Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab, sedan vi vid förra Riksdagen tagit ett så stort steg som vi då gjorde, så böra vi nu taga små steg och ej på en gång böja skatten till det belopp, hvartill det likväl synes vara afsigten att framdeles böja den.
Nu får jag säga, att jag haft den stora tillfredsställelsen, att jag, som under flera Riksdagar setat i BränvinsUtsk., alltid yrkat på en sådan princips tillämpning i bränvins-lagstiftningen som vid sista Riksdagen antogs.
Vid 1844 års Riksdag stod jag ensam i BränvinsUtsk., som då bestod af 100 ledamöter; jag stod ensam mot alla, jemte en annan person, hvilken, liksom jag, var en ung karl, hvarföre man ock betraktade oss såsom opraktiska filantroper, till hvilka man ej borde lyssna.
Likväl har det visat sig, att våra principer gjort sig gällande, ehuru icke förr än notahlare personer ställde sig i spetsen för reformen och genom utgifvande af skrifter inverkade på opinionen till dess den blef så stark att man kunde genomdrifva sista Riksdagens beslut.
Jag tror, att om man nu höjer skatten till 60 eller 75 ören, så kommer det att hafva samma inflytande på smuglingen som förut, nemi. att den blifver hvarken större eller mindre.
Smuglingen beror helt och hållet på tullförfattningarne och deras tillämpning af Tullstyrelsen.
Jag tror att man kan räkna derpå, att svårigheterna i detta fall blifva allt. större och större.
Detta är icke något nytt skäl som man kan lägga till grund för den vissheten att smuglingen från Danmark år ifrån år minskats.
Det är tulltjenstemännens förtjenst, och jag tror ej att skatten haft något inflytande derpå.
Gr. af Ugglas har sagt, att inledda diplomatiska underhandlingar emellan Danmark och Sverige utan tvifvel skola leda till det resultat, att vederbörande i Danmark meddelade vederbörande i Sverige underrättelse om det bränvin som anmältes till export, på det att man här måtte vara beredd på insmuglingens förekommande.
Jag ber att få uplysa Gr. af Ugglas derom, att detta förhållande redan under flera år ägt rurn.
Så snart någon anmält sig i tullkammaren att få drawback för bränvins-export har alltid en skrifvelse utgått derifrån till vederbörande i Sverige för att göra dem upmärksamma på förhållandet.
Jag tror att om sådana diplomatiska förhandlingar kunna uträtta något, så vore det att förmå Danmark ifrån att gifva drawback.
Det enda verkliga skälet, som blifvit anfördt, torde vara det, att så länge vi hafva tvenne olika sätt för bränvinsbränning bör man icke höja skatten alltför mycket, emedan beräkningsgrunden är olika.
Deruppå svarar jag, att om de små pannornas afverkningsförmåga hädanefter kommer att beräknas såsom Ulskm före - 512 Den 6 Maj f. m. slagit, så är det min på erfarenheten grundade Öfvertygelse, att de flesta små pannor komma att nodläggas.
Visserligen måste jag medgifva, att det ligger inom möjlighetens gränsor att göra sådana inrättningar, att de enkla pannornas afverkningsförmåga kan updrifvas ännu högre, men när man vet att mängden af bränvinsbrännare med små pannor äro bönder och då jag tror att endast större possessionater riktigt studerat grunderna för bränvinsbränningen, så lärer det också hädanefter vara dessa som hufvudsakligen komma att vinna på handteringen och tillverka ett större qvantum bränvin pr dag än Utsk:n beräknat.
Det är derföre jag tror, att samma skatt som man nu bestämmer för de större brännerierna äfven kommer att drabba de mindre, och derföre tror jag att de flesta små brännerier komma att nedläggas, enär denna handtering är i sig sjelf både besvärligare och underkastad mera risk än de större.
Om nästa § antages, så tror jag att man vid nästa Riksdag skall få se att tusentals småpannor, som nu äro i gång, blifvit nedlagda, och då tror jag att man inträdt i det stadium, som de värde talarne midt emot mig åsyftat, eller att helt och hållet förbjuda småbrännerierna.
Man torde ej kunna säga, att man i Sverige gått brådstörtadt tillväga med afskaffandet af en af landets skadligaste handteringar, enär man behöft 3 Riksdagar för att utrota småpannorna, som i Norge till hela landets belåtenhet på en gång förbjödos.
Ifråga om skatten har jag ifrån början sagt, att dess bestämmande egentligen är en smakfråga och icke utgtåt från någon egentlig princip, och derföre har man antagit den principen, att man af den skadliga näringen bör draga den största möjliga vinst, då man ej anser sig kunna förbjuda densamma.
Hvad är denna vinst?
Jo att deraf draga en statsinkomst.
Det är allmänt erkändt att denna skatt trycker mindre än någon annan.
Den trycker endast den som super mycket bränvin och man bör väl ej upmuntra denne i hans syndiga lefnadssätt.
En förökning i skatten af 4 sk.
Bko är icke heller att förakta för Statsverket.
Då den qvantitet bränvin som årligen kommer att afverkas kan antagas till 12 milhr k:r, skulle tillökningen utgöra 1-| million Rdr Rmt, och vid en Riksdag då statsbehofven äro så stora som vid denna, skulle jag tro att om man erkänner att bränvinsskatten är den minst tryckande af alla, man icke borde försumma att begagna sig af detta tillfälle att förskaffa sig en statsinkomst som man ganska väl behöfver.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på Utsk:ns förslag blifvit yrkadt dels bifall, dels den förändring att afgiften för hvarje tillverkad kanna bränvin skulle utgå med 75 öre, blef propos. till bifall å Utskrns i fråga vide förslag framstäld och besvarad med starka
Den Den 6 Maj f. m.
A13 Den som bifaller Sammansatta Beviiln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrns förslag i afseende på 40 (nya 39) g:n af Förordn:n ang:de vilkoren för bränvins-tillverkning, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifalles Utskrns förenämrfde förslag med den förändring att afgiften för hvarje tillverkad kanna bränvin utföres med 75 öre.
Vi'd! voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer:
Hr Gr. o. Landtm, tillkärinagaf alt anslag blifvit utfärdade till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. § 42 (41).
Efter upläsning of Utskrns förslag till förändrad lydelse af denne §, yttrade Frih.
Dä vid sisth Riksdag det särskilta Utsk. till styrkte en sä låg beräkning utaf enkel redskaps afverkningsförmåga, som den 42:dra §:n i nu gällande BränvinsFörordn. innehåller, så skedde detta, åtminstone hos Utsk:s flesta ledamöter, med full öfvertygelse derom, att beräkningen verkligen var för låg; men man ansåg, i mitt omdöme, ganska välbetänkt, att vid öfvergången till en ny lagstiftning beskattningen å de mindre brännerierna ej finge på en gång alltför mycket höjas.
För min del vill jag icke motsätta mig den förhöjning i skatten Utskm här föreslagit, men jag förklarar tillika, att jag grundar mitt votum på de Hrrs auktoritet som tillstyrkt den förhöjda beräkningsgrunden.
Visserr ligen har jag såsom ledamot uti den af K M. år 1846 nedsatta Komité för afgifvande af förslag till ny BränvinsFörordn. öfvervarit en profbränning med enkel redskap, dervid ganska riktigt på dagen afverkades en qvantitet bränvin motsvarande dubbla pannerymden, och jag tror jemväl, att det tili och med är möjligt att afverka ännu mera; men jag frågar dock: månne mängden af den stora klassen mindre bränvinsbrännare hafva hunnit så långt uti skicklighet att utöfva denna handtering, att de ej skola anse den nu föreslagna beräkningen vara öfverdrifven?
Uti åtskilliga provinser, såsom t. ex. i Östergöthland, torde visserligen afverkas vida mera än dubbla pannerymden; men säkert är, att det finnes vida flera orter i Riket der afverkningen icke stiger till nämnde belopp.
Jag tror således att man gått något för långt då man såsom beräkningsgrund antagit den högsta möjliga afverkningsförmågan, och förklarar härmedelst, att jag heldre velat hafva det andra alternativet, nemi. de små pannornas totala afskaffande.
Detta hade varit det klokaste, ty så länge man tillåter dem fortfara, är det ej rättvist att ålägga dem en öfverdrifvet hög beskattning.
- V II. 33 Sii Den 6 Maj f. m.
Vid bestämmandet af de små pannornas beskattning bar man varit nödsakad att använda den redan antagna beräkningsgrunden elier afverkningsförmågan.
Raab tyckes åsyfta, att man dervid ej bordt antaga den afverkning som kan äga rum, utan den som i allmänhet äger rum.
Men det är väl ej på grund af en sådan åsigt som man bör lagstifta, utan på grund af den bestämda kännedomen, att vid ett mindre bränneri, någorlunda försvarligt drifvet, man mycket väl kan komma till det resultat Utsk:n antagit.
Jag för min del behöfver ej såsom Frih.
Raab grunda mitt bifall till förslaget på auctorilelen hos de
Hrr soro afgifvit detsamma, ty jag har förskaffat mig upgifter af trovärdiga personer, utvisande alt med en 20 k:rs panna tillverkats minst 35 k:r och mest 52 k:r pr dygn.
Häraf visar det sig att den minsta averkningen upgått till pannerymdens dubbla belopp, minus en kanna, ty man skattar för 18 lcrs panna, enär 2 k:r afdrages för kokrummet, samt att den högsta averkningen endast med 2 k:r understigit pannerymdens tredubbla belopp.
Jag kan således åberopa erfarenhetens vittnesbörd till stöd för min åsigt, att Utsk:n ej beräknat afverkningsförmågan för högt, om man förutsätter att handteringen skötes någorlunda försvarligt.
Jag är dessutom öfvertygad derom, alt småpannornas innehafvare komma att updrifva afverkningsförmågan ännu högre, emedan det finnes åtskilliga på vetenskapliga rön grundade sätt att updrifva denna afverkningsförmåga, men jag hoppas att sådana bränvinsbrännare komma att utgöra ett fåtal, och jag tror att om R.
St:r nu bifalla Utskms förslag, skall resultatet blifva att en stor del af de nuv:de små brännerierna kommer att nedläggas, och då kan man mycket lättare vidtaga den i Norge redan genomförda åtgärden, att helt och hållet förbjuda småpannorna, hvarigenom man slutligen komme till en rationell lagstiftning för den ifrågav:de näringen.
Hr Adelborg: Frih.
Raab är känslig för att denna fråga icke skall taga en sådan vändning, att en så betydande del af svenska folket som Bondeståndet skall tro sig i något afseende vara i denna fråga förtryckt eller anse sina rättigheter som medborgare underkända, ty om några kunna hinna till en större afverkning än en gång pannerymden, så kan ej flertalet göra det, och om det verkligen så är, att den tekniska skickligheten icke finnes hos så många, skall näringen trängas ur deras händer och i kapitalisternas, så att man under sken af en ny lagstiftning blott inför en ny orättvisa.
Det kan tyckas för hvar och en, som är mån om att hvarje lag som utkommer skänker rättvisa, vara ganska riktigt, men jag får uplysa, att vid frågans behandling inom Utsk:n inträffade det förhållande, att sedan man först antagit att de små pannorna skulle stå under samma kontroll och samma beskattning som de stora och det blifvit provisionel beslut derom, så, och efter det frågan en tid hvilat på bordet, ångrade sig BondeSt:s ledamöter och ville återgå till det gamla beskattnings- och kontrolleringssystemet, i fruktan att den nya författnm, som dock ej afsåg något annat än lika rättvisa åt båda slagen af bränvin»- Den 6 Maj t. in. 5X5 brännare, skulle lända BondeSt. till men.
Detta förhållande kan i min tanke ej bevisa något annat, än att de fruktade att om hvarje k:a bränvin som producerades vid de små brännerierna verkligen blefve beskattad på samma sätt som skedde vid de stora brännerierna, så skulle skatten å de förra blifva högre än om de gingo in på beräkningen af dubbla pannerymden.
Denna uplysning torde lugna Frih.
Raab och öfvertyga honom derom, att BondeSt:s ledamöter noga hafva beräknat sin fördel då de afveko från sitt första beslut och utan votering antogo det sednare förslaget.
Gr. af Ugglas förklarade sig vara förekommen af och instämma med Hr Adelborg.
Utskins i afseende på ifrågav:de § afgifna förslag blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. § 4 3 (4 g).
Härvid föredrogs först det yttrande och förslag, hvarigenom förändring i denna § blifvit af Utsk:n tillstyrkt.
Raab: dag ämnar visserligen ej att strängt motsätta mig den förändring Utsk:n här föreslagit, men jag kan dock ej underlåta att anmärka, att densamma är temligen öfverflödig.
Den nu gällande §:n lyder sålunda: »Afgift för bränvins-tillverkning erlägges förskottsvis och för minst en half månad i sender.»
Detta stadgande är kort och, i min tanke, fullkomligt klart, då deremot det nya stadgandet är fyra rader längre.
Jag tror icke att det varit behöfligt att göra en omskrifning, som kommer att kosta mera tryck och papper.
Det är klart att det bör få bero på bränvinsbrännarens eget skön att insätta mera penningar än för en half månad i sender och någon bestämmelse derom torde således ej erfordras.
Jag yrkar afslag å förändringen och vidblifvande af den gamla ordalydelsen.
Lika med den siste värde talaren, men ännu allvarligare yrkar jag det nya förslagets förkastande.
Jag har nemi. emot detta förslag några ganska väsendtliga anmärkn:r.
En af dem bar Frih.
Raab omnämnt, nemi. att den nu gällande §:n har den förtjensten att i få ord uttrycka allt som beböfver uttryckas, då deremot §:n genom det förtydligande, som blifvit föreslaget, endast blefve till följd af de många orden otydligare.
En annan och vigtigare anmärkn. är den, att man med den nya ordalydelsen tyckes åsyfta en inskränkning i den nuv:de rättigheten att erlägga afgift för båda brännings-månaderne på en gång, en rättighet som äfven blifvit af bränvinsbrännare, åtminstone inom Stockholms län, begagnad.
Vidare har jag att anmärka, att man i förslaget medgifvit bränvinsbrännare att förskottsvis nedsätta penningar till gäldande af afgiften för en möjligen blifvande öfverskotts-tillverkning.
Detta stadgande torde väl ej komma att medföra någon olägenhet, enär Utsk:n föreslagit, att afgifton för öfverskotts-tillverkning skall utgå med en fjerdedels 5iG I)«[| C
M nj (. dt. förhöjning, och häraf utan tvifvel kommer att följa att något öfverskott ej blifvit till verkadt, men stadgandet är äfven just derföre öfveiflödigt, hvarförutan det möjligen kan föranleda större svårighet vid liqviden emellan ränterierna och bränvinsbrännare.
Jag anhåller på grund häraf att den nu gällande sällsynt vä! redigerade §:n måtte oförändrad bibehållas.
Den föreslagna förändrade ordalydelsen af denna § har tillkommit till följd af gjord anmärkn. derom, att den nu gällande skulle vara otydlig i så måtto, att uttrycket en half månad kan förstås på olika sått, enär dermed kan menas så väl 15 dagar eller hälften af den vanliga månaden, som 13 dagar eller hälften af bränningsmånaden.
För att undanrödja denna otydlighet hafva Utskm föreslagit ordet: tillverkniny&månad.
Det andra tillägget Utsk:n föreslagit, eller att bränvinsbrännare skulle äga rättighet att nedsätta penningar för öfverskottstiilverkning, har föranledts deraf, att åtskilliga fabrikanter beklagat sig deröfver att de ej genast fått disponera sitt öfverskottsbränvin.
Denna klagan föranledde Utsk:n att föreslå en utväg, genom hvars begagnande dispositionsrätten öfver öfverskottsbränvinet genast efter dess tillverkning utan någon risk för Staten kunde få utöfvas.
Liljencrantz har visserligen påstått, att någon öfverskotts-tiliverkning sällan eller aldrig skulle komma att äga rum, emedan bränvinsbrännare, heldre än att betala den förhöjda skatten, anmäler sig för större bränning än han ämnar verkställa och sedermera återlyfter hvad han för mycket deponerat.
Om likväl Gr.
Liljencrantz genomläser 46 §:n, så skall han finna, att hvad tillverkaren sålunda får återlyfta ej får öfverstiga il:del af den erlagda afgiften.
Om således, på sätt det lärer händt inom Stockholms län, en person, som t. ex. anmält sig för 5000 k:r, till följd af begångna fel ej på månad tillverkat mera än 2,000 k:r, får han af den erlagda afgiften ej återlyfta allt som öfverstiger afgiften för dessa 2,000 k:r, utan endast -J:del af afgiften och förlorar följaktligen skillnaden emellan denna -^del och afgiften för det verkligen tillverkade beloppet.
Denna föreskrift utgör således ett hinder för anmälningar om för stor tillverkning.
Liljencrantz bar anmärkt såsom en ofullständighet i Utskms förslag, att deri ej funnes uttryckt att en bränvinsbrännare ägde rätt att erlägga afgiften för båda månaderne.
Anmärkn:s riktighet vill jag medgifva, men jag får på samma gång förklara, att orsaken till den anmärkta ofullständigheten är den, att
Utslcn ej trott att någon bränvinsbrännare skulle vara hugad att ålägga sig en så stor förlagsutgift som en för två månader i förskott erlagd skatt.
Jag för min del skulle tro det vara skäl att bifalla Utskms förslag.
Man har påstått, att någon tvekan ang:de rätta meningen med uttrycket: en half månad skulle förefinnas, men jag får med anledn. häraf fästa upmärksamheten deruppå, att denna tvekan aldrig kan sträcka sig längre än dertill, Den 6
M a,j f. m. att den som skall erlägga afgiften kan råka i tvekan huruvida, när månaden består af 31 dagar, han bör betala afgift för 15 eller 16 dagar.
Vid sådant förhållande kan dock aldrig från myndigheternas sida ifrågakomma någon tvekan, enär afgiften erlägges i förskott.
Det är visserligen sannt att afgiften icke erlägges hvarken för 15 eller 16 dagar, enär sön- och helgedagar afräknas och således endast 12 eller 13 dagar återstå, men jag har tagit dessa siffror för att beteckna en half månad.
Ibland de förfrågningar öfver Förordnms rätta förstånd, som jag under de tvenne sista åren hört framställas, har jag ej funnit någon, deri uttryckts tvekan huruvida afgiften skall erläggas för 15 eller 16 ■dagar.
Den föreslagna förändringen bevisar således ej något annat än en öfverdrifven lust hos Utslcn att tumma på Förordntn och göra otydligt hvad som förut är utmärkt tydligt.
Jag anhåller fortfarande om förkastande af den föreslagna förändringen.
I afseende å hvad en värd talare nämnde, eller att månaden såsom s. k. bränningsmånad skulle beräknas till 26 dagar, får jag tillkännagifva, att månad, när detta ord förekommer i lagstil, räknas till 30 dagar.
Den härefter först lill bifall å Utskins förslag framställda proposin besvarades med Ja, blandade med
Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå den af Utsk:n föreslagna förändringen, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Sedermera förekom och bifölls Utsk:ns i sammanhang med denna g afgifna yttrande, ang:de en af Riksdagsfullmäktigen Pehr Benjaminsson väckt motion. S iS (44).
Efter upläsning af
Dtslcns i afseende på de 3 första mom. af denna g afgifna yttrande och förslag, yttrade Frih.
I denna g hafva Utsk:n föreslagit en betydlig förändring i nu gällande Förordn.
Enl. densamma äger en bränvinstillverkare rättighet att tillverka bränvin ända till en tiondedel öfver det anmälda tillverknings-beloppet, utan att för detta öfverskott erlägga högre skatt, som förut erlägges då öfverskottet utgör mera än en tiondedel af nämnde belopp.
Deremot är det här föreslaget, att en bränvinsbrännare skall betala 25 proc. högre skatt för all öfverskotts-tillverkning.
Jag för min del anser detta stadgande vara sämre än det nu gällande.
Det är orättvist; emedan det är en ren omöjlighet för bränvinsbrännaren att på kannetalet bestämma det bränvinsbelopp, som de till bränningen afsedda råämnen skola komma alt gifva honom.
Han kan icke ens göra en så noggran beräkning deraf, att den ej understundom kan slå felt så mycket, att det verkliga tillverknings-beloppet öfverstiger 518 D e 11 6 Maj I. m. det anmäldta med mera 8n den nu medgifna tiondedelen.
Såsom vi känna, erhålles bränvin af tillverkad mäsk.
När nu denna mäsk är under afverkning och bränvinsbrännaren vill utröna, huru mycket bränvin han deraf kommer att få, måste han låta bränningen afstanna.
Det sednare tillskyndar honom naturligtvis stor förlust och således skulle han, enl.
Utskms förslag, få att välja emellan denna förlust eller förlusten att erlägga 25 proc. högre skatt för det möjligen blifvande öfverskottet.
För öfrigt innehåller detta förslag en inskränkning jemförelsevis med det nu gällande stadgandet.
Nu är nemi. maximum af bränvins-tillverkning 1,000 k:r pr dag, men, enl. förslaget, skulle en bränvinsbrännare, som förskottsvis betalt afgift för 1,000 kannors tillverkning, icke kunna beräkna sin bränning till mera Sn 900.
I förslaget ligger således en inskränkning af det nu medgifna maximum och jag tror ej att man bör bifalla något förslag, som afser att inskränka den frihet i handteringen, som hittills varit medgifven och snarare bör utvidgas än inskränkas.
Man har påstått, att den gamla §:n skall vara så till vida otydlig, att deri ej skulle bestämdt uttryckas, huruvida den förhöjda afgiften skall utgå endast för det kannetal bränvin, hvarmed öfverskotts-tillverkning öfverstege en tiondedel af det anmäldta beloppet, eller för hela detta öfverskott, så snart detsamma öfverstigit nämnde en tiondedel.
I min tanke är den förra tolkningen den rätta, men om än en sådan otydlighet finnes, bör vid densammas rättande man dock ej vidtaga en förändring i sak, som jag för min del anser vara oriktig.
Jag anhåller om afslag å den nya §:n. Gr. Liljencrantz:
Jag förmodar, att Frih Raab måste medgifva, att, på sätt Utskrn äfven omförmält, det heror på bränvinstillverkaren att emot slutet af bränningstiden moderera sin tillverkning så att något öfverskott ej upkommer.
Är förhållandet sådant, så kan icke någon väsendtlig olägenhet för bränvinsbrännaren upkomma af det här föreslagna stadgandet om förhöjd afgift för öfverskotts-tillverkning.
Jag anser således detta förslag gerna kunna bifallas, men jag ber att få fästa upmärksamheten dervid, att de i 3:dje mom. förekommande orden : »derför afgift icke blifvit, såsom i 42 § sägs, förskottsvis nedsatt» måste utgå, enär R. o. Ad. vid behandlingen af den 42 §:n beslutat, att någon förskottsafgift för öfverskotts-tillverkning ej får erläggas.
Raabs förmenande, att den nu gällande 45:te §:n borde tolkas så, att den förhöjda skatten ej skall utgå för mera än det kannetal, som öfverstiger det medgifna öfverskottsbeloppet eller en tiondel af det anmäldta beloppet, så får jag säga, att jag tolkat och tillämpat §:n på ett alldeles motsatt sätt, utan att klagan deröfver blifvit förd.
Meningen med stadgandet torde äfven vara att förekomma all öfverskotts-tillverkning utöfver nämnda tiondedel, och om detta ej kan bestridas, så är äfven min tolkning den rätta.
De olika tolkningar, som de siste värde Don 6
Maj f. m. öl 3 talarne omförmält, torde vara ett tillräckligt bevis derpå, att <§:ns lydelse tarfvar en förändring.
ByråChefen Nykander har äfven fästat upmärksambeten dervid, att §:n blifvit på olika sätt tolkad, och har han, sorn, i motsats till mig, ansett Gr.
Liljencrant/s tolkning vara den rätta, med anledn. af denna olika tolkning föreslagit den förändring af §:n, att all öfverskotts-tillverkning skulle beläggas med jjcs högre skatt.
Raab hor funnit den nya §:n sämre än den gamla, och ansett det vara omöjligt för bränvins-tillverkaren att kunna på förhand beräkna tillverkningen, icke ens på en tiondedel när, hvarföre det skulle vara Obilligt att förmena honom alt ulan förhöjd beskattning utsträcka sin tillverkning till denna tiondedel.
Jag gillar Frih.
Uaabs prmmiss, eller att en bestämd beräkning på förhand är omöjlig, men jag anser deremot icke denna prremiss böra leda till den af Frih.
Raab deraf dragna konklusion, ty bränvinsbrännaren kan ganska väl efter några veckors bränning utan förlust inskränka tillverkningen till det anmäldta beloppet.
Jag medgifver mycket gerna, att Utslcns förslag innehåller en inskränkning, ty maximum, ehuru bestämdt till 1,000 kannor, ar i sjelfva verket f. n. 1,100 kannor, men jag frågar i min ordning: hvartill skall ett maximum, som icke är maximum, tjena?
Vill man förhöja maximum, så må man öppet utsäga det, men man bör ej, enl. mitt omdöme, likasom insmuggla i förordningen ett högre maximum än det med tydliga siffror bestämda.
Vi hafva f. n. icke mindre än 3 maxima, nemi.
1,000, 1,100 och 1,200 kannor, och detta torde ej vara så alldeles riktigt.
Jag medgifver, att man kan göra förlust genom att, för att så säga, stanna på kannan, men jag förnekar, att denna förlust kan blifva större än en förhöjd beskattning för ett halft dygns tillverkning.
När man tillåter bränvins-tillverkaren alt tillverka lill och med en femtedel öfver det anmäldta beloppet, så ligger det, i min tanke, ingen synnerlig orättvisa deri, att man för denna ej anmälda tillverkning fordrar en något högre skatt.
Jag tillstyrker således bifall lill Utslcns förslag, med iakttagande likväl af den förändring Gr.
Liljencrantz redan omnämnt.