Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 53, med utlåt, öfver K. M:s nåd. propos. ang:de upphörande af Konungens tvänne röster i Högsta Domstolen, blef samma mern. ånyo lagdt på bordet af Ii. Ex. Den iG No vem be r e. m. 5g Hr Gr. Löwenhjelm, Gust., och Frih. Hermelin, Äng.
Föredrogs ånyo Const.Utskts den 7 dennes på bordet lagda meni.
N:o 54, med utlåt, öfver K. M:s nåd. propos. ang:de upphäfvande af hvad nu stadgadt år om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen.
Jag skulle tro, att Ståndets beslut i detta fall är beroende af det, sorn fattas öfver nästföreg:de betänkande.
När det blifvit hegardt på bordet , lärer väl äfven detta böra hvila i sammanhang dermed.
Hermelin, August Söderling, förenade sig med Hr von Hartmansdorff om detta måls bordläggande ånyo.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt ehuru han icke vore af samma tanke som Hr von Hartmansdorff sednast framställt, lomme målet, då det af tvänne ledamöter blifvit ånyo hegardt på bordet, att der förblifva till nästa föredragning.
Då nu äfven ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 7 dennes på bordet lagda mein.
N:o 55, ang:de ändring af Reg.Ftns i6:de §, införande af en ny i7:de §, samt ändrad ordningsnummer å nuvar. 17 och 18 §§:na, fästade Hr Frih. o. Landtm, uppmärksamheten deruppå, att detta mern. vore helt och hållet beroende af det föregående, och således borde, då det sistnämnda eller mern.
N:o 54 blifvit ånyo lagdt på bordet, äfven ånyo bordläggas. R. o. Ad. hördes häruti instämma.
Hamilton, Hugo, och Frih. Cederström, Jacob, lades ånyo på bordet StatsUtskts d. 7 dennes första gången bordlagda utlåt.
N:o 354, ang:de anslag å exlra-statsregler:n, jemte åtföljande särskildta utlåtanden under litt:is A, B, C, D, E och F.
Landtm, yttrade, att i sista Tahnansöfverläggning fråga förevarit 0111 dag för detta måls föredragande. llr Landtm, hade du uppgifvit, att omkring 80 mål vore hviiande på R. o. Adis bord, och att således någon tid fordrades för R. o. Ad. att skilja sig från denna massa, och de öfriga Ståndens Talmän hade ufven ansett, att extra-statsregler.m vore ett vigtigt ämne, som erfordrade någon tid att öfverlägga om inom de särskildta Stånden, och att 8 å 14 dagar dertill erfordrades, hvarföre fråga uppstod om att föredraga detta mål Onsdagen den 25 November.
Likväl hade ingen öfverenskommelse derom blifvit fattad, utan skulle vid den i morgon blifvande Tolmans-öfverläggningen fråga derom närmare förekomma.
Hr Landtm, trod - t)0 Den 16 November e. m. de, alt hvad göromålen hos R. o. Ad. anginge, vore deraf du icke något hinder att till föredragning af extra-stalsreglertn beståmraa Onsdagen den 25 dennes; och ville Hr Landtm., örn R. o. Ad:s ledamöter icke hade något dervid att erinia, inom Talmans-öfverläggningen föreslå nämnda dag till frågans företagande. R. o. Ad. hördes instämma häruti.
Ånyo föredrogs StatsUtskts den 7 dennes på bordel lagda utlåt.
Nto 355, i anledn. af väckta motioner om alia bevillningsmedel samt öfriga contanta statsbidrags ingående till Riksg.contoret.
Begärdes ånyo på bordet af Hr von Hartmansdorff, August, och Hr Råfe It, Anton.
Likaledes lades ånyo på bordet, på begäran af Hr Tham, Sebastian Mathias, och Hr Westfelt, Nils, StatsUlskts den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 35f>, i anledn. af väckt (råga 0111 restitution till staden Hudikswall af erlagd rotefrihets-afgift.
Till pröfning företogs StatsUtskts den 7 dennes på bordet lagda utlåt, Nto 35/, i anledn. af anmärkntr vid betänk.
N:o 315, angtde sökt befrielse från ersättandet af förskott lill utgifter i följd af cholera-farsoten.
Upplästes ett från BondeSt. ankommet prot.utdr. af d. i4 dennes of innehåll, ali Ståndet, vid föredragning af StatsUtskts utlåt.
N:o 357, bifallit så väl den af åtskilliga städer och socknar inom Götheborgs och Bohus län sökta befrielse från återbetalnings-skyldigheten i afseende på de till uppköp af likkistor begagnade och i betänk.
Nto 3i5 omnämnda medel, i,4a3 r:dr 8 sk. 5 r., som ock hvad Utsk. i sistnämnda betänk, tillstyrkt, angtde befrielse för iunevånarne i Morlanda, Tjörns och Fässbergs pastorat från den dem ålagda återbetalnings-skyIdighet af 351 r:dr 34 sk. 3 r., i hvilket beslut BondeSt., i anseende till ämnets särskildt ömmande beskaffenhet, inbjudit MedStånden att sig förena.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad. redan förut bifallit utlåt.
Nto 3i5, och således äfven den sednare af de summor, som i BondeStts prot.utdr. finnas omtalade , hemställande nu, om R. o. Ad. behagade antaga BondeStts inbjudning.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade medelst bifall till
Nto 35y vidblifvu sitt förut fattade beslut.
Den i6 November e. m. 61 Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Om mitt minne ej felar, så angår inbjudningen ersättning för några likkistor oell annat dylikt, bestigande sig till några hundra r:dr.
Om ej något annat är i fråga, så synes 11. o. Ad. väl kunna bifalla inbjudningen ; jag anhåller dock att hon måtte uppläsas, på det man måtte bestämdt veta hvarom fråga är.
BondeSt:s prot.utdr. upplästes ånyo.
Hr Edenhjeltn, Gillis:
Som denna nedsättning endast begäres för de fattigaste capell-församlingarna Morlanda oell Tjörn, anhåller jag att R. o. Ad. ville lemna sitt bifall till en sådan småsak, som här är i fråga, på det att embetsmännen måtte slippa att förgäfves resa för att göra utpantningar.
Ehuru jag hört Hr Edenhjelm, såsom landshöfding för det län, hvarinom dessa församlingar äro belägna, så kan jag likväl icke för min del deraf finna mig öfvertygad om nyttan eller ändamålsenligheten att bifalla inbjudningen.
Det må vara sannt , att de som häfta för denna skuld, icke makta att densamma betala; men då är det bättre, att samma skuld i laglig väg afskrifves, än att, som nu ifrågasattes, meddela eftergift, emedan sådana eftergifter lemna farliga praejudicater, enär många andra menigbeter deraf taga sig anledn. att framställa dylika önskningar, under åberopande af exempel då den eller den fordran af Slaten efterskänktes.
Jag afstyrker inbjudningen, men är icke emot, om , efter undersökning af bristande tillgång bos de gäldskyldiga, summan anmäles till afskrifning.
I olikhet med den siste talaren, får jag tillstyrka det Högl.
Ståndet att antaga BondeSt:s inbjudning.
De omständigheter, som tala för densamma, äro i sanning ganska ömmande; summan är föga betydlig, och jag kan ej befara, att prsejudicatet ofta kan blifva åberopadt.
Det är fråga om att eftergifva fordringar , sorn tillkommit, föranledda af cholera-farsolens härjande i detta land, och jag hoppas, att vi skola för framtiden blifva förskonade ifrån så val sjelfva anledningen, som det deraf följande beslutet.
Jag är af den sista värda talaren förekommen, och vill blott uppfylla min pligt att förklara, det jag anser mensklighetskänslan här tala till förmån för eftergiften.
Jag begär propos. på bifall till inbjudningen.
Äfven jag är förekommen af Hr von Troil i hvad jag ville svara i afseende å faran för prasjudicatet.
Jag tror i sanning, att i detta hänseende ingen fara är å färde. 62 D en 16 November e. m.
Samma förmån, som nu sökes, har förut blifvit beviljad Garl Johans samt andra församlingar. fnnevånarne i dessa församlingar hafva icke begärt något förskott ulan fått det ändå, derföre att man funnit det omöjligt att de skulle kunna återgälda den undsättning de fått uppbära.
Jag får endast fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att praejudicalet i delta fall synes vara så mycket mindre äfventyrligt, som sjelfva förordningen , i fråga om anstalters vidtagande till cholera-farsotens hämmande, innehåller ibland annat, att de menigheter, som ansågo sig äga skäl och anspråk på ersättning för gjorda förskotter, ägde derom att vända sig till R.
Således hafva dessa ifrågavar. menigheter icke iakttagit något annat, än hvartill de af författningen varit uppmanade; och då jag har anledn. att förmoda, att dessa menigheter, isynnerhet Tjörns, tillhöra de fattigaste orter i Riket, måste jag tillstyrka R. o. Ad. att antaga förevar, inbjudning.
Just det skäl Hr Edenhjelm anfört, att nemi. vissa menigheter icke begärt förskott utan erhållit det ändå, synes mig utgöra ett tillräckligt skäl till afsiag å denna framställning.
H. Ex. IJr Gr. Löwenhjelm, Gust.:
Jag förenar mig med General Edenhjelm, till antagande af BondeStts inbjudning.
( Uppå derefter framställd propos. blef BondeSt:s inbjudning af R. o.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda mern.
N:o 358, i anledn. af Vällofl. BorgareSt:s återremiss af betänk.
I saken har jag ingenting att anmärka mot denna jemkning; men i afseende på formen är det vigtigt, att sådant icke får ske ; ty der 3:ne
Stånd äro enstämmiga, der skall ock dessa Stånds beslut expedieras i de termer, som blifvit af dem gillade, och vederbör.
Utsk. icke emot y5 §:n Riksd.Ordn. framställa något vidare förslag.
Uppå derefter framställd propos. blef StalsUtsk:s mera.
N:o 358 af R. o. Ad. bifallet.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarna StatsUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda memorialer: N.-o 35g, i anledn. af ålerremiss af betänk.
N:o 272; N:o 36o, i anledn. af erhållen återremiss af Utsk:s utlåt.
Den 16 November e. m. 63 Ånyo föredrogs Bevilln.Utsk:s den 7 dennes på bordet iagdn mein.
N:o ag, i anledn. af R.
St:s olika beslut, ang:de kurhusafgiftens fortfarande.
Uppå särskildt framställda proposir godkände R. o. Ad. de föreslagna voter:s-propos:na, lade till handlingarna Utsk:s sidan 3 afgifna särskildta yttrande, och biföll Utsk:s i slutet af mern. gjorda hemställan.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarna BancoUtskts den 7 dennes på bordet lagda mern.
N:o 108, i anledn. af Hederv.
BondeStls återremiss å Utsk:s under N:o 82 aflåtna betänkande.
Ånyo föredrogs BancoUtskis den 7 dennes på bordet lagda mern.
N:o 10g, i anledn. af de inom samtl.
RiksSttn framställda anmärkntr vid Utsk:s under N:o 64 afgifna betänk. ang:de lifgifvande från banken af dess, enl. i83g års bokslut, utöfver grundfonden behållna räntevinst och capital-öf verskott.
Hr Rå fel t, Anton, anhöll, att detta mål ytterligare måtte få hvila på bordet.
Hr Lagerhjelm, Pehr, förenade sig med Hr Råfelt, under anhållan tillika, att detta mål måtte blifva det första på föredragn.listan nästa Lördag.
Landtm, förklarade målet hvilande på bordet, och R. o. Ad/beslöt att det skulle ställas främst på föredragn.listan till nästa Lördag.
Likaledes beslöt R. o. Ad., alt BancoUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt, N:o ilo öfver en väckt motion om användande af bankens, enl. iS3g års bokslut, utöfver grundfonden erhållna räntevinst och capital-öfverskott, skulle, såsom beroende af mern.
N:o 10g, äfven hvila och sättas på föredragn.listan näst efter sistnämnda memorial.
Ånyo föredrogs BancoUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda mern.
N:o 111, med förslag lill sammanjemkning af RiksStins beslut i anledn. af Ulsk:s betänk.
N:o 36 och utlåt.
Den inbjudning, som göres till R. o. Ad., är af följande lydelse; ”Bancofullmäktige berättigas på räkningen '”Obestämda supplement a r - s t a te n’’ disponera ett arfvode af högst 3oo r:dr b:co årligen, att användas såsom ersättning till den person uti banken, som, uppå bancosecreterarens hemställan, blifver af bancofullmäktige förordnad alt vid räkenskaps-göromålen inom bancofullmäktiges expedition secreteraren bi - 64 Den 16 November e. m. träda.”
Jag afstyrker att antaga en sådan inbjudning och ett sådant stadgande, hvarigenom bancofullmäktige skulle betagas rättigheten att, oberoende af bancosecreterarens hemställan, välja den person de för ändamålet funno tjenligast.
Jag hemställer således, alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut och godkänna voter:s-propos:n. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af BancoUtsk. gjorda inbjudning.
Hr Frill. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna, att nej öfverröstat ja.
Uppå derefter framställd propos. blef den föreslagna voter:s-pi'opos:n af R. o. Ad. godkänd.
Föredrogs ånyo BancoUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda mein.
N:o 112, i anleda, af RiksSttns skiljaktiga beslut i fråga om löneregleringen för Bancoverkets embets- och tjenstemän, konstidkare och vaktbetjening.
Utskts utlåt., som ligger till grund för dessa alternativer, börjar så: ”Trenne RiksSt., nemligen R. o. Ad. samt Preste- och BorgareSt:n, hafva sålunda godkänt det uti betiink.
N:o 44 framlagda förslag till aflönings-stat, tillika med de dervid i utlåt.
N:o 79 gjorda förändringar och tillägg, med undantag endast af frågan om arfvode! för ett räkenskaps-biträde vid bancofullmäktiges expedition, i afseende hvarå Utsk. får hänvisa till dess under N:o 111 afgifna särskildta memorial; hvadan, och som 3:ne Stånds sammanstämmande mening, likmätigt 75 §:n Riksd.Ordn., utgör ett R.
St:s beslut, hvarken det af BondeSt. för bifall till aflönings-staten fästade villkor, och ej heller de af R. o. Ad. gjorda, uti 2:dra och 3:dje punkterna här ofvan upptagna förändringar, kunna till någon åtgärd å Utsk:s sida föranleda;—•” Om Utsk. der satt punkt i sitt meni., så bade det blifvit öfverensstämmande med grundlagen; men nu följer: '”men då, jemlikt 72 §:n Riksd.Ordn., det åligger Utsk. att, der RiksStln i sina beslut öfver någon fråga stanna uti, hufvudsakligen eller till vissa delar, skiljaktiga meningar, dessa, så nära möjligt är, sammanjemka;” etc. 73 §:n Riksd.Ordn. handlar om sådana frågor, der 3:ne Stånds beslut icke finnas, eller der 3:ne Stånds beslut i sak öfverensstämma, ehuru i detalj skiljaktiga.
Men har väl Utsk. redagjort för de 3:ne Ståndens förening om aflöningsstaten i betänk.
N:o 34 och utlåt.
N:o 79!
Jag bestrider således allt antagande af jemkningsförslaget, der Ståndens beslut ligga i vägen.
Hr Stuart, Carl: Frih.
Cederströms uppgift grundar sig på en oriktig uppfattning af Utsk:s meni.
Utsk. har nemi. tillkännagifvit, att aflöningsstaten är af samtliga Stånden fast - Den 16 November c. m. 65 fastställd, och besluten derom i den ordning grundlagen föreskrifver fattade.
Men, jemte faslställelsen af staten för bankens tjenstemäns aflöning, hafva Stånden stannat i skiljaktiga beslut rörtde vissa ifrågasatta indragningar; och det är för att få en bestämd pluralitet i afseende på denna fråga, sorn Utsk. ansett sig föranlåtet att hös Ständerna anmäla behofvet af frågans afgörande genom votering i förstärkt BancoUtsk.
Meni. upplyser också skiljaktigheterna i dessa beslut; och om Frih:n hade behagat läsa hela mern., så bade lian troligen fattat meningen af så väl början utaf XJ t sk :s sista framställning som sjelfva slutet deraf.
Stånd uro ense derom, att 2:ne commissariebeställningar, en casseurs-syssla, i bokhållare-, 3 contors-skrifvare- och en Cassaskrifvaretjenst skola indragas; men ang:de sättet huru indragningarna skola ske, äro besluten olika. B., o. Ad. har sagt, att de samtlige skulle förflyttas ifrån ordinarie till indragningsstaten, med skyldighet för bancofullmäktige att vid första commisSarie-ledighet indraga en commissarie-beställning inom depositions-afdelningen, samt att indraga de öfriga härigenom på indragningsstat öfverflyttade tjensterna, så snart fullmäktige, efter att förut hafva vid hvarje ledighet hört commissariatet, finna bankens göromål sådant medgifva.
Deremot säga de andra Stånden, att dessa indragningar, utan åtskilnad mellan de särskilda graderna, skola ske vid nuvärde innehafvares afgång, i den mån de förändringar uti bankens rörelse, som blifva en följd af verkets nya organisation, kunna bringas i verkställighet.
Den sednare föreskriften är lika för alla, men hon är mera obestämd än den första, som uttryckligen foreskrifver indragning af en commissarie-beställning och för öfrigt öfverlemnar åt fullmäktige alt, efter commissariatets hörande, förordna om de öfriga.
Mig synes bäst vara, att R. o. Ad., vidhållande sitt fattade beslut, godkänner volerts-propositionerna.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af BancoUtsk. föreslagna inbjudning, Ropades starka ja, blandade med några nej.
Uppå derefter framställd propos. biefvo de föreslagna voter:s-propositionerna af R. o.
Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 1 13, i anledn. af Hr von Qvantens, C., motion om rättighet för större jordägare att erhålla lån från Handels- och JNärings-disconten.
Då nu ånyo föredrogs LagUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 142, öfver dels väckta frågor om an17 H. 9 66 Den 16 November e. m. tagande af förslagen till allmän civil- och criminal-lag, eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap ägande, af K. M. lill R.
St. ang.-de nämnda förslag den 24 Mars 1840 aflåtna nåd. skrifvelse föranledda, motioner, blef nämnda utlåt, ånyo hegardt på bordet af Hr Palmcrantz, J o h. Mauritz, och Frih. Cederström, Jacob.
Likaledes lades ånyo på bordet, på begäran af Hr von Troil, Emil, och Hr Stuart, Carl, LagUtskrs den 7 dennes första gången bordlagda mern.
N:o 143, öfver väekta motioner ang:de gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtskts den 7 dennes på bordet lagda betänk.
N.-o i44> öfver vackla motioner om upphäfvande eller ändring af K. brefvet den 17 Oct. 1778 ang;de barnamord.
LagUtskrs den 7 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 145, i anledn. af väckt motion om ersättning af allmänna medel till vittnen, som i brottmål åberopas. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Det föremål, hvarpå motionären här velat fasta uppmärksamhet, är i min tanke mera förtjent deraf än LagUtsk. förmenat. [ de flesta brottmål är förhållandet, alt någon ersättning åt vittnen för deras resa till ransakningsstället och återfärden derifrån icke kan erhållas.
Om nu ransakningsorten icke är alltför aflägsen, så är kostnaden icke heller särdeles betydande.
Men det händer, såsom exempelvis inträffade, då jag var tillförordnad landshöfding, att en fattig piga, tjenande i Calmar stad, blef kallad att vittna uti ett af de aflägsnare häraderna i Blekinge uti ett der anhängigt brottmål, att hon måste begifva sig dit uti hård väderlek om vintern, att hon måste tillsätta mycken tid och mycken kostnad, som för ett tjenstehjon utan klädesförråd för vinterresor är ruinerande, enär hon icke, utan att äfventyra sitt ansennde, kunde låta föra sig dit med fångskjnts.
Då lärer man finna obilligheten, för att icke säga grymheten, att så behandla menniskor.
Om Staten icke vill ersätta vittnen deras kostnad, när den brottslige är dertill oförmögen, hvad blifver följden deraf?
Jo, att man undandrager sig vittnesmål, att brotten icke blifva upptäckta eller bestraffade, och att Staten motverkar sitt eget ändamål, nemi. rättvisans skipande.
Jag anhåller att R. o. Ad. ville återremittera betänkandet.
Den siste värde talarens framställning kan visserligen synas i många hänseenden gan - Den lG
No v e mbc r e. m. 67 ska hillig, oell jag vill icke neka, att saknaden af ersättning i många fall blir för den, som kallas att villna, högst kännbar; men då fråga är att välja emellan två onda ling, är saken blott den, burn man skall välja det minst onda.
Man får laga så, alt icke genom stadgande, att ersättning ei hålles af statsmedel, det blir en födkrok att komma till tingen som vittne.
Man kan nemi. föreställa sig, att personer låta anteckna sig såsom vittnen, för att på det sättet bereda sig inkomst af Staten.
1 Norrige äger det stadgande ruin, som bär blifvit ifrågasläldt.
Hvad utgifter
Norrska statscassan i detta hänseende får vidkännas, kan jag icke på siffran uppgifva; men alt de utgöra ett högst betydligt beipp, är hvad jag vägar försäkra, och om R.
St. skulle hidla motionen, är jag öfvertygad, att ett extra-anslag af ngra hundra tusen r:dr om året dertill skulle behöfvas.
•J’1, kan således icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:s för ifi g. Hr Cederschjöld, R ober t T h eo ph r o n:
Jag får till alla <,.|ar instämma med Hr von Hartmansdorff, emedan jo g aner billighet och rättvisa kräfva, att vittnen i brottmål ernilia godlgörelse för den kostnad, som de i och för installefen vid domstolen nödgas vidkännas
Den siste värde talu 1 ens anförda skäl för den motsatta åsigten, nemi. att sky Idig!,, tor. nti ..fytfvc» vittnesmål skulle kunna begagnas såsom en födkrok, torde, vid närmare betraktande, förfalla, då man med skäl bör kunna förutsätta, att domare i allmänhet äga tillräcklig urskiljning för att icke tillåta ett öfverflödigt antal personer af höras i förekommande mål, enär tvänne vittnens sammanstämmande berättelser utgöra full bevisning.
Det är visserligen sannt, såsom den siste värde talaren anmärkt, att tvänne vittnens berättelser, deruti de sammanstämma, utgöra full bevisning; men det är lika sällsynt att få två vittnen, åtminstone hvad tjufnad beträffar, emedan tjufven icke lärer taga tvänne vittnen med sig, ulan då får man höra tjogtals med vittnen, för att utaf deras särskilda uppgifter och genom jemförelse af mer eller mindre bindande omständigheter söka utforska rätta sammanhanget.
Det är icke domaren hvarken tillåtet eller anbefaldt att på förhand fara hem till vittnen för alt utforska hvad de kunna hafva sig i saken bekant; utan då parten eller åklagaren finner sig hafva anledn. att till vittne åberopa personer, så blifva de inkallade för att höras, och om de då ojäfvige befinnas, kommer det att visa sig, om de hafva sig något i saken bekant eller icke.
Det lärer icke kunna stadgas, att en person, som kommer att vittna och icke har sig något bekant, icke skall få någon ersättning af Staten.
Således kan man icke af den omständighe - 68 Den 16 November e. ul - len alt icke iner än tvänne viltnen behöfva höras, derest de sammanstämma, hafva grundad anledning att tillstyrka bifall till ifrågavar. förslag.
Hvad billigheten beträffar, så torde dervid böra tagas i betraktande, att vårdandet af allmänna säkerheten icke bör anses annorlunda, än utgörande en medborgerlig pligt.
Personer, som vittna i brottmål, erhålla ersättning för inställelsen, såvida den tilltalade äger tillgångar dertill.
Att ålägga målsägaren en sådan ersättningsskyldighet går icke an, emedan man då skulle underlåta att angifva brott, af fruktan att blifva sjelf mest lidande derpå.
Min mening torde rimligtvis icke bort så förstås, som trodde jag, att uti brottmål aldrig me än tvänne vittnen skulle behöfva höras.
Jag yttrade bioj att endast två vittnen och således icke tre eller något stf” re antal behöfves till full bevisning.
Att detta yltra^e förutsätter, att desse tvänne vittnen skola kunna uppVsa och bekräfta det förhållande lill upplysning , hvaroi/ blifvit inkallade, såvida deras vittnesmål skall anses jevisande, torde icke behöfva sägas, lika litet som det å andra sidan kan behöfva sägas, att ingenting är bevist genan afhörandet af tvänne personer, som ingenting vetat i saken.
Jag kan således icke hafva påstått eller menat, att .eke vid mångfalhhga tillfällen flere och ofta många personer behöfva afhöras uti ett enda mål; men jag tan icke flinga den öfvertygelsen, att om domaren, som handlägger malet, år begåfvad nied försvarlig urskiljningsförmåga, så skall han utan särdeles svårighet förekomma, att personer göra skyldigheten att vittna i brottmål till en födkrok.
Man har dessutom svårt att föreställa sig att tjufven stjäl för att skaffa vittnen en inkomst, elier att den bestulne af sadan anledn. låtit bestjäla sig, likasom man har svårt alt tro, att aflägse boende personer skulle genom bref eller efter långväga resor personligen anmäla sig hos kronoåklagare eller målsägare i ändamål att, sedan de återvändt till boningsplatsen, blifva till vittnen åberopade, för alt erhålla en reseersättning, som måhända knappt motsvarade den sednare resan och ännu mindre kostnaden för den resa, genom hvilken denna inkomst sålunda skulle kunna beredas; men om man äfven antager, att personer skulle finnas, som ville göra vittnesskyIdigheten till en födkrok och att parter eller åklagare skulle med dem vilja ingå i öfverenskommelse derom, så torde denna födkrok blifva föga vinstgifvande, då domaren, särdeles örn fråga är att afhöra en aflägse boende person, icke lärer underlåta alt utröna i hvad alseende det åberopade vittnet skall höras, om det verkar på saken, och i sådant fall, om icke andra vittnen redan derom lemnat tillräckliga upplysningar; äfvensom domaren förmodligen äfven efterfrågar de anledmr parten eller åklagaren äger för sin förmodan att den till vittne åberopade personen skall Den 16 November c. m. kunna upplysa det uppgifna förhållandet; med ett ord, på domarens vana och urskiljning beror alltid alt inom de i lagen utstakade formerna på ett lämpligt och tillbörligt sätt hindra och beglänsa ett dylikt ofog.