Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här står att tiden för bränvinsbränningen indelas i trenne terminer, nemi. ”Januari och Februari”, ”Mars och April” samt ”Maj och Juni”.
Det har således af Utsk. föreslagits alt indela tiden i tre terminer i st. f. att den förut varit indelad i tvenne.
Onekligen är detta en förbättring emot hvad som förut egt rom, men det lider intet tvifvelsmål att det varit ändå bättre om Utsk. vidhållit det förslag, som gjordes i N:o 1, d. v. s. att lemna öppet för bränvinstillverkarne att bränna under en eller flera af de tillåtna månaderna.
Det kan icke nekas att genom en sådan tillåtelse, så går Staten visserligen i mistning af skatten af en del pannor, men derigenom blir man verkligen i tillfälle att få skatten mera jemnt fördelad på bränvinsbränningen i allmänhet och jag tror att på det hela taget blir det en vinst i stats-inkomst; äfvensom det alltid blir en statsekonomisk vinst ur sådan synpunkt, att den enskilde bäst inser hvilka månader det blir för honom lämpligast att bränna.
Det händer eljest att en person, sorn anmält sig, icke vill bränna, men ändock skall betala skatten och derföre företaga sig att bränna äfven med förlust för att försöka att få ersättning för sin skatt.
Jag skulle således önska att äfven den senare delen måtte förändras så - 40S Den 1 Juli e. m, lunda, att det blefve lofligt för bränvinstillverkaren att uppgifva en eller flere månader efter hvarandra, hvarunder han vill bränna.
Jag hemställer till Hr Gr. o. Landtm, om icke det må vara tillåtet att först öfverlägga endast om Frih.
Raabs första anmärkn., på det att man icke må tala om två ämnen pä en gäng.
Hr Gr. o. Land tm. förklarade att det naturligtvis berodde på hvarje talare, att inskränka sig till yttrande om endast den ena af de gjorde anmärknme, och att äfven särskild propos. å den första anmärkn. skulle blifva framställd, derest Hr von Hartmansdorff sådant ästundade.
Jag ämnar anhålla örn en sådan propos. och derföre tala blott om en anmärkn. i sender.
M. äger förbjuda bränvinsbränningen och äfvenledes säkert att sådana omständigheter kunna inträffa, som göra ett dylikt förbud nödvändigt.
Under sådana förhållanden är det, efter min tanka, vida bättre att i författningen bibehålla icke en hotelse, såsom Frih.
Raab kallar den, utan en varning, en erinran om hvad som kan ske.
Dä man vet huru mycket bränvinsbrännare klaga, när ett förbud inträffar, sä skulle, om det ifrågavande stadgandet, eller varningen, borttages, utan tvifvel yttras, att som R.
St. en gäng från författningen uteslutit en sådan varning, så vore meningen dermed, att bränvinstillverkarne skulle vara befriade ifrån ett sådant inträng ä deras rättigheters utöfning.
De skulle följakteligen klaga långt värre än förut öfver Konungens rådgifvare och öfver det förmynderskap öfver näringen, hvilket Regeringen sig tilläte.
Man bör likväl besinna att detta förmynderskap innebär en skyddsanstalt emot hungern som icke kan stillas med bränvin, när man dertill förvandlat födoämnena säd och potatis.
Vi hafva sett t. ex. i Blekinge för två är sedan, huruledes man genom tidningarne föranstaltade allmänna sammanskott för att fylla de behöfvandes magar med bröd, under det att Stockholms skeppsbro låg full med bränvinsfastager komna ifrån samma landskap.
Jag anhåller följaktligen alt R. o. Ad. ville låta denna punkt qvarstå oförändrad sådan som han blifvit föreslagen.
Hr Lind af Hageby, Carl Au g. Ludv.:
I sjelfva saken, hvad rörer den anmärkn., som Frih.
Raab gjort emot första punkten, är jag hufvudsakligen förekommen af Hr von Hartmansdorff.
Raab yttrade sjelf och medgaf sig anse det vara K.
M:s rättighet, att göra ett sådant förbud emot bränvinsbränningen, då omständigheterna dertill föranledt.
Jag kan således icke inse nödvändigheten af att utesluta detta stadgande, utan anser tvertom angeläget att det får qvarstå i författningen, på det att en och hvar må känna det, och på det att icke någon som bryter deremot, måtte kunna förebära okunnighet derom.
Frih, Raabs andra anmärkn. afsåg att terminerna för bränvinsbränningen borde vara 6 i st. f. 3, men Frihm medgaf likväl alt Staten derigenom skulle komma att gå miste om en de! af den in - Den 1 Juli . m.
409 komst som kunde tillflyta densamma om terminerna voro trenne.
Jag ser deruti ett skäl till bibehållande af det för Staten förmånligare stadgande, som Utsk. föreslagit, nemi. bestämmandet af 3:ne terminer.
Jag har ingalunda kunnat finna mig öfvertygad af de skäl, som blifvit anförda af Hr von Hartmansdorff.
Han säger nemi. att det icke är någon hotelse som står i författningen, utan det är en varning och det vore farligt att icke begagna sig af denna varning, emedan sådant skulle uttrycka, all man icke mera någonsin ämnade begagna säg af sjelfva rättigheten.
Jag får föra Hrrrnes minne tillbaka i den tid som förflutit för två år sedan, d. v. s. år 1846 om vintern.
Dä voro priserna mycket höga icke allenast på spanmål, utan äfven pä potäter, och ropet var temligen allmänt att fä ett bränvins-förbud.
Jag bekänner att äfven jag var af den åsigten, att det skulle vara nyttigt att fä ett sådant.
Jag får tillägga att jag, icke allenast af omvårdnad för den ort der jag bodde, utan äfven för att fä sättpotatis, sjelf alldeles underlät att bränna och jag hade godt om potatis när våren kom.
Då visade sig likväl att jag hade derpå gjort en ganska stor missräkning, ty just derigenom att folket fick fritt bränna, så hade det icke bränts så mycket och potäterna gällde icke i Maj månad hälften emot hvad priset derå varit i Januari och Februari månader, och den säd som då blifvit betald med 28 å 30 r:dr gällde sedan på sommaren endast 13 å 14 r:dr.
Jag vet icke något af de förflutna åren utom är 1847, då all anledn. varit förhanden att verkligen framkalla ett förbud, men det visade sig verkligen i följderna att om Regeringen hade gjort det bränvinsförbud, som majoriteten för dagen önskade, så hade priserna allt för mycket fallit.
Det var nog att priserna föllo ned till 13 och 14 r:dr, ja till och med 11 r:dr, som jag minnes att rågen på våren gällde i Orebro-trakten; men bade ett förbud in träffat, så hade priserna nedgått ännu mera.
Nu säger Hr von Hartmansdorff, att man icke stillar hungern med bränvin, samt att det är ohyggligt att tänka huruledes Blekingsboerna tigga om understöd emot hungern, under det att skeppsbron i Stockholm ligger full med bränvin sannolikt ifrån Blekinge.
Jag vet nog att det i Blekinge brännes orimligt mycket, men får fästa uppmärksamheten på alt under loppet af hela sisilidne år fortsattes bränvinsbränningen fritt i Danmark, oaktadt spanmål införskrefs och likväl hörde man icke omtalas att spanmälen steg särdeles högt i Danmark, med undantag af ett kort ryck, och pä det hela var man mycket belåten med att icke någon våldsam ryckning hade egt rum i någon näring.
Jag tror att ett sådant förmynderskap, som det ifrågavar:de, så välment det må vara, likväl, synnerligen i afseende pä denna näring, ofta varit skadligt.
Dessutom känner jag, hvad litet hvar af oss bör känna, nemi. att aldrig något bränvinsförbud har kommit, med mindre det har förelupits af rykten, och att dessa rykten ofta kommit utan bränvinsförbud och alstrat ett påskyndande af bränningen, hvilket aldrig eljest egt rum, och föranledt omhvälfningen i priserna, hvarpå spekulanterna i allmänhet vunnit, men icke gerna någon an - 410 Den 1 Juli e. m. nan, och det har bränts lika mycket för äret, som om icke något förbud egt rum.
Om t. ex. ett förbud skulle inträffa den 1 Januari, så kan det icke skäligen komma smygandes öfver landet, utan mäste vara promulgeradt 6 å 8 veckor förut, hvilket förut varit fallet, eller åtminstone 5 ä 6 veckor förut och såsom Henne som hafva kännedom om tillverkningen, veta, så gör allt detta, att inom den tiden förökas tillverkningen ganska betydligt.
De flesta pannorna ligga vid denna tid nere, men de komma då att under de 5 å 6 veckorna tillverka mycket mera bränvin, än eljest om näringen hade fått löpa fritt utan fruktan för förbud.
Det är således icke till förmon för brännerierna, jag ber Hrrme att icke tro det, utan till förmon för landet, som jag anser att hotelsen, såsom jag kallar den, eller varningen, såsom Hr von Hartmansdorff kallar den, måtte utgå ur författningen.
Jag skall icke nu söka utreda huruvida ett bränvinsbrännings-förbud må vara nyttigt eller icke, utan blott uttala min åsigt att ett sådant förbud är en nödfallsåtgärd, som endast i yttersta nödfall bör tillgripas; i detta afseende instämmer jag med Frih. Raab.
Nämnde talare har medgifvit att, antingen nu ifrågavar:de ord stå i författningen eller icke, så äger K.
M. likväl oförändradt samma rätt att utfärda bränvinsbrännings-förbud.
Vore det nu ifråga att skrifva en alldeles ny författning, så skulle jag för min del anse likgiltigt om de omtvistade orden deruti komme att inflyta eller icke, men då frågan icke är att skrifva en ny författning, utan endast att göra nödiga rättelser och förbättringar i den redan befintliga, så bör man väl icke vidtaga några uteslutningar utan serskild orsak och någon sådan till detta stadgandes utstrykande kan väl icke finnas, efter K.
M:s rätt att utfärda förbud för bränvinsbränning i alla fall qvarstår fullkomligt oförändrad, så att den enda möjliga följden blefve att en eller annan bränvinstillverkare narrade sig sjelf att genom den vidtagna förändringen en ny säkerhet emot förbud tillkommit.
För min del anser jag icke lämpligt att sålunda genom författningen likasom narra den enskilde att en förändring blifvit gjord i lagstiftningen, hvilken i sjelfva verket icke ägt rum.
Raab gerna kunde afstå ifrån detta sitt påstående, helst som författningen blir ju vidlyftig nog ändå, och många verkliga tvistepunkter kunna förekomma, sä att jag önskar att Frihms hälsa måtte räcka till, att meddela alla de upplysningar, hvarom han bäst är i tillfälle att underrätta.
Hvad för öfrigt sjelfva stadgandet beträffar, så innebär det icke i min öfvertygelse, någon hotelse, utan blott helt enkelt en upplysning.
Handlande veta nog att K.
M. kan förbjuda utförseln af spannemål.
Allmogen har icke att befatta sig med utförseln till främmande länder af spannemål, men den har att bränna bränvin och att sälja det till de handlande.
Det är således en för dem behöflig upplysning att veta, att ett sådant förbud kan komma.
Hade dessa ord icke stått här förut, så skulle jag visst icke påyrkat deras qvarstående, men som de stått der och denna Den 1 Juli e. m. 411 författning af den bränvinsbrännande allmogen ganska noggrant studeras, så leder det till en förvillelse om man borttager den.
Man får ju icke neka att en ytterlig nöd påfordrar förbud emot export af spanmål och i ännu högre grad måste den då påfordra, att icke förderfva den spanmål som finnes* till föda.
Jag anhåller derföre att vi icke måtte längre uppehålla oss med denna anmärkn. utan snart få propos. derpå.
Raab har erkänt, att K. M. kan, när som helst, utfärda förbud emot bränvinsbränningen.
Då nu en sådan rättighet finnes införd i den nu gällande författningen, så skulle borttagandet af dessa ord verka derhän, synnerligen hos allmogen och den mindre kunnige, att något förbud hädanefter ej finnes i afseende å bränvinsbränningen.
Om nu förbudet uti författningen borttagas, och K.
M. derefter fann för godt förbjuda bränvinsbränningen, så skulle detta förbud möta ovilja hos den mindre kunnige, hvarföre jag anser förändringen onödig och onyttig samt yrkar dess qvarstående.
Ofverläggningen om l:sta mom. af lista § ansågs härmed vara fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, med framställning, att i afseende på detta morn., hvartill flere ledamöter yrkat bifall, Frih.
Raab yrkat den förändring att orden: ”så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställande af denna tillverkning”, skulle uteslutas, hemställde om R. o. Ad. bifölle detta mom.
Hr von Hartmansdorff: Den anmärkn., som Frih.
Raab gjort vid andra mom. godkänner jag för min del.
Jag tror det vara riktigt i hänseende till näringsidkaren, att han må kunna begagna hvilken eller hvilka månader, som för honom äro fördelaktigast, till bränvinsbrännings idkande.
Jag tror äfven, att det i afseende på Statens inkomster kan, såsom Frih:n yttrat, komma på ett ut; ty om det tillätes bränvinsbrännaren, att bränna blott en eller 2 månader, så blifver hans skatt mindre.
Då komma innehafvarne af de smärre pannorna, de som blott bränna till husbehof, att erlägga så mycket ringare afgifter, hvaremot ägarne af de större pannorna eller af dem som begagnas lill bränvinstillverkning för afsalu och sålunda troligen under hela den tillåtna tiden, att betala desto mera.
Jag förmodar således att om R. o. Ad. skulle i detta fall godkänna Frih. Raabs förslag, så blefve det lättare att höja skatten på bränvinsbränningen i det hela.
Man vet alt BondeSt:s gensträfvighet mot en sådan förhöjning egentligen härrör deraf att Ståndet fruktar för de smärre bränvinspannornas ytterligare betungande.
Jag tror jemväl att om man vidtager detta sätt till bränvinsbränningens behandling, så skulle följden blifva den, att mången bonde ej mera skulle bränna längre tid än han rätteligen ästundade, emedan han ej behöfde att derigenom godtgöra sig för den högre bevillning, han måste erlägga, när han icke får skatta för mindre än tre månader.
Genom det föreslagna stadgandet skulle mindre säd och andra födoämnen till skada för menniskor förspillas.
I sådant afseende hem - 412 Den 1 Juli e. m. ställer jag vördsamt om icke R. o. Ad. skulle linna lämpligt att godkänna följande redaktion:
Hvar och en må kunna till bränvinsbränning begagna eller välja hvilka eller hvilken af förenämnde månader han ustundar.
Hr Hammarhjelm, Carl Gust.:
På grund af min erfarenhet såsom gammal jordbrukare och min kännedom af allmogens foderbrist, har jag vid återremiss af denna fråga yttrat den önskan, att allmogen må kunna få utbyta Januari månad emot
Maj månad, ty det är då som den behöfver dranken.
I afseende på den senare anmärkmn af Frih.
Raab förenar jag mig uti hvad som af Hr von Hartmans dorff rör:de densamma blifvit sagdt.
Det af Frih:n framställda förslag bereder för allmogen ett tillfälle att verkligen utöfva husbehofsbränning och den förekommer icke blott för det bränvinsqvantum, som man behöfver i sitt hus till förtäring, utan äfven under första månaden, derföre att de sålunda kunna använda den säd, som blifvit skämd, och den sista af de tillåtna månaderna, emedan den dä behöfves för ladugården.
Genom alt antaga tre terminer i st. f. de fordna, som voro tvenne, så skulle de, hvilka önskade att bränna höst och vår, vara tvungna att skatta för 4 månader.
Hr von Hartmansdorff redaktionsförslag har jag ingenting emot, men tror likväl att man hade kunnat äfven begagna det som här finnes med en liten förändring.
Jag skall likväl icke göra någon anmärkn. i della afseende, utan får blott fästa uppmärksamheten derpå, att en liten redaktionsförändring är behöflig.
Här står nemi., ”att om någon åstundar att börja bränvinsbränningen den 15 October i st. f. den 1 Nov., må sådant, på derom hos K. befide gjord anmälan, stå honom öppet, i hvilket fall den sista bränvinsbrännings-terminen etc”.
Här behöfde då endast stå: i hvilket fall de sista bränningsterminerna af året räknas ifrån den 15 Oktober till den 15 December.
I hufvudsaken tyckas de som yttrat sig, vara ense med mig och således vill jag icke trötta R. o. Ad:s ledamöter med några vidare anmärkmr i detta afseende.
Det är blott i afseende på redakt:n som jag velat nämna några ord och jag ber derföre att få fästa Hr von Hartmansdorff uppmärksamhet derpå, att man verkligen sluppit alt göra några förändringar i redakt:n om man vidblifvit den redakt., som Utsk. föreslagit i dess utlåt.
Jag ber att få uppläsa denna redaktion, som lyder sålunda: ”Den tid af året, under hvilken bränvinsbränningen är tilläten indelas uti sex serskilda terminer af en månad hvardera, och må bränningen utöfvas under en, under flere eller under alla dessa sex terminer”.
Om Hrrme antaga denna redaktion, så uttryckes derigenom ovedersägligcn tydligt hvad som åsyftas, hvarföre jag anhåller om propos. derpå.
Om man anser den redak tion, som Frih.
Raab nu har uppläst, vara tillfredsställande, så har jag ingenting emot att hon antages, ty hon uttrycker jemväl min mening.
Den i Juli e. m. 413 Hr Lind af Hageby:
Jag har icke kunnat blifva öfverbevisad af de skäl som utaf ålskiiliga personer blifvit framställda, för den sats, att det skulle vara bättre om terminerna vore sex, än om de vore tre.
Jag anser det vara bättre för allmogen om terminerna äro tre, emedan flere personer dä kunna anmäla sig än eljest och hvarigenom Staten får en ökad inkomst hvarföre jag anhåller om Hr Gr. o.
Landtnäs propos. derpå.
Dä nu öfverläggningen om 2:dra mom. af lista § förklarades vara fulländad, framställde Hr Landtm., att jemte det Hr Lind af Hageby yrkat bifall till Utskms förslag, Frih.
Raab föreslagit att ifrägavande morn. måtte erhålla följande lydelse: ”Den tid af året, under hvilken bränvinsbränning är tilläten, indelas uti sex serskilde terminer af en månad hvardera, och må bränningen utöfvas under en, under flere eller under alla dessa sex terminer”; hvarjemte II r Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrägavande mom. sådant det af litslen nu blifvit föreslaget.
Denna propos. besvarades med starka nej blandade med ja; i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den af Frih.
Raab föreslagna redaktion af detta morn., samt, då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Hr Lind af Hageby, begärde votering.
Upplästes lill justering och godkändes följande voterispropos.:
Den som bifaller 2:dra mom. af lista § i det uti Revillms-, Lag, samt Allni. Besv.- och Ekon.Ulskins utlät.
Nio 2, afgifna förslag lill förordning, voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, anses förenämnde morn. böra erhålla följande lydelse: ”Den tid af aret, under hvilken bränvinsbränning är tillåten, indela^ uti sex serskilde terminer af en månad hvardera, och må bränningen utöfvas under en, under flere eller under alla dessa sex terminer”.
Då härefter 3:dje mom. af 1 § förekom, yttrade Frih.
Jag får i afseende på 3:dje mom. fästa uppmärksamheten på behofvet att i st. f. ifrägavande 3:dje mom. ändra ordställningen i 2:dra morn., hvilken också lämpligen blir densamma, som i 2 morn. § 2 i betänk.
Nio 1 finnes införd.
Den lyder sålunda: ”Astundar någon att etc.” Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad., på sätt Frih.
Raab föreslagit, ansäge ifrägavande 3:dje mom. böra erhålla samma lydelse som 2:dra mom. i 2 §oaf det i Utskms betänk.
N:o 1 afgifna förslag, innehållande: ”Astundar någon att börja bränvins - 414 Dun 1 Juli e. m. bränningen d. 15 October i st. f. d. 1 November, mä sådant, efter hos K. bef:de derom gjord anmälan, stå honom öppet, i hvilket fall de tvänne sista bränvinsterminerne af äret räknas frän och med d. 15 i hvarje månad”.
Denna propos. besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej, hvarpå llr Landtm, förklarade det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande.
Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter att Hr Hammarhjelm föreslagit att vid ifrågavande § skulle tilläggas ett nytt morn., innehållande, att bränvinsbränning må äfven utöfvas i Maj månad af den, som sig af bränvinsbrännings-rättigheten under Januari månad icke begagnat.
Min mening afser blott dem som hafva lyftpannor, d. v. s. som sitta på små hemman.
Jag hemställer till Hr Hammarhjelm, om han icke vill låta sitt förslag i denna väg falla, ty
Maj månad är vigtig för jordbruket och vi böra ej förleda landtbrukaren att i denna månad använda sin arbetskraft till bränvinsbränning.
Har han hushållat någorlunda väl under loppet af vintern, så bör han hafva foder öfver till
I de flesta orter börjar icke jordbruket förr än i Maj månad.
Man säger att bränvinsbränningen under denna månad skulle vara hinderlig för jordbruket, men bonden brukar jorden och hustrun sköter bränvinspannan, så att det ena icke hindrar det andra, och svinen behöfva dranken.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Hammarhjelm emot den gjorda framställningen om innehållet af hans förslag, anmärkt att det endast vore med flyttpannor å små hemman, som han ansett bränvinsbränning under
Maj månad böra få ega rum, Hr Landtm, ansåge sig böra erinra, att uttrycket små hemman vore alltför obestämdt, för att med erforderlig tydlighet angifva meningen.
Med smärre hemman menar jag dem, som icke äro större än T'B:dels eller |-:dels hemmantal.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att såvida han nu rätt uppfattat
Hr Hammarhjelms mening, det af honom ifrågasatta tillägget kunde erhålla följande redaktion:
Bränvinsbränning må äfven utöfvas i Maj månad af innehafvare af j‘r> hemman och derunder, som sig af bränvinsbrännings-rättigheten under Januari månad icke begagnat; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att ett sådant stadgande infördes såsom ett mom. i l:sta § af ifrågavande förordning.
Härvid ropades starka nej, jemte ett eller annat ja, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit nej hafva varit öfvervägande.
Hr Hammarhjelm begärde votering.
Då så många ledamöter ogillat Den 1 Juli e. m. 415 Hr Hammarhjelms förslag, så hemställer jag till honom om han icke ville afstå ifrån elen votering, han begärt.
I anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande och för att icke draga ut på tiden, så får jag afstå ifrån den af mig begärda votering men vidhålla hvad jag yttrat. § 2, lemnades utan anmärkning. § 3.
I afseende på hvad § 3 säger, så vill jag icke söka att inleda en discussion i denna fråga, men endast bedja att få antecknadt i prot., att jag icke är af Utsk:ns mening i denna del, utan anser att taxeringsvärdet borde höjas för bränvinsbränning, som sker med ånga, men jag är icke i tillfälle alt uppgifva något förslag dertill, enär jag icke är så nog erfaren i bränvinsbränningen att jag skulle kunna göra det på ett sätt, som jag kunde hafva anspråk på att det borde tjena till efterrättelse.
Men att en egendom, som har ett taxeringsvärde af 14,000 r:dr skall fä bränna med en 90 kannors panna, uti 3:dje klassen och äfven i 5:te klassen, anser jag icke vara enligt med det system, hvarefter denna tabell ursprungligen är uppgjord.
Uppå härefter framställd propos. blef ifrågavar:de 3 § bifallen. § 4.
Enligt 1845 års författning har första mom. i 4 § haft följande lydelse: ”Mer än en bränvinspanna af 90 kannors rymd, eller flere pannor, hvilkas sammanslagna rymd öfverstiger 90 kannor, kokrummet oberäknadt, må icke uti ett verk eller ä samma egendom nyttjas”.
Nu hafva Ulsk:n i stället föreslagit ordalydelsen af denna § sålunda: ”Mer än en bränvinspanna, ej öfverstigande 90 kannor, kokrummet oberäknadt, må icke uti ett verk eller å samma egendom nyttjas; dock gäller detta stadgande icke för redskap af femte klassen”; d. v. s. att Utsk:n hafva förbjudit fördelning af kannerymden i flere pannor.
Nu finnes det likväl en mängd brännerier i Sverige, der pannerymden varit och äfven för närvande är fördelad på flera pannor och med ett penndrag skulle man då nödsaka dem till förändring af sin redskap; men det var just afsigten med bibehållande af 1845 års författning att icke tvinga till onödiga förändringar af redskap.
Hvarföre hafva Utsk:n gjort detta förslag?
Derföre att Utsk:n fått sig meddeladt hvad som äfven är sant, att det uppstår en stor vinst för tillverkningens påskyndande deraf, att redskapen fördelas i små pannor, men den förlust för Staten, som deraf kan uppstå, återfås mycket lätt derigenom att beskattningen förändras i förhållande derefter, hvilket jag i min reservation åsyftat och hvartill vi komma i den följande §:n.
Då således det åsyftade ändamålet kan vinnnas på ett ändamålsenligare och för Staten mera inkomstgifvande sätt, sä hemställer jag att R. o. Ad. ville vidblifva ordalydelsen i 1845 års författning.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., enär Frih. Raab endast 416
Den 1 Juli e. m. uppläst l:sta mom. af 4 § i 1845 äis förordning, men yrkat antagande af denna § i dess helhet, låtit uppläsa samma § till slut, yttrade Hr Lind af Hageby:
Raab har i den anmärkn. han gjort emot den af Utsk. föreslagna §:n sagt att den endast skulle åsyfta en kostnad för bränvinsbrännarena af redskapens förändring; men jag hemställer till Frilen huru Frilen vill göra en ny författning ang:de bränvinsbränning, utan att någon bränvinsbrännare inom samhället behöfver förändra sin redskap.