Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Na Tern b er e- m, anleda till ett liqviderings-sätt sådant* som Herr Stråle föreslagit, torde man finna nödvändigheten, att ändra ordalydelsen i danna §.
Denna förändring vill jag ingalunda föreslå, så vidsträckt, som Herr Stråles motion åsyftat, nemligen all skulds iiqviderande efter Cours; olägenheterne deraf skulle måhända öfverstiga förmånerne.
Jag inskränker mig till att föreslå undanrödjandet af de hinder, som nu försvåra för enskilde möjligheten, att, efter frivillig laglig öfverenskommelse, ställa sina förbindelser i den myntsort, till hvilken de äga största förtroendet; och jag hemställer till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, om ej rättvisan, oberäknadt af ett sådant stadgande, derigenom mycket af den oro skulle nndanrödjss, som nu hos många finnes för de vid denna Riksdag fattade Financiella Beslut; hvarigenom, i stället för att stadga myntets värde, det än mera skall göras vacklande, samt om icke möjligheten att kunna mot en sådan vackling försäkra fordringar, skulle åtminstone något upphjelpa den enskilda credit, olver hvars förfall man med så mycket skäl klagar.
Jag utbeder mig äfven få nämna , att i händelse framtiden skulle komma att visa farhågan hafva varit ogrundad, förhållandet med de summor, sorn genom enskild öfverenskommelse förskrifvas i annat mynt, än Baneo-Äedlar, blifver i gila fall enahan - Den 25 November é, m da , då de dock aldrig lunna komma att liqvideras till högre belopp, än hvarå förskrifningen lyder, det vill säga, med hvad som verkligen blifvit försträckt.
Jag får således vördsamligen föreslå att 9:de Cap. 2:dra §.
Handels-Balken må erhålla följande redaction : ”Thet, som förstärkt är , skall å dag förelagdan, till Borgenären , eller Hans Ombudsman eller till ”den hans rätt innehafver, i samma slog, ”förbindelsen stadgar, och på sätt den föreskrifver, tili fullo återgäldas."
Om Remiss häraf till Lag-Ulskofrtet får jag anhålla, och hoppas, att Ufeskottet finner Motionen så enkel och rättvis, att ej genom viilyftige öfveriäggningar inom Utskottet hinder bör kunna uppkom maför Riksdagens snara afslutande.
Jag anser min skyldighet vara, att upplysa d«n fcärde Motionairen, att alldeles samma sak varit af Stats- Banco- och Lag-Utskotten discnterad, och att de ansett hvarje sådan förändring nu olämpelig.
Man har nemligen trott, att en sådan ny lag skulle uppväcka oredor, och derföre ansett det vara bättre, att låta det vara, som det nu är.
Jag får underställa den värde Ledamoten, om han ej ville återtaga sin motion, som endast skulle åstadkomma ett förlängdt arbete, enär Lag*: 5«4 D e n N oy e m b e r e. m.
Utskottet ej ensamt kan behandla deni?» fråga.
DA just de denna tidepuncl enskildt tillhörande förhållanden påkalla den af mig föreslagne Lag-förändring, finner jag ej någon likhet häri med de förslag till ändringar, man funnit böra hvila, till dess den nya Allmänna Lagen i sin helhet förekommer till granskning.
Nödvändigheten att n u ändra ifrågavarande
Lagrum torde så mycket lättare inses, som verkehren motsatta utslag af Högsta dömmande Makten i detta afseende lära blifvit fälde, och till begge delarne stöd kunnat hämtas af närvarande redaction.
Jag inser e) eller, hvarföre, såsom frågan nu förekommit, eller såsom en enkel lag-fråga, andra Utskott, än Lag-Utskottet, behöfva sig dermed befatta, och lärer detta Utskott ganska snart kunna afgöra en så enkel och som jag tror billig motion.
Jag har emellartid ansett detta steg vara det sista, som ännu vid denna Riksdag för mig återstod, att, efter bästa förmåga och förstånd, bevaka helgden af ägande rätt, och befrämja enskild credit, näringsflit och välstånd.
Jag kan således ingalunda, såsom en värd Ledamot yrkat, återtåga min motion.
Den 55 November e, m; 5*5 Fortsattes den i förmiddags Pleno började pröfning af Slats-Utskotlets den 18 dennes under N:o 610 afgifne, samt den 20 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, i fråga om ersättning af Staten försvenska Medborgares lidne förluster genom uppbringningar.
Herr Grefven och Landt -Marskalk en jttrade. all sedan Ridderskapet och Adeln i förmiddags Pleno beslutat, det ersättning borde äga rum för de förluster, hvilka, enligt 1812 års Ständers gifna löfte, knnde till betalning godkännas; med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att pröfva och bestämma de grunder, efter hvilka en sådan ersättning skulle utgå; så finge Herr Landt-Marskalken hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln nu behagade företaga berörde pröfning, samt om icke Friherre Hjertås, Fredric, vid Stats-Utskottets Utlåtande bilagde serskilt,1 mening finge uppläsas, och hvarje deri förekommande punct serskildt af Ridderskapet och Adeln afgöras.
Bifölls. i:sta oell 2.*ndra Puneterne uti Friherre Hjertås särskildta mening blefvo, uppå gjorde propositionar» af Ridderskapet oeh Adeln biiallne. 3:dje Punckt en. 526 D? n 25 November e. ra - Herr Nordensköld, Otto Gustaf:
Enligt denna punct skulle tiden utsträckas ännu ett par monader efter den som förut varit bestämd.
Ministern bade nemligen bestämt en tid före krigs-förklaringen dä krigs-tillståndet ansågs vara inne;- nu är tiden utsträckt ända till sielfva krigsförklaringen.
Jag uppbragte likväl enligt ordres
Danska fartyg redan nära 6 veckor före krigs-fÖrklaringen, och intet fartyg kunde gå utan Convoy.
Herr Hjerta, Gustsf:
Det är blott med Frankrike och Preussen, som förhållandet skall bestämmas enligt Stats-Ministerns note, i«ke med Danmark.
Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af d.dje puncten i Friherre Hjertås serskilta mening.
Ropades Ja och Nej Grefve Cronstedt, Claes:
Jag anhåller att puncten å nyo mitte uppläsas.
Sedan 3:dje punckten, i anledning häraf, blivit å nyo uppläst, fortfor Grefve Cronstedt:
Det synes af punctens innehåll att det ej var, soro Herr Hjerta nämde, Frankrike och Preussen, sona menades, utan Danmark.
Den 85 november e, m . 557 Herr Hjerta: Herr Nordensköld ansåg såsom skaij hvarföre denna punct ej Borde bifallas, att han uppbringat
Danskar 6 veckor före krigsförklaringen.
I afseende på Danmark, der man har en bestämd termin, kan likväl icke Ståts-Ministerns note, komma i fråga, utan blott i afseende på Frankrike och Preussen, emedan det ej var kändt, när kriget utbröt med dessa rnagter.
Om jag ej bedrager mig, hade Stats-Ministern i sin skrifvelse till Comite^n uppgifvit cn viss termin för krigs tillståndet med älla rrtagterne, men Kongl.
Maj:t förklarade, att det ej i afseende å alla magterne borde beräknas efter den tid Ministern bestämt.
Uppå derefter af Herr Grefven oeb
Lan dt -Marskalken förnyad pi oposition, blef 3:dje punclen i Friherre Hjertås serskilda mening af Ridderskapet oell A-' deln bifallen: 4: de Punckten i Friherre
Hjertås serskilda mening blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad. 5: t e Puncten.
Herr Hjertås, Guslaf, vid Stats-Utskottets
Utlåtande bilagae serskiltameningfblef äfven, 528 Den 25 No v ernber e. m; i afseende på den 1 denna punct förekomm*nde fråga, uppläst.
Det är vid denna punct, som jag först skiljt mig ifrån den andra reservanten; och anhåller således få utveckla orsaken dertill.
Man finnér, att då en köpman afsänder gods, innan hail sjelf vet af förbudet, är han oskyldig, emedan han ej kan i sjön contramandera fartygets destination.
Här är nu frågan om förbudet skall vara kändt vid skeppets afgång, eller om det skall vara bekant, då fartyget till destinations-orlen ankommer.
Hjerta yrkar det senare.
Bland reclamationsmålen finnas några, där denna sak gor en betydlig skilnad.
Det är ett par mål, där man visat, alt fartyg gitt till Preiseh, då förbudet ännu ej var kändt, men sedan de legat der två dagar, blef det kunnigt, och fartygen belädes rned seqvester.
Det är derföre jag trott, att om ej Commerce-Collegii kungörelse var bekant, så skulle köpminnen kunna gå cd, alt Lan ej kände förbudet.
Man säger emot mig , att edgången är vådlig , men den är det mindre här, än vid de arne andra tillfallen , som Friherre Hjerta fordrat edgång , emedan en Köpman, som aliade ed derpå , att han var okunnig om ett förbud på en tid, då det var kändt af andra Köpmän å samma ort, risquerade så mycket, att vinsten icke vore motsvarande.
Således tror jag, att förbudet ej får I Dm t j No v*h» fc «r •. m, jtj får rara kändt, när fartyget afgår, tnc« väl, när det till destinations orien ankommer, och att, när Commerce-Collegii kungörelse ej blifvit utfärdad, det må tillåta* Köpmannen, att med ed fästa, det förbudet ej var honom bekant.
Friherre Hjerta, Fr e d r i c : tl tom denna anmärkning af Herr Hjerta, finnes en dylik af Herr Hjärne, men uti ingendera kan jag instämma, ty jag anser, att dä en Köpman skickade ut van r £syn* nerhet under då Varande epok, var okunnighet om deras förbjudne införsel å annor ort knappt länkbar.
Det, sorn mest fastat •min uppmärksamhet i detta hänseende, var ett fartyg, som gått till Memel från Götheborg 1808, då redan der var kungjort,- att sådane Varor ej fingo införas.
Detta förbud förnyades 18 io i Meinel och alla andra Preussiska Stater, Det oaktadt slickade man sådane varor med ett Memeiskt fartyg.
Jag.kan då ej föreställa mig, att man var okunnig om förhållandet, hels) när värdet gick tili några och 5o,ooo R:dr, Detta är väl en partiel omständighet, mellden kan dock något bevisa förhållandet.
I den upplästa reservationen, sorn egenteligeu ej är min , utan Afdelningen*) utlåtande , håfva vi bjudit till, att med noggrannhet granska grunderne, och äfven de handlande* Siddi 0. AA, Fiat. 10 B,*. Afd. 6?
1 Den *5 N»v*iufcec e, mi som rörö ledamöter i Afdelningen, funno billighet i stadgandet.
Emedlertid torde Herr Grefven och Landt-Marskalken tillåta, att, enär äfven en annan mening finnes, sorn är stridande emot min , nemligen Herr Hjärnes, den äfven får uppläsas.
Så snart ett sådant förbud existerat en längre tid, är det ef tänkbart, att det ieke skulle vara bekant, och då utfärdas Commerce Collegii kungörelse.
Men om förbudet verkeligen ej Varit bekant före afseglingen , har man ej kunnat göra'annat, än hvad man gjort, och under seglingen är det omöjligt att hindra fartyget.
När man afsänder sitt fartyg i förtröstan på fredstillslåndet, då Riket är i fredligt förhållande med andra Riken, men orolighéter emedlertid utbrista, så kan jag ej annat finna, än alt billigheten fordrar* det normen tages efter den tid, då fartyget afsändes.
Det har äfven Herr Hjärne yrkat; det är blott i sältet, sorn vi ej öfverensstämma.
Hjerta: Herr Hjerta har nyligen axifört, att förbudet ej var kungjordt af Comerce-Collegium, men jag tror, att de politiska förhållanden, uti hvilka vi dä voro , gjorde det betänkligt, att utfärda kungörelsen.
Man vet, att det länge lyckades fartyg, lastade med Colonial-varor, att i Preussiska Hamnar inkomma, och finna varornes fördelaktiga afsättning, men sluteli - Dea *5 November e. m. 531 gea och då Napoleon, underrättad om denna förbjudna handels utsträckning, vidtog den utväg att genom Franska Douanierer bevaka de Preussiska hamnarne , skedde de uppbringningar, hvilkas belopp nu till ersättning reclameras.
Uti denna punct har Stats-Utskotts
Afdelningen liberalare behandlat reclamanterne , än Comiteen , ty den har ansett alla Colonial-varor, såsom ej ersättnings gilda, då deremot Afdelningens förslag innehåller, att förr än Kongl. Maj:t förbjöd utförseln, skulle förluster ersättas, om för Öfrigt antagne ersättnings-vilkor voro iagttagne, men dock fastades dervid det tillägg, att om fartygen förde sådane saker, som voro till införsel uti främmande hamnar förbudne, (hvaribland exempelvis amunition) borde ingen ersättning komma i fråga , utan vederbörande skylla sig sjelfva.
Jäg tillstyrker således , att ingen förändring göres uti den af mig föreslagne punct.
Redan ifrån den stund Napoleon utfärdade decretet om continental-systemet, var det afgjordt, hvilka varor ej fingo införas på continenten.
Om det var med våra Handlandes intresse förenligt, att ej efterlefva förbud mot denna handel, så när tillfälle till vinst var lemnad, måste man äfven underkasta sig förlusten.
Man bör ej längre än till billigheten sträcka fordringar, grua - »U D e a s 5 N iviabir a. m. dadé på ert represalie, sorn jag skull* önska, ali Fäderneslandet alici i ig mera mått* komma att använda.
Äfven det skäl, att edgång mäste begagna* efter Herr Hjertås förslag, talar för, att man ej bör blottställa personer för en så vansklig sak, keist då mais vet att kännedommen om då varande
Handels-fäi hållande var så allmän ocb så tillhörande köpmännens kall, att det vore orirniigt förmoda, det någen okunnighet skulle råda derom, alt varorne voro förbudne.
.Tig tillstyrker således bifall till Friherr® Hjertås reservation.
Grefve ron Platen, BaltzarBogislaus*.
Den sals är allmän, oell kan af ingen förnekas , alt hvar jag beträder elt land, så underkastar jag mig det landels lagar , och får ej undskylla mig med okunnighet derom , för att vinna strafflöshet.
Dä man ur denna synpunct berntin- rättesnöre för vårt omdöme, tror jag, att saken lätt kan afgöras.
Jag för min de i kan ej föreställa mig, huru en Köpman skulle skicka varor till ett ställe, så nära Sverige, sorn Memel, och ej veta, hvilka varor der äro förbudne, för det att Commcrce-Coliegii kungörelse af försummelse ej blifvit utlärdad.
Det är nästan ej tänkbart , alt någon skickar ut en dyrbar last utan att hafva en Commissionaire, med hvilken man är i handels.förhållande och corresponJ*nce, för att få veta pris-couraulevne.
Om ej förr, har man di åtiftia - Den s j Novemi) tr •. m.
535 stone fått veta, hvilka varor som äro förbudne.
När man nu, med någon kännedom em sjöfarten, vet, att med expeditioner på sådane platser, der varor äro för budne, äro förenade .åtgärder , som ej äro af den samvetsgrannaste art, så äi det betänkligt, att låta en ersättning af 5o å 60,000 R:dr bero på en persons samvete.
Jag tillstyrker således Friherre Hjertås förslag.
I anledning al hvad Friherre Hjerta yttrat angående Handelsförhållandet i Preussen 1808, g, och 10 anhåller jag få upplysa, alt förbuden efterleldes noga åren 1808 och 180g, men år 181 o blefvo alla hamnar öppnade till införande af varor mot högre afgift er.
På denna grund gick handeln då ganska lifligt.
Det var först i8io om hösten , då den stora convoyen afgick, som förbudet förnyades.
Jag förenar mig således så mycket heldre med hvad Herr Hjerta anfört, om ändring i hvad Friherre Hjerta föreslagit, som del är princip-enligt att ej vidtaga steg, som leda till* förlust för medborgare.
Vi biträdde ej Continental - sj^steinet utan exception, förrän 1810 i November.
Förordningen derom nedsändes till mig, och jag hade honom flere dagar, innan den allmängjordes, och jag frågar om den köpman, som afsände skepp och gods, medan jag hade krigsförklaringen, ooh den ännu var okänd, var nera skyll - 534 Den *5 November e, m. dig att förlora skepp och gods, än den, sorn hade afsändt sitt fartyg några dagar förut.
Jag viii blott yttra, att då bär talas mera om enskillta fall, än allmänna principer, anhåller äfven jag, att få ingå uti en enskilt sas.
Det är ett säkert »factum, alt förbudet ej var kändt här i September, då flere fartyg härifrån afseglade, ty först den ro October utfärdades ordres i Preussen, att fartygen skulle seqvesteras.
Det är således sedan fartygen afgått, sorn decreten utfärdades.
1806 och 1808 årens decreter voro till sin verkan förfallne intill 1810; och således kunde 1809 colonialvaror införas i Preussiska hamnar.
Då fartygen inkommo, skedde förbudet.
Detta är det enskilda förhållandet, som jag trott mig böra nämna, då derom uppstått fråga, ehuru jag blott talat om den allmänna principen.
Grefve von Plåtens framställning har likväl öfvertyga,t mig, att saken är af mindre vigt, emedan en köpman är* skylldig att skaffa sig underrättelser; men jag frågar, om det icke kunde hända, att en köpman ej kände förbudet.
Hvad edgången åter angår kan jag alldrig sätta 1 fråga någon list, emedan så da tre saker äro så bekanta för alla handlande på orten, att icke någon Handlande för några tusende R:dr, skulle underkasta sig att gå en ed, som hvarje hans med-köpman kunde bevisa vara falsk.
Jag vill likväl visserligen ej vidare påstå Dea 25 November e« nu 535 saken, om den ej anses riktig.
Det,,Sr blött klart för mig, att derigenom uppkommer orättvisa mot enskilde redamanter, För öfrigt instämmer jag i hvad Grefve von Rosen yttrat att terminen måtte bestämmas till den 19 November 18jo, då öoritinental-systemet
Lief 1 all sin kraft gällande.
Grefve Cronstedt.'
Jag får fortsätta Grefve von Rosens beiättelse, för alt gifva en grund för motsatsen af de slutsatser Herr Hjerta velat draga.
Alla kände, att Caffe' och Såcker vore förbud ne.
Efter j8jo
Var förhållandet sådant, att man skickade fartyg till cmtinenten, där de i connivence med ägaren condemnerades och var*rne såldes på öppen auction för ägarens räkning.
Jag har sjelf fört en sådan ConVoy af colenial varor öfver till Pommern.
Jag har blott velat anföra delta för alt vi • sa, att Köpmännen kände foi hållandet.
Herr von H a r t m a n s d 0 r f f, Å u g u s t j
Då jag i förmiddags bestridde den grundsats, i följd af hvars antagande närvarande Öfverläggning äger rum, trodde jag ej, att man så snart skulle utsträcka sina anspråk så vida, som nu skett.
Men äfven här be« sannas det gamla ordspråket, att får man blott in ett finger, nog får man sedan in hela handen.
Jag förenar mig med Grefve von Platen, ätt köpmannen bör vara skyldig känna de författningar, som gälla i länder, med hvilka han handlar.
Kunde det blifva ett skäl lill ersällnings-vinnande, att 5 36 D e fi a s No vena b er c. w. förbud på främmande ort blifvit utfärdade mellan varans ditsändning och ditkomst, eller att man vid laddningens affärdande varit om förbudet okunnig, så skulle ersättnings-anspråken blifva a))t för stora.
Jag afstyrker såledesHerr Hjertås, oeh tillstyrker Friherre Hjertås förslag i denna punct.
Jag anhål ler blött att få rätta ett på visst sätt af mig gjordt misstag, då jag påstod att man vore skyldig, att känna de lagar, som äro gällande i ett land, Visserligen måste så lång lid vara förliden, att det kan vara möjligt att känna dem, och att posten kan framföra dem ; meni då en sådan tid ägt rum, har man ej något skäl att undskylla sig. med okunnighet.
Om åter lagar existerat, och man sett igenom fingren vid deras tillämpning, är det tydligt, att jag begagnat ett obehörigt tillstånd, och om jag gör det till min fördel, så måste jag ikläda mig den risque, som deraf följer.
Jag får då skylla mig sjelf för förlusten.
Det är gan ska gru»dadt hvad Grefve Cronstedt anfört om ställningen efter 1812, naen det lär ej vara fråga om ersättning för några fartyg, som gått efter nämnde tid.
Dess* decreter existerade redan före 1810, men då förändrades de så, att det rar till Fransk» Co*- Den aj November é, to-, i 37 Consulen, sora man Öonet klarerade afgif k « ~ terne, och betalade föröfrigt den itu!, sulu skulle erläggas enligt författningarne i den Stat, dit raan kom.
Vi bade ej 'biträdt continenta l-systemet mera än till en del, ända till den 10 November t8io.
Visserligen var handeln förut inskränkt, men ioio blefvd vi belägne äfven den handel, sora förut egt rum, och all handel sedan var oloflig med sådane varor.
Derföre tror jag, att en sådan' modificalion kunde göras i Herr Hjertås förslag, att edgången borttages, och att Sverige icke anses hafva deltagit i coniinental-systemet, förr än den 19 November 1810.
Ja» vili blott anmärka, att förhållandet verkehren år sådant jag nämnt, ty både iSir och 1812
Vär jag sjelf i tillfälle att convoyera fartyg både lill Meinel och Rugen.
Preussiska Regeringen hettes borttaga dem, mea godset försåldes för ägarens räkning.
Mången Coopvaerdie-Skeppare måste då svärja falskt, för att få assurance åt siu redare.
Grefve von flosen:
Det vår efter vissa signaler, sorn somliga seglade förbi och andra insläpptes af Convoyen.
Ända till 1810 gingo fartygen utan Convov, och erlades för deras läster i preussiske hamname, enligt Napoleons befallning, 20 prC:t af Ridd, o, Ad.
Prof, 19 B, a, AH, SI I#
Den 3$ NavemBer e- ra» varuvärdet.
Upphörandet af ett sådant förhållande skedde, i anledning af ett Decret ifrån Thullerierna af den 19 September, sora likväl , enligt hvad jag förut omnämnt, långt sednare sattes i verksamhet.
De enskilta reclamationer som ej kunna få ersättning genom Friherre Hjertås förslag, äro af den beskaffenhet, att de ej äro sednare än den tid, då Sverige biträdde eontinental-systemet.
Ålla datera sig från November 181 o just ifrån brytningen.
Konungens skärpta kungörelser vovo af den 10 och 16 November, i anledning af Preussiska Regeringens kungörelser i October.
På denna grund tror jag det vara rätt, att någon ersättning lemnäs dessa reclamanter.
Hvad nu angår, att för det man lått in ett finger, man skulle få in mera, så tror jag, att, om den värde Ledamoten gör sig den mödan, att genomläsa min reservation, skall han finna, att ,den bereder många besparingar.
Jag behöfver ej läsa mera, för att finna, huru olämpligt det är , att uti ett Riks Stånd afgöra, när edgång skall af vederbörande for« dras , huru många dagar som skola bestämmas, med "flera omständigheter, som icke borde komma under öfverläggning på detta rum.
Herr Grefven och Land t-Marskalken gjorde proposition till bifall af Dea s> 5 No veinbtr e. jn - 539 5:te puncten i Friller re Hjertås serskilda mening.
Jag anhåller få framställa det rättesnöre, sorn I jag tror möjligen kunde förena båda tankarne om tiden, ifrån hvilken ett förbud skulle anses vara gällande.
Jag anser nemligen, att om ett förbud är utfärdad t, sedan fartyget är afsändt, kan det gifva något anspråk på ersättning.
I den delen tror jag, att Herr Hjerta har ratt, meri att gifva detta den utsträckning han yrkat, är, som Grefve von Platen anmärkt, alldeles olämpeligt, och Commerce Collegii kungörelser äga ingen vigt i detta afseende, ty hvarje köpman är lika väl underrättad, som Commeroe Collegium.
Jag tror således, att den mo difxcation kunde göras af Friherre Hjertås förslag, att med förbudne varor förstås sådane, mot hvilkas införande på utrikes ort förbud blifvit utfärdadt, innan fartyget afsändes.
För att bevisa origligheten alt ersätta förlusten af varor, som blifvit förbudne efter fartygens afgång från lastnings*orten, vill jag anföra ett exempel.
Om iBracilien, eller andra delar af America, hvarifrån posten ej så hastigt ankommer, åtskilliga förändringar i tull-författningarne ägt rum under den Lid våra fartyg seglat pen N ov 0 hr fe e r e. oj. mellan Sverige och detstinations - orten, vore rict vä! billigt att Svenska Slaten skulle ersätta dea minskning i vinst, eller den förlust, som derigenom vållades Köpmannen?
De sorn vilja, att Stats - cassau skall 'gaida de handlandes förouster, omtala icke, a!t kon skal! dela deras vinst.
Det vore dock eu billig jemnlikhet.
Enär tidpuncten af Qctober och November månader 1810 var den, då det mesta förlorades, så tror jag, med största skäl af rättvisa, att vi icke borde anses hafva antagit coutirrenLal-syslenmt förr, än Konungen genom Krigsförklaringen till England höglideiigen tillkänna-» gil vit sådant.
Jag kan ej finna annat, än att den sorn seglade 4 dagar före Krigsförklaringen iqke var mera skylldig att förlora sitt fartyg, än andra.
Men från den stund Krigsförklaringen var kungjord från Predikstoiarnc, borde ej Fartygen gå utan conyoy.
Annu fortfar dét förhållande, att Commerse Kollegium averlerar de
Handlande om särla ne angelägnare omständigheter.
Detta måtte hafva varit så mycket vigtigare, då såsom vinst hade lillflulit
Riket för de fartvy, sora förut hade gått.
Jag tror således, att om den 19 November antages såsom norm för vårt deltagande i conlinentalsystemet, hade man undviket en edgång, som kan vara vådlig nog.
Grefve al Ugglas:
Det synes mig, ten* döt vere tämmeligeu likgiltigt, em De« ?5
No ve laber e, m Sverige hade bi träd t cqnlinentabsyslemet, eller ej.
Frågan är, om varorne voro förbudne på den ort, dit de fördeé.
Sedan 1807 , hade äf Napoleon icke någon lindring i conti nen tal-sys terne t medgifvits.
Om någon lindring ägt ruin, liar det således skett derigenom, att man sett genom fingrarne.
Den kungörelse, sorn utfärdades 1810, var blott en repetition af ds föregående, och jag erkänner, att jag anser högst betänkligt, att göra någon utsträckning al hvad Friherre Hjerta föreslagit.
Den kungörelse, som af Preussiska Regeringen utfärdades i October 18 ro, har jag läst.