Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Något yttrande öfver densamma nr icke af Utskit hegardt; mende beslut, som R. o. Ad. samt PresteSt. fattade i afs:de på de inom begge Stånden väckte motionerna, gaf BankoUtsk. anledning att inkomma med detta förslag, för att få ett lika beslut inom de olika Stånden.
Det har äfven lyckats, hvad 2:ne Stånd beträffar, nemi.
Preste- och BorgareSt:n. Ang:de Hr Flachs yttrande i sjelfva saken, eller huruvida det vore nyttigt för Banken eller ej att deltaga i ifrågavide statslån, s& är det en fråga, som vi f. n. icke hafva ätt behandla.
Frågan är, om vi vilja sätta BankoUtsk. i tillfälle att inkomma till R.
St. med yttrande i ani. af den K. M:s Propos., som rörer Bankens öfvertagande af en andel af Statslånet.
Det är formen och ingenting annat.
Att nu, hvilket jag anser att R. o.
Ad. icke kan göra, genom ett afslag eller återremiss af detta Betänk, bidraga dertill att den K.
Propos. i denna del icke kan behandlas så tidigt för att skyndsamt erhålla det utländska lånet, när vi veta att StatsUtsk:t redan fattat beslut i denna fråga och vi hafva att förvänta dess Betänk. nästinst:de Lördag, så är det väl af vigt, för alt R.
St. skola kunna bedöma och behandla frågan i sin helhet, att BankoUtsk:t inkommer med sitt yttrande i den del, som rörer densamma.
Alla de vådor och mörka taflor, som Hr Flach updragit, kunna således möjligen vara på sin plats, när Betänk, rörande Bankovinstens användande förekommer till behandling, men icke vid detta tillfälle, och jag tror icke att de kunna inverka på R. o. Ad:s beslut i förev:de (all.
Ordf-.den i BankoUtskrt, Frih.
Tersmeden, synes mig hafva lemnat en klar och tydlig anvisning, att man borde hålla sig till den fråga, som är föremål för öfverläggning, och jag tror att detta är ett oafvisligt vilkor för alla rådslående församlingar.
Finge man breda ut sig utom ämnet, skulle det medföra en alldeles oberäknelig och derjemte högst menlig tidsutdrägt.
Frågan är här så enkel, att den för sin upfattning knappast synes tarfva någon öfverläggning.
BankoUtsk. har förklarat sig, på grund af sin instruktion, obefogadt att handlägga den fråga, som blifvit till detsamma hänskjuten.
Det har nu begärt R.
St:rs bifall att, oafsedt denna instruktion, få ett bemyndigande att yttra sig öfver frågan.
Detta är hela saken.
Nu beror det på hvilkendera åsigten, som bör hyllas, antingen den, som vill att BankoUtsk. skall få yttra sig, eller den, som vill att Utsk., bundet af en föreskrift, som det står i R.
St.rs makt att för tillfället häfva, ej får yttra sig.
För min del finner jag ingen möjlighet att neka ett sådant bifall som Utsk. föreslagit, och alldeles ingen anledning att återremittera Betänk:t.
Jag anhåller derföre om propos.
/ Den 1 Februari. 261 på bifall af detsamma.
Visserligen kunde jag hafva oändligt mycket att yttra till motsats mot hvad har utom ämnet blifvit anfördt, men för att icke infalla i samma misstag, som jag nyss anmärkt, upskjuter jag dermed till dess hufvudfrågan förekommer till behandling.
Jag har begärt ordet för att upgifva, hvarpå jag grundat min förmodan om ändamålet med remissen till BankoUtsk. af Frih. Tersmedens omnämnde motion.
Denna grund är 44 §:n 1 mom. af R.O., af innehåll: aatt Konungens Propos:r, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga RiksStåndens öfverläggning och pröfning, må ej i Riksens Ständers plena till omedelbarligt afgörande uptagas, utan skola öfverlemnas till utredande af behöriga Utskott, hvilkas yttranden, hvaraf alltid ett exemplar må hvarje Stånd tilldelas, böra, enligt hvad här ofvanföre samt vidare i Reg.Forrms 56 § stadgas, föregå R.
St:rs beslut; och kunna R. St., genom Ståndens pluralitet, när så nödigt pröfvas, förelägga Utskm tid till deras Betänkms afgifvande.»
Då jag citerat den källa, hvarifrån jag hemtat min åsigt, fortsätter jag mitt yrkande om återremiss.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att under densamma yrkats dels bifall till Utsk:ts Mern., dels afslag derå och dels att detsamma, på grund af deremot gjorda anmärkningar, måtte till Utsk:t återremitteras.
Då jag ensam begärt afslag, förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att afslag å Menad jemväl blifvit af Hr Printzensköld yrkadt, anmälde sig den sistnämnde och förklarade sig afstå från berörde yrkande, samt instämma i den af Hrr Flach och Lefrén framstälda begäran om Mem:ts återremitterande.
Den af IL Exc. Hr Gr. o.
Landtm, härefter gjorda propos. å bifall till BankoUtskits förevide Mern., blef med starka ja, jemte åtskilliga nej, besvarad; och förklarade II.
Uplästes och godkändes följande voteringspropos.:
Den, som bifaller BankoUtsk:ts Memorial N:o 14, ang:de sättet för behandling af frågan om Bankovinstens användande, löstalja; den det ej vill, röstar Hej; vinner Nej, varder förenämnde Memorial, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk;t återremitteradt. 262 D • il 1 F e b r u * rf. Vi<1 voteringens slut befunnos rösterna hafva ulfallit sålunda:
Ja — 104.
PresteStåndets den 21 och 25 sisth Januari bordlagde- Prot.Utdrag N:o 138, innefattande inbjudning till MedStånden att förena sig uti PresteStåndets för dess del fattade beslut att bemyndiga BankoUtsk:t att, oberoende af stadgandet uti 2 § 4 mom. af den för Utsk:t nu gällande I nstruktion, genast öfverväga och till K. St. med Utlåt, inkomma om och i hvad mån RiksBankens vinstmedel kunna användas för det i K.
Banken skulle deltaga i ett lån, stäldt i utländskt myntsort.
Sedan Ståndet genom det beslut, det nyss fattat, har beviljat BankoUtsk:t, att, utan hinder af 2:dra §:n 4 mom. i Instruktionen, företaga frågan om Bankovinstens användande, så torde ingen annan åtgärd i ani, af PresteS(:ts nu gjorda inbjudning vara för handen än att. lägga densamma till handlingarne.
Sedan H. Exe. Hr Gr. o.
Landtm, förklarat, att, till följd af R. o.
Ad:s nyss fattade beslut i afseende å B«nkoUtsk:ts Mern.
N:o 14, någon annan propos. i anledning af PresteStåndets nra förevarande inbjudning icke kunde framställas än å Prot:sUtdragets läggande till handlingarne, blef en sådan propos. framstäld och med ja besvarad.
Efter punktvis skedd föredragning af StatsUtsk:ts den 25 sisth Januari bordlagde Utlåt.
N:o 38, i anledning af väckt motion om tillgodonjutande af rätt till skattefrihet för sockenalimänningar, blef detta Utlåt, af B. o. Ad. bifallet.
Föredrogs StatsUtskrts den 25 sisth Januari bordlagde Utlåt.
Propos. ang:de öfverlåtelse till Allmänna Barnhusinrättningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och läns Kurhus begagnad tomt.
Ehuru jag för min del icke vill motsätta wig det beslut, hvartill Ut.sk:t, som haft detta mål att handlägga, kommit, anser jag mig likväl, i egenskap nf läkare och med anledn. af min befattning vid medicinska läroverken här i Stockholm, skyldig att nedlägga några protester mot de skäl, hvarpå Direktionen för Allmänna Barnhuset grundat sin hemställan.
Jag håller Direkt:n räkning derföre att den yrkat en förflyttning af Allmänna Barnhuset, och jag tror äfven att Direkt:n har rätt deruti, att den nämde tomten icke är fullt lämplig, ehuru det, efter min åsigt, icke är sådan fara med det sanitära till - Den 1 Februari.
2BS ståndet derstädes, emellan den öfre Drottninggatan iir en af de sundaste gator i Stockholm och derjemte så aflägsen från det omnämnda Körstrandsträsket, att den icke af detsamma kan Inda någon men.
Sjelfva byggnaden är likväl olämplig och den bör derföre ombyggas, men att rifva ned och bygga upp på en så dyrbar tomt torde vara alltför kostbart.
De skäl, som anförts, äro dock af en betänklig art.
Det heter bland annat: »Då allmänna Barnbördshuset, hvarifrån ett betydligt antal barn vanligen inom de törsta åtta dagarne af sin lefnad till Barnhuset öfverlemnas, komme att förläggas på Kungsholmen, vore denna omständighet, i anseende till den lifsfara, hvarmed transporten af de späda barnen, särdeles under den kalla årstiden, vore lörenad, en vigtig anledning för jemväl
Barnhusets förflyttning till Kungsholmen, som dessutom hade sund belägenhet, friskt vatten, vore aflägsen från den storn och störande rörelsen, samt säte för hufvudstadens medicinska läroanstalter, till hvilka jemväl nämnde inrättning i viss mån borde räknas.»
BarnhusDirektionen har således här kommit fram med en anklagelse mot Allmänna Barnhuset.
Emellertid, om sannt vore, att det medförde lifsfara för de späda barnen att transporteras från Kungsholmen och till andra trakter i staden, så vore det en skyldighet att genast nedrifva en inrättning, äfven om den med många kostnader är upförd, men samma olägenhet skulle ju upstå om barnen skulle föras från aflägsna ställen i staden till Kungsholmen.
Det är likväl ett misstag, som BarnhusDirektm begått, då den sagt, att ett betydligt antal barn från Allm.
Barnbördshuset vanligen inom de första 8 dagarne af sin lefnad till Barnhuset öfverlemnas.
Det är blott undantagsvis som dessa barn skickas dit, ty vanligen tillgår så, att modren anmäler sig hos Direktm att få amma in sitt barn, såsom det kallas.
Dessa gå icke direkte från Allm.
Barnbördshuset till Barnhuset, utan de begifva sig först hem och derifrån till Barnhuset.
Jag har icke hört någon klagan deröfver att barnen aflidit till följd af deras transport från Barnbördshuset.
Det förelaller mig ganska besynnerligt, att
Direktm talat om Kungsholmens förträffliga och sunda läge, synnerligast med afseende på den tomt, som disponeras af Stockholms stads och läns Kurhus, ty kyrkogården, som ligger midt emot den ifrågav:de tomten, är till den grad vattensjuk, att liken ofta nästan simma i vatten, hvilket, sålunda orenadt af förruttnade organiska ämnen, till följd af tomtens belägenhet, måste hafva sitt utlopp igenom densamma.
Hvad dricksvattnet beträffar, så vill jag åberopa Svenska Läkaresällskapets utlåtande, att dess dåliga beskaffenhet mäste anses hafva bidragit till att öka Kolerans framfart på Kungsholmen.
Det återstår således blott att denna inrättning skulle vara en läroanstalt, och så är det med alla våra inrättningar.
Det är ett nödvändigt ondt, och emedan Barnhuset äfven måste räknas som läroanstalt och det kunde vara nyttigt för alla dessa anstalter att koncentreras på en punkt, måste jag, såsom läkare, vara intresserad att den finnes på Kungsholmen.
Men jag tror icke att det vore fördelaktigt för de späda barnen, och såvida icke R. o. Don 1 Februari.
Ad. vill göra iner afs:de på att Barnhuset skall vara en läroanstalt, måste jag hemställa att Bet:t måtte afslås.
Het hade visserligen varit önskligl, om i denna fråga rikets högsta sanitära auktoritet, d. v. s.
SundhetsKollegium, afgifvit yttrande, ty det kunde hafva varit en säker ledning för Utsk.-ts omdöme.
Emellertid ansåg sig Utsk:t hafva tillräckligt skäl ändock att komma till det tillstyrkande, som här är afgifvet.
Förhållandet är, att de begge auktoriteter, som hade med saken att göra, nemi.
Direktionen för Stockholms stads och läns Kurhus och BarnhusDirektm, hade ibland sig utmärkte läkare, och man ansåg sig kunna hysa fullt förtroende till dessas yttranden, som finnas bilägde Direktionernas Utlät:» hos Utsk.; begge
Direktionerne voro enstämmigt af den åsigt, att den här föreslagne åtgärden var ändamålsenlig och nyttig.
Vid sådant förlnde och då dessutom det tillkommer att Barnhuset, som nu är särdeles olämpligt, skulle behöfva alldeles ombyggas, och å andra sidan Kurhuset i sitt närvtde skick icke eller är särdeles passande för ändamålet, fann Utsk. ekonomiska skäl tala för en sådan förändring.
Då nu äfven nyssnämnde auktoriteter yttrat sig för saken, så hemtade man också deraf skäl att tillstyrka det i sanitärt hänseende.
Jag kan naturligtvis icke tvista med den siste talaren i afs. på sådana medicinska frågor, men det finnes auktoriteter på andra sidan, som tillstyrkt och försvarat den här föreslagna åtgärden, och då de skäl, den förre talaren anfört, icke kunnat ändra min öfvertygelse med hänseende till de omdömen, som blifvit afgifne af de personer, som haft med saken närmast att göra och låta, samt väl tänkt sig in i densamma, får jag tillstyrka bifall till hvad l!tsk:t föreslagit.
Det kan icke falla mig in att ingå i någon tvist med den siste talaren om det nuv:de Kurhusets helsosamma eller icke helsomma läge, och jag har således icke anledn. att bestrida de bestämda åsigter, han uttryckt i afs. på förev:de fråga, ehuru jag tror att ett och annat kunde dervid vara att er inra.
Men jag vill påminna derom, att i första rummet BarnhusDirektionen och likaledes vid inrättningen anstälde läkare, ej kunna antagas underlåtit noggrannt pröfva lämpligheten af Barnhusets förflyttning från dess nuv;de lokal till den föreslagna nya, likasom att denna Direkt, icke lärer underlåtit att rådfråga sig i detta ärende med andra läkare utom dem, som äro vid Barnhuset anstälde.
Jag vill för min del öfvergå till sjelfva hufvudsaken, och den är nemi., att K.
M. framställt och gifvit tillkänna, att en underhandling vore på visst sätt inledd, rörande afträdande af ifrågav:de tomt, emellan Stockholms stads och läns KurhusDirekt. och Direktm för Barnhuset.
Men då upstod frågan, på hvad sätt skall R.
St:rs 1815 lättade beslut tolkas.
I detta beslut står nemi. icke bestämdt uttryckt, att Stockholms slads och läns Kurhus hareganderätt till den ifrågav:de tomten, och således kunde en upgörelse ej ega rum, förrän denna väsendtliga omständighet blifvit utredd och Dull 1 Februari. 26!» bestämd.
Jag bär en ganska ledsam erfarenhet af deu omständighet att. någon eganderätt icke finnes, oell önskar derföre ifrigt att en sådan förklaring måtte komma att ega rum.
Skulle sedan,, efter de lärdes utlåtande, befinnas, att Kurhustomten icke ar användbar till Barnhus anläggande derstädes, sä må tvisten om den saken ega ruin, blott hufvudsaken blir afgjord, så att de särskilda Kurhusinrättningarne få möjlighet att komma till rätta med hvarandra.
Jag måste således anhålla att lt. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag, med öppet lemnadt tillfälle för de lärde att tvista huruvida lokalen är passande eller ej.
Efter härmed afslutad öfverläggning blef propos. å bifall till Utlåt:t framstäld och med ja besvarad.
Föredrogos och biföllos StatsUtskits nedannämnde den 25 sisth Januari bordlagde Utlåtanden: N:o 40, i anledn. af K.
Propos. om anslående af 3/t mantal N:o J Törnestorp till boställe åt Kronofogden i Höjentorps fögderi af Skaraborgs län, i stället för nuv:de Kronofogdebostället 1 mantal Nio 8 Stentorp Frälsegården; ‘ Nio 41, i anledn. af väckt motion om grundräntornas kapitalisering; N:o 42, i anledn. af vackt motion angrde indragning till Kronan af kungsgården Ollestad; N:o 43, i anledn. al väckt fråga om ersättning af allmänna medel till innehafvare!) af Komministersbostället
Riddaretorp för af samma boställe utgående roteringsafgift; samt N:o 44, i anledn. af väckt fråga om förhöjd ersättning till Nämndemän för extra förrättningar.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet StatsUtskits den 25 sisth Januari bordlagde Utlåtide Nio 45, angående beräkningen af Statsverkets inkomster.
Föredrogs, men blef äfvenledes på begäran af flere ledamöter ånyo bordlagdt samma Utskits Utlåt.
Nio 45 Litt. A, i anledn. af väckt motion om uphörande af Landttogsgärden; i sammanhang hvarmed föredrogs och begärdes på bordet ett från Hederv.
BondeStåndet ankommet Prot.Utdrag med inbjudning till MedStånden att instämma uti nämnde RiksStånds vid behandling af sistberörde Utlåt, fattade beslut, att R.
St. skulle hos K. M:t i underd. anhålla, det K.
M:t täcktes låta utreda beloppet af ifrågavide Landttogsgärd, samt derefter till R.
St. aflåta nåd.
Propos. om och på hvad vilkor nämnde gärd må från ordinarie räntan uteslutas.
Vidare föredrogos, men blefvo jemväl ånyo bordlagde, StatsUtskits den 25 sisth Januari på bordet lagde Utlåtm:
De n 1 Februari.
N:o 45 Litt. B, i anledn. af väckt motion om uphörande af tackjernstionden och hammarskatteu; samt N:o 45 Litt. C., i anledn. af väckt motion om mantalspenningarnes bestämmande till jemna belopp efter nya myntsystemet.
Efter föredragning af StatsUtsk:ts den 25 sisth Jan. bordlagde Memorial N:o 46. i anledn. af B. o. Ad:s remiss till nämnde Utsk. af K.
Propos. med förslag till ordnande af Biskoparnes löneinkomster, beslöt B. o. Ad., med frånträdande af sitt förra beslut, alt öfverlemna den K.
Proposm till Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsk:ts behandling.
LagUtskds den 25 sisth Januari bordlagde Betänk.
N:o 17, i anledn. af väckta motioner om antagande af ett stadgande derom, att vid arfskifte mellan syskon afseende bör fästas å erhållen upfostrau och upnådd ålder.
Föredrogs och Lades till handlingarne LagUtskits den 25 sisth Januari bordlagde Memorial N:o 18, i anledn. af återremiss al Utsk:ts Betänk.
N:o 7, i fråga om förklaring af föreskrifterna angide verkställighet af straffarbete.
Föredrogs, men blef, på begäran af flera ledamöter, ånyo bordlagdt Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ts den 25 sisth Januari på bordet lagde Betänk.
N:o 1, i anledn. at K.
Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till tvenne årgångar nya predikotexter och till ny kyrkohandbok.
Besvärs- o. Ekon.Utskits den 25 sisth Jan. bordlagde Betänk.
N:o 20, i fråga om utarbetande af stadgar till skyddande af inhemska artisters förlagsrätt till origanalarbeteu i bildande konst.
Jag anhåller om upläsning af ifrågav:de Betänk:de.
Sedan den begärda upläsningen försiggått, anmälde sig och yttrade Hr von Qvanten, Emil: Ekon.Utsk:t tyckes hafva före ställt sig, att den motion, jag tagit mig friheten aflemna, skulle hafva åsyftat att på sätt och vis förnedra konsten och konstnären samt på samma gång göra svårare för allmänheten att blifva delaktig af den sköna konstens alster.
En sådan mening kunde jag aldrig hysa, och jag tror icke eller att den kan igenfinnas i motionen.
Då emellertid mina åsigter skulle väga alltför litet mot Den 1 Februari. 261 Utskis, tar ja k mig friheten hänvisa till lagstiftningen för skön konst i andra hinder, som säkerligen icke, beträffande den sköna konsten och kärleken för den och konstnären, stå tillbaka för vårt land.
Jag har med mig ett arbete, utgifvet af en Tysk författare, som anses såsom en auktoritet i detta hänseende.
Jag anhåller alltså att få hänvisa till öfriga länders lagstifning för skön konst.
I Bayerns lagstiflning finnes en lag af den 15 April 1840 till skydd för eganderätten af litteratur och konst.
Den säger att alster af litteratur och skön konst böra icke, utan auktors medgifvande eller ock hans rättsinnehafvares eller arfvinges tillåtelse, hvarken offentliggöras eller, utan att de förarbetas i någon annan form, efterbildas eller på mekanisk väg mångfaldigas.
Efterbildning af målningar, stålstick, träsnitt, lithografier och färgtryck är förbjudet och kan icke företagas utan konstnärens eller hans rättsinnehafvares medgifvande.
Liknande stadganden finnas äfven i flera andra länder.
Jag medger att den form, i hvilken motionen blifvit algifven, kunde varit bättre, och att i densamma ämnet kunde varit bättre utredt.
Det är naturligtvis svårt för Ekon.Utsk:t, som är öfverhopadt med en mängd skiljaktiga göromål, att sätta sig in i en sådan specialitet, som bär ari fråga.
Jag har varit i tillfälle att sammanträffa med några af Stockholms konstnärer och af dem erfarit att ledamöter af fria konsternas akademi sjelfva varit i beråd att till K.
M. ingå med en anhållan om en propos:s aflåtande i den syftning, sorn denna motion afser.
Det skall vara ganska svårt för många af de yngre konstnärerna att få förläggare för sina arbeten, emedan, sedan ett arbete väl är fullbordadt, en annan genast kommer och gör efter, till följd hvaraf förläggaren icke kan betala hvad han i annat fall kuunat göra.
Jag har hört af en trovärdig person, att aflidne H. M:t Konung Oscar I vid ett tillfälle lifligt intresserat sig för en sådan här lag stiftning, och med kännedom om Konung Carl den XV, som är såväl en vän af konstnärer som en entusiastisk idkare af den sköna konsten, vågar jag hoppas att Han icke eller skall vara kall för denna fråga.
Jag vågar på de skäl, jag' anfört, anhålla om återremiss af detta ärende.
Utan tvifvel är den sköna konsten ett af de kraftigaste medel för samhällets bildning.
Utskottet har icke eller behandlat denna motion med »lättsinne», utan med fästad eftertanka på frågans vigt.
Det är icke Utsk:ts, utan motionärens eget fel, att Utsk:t icke kommit till ett annat resultat än det gjort, ty hade icke motionen varit upställd i en så allmän form, hade säkerligen resultatet blifvit annorlunda.
Bland de saker, som böra ligga oss mest om hjertat, är utan tvifvel den att skydda konsten, att befordra den, att göia allt hvad i vår förmåga står för att låta den verka till samhällets nytta.
Men jag frågar hvad kunde man väl göra med en motion, som åsyftar ett skydd, hvilket man kunde och borde taga så, att man icke ens skulle cga rätt att såsom dilettant efterbilda ett konstverk utan att derföre utsättas för straff.
Hade motionären inskränkt sig till att önska samma lagstiftnings - Den 1 Februari. åtgärder, som de flesta andra Europeiska länder i detta afs. tillegnat sig, så hade man kanske kunnat komma till något resultat.
Dessa lagstiftningsåtgärder äro dock af en ganska inskränkt natur, de röra icke den s. k. plastiska efterbildningen, utan blott den rent mekaniska, d. v. s. eftertryck och eftergjutning.
Ekon.Utsk:t är sannerligen öfverhopadt med en sådan massa olikartade motioner, helst inom detta Utsk. inkommer allt som man icke vet under hvilken rubrik det skall rangeras, att man ej kan fordra att Utsk:t skall omarbeta alla de motioner, som komma in i ofullständig form.
Utsk:t skulle då få alltför mycket att göra.
Hvad för öfrigt beträffar stiftandet af en lag, hållen i den inskränkta anda, som andra länders, så torde den icke vara af behofvet påkallad, med afs. å den ståndpunkt af konstbildning, hvarpå vi befinna oss.
Förh:det är nemi. att vi hittills egt en föga utvecklad efterbildningskonst, och det är endast genom några enskilda personers uppoffringar, som den nu bragts till en någorlunda höjd.
Högst få Svenska konstnärers arbeten hafva inom vårt land genom stentryck kunnat fördelaktigt återgifvas, och derföre låta vära utmärktaste Svenska konstnärer, såsom Billmark m fl., lithograflera sina arbeten i Paris.
Att nu, då stentryckeriet och trädsnideriet börjat att förkofra sig, genast lägga ett band på dessa konstgrenar, det ansåg sig Utsk:t icke böra göra.
Hvad åter gipsafbildningar beträffar, så är det egentligen endast afbildningar af stora utländska konstnärers arbeten, sådana som Thorwaldsens och Canovas m. fbs, som här göras, och f. n. finnes dessutom icke mer än 2 å 3 personer i Sverige, som gjuta i gips.
Sål. synes allting gifva vid handen att något sådant skydd icke behöfves, och att lagstifta blott för principens skull anser jag tjena till ingenting.
Jag tillstyrker sål. bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag instämmer till alla delar i hvad den siste tal. yttrat, och gör detta så mycket hellre, som Betänk:t utarbetats på den afdeln. inom Utsk:t, der han sitter.
Jag ville endast ange ännu ett skäl, som förmådde de öfrige ledamöterne i Utsk:t, och mig isynnerhet, att bifalla det förelagda Betänkd, nemi. att jag tyckte denna sak vara af så enskild beskaffenhet, att det icke vore rätt af Utsk:t tillstyrka K.
M:t begära en särskild komité för utarbetande af lagförslag i detta fall, isynnerhet då motionären ej angifvit någon grundtanke, rörande beskaffenheten af det lagförslag, han önskade, annan än helt simpelt förbud emot kopiering.
Denna grundtanke kan sträckas så långt, att t. o. m. de simpla målare, som gå omkring och dela ut taflor bland allmogen, icke skulle få utdela sådane.
Med ett ord, motionens syftning var tydligen den, att förekomma all slags kopiering af konstverk.
Vi tyckte dessutom att, om fria konsternas akademi vände sig till K. M:t, skulle på denna väg ett lika grundligt och antagligt lagförslag kunna framläggas för näst sammanträdande R.
St:r, som på den väg, motionären åsyftat, och vi gjorde oss derföre icke något samvete af att afstyrka bifall till motionen, utan att Den 1 Februari. derföre med skäl kunna påbördas någon afvoghet mot konsten eller dess idkare.
Att, såsom Hr Adelborg yttrade, mo tionens affattande i allmänna ordalag skulle vara skäl till att Utsk:t afstyrkte densamma, kan jag ieke medgifva; utan tvertom.
Det var ju blott fråga om, att Utsk:t, i fall det fann skäl dertill, skulle tillstyrka R.
M:t med underd. anhållan om nedsättande af en komité.