Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner icke genom hvilken förbistring inom Utsk. ett sådant osammanhang kunnat uppkomma; det är nog att det finnes och måste, med flera veckors arbete, för Utsk. försvåra möjligheten att komma till något slutligt resultat.
Då således måhända ingen förhoppning derom återstår, då vidare möjligen endast en ganska liten del af detta Stånd kan hafva den öfvertygelse, att ett förslag, grundadt på Const.Utsk:s betänk., kan blifva slutligen antaget vid nästa riksdag, (och jag vågar säga, att knappast någon kan hoppas det, som icke rent af vill förbinda ögonen för allt hvad som tilldrager sig utom delta Hus, i afseende på nationens tänkesätt); så kan jag icke inse, att frågan om denna comité kan komma att bestämmas af något annat motiv, än det, huruvida man vill någonsin hafva en representationsförändring, eller vill göra allt för alt förebygga densamma.
Derföre skulle jagc tro, alt hvar och en som vill ändamålet, skall instämma i Hr Åkermans motion, såsom innefattande ett dertill både lofligt och nödvändigt medel.
Vidare anhåller jag alt med ett par ord få besvara ett yttrande af en värd talare midt emot, som framställt såsom ett motiv för en sådan comités bildning, alt icke det förslag, som kan blifva hvilande till nästa riksdag, måtte komma ensamt i publicitetens händer.
Jag ämnar icke här uppträda för att försvara pressen emot den värde talaren, emedan jag finner ganska naturligt, att en man med hans närvarande politiska tänkesätt icke kan vara särdeles angenämt sinnad emot pressen och skall söka hvarje tillfälle att fä mot densamma uttrycka sin förtrytelse; men jag vill blott fästa hans uppmärksamhet deruppå, all det icke vore otjenligt om han vid sådana tillfällen tillsåg, att det funnes någon mening i hans uttryck, ty en sådan mening saknades verkligen i hans sista yttrande, emedan om ett förslag blifver livi - 340 Den 14 Mars. lande, så blir det icke fråga örn att det skall beredas hvarken af pressen eller af någon comité; det skall då afgöras sådant som det är, och således har den värde talarens yttrande icke här någon tillämpning.
Jag anser det för min del hvarken vara nödigt eller nyttigt att vidare utspinna discussionen, på sätt den siste talaren g.jort, om det goda ändamålet med denna motion.
Det behöfves icke så varma och palhetiska utgjntelser, för att öfvertyga en hvar, att, så framt Konungen icke lyckas att få ett antagligt betänkande på Ständernas bord, det vore önskligt att en comité tillförordnades, för att försöka hvad som icke lyckats för ståndsledamöter.
Således tror jag, alt det är alldeles öfverflödigt att derom vidare orda.
Lika opassande är det af honom att åtvarna andra att tillse, att det linnes någon mening i deras uttryck, ty denna påminnelse tror jag man med mera skäl ganska ofta kan återskicka till den värde talaren sjelf.
Det torde derföre vara bäst att hälla sig till den egentligen kinkiga frågan, nemi. formfrägan, ty i afseende på sjelfva saken bekänner jag att jag icke vidare har något all anmärka, sedan jag tagit närmare kännedom om ordalagen i Hr Åkermans motion, samt sedan jag af Gr.
Cronhjclms sista anförande funnit, alt man måhända kan gå en tjenlig medelväg i den äfven kinkiga frågan om en förmedling, för att få ett förslag utarbetadt, utan att Konungamakten comprometteras.
I afseende på formfrågan är det nu likväl med en viss förlägenhet jag nödgas yttra mig, sedan Hr Gr. o. Landtm, redan tillkännagifva sin opinion, emedan jag icke kan fullkomligt instämma deruti.
Jag anser mig likväl pligtig ali tillkännagifva min åsigt, emedan jag tror, ali här är ett mindre misstag, som lätt kan höfvas.
Jag yttrade mig förra gången kanske i för stränga ordalag, då jag sade, att motionen var grundlagsvidrig, ty jag glömde, att man alltid kan möta med den 83 § Reg.F., som säger, alt grundlagen skall tolkas efter ordalydelsen, och om man dertill lägger en för denna riksdag ny praktisk sats, att påstå allt hvad som icke är förbjudet vara tillätet, så är man temligen lätt ifrån den saken.
Dock tror jag, alt. man hade bort göra sig litet reda snarare för grundlagens anda och mening, än hålla sig lill dess tvetydiga ord.
Grundlagsstiftaren har ju icke kunnat förutse det fall, som nu inträffat, alf nemi.
Coust.Ulsk. icke förmår att utarbeta ett förslag till grundlagsändring sådan som Ständerne önska, och således torde intet lagstadgande finnas, som är för ett så oförväntad! beslut fullt tillämpligt, icke ens rict nyss upplästa 2 mom. af 34 § Riksd.Ordn.
Dä det emedlertid der säges, att det är ämnets beskaffenhet, som skall bestämma Utsk., och ämnet här icke är ett grundlagsförslag utan en comité, som önskas, så torde denna fråga, såsom önskningsmål, höra till Ekon.Utsk. — Vore man säker pä alla fyra Ståndens iikslämmiga beslut derom, så kunde man — efter sjelfva ordalagen äro i förslaget framställda — skicka det direcle till Exped.Ulsk.; ty hvarken utredning eller utarbetning af förslag behöfves. — Jag är nu Den 14 Mars. 341 i denna formfråga nog olycklig att icke hafva någon annan secundant än Frih. Cederström, Jacob, men jag ber att få fästa uppmärksamheten deruppå, att det är icke gifvet, alt han alltid skall hafva orätt i sina grnndlagstolkningar.
Ekon.Utsk. har dessutom alltid plägat få emottaga alla sådana ärenden, som icke egentligen tillhöra något annat Utsk.
Vi veta t. ex. att frågan om und. adress till K.
M. om extra åtgärder i och för choleran gick dit; vi veta också alt Ständernas allmänna petilionsrätt alltid ex praxi gått dil.
Del förefaller mig dessutom otjenligt, att en slags dualism i Ståndets beslut skall ådagaläggas; men en sådan uppkommer onekeligen om man skickar denna motion lill Consl.Ulsk. eller till detsamma Ulsk., som förut fått våra gemensamma tankar att arbeta pä.
Della Ulsk. måste nemi. då fråga sig:
Vill Ståndet alt vi, efter vår pligt, skola utarbeta ett grundlagsförslag i öfverensstämmelse med de gemensamma tankarne, eller vill Ståndet att vi skola utarbeta en und. skrifvelse till Konungen?
Hvilketdera är den verkliga meningen?
Ar der rätt att med Hit sätta de värde Utskisledamöterne i en balanccring, så beskaffad, att de måste öfvergifva den ena pligten och sjelfva afgöra hvilken som är lättast alt uppfylla?
Jag förundrade mig genast öfver den värde motionärens taktik, då jag hörde honom pä samma gång, som han framställde sitt förslag lill gemensam tanka, jemväl skjuta fram en motion, som innehar just ett skäl alt icke bifalla hans föregående förslag.
Således en fullkomlig dualism i syftning.
Nu vill man att Ståndet skall följa hans exempel på vacklande i åsigter!
Jag frågar om det är rätt, äfven om del skulle vara grundlagsenlig!, att här framställa ulan all conscquens hvad förslag som helst.
Jag misskänner ingalunda den goda afsigten med motionen, hvartill jag sktdle äga så mycket mindre anledning, som det icke är omöjligt, att man i riksdagsprotocollerna efter mig kan finna enahanda motion, ehuru utan framgång väckt.
Men i afseende å det formella af motionen, anser jag mig böra anföra mina betänkligheter, oakladt del af mången kan synas, att jag borde återhålla dem, då så många ledamöter, för hvilkas omdöme jag hyser den största aktning, yttrat sig i en emot min mening motsatt riktning.
För det första förekommer det mig, ali en underd. anhållan det K.
M. ville nedsätta en comité för utarbetande af ett representationsförslag, innehåller snart sagdt ingenting.
Då Ständerna icke lyckats att sammansätta sina comitier sä, att de ledt till eli önskvärdt resultat i denna del, så vore det att fela emot en skyldig omtanka för Konungamaktens helgd, att begära, det Konungen skulle tillsätta en dylik comité, under äfventyr att sedan få bära namnet för att hafva gillat och godkänt dess arbete, utan att direct hafva gjort det.
Jag tror, att man alltid företrädesvis bör gå den raka vägen.
Ständerna erkänna sig vara oförmögna att sjelfva i denna fråga tillvägabringa något resultat, så bör man helt enkelt och öppet begära, att Konungen ville begagna sitt grundlagsenliga prerogativ 342 Den 14 Mars-. alt taga ett direct initiativ för frågan; men jag skulle likväl icke vid detta tillfälle vilja tillstyrka en sådan begäran.
Förhållanderna äro nu så förändrade emot hvad de fordom voro, att jag tror man med tillförsigt ännu bör afvakta någon tid, och låta Konungamakten sjelf välja tidpunkten för att af egen drift fatta det beslut, som han finnér för godt.
Mitt nit och min ifver för befrämjande af en representationsförändring tror jag icke kan sättas i fråga, då jag säkerligen är den som inom detta Hus längst och mest har arbetat derför; men jag betviflar icke, att om Konungen lemnäs tillfälle att handla efter eget godtfinnande, skall han lösa frågan på ett sätt, som kan vinna nationens och del allmännas bifall, och då tror jag äfven, att Ståndena skola sansa sig och finna, att man måste underkasta sig den Maximus communis divisor, som af lagen är framställd såsom en medlare emellan de olika intressena.
Efter den trettioåriga erfarenhet jag har af comitéer, hafva de icke ländt till nägon särdeles fromma, och det är icke utan skäl man gifvit dem namn af hjelphustrur.
Jag skulle hoppas, att Konungen med sin Conselj och med den embetsmannacorps, som slår till hans disposition, vore i tillfälle att utan hjelp af någon comité frambringa det erforderliga resultatet.
Det är, på denna grund, som jag anser förslaget i dess närvarande skick böra afstyrkas; och dessutom tror jag, att det i alla fall nu är för tidigt att väcka sådane frågor, innan Const.Utsk. fullgjort sitt grundlagsenliga åliggande att sammanjemka de olika meningarne.
Att nu till detta Utsk. remittera motionen, vore detsamma som att så tillsägandes lemna det enofullkomlig rätt att upphöra att arbeta och alt göra ingenting.
Åtminstone bör man väl uppskjuta denna åtgärd till dess man får se, att Utsk. icke kan hinna alt inkomma med ett jemkningsförslag.
Hvad i öfrigt frågan om remissen beträffar, så är jag af alldeles samma tanka som Hr Gr. o. Landtm., att någonting grundlagsvidrigt icke ligger uti att remittera motionen till Const.Utsk.; men då vi hafva ett särskildt Utskott för beredande af önskningsmål, så tror jag, alt det vore lämpligare, att, i likhet med hvad ett annat Stånd gjort, remittera frågan till Ekon.Utsk., ifall motionären icke skulle vilja låta henne hvila till dess att riksdagen framgått till ett stadium, vid hvilket den vore af behofvet påkallad.
Jag kan således icke biträda delta förslag, ehuru jag visst icke eller vill motsätta mig detsamma, sedan jag nu fält yttra, min mening derom.
O Frill.
Åtskilliga föreg:de talares yttranden gifva mig anledn. att yttra mig litet fullständigare i sjelfva saken.
Det är en märkvärdighet nu för liden den elasticitet, sorn man söker gifva åt grundlagsstadgandens tillämpning.
Den kommer att annoteras af framtiden och säkerligen att strängt bedömmas.
Efter 83 § Reg.F. skall grundlagen efter ordalydelsen tillämpas; efter den 81 §, som jag nyss nämnde, men hvilket Frih.
Tersmeden förmodligen icke hörde, ehuru jag talade nog ljudeligt för att höras af Gr.
Cronhjelm, har grundlagen bestämdt uttalat den Den 14 Mars, 343 form, efter hvilken grundlagsförändringar skola föreslås; i den 29 § Riksd.Ordn. den form, efter hvilken målen skola bearbetas i Const.Utsk., och sedermera i den 56 § 2 mom.
Reg.F. huru de slutligen skola behandlas och afgöras.
Nu säger man, att detta icke är något förslag till ändring i grundlagen, utan endast en anhållan att Konungen täcktes tillsätta en comité, för att uppgöra förslag till en representationsförändring; likasom den nya represen tationsformen icke skulle blifva i behof af att ändra grundlagen.
Cronhjelm bar ansett det helt naturligt, att en sådan comités arbeten kunde inskickas till Ständerna med en K. skrifvelse och hela luntan sedermera remitteras till Const.Utsk.; men dermed häfver sig icke så lätt, ty ett sådant förfarande står i rak strid med grundlagen, så framt icke Konungen behagar sjelf ikläda sig förslaget.
Då först, och sedan Const.Utsk. en sådan K. propos. pröfvat, äga R.
St. alt densamma bifalla eller afslå, om den af Utsk. är afstyrkl, men eljest alt låta den hvila till afgörande vid nästa riksdag.
Men livar finnes någon garanti för alt Ständerna icke slutligen afslogo en sådan propos., om Konungen läte förleda sig att lill sin propos. förvandla comitéens arbete, och sålunda afstode från sitt grundlagsenliga prerogativ att i sista hand pröfva Sländernes förslag.
Hvar stöde då villkoren för förtroendet emellan Konung och folk.
Låtom oss betrakta ett annat förhållande.
I närheten af den 81 § finnes en annan §, som är den 84, der grundlagsstiflaren tillåtit, att när ett förslag af Const.Utsk. blifvit underkändt, författaren skall äga rättighet att utfå dess utlåtande och detsamma genom tryck kungöra.
Afsigten dermed var naturligtvis den, att allmänheten skulle komma i tillfälle granska detta förslag jemte Utsk:s motiv för afslag.
Jag medgifver, att grundlagsstiflaren icke kunde ana möjligheten af en sådan periodisk press, som den vi för närvarande äga.
Hade han det gjort, så hade han troligen förbjudit, att denna press fick blanda sig i sådana saker, utan blott tillåtit en sådan tryckfrihet i broch urform.
Emedlertid äger nu den periodiska pressen denna rättighet.
Må den derföre accaparera dessa frågor och må man vederlägga den genom brochurer, emedan den icke mottager vederläggning i sina egna blad.
Allmänheten skall troligen icke länge låta förvilla sig deraf och ej eller af de i samma tidningar införda opinionsyttringar, med underskrifter af hundradetals menniskor, hvilka tilläfventyrs icke veta hvad de underskrifva.
Aldraminst få R.
St. af Sådant låta hänföra sig att gå på en annan väg än giundlagen föreskrifver.
Man säger, att Hr Åkermans motion icke innefattar förslag till en grundlagsändring; den åsyftar likväl hvad mera är, den föranleder en förändrad organisation för sådana förslags bearbetning, hvilken, efter hvad grundlagen på mångfaldiga ställen derom bestämmer, icke tillhör någon annan myndighet i landet, än Const.Utsk. Hr Gr. o. Landtm, har ansett sig, på grund af 34 § 2 mom.
Riksd.Ordn., kunna göra propos. på remiss af denna motion till Const.Utsk.
Det återstår således för mig ingen annan utväg, än att genom votering få utrönt, först hvad R. o. Ad. beslutar i frågan om remiss bör ske och sedan i frågan om hvart 344 Den 14 Mars. remitteres skall, såvida nemi. R. o.
Ad. skulle säga ja till den första frågan.
Jag anser nemi. frågan i sådan händelse såsom ett önskningsmål böra remitteras till Kkon.Utsk.
Deremot kail jag icke instämma mj:d Gr.
Anckarsvärd, att Const.Utsk. skulle, om frågan dit remitterades, derigenom anse sig förpligtadt alt nedlägga allt arbete med att sammanjemka de gemensamma tankarne, och helt enkelt inkomma med förslag till en und. anhållan om en comités tillsättande, utan tvertom tror jag, att om Utsk:s ledamöter förstå grundlagen, skola de finna, att del är deras ovillkorliga skyldighet att Ininga sitt arbete till slut, helst efter 36 § 2 mom.
Reg.F., ett förslag skall hvila till nästa riksdag sedan det en gång i Utsk. blifvit uppgjordU Gr.
Jag har fått en förebråelse af en talare här midt emot, derföre att i mitt förra yttrande icke skulle finnas någon mening.
Jag är skyldig att tro, det flere af R. o. Ad:s ledamöter skola dela en sådan åsigt, då den utgår från en person, som visserligen är känd för uppfattning af allmänna frågor.
Jag bör dä uppriktigt säga, att hvad jag egentligen åsyftade med mitt tillstyrkande af Hr Åkermans motion, var att tillvägabringa en litteratur i ämnet, som hade för ändamål att upplysa, och icke att förvilla Svenska folket.
Jag sade nyss, hvad jag ytterligare förklarar, att pressens föremål synes endast vara att förvilla, och om den någongång lyckas att i en fråga sprida ljus, sä synes det åtminstone för mig icke vara för det ändamål att dermed åstadkomma något verkligt sant eller godt.
Jag har vidare yttrat, att jag önskade comitéen egentligen ville omfatta det hvilande förslaget, i händelse ett sådant kan åstadkommas, för att deröfver sprida allmän kunskap bland nationen.
Skulle denna comité under ett sådant arbete
Hnna sig föranlåten att utarbeta ett nytt förslag, så bör det naturligtvis icke vara denna^ comité förmcnadt; men ingalunda önskar jag, lika med Hr Akerman, alt det uttryckligen skulle sägas i den und. skrifvelsen, att ändamålet vore att utarbeta ett representationsförslag, ty sådant finner jag verkligen vara en inconstilulionel åtgärd.
Jag har sagt, att ett i sådan form utarbetadt förslag icke skulle på annan väg grundlagsenlig! kunna komma till R.
St:s handläggning, än att K.
M. kunde finna för godt att antaga det såsom sin nåd. propos., eller att någon enskild riksdagsman uppinge det såsom sitt eget.
I händelse R. o. Ad. finner för godt att, i öfverensstämmelse med Hr Åkermans förslag, till K.. M. ingå med en und. anhållan i detta ämne, skulle jag derföre önska, att. den und. skrifvelsen endast skulle innehålla en begäran, att Konungen mätte utse comitérade för att under pröfning taga väckta frågor och förslag ronde den stora samhällsangelägenheten Svenska nationalrepresentations ombildning, och att författa skrifter öfver ämnet till allmän upplysnings spridande i landet, utan att deruti föröfrigt någonting nämndes huruvida de borde utarbeta något förslag, som kunde blifva föremål för en kommande riksdags behandling.
Hr Den 14 Mars. 345 Hr Gripenstedt, Joli. Aug.:
Till en början ber jag att få instämma uti den förändring, som Hr Akerman nu sjelf föreslagit i sin motion, nemi. att comitéens arbeten icke må behöfva stödja sig på de grunder, som af R. o. Ad. blifvit antagna, utan alt comitéen må lemnäs fria händer att verkställa sitt uppdrag så, som densamma efter bästa förstånd sjelf finnér lämpligast.
Men i afseende på åtgärdens vigt och värde i sin helhet ber jag all få yttra några ord af skiljaktig tanka.
En anhållan från R.
St. af denna beskaffenhet kan af mig icke uppfattas annorlunda, än såsom ett uttryck af den känsla, hvarifrån den utgått, och denna känsla kan efter mitt begrepp icke vara någon annan än den, alt R.
St. slutligen inse sin egen oförmågaoalt under nuvarande förhållanden föra frågan fram till målet.
Återstår då att tillse, om den föreslagna åtgärden verkligen kan afhjelpa denna brist, som Ständerna hos sig sjelfva indirecte erkänna.
Jag antager, alt denna comité kommer att sammansättas af de upplyslaste män inom landet, och alt deras arbete blir så tillfredsställande, som det för närvarande kan blifva; men det oaktadt är jag bestämdt derom öfvertygad, alt detta arbete icke kan komma alt innehålla några så stora nya upptäckter i statsförfattningsläran, att icke samma satser redan förut varit ganska vidlyftigt afhandlade, äfvensom att comitérades förslag, det må vara hurudant som helst, icke endast genom sin egen inre kraft förmår att leda frågan till sin lösning.
Det enda, som efter min öfvertygelse förmår åstadkomma någonting sådant, hiden moraliska makt, som ligger deruti, att Regeringen stiger fram, medlande emellan de olika intressena och säger, att något måste göras, och med stöd och biträde af flertalet bland nationens sansade och vältänkande medlemmar, bereder framgång och slutlig seger åt reformen.
Jag anser det således icke vara hufvudsak, att en comité tillsättes, som uppgör ett nytt förslag, ty sådana hafva vi redan fått i mängd och komma troligen att få ännu flera; tilan del principala är, att Regeringen tager frågan under sin ledning, och om Regeringen dertill anser nödvändigt alt förordna en comité, sä blir detta en secundär sak, som det tillhör densamma att bestämma efter eget behag och behof.
Man säger, att della skulle exponera Konungamakten.
Om jag det trodde, så skulle jag ingalunda förorda detsamma; men jag anser mig tvertom handla i Styrelsens tydliga intresse, äfven så väl som i sjelfva sakens, dä jag tillstyrker ett sådant förfarande.
Må man tänka sig de alternativer, som förestå Regeringen, när comitéen en gång framlagt sitt förslag.
Hon måste då öfverlemna detta förslag till Ständerna, antingen såsom sin proposition, eller också blott och bart med förklarande, att den af Ständerna begärda comitéen verkställt delta arbete.
Om Regeringen väljer del förra alternativet, d. v. s. af egen drift stiger fram och framställer förslaget såsom sin proposition, så är frågan naturligtvis mera ställd på spetsen, än örn Regeringen uppträdde till följd af Ständernas egen begäran.
I detta fall borde således en dylik anhållan från Ständernas sida 8 H. 44 340 Den ] å 51 a r s. vara välkommen för Styrelsen.
Om Regeringen deremot bestämmer sig för det andra alternativet, d. v. s. helt neutral öfverlemnar comiteens arbete till Städernas handläggning och till sil t öde, så är det visserligen sant, att Regeringen icke riskerar alt blifva i positiv mening comprometterad genom ett afslag.
Men det är också lika sant, all då blifver af alltsammans icke det ringaste, och osäkert kan det äfven vara om Styrelsen går alldeles fri frän afbräck i sitt anseende genom detta handlingssätt; ty det är min oförgripliga tro, mine Hrr, att det gifves mera än eli sätt ali comprometlera sig då man styrer.
Det ena är att begå directa misstag och derigenom förspilla det understöd af folk och representation, som hvarje Styrelse måste äga, för alt uppfylla sin bestämmelse, men det andra är att göra intet, der ett stort och erkändt behof högljudt fordrar handling och kraft.
Man talar här om positioner, och säger, alt det är förmånligare för Regeringen, att ställa sig pä den sidan, der hon får begagna sitt veto.
Den tid jag sysselsatte mig med studier i strategien, så inherntade jag också åtskilligt om värdet af positioner, men jag fann tillika alltid såsom bestämd grundsats klart framhållet, alt positioner aldrig böra betraktas annorlunda än såsom secundära medel, och att sjelfva stridskrafterna, hvarmed de försvaras, i alla händelser förblifva Imfvudsaken.
Derföre tror jag också, att om Styrelsen står sä länge qvar isin position, alt slridskrafterne (hvilka här bestå i alla sansade medborgares bifall och understöd) öfvergifva henne, så har hon, positionen må vara huru god som helst, spelt ett sämre spel, och mera blottställt sitt anseende, än om hon en gång misslyckades i en proposition.
Detta är nemi. någonting som i Sverige ingalunda bör betraktas så som i andra länder, t. ex i Frankrike och England, der det representativa systemet står på en helt annan ståndpunkt.
Afslagna propositioner från Konungen höra ju så godt som till ordningen för dagen hos oss, åtminstone inträffar det flera gånger vid hvarje riksdag, och jag förslår icke rätt hvarföre man just nu skall hafva en så panisk förskräckelse för hvad som eljest anses föga anmärkuingsvärdt ellei’ farligt för thronens anseende.
Jag har nu sökt ådagalägga de skäl, hvarföre jag tror, att om man blott inskränker sig lill begäran om en comité, sä har man visserligen inför allmänheten förklarat, att frågan bör hällas vid lif, och alt man vill framkalla en litteratur deröfver o. s. v., men någonting positivt, för alt föra den närmare fram till ett slutligt resultat, har man efter min tanka dermed icke utträttat.
Jag röstar sålunda icke emot den begärda comileen, men anser att man har stannat på halfva vägen.
Hr Akerman: Frih.
Cederström har i dag, likasom i ett föreg:de plenum, velat förebrå mig, alt jag kommer fram med grundlagsvidriga förslag.
Jag anser det icke kunna lyckas mig att öfvertyga Hr Frilen om motsatsen, och jag skall icke eller försöka det, utan tryggar mig vid Hr Gr. o. Laudtnes yttrande i detta fall.'
Jag skall icke eller upplaga tiden med någon förklaring, i Den 14 Mars. 347 anledn. af Gr.
Frölichs fråga, hvarföre jag gjorde denna motion i sammanhang med milt förslag till gemensam tanka i representationsfrågan, särdeles sorn Grefven sjelf hjelpt mig med svaret, då han med sill lilliga och målande framställningssätt visade huru möjligen en balancering kunde komma att inom Utsk. äga rum.
Det är just en sådan balancering, som jag med min motion åsyftade, emedan jag fruktar, att det skall blifva särdeles svårt för Utsk. att sammanjemka de skilda meningarne och jag i allt fall önskar, att Utsk. icke mätte vidtaga någon åtgärd i detta hänseende, då vi af erfarenheten veta, att dc Hesla eller åtminstone de vigtigaste frågor inom Utsk. blifvit afgjorda genom den aflagda sedelns öppnande, och denna fråga ostridigt är af för stort inflytande på samhällets väl, för att man skulle slå tärning om utgången.