Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lärer vara den andra Statsmakten, sorn bör göra det.
Sedan vi hafva fått en förändrad form för ärendens behandling hos Högsta Makten, så gör jag mig derom förvissad, att den nuvar.
Ministern för inrikes ärendena äger så öfverlägsen skicklighet och så varmt nit att bringa saken till ett önskadt slut, att det skulle vara alldeles obehöfligl att inkomma med något förslag, hvilket Utsk. velat ♦ 3oa Den 17 J u n i f. m. undvika, äfven för att förekomma ytterligare tidsutdrägt, emedan ett sådant förslag förmodligen icke blifvit genast antaget.
Nu är det deremot möjligt att få slut på frågan; och jag tror, att hvar och en, som intresserar sig för näringsfriheten i sin egentliga och högre betydelse, är glad, att
Ständerne ej belätta sig med denna lagstiftniugsgren i partielt hänseende.
Jag får derföre anhålla, att betänk, måtte bifallas, eller ock alt de, sorn begära ålerremiss, tydligen utsätta, hvilken utgångspunkt Utsk. skall taga; ty i annat fall förutser jag, att Utsk. ej gör annat än såsom bilaga till sitt utlåt, vidfogar en tryckt bok, som innehåller alla förslag. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid:
Den fråga, som nu är föremål för It. o. Ad:s öfverläggning, är, efter mitt omdöme, nära nog den vigtigaste, som vid denna riksdag kan förekomma till Ståndens bedömmande, ty den inverkar directe på nästan alla samhällsförhållanden.
Mina åsigter uti ämnen af förevar, beskatfenhet torde jag knappast behöfva utveckla, emedan jag tror mig berättigad att taga för afgjordt, alt de äro allmänt kända, enär jag både såsom ordförande i Ekon.Utsk. vid flera riksdagar haft tillfälle alt gifva dem tillkänna och äfven nu, snart sagdt, dagligen ser dem framställda i offentligt tryck, jag medgifver, uti en klandrande afsigt; men detta klander har ingalunda kunnat rubba min öfvertygelse om det rätta; tvertom, har pröfningen af de skäl, som anförts mot mina åsigter, stärkt min tro, att uti de samhällen, der den enskilde medborgaren af lagstiftningen hindras att begagna de medel och utvägar, hvilka, betraktade ur den moraliska synpunkten, äro lofliga, för att bereda sin utkomst och trefnad, framskrider det allmänna långsamt samt med osäkra och ojemna steg till förkofran och välstånd; men från dessa åsigter har man, af skäl, som jag vid detta tillfälle undviker att vidröra, sökt draga den slutsats, att jag skulle önska en hastig och obetänkt omstörtning af närvar, förhållanden.
Det är derföre, som det är mig angeläget att vid detta tillfälle bestämdt förklara, att detta omdöme om mina åsigter är lika grundlöst och oriktigt, som det till syftningen är klandervärd!.
Jag önskar visserligen både varmt och uppriktigt, att den tid icke måtte vara aflägsen, då Svenska näringsfriheten är en verklighet och icke blott ett tvisteämne för särskildta intressen; men det oaktadt kan jag icke förbise, att de hafdvunna institutionerna i detta land, ja! t. o. m. de fördomar, som dermed äro sammanvuxna, måste varsamt behandlas; att man ej må försöka att införa de af behofvet påkallade förändringar i vidsträcktare mån, än man lyckats bibringa allmänheten öfvertygelse derom, att de gamla institutionerna icke äro lämpliga, och att man således ej mer i detta än alla andra fall må försöka att mot nationens vil - Den 17 Juni f. m. 3o3 ja påtvinga benne ett förändradt skick.
Frun elen synpunkten anser jag af aldra högsta vigt, alt Ständerne vid detta riksmöte, uti skrifvelse!) till K. M., i de mest bestämda orda lag tillkännagifva hvad de önska eller icke; ty jag förklarar att, livad mig angår, och iner än om mig kan jag ej vid detta tillfälle grundlagsenlig! tala, så, ehuru jag bär obe tingadt talar för näringsfriheten, skall jag dock i Konun gens rådkammare ej tillstyrka densamma i vidsträktare mån, än jag finner den af nationen genom dess ombud begärd.
Då jag gick hit, hade jag för afsigt att tillstyrka bifall till betänk., emedan mig syntes, att det innehöll, bestämdt uttryckt, den tanken, att man önskar näringsfrihet; men då jag hör, att man tyder det annorlunda, så kan jag icke unnat än begära återremiss, endast af den anledn. jag nu nämnt, men icke på det Utsk. skälle inkomma med något förslag i det reglementai iska; ty då grunden är lagd, må det vara Regeringens omsorg att tillämpa densamma!
I motsats med hvad den siste värde talaren yttrat, kan jag icke föreställa mig, att ens någon tvekan för Regeringen kan äga rum i afseende å nationens önskan i fråga om näringsfriheten.
Jag tager mig friheten hemställa till den värde talaren, huruvida ej nationen, alltifrån 1809 ända till närvar, tid, genom dess ombud uttryckt sin önskan så positivt som möjligt att vinna en allmän näringsfrihet.
Det vore således för den minsta fraetionens af nationen, i dess samhällighet taget, illa förstådda och ensidiga intresse, som man nu längre skulle uppskjuta med frågans afgörande.
Jag kan icke förstå, att uti detta Ekon.Ulsk:s betänk, icke finnes bestämdt uttryckt allt hvad Regeringsmakten behöfver för att åstadkomma ett resultat af R.
St:s ofta och nära nog vid alla riksdagar förnyade önskningar i detta hänseende.
Jag tror, att då Utsk. föreslagit Ständerna att till K.
M. ingå med en und. skrifvelse, med begäran att erhålla verkställighet af hvad de 3:ne Stånden och jemväl BorgareSt. vid 1829 och i83o årens riksdag begärt, så ligger deruti den ledning för Styrelsen, som kan erfordras.
Det är ej R.
St., som äga makten att besluta i detta hänseende.
Ständerne äga endast önskningsrätt, och denna önskningsrätt hafva Ständerne begagnat, ehuru beklagligtvis ganska fruktlöst, allt sedan 1809. R. o. Ad. gjorde, som mig synes, tillräckliga uppoffringar vid 1809 års riksdag för alt vinna det afseende på dess fordran om en allmän näringsfrihet, att man 3o år derefter kunde hoppas att se slut på denna tvistefråga.
Brådstörtande kan man ej kalla den behandling, sorn näringsfrihetsfrågan vederfarits under denna tid.
För min delfkan jag icke finna lämpligt, att Ekon.Utsk. skulle bestämdare och positivare uttrycka dess önskan, än Utsk. gjort i detta betänk.
Jag anser Utsk. hafva handlat med all vederbörlig grannlagen - 3o\
Den i 7 Juni f. m. het, då det blott hänvisat tili förut i ämnet framställda önskningar och, tinder åberopande deraf, i önskningsväg begär alt någon verkställighet derpå mätte följa.
Hr Just.Stalsministerns meddelta yttrande om hvad H. Ex. kommer att tillstyrka, så bet villar jag för min del ingalunda, att Gr.
Posse vid ett sådant tillfälle kommer att handla i full öfverensstämmelse med dess åsigter i afseende på handel och näringar i allmänhet, äfvensom jag är öfvertygad, alt Hr Grefvens uti Konungens rådkammare uttalade åsigter skola utgå från samma synpunkt, hvarifrån Hr Grefven på detta niro betraktat sättet, hvarpå frågan om frihet i näringarna bör behandlas, enär det numera ingalunda bör kunna anses tvetydigt hvad nationen i delta hänseende önskar och anser med landets fördel förenligt; ty en obetydlig fraction af nationen får väl ej förblandas med hela nationen eller efter 3o år vänta sig större afseende å sitt ensidiga intresse, än bela nationen har rätt att fordra för sitt så tydligt uttalade och så obestridligt rättmätiga anspråk, På dessa grunder yrkar jag bifall till betänkandet.
Det är, efter min åsigt, ett svårt uppdrag alt efter tidens kraf försöka uppställa ett antagligt förslag till en ny tulltaxa, innan en författning ang:de näringsfriheten blifvit utfärdad.
Af så mycket större vigt synes således vara, att den Statsmakt, som verkligen har makten i sina händer, begagnar densamma för alt medelst en utgifven författning gifva stadga och säkerhet för näringsidkare af alla slag.
Del är icke möjligt att, innan sådant blifvit verkstäldt på de liberalare grunder, som tiden och den framskridande civilisationen fordrar, fastställa de grunder, hvarpå en friare handel emellan egna medborgare samt emellan dessa och ulländningen bör grundas, — ty så länge närings- och handelstvång fortvarar inom landet, vore det alltför'oförsigtigt att öppna våra hamnar för all utländsk fabrikation, det vore att förbjuda egna medborgare att concurrera med utländningen, och vi vore då att anse sorn en eröfrad provins, hvilken man hade för afsigt att plundra och sedan lemna åt sitt öde.
Det är således icke möjligt, att näringarne längre kunna lemnäs i denna osäkerhet, såvida man vill förekomma den olyckan alt se fattigdom och brott tilltaga.
Till förekommande af dessa olyckor är dock nödvändigt, att de bojor och band lossas, sorn fängslat den förvärfvade skickligheten och medfödda fallenheten för det ena eller andra yrket, och att det icke måtte förmenas hvar och en att på hvad ärligt sätt och hvarhelst honom godt synes förvärfva dagligt uppehälle för sig och sin familj.
Den nya organisationen af Statsrådet berättigar oss att hop - D c ii 17 Jn n i f. m. hoppas en kraft full åtgärd i ordnandet af denna angelägenhet, oell jag vill ej förmoda, att nationen skall blifva sviken i sina rättmätiga fordringar och förhoppningar härutinnan.
Hvarje dag, suni härmed dröjes, försvårar ordnandet af denna angelägenhet, oell jag fruktar, ali 0111 man skulle låta lörespegla sig tillståndet i landet mindre brydsamt, än det verkligen är, Angren öfver försummelsen att hafva lyssnat till väktarens rop kan komma lör sent.
Ribbing tilläde derefter muntligen:
Jag instämmer fullkomligen uti den slutsats, Gr Anckarsvärd dragit nf betänkandet.
Jag ser ieke någon osäkerhet för Regeringen alt taga beslut i öfverensstämmelse med landets opinion i denna Irägir; ej heller linner jag att liorgareSt. helt och hållet motsatt sig de öfriga Standens åsigt af ämnet, tv på liera ställen har det afgilvit sådana förklaringar, att del i de hufvudsak
I igasle delarna öfverensslämmer med de öfriga Stånden; och j ig kan således icke se, att ålerrerniss behöfves, utan förenar mig uti anhållan om bifall till betänkandet.
Jag skulle önska all kunna instämma med Gr.
Posse uti åsyftningen af en bestämdare förklaring af Ekon.Utsk. till ledning för RiksStms beslut i frågan, emedan det synes mig, som närvar.
Regering skulle kunna vara i behof af ett bestämdare yttrande, ett yttrande, sorn jag likväl anser afgifvet för (lera riksdagar tillbaka i så bestämda termer, att svål ligen numera någon tvekan borde uppstå 0111 den egentliga åsigten för frågans behandling.
Posse yttrat, hafva visserligen, vid detta ärendes behandling inom Ekon.Utsk. under förflutna riksdagar, åtskilliga nuancer förefunnits i afseende på omfånget fölen utvidgad frihet i näringarna; men de skiljaktiga tankarna hafva dock sammanstämt uti den åsigt, att tillstyrka näringsfrihet så obegränsad, som möjligen sig göra låter.
Att näringsfriheten inom vårt land skulle kunna lemnäs fullkomligen obegränsad och frigjord från all inskränkning är icke tänkbart.
En sådan öfvergång från näringstvång till oinskränkt näringsfrihet hvarken kan eller bör tänkas såsom verkställbar.
Posse äger äfven jag en, visserligen ej så lång, men likväl sednare tids erfarenhet från Ekon.Utsk., som gifver mig en temmeligen grundad anledn. för det omdöme, att en mera speciel behandling af denna fråga sannolikt skulle emellan Stånden uppväcka ett split, sorn alltid, men synnerligast under närvar, förhållanden, med sorgfällighet bör undvikas.
Jag förutser nemligen, att, om frågan återgår lill Utsk. rnfed anmodan att något bestämdare yttra sig ang:de den gräns, som man i närvar, tidpunkt anser för näringsfriheten lämpligen böra utstakas, summa om ej svårare följder deraf skola uppkomma, än de, B H. 39 Den »7 J 11 n i f. ni hvarmed Ekon.Utsk. hotades vid sista riksdagen, då delta ii in ne der handlades* Näringsfriheten var inom Ekon.Utsk. antagen neli g inska vidsträckt afsedd, men dervid uppkomma från ett Stånds sida sådana betänkligheter, som hotade att tillbakakasta på de öfriga samhällsclassei na andra svårigheter än dem, som BorgareSt. sjelft önskade alt för tillfallet undvika.
Jag ber R. o Ad. vid detta tillfälle noga besinna, hvartill det kunde leda, om ett sådant stridsfrö åter inkastades bland de särskildta Stånden inom Ekon.Utskottet.
Vi böra påminna oss, att då denna fråga tillförene behandlades, så var ännu icke den olyckliga brannvinsfrågan på den ståndpunkt, dit den blifvit ledd genom en felaktig lagstiftning under liera liksdagar.
Frihet inom denna näringsgren kommer också i fråga, och dä anspråken på frihet i delta fäll uppkastades mot anspråk på frihet uti andra frågor, fruktar jag för, att hufvudamnet, eller frågan om näringsfrihet i allmänhet, kunde blifva så inveckladt och bortblandad!, att största svårighet skulle uppkomma för Ständerna att tili bestämd i termer f ramställa deras önskan lill Begeringen.
Då likväl, såsom af en värd talare har midt emot blifvit vttradt, nationens tanke i eleona vigtiga angelägenhet för Regeringen icke kan vara främmande, och denna Regering nu är organiserad, så att dess verksamhet kan motses, förmodar jag. alt frågan blir af denna Regering behandlad, utan att hon behöfver stödja sig vid några mer i detalj gående uppgifter från S ändernes sida.
Jag får således afstyrka ålerremiss af betänk, och önskar, att R. o. Ad. måtte bifalla detsamma så unanimt som möjligt. fl. Ex. Ur Gr.
Jag befinner mig tili en ganska besynnerlig ställning, ty jag är i sjelfva saken fullkomligen af lika tanke med dem, hvilka gjort anmärkntr mot mitt yttrande Frågan är således endast den, huruvida Ekon.- Utsk. i detta betänk, uttryckt den önskan, sorn vi gemensamt hysa, nemi. näringsfrihet med sådana modificationer, som öfvergången från skråtvång till näringsfrihet kan erfordra.
De, som gjort anmärkn:r mot mitt yttrande, hafva trott, att Ekon.Utsk:s betänk, i detta fall vore ganska tydligt.
Jag får upprepa, hvad jag nyss sade, att om det upplyses, att betänk, i detta hänseende är tydligt, så har jag ingen anmärkn. alt deremot göra, och yrkar icke återrerniss; men ännu har ingen ulredt delta förhållande.
Man liar sagt, att Regeringen, i hvad form frågan än framställes af nu församlade Ständer, icke kan vara tvehågsen om hvad som är nationens önskan i afseende på näringsfriheten.
I detta fall får jag fästa uppmärksamheten derpå, att Regeringen icke har annat att rätta sig efter än hvad vid föregående riksdagar skett; och tyvärr har erfarenheten nogsamt ådagalagt, att hvad som vid den ena riksdagen varit emtahult såsom nationens önskan, har vid en påföljande
Den 17 Juni f. lil. riksdag ansetts alldeles tverlom Jag vill icke sträcka 111ig längic än till innevar. riksdag.
Hurudan var nemi. opinionen i fråga om handelsfrihet vid höljan af riksdagen, och hurudan ar den nu?
Jag tror tiri löre, alt en ledning för Regeringens ålgård ovillkorligen erfordras, och att Ständerncs åsigt i frågan hör bestämdt uttalas, och jag stödjer denna tro på det skal, som anförts mot Ulin framställning, nemi. att, om betänk, åtel förvises, mycken split kan uppstå emellan de särskildta Stånden i Etsk.; ty 0111 saken ej återförvises och Regeiingen vidtager åtgärder utan att känna Representationens bestämda tanke i ämnet, hvar kommer splitel att uppstå, om ej emellan Regeringen och de särskildta Stånden; och hvad man derpå vinner, det öfverlemna!' jag till R. o Ad. sjelf att bedomina.
I följd af den behandling, Irågan erhöll vid sista riksdagen, allälo Standerne till K M. en skrifvelse, så lydande: ”Sedan E. K. M. uti nådig ”skrifvelse till R St. den ig Februari 182a förklarat, alt, "fastän den för Rikets allmänna hushållning vigtiga frågan ”0111 eri vidsträcktare frihet i utöliiingen af handel och handtverk, såsom af ekonomisk beskaffenhet, vöre beroende af ”E. K. M:s eget nådiga afgörande, E. K.
IM. likväl, med ”tillämpning af Reg F:ns 81) §., ville till R.
St. öfverlemna ”att, i likhet med hvad ang:de lagfrågor är vordet stadgadt, gemensamt med E. K.
M. derom afgöra och besluta, ”samt derföre till R.
St:s granskning hänskjulit de af en ”särskild comité' utai betade förslag till författningar i äm”net ; så hade R.
St. vid 182a års riksdag, uti lind. skrifvelse den 12 December samma år, till E. K. M:s nådiga "pröfning öfverlemnat förändrade förslag dels till förordning ”om handtverkerierna, dels till författning 0111 gerningsmäns ”antagande på landet och dels till handelsordning; men då, ”så vidt Pi.
St. hafva sig bekant, dessa omfönualda förslag ”ännu icke kommit under E K.
M:s nådiga pröfning, och ”enär orsaken dertill torde kunna härledas derifrån, alt R. ”St:s vid i8?.3 års riksdag »flatna underd. skrifvelse icke blifvit så tidigt expederad, att, efter föregången pröfning hos ”E. K. M., sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, svar derå ”kunnat meddelas i den ordning 87 §:n Reg F:n föres kr-ifver, ”hafva R.
St., med anleda, af inom RiksSt:n nu gjorda fram”ställningar i ämnet, skolat hos E. K.
M i underd. anhålla, ”att de vid 1823 års riksdag i und. öfverlemnade förslag ”till förordning örn handtverkerien, till författning 0111 ger”ningsmäns antagande på landet och till handelsordning mål■”te, efter föregången nådig pröfning och sedan de rättelser ”och förändringar, som uti berörde förslag kunna anses nö”diga, blifvit verkställda, varda före nästa riksdag, såsom ”allmän lag, till efterrättelse utfärdade.”
Det var den 7. i Mars i8j5. K. M. har, på sätt Standerne vid sisth riksdag D c n 17 Juni t. m. vitrut, icke kunnat medhinna att erhålla Hogsta Domstolens j .
. svai eller lemna svar i enlighet med 87 §:n Reg.F:n i afseende på de förändringar oell rättelser, som kunde komma i fråga.
Af sådan anledn. och då ämnels behandling enligt grundlagen måste föregå författnings utfärdande, men sådant icke medhanns vid förra riksdagen, liar äfven från förra till denna riksdag författning uteblifvit.
JNu har Utsk. i sitt betänk. helt enkelt föreslagit, att Ständerne skulle i underd. lios K.
M. tillkännagifva den förmodan, att numera alla upplysningar vunnits, sorn kunnat anses nödiga i afseende pä rättelser iller tillägg vid R.
Sits förslag till lagstiftning 0111 näringsfriheten med hvad dertill hörer, samt att K
M. följaktligen, i öfverensstämmelse med så väl de tre RiksSt:ns, som äfven BorgareStts särskildt, tid efter annan, samt särdeles vid riksdagen åren 1829 och 18 >0 i underd. aflålna önskningar, täcktes i nåder, ju förr dess hellre, utfärda de allmänna författningar, sorn skola i förevar, ämne till efterrättelse landa, .lag kan icke neka, all jag med H. Ex. Hr Gr.
Posse instämmer deruti, att jag skulle önskat, att Utsk. föreslagit, alt Sländerne, uti deras underd. skrifvelse till K. M., anhöllo, att K.
IM. vid denna riksdag ville, i den ordning 87 §:n Reg.Fm föreski ifver, lemna sitt» svar på det förslag, som Sländerne vid i8i3 års riksdag afgifvit; men vi böra icke förbise, alt, sedan K. JM. velat höra Ständerna uti delina ekonomiska fråga, hvarom de äga alt besluta i den ordning, sorn för allmänna lagstiftningsfrågor är bestämd, frågan således vid 1823 års riksdag blifvit förvandlad från en ekonomisk till en allmän civil lagstiftningsfråga och bör såsom sådan behandlas.
Jag får derföre förena mig uti anhållan omåteriemiss och begär, att Utsk., vidblifvande i öfrigt siu framställning, endast malte tillägga ett tillstyrkande att hos K. M. anhålla, det K.
M. vid denna riksdag täcktes meddela det svar, som, af förenämnda anledn., icke lemnades vid sisllidne riksdag.
Då jag vid riksdagens början åter väckte denna fråga inom delta Stånd genom en motion, för hvilken jag t. o. m. af mina bekanta måste uppbära ett slags klander, emedan de ansågo en fråga upprifvas, som var afgjord vid föiegående riksdagar, så tror jag det vara min skyldighet att redogöra för mitt handlingssätt i denna fråga.
Då jag väckte motionen, ansåg jag ämnet icke vara nog tydligt utredt vid föregående riksdagar, enär vi, oaktadt 6 eller 7 riksdagars yttrade önskan i ämnet och oaktadt de isynnerhet vid de 3 sista riksdagarna af Irenne Stånd så tydligt uttalade tankar, likväl saknade någon Regeringens åtgärd, för alt få slut på delta tillstånd af oreda, som vuxit allt mer och mer, under det frågan varit oafgjord.
Af sådan anledn. ansåg jag min motion vara of behofvet påkallad; ty jag ansåg det vara hög tid att D c ii 17 Juni f . 111. 3og fä slut pä oredan, och jag bekänner, att min mening äfven var, att IJtsk. skulle lenina ett yttrande så cathegoliskt sorn möjligt, hvilken lanke hviiade pä en icke fullt tillräcklig kännedom i detalj af de föregående riksdagarnas yttranden i frågan.
Om jag således skulle följa min enskilda känsla och lanke, isynnerhet den, som ledde mig, då jag sair.manskref motionen, skulle jag visserligen, i likhet med H Ex.
Posse och Frih. Cederström, önska, alt
Sländerne matte afgifva ett mern calliegoriskt och bestämdt utlåtande i denna vigtiga fråga; men under riksdagens framgående liar jag icke kunnat förbise, alt denna fråga, om flen åter skulle upprifvns sålunda, alt den i detalj skulle behandlas, att de engång utkämpade frågorna om stridiga 1 ätli g 11 e 10 r skulle ånyo uppstå såsom sli idsämnen, skulle snarare leda till skada än gagn.
Med den sammansättning af 4 Stånd, sorn vår representation för närvar, äger, kan den, som ifrnr för en god sak, icke förutse hvad slut frågan skall erhålla, 0111 den kommer att blifva föremål för de olika tänkesätten.
Het var derföre jag trodde, när jag läst det betänk., hvilket den andia afdelningen af Ekon.Utsk., som hade sig anförtrodt utarbetningen af detta ämne, bade afgifvil, att frågan var tillräckligen löst i detta betänk, för att leda Styrelsen till inseende af hvad äfven nuvar.
Representations tanke i ämnet verkligen är.
Utsk. har nemi. först och främst tydligen och klart uttalat sin öfvertygelse, att den punktea är tillräckligen utredd, att ämnet icke innefattar en privilegiilråga för BorgareSt., utan en allmän ekonomisk fråga, som beror på K.
M. alt i sista hand afgöra, på sätt K. M. finnér för Riket gagneligt och nyttigt.
Uti detta bestämda förklarande, om del antages, såsom jag hoppas af alla eller åtminstone af 3 Stånd vid denna riksdag, tror jag, att Regeringen har full och säker ledning att afgöra frågan så, sorn lion finner riktigt och nyttigt.
Sedermera yttrar Utsk,, alt det funnit, alt 1823 års
Ständer afgifvit ett så fullständigt utlåt, i ämnet, hvilket utlåt, vidhållits vid 1828 års och vid sisth riksdag, d. v. s. af 3 Stånd, och af det 4:^e ' s;> måtto, att det frångått den gamla skrå-inrättningen rörrde läro-år och gesäll-år, ehuru samma Stånd i fråga om de band, som skulle qvarblifva på näringarna, gått längre än de 3 MedSlånden, hvilket bör ursägtas detta Stånd, enär frågan så nära rör dess enskildta intresse.
Sjelfva principen eller hufvudfrågan är likväl tydligen erkänd af alla 4 Stånden genom desammas, hvarandra efterföljande, yttranden.
Det var derföre, sedan jag, genom liogare genomgående af handlingarna, erhållit närmare upplysning i ämnet än jag ägde, innan jag emotlog representantkallet oell särdeles förtroendet alt vara ledamot i Ekon.- Utsk., sorn jag blef öfvertygad, att målet skulle vinna derpå, alt det icke ytterligare framkastades såsom en stridsfråga, hvad detaljerna beträffar, utan var jag fullkomligen IX e n i y Juni f. m. tillfredsställd, om <le hufvudprinciper, hvilka viii före"ående riksdagar blifvit uttalade, vid denna riksdag nntogos och 1 öfverensstämmelse dermed en lind. anhållan IVamstalldes till K. M , alt K.
M. tacktes skänka ett slut i denna fråga och derigenom gifva landet det lugn i näringsfrågan, sorn del alltför länge saknat.
Ytteiligare yttrar
Utsk , sidan 10, följande mening: ”så skulle tvifvelsutan näi ingsfrihetsfrägnii ledan upphört att vara ett ämne för missförstånd eller »belåtenhet inom RiksSCn, och följderna af en genom ändamålsenliga ordningshestämmeher medgifven sjellförsörjniugsfrihet hade lika säkert redan burit en god skörd af Ivekliggörande
Ii ulster samt såmedelst öppnat utvägar att afleda åtminstone någon del af del armod, den sysslolöshet och det sedeförderf, som fortfarande mångenstädes sprider sin förstörande inflytelse ibland nationens ringare classen, i stället alt ännu saknas en i nära jn år begärd och af behofvet högt påkallad nät ingsfriliet.” Jag hemställer till R. o Ad., om icke Uisk i (hnna punkt vllrat »ig så bestämdt sorn möjligt för nät ingsfriliet och lör behofvet af densamma.
Åtminstone har jag deraf funnit mig tillfredsställd och derföre äfven ansett det vara min skyldighet alt gå Utsk:s enhalliga önskan lill mötes och antaga betänk.
Al. läcktes besluta i ämnet, har R.
Al., efter mitt förmenande, tillräcklig b-dning för Sitt beslut uti de af Utsk. citerade föregående riksdagarnas åsigler i ämnet.