Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med Riksg.cont:s obligationers circulerande egenskap har jag ej velat säga, att de gå ihan - Den 12 Maj f. m. »7 fiel och vandel man och man emellan; inen de tjena sorn hypotheker, mot hvilka lån utgå, hvilkas belopp i sedlar derigenom utkommer i circulationen.
Hvad fondsystemet angår, vill jag, likasom Gr.
Cronhjelm, inskränka mig till att ej derom nu utveckla min mening; yi komma väl framdeles alt få den frågan till föremål för våra öfverläganingar, då jag med samma skyldiga uppriktighet skall yttra mig i ämnet här, som jag yttrat mig deröfver, när jag såsom Konungens rådgifvare biträdde den till R.
St. afgifna propos. om införandet af ett fondsystem för allmänt nyt!iga föremål.
I ämnet har jag tillräckligen yttrat min åsigt och skulle hafva önskat att icke vidare hafva behöft yttra mig; men Hr v. Hartmansdorff har äfven vid detta tillfälle begagnat, hvad han äfven förr gjort, nemi. att antaga, det motståndaren sagt, hvad han ej sagt, och så vederlägga honom.
Jag har ej omtalat, att Riksg.cont. skulle utlåna sina penningar; derom har ej varit fråga, ty Riksg.cont. har tillräckligt skulder att betala.
För öfrigt får jag upplysa den siste talaren, att jag ej nämnde fondsystemet, men val skuldsystemet
Det ur väl ej mycken skillnad dem emellan; men jag ville likväl nämna detta.
Alla löneanslagen från besparingarna äro ej gifna på R.
St:s önskan; en del är tvärtemot R.
Sits beslut, såsom t. ex. för gardesregtterna.
N:o 67 blef af R. o. Ad. bifallet.
Hr Gyllenhaal, Lars Herman, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Som jag i nasta vecka måste afresa till Gefle och vidare norrut, till förrättande af innevar. års lagtima lagmansting i den mig nådigst anförtrodda Westernorrlands lagsaga, anser jag mig af detta laga förfall hindrad att längre bibehålla den plats inom R.
St:s StatsUtsk., som alltsedan riksdagens början genom H. R. o. Ad:s smickrande förtroende varit mig anvisad, och hvilken jag altså härigenom mig vördsammast afsäger.
Landtm, yttrade, att Hr Croneborg, Carl Joh.
Didr.
Ulrik, hvilken en längre tid af sjukdom varit hindrad att deltaga i Bevilln.Utsk:s öfverläggningar, ansett sig i följd deraf böra afsuga sig sin plats j nämnde Ulsk., i anledn. hvaraf H. Ex. anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen utse nya utsk:sledamöter efter Ilrr Gyllenhaal och Croneborg. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf, att plenum kom att fortsättas i eftermiddag.
Ånyo föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 5, ang:de grunderna för den blifvande allmänna bevillningen. 2* D e n 12 Maj f. m.
Hi- von Hohenhausen, Mich.
Ehuru betänk. är utdeladt, är det allmänt kändt, att en mängd embetsmän ej hafva tillfälle att genomläsa detsamma.
Jag liar gjort en reservation vid Utsk:s förslag att ej antaga någon bevillning på öfverflödsvara!1.
Jag kunde väl muntligen utföra mina skäl, hvarföre jag ansett, att en sådan vore nyttig i flera än ett afseende; men jag anhåller att i stället få uppläsa min reservation, då meningen deruti torde hafva mera bestämdhet.
Den lyder, som föijer: Hr v. Hohenhausen uppläste derefter i morn. af sin vid Utsk:s betänk, fogade reservation pag. 21 fr. o. rn. orden t ”Jag reserverar mig <&c.” t. o. m. orden; ”långt in på det nittonde;” hvarefter han fortfor:
Detta är det ena förslaget, sorn förekommer och hvilket jag ej anser riktigt; ty dä StatsUtsk. redan föreslagit, att mantalspenningarna skoja vid ty års ålder erläggas, skulle Bevilln.Utsk:s förslag, att skyddsafgiften först vid i8j års ålder skulle erläggas, både göra ett deficit i summan och förorsaka oreda.
Den andra frågan , hyarom jag reserverat mig, rörer bevillning å öfverflödsvaror.
Derom har jag sålunda yttrat mig:
Hr v. Hohenhausen uppläste det återstående af sin reservation och fortfor derefter:
Jag tror det vara nyttigt att, då man inbringar omkring i5o,o.oo r:dr genom öfverflödsbevillning, gå den väg, sorn andra landers Representationer ständigt, följt, att belägga brännvins begagnande med hög afgift; ty i annan väg tror jag, att det vore §vårt att komma till något medel, sorn kunde afhålla från dess bruk.
I England, der possessiohats-interesset är så mägtigt ej blott i Öfv erhuset, utan äfven i Underhuset, har dock ej afseendet på jordbrukets fördel varit så stort, att man ej mera af>ett moraliteten.
Derföre har man uppsatt afgiften för brännvins förtäring, men deremot genom taxorna sökt nedsätta prjsen på nyttiga drycker.
Jag tror det vara angeläget, att Ständerna genom en öfverflödsbevillning öppna väg för husfäder och föraldrar att derifrån afhålla dem, som höra till deras hus.
En afgift af 12 sk. på hvarje mansperson, som begagnar brännvin, gör, om man endast antager 4oo,ooo personer, som erlägga den, 100,qoq r:dr.
När man minskar skatterna i andra afseenden, torde det vara nödvändigt, att motsvarande Inkomster beredas, och då bör roan helst välja dem, sorn kunna vara förmånliga för sedligheten och moraliteten.
På de skäl, jag anfört, anhåller jag om återremiss.
Jag kan för min del ej gilla den siste värde talarens mening, att en personel consumtionsafgift borde erläggas för rättigheten att förtära brännvin, caffe', m. m., och att sålunda hvar och en skulle erlägga skatt till lika belopp, antingen han förtärde mycket eller litet.
Det vore obilligt, att den, som tog t. ex. sju rus Den ia Maj f. m.
Ali sådan afgift bör läggas på varan, nemi. på tullen för inkommande varor och på produetionen för de inhemska, hvarigenom skatleu erlägges i mån af förtäringen.
Dessutom , i händelse en sådan afgift vore lagd på förbrukningen af starka drycker, kunde det till och nied hända, att mången tyckte sig böra taga ut sin rätt för skatten och derföre förtärde mera, än lian i annat fall hade gjort.
Deremot kan jag ej annat än gilla det förslag, Gr. v. Fersen gjort, att man kunde öka tullen på socker och tobak, emedan det just är de båda artiklarna, som latlast kunna controlleras och jemnast drabba, den ena de rikare och den andra de fattigare folkcla.sserna.
Men jag skulle vilja, att de medel, sora in(löte, borde annorlunda användas, än han föreslagit.
Jag skulle nemi. tro, att man kunde i första rummet borttaga skyddsafgiften, emedan den verkligen vore erlagd genom den högre tullen på dessa varor; och allmänheten skulle icke märka, att den erlade densamma, utan fröjda sig öfver, att den blifvit borttagen.
Men jag kommer nu till sjelfva betänk., hvilket jag på förhand får förklara vara det knapphändigaste betänk., sorn jag sett rörtde grunderna före bevillningen.
Jag har likväl ganska litet att erinra vid detsamma, och det blott i afseende på min egen motion.
Utsk. afstyrker bifall till det förslag, jag gjorde, att lägga bevillning på karakterer.
Dertill uppger Utsk. 3:ne skäl.
Först, att redan en dryg beskattning äger rum genom det stämplade papperet till fullmagten.
Erfarenheten har likväl visat, att denna afgift måste vara otillräcklig, efter begäret till karakterer ännu är i tilltagande.
Det andia skälet är, att i fall förslaget ginge igenom, skulle mångå nödgas undanbedja sig sådana nådebetygelse!1.
Jag tror, att dessa nådebetygelser ej ofta tilldelas andra än dem, som låtit märka sin belåtenhet dermed; men i alla fall borde möjligheten af ett sådant undanbedjande icke hindra en eljest god sak.
Den enda olägenhet deraf vore, att i expeditionerna ej erhölles lösen.
Jag vet också redan exempel på grosshandlare som blifvit utnämnd till commerceråd och ej vårdat sig om att lösa fullmagten.
För det tredje säger Utsk., att då det ej vill synas möjligt att beskatta annan fåfänga, denna ej mera bör med skatt beläggas.
Men denna fåfänga är roten till det öfriga onda; åtminstone gifver den rättighet åt fåfängans öfriga ogräs, så att om man kan taga bort den, skulle det öfriga snart förvissna.
Man kan ej utan med förvåning se, huru svaga våra landsmän äro för titlar.
Jag har känt en man, som fick 3 karaktersfullmagter, innan han gjorde första steget på tjenstemannabanan.
Ingen häradshöfding skulle väl vilja blifva befordrad till lagman; likväl finner han sig ofta smickrad af en fullmagt på denna titel, ehuru han i alla fall på domsätet får heta: välborne lagman.
Det lär till och med hafva vid något publikt verk i 3o Den 12
Maj f. m. i granskapet af hufvudstaden flinnits en af den lägsta betjeningen, jag tror en lykttändare, sorn, för att sättas i tillfälle att med ett högre anseendes motsvarande kraft bättre kunna uppfylla sitt ansvarsfulla kall, anhöll om titel af entreprenör.
Man talar om att förändra Representationen och att modellera den efter den Norrska.
Men jag tror, att ingen reform i representationssättet skulle kunna ske, och allraminst till likhet med det Norrska, utan en föregången reform i nationens lynne och tänkesätt; och dertill torde ingen bättre början kunna göras, än medelst borttagandet af de tomma titlarna.
Nu finnes knappt någon extraordinarie, som vill blifva hofjunkare, och snart torde kammarherretiteln blifva den ringaste, som någon vill emottaga.
I 43 §• af 1720 års Reg.F. stadgades, att på det tjensterna ej måtte komma i förakt, skulle inga högre karakterer gifvas, utom i den händelse, att någon lidit prejudice ; och vår nuvar. grundlag gifver alls ingen anledning till det bruket att hugna med karakterer.
Der står, att Konungen utnämner till embeten; men der nämnes ej ett enda ord om utnämning till titlar, Jag kan derföre ej annat än anhålla om återremiss, och jag gör mig så invcket säkrare hopp derom, som Utsk. pag. 9 tillstyrkt R.
St. att bifalla på förhand, hvad Utsk. framdeles ärnar föreslå.
Der står nemi., att ”Utsk. slädnät i det beslut att tillstyrka bibehållandet af de för allmänna bevillningens utgörande nu gällande hnfvudgrunder, nemi. personlig skyddsafgift samt afgift å synbar förmögenhet eller inkomst, med de förändringar, förklaringar och tillägg uti i83o års bevillnrsstadgä, sorn Utsk. dels nu och dels särskildt, i afseende på tillämpningen, kommer att föreslå.”
Det torde således vara alldeles nödvändigt att återremittera betänkandet.
Skälen för min begäran innefattas hufvudsakligen i den af Gr. v.
Fersen betänk bifogade reservation.
Det torde vara för vidlyftigt att dermed trötta R. o. Åd.
När jag yttrade mig i anledn. af BeviIln.Utsk:s utlåt. rör:de Frih.
Sprengtporten motion om accis pä brännvin, som till Stockholm införes, tog jag mig friheten att motsätta mig motivet för afslaget.
Utsk. sade dä, att det ansåg betänkligt ”att beträda en ny skattebana.” Jag förklarade, alt jag, långt ifrån att anse det betänkligt, önskade, att den beträddes.
Jag tror, att vi aldrig kunna komma att beträda denna nya skattebana, som jag skulle önska och uti hvilken jag kan se någon lindring i de bördor, som så ojeinnt trycka, om ej Bevilln.Utsk. afgifver ett helt och detailleradt betänk., sådant sorn grundlagen omtalar.
Jag lägger ej Utsk. till last, att det ej skett denna gång; Utsk. har följt föreg.
Utsk:s erfarenhet, och har ej kunnat göra det utan impuls från Stånden.
Jag skulle tro, att tiden nu vore inne att öfvergå till de indirecta skatterna från de directa.
Jag kan Den 12 Maj f. m. 3i icke fullt dela den mening, som af en reservant, Hr v. Hohenhausen, blifvit yttrad.
Jag anser ieke, att consumtionsafgifterna böra utgå i den form, han föreslagit; men jag tror lika med honom, att en consumtionsafgifl på spel är af vigt och nyttig, då den lagges på korten.
Jag tror det vara möjligt att deraf få en stor inkomst, som återfaller på de spelande, nemi. genom en högre stämpel.
Det är denna grund, Gr. v. Fersen antagit för sitt förslag.
Han har exempelvis anfört åtskilligt.
Jag önskade, att 1\. o. Ad. ville slå upp hans reservation och se, huru han ansett åtskilliga delar af beskattningen kunna öfverflyttas.
Jag hade hoppats, att Bevilln.
Utsk. tagit detta förslag i närmare besinnande.
Jagskall bedja att i anledn. af detta betänk, få gifva tillkänna, att bland många andra ett exempel finnes, huru man kan lyckas att indirect bereda betydliga inkomster, hvarigenom de di vecta kunna minskas.
Ett sådant är ehartse-sigillatae-afgiften, hvilken nu, olämpligen fördelad, ej ger den inkomst, som man deraf bör hafva, och hvilken, utan alt trycka annorlunda än jernet för alla, som ingå i transactioner, skulle kunna betydligen ökas.
Jag anser det vara en missförstådd ide' att lägga alltför stor chartae-valör på åtskilliga afhandlingar; det föranleder endast till underslef och emot verkliga förhållandet nedsatta köpeskillingar.
Jag är ganska öfvertygad, att när Ulsk. kommer att behandla den frågan, Utsk. af uppgjorda calculer skall finna den satsen vara riktig, att del ej är från de större valörerna, sorn den betydliga inkomsten härflyter, utan alt det är från de små valörerna, 2- och 3-sk:s-ehartorna.
För min del skall jag bedja att fä fästa Utskrs uppmärksamhet derpå, alt om det ginge till hos oss med charta sig i 1 la ta som i andra lander, der den gifvet1 en betydlig inkomst, nemi. att alla transactioner skola skrifvas på en låg ehai tae-stämpel, skulle en betydlig inkomst uppkomma, och skatten skulle föga kännas för andra än dem, som göra stora affärer, och för dem vore den af föga betydenhet.
Jag vill blott nämna, alt om Utsk. antog det förslaget, att hvar och en transaction skulle vara skrifven på en lag chartae-valör, i stället för att nu, närden för domstol presenteras, vara belagd roed charta, skulle man ej undandraga sig att skrifva på denna lilla valör, enär, ifall den skulle inför domstol företes, handlingen vore ogild.
Detta är den enda controllen; och i följd deraf borde t. ex. alla köpmans- och handelsböcker, sorn skola få beedigas, vara skrifna på charta.
Jag hemställer, hvilken skada val deruti läge, om, i stället för alt nu skrifva pä simpelt papper och köpa det vid pappersbruket, köpmannen måste köpa vissa ris stamphult papper lör att inbinda till sina böcker.
Om ingenting annat gälde än det, som vöre skrif vet på sådant papper, skulle en stor inkomst inbringas.
Det är visserligen sannt, att detta vore en beskattning; men den kännes ovilkorligen mindre tryckande, än den directa, som faller efter Den is
Maj f. m. i:sta och 2:dra artiklarna.
Dessa mina anmärkningar har jag endast velat framställa såsom exempel för Utsk., att derifrån linna väg till en stor inkomstkälla på indirect väg, och har endast velat antyda dem för att dermed gifva anledning åt Utsk. (hvilket äger ledamöter, som bättre kunna utveckla dem) att taga frågan i närmare betraktande.
Då jag är öfvertygad, att man ej vill envisas med att söka alla inkomster på i:sta och 2:dra artiklarna, skall man säkert vara nöjd att hafva denna nya skattebana att beträda.
Dessa äro mina skäl till begäran om återremiss.
Jag delar ej med Hr v. Hohenhausen den öfvertygelse, att man skall kunna motverka brännvinssupandet derigenom, att man lägger skatt på the', caffe', m. m.
Jag skulle snarare önska, att man ville uppmuntra bruket af dessa utländska varor, såvida man vill hindra brännvinets bruk; men jag kan ej instämma deruti, att bruket af brännvin är så skadligt.
Brännvinet är numera en nödvändighetsvara för den arbetande classen och blir en kinkig sak att afskaffa.
Jag tror äfven, att dess begagnande från medicinska grunder ganska väl kunde försvaras, när man vet, huru folket är nödsakadt att lefva.
Jag skulle således ej tro, att det vore rätt att genom någon slags bevillning förmå allmänheten att afhålla sig från ett måttligt bruk af en vara, som först genom öfvermåttet af dess begagnande blir skadlig.
Ehrenborgh , att den indireeta beskattningen vore den minst känbara, men får för det närvarande göra den anmärkning, att jag ej tror vår handel nu vara i det tillstånd, att den kan bära en hög tull; det kunde allt för mycket skada vår export.
Ej heller tror jag, att så länge vårt beskattningssystem är grundadt på grundskatter, det är rätta tidpunkten att införa sådana bevillningar.
Det skulle ej med välbehag emottagas, emedan det verkade för litet på allmänheten.
Innan vi öfvergå till ett klokare system i det hela, och innan vi afskaffa grundskatterna samt ställa dem i bevilIningsform, tror jag den indireeta beskattningen i sin helhet vara för tidig.
Förslaget att genom chartaesigillatae-afgiften inbringa större inkomst samt förekomma underslef dervid gillar jag alldeles.
Jag tror, att man borde på charta skrifva alla afharidlingar och på en liten charta.
Hvad angår Hr Cederschjölds anmärkning mot TJtsk:s yttrande om hans förslag, gillar jag äfven den till en del.
Om man kunde mota fåfängan i landet, skulle man hafva gjort ett stort steg; men jag hemställer, om ej samma sak kunde vinnas genom en förhöjd charta.
Jag anhåller att få göra en anmärkning - Den 12 Maj f. m. 33 ning emot Utskts förslag att framfh tta skyddsafgiften från i 7 till 18 år.
StatsUtsk. har föreslagit fram flyttning af rnäntalspenningarna från i5 till [7 år.
Två skäl hafva dertill verkat, det ena att bereda en lindring i skatten, det andra att komma till reda i räkenskaperna.
Skulle nu, på sätt Utsk. föreslagit, skyddsafgiften komma att utgå vid 18 års ålder, så förlorades den ena af dessa fördelar.
Utsk. säger, att erfarenheten visat, det ynglingar ej äro arbetsföra förr än vid 18 års ålder.
Jag vill medgifva, att Utsk. till en viss grad kan hafva rätt; men å andra sidan måste medgifvas, att ju senare barnatvånget lossas, ju längre ligga de föräldrarna till last.
Således är det ganska ovisst, om det, som Utsk. afsett, att nemi. en lindring för husfäderna skulle vinnas, blefve följden.
Måhända blefve barnet derigenom längre i huset och blefve detsamma derigenom längre till last.
Det är ej för att bestrida återremiss, som jag begärt ordet; jag har blott velat nämna, alt anledningen till min reservation är den, att jag nu anser tiden vara inne att försöka att minska skattebördorna, utan att derföre minska statsintraderna, och sålunda öfvergå till ett beskattningssätt, hvarigenom skatterna lätt ingå, från ett, som tungt trycker landet.
Om betänk, är knapphändigt uppsatt, så är det en sak, som de personer, hvilka dermed haft en närmare befattning, få besvara.
Jag vill endast upptaga de anmärkningar, hvilka blifvit gjorda emot punkter, hvilka jag med min röst bitradt.
Då ar första frågan Hr v. Hohenhausens förslag om en öfverflödsbeskuttning, hvilken man vill gifva det mera vackra namnet af en consumtionsafgift.
I denna sak har blott en talare yttrat sig, och för honom äro mina åsigter kända; jag upptager således nu ej denna fråga.
Hvad åter angar Hr Cederschjölds anmärkning emot afslaget å hans motion rör:de bevillning å karaktersfullmagter, får jag nämna, att jag icke kunnat i motionärens tanke instämma.
Flera svårigheter emot förslagets antagande hafva visat sig för mig; bland andra vore det en obillighet, om man nu skulle lägga bevillning på personer, som redan hafva sådana fullmagter.
Jag inser ej, att dessa personer skulle kunna anhålla att från sina fullmagter blifva befriade Förslaget innebär således en obillighet, sedt från denna synpunkt.
Återigen från en annan sida finner jag, att om det ej vore fråga om dem, utan endast om de personer, hvilka framdeles erhålla sådana fullmagter, så uppstår den omständigheten, att bevilln:sförordn. kornrne att göra skillnad emellan personer, som erhållit karaktersfullmagter före eller efter i835.
Sådan specilication synes mig likväl ej böra inflyta i en bevilln.förordn.
Dessutom erlägges för dessa karaktersfullmagter bevillning på sitt sätt redan genom en annan bevillningsartike!, nemi. genom chartan.
Inom Utsk. upplystes af en person, hvilken jag ej 7 H. 5 Den »2 Maj f. ra. anser mig böra tveka att nämna, Commercerådet Wik, att den karaktersfullmagt, han liar, kostat circa 2000 r:dr riksg:s, eller åtminstone ett capital, motsvarande omkring
So r:dr b:co i ränta a 5 proc.
Denna ränta kan ju med allt skäl anses såsom en årlig bevillning för karakteren.
Jag tror således, att redan en betydlig årlig afgift finnes härå lagd, och den utgår så mycket säkrare nu, än på annat sätt, som den erlägges på förband i capital; ty när fullmagten är löst, behöfver man ej riskera någon afskrifning eller bristande betalning för medellöshets skull.
Man har redan på en gång för hela sin lifstid oell ändå längre erlagt en vida högre beskattning, än man kunde såsom årlig afgift ålägga.
En värd talare har äfven nämnt, att man kunde höja chartaebeloppet.
Detta skall jag ej motsätta mig; men det uppgår redan till 3o ä 60 proc. af den lön, som åtföljer motsvarande tjenster på stat, och det tror jag kan vara tillräckligt.
Ehrenborgh har framställt en anmärkning, att chartae-sigillatae-beskattningen borde på annat sätt utgå.
Jag instämmer i hvad han nämnt.
Förslaget til chartse-sigillatae-förordn. inkommer snart, och jag har deltagit i dess beredande.
Jag skulle inom Utsk. utgått från samma princip, sorn Frih.
Ehrenborgh här framställt, om jag ansett möjligt att der göra den gällande; men jag hoppas, att
Stånden utgå från denna princip och återremittera nämnde förslag.
Ehrenborgh har ganska rikligt uppgifvit, att det belopp, sorn de små chartorna inbiinga, är proportionsvis mycket större, än det, som inbringas genom r:drschartor och deröfver.
1 medeltal har beloppet af de förra uppgått till 140,000 r:dr och de sednare till 190,000 r:dr.
Det synes således, som de förra proportionaliter skulle inbringa vida mera än de sednare.
På denna grund tror jag, att en sådan förändring, som Frih. föreslagit, skulle lända till stor förmån, skaffa staten en rik inträd och ej vara mycket betungande.
Horn har, i anleda. af det förslag jag såsom reservant gjort, framställt, att det ännu vore för tidigt att göra något, emedan bevillningen vore en obetydlig del af beskattningen.
Jag får då fästa uppmärksamheten derpå, att jag menar ej blott den statsbristsumma, som utgår efter irsta och 2:dra artiklarna, utan allt, hvad i (io §.
Reg.F. såsom bevillning finnes upptaget.
Detta är i StatsUtskrs betänk, upptaget till 3,757,000 rrdr, och de ordinarie inkomsterna till 3,180,000 rrdr.
Således utgöra de nära nog lika stor summa.
Jag instämmer gerna deruti, att det kunde vara nyttigt att öka bevillningärna för att söka lindring i de från jorden utgående onera; men jag tror, alt vi, om ej annat, i närvarande tidpunkt böra söka åtminstone till en del bereda öfvergängen till ett sådant syslem Tullen, hrännvinsbevillningen och chartae-sigillatseafgiften kunna vara rika källor till inkomst, om systemet ej missvårdas.
Bevilln.Utsk. har förklarat
Den 12 Maj f. m. 35 sig ej kunna vika från de nu gällande grunder, men vili dock föreslå åtskilliga modiiicationer; och, sorn Utsk. uttrycker sig, äro dessa grunder bestyrkta af 22 års erfarenhet.
Utsk. hade kunnat gå vida längre tillbaka, med en erfarenhet, afbruten endast af åren fr. 180g t. o. m. 1812; men i afseende på en så vigtig fråga, som den om en jemn fördelning af skattebördorna, hade jag trott, att Utsk. bort taga litet närmare kännedom af förhållandet med :8ogoch rSioårs grunder, än som skett, då Utsk. i anledn. af Frih.
Boyes förslag yttrar sig sålunda: ”Vid öfvervägande häraf har Utsk., ang:de först Hr Frih. Ludv.
Boyes ofvannämnde motion, i hvad den rörer Hr Frih:s yrkande, att 1810 års bevilln:ssystcm måtte åter upplifvas, ej trott sig böra ingå i någon egentlig vederläggning om olämpligheten af ett system , som, redan år 1812 förkastadt, R.
St. sedermera, oaktadt fråga derom vid sednare riksdagar blifvit vackt, icke vidare funnit antagligt; hvadan Utsk., som ej heller förbisett de dervid anmärkta och af motionären sjelf till en del erkända olägenheter, samt med kännedom af de felslagna resultat, detta system under tillämpningen frambragt, äfvensom med föreseende af svårigheten, om ej omöjligheten, att stadga controller emot missbruken af hvarje sådan, på en mera arbiträr pröfning beroende beskattningsmethod, icke kunnat fästa afseende å Hr Frih:s förenämnde förslag till bevillningsgrunder, utan afstyrker härmed dess antagande.”
Denna period i Utsk:s betänk, innehåller bevis derom, att
Utsk. ej gjort sig reda för följderna af tillämpningen utaf 1810 års grunder; ty om Utsk. gjort det riktigt, hade det funnit, att dessa grunder slogo på siffran in efter den beräkning, man gjort, innan 5oo,ooo r:dr blefvo tillagda bevilln:ssumman, utan att man ändrade grunderna för fördelningen eller rättare proc:tberäkn. af inkomsten.
En emot denna summa svarande brist uppstod altså.
Detta bevisade, att bevillningen, efter riktig beräkning, hade utgått, om ingen minimitarif hade existerat och proc. blifvit beräknad i förhållande till den förhöjda bevillningssumman.