Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del kan deremot ej finna det vara något skäl att förändra ett förhållande endast derföre att det är sekelgammalt.
Påståendet, att vägbållnings-skyldigheten numera är i högre grad betungande än fordom, torde icke heller hälla streck, ty man är, åtminstone i allmänhet, öfverens derom, att detta onus var vida större på den tiden, då några ångbålskommunikationer ej funnos, och det är äfven kändt, att slitningen på do stora vägarne är mycket mindre under de månader af året, då ångbåtstrafiken är i gång, än under de öfriga månaderne.
Om man derjemte tager i betraktande, att vägarne genom sek elsi å n gt omsorgsfullt underhåll blifvit hårda och således lättare att underhålla, torde man böra medgifva, att vägbållningsskyldigheten i sjelfva verket är mindre betungande nu än då densamma lades på jorden.
Man har sagt, att Betänkit borde återremitteras, på det att Utsk:n måtta komma i tillfälle att ånyo taga de i ämnet afgifna förslag i öfvervägande och sederme.ra framlägga ett bättre förslag än det nu ifrågav:de.
Så vidt jag kan förstå, hafva Utsk:n redan till pröfning uptagit alla motionerna i ämnet och deröfver afgifvit det utlåt., att intet af dem vore antagligt, och vid sådant förhållande samt då Utsk:n sjelfva icke lyckats framställa något antagligt förslag, så vågar jag åtminstone ej hysa den förhoppning, att om blott Betänkit återremitteras, Utsk:n skulle kunna i en hast liksom framtrolla ett fullt lämpligt förslag till ett förändradt ordnande af vägbållnings-skyldigheten.
Jag hör ej till doras antal, som motsätta sig hvarje försök att lindra de besvär, som hvila på jordbruket, och jag räknar mig icke heller till dem, som äro angripna af den här omtalade moderna sjukdomen eller jernvägs-febern; men jag kan detta oaktadt ej gilla den af Utsk:n hyllade åsigten, att vägarnes underhåll bör bestridas genom uptagande af vägpenningar, en åsigt, till hvars försvar icke någon talare här upträdt, om jag undantager Hr Cederschiöld, som dock endast till en ringa del biträdt ett dylikt förslag.
Då jag således har all anledn. att antaga, det pluraliteten af detta Stånd hyser den tanke, att väghållnings - 452 Den 2 Maj. skyldigheter) fortfarande bör vara fästad vid jorden, så torde det vara öfverflödigt att om den ene eller andre principens företräde vidlyftigt orda.
Då vi framdeles komma till Utslcns utlåt, öfver Hr von Seths motion, som igenfinnes i slutet af Betänk:t, så kan det vara tid att taga i betraktande de särskildta utvägar, som kunna finnas för beredande af ett bättre ordnande af väghållnings^ skyldigheten, och derest R. o. Ad. då skulle finna en återremiss af denna del af Betänk:t lämplig, skall jag för min de| ej sätta mig deremot.
Hvad åter angår det nu ifrågavrde förslaget, så pch då dess olämplighet af ingen bestrides, anser jag att R. o. Ad. ej kan annat än afslå detsamma.
Hr Ribbing: Gr.
Liljencrantz yttrade forsla gången han hade ordet, att ehvad Utsk:n förbigått ett eller flere af motionärernes förslag, så betviflade han dock att någon utväg för det åsyftade ändamålets vinnande kunde finnas, utan trodde han derföre, att vägbållpings-skvldigheten måste fortfarande utgöras på samma sätt som hittills.
I sitt sednare anförande tyckes åter Hr Gr:n antyda, att intet af de afgifne förslagen blifvit af Utsk:o förbigånget.
En annan talare, Hr Cederschiöld, har likväl visat, att å Frih. Stael von Holsteins motion icke följt något bestämdt svar, och då ingen af Utslcns ledamöter hafva motsatt sig en återreraiss, så torde det få räknas till det ovanliga, om en sådan åtgärd bestrides af andra.
Emot Hr Mannerskantz’s yttrande har Gr.
Liljencrantz anmärkt, att väghållnings-skyldigheten nu för tiden vore snarare lindrigare än tyngre jemförelsevis med samma skyldighet i fordna tider.
Jag anser motsatsen snarare öga rum och ber, till stöd för denna min åsigt, få erinra, att till följd af de många nya bruk .och fabriker, som på sednare tiller flerestädes blifvit anlagda, vägfiålln ings-skyldigheten blifvit mycket mera betungande än förut, pnär de till nämnde anläggningar ledande vägar hastigare förslitas genom de många och tunga fororna till och ifrån bruken, fabrikerne m. m.
Med anledn. af hvad Hr Printzensköld yttrat, att det stöde den alltför mycket betungade väghållnings-skyldige fritt att genom anmälan hos vederbörande få missförhållandet rättadt, vill jag erinra derom, att det deremot är förenadt med stora svårigheter att åstadkomma förändring uti en redan fastställd vägdelning, hvarföre äfven den vanliga åtgången på ansökningar derom blifver det beslut, att någon förändring i vägdelningen ej kan mot de flestas bestridande medgifvas, och målets fullföljd tili KainmarColhm meds för, efter lång väntan, endast ökade rättegångs-kostnader, sig sjelf och androm till varnagel att icke vidare göra dylika försök.
Jag får till Hr Printzensköld hem ställa, huruvida han på fullt allvar kan tro, att jag, som jag tror han vet, under en temligen lång tid varit jordbrukare, icke skulle hafva hämtat nog lärdom af erfarenheten för att kunna känna de föreskrifter, som gälla för väghållnings-skyldighetens fullgörande!
Den 2 Maj. 453 flade Hr Printzensköld behagat skänka mitt yttrande en lika stor upmärksamhet, som han tyckes fordra af andra ledamöter för sina egna anföranden, hvilken fordran temligen tydligt uttalat sig i hans nyss emot Hr Cederschiöld riktade förebråelse för oriktig upfattning af hvad Hr Printzensköld behagat yttra; så hade Hr Printzensköld utan tvifvel kunnat bespara sig att gifva mig den undervisning i sättet att få rättelse uti en felaktig vägdelning, som jag nyss hade det nöjet att afhöra.
Jag talade nemi. icke om förhållandet emellan hemman inom ett och samma härad eller väghållnings-distrikt, ulan yttrade mig om förhållandet emellan hemman uti olika härader eller olika traktor af landet.
Då Hr Printzensköld icke torde kunna bestrida, att, enl gällande författningar, åtminstone såsom de i allmänhet tillämpas, alla hemman inom ett härad skola deltaga uti underhållet af alla vägar inom samma härad, så torde Hr Printzensköld äfven nödgas medgifva, alt do möjligen små och med stor väghållnings-skyldighet besvärade hemmanen inom ett härad, hvarest nya vägar till följd af i afseende på transport-rörelsens riktning, förändrade förhållanden måste uptagas, blifva af väghållnings-skyldigheten mycket mera betungade icke blott jemförelsevis till hvad de sjelfva förut af ålder varit, utan äfven i förhållande till de kanske mycket större och med skatter och onera vida mindre betungade, hemmanen i ett annat härad eller väghållnings-distrikt, der inga nya vägar behöfvas.
Det var detta missförhållande, som jag i mitt förra yttrande åsyftade och hvilket, i min tanke, förr eller sednare måste, till följd af omständigheternas oafvisliga kraf, rättas och afhjelpas.
Om man än anser sig ej kunna frångå den nu gällande principen, att allmänna vägars underhåll är ett jorden åtföljande onus, måste dock, i min tanke, de föreskrifter, som i afseende å denna skyldighets utgörande f. n. gälla, i väsendtlig mån modifieras, och jag anser derföre, att en återremiss af frågan är nödvändig.
Om denna återremiss beslutes vid föredragningen af denna eller någon annan del af Betänk:t. är mig likgiltigt, men jag tror, att den nu ganska väl kan beslutas, ty derföre att R. o. Ad. ej kan gilla det sätt att lösa svårigheterna, som Utskrn i denna punkt föreslagit, måtte det väl stå R. o. Ad. öppet att återförvisa punkten, på det att
Utslcn måtte få tillfälle att föreslå ett annat och lämpligare förslag i ämnet.
Åtskilliga förslag härtill äro af motionärerne afgifnä, men de hafva alla blifvit undanskjutne, derföre att Utskrn ansett sitt förslag kunna afhjelpa de nuvarrde bristerna.
Och om då nu Utslcs förslag blir af R. o. Ad. underkändt, må man väl kunna påyrka att de af motionärerne framställda förslagen skola komma under förnyad pröfning.
Vi hafva nu så länge kört på de illa grusade vägarne, att vi hunnit blifva trötta och längta till målet.
Jag får derföre hemställa till de
Hrr, som yrkat återremiss, hurdvidä de icke skulle vilja afstå från detta yrkande i afseende å denna punkt.
Då vi hinna till Utskms Utlåt, öfver Hr von Seths motion, kan yrkandet om återremiss deraf ju äga rum, dervid det torde iöi 1) e n 2 M a j. stå R. o. Ad. fritt att besluta, att den discussion, som nu pågår, skall åtfölja återremissen till Utslcn.
Du ingen ledamot yrkat bifall till den nu föredragno punkten, så kan jag ej finna annat ån att R. o. Ad. bör uttrycka sin åsigt om förslagets olämplighet genom ett afslag.
Jag erkänner visserligen möjligheten deraf, att jag orätt upfattat IIr Mannerskantz’s yttrande, och om så verkligen är förhållandet, ber jag honom om ursäkt derför.
Skulle Hr Mannerskantz’s mening vara den, att t. ex. ett hemman inom norra delen af Stockholms län kan till följd af nya vägars uptagande derstädes blifva besväradt med större väghålinings-sky 1- dighet än ett hemman i södra delen af samma län och att fördenskull en jemkning i väghållnings-skyldigheten inom hela länet bör äga rum, så måsto jag bekänna, att skälen för denna mening äro hämtade frun ett tämligen långt håll.
Enl. nu gällande författningar äger man icke rätt att anlägga en ny allmän väg och indela dess underhåll på hemmanen inom ett eller flere härad, förr än vederbörande myndigheter förklarat, att denna väg är nyttig och nödig icke för ett helt län, utan för det eller de härader, hvarigenom vägen skulle framlöpa.
Om den befinnes vara nyttig för häradet, så bevisar detta, att häradet så framskridit i välstånd och industriel utveckling, att det behöfver nya kommunikationsleder, och då gör äfven detta större välstånd en ökad v ä g hå 11 n i n gssk yld ighet inom häradet föga kännbar.
Att åter påstå, att derföre att ett härad för sin förkofran och utveckling behöfver anlägga en ny väg, ett annat härad, som ej af denna väg har det ringaste gagn, skall i kostnaden för vägens underhåll deltaga, är en orim lighet, hvarmed jag icke hade trott att Hr Mannerskantz kunnat framkomma.
Propos. till bifall å Utsk:s ifrågavaride förslag blef först framställd och besvarad med Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om fl. o. Ad. behagade afslå detta förslag, samt sedan härvid svaren utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande.
Utsk:s härefter förekommande yttranden 1 :o ang:de underhållsskyldigheten af by- och enskilda utfurts-vägar, 2:o angrde Sven Erssons motion om tillägg till 25 Kap. 8 § RyggaingaB:n och 3:o ang:de de särskildta förslag, som blifvit väckte af Anders Larsson, om sättet för vägars iståndsättande, samt af Olof Olsson, om tiden för vägars förbättrande och deras besigtigande af vederbörande kronobetjent, blefvo af R. o. Ad. bifallne.
Då sedermera förekom Utsk:s yttrande, ang:de den af Hr von Seth väckta motion, yttrade Frih.
Jag anhåller om återremiss af denna del af Betänk.
Jag vill visserligen ej påstå, att det behöfves en af Staten aflönad Civilingeniör inom hvarje län, men tror dock det vara temligen gifvet, att det egentligen är okunnigheten om rätta sättet att laga vägarno, som är orsaken till dun stora kostnad, hvarmed Deri 2 Maj. 455 defas underhåll f. n. Sr förknippadt.
Jag tror derföre, att det skulle medföra mycken nytta, om Staten underhölls skickliga personer, hvilka hade till åliggande att vägleda de väghållnings slcyldige vid vägars byggande och iståndsättande.
Om vårt kommunal-väsende vore mera utbildadt lin f. n. beklagligtvis är förhållandet, om, säger jag, en utvecklad kommunal-anda, ett lefvande nit för kommunens angelägenheter hos oss funnes, så vöre Statens mellankomst i delta likasom i så många andra fall alldeles obehöflig, men så länge detta icke är förhållandet, föreställer jag mig, att det vore bättre att för upsigt öfver vägarnes underhåll hafva af Slaten aflönade personer, än att öfverlemna denna upsigt åt en okunnig kronobetjening, som ofta väl förstår att trakassera de väghållnings-skyldige, men lika litet som desse känner, huru en väg skall behörigen iståndsättas.
Om vi ej få upsigten öfver våra vägar updragen åt sakkunnige personer, lå vi, i min tanke, aldrig några goda vägar, utan måste låta den skandalen fortfara, att vägarne i vårt land äro sämre än alla andra civiliserade länders.
Jag anhåller om återremiss af denna punkt samt alt, om den beviljas, discussionen öfver punkten om vägpenningarne måtte få denna återremiss till Utsk.-n medfölja.
För min del anser jag denna fråga vara af den största vigt, hufvudsakligen derföre, att den afser försöket att från jordbruket lyfta en börda, som nu hårdt trycker hvarje jordägare, han må bo nära eller fjerran från vägen.
Det är naturligt att lättnader i detta afseende, de må tillvägabringas på hvad sätt som helst, ej till en början kunna upfylla allas fordringar.
De som bo nära vägarne, underhålla dem bäst sjelfva, och göra det på det billigaste sätt, men de som bo långt borta, hafva ovilkorligen en fördel uti alt få lösa sig från denna börda.
Herr von Seth har i sin motion yttrat sig om nyttan af att ställa väghållningen på entreprenad och att det vore härigenom som man skulle lyckas att lösa denna Gordiska knut.
Jag instämmer med honom i denna åsigt och tror att man på detta sätt kommer det sökta målet närmast samt får derföre anhålla om återremiss af denna punkt, dervid jag anser mig böra reservera 11. o. Ad:s rätt att updraga åt Utslcn att vid frågans förnyade behandling uptaga förslaget om väghållningens bestridande medelst entreprenad.
Jag har redan tillkännagifvit, att om R. o. Ad. önskade någon återremiss i anledn. af delta Betänk., jag ansåge att en sådan åtgärd rättast borde ifrågakomma vid den nu ->öredragne punkten.
Jag skall icke heller envist motsätta mig ett «ådant yrkande, men jag kan ej underlåta att anmärka, att då Frih.
Raab, som begärt återremiss, tillika erkänt, att det under nuvatude förhållanden voro föga alt hoppas på ett lämpligare ordnande af väghållningen, det förefaller mig såsom skulle något egent - Den 2 Maj. ligt skäl för återremissen helt och hållet saknas.
Jag skulle tro, att om vi finge en mera lämpligt ordnad kommunal-styrelse i s§ väl mindre som större skala, d. v. s. så väl kommunal-styrelse som länsrepresentation, hvarom fråga vid denna lliksdag jemväl blifvit väckt, så skulle ett af de lämpligaste föremålen för sådana myndigheters verksamhet just blifva ordnandet af väghållningen.
Men innan dessa kommunala myndigheter blifvit inrättade och trädt i verksamhet, väntar jag mig föga godt af förslaget att updraga tillsynen öfver vägarnes underhåll åt särskildta väg-direktörer eller tillsyningsman.
Jag måste tvärtom förklara, att jag tror, att denna nya klass af tjenstemän skulle under nuvar:de förhållanden föga uträtta, om ej uptaga löner, som tilläfventyrs ytterligare skulle betunga de väghållnings-skvldige.
Hr Adelborgs anmärkn., att Utskm icke uptagit och besvarat Hr von Seths motion i alla dess delar, ber jag att få erinra, att då Utskm afgifvit det förslag, att väghållningen skulle bestridas genom uptagande af vägpenningar, så kunde Utskm naturligtvis icke bifalla Hr von Setbs motion i de delar, hvilka genom
Utskms nämnde beslut måste anses hafva förfallit.
Detta är orsaken, hvarföre Utskm ej tillstyrkt
Hr von Seths förslag i vidsträcktare mån än så vida det står i sammanhang med Utskms eget förslag.
Jag för min del kan ej finna annat, än att Utskm begått samma fel i afseende å Hr von Seths motion som Utskm låtit komma sig till last i fråga om Frih.
Stael von Holsteins, eller att motionärens framställning ej blifvit uptagen och besvarad.
Denna anmärkn. torde åtminstone vara befogad i afseende å den första och, i min tanke, vigtigaste punkten af Hr von Seths motion, hvari han föreslår, att verkställigheten af alla vägars förbättring samt tillsynen öfver deras underhåll måtte öfverlemnas åt dertill af kommunerne valde bestyrelser.
Jag anser detta sätt vara det rättaste och lända till en rättvis fördelning af ifrågav:de onus och jag kan icke inse, att denna del af motionen blifvit besvarad derigenom att Utskm tillstyrkt, att vägfarande skola erlägga vägpenningar.
I allmänhet vill det synas mig, såsom hade Utskm i detta Betänk, gått tillväga på ett temligen besynnerligt sätt.
Så t. ex. har Hr von Seth ibland annat föreslagit, att man skulle skaffa sig medel för vägarnes underhåll genom att lägga en taxa på hästar, och detta förslag besvarar Utskm med det yttrande, att åkerbruket i flera landsorter skötes nästan endast med oxar.
Jag hemställer, huruvida det icke varit lämpligare att endast förändra ordet hästar till dragare, så vida nemi. motionärens förslag eljest varit antagligt och något annat än det nyss anförda skälet icke funnits att åberopa till stöd för detsammas förkastande.
Jag yrkar, att Betänk, måtte återremitteras, på det att
Utskm måtte taga i närmare öfvervägande
Hr von Seths motion, att tillsynen öfver vägarnes underhåll skall updragas åt af kommunerne valda bestyrelser samt tillika afgifva yttrande öfver Frih.
Stael von Den 2 Maj. 457 Ilolsteins förslag, att hvarje jordägare skall få sin väglott inom egna ägor oller så nära derintill som möjligt.
Sparre har dragit i tvifvelsmål, huruvida något stöde att vinna genom en återremiss, då Ekon.Utsk. ännu icke afgifvit sitt Utlåt, öfver de dit remitterade motionerna om utvidgade kommunal-inrättningar i landet.
Denna omständighet torde snarare vara ännu ett skäl för återremissens beviljande, tv om, såsom jag hoppas, Utsk. är benäget att afgifva ett förslag i samma syftning, som nyssnämnde motioners innehåll, så är det gifvet, att Utsk. skall vara villigt att ingå på Hr von Seths för slag, att upsigten öfver vägarnes underhåll skall updragas åt kommunal-styrelser.
Vare härmed huru som helst, så måste jag i alla fall vidhålla min förut yttrade åsigt, att jag hellre vill att Staten skall aflöna några skickliga personer, som hafva upsigt öfver vägarnes beskaffenhet och erforderliga förbättrande, än att de skola fortfarande underhållas på samma oefterrättliga sätt som hittills.
För öfrigt och i den händelse, att återremiss kommer att äga rum, ber jag att ännu en gång få fästa Utskrns upmärksamhet på det förslag jag tagit mig friheten framställa, eller att vid all delning af vägar icke hvardera slaget af vägar delas för sig, utan landsvägar, häradsoch socknevägar gemensamt, efter en noggrann taxering dem emellan, hvarigenom, i min tanke, man komme att hufvudsakligen vinna syftemålet för så väl Frih.
Stael von Holsteins motion som Hr Cederschiölds yrkande, eller att hvar och en jordägare skall få sitt vägstycke på eller i närheten af egna ägor.
Om det mål, Frih.
Raab åsyftar, eller att af Staten aflönade tjenstemän finge upsigt öfver vägarnes underhåll inom hvarje län, kunde vinnas genom en återremiss af denna punkt, skulle jag vara den första att biträda hans yrkande derå.
Det blefve uppenbarligen en stor vinst för läns-styrelserna att. hafva en sådan sakkunnig tjensteman att förlita sig på, men jag kan icke lemna oanmäi k t, att tillsättandet af sådana tjenstemän vore alldeles ändamålslöst, så länge de nu befintliga föreskrifterna ang:de väghållnings-skyldigheten fortfara att vara gällande.
Det kan icke vara Frih.
Raab obekant, att det öfverallt i landet finnes vägstycken af den beskaffenhet, att de under vissa årstider omöjligt kunna försättas i godt stånd genom det slags väglagning, som den väghållnings-skyldige enligt författningarna äger rätt att begagna.
Så t. ex. kan ett vägstycke å sank mark ej försättas i fullgodt skick genom vanlig grusning, och den väghållnings-skyldige kan ej åläggas att bygga fascbin-bäddar eller ditföra sten eller andra fasta ämnen.
I det län, hvarinom Frih.
Raab en längre tid varit bosatt, finnes ej en gång grus, utan i allmänhet endast mosand, och i vissa trakter af Östergöthland är grus mycket sällsynt, så att vägarne måste förbättras med lerblandad sand.
Det blefve således alldeles omöjligt för äfven de skickligaste och mest nitiske väg-upsyningsmän att försätta våra vägar i godt skick 458 Den 2
M aj. då lagen ej ålägger den väghå 11 nings-skyldige en vidsträcktare underhålls-skyldighet än den nuvar:de.
Dessa personer skulle endast komma i samma belägenhet, hvari K:s Bef:h:de och kronobetjeningen f. n. sig befinna, eller att få åtnöja sig med att vägarne blifva så litet dåliga som möjligt.
Jag kan således ej finna det vara skäl att återremittera punkten för att få ett nytt förslag i den syftning Frih.
Hvad åter beträffar det andra af Frih.
Raab omnämnda syftemålet med återremissen, eller att få ett förslag, som möjliggör hvarje väglotts förläggande så vidt ske kan i närheten af den väghål 1 n in gs-sky ld iges egna ägor, så ber jag blott att få erinra, att för en sådan reglering af väghållningen behöfves ej något allmänt lagstadgande, enär det beror på häradsboerne sjelfve att en slik reglering bestämma.
Jag lemnar i sitt värde förslaget att för up sigt öfver vägarnes underhåll anställa Civillngeniörer inom länen och instämmer, i afseende derå, uti det yttrande, Gr.
Liljencrantz nu sednast afgifvit, men jag ber på samma gång få erinra derom, att Utsk-.n uraktlåtit till besvarande uptaga den delen af Hr von Seths förslag, som afsåg en sådan förändring i väghållnings-skyldigheten, att den väl fortfarande skulle vidlåda jorden men fullgöras sålunda, att jordägarne utställde densamma till entreprenad emot en viss årlig afgift per mantal.
Utslcn hafva endast uplyst, »att Rikets sist församlade Ständer hafva i underd. skrifvelse, med åberopande af billigheten och rättvisan deraf, att väghållningsskyldigbeten varder i möjligaste målto jemnt fördelad emellan alla, som i samma ort af vägarne draga fördel, anhållit etc.»
Om man än anser, att denna skyldighet ej kan förflyttas från jorden, så torde dock böra medgifvas, att det syftemål, för hvilket R.
St:r vid sednaste Riksdag uttalade sig, bäst skulle vinnas derigenom, att en fördelning af vägunderhålls-skyldigheten skedde så jemnt som möjligt öfver ett större eller mindre distrikt, och derest saken komme till K.
M:s afgörande, så torde K. M., på grund af
Sin lagstiftningsrätt i ekonomiska mål, kunna förordna om en undersökning, huruvida denna skyldighet på det ena eller andra stället behöfde utsträckas till ett större eller inskränkas inom ett mindre distrikt.
Detta tror jag vara den enda praktiska väg man har att beträda, ty i alla andra fall fastnar man alltid vid någon hake, som stänger vägen för målets upnående.
Det är på sådan grund jag förenar mig med de ledamöter, som yrkat återremiss.
Uppå de skäl, Gr.
Liljencrantz redan anfört, anser äfven jag det vara ändamålslöst att öfver vägarnes behöriga underhåll anställa civil-ingeniörer eller andra tillsyningsman än dem, som f. n. äro å tjenstens vägnar skyldige att en sådan tillsyn utöfva.
Hvad åter angår behofvet af sådana särskildte tjenstemän derföre att de skulle meddela vederbörande undervisning om bästa sättet att anlägga vägar, så tror jag, att de väghållningsskyldige redan af egen erfarenhet lärt sig hvad som erfordras för Ben 2 Maj. 4M detta ändamål.
Jag skulle snarare tillstyrka vidtagandet af sådana kraftiga åtgärder, hvarigenom det slags vägförbättrare, som gå på fyra fötter och ofta, genom rotande, i grunden förstöra långa stycken af vägkanlerne, blefvo från vägarne för alltid förvisade.
Beträffande frågan derom, att vissa deputerade, från kommunerna skulle biträda vid tillsynen öfver vägarne, så får jag erinra, hvad man också vid genomläsandet af Hr von Seths motion skall finna, att detta förslag blifvit ställdt i sammanhang med hans andra förslag, det vögbä11nings-skyldighetens fullgörande skulle emot en viss afgift från jordägarne, uplåtas på entreprenad.
Nu torde likväl en hvar inse omöjligheten af alt komma till ett sådant resultat, enär det är allmänt bekant, huru obenägen den Svenska allmogen är att inlåta sig i något företag som erfordrar kontanta utgifter, utan att de flesta af dem åtminstone heldre behålla sin gamla väghållnings-skyldighet än de utgifva penningar för alt derifrån vara befriade; och dermed synes mig äfven förslaget angide de deputerade böra af sig sjelf förfalla.
Hr Hjerta har påpekat behöfligheten deraf, att R.
Sl:r uttryckte den önskan, att de väghållnings-skyldige måtte fördelas på vissa distrikter och derefter förena sig om erläggande af en viss årlig afgift för vägarnes underhåll, så alt man på detta sätt småningom lossade denna skyldighet från jorden.