Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De hafva således åt Konungen öfverlemnat, att närmare bestämma tiden.
Om dessa hinder inträffa år i83a, så anser jag det böra hända, att realisationen fördröjes till år 1833, o. s. v. •—* Om dertill kommer sedelmyntets försämring genom 5j- millioner nya sedlar, som utkomma i rörelsen för silfverlånet, är det så mycket säkrare, att silfverutvexlingen icke sker så hastigt.
Till förekommande af denna olägenhet har jag yrkat en sådan framställning, som Herr Cederschjöld antydt.
Emot honom och mig är anfördt, att blott silfret finnes i Banken, vore det tillräckligt för att upprätthålla sedel värdet, fastän silfrets utvexling ej vore börjad; och en ledamot bar till mera eftertryck förklarat, alt det vore korrtsynt, att ej inse sådant.
Mig förefaller det, inom min inskränkta synkrets, märkvärdigt att se, huru samma satser användas i olika riktning vid Riksdagens början och vid dess slut, elier huru föremålen betragtas ur de olika ändarne af kikaren, allt efter som omständigheterna fordra det.
Tvärtemot hvad som nu vid Riksdagens slut förklaras om förmågan hos det i Banken inlösta silfret att upprätthålla sedelvärdet, yttrades då af en värd ledamot bakom mig, att sådan tanka just vore korrtsynt, och att silfver, som ligger i Bankens 64 H. 9 Den 3 Mar* f. na. hvalf, och ej får utvexlas, lika litet kan verka lill sedel värdets upprätthållande, som om det låg på botten af sjön Wettern.
Om jag ej bedrager mig, torde äfven han snart uppträda, och bevisa mig motsatsen.
Men jag vill bespara honom denna möda och på förhand förklara, att jag ändock tror på hvad han först yttrade; och att jag anser någon ytterligare sedelutgifning icke böra äga rum, förr än antingen samtidigt med silfverutvexlingen, eller snarare efter densamma.
Här är sagdt, alt Preussen gifvit efterdöme, huru man i olyckor skulle kunna upprätthålla sedelvärdet genom redbarbeters utvexling.
Men skilnaden är, att Preussen hade klingande mynt före sina olyckor, och började icke under dem någon realisation; exemplet är således här oanvändbart.
Man har äfven trott, att förlitandet på realisationens inträffande skulle trygga sedelmyntet.
Ja visserligen något; men intet tryggar mera än sjelfva verkligheten, eller silfverutvexlingen.
Jag vill ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med förnyandet af de framställningar Herr Cederschjöld och jag gjort, dels här, dels i mina utförliga reservationer; ty jag förutser att vi ej utan votering komma från detta ämne.
Jag hemställer då, att Contra-propositionen måtte blifva, det Rikets Ständer åt Konungen öfverlemna att bestämma liden för lånets upptagande, sedan Bankens silfver ut vexling börjat, eller sam - Den 3 Mars f. m. r3r tidigt med densamma.
Jag hade ämnat föreslå en jemkningsutväg, nemligen alt halfva lånet skulle upptagas jöre, och hälften efterj silfverutvexlingens början; men mina motståndare hafva ej velat medgifva det, då jag enskildt talat med dem derom, och jag förutser, att de äro för säkra på sin sak för alt nu göra det.
Jag, på min sida, kan dock icke gifva min mening förlorad, utan att åtminstone hafva underkastat den votering.
Jag känner alltför mycket de pligter, som kärleken till nästan ålägger oss, för att vilja beröfva dem, som dela Friherre Kantzous yttrade tankar i afseende på ordalagen af Kongl. Maj:ts Sanction, den tillfredsställelsen att ännu tro sig äga ett nödankare för hoppet om fortfarande bestånd af en sakernas ordning, som utesluter all säkerhet för äganderätt eller för näringsflitens beräkningar.
För min del, äfven om jag skulle underkasta mig Handelsbohhållares och Mäklarebctjenters småleende, för att låna ett sinnrikt uttryck af en känd publicist i samma blad, der han dokumenterat sin kännedom af våra beslut, genom meddelandet af den underrättelsen, att Riksens Ständer beslutit att beläna vexlar emot borgen; för min del, säger jag, äger jag för mycket förtroende för en af Sveriges 64 H. o* i32 Den 3 Mars f. ra.
Konung och Ständer i grundlagsenlig ordning stiftad lag, för att kunna sätta i tvifvelsmål, att den skall äga full kraft.
Jag äger derjemte för mycket förtroende till de framsteg, som sanning och rätt måste göra, och har deraf sett alltför lyckliga prof, för att icke vara öfvertygad, att de hinder, som ännu kunde inträffa, med lätthet undanrödjas, och jag skulle tro mig begå orättvisa mot Friherre Rantzou, om jag icke förklarade mig äga hopp, att vid en kommande Riksdag, då det kanske blir fråga 0111 en tacksägelse-adress till Konungen för utvexlingens början, den måhända biträdes af den adle Friherren sjelf.
Herr von Hartmansdorff har ganska rätt deruti, att den ofullständighet, man kunde finna i bestämmelsen om realisationen, ligger endast i myntbestämningslagen.
Den är så lill vida ofullständig, att ej utvexlingstiden är bestämdt utsatt.
Orsakerne dertill äro tillräckligt utredde i Utskottens Betänkande för att af mig nu behöfva upprepas; men just ibland medlen att undanrödja äfven de sista hindren för uppskof mot utvexlingen, eller sista fulländandet af det stora företaget realisationen, är det att bifalla detta låns upptagande före realisationens början.
Enligt Rikets Ständers beslut kommer en deposit-räkning att inrättas, der det blir fritt att uttaga insatt silfver äfven före vexlingen.
Skulle Rikets Ständer nu besluta, alt iånet kommer alt Den 3 Mais f. m. 133 upptagas före vexlingen, så kommer hvad som blir upptagit, att insättas på deposilräkningen, och genom de derföre utfärdade attester blir realisationen verksläld för så stor summa som är insatt.
Länet är föreslagit till 2 millioner.
När det ingått, så antingen börjar ulvexlingen, eller livilar den ännu; i förra fallet är realisationen alldeles fullbordad, i senare finnes äfven dessförinnan minst i,8oo,ooo
R:dr silfver att när som helst kunna ur Banken utvexla mot sedlar; det vill säga 3 å 4 gånger mera än den högsta vexelbrist vi med någon sannolikhet äga att befara.
Vi känna att 1826 års missväxt var den svåraste sedan i^83.
Dermed förenade sig en svår conjunctur för trädvaror; jernexporlen var ej eller fördelaktig.
Det oaktadt kan det årets vexelbrist ej uppskattas till mera än 5 å 600,000 R:dr Silfver.
För 4 sådane kriser hafva vi således tillgång i den del af silfverfonden, hvars uttagande är oberoende af allmänna utvexlingen.
Derigenom är förebygd möjligheten af kursens uppjagande öfver de få skillingar, som motsvara kostnaden af deposil-attesternes begagnande och silfrets användande till betalning af vexelbrist på utländsk ort.
Jag säger derföre icke, att jag för min del skulle anse en uppjagad kurs såsom ett hinder för vexlingen; men andras farhågor kunde deruti finna ett hinder, och på delta sätt blefve äfven det hindret undanröjdt.
Jag har hört *34 Den 3 Mars f. m. invändas, att de 2 millionerne ej voro att beräkna, emedan de skulle utgå till inlösen af de derföre utgifna sedlar.
Det är ej förhållandet.
Då skulle vi erkänna rigtigheten af den satts, som Herr Cederschjöld yrkar, att närvarande sedelstock efter dess närvarande silfvervärde kan anses mäta nationens behof af circulerande mynt.
Detta är rigtigt under vanliga förhållanden, såsom efter realisationen, ty vi komma då in i det stora financiella verldssamhället; men det har icke varit förhållandet, så länge vi ägt detta olyckliga sedelmynt utan bestämdt värde, utan rättighet att behålla ett bestämdt värde.
Farhågan för hvarje kurs, för hvarje Riksdag, som kunde nedsätta myntet, har försämrat värdet långt under den rätta proportionen.
Det är detta, som till en del gjort närvarande ställning tryckande.
Före 1808 utgjorde den verkligen utelöpande sedelstocken i4 millioner i silfver; det är å 128 sk. svarande emot millioner R:dr Banco.
Den gör na högst 3o millioner, det vill säga omkring 7 millioner mindre.
Men det är misstroendet, som nedtvingat värdet, och deri finnes ett af de skäl, hvarföre landets näringar känt brist på mjmt.
Om ock nu 5 millioner till utgifvas, komma vi dock ej till det maximi-belopp, på hvilket vi förr varit, och troligen är näringarnes naturliga behof nu ej mindre än då.
Det är också en fördel af realisationen, att vi efter dén Den 3 Mars f. m. 135 ej behöft alla dessa onyttiga calculer, huru många millioner äro utelöpande.
Då, genom Konungens sanction till myntbestämningen, det vilkor för lånets upptagande, som finnes i StatsUtskottets sista Utlåtande, blifvit uppfyldt, tillstyrker jag bifall till hvad reservanterne yrkat.
Herr von Hartmansdorff nämnt, innan jag yttrade mig, får jag, i likhet med hvad jag alltid enskilt till honom yttrat, anföra att, trogen hvad jag inom BancoUtskottet anfört, anser jag, att silfverutvexlingen är medlet till realisationen, och det är för att få realisationen, innan den legalt börjar, som jag understödjer detta låns upptagande före realisationen, och som jag begär ett bestämdt intagande i de allmänna föreskrifterna, att RiksgäldsContoiret åligger att, så vida ej vexlingen förut inträffat, försälja de attester det erhåller för på depositräkning insatte medel.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken lillkännagaf, alt plenum bomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Som hufvudmomentet, på hvilket de värde talare stödja sig, hvilka yrka förslagets afslående, är att de genom utlåningen i omlopp kommande 5 millioner skulle försämra sedelns värde, skall jag söka vederlägga denna tanka.
De hafva fullkomligen rätt deruti, alt 5y mil - i36 Den 3 Mars f. m. lioner skulle försämra myntet, i händelse icke för dessa 5f millioner motsvarande silfver lades i Banken.
De hafva äfven rätt, om det skulle ligga qvar i Banken likasom i Sala grufva orörligt som nu, och utan att kunna begagnas.
Men då jag förut ådagalagt genom zilFror, att silfverfonden genom dessa millioner kommer att förhålla sig till sedelstocken sorn 5 till 8; frågar jag, om det är möjligt att, sedan Banken utvexlar, silfversedlarne kunna falla.
Jag är helt förundrad att finna förslaget bestridt af två så motsatta talare, hvilka i denna fråga varit som eld och valten, nemligen Friherre Rantzou och Herr Cederschjöld.
Den ene bestrider det, emedan det hindrar realisationen, och den andra, emedan det befordrar den.
Samme värde talare, Herr Cederschjöld, har yrkat såsom princip, att sedelmyntets värde beror af landets behof af bytesmedel.
Om det vore grundad t, skulle jag äfven derföre tillstyrka åtgärden, ty vårt land är i behof af större rörelsecapital.
För öfrigt anser jag det nu vara bäst att följa reservanternes tanka, och lemna åt Konungen, att bestämma tiden, då lånet skall upplagas.
Ensidighet i ett så vigtigt ämne, som detta, är man skyldig att vederlägga.
Det är sagd t, att sedelmyntets värde minskas genom utsläppning, äfven om silfver går in, derfö - Dén 3 Mars f. m. re att varornas pris genom den stiger.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att varors pris kan stiga af två orsaker.
Den ena är öfverflöd på penningar; den andra brist på vara.
Sjelfva bristen på penningar kan äfven åstadkomma förhöjda priser, då den genom saknade förlag till productionen åstadkommer brist på varor.
Hademan icke vid i8a3 års
Riksdag varit så rädd för att släppa ut en million till uppköp af spannemål i goda år, så hade man haft en större tillgång på säd inom landet, när missväxten 1826 inträffade, och då hade ej så mycken spannemål blifvit införd utifrån, kursen ej så mycket stigit, och således sedelmyntets silfvervärde ej så mycket fallit.
För öfrigt är det lika ensidigt, att säga år i8i5, att det är endast förhållandet emellan sedlar och silfver, hvilket bestämmer sedelns värde, som att säga en sednare Riksdag, att detta aldeles icke influerar.
Här är verkeligen en sådan brist på rörelsecapital i landet, i förhållande till skatterne och skuldsättningen, att jag här fritt förklarar, att äfven om detta lån beviljas, och man säger, att det skall utlemna® till äldre låntagare, det likväl icke kommer att i betydlig mohn inverka på jordägares ställning i allmänhet eller på varupriserne, emedan summan är för liten, och borde ingen godtycklig gräns hafva.
Den gräns, som sätter sig sjelf, består i bristen på säkerhet.
Hvad jag här säger, 138 Den 3 Mars f. m. är allmänt erkända sattser i andra länder» fastän de ännu ej här synas vara kända» eller hunnit att göra sig gällande.
Jag vill nu ej vidare uppehålla Ridderskapet och Adeln, utan skall instämma med de leda* möter, sora yrka den förändring i Utskottets förslag, att det vilkor icke föreskrifves, alt liden till lånets upptagande skall utältas i sammanhang med realisationen; utan att det må öfverlemnas till Konungen, att bestämma tiden.
Jag har sjelf motsatt mig Rikets Ständers åtgärd att åt Konungen öfverlemna en rätt, sorn Konungen ej har i Grundlagen, att sanctionera Rikets Ständers beslut rörande myntbestämningen.
Om jag ej mycket misstager mig i afseende å Konungens sätt ?tt gifva sanctionen, har Hans Majit ej ens ansett sig äga rättigheten dertill af Grundlagen.
Jag har ej haft något emot, att saken åt Konungens upplysta pröfning öfverlemnas, endast det icke sker såsom en rättighet.
När nu Rikets Ständer lemnat åt
Konungen att bestämma tiden för utväxlingen, är det conseqvent, och ett nödigt sammanhang fordrar, att äfven åt Konungen öfverlemna bestämmandet af tiden, då lånet skall taga sin början.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt} Gustaf:
Jag ämnar icke ingå i någon utveckling, och än mindre i någon förklaring öfver de ord, hvaraf Kongl. Majit
Den 3 Mars f. m. sig begagnat vid afgifvandet af Dess Nådiga sanction på lagen angående myntbeslämningen.
Sådan den är, bar den af Konungen blifvit gifve n med den rätt Grundlagen Honom, i detta afseende, lemnar; sådan den år, har jag den med mitt tillstyrkande biträdt; sådan den är, är jag öfverlygad, att Svenska Folket deruti skall finna en välvillig och faderlig Konungs tänkesätt klart och tydligt uttryckte, en Konung, som mött af Sitt Folks förtroende, vill med samma förtroende gå Dess önskningar till mötes.
För alt begagna mig af ett af Grefve Horn nyttjad t yttryck, beklagar jag, att Konungens Rådgifvare nu så nära Riksdagens slut icke kunnat råka i öfverensstämmelse med Grefvens egna åsigter.
Som likväl detta förhållande tämligen ofta ägt rum under Riksdagens lopp, torde det åtminstone utvisa en ömsesidig conseqvens i handlingar och öfvertygelse.
Efter detta å nyo upplysta förhållande, skall det synas illa betänkt af mig, då jag går att biträda de talares mening, hvarigenom en ytterligare moralisk ansvarighet skall träfFa Konungens Rådgifvare, och således tillfälle öppnas till nya förebråelser emot dem.
Men detta skall ej afhålla mig alt biträda deras mening, som anhållit om den proposition, att Rikets Ständer må till Konungens bepröfvande öfverlemna, när början med länet skall göras.
Den 3 Mars f. m. Herr Cederschjöld:
Man har ytterligare påstått, att sedelutsläppning ej kan försämra myntets värde, då ett motsvarande belopp silfver inlägges i Banken.
Men huru är det möjligt, att silfret kan styra myntvärdet, så länge det ej får genom bankoluckan sälta sig i beröring med sedlarne.
Med Bankens utsläppning af nya sedlar för silfver, förhåller det sig ungefär, som ville jag för utgifna obligationer köpa egendomar, och sedan förvandla dessa till Fideicommiss.
Jag hemställer, om icke detta skulle försvaga min credit, och de uppköpte egendomarne ingalunda kunna upprätthålla mina obligationer i deras ursprungliga värde, just emedan egendomarne voro fästade i Fideicommiss.
Och silfret är att anse som ett Fideicommiss, så länge det ej utsläppes.
Man har menat, att myntvärdet beror endast på förtroende och kännedom af Bankens ställning.
Jag hemställer, huru länge allmänheten haft denna kännedom, nemligen endast sedan 1823.
Hvad bestämde då tillförene sedlarnes värde?
Dessutom arden mening oriktig, att opinionen kan hafva något varaktigt inflytande på myntets värde.
Delta bestämmes blott af striden emellan behof och tillgång.
En värd talare har trott, att vi ej behöfde annat bevis för myntstockens otillräcklighet, än sjelfva varuprisens låghet.
Jag undantager spannemål och några få andra producter, på hvilka tillgång och behof kunna alltför mycket omvexla, och Den 3 Mars f. m. på hvilka prisen följaktligen måste i goda år kunna vara nog låga; men på varor i allmänhet skulle jag icke tro, att man kan klaga öfver prisens låghet.
Jag skulle snarare tro, att man kunde klaga öfver motsatsen.
Silfver och guld äro äfven varor, och kursen utmärker deras pris.
Jag kan derföre ej annat än vidhålla den mening jag förut yttrat.
Herr Hjerta> Gastaf:
Mig synes, att man inblandar för många ämnen i discussionen, som ej höra dit.
Rikets Ständer hafva beslutat realisationen.
De hafva ej kunnat bestämma liden, då den skall taga sin början, emedan förberedande åtgärder erfordras; men de hafva noga bestämt vilkoren, och till Kongl. Maj:t öfverlemna!, alt bestämma tiden, sedan BancoFullmägtige anmält, att proportionen af 5 till 8 emellan Silfver och Sedelstock är vunnen.
Rikets Ständer hafva äfven bifallit ett Betänkande, som innehåller, att upplåning af Silfver och utlåning af Sedlar skall ske genom RiksgäldsContoret.
Vi måtte då vara ifrån att numera tala om nyttan eller skadan af hvad som är beslutadt.
Här måtte blott återstå den frågan, om, när ett Statslån skall organiseras, Rikets Ständer böra besluta mera än de vilkor, som hafva gemenskap med beskattnings-rätten , såsom ränta, afbetalning, rabattens maximum, ru. m.; om de böra äfven utsätta tiden och Den 3 Mars f. ra, sättet för lånets upptagande; eller om de böra lemna det åt Styrelsen.
Jag vågar säga, alt Svenska representationen nu och alltid bör lemna åt Styrelsen att bestämma tiden, då Statslånens upptagande bör ske, emedan sådant är enda sättet att förekomma ökade olägenheter af de speculationer, som blifva en följd af offentligt beslutade lånetransactioner; och jag gör det uti ifrågavarande fall så mycket heldre, som det är på Konungens Proposition Rikets Ständer beslutat hela detta lån.
Rikets Ständer hafva förenat detta lån med realisationens framgång och början, på sådant sätt, att det upplånade
Silfret skall insättas i Banken; och att när proportionen af 5 till 8 mellan silfverfonden och sedelstocken vinnes, Fullmägtige skola anmäla, alt realisationen kan för sig gå.
Således är det tydligt, då man vet, att Banken redan har 17 millioner R:dr B:co i Silfver och 3i millioner i Sedlar utelöpande, och beräknar att 5 millioners ökning gör 22 millioner Silfver, till 36 millioner Sedlar eller mera än förhållandet af 5 till 8; att när detta lån deponeras, skall ock den stadgade proportionen för realisationen vara erhållen och Banken till vexling färdig.
Då uppstår visserligen frågan, om Herr Cederschjöld kan hafva rätt deruti, att detta förhållande skall kunna vålla någon myntförändring.
Men detta synes mig ej möjligt, då just genom insättningen af silfret det blir möjligt Den 3 Mars f. m. «43 att genast realisera, innan länen hinna utgifvas.
Mig synes alt Konungen snarare nödgas derigenom bestämma tiden för vexlingen genast, emedan om länens utgifning skedde, innan vexling vore börjad, skulle sådant kunna föranleda en farlig kris i allmänna och enskilta crediten.
Jag öfverlemnar således saken till Konungen med fullt förtroende, att detta icke kan motverka realisationens början, och icke eller farligt rubba dess beställd, oaktadt jag vidhåller min yttrade mening, alt detla lån aldrig bort beslutas; och fär jag äfven förena mig med dem som yrka, att Rikets Ständer må till Konungen öfverlemna att bestämma tiden för lånets upptagande.
Friherre Sprengtporten} Jacob Wilhelm:
Sedan discussionen så långt lidit, vill jag ej ingå i någon theoretisk undersökning om kursens stigande och fallande, samt den verkan sådant kan komma att äga på realisationen, utan endast begära proposition lill bifall å den mening, som innefattas i reservationerne.
Friherre Rantzou:
Jag afstär på intet vilkor från den begäran, jag till Ridderskapet och Adeln framställt, och förnyar min anhållan derom, samt yrkar votering, om den ej bifalles.
Som jag varit den förste, som yttrat sig, lärer jag ock äga förmånsrätt alt föreslå contra-propositionen.
Herr Lefren t 44 Den 3 Mars f. m. liar sagt, att raan bör se farorne stinnt i synen.
Ehuru icke bland de ängslige, skulle jag heldre vilja undvika och afvända dem, då det är fråga om mitt fädernesland; och anser jag, lika med Herr Cederschjöld, den klokheten störst, som, innan den fruktade stormen infinner sig, vet att i tid bärga seglen, och icke låter skutan förutan ballast med fladdrande trasor i vädret drifva vind för våg.
Att med Herr Rosenblad mäta mig i talförmåga, skulle jag förgäfves försöka; men jag öfverlemnar åt framtiden, att bibringa honom det svar, som jag nu anser öfverflödigt att åter upprepa, till vederläggning af hans med mina så fullkomligt stridiga åsigter.
Herr Stråle_, Nils Willielm:
I anledning af fleres yttrande, att sedelmassans förökande icke skulle minska sedlarnes värde, då desamma motsvaras af i Banken liggande reelt mynt, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det är en stor skilnad i detta afseende, då Banken vexlar, och hardt mynt är i omlopp, eller då sådant icke äger rum.
Ett land kan äga mera penningar äfven i reelt mynt, än som för rörelsen behöfves.
Då stiger varuvärdet, äfven å utländska producter, och som varan alltid söker den ort, der den bäst betalar sig, blir följden en ökad import, som betalas med reelt mynt.
Penningemassan minskas derigenom, och varu - Den 3 Mars f. m. i45 varuvärdet återgår till en lägre ståndpunkt.
När varuprisen blifva låga, uppslår det motsatta förhållandet, att importen icke lönar sig så väl, och reelt mynt kan i landet införas.
Sådant är förhållandet, i ett naturligt tillstånd, i hvilket penningestocken sjelf rättar sig efter varumängden; men i ett ionstladt tillstånd skall en ökad sedelstock fortfara att öka varornes värde, eller minska penningens, — emedan penningestocken då ej kan undergå den förminskning omständigheterne fordra.
Det är således en stor skilnad, då rörelsecapitalet är i reelt mynt, och då detsamma utgöres af papper.
För öfrigt liar jag den tillförsigt till Konungens vishet, att man gerna åt Honom kan lemna att bestämma tiden till lånets upptagande, och jag hyser för min del upprigtig förtröstan, att åtgärden ej kommer i fråga att sättas i verket, förr än växlingen skall ske.
Jag anser således likgiltigt, huru beslutet tages.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg, att till Kongl. Majrts bepröfvande borde öfverlemnas, när början med det af StatsUtskottet tillstyrkte
Låns upptagande må göras.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg, att 64 H. 10 i4 6 Den 3 Mars f. m. det ifrågavarande
Lånet ej borde upptagas förr än Bankens Silfverutvexling börjat, eller samtidigt med densamma.
Ropades äfven Ja och Nej.
Friherre Rantzou begärde votering.
Jag saknar i den sist framställde propositionen, att till Kongl.
Maj:t må öfverlennäs , att bestämma tiden för lånets upptagande sedan silfverutväxlingen börjat, eller samtidigt med densamma.
Jag får således anhålla, att i den af Friherre Kantzou föreslagne proposition må tilläggas orden: att till Kongl. Maj:t må öfverlännäs &c. Friherre Kantzou:
Jag medgifver alltför gerna det tillägg lill mitt förslag, som Herr Cederschjöld yrkat.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voterings-proposition:
Den, som anser, att till Kongl. Maj:ts bepröfvande bör öfverlemnas, när början ined det af StatsUtskottet tillstyrkte
Låns upptagande må göras, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln besluta, att till Kongl. Majit må öf - Den 3 Mars f. ra. »47 verlemnas, alt bestämma tiden för ifrågavarande
Låns upptagande, sedan Bankens Silfverutväxling börjat, eller samtidigt med densamma.
Hvilken Voterings-proposilion af Ridderskapet och Adeln godkändes, samtanslogs.
Voteringen börjades klockan ett qvart till 2, och slöts klockan 3 e. ni, hvarvid, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne befunnos hafva utfallit, som följer: Ja — 106.
Nej — 8r.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således ansett, att till Kongl. Maj:ts bepröfvande borde öfverlemnas, när början med det af StatsUtskottet tillstyrkte
Herr Dalman, Wilhelm, Fredrik: