Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva ej eller kunnat öfverlemna hela Summan till Kongl. Maj:t, emedan hvar och en, äfven dea minsta Summa, lemnad till Regeringen i ett sådant ändamål, skall sätta hela den enskildes industrien uti stagnation, då den ej äger någon sä. kerhet för sine speculationer.
Om man ger ett creditiv så stort, att det kart förstöra Spanmålshandeln öfver hela Riket, eller så litel, att det blott kan göra det på en viss punkt, så är dst lika skadligt.
Hvarje punkt nemligen frugtar att kraften kan rigtas emot den; och i handeln, som i alla andra menskliga företag, är frugtan största hindret för framgåendet, och största beviset för frihetens nödvändighet.
Att återkomma till de generella åsigferne, får jag fästa uppmärksamheten på origtigheten af den sats, att Handelsfrihet blott i ett sammanhang och i alla grenar bör införas.
Jag nekar icke, att ju det vöre väl örn den, i alla delar, vore införd; men, i vårt gamla Samhälle, kan det ej så ske.
Allt skulle derigenom ändras, och fastän jag gillar principens införande i Samhällslifvet, tror jag att verkställigheten deraf får ske, på sådant sätt, att den måste under en jemn strid af intressen, och allt efter Den"24 Orlolcr f nr.
771 sorn man känner behofven. införas i de delar af Samhället, der den i synnerhet är af vigt och att man således gar succ,ssift till målet.
Alt 7]‘ I,an;ltmannens producter här skyddas af importförbud, af hög införseltull o. s. v. är o ^attser, som jag ej finner besannade of närvarande Författningar.
Hvad import-förbuden angar, lionas de gillade gerson de Betänkonden, rörande Tullbeviliningstaxan, sorn af Riksens Ständer redan äro bifallne.
Visserligen är det Konungen tillåtet, att sänka Tullen, men man kan ej tänka sig att
Han skall göra det utan behof.
Att åter tro, det man skulle kunna hålla Spannmåispriaen vid etc jemnt belopp, det är omöjligt.
Jag har sökt göra mig ett begrepp om, hvartill Magasins- Directionen skulle tjena, och funnit att enda vinsten vöre, att sedan den uppgifvit sitt pris voro en hop derangeiade Possesiouater i ständ att beräkna, om de skulle göra Banqueroutte 6 Månader förr eller sednare.
Om det skulle sa vara, att allmänna opinionen fällt sin dom, så är den, som mig synes, väl grundrad; nemligen på våra cassör och magar.
Jag tror saken i det fatlet vara afgjord, och anhåller om bifall till denna första punkt.
Uti ett ämne af en så grann laga beskaffenhet, som detta, hada jag önskat äga tid, att kunna skriftligen författa mina tankar.
Jag tror, att en noggrann undersökning och ett noga öfvervägande ej blott af hvad allmänna Grundsattser föranleda utan ock af framfarna förhållanden, äfvensom af Sveriges, local-skiljaktigheter hade utvecklat åtskilliga omständigheter, sorn 27* Den 24 October J. m. i Betänkandet hade kunnat göra förändring; men då jag saknat tid til! ett sådant arbete, får jag endast i korthet fästa uppmärksamheten pä hvad hittills varit, och hvad i anledning deraf synes erfordras.
Vt kunne ej neka, att, sedan M agazi nsln rätt ningen uppkom, har allmänheten vänjt sig att vid den fästa uppmärksamhet, att vänta undsättning af den i mindre goda år, och vid öfv eiflöd, biträde att upprätthålla Spannmålsprisen.
Jag tror, att de fordringar, man gjort sig af MagazinsDirectionen i dessa afseenden, och den utsträckning, man vid senaste Riksdagar velat gifva åt dess befattning, har varit egentliga och verkliga orsaken till det missnöje, sorn sedermera emot densamma uppkommit.
Uti ett anförande 1815, hade jag den äran gifva tillkänna min opinion, att jag ej trodde det vara möjligt, att ett allmänt Verk genom artificiella anstalter kunde bibehålla prisen vid jemnvigt.
Jag har ej trott, att sådant kan erhållas, och tror, att erfarenheten sedermera ådagalagt, att ett sådant företag i den omfattning, som Ständerne vid sednaste Riksdag gifvit det, ej är verkställbar!.
Men då jag således å den ena sidan gillar Utskottens åsigt, att man ej kan genom en allmän upphandlingsanstallt bibehålla j-emna Spannemålspriser, tror jag å den andra, alt man bör fästa uppmärksamhet å hvad, i afseende på ersättningar, erfordras, och hvad som i afseende på allmänhetens hittills varande vana oekså kan behöfvas.
Jag tror, att hvarje hastig öfvergång från ett systeme till ett annat är skadlig.
När en sådan skall ske, bör den ske med försigtighet.
Allmänna grundsatser orri Dtn 24 Octeber f. m. S73 om Handelsfriheten och Handelsrörelsens Öfverlemnande till enskildta, blifva endast rigtiga i dea man, raan gör rigtig tillämpning deraf, och iden man man ser gällande vanor och locala förhållanden medgifva »lerås utförande.
När vi nu påminne oss, att Svenska allmänheten är van att se Regeringen mellankomma, så tror jag att, när Riksens Siänder lemna Regeringen ett creditif till undsättningsförerriål, vöre det ej rigtigt, om man inskränkte användandet deraf blott till de tillfällen, då brist yppats Hvarföre ej tillåta, att Regeringen i förhand får vara betänkt på behofvens fyllande, då det kan ske med minsta kostnad, när tillgången är ymnig?
Då man är inskränkt till ett v sst belopp, dl
Regeringen känner sig ej vara förbunden att upprätthålla prisen, utan blott att bereda undsättnings utvägar, så lärer ej böra supponeras, att creditivet så skall användas, att det kan störa enskiidta Speculationer, utan att det blott i små delar och i mindre partier någon gång kan komma enskildte behöfvande Producenter till undsättning.
Derigenom vinnes ändamålet mera fullkomligt, utan att man störer principen för en verklig Handelsfrihet.
Hvad åter angår de Lagar, som man bestämt till ett visst inskränkt belopp, får jag blott fästa uppmärksamheten deruppå, att Magazins-Directionen nu har betydliga Lager inne.
Om de Lager, som finnas, ej få vara, och man vill, att de ej få öfverstiga 85)000 tunnor, men Magazins Directionen till exempel har 120 å 130 tusend tunnor inne, och skillnaden således skall försäljas, så blir Ridd. o. Ad.
Prot, IX. B.
18 874 V,n 24 Vctobcr J\ m. det en ny tunga för Lsndtmannen i stället föt en lindring, och det blefve ett non-sens att hafva samlat sädana Lager, och sedan påbjuda en hastig och ovillkorlig afsättning deraf.
Sedermera i afseende på den förflyttning, man gjort af administrationen, då man upphäft MagazinsDirec* tionen, och förflyttat Förvaltningen till StatsComoiret, så har jag väl ej något emot sjelfva saken, men tror, att den, enligt constitutionen och sakens natur, hade bort anmälas till Kongl.
Majus bifall, huruvida Han ansåg den lämplig, och ej Biksens Ständer derom fatta ett formligt beslut.
Det fordras, för att verkställa det, att känna, om StatsContoirets personal medgifver en sådan omflyttning.
Vill man deremot, att MagazinsDirectionens Betjening skola användas och öfverflytras, så blir det blott en förändring i sjelfva Directionen.
Deremot har jag väl ej något att säga, men jag tror ej, att Biksens Stander äga förordna öfver ett förvaltande Verk annorlunda, än i önskningsväg.
Man bör således skilja emellan hvad som hörer till Ständernes beslutande rätt, och hvad som hörer till önskningsmål.
Till det förra hörer besluten om anslagen i Säd och Spannmål, och deras ändamålsenliga användande.
Men sättet, huru de skola förvaltas, måtte ej kunna blifva annat, än önskningsmål, emedan det är en administrationssak, hvars pröfning tillhörer Konungen, Jag kan också, efter sorn målet är handlaggdt af 2;ne Utskott, dels som oeconomiskt, dels såsom en anslagsfråga, ej förmoda annat, än att Utskotten ansett saken af sådan beskaffenhet.
Det är i följe deraf, som jag tror, att frågan om Uppbörden i denna första punkt bör öfverlemna* Din ?4 öctober /. m, *75 lill Kongl. Majit emedan Ständerne ej kunna säga att det eller det Verket skall öfvertaga Förvalt-: ringen.
Det var egentligen i detta afseende, som jag nu anmälte mig.
I öfrigt får jag yttra mig vid de andra punkterne.
Herr Munk af Rofenjkjöld:
Att dömma af det sätt, hvarpå Herr Hjerta besvarat mitt anförande, skulle man tro, att ämnet ej vore af nå« gon vigt.
De grundsattser, Herr Hjerta yftrat, äro af den beskaffenhet att, om de antagas, skola de ej blott begrafva Magszinslnrättningen, utan äfven Jordbrukarens återstående välstånd.
Den tankan, att man bör styckevis införa Handelsfriheten, och sålunda hjelpa somliga näringar, må Herr Hjerta behålla för sig.
Man bör ej hjelpa den ena, pä den andras bekostnad.
Då andre Producenter få Prisen på sine varor höjde och uppehållne, medelst förbud, så har man tvärt^ om vidtagit åtgärder, för att nedsätta Jordbrukarens pris, och ett märkligt bevis är den öfverimport, som gifvit anledning till lankan om öfver-produetion, och hvilken uppgick till minst 400,000 R:dr 1819 och 18 so, Det är detta för stora qvantum, sorn ännu visar sin verkan, och som gör, att det finnes öfverskott, då det annars hade varit brist.
Jag har visst ej bestridt, utan känner ganska väl Kongl.
Majds rätt att nedsätta Tullen å Spannmål, men just det gör, att enskildte Speculanter ej kunna med säkerhet använda sina capitaler i Spannmålshandel.
I öfrigt har jag ej yttrat, att man borde söka hålla pri-i sen vid jemnt belopp, ty det är omöjligt; men hufyudorsaken, hvarföre Magaeins-Tnrättningeq
S7^ ven 14 Ottobtr J. m, misslyckats, och motverkat sitt ändamål är, att Styrelsen för densamma behöll samma grundsats ser, som i Betänkandet äro yttrade, att man nämligen skall köpa upp Spannmål, när brist yppar sig, och prisen äro höga.
Jag skulle tro, att man borde begagna föregående misstag.
Då det oagtadt
Utskotten ej velat öfvergifva denna princip för Handeln, som ligger den nu varande
Directionen till last, så måtte jag säga, att vi hafva allt skäl att ursäkta den föregående
Directionen, som ej haft en sådan erfarenhet och en sådan varning.
Hvad Herr Grefve Mörner påmint om dess tanka vid 1815 års Riksdag, och att ett hufvudfel då var, att man gaf Magazins-Directionen en för stor utsträckning, vill jag ej bestrida, men det var ock ett lika stort fel å Riksens Ständers sida, att de icke klart bestämde ändamålet för det stora creditivet.
Man borde hafva yttrat, att endast inländsk Spannmål i goda år borde uppköpas.
Då hade man ej fått se de menliga följder, sorn sedan visat sig.
Afven jag yttrade mig då i detta ämne, och var af samma tanka då, som nu.
Jag får sluteligen tillägga att, om Regeringen uppköper Spannmål, borde priset tidigt om året uppgifvas, så att enskildte derefter kunna rätta sigt äfven som om någon förändring i Tullen skall göras, den lika tidigt bör tillkännagifvas.
Jag ämnar ej ingå uti något svaromål, i afseende på hvad man i allmänhet yttrat, emedan de, sora talat, ej anfört något emot den nu förevarande punkten, Dtn 24 Octoher /, m. 277 utom Hans Excellence Herr Grefve Mörner, som ej rätt fattat den.
Utskotten hafva pl intet vig föreslagit Ständerna, att besluta, en förändrad organisation af Mag»zin«Inrättningen, annorlunda, än i önskningsväg, Betänkandet lyder sålunda: ”Utskotten få vördsamt hemställa, det Rikets Ständer må besluta, att ej vidare med några bidrag eller Creditiv upprätthålla Allmänna Magazinslnrättningen, samt därjemte hos Kongl. Maj:t frambära sin underdåniga önskan om denna Inrättnings upphäfvande, och sådant under de vilkor och stadganden här nedan finnas föreslagne."
Utskotten hafva således icke tillstyrkt Riksens Ständer att besluta Allmänna Magazinslnrättningens upphäfvande, utan endast, att därom frambära sin underdåniga Önskan till Kongl. Maj:t.
Jag anhåller om Proposition till bifall ä första punkten i Betänkandet.
Herr Cederfchöld, Pehr Gujlaf:
En värd Talare har medgifvit, att Statens inblandning i Spannemålshandel qväfver den enskilta Speculationen; men likväl yrkat dess fortfarande, emedan, såsom jag fattat hans mening, denna Speculation i alla fall qväfves af Kongl» Maj.ts rättighet, att efter behag förändra tullen på inkommande och utgående Spannemål.
I anledning häraf vill jag först förklara, att jag hoppas och är öfvertygad, att Kongl.
Maj t visserligen icke i oträngda fall begagnar rättigheten att förändra Spannemåls tullen, utan dervid noga afser det allmännas baita: men dernäst torde jag få påmin - 57S Din 24 Octabcr /. ni. faa, att eni blotta fruktan för Sp3nnemalstulleng möjliga förändringar är menlig för den enskilta Spannemålshandeln, så skulle statens inblandande i denna handel ju vara att lägga sten på börda.
Herr Munk af RofeJiffåld:
Jag vill blott förklara, att jag ej sagt, att Statens inblandning i Spannmåls uppköp förstörer enskildtas speculationer, om den inskränker sig endast till öfverskotten, eller de år, då grodan är öfverflödig.
De år, då man kan uppköpa öfverskotten, äro desamma så stora, att våra enskildte speculanter ej kunna göra så betydliga uppköp.
Herr Grefven och LandtMarJkalken gjorde proposition till bifall å lista punkten i Utskottens förra Betänkande5 hvilken proposition med Ja besvarades. 2\dra Punkten, att får Statens Rakning någon Spannmålshandel ej måtte bedrifvas, utan denna handelsgren oberoende öfverlämnäs till den enjkildta speculationens omsorger j blef, sådan den i Utskottens första Betänkande finnas upptagen, af Ridderskapet och Adeln bifallen. 3 :dje Puncten, angående af sättande af ej mindre ett Spannmåls -partie om 60,000 Tunnor Råg, Korn eller Hofra utaf Allmänna Magazinslnrättningens nu ägande behållningar för JDiftrict - Magaziners anläggning uti Gefleborgs, TKeji er Norrlands, Jemtlands, TFefterboti tens och Norrbottens tillika med Stora Köp - Ben S4 O cl ober f. m, *79 parbergs och Wermlands Lån, der Jkörden ej sällan Jkadas och utfaller mindre fördelaktig; ari ock ett Spannmålspartie af 28,000 Tunnor, under enahanda vilkor, får de öfrige Lånen i Riket, der ftården i medelmåttiga är Jtundom slär felt, och der inbyggarne ånjha, att erhålla bidrag till egne Spannmåls]örräders anläggande.
Friherre Björnstjerna, Magnus' Elium jag ej har något att invända emot den af Utskotten föreslagne princip, att DistrictMagaziner för de Norra Provincerne skola inrättas, förekommer dock i slutet af Betänkandet Utskottens afstyr* kande utaf en Ledamots proposition, att ytterligare en behållning af r 00,000 tunnor skulle förvaras i Magazinerne för att begagnas vid missväxtår.
Uti en sednare punkt är val sagdt, att de öfverskott, som MagazinsDirectionen äger, skola efterhand försäljas, men det torde vara lika lämpligt, att nu göra den anmärkning jag ämnar framställa.
Enligt de uppgifter jag ifrån MagazinsDirectionen bekommit, äro behållningarne 135,000 tunnor.
Edligt Betänkandet skola 85,000 tunnor aflemnss till DistrictMagaziner.
Således återstår ett qvantum af 50,000 tunnor.
Ehuru jag medgifver, att det ej är möjligt uppehålla prisen bestämdt, tror jag dock, att något hvar lär finna, att det vore ett lyckligt förhållande, om ytterlighet i prisen kunde förekommas.
Någre hafva trott, Magazinsinrättningen bäst skulle kunna bidraga till denna jemnhet, och det är ej blott våra Förfäder, som hyst denna tanka, utan äf - 2 So Den 24 Ost ober f. m. ven Riksens Ständers Revisorer 1820.
De föreslå i deras sistnämnde år afgifne berättelse: ”1:0
Att Magazinslnrättningen aldrig måtte ”sysselsättas med annat, än Spannmålsuppköp och ”utdelning deraf.” ”2:0
Att dessa uppköp endast borde verk”ställas inom landet, och under ymniga sädesår, ”då prisen äro lindrige.
Härvid anmärkes, att ”om någon gång Utlänningens sädestillgåug skulle i nödens stund anlitas, sådant kunde ske ”genom Regeringens directa uppdrag till Stapel”städerties Handlande.”
, Således hafva de yttrat en alldeles motsatt princip mot hvad Utskotten framställt, att nemligen uppköp blott skulle ske, när missväxtår inträffa.
Den andra opinionen är, att prisen bäst up. pehållas genom enskilda handels-speculationer.
Jag medgifver visserligen, att ett stort spannmålslager, och en stor spannmålshandel för Statens läkning gör, att den enskilte är osäker, och jag medgifver, att, innan Magazi ns-Inrättningen existerade, var den enskilta spannmålshandeln starkare, men jag hemställer, om icke det härrörda från andra omständigheter.
Den tid MagazinsDirectionen ej fanns, hade Sverige en gifven underproduction.
Köpmannen var då säker, att blifva af med den införskrifna säden.
Nu åter ar lyckligtvis förhållandet sådant, att Sverige, ehuru det ej har öfverproduction , dock kan, om det förvarar sitt öfverflöd det ena året, fylla bristen det andra.
Då hemställer jag, hutudant Den 24 Oelober /. m. förhållandet nu skulle blifva, ty få a‘ro de hand. lande, hvilka lägga capitaler i en vara som 2 å 3 år kan blifva liggande.
Jag kan åtminstone ej tro det, men enär opinionen är så bestämd, vill jag ej strida emot Inrättningens upphafvande, utan blott, då man i alla fall är ense om principen, att jemnhet i sädesprisen är bäst, och att Riksens
Ständer åtminstone ej bora vidtaga någon åtgärd, hvarigenom sädesprisen sänkss, hemställa , om1 icke, i fall de 50,000 tunnorne nu genast säljas, sädesprisen ännu mera skota försämras.
Ehuru Utskotten afslagit den Ledamots framställning, som tillstyrkt, att 100 ono tunnor måtte bibehållas i Magazinen, hemställer jag likväl, om ej den del af Magazinslnrättningens behållningar, som finnas i Magazinen, bör där tills vidare förvaras, äfvensom Bränvinslagren, Jag föreslår således, att Följande tillägg må göras antingen vid denna punkt, eller ock en af de kommande, där det talas om MagazmsInrättningens behållningar att desamma icke må försäljas, så länge de nuvarande låga sädesprisen fortfara, utan först, när de senare uppnått en skälig höjd, varsamt realiseras.
Det af Friherre Björnstjerna föreslagne tillägg hör egentligen ej till förevarande punkt, utan till den, sorn handlar om inventariernes försäljning.
Denna punkt har dermed ej något annat sammanhang, än besvarande af Herr Noréi Motion, att ett stående lager af 100,000 tunnor bör finnas i Kronans Magaziner.
Men det vore vidlyftigt att besvara detta, och det är redan visadt, att det skulle 1«; 2S'J Den 24 Octolcr f. m. da till en ännu större Spannmålshandel, än hittills, ty lagret skulle omsättas.
Det är således bäst, att frågan om Friherre Björnstjernas tillägg får dröja till en annan punkt, och får jag nu anhålla om proposition till bifall å den förevarande.
Jag anser det vara alldeles nödvändigt, att
Statens inblandning i spannmålshandel ej får äga rum.
Jag ville egentligen yttra mig öfver densak Friherre Björnstjerna framställt, att man borde förvara de 50,000 tunnorne uti Kronans Magaziner.
Jag hemställer, huru det kan blifva möjligt, utan att, som Friherre Cederström yttrat, de få omsättas, ty de kunna ej förvaras i flere ar, utan måste ombytas, genom försäljning och uppköp af nytt lager.
De fleste Talarne hafva fästat sig vid inträffandet af ett godt skördeår; men vi hafva nu haft prof på 3 goda år efter hvarandra.
Om nu första årets uppköp hade skett, hade sådant ej kunnat äga rum de andra; och det är således omöjligt, att en sådan spannmålshandel kan upprätthålla prisen.
I anledning af hvad de 2:ne siste Talarne yttrat, får jag upplysa, att Staten årligen utlemnar nära 30,000 tunnor , och således är det icke svårt, att omsätta dessa 50,000 tunnor, hälst Staten i alla fall måste hafva Magazinsförvsltare och Magaziner till 70 ä 80,000 tunnor.
Dst blifver derföre ingen svårighet, att bibehålla detta återstående qvantum utan att det kämmes, och det är^dervid ej sagdt, att Statgn Den *4 Octoler,/. m'. »kall inblandas i spannmålshandel.
Jag vill blott, att man ej, för att afyttra nuvarande lager, skall qväfva sädesprisen.
I öfrigt och om Ridderskapet och Adeln ej finner lämpligt, alt vid denna punkt pröfva detta ämne, vill jag alltför gerna medgifva, att det ej förr än viden sednare punkt företages till afgörande.
Till hvad Friherre Björnstjerna anfört får jag tillägga, att, om försäljning af Allmänna Magazinslnrättningens behållningar nu skall ske, så skadar det ej blott producenterne, utan äfven inrättningen, ty det gör, att den får mindre betalning för sin vara.
Herr von Heijne har väl trott, att 3 års på hvarandra följande god gröda har inträfFat, men jag får anmärka, att vi visserligen icke haft så många års god skörd i alla provinser, ty 1821 var det full missväxt i Norrland, och föriidet år var ej korngrödan ymnig i Skane.
Det är visserligen en gifven följd af Sveriges jordmon och climat, att vi ej kunna påräkna allmänt god skörd 3 år å rad.
Hans Excel lenea Ilerr Grefve Mörner:
Vid ifrågavarande punkt viii jag endast erinra, att DistrictMagsziner äro ett nytt försök.
Jag tror, att det kan hafva nytta med sig, och jag får äfven nämna, att Kongl. Maj:t nyligen bifallit , det en början dermed skulle göras i Jemtland, i anledning af innevånarnes begäran att på vissa orter få anlägga egna Magaziner, i stället att införa Spannemålen till Ostersuud , hvilket
Sr en lang transport fram och tillbaka.
I följd 234 Vai 24 October J, rn. deraf har Kongl. Maj:t tillåtit, att sådane Magaziner på försök i den orten må inrättas- Jag tror också, att de kunna vara nyttiga, men jag tror isynnerhet att alla sådane försök böra med varsamhet göras.
Då nu Utskotten föreslagit, alt hela det qvantum, som är till de Norra Provinserne ämnadt, skall användas till sådane DistrictMagaziner, anser jag det vore bäst, att det icke skedde annorlunda, än att Riksens Ständer förklarade, att det kunde så ske, meri icke att det borde så ske, emedan en sådan föreskrift kunde blifva omöjlig att efterfölja, och skadlig, då det beror pi innevånarnes önskan, om de vilja dermed befatta sig, och det dessutom möjligen kan hända, att DistrictMagazinerne blifva ansedde såsom SocfeenMagaziner, och behandlade som Socknarnes enskilta tillhörighet.
Derigenom beräknar hvar och en den tillgång han har att förvänta ur Magasinet , och afsätter så mycket mera spannemål; då blifver det ej allenast de egenteligen behöfvande, utan ock de förmögnare, som komma att begagna Magazinen; och då blifva de otillräcklige för de nödställde.
Dpt är detta, sorn jag fruktar möjligen kunde hända, och hvarföre jag tror, att det nämnde anslaget af Spannemål endast permissive bör anslås.
För öfrigt instämmer jag i det tillägg, som af Friherre Björnstjerna blifvit föreslagit, och fägnar mig, att han bestämdt uppgifvit Magazinslnrättningens behållning, hvilken jag hade glömt att infordra.
Den aiste Tataren har föreslagit, att det blott skulla V*n 34 OctoberJ. m, 285 •vara pä försök, som spannemålen borde lill menigheter öfverlemnas, emedan det vore möjligt, att de ej ansågo sig dermed belåtne.
Jag för min del tror, att om de äro så likgiltige för Magazinslnrättningen, att de ej vilja sjelfve hemta och förvalta spannemålen, så bevisar det, huru onödig hela anstalten är.
Jag inser då ej, hvarföre man skulle påtruga dem något understöd, utan de må häldre blifva utan.
Om säden, såsom Utskotten föreslagit, öfverlemnas till menigheterna att förvaltas på deras eget ansvar, så (kulle de nog vårda den, af fara för förlust.
Skall åter säden vårdas af en allmän Magazinslnrättning, så går förlusten på Statens räkning och torde lika litet kunna undvikas hädanefter, som hittills.
Man har fruktat, att sedan sådane Di(trictMagaziner blifvit inrättade, beräkning skulle göras på deras ägande^ qvantum säd, så att både behöfvande och icke behöfvande begagnade dem, och att man derigenom siode på samma punkt af behof, i händelse af missväxt.
Dessa anmärkningar bevisa just otillräckligheten af alla försörjningsanstalter, då egen omtanka brister; men till det reglcmentariska höra de stadgar, som böra vidtagas inom menigheterna, för att ej tillintetgöra den enskilta omtankan.
Hvad för öfrigt blifvit anfördt, synes mig ej höra hit.
Jag får anhålla om proposition till bifall å denna punkt.
I anledning af Herr Grefve Mörners anmärkning vid denna punkt, att de i densamma tillstyrkte Magaair,ers anläggning borde ske villkorligt; får jag upplysa, att IS© Tirri 24 Oelobrr f. m; tillstyrkandet verkeligen är vilkorligt, nemligen i händelse invånarne finna sig dermed belåtne, och anmäla sig dertill, inom ett år.
Således är det efter det första årets förlopp gifvet, om någon provins anser desse Magaziner för sig nyttiga, eller ej.
I afseende åter på hvad som blifvit yttradt om missbruken af denna inrättning, och att den skulle föranleda tili misshushållning hos de förmögnare, så, med de vilkor Utskotten föreslagit, att blott hälften får till annat än till utsäde användas, är egentliga undsättningsbehof-" vet fylldt, och detta behof kunde förra Magazinslnrättningen aldrig afhjelpa, emedan dess spannemål aldrig varit duglig till utsäde för de norra provinserne.