck ett sidohugg eller ett direct hugg gifvet åt dem, som för det närvar, hafva förtroendet att vara Konungens rådgifvare, och jag bör således icke hemta mitt exempel från den närvar, tiden; men i afseende på Riddarhusets förmåga att utgöra en återhållande kraft i samhället får jag hänvisa till 1789, då både Konung och ministrar ägde en skicklighet, som man hittills icke underkänt.
Då var det likväl de öfriga Stånden, som gåfvo med sig; men icke Adeln.
Jag kunde anföra enahanda exempel från sednare tider, då de öfriga Stånden fogat sig efter hvad Regeringen begärt, men R. o. Ad., i fall man anser det för en förtjenst att icke så göra, ägt just den förtjensten.
Man har talat om, att R. o. Ad. borde uppoffra sin ärftliga representationsrätt derföre, att ett Stånd, som representerar äran, framför allt borde göra uppoffringar för fäderneslandet.
Vore här fråga om att göra en uppoffring för fäderneslandet, är jag öfvertygad, att R. o. Ad. icke skulle dröja att göra den; men just derföre, att jag anser det vara en olycka för fäderneslandet, om ett dylikt steg tages, är det, som jag för min del ej vill göra denna uppoffring, och jag besvär R. o. Ad. att icke taga ett sådant steg, som Ståndet skulle ångra och våra efterkommande med oss.
Man säger, att med närvar.
Representation kan ingenting uträttas.
Det lärer ej vara värdt under en tid, då allt, hvad Regeringen gjort, klandias, förtalas eller förhånas, att åberopa, huru vi under de olyckor, hvaraf andra länder varit hemsökta, lefvat i många år lyckligt och fredligt, och att andra folk, jemnförande sig med oss, anse oss äga manga företräden.
Jag vill förbigå detta, ty man är döf för sadana påminnelser.
Jag vill blott erinra, att om också representationssätt tet förändrades, blefve personalen derföre icke betydligen ändrad.
Riksdagsmännen blefve, på mångfaldiga orter, ungefär desamma, och samma personer komme da att göra detsamma som nu, nemi. tala örn mångfaldiga brister, men afhjelpa inga, efter hvad jag kan tycka skall blifva slutföljden af öfverläggningarna vid denna riksdag.
Jag anhåller, att såsom slutsats af mitt yttrande fa anföra, att, med den söndring i meningar, sorn rader vid innevar. riksdag, man icke kan hoppas att förena tänkesätten till något sammanhängande system för Nationalrepresentation.
Det är således en möda, som fåfängt användes, och en tid , som förspilles på bemödandet att bestrida och vederlägga hvarandras meningar. R. o.
Ad. torde derföre finna intet annat vara att göra, än återgå till Utskts memor. och hålla sig vid de §§, som der äro framställda.
Man må 334 Den ii October c. m. sedan vara betänkt alt genom committder eller på annat sätt för framtiden tillvägabringa förbättringar i formen.
Ehvad man nu må göra, har jag velat hafva den tillfredsställelsen att, vid denna såsom vid föregående riksdagar, uttala min mening om vårt representationssätt.
Ehuru jag blifvit förekommen af Hr v. Hartmansdorff i flera hänseenden, ber jag likväl att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på först sjelfva formfrågan.
Yi hafva för närvar, åtminstone 2:ue åtskiljda åsigter i ämnet.
Några af R. o. Ad:s ledamöter hafva bestämt sin opinion för allm. valen.
Några andra hafva yttrat sig för bibehållande af det närvar, valsättet, men velat förändra Stånden.
Begge dessa opinioner hafva utgjort föremål för Constit.Utsk:s öfverläggning; men Utsk. har icke gått in på allm. valens princip.
I denna ställning föreskrifver 84 § Reg.F., huru förhållas bör Denna § säger nemi.: ”Då ConstitUtsk. icke funnit skäl att gilla och till R.
St:s pröfning öfverlemna något förslag till förändring eller förklaring af grundlagarna, sorn Utsk. af en riksdagsman emottagit (och Utsk. har emottagit af icke en, utan flera riksdagsmän förslag att öfvergå till allmänna valen), vare Utsk. skyldigt, om förslagets författare det yrkar, att meddela honom sitt yttrande deröfver, med tillstånd att detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt göra, då han för det sistnämndas innehåll sjelf i egenskap af författare må lagligen ansvara.”
Denna 84 § utstakar således, huru med frågan om allm. val skall förhållas.
Hvad deremot angår de öfriga förslagen, såsom t. ex. Hr v. Troi Is. sorn synes vara i motsats med de förra, så innehåller 8i § Reg.F., huru dermed skall förhållas. äfvensom med de flera ledamöters förslag, som här blifvit väckta, såsom Hr Lefrehs och andras.
Här står nemi.: ”Ej må fråga derom uti Ståndens plena väckas, utan anmälas de hos R.
St:s vid hvarje riksdag valda Constit.Utsk. Delta Utsk., hvars pligt det vara skall att grundlagarna granska, äger rätt att hos R.
St. föreslå de ändringar deruti, som det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa.”
Äger nu hvar och en af Ståndens ledamöter rätt, att föreslå de förändringar, som han anser högst nödiga och nyttiga samt tillika möjliga att verkställa, så frågas, af hvad skäl grundlagen för Constit.Utsk. stadgat en sådan rättighet.
Ett sådant stadgande vore ju då fullkomligen öfverflödigt.
Men om äfven icke 8i § Reg.F. upploge och bestämdt föreskref, huru formen skall vara för dessa ämnens behandling, synes likväl klart, att R. o. Ad., om Ståndet omedelbart ville behandla detta eller hvilket annat ämne som helst, de facto förvandlades till Utsk.
Jag har hört ett förslag, som ganska mycket behagat mig; men jag vågar i öfrigt icke fälla något omdöme deröfver, innan jag ytterligare gepomläst och begrundat detsamma.
Jag vet icke, huru förhål - Den ii October e. m. 335 landet är med andra; men för mig är det nödvändigt att ett par gånger genomläsa sådana förslag och sedermera tänka öfver dem, iiyian jag fattar något beslut.
Af alla dessa skäl, såväl grundlagens föreskrift om grundlagsmåls som andia ärenders behandlingssätt, och i enlighet med hvad sunda förnuftet föreskrifver om omöjligheten att uti en så talrik församling som denna kunna afgöra mål på samma gång, som de vackas, hemställer jag till Hr Gr. o Landtm., om icke denna öfverläggning mätte få afslutas på det sätt, alt Ilr Gr. o. Landtm, lackes hänvisa till grundlagens efterföljd.
Jag har haft äran att väljas till ledamot i Constit.- Utsk. så sent, att jag icke öfvervarit öfverläggningarna, som grundlagt Utskls beslut; men då sådant icke hindrat mig att biträda ölsk:s hufvudsakligå beslut, anhåller jag att äfven få yttra mig i hufvudsaken.
J O Hr Lagerhjelm uppläste derefter följande:
Enligt dagens populära åsigter skall monarkien bestå af tvenne motsatta krafters strid eller jemnvigt.
En Konung med blott amovibla embetsman å ena sidan, och ett folk utan all classkillnad och representerad t genom fullkomligt allmänna val, å den andra, vore consequerita idealer för dessa statsmagters sammansättning.
Frånskiljer man ytterligare alla moraliska band och grundar statens bestånd på dessa motsatta mag ters jemnvigt, så har man ett statsskick enligt dagens populäraste åsigt, mer eller mindre klart genomskådad! och utah tvifvel af de flesta blott sedt på ytan.
Huru länge kan en jemnvigt äga bestånd, som beror af magter, hvar för sig oupphörligt sträfvande att växa den andra öfver hufvudet?
Denna jemnvigt emellan så rörliga krafter, sorn regeringar och folk, bär inom sig fröet till sin egen rubbning; huru skall den emotstå inflytandet af den yttre politiken?
Få stater äro alldeles utan sådana slags inrättningar, hvilka genom sin sammansättning äga både interesse och kraft att stalla sig fram vid hvarje försök till rubbning af statsmagternas jemnvigt.
Sverige har i hela sin , äfven i detta hänseende märkvärdiga, historia bevisen på nyttan af dessa förmedlande institutioner, hvari både sjelfskrifven och genom corporalioners val uppkommen rätt ger sig tillkänna.
De hafva gifvit denna gamla samhällskropp stadga nog att under århundraden vara till, under det att ena Konungariket genom inre tvedrägt fallit för yttre våld och försvunnit ur Europeiska staters antal och det andra, sedan dess författning fullbordat det kretslopp, hvartill den populära statstheorien leder, känner sig, af brist på inre form, sakna den hållning, som stater måste äga, för att bland folkslagen utkräfva det anseende, hvartill de naturliga ressourcerna berättiga.
Lagstiftarne år 1809 hade på en och samma gång dub - 330 Den ii October c. m. lila åligganden, nemi. att girva Riket grundlagar samt att återställa dess förhållanden till utländska magter.
Hade de ej nödgats skynda med dej sednare, så hade måhända i de förra någon förändring i representationssättet varit gjord.
Omständigheter, hvilkas inflytande man då ej kunde undvika, lade då frågan på bordet, der den ligger än.
Vi lefva väl nu, hvad de yttre förhållandena beträffar, i en lugnare tid; men skulle man tro, hvad som skrifves, tryckes och dagligen utdelas åt den läsande allmänheten, så vore inom Nationen nu så mycket oroligare än 180g, som det då var utom densamma emot nu.
.Den tänkande allmänheten är dock för ingen del böjd att skrifva all obelätenhet på Nationalrepresentationens räkning.
Om densamma kan man, oaktadt alla dess lyten, säga, att den, lifvad af en god anda och bestående af en duglig och arbetsam personal, algod nog att, nu som förr, gä Konungen tillhanda med hvad han behöfver till Rikets försvar och heder samt till efterkommandes välstånd.
Dock önskar äfven jag, att någon förändring i Representationen mätte utfinnas; men jag vill ej förstöra de conserverande institutioner, som finnas, sorn funnits under tider, hvilka grundlagt Sveriges inrestyrka, dess yttre anseende; ej heller vill jag utbyta dem emot den osäkra, om ej förstörande jemnvigts-ide', hvartill flera sträfva, än som gifvit sig lid att betänka dess tomma innehåll.
Detta välmenta sträfvande att fortskrida på reformernas bana, söker i sin ifver att upplösa ståndsförfattningen, utan att sätta något annat i dess ställe.
Men liksom denna icke tillkommit genom någon theori, ej heller genom blind efterhärmning från främmande länder, anser jag ock rådligast att låta
Hen först öfvergå i någon med tidens förhållanden mera förenlig form, innan jag vågar tillfredsställa fordringarna af dagens politiska ide'er.
Frih. Kantzoifs och Gr.
Frölichs förslag inleder oss på denna bana af upplösning.
Adeln reduceras till antal först, sedan till sin existens.
Hvem vinner derpå?
Om jag ej vågar besvara denna fråga, vädjar jag dock icke förgäfves till liäfderna för att återkalla i R. o.
Ad:s minne de uppoffringar för fäderneslandets öra och sjelfbestånd, hvilka, jemte gerningarna, lemnat vapnen till efterverlden!
Andra tider komma måhända, och vi hafva i intet fall rättighet att med vårt omdöme gå framtidens verklighet i förväg; men det veta vi, alt trogna tjenster mot fäderneslandet skola, så länge Svenska namnet finnes i häfderna, värderas af både Konung och folk, och följaktligen på båda dessa statsmagter utöfva ett, för Rikets sjelfbestånd och väl, fruktbärande inflytande.
Tror man, att ett förmedlande element fordras för att bevara jemnvigten emellan stridiga magter, i hvilkas tendens det sträfvande ligger att vidga sina områden; tror man, att Sverige är för svagt att under folkvälde bevara sin sjelfständighet, och att Svenska fol - Den ii Octotcr e. m. folket hatar enväldet, så må man först se sig om efter nya garantier, innan nian upplöser de gamla.
Jag har icke ännu funnit dem.
Yi lefva i en tid, dä alla anse sig vuxna att döma i allt.
Denna tid erkänner nödvändigheten af arbetets fördelning i näringarna, i vetenskaperna, blott ieke i sådana ämnen, som utgöra den sysslolösa allmänhetens politiska sysselsättning för dagen.
Deruti anse sig alla mägtiga.
Hvem tror sig ej om att förbättra våra grundlagar?
Det är ej konstigt, säger den ene; mognaden bör ej afvaktas, säger den andre, ty den tillkommer sådana fäder och vise, som ej vilja någon reform.
Hvem har ej sitt omdöme färdigt om lagverket?
Man vill blott utesluta den, som genom sin kännedom af Sveriges äldre lagar finnes utmärktast bland sina landsmän; ty, säger man, han är partisk för det gamla!
Huru rika äro vi ej på män, som tro sig om att afhjelpa all den obehitenhet, som ger sig tillkänna!
Detta sjelfförtroende nyttjar ej ens den försigtigheten att granska sitt ämnes omfång, likasom vore reformationskraftens helande förmåga oandlig och således äfven allt möjligt lidande hos statskroppen.
At detta blinda reform begär vill jag ej lemna grundlagarna till pris, och jag återkommer nu till formen af detta ämnes behandling; yrkande vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, måtte återföra discussionen lill Constit.- XJtsk:s utlåt.
Hr Lagerhjelm muntligen tilläde:
Jag anhåller vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, måtte tillkännagifva, huruvida öfverläggringen kan fortgå på sätt som hittills.
Efter mitt begrepp strider detta öfyerläggningssätt mot grundlagen; hvarföre jag yrkar, att Hr Gr. o. Landtm, måtte förklara öfverläggningen böra återgå till den föredragna § af Constit.Utsk:s memorial.
Då den åsigt, jag i detta ämne hyser, icke, så vidt jag kunnat fatta, ännu af någon talare blifvit nog distinct uttryckt, må det förlåtas mig, att jag uppehåller R. o. Ad:s tid med att yttra några ord, innehållande den åsigt att, äfven med missbilligande af den Representation, som finnes, icke brådstörta till ett förslag, som icke är så noga pröfvadt, attén hvar, som dertill kunde lemna bifall eller afslag, i och med detsamma kunde säga, att han vore öfvertygad om dess menliga eller goda följder.
Jag borde icke bestrida, att något kraftigt ingripande förslag till förändring framkommit, sedan en värd ledamot på f. m., med hvilken jag ofta delar åsigter, här yttrat, att klokheten bjuder att förena sig uti ett förslag, som af Gr.
Frölich blifvit framlagdt.
För min del kan jag icke instämma uti Gr.
Frölichs förslag, ty jag anser detta förslag (må det förlåtas mig) ännu vara omoget och oantaglig ;§ med i4 IL 43 338 Den ii 0 c tober e. m. jag uppehåller mig just vid den af Gr.
Horn framställda sats, att klokheten bjuder att närma sig till detsamma.
För mig synes, att klokheten icke bjuder detsamma.
För mig synes, att örn en man skulle finnas med den electricitetsförmåga, hvaraf Gr.
Horn visat sig mägtig, och ville begagna densamma i motsatt syftning af hvad lagarna bjuda, pluraiiteten af Sveriges invånare skulle förstå helgden af livad som menas med lagar, och att följaktligen ett våldförande af den bestående ordningen icke skulle vara så lätt att åstadkomma, synnerligast som jag fruktår, att man i allmänhet äger mindre kännedom om våra grundlagar och följaktligen äfven om Representationen, så att mängden, som här ropar om representationsförändring, troligen icke gjort sig reda för hvilken Representation vi äga.
Jag tager mig friheten att yttra dessa ord, då jag förut sagt, att jag ej gillar det representationssätt, som finnes; men jag tror, att öfvergången till något bättre bör ske småningom, i den mån man med säkerhet inser, hvad som är bättre.
Yi framställa här, huru mängden är af den öfvertygelse, att den Representation, Sorn finnes, icke är ändamålsenlig eller duglig.
Må det då förlåtas mig, att jag framkommer med den anmärkn., huru man på samma gång kan påstå, att Piepresentatfoneh icke är duglig, men att ett förslag till förändring, utgånget från denna odugliga Representation, - skulle kunna lända landet till fromma.
Under förutsättning af förra förhållandet är aet just, sorn jag anser det vara bäst att småningom söka förbättra Representationen, hvarigenom måhända en mera allmän röst kunde inom
Representationen uttala sig tillvinnande af den förbättring, man vill åstadkomma.
Flera förslag till förändring hafva blifvit framställda; men då jag icke kan instämma uti dem, torde det tillåtas mig att desamma till granskning upptaga.
Fröiichs förslag innefattar en väsendtlig omskapning af R. o. Ad:s representationssätt.
Hr Gr. söker att genom val ställa R.
O. Ad. i någon slags kategori med de öfriga Stånden.
Hen ena kammaren skulle bildas af personer, valda inom de särskilda corporationerna.
Härvid tager jag mig friheten anmärka, att mig synes, som en svårighet för verkställigheten häraf äfven skulle ligga deruti, att det skulle innefatta något lederaiide af de konungsliga prerogativer, som finnas i grundlagen.
Grundlagen stadgar nemi., att Konungen äger rättighet till adelig Värdighet upphöja personer, på sätt som i främmande länder Konungarna creera Pärer för att öka sin magt i Päl-skatnmarén.
Men om Gr.
Frölichs förslag antages, förvandlades detta konungsliga prerogativ från rättigheten att utnämna rostande ledamöter i kammaren till den inskränktare rättigheten att utnämna valbara och till valen röstägande ledamöter.
Äfven i detta afseende kunde således, efter min åsigt, Hr Gr:s förslag kom - Den ii October e. m. 33g ma att möta svårigheter vid dess antagande, enär det icke blott är R. o. Ad:s uppoffring, som dervid korn i fråga.
Hvad uppoffringarna beträffar, torde det ej vid de preliminära discussionerna böra sättas på prof.
När vi komma att besluta öfver ämnet, är det, som uppoffringarna skola görg. sig gällande; men förslagets bordläggning till afgörande vid kommande riksdagar, synes mig icke böra uppkalla så mägtiga krafter som ärans fordringar.
Hvad det beträffar, att Stånden skulle äga sammanträda på ett rum, utgöras af lika stort antal ledamöter af hvardera Ståndet, samt rösta per capita, linner jag mycket väl, att ordet: skyldighet icke kan inflyta, emedan, derest suppleanter icke vore valda, den röstning per capita icke kunde äga rum, som Frih» Boye föreslagit; ty med den erfarenhet, jag äger om Utskm, kan jag icke önska, att besluten inom Stånden fattades på samma sätt som inom Utskm, eller att det behandlingssätt, som äger rum inom Utskm, skall tagas till norm för en ra~ tionel ståndsordning.
En annan sak, hvarvid jag fäster mig, är 3:dje punkten, der jag tror, att den, som uppgjort för-t slaget, velat bilda ett conservativt element genom pröfningsnämnden.
För mig visar det sig, att den icke skulle innebära, hvad man med ett conservativt element åsyftar.
Denna nämnd utginge från den församling, som blifvit vald; den tillsattes till en del efter de opinioner, som ledt valmännen; de personer, som tillsatte denna nämnd, komme hufvudsakligen att öfverensstämma i åsigter med de valda; den utgjorde då blott en elite af den kammare, som vore tillsatt, och skulle derföre ingalunda motsvara ändamålet med ett conservativt element; och då jag sålunda icke kan inse nyttan af denna nämnd, anser jag den äfven öfverflödig.
Att öfverlemna till en delegation, för arbetsmethodens förkortande, att besluta, huruvida väckta motioner skola upptagas eller supprimeras, vågar jag bestrida.
För min del tror jag, att man hyser ett falskt begrepp i det afseendet, att motionernas antal skulle verka på riksdagarnas förlängning, äfvensom jag fruktar större fara af motioners supprimérande, än olägenhet af tidsutdrägten, som alla motionernas upptagande möjligen föranleder.
Men detta hörer icke till ämnet, och jag vill derföre icke vidare i detta afseende yttra mig, emedan Constit.Utsk. lofvat inkomma nied memor., innefattande förslag till riksdagarnas förkortande, vid hvars föredragning tillfälle lemnäs mig att framställa den mening, jag hos mig kan hafva stadgat af 2:ne riksdagars erfarenhet.
Ett annat förslag har blifvit framstäldt af Frih. Boye, som först föreslagit, att representanten icke skulle vara riksdagsmyndig, förrän vid upphunna 35 år.
I detta afseende får jag blott nämna, att jag beklagar, om så skulle vara förhållandet, emedan ingen inträder uti representantkallet, utan att behöfva en lärotid.
Man behöfver icke blott ge - 3^o
Den ii October e. m. liom läsning, utan äfven och hufvudsakligen practiskt initiera sig i formerna; och förhållandet hlir således, då man först vid en framskriden ålder skall nödgas uppehålla sig vid inliemtandet af de oundgängligaste formförhållandena för represen tkallets behöriga utöfvande, att denna lärotid skall förefalla svår och motbjudande, i följd hvaraf äfven representantkallet icke kommer att skötas till den nytta, som om han under en yngre period fått genomgå lärotiden.
Hvad vinsten af de 4 Ståndens sammansättning på en kammare, ståndsvis voterande, vidkommer, kan jag, för min del, icke göra mig reda derför.
Att, i stället för 4 prot., man blott sände ett till Utsk:n, anser jag ej för stor vinst; ty förmodligen blefve lika mycket taladt och svaradt då som nu, och det enda prot. lika vidlyftigt som alla 4 prot:n tillsammantagna.
Måhända skulle mera rectification af en eller annan ide' kunna äga ruip; men jag kap ej finna, att, när man vill en representationsförändring, man endast skall hålla sig vid en förutsättning, om hvars inträffande man icke äger factisk visshet.
Boye har sökt att såsom ett conservativt element bilda en öfre kammare, men har icke uppgifvit något förslag dertill.
Hr Frih. har gjort, såsom man gör, då man sjelf icke vet, huru man skall åstadkomma en sak; han har vändt sig till en annan.
Hr Frih. har nemi. föreslagit, att R.
St. borde i und. anmoda K.
M. att till nästa R.
St. afgifva förslag i detta afseende.
För min del skulle jag lyckönska Representationen, om ett sådant blefve frarnlagdt.
Men mig synes något sådant svårligen bunna frambringas.
Jag kan icke annat än finna obehöfligheten och olämpligheten häraf såväl som af hela Frih.
Boyes förslag, hvaruti jag således för ingen del kan instämma.
Ilen förändring, som jag för min del skulle önskat, hade varit, då man factiskt känner, alt många personer inom landet icke äro representerade, och då man bör befrämja, hvad som lärer vara de flestas önskan, att man, för alt komma till ett resultat, bort söka i Representationen inrymma så mycket som möjligt massan af Nationen.
I detta afseende har ett förslag till Constit.Utsk. blifvit ingifvet, med anledn. hvaraf Utsk. endast föreslagit den förändring uti iö $ Riksd.Ordn., alt allmogen inom hvart härad äger att till riksdagsman af BondeSt. välja en inom häradet boende och besuten hemmansägare, hvilken icke tillförne hört till något annat RiksSt., eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst eller fullmagt derå innehaft.
Uti detta Conslit.- TJtskjs memor. talas mycket poetiskt och vackert om BondeSt:s nationalitet i seder, lynne, drägt och yrken; men jag hemställer, huruvida icke detta Stånds representation hvilar derpå, att det äger jord och skattar till staten.
Icke måtte det vara klädedrägten, som berättigar till deltagande i detta Stånds representation, utan deras interesse i statsbolaget (i fäll jag får nyttja detta uttryck).
I öfrigt får jag i afseep - Den 11 Octobere. m. de på Frih, Boyes motion erinra, att densamma i dess närvar, skick icke lärer grundlagsenlig! kunna till contrapropos. antagas, enär den föreslår, att den und. skrifvelsen skulle innehålla den anmodan, att förslaget till formerande afen Representationens öfre kammare skulle till R.
St. vid nästk. riksdag ingifvas.
I detta afseende lära vi icke kunna förändra grundlagen, utan måste vi följa grundlagens föreskrifter, sådana de äro, till dess de blifva förändrade.
Jag vill icke vidare uppehålla mig med några anmärknrr mot Coustit.
Utsk:s memor., i hvad det angar dess afslag å motionen, ronde förändringen af i5 § Riksd.Ordn., af det skäl, att jäg icke känner på hvad sätt Hr Gr. o. Landtm, ämnar föredraga detta memor., i hvilket afseende jag vördsamt vågar utbedja mig Hr Gr. o. Landtm:s förklaring, huruvida förslaget, som afsåg en vidsträcktare förändring i förenämnde i5 § af Riksd.Ordn. kommer att innefattas uti den generella principen, och följaktligen contrapropostn att i öfverensstämmelse dermed inrättas, eller om vi komma att bestämma contrapropostn till hvarje punkt särskildt, emedan det kommer att inverka på det beslut, hvar och en anser böra- fattas.
En värd talare har yttrat högst bittra klagomål öfver 180g års män.
Afven jag anser dess^ män tadelvärda; men icke för hvad de gjort, utan för hvad de underlåtit att göra.
Historien om idog års riksdag utgöres af 2:ne mycket olika delar; den ena af dessa omtalar, hurusom de representanter, som då från alla landsorter församlades till riksmötet voro och under detsammas menlösa dagar fortfara att vara lifvade af den mest fosterländska anda och de varmaste önskningar alt, äfven med uppoffring af enskilda förmåner, kunna hjelpa det onda, som en olycklig Regering ådragit landet, och att såmedelst kunna läka dess djupa sår, samt tillvägabringa de då allmänt fordrade nyttiga och nödvändiga reformerna i vårt statsskick.