Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer, om icke, i enlighet med hvad jag yrkat vid en föregående §, det kunde vara lämpligt att här införa ett stadgande, som antyder, att hos domstolen skall finnas en egenhändig underskrift af delägare i solidarisk bank.
Jag vågar derföre föreslå, att näst efter ordet: delägare, må tilläggas: ”af dem egenhändigt underskrifven, ” på det hos rätten må finnas en handling, som bevisar, hvilka äro bankens delägare. R. o. Ad. biföll
Hr Stråles förslag, i följd hvaraf §:n erhöll följande lydelse:
Förrän solidarisk bank öppnas, äfvensom sedermera inom hvarje års slut, skall uppgift på alla med solidariskt ansvar i bolaget varande delägare, af dem egenhändigt underskrifven, till rätten eller domhafvanden aflemnas, för att varda uti inteckn:sprot. intagen och, på sätt i 4 § sagdt är, kungjord. 28 § af Utskottens förslag.
Denna § innefattar en lika föreskrift för den solidariska som för actiebanken, i afseende på det belopp, som skall deponeras, men skiljer sig från hvad sorn blifvit stadgadt för actiebank deruti, att för actiebank är fö - Den ai Mari c. tn, föreskrifvet, att deposition skall ske i ränteriet, men här stadgas, att nedsättningen skall ske i säkert förvar.
Månne man då icke ansett ränteriet såsom säkert förvar, eller vill man, att det skall vara ännu säkrare?
Jag tror, att nian i detta fall ej bör göra någon skillnad, utan blott åberopa den föreskrift, som förut är leornad i afseende på actiebank, och jag tror det så mycket mer, som, sedan man borttagit K. M:s Bef:h:des granskningsrält i afseende på säkerhetshandlrna i actiebank, det vore inconsequent att stadga en sådan granskningsrält i solidarisk bank.
Jag vågar således hemställa, att här endast måtte stadgas, det delägare i solidarisk bank skola i afseende på insättning af grundfond iakttaga, hvad derom för actiebank finnes föreskrifvet i den §, som motsvarar 20 § i Gr.
Då komma bankerna i parite' med hvarandra och vinnes jemväl, att det förvar, hvari grundfonden skall lemnäs, blir säkert; hvaremot förvaret ej måtte kunna anses säkert, om det skulle bero på bolaget att förskingra fonden.
Frågan om solidariska bankers nytta eller skadlighet anser jag hvila på frågan, huruvida låneinrättningar äro nyttiga eller skadliga för jordbruket.
Jag anser dem skadliga, och tror således äfven solidariska banker vara skadliga.
Utgående från denna allm. synpunkt ville jag hindra deras uppkomst; men jag inskränker mig nu till att yrka lika rättvisa för actie- och solidariska banker.
Ett missförhållande emellan dem har redan uppkommit derigenom, att minsta teckningssumman för de förra blifvit utsatt lill 3 och för de sednare till 1 million r:dr.
Ett annat missförhållande skulle uppkomma, om det tilläts bolaget att disponera grundfonden; och till förekommande deraf instämmer jag deruti, alt 25 proc. af grundfonden må insättas i ränteriet.
Då den siste värde talaren öppet förklarat, att lian önskar, det inga solidariska banker måtte uppkomma, är det visserligen ganska consequent handladt of honom att yrka, det deiägarne i solidarisk bank skola, innan bankens rörelse får börjas, i landtränteriet nedsätta 2.5 proc. af teckningssumman.
Jag tror också, att, i fall ett sådant stadgande kommer att inflyta i den nya banklagen, den ädle Frih. skall fullkomligt vinna sin önskan alt motverka solidariska bankers uppkomst; men då jag i detta afseende hyser en Hr Frih:s alldeles motsatt åsigt, så får jag tvärtom yrka afslag å det ifrågavar. stadgandet.
De sammansatta Utsk:n, ehuru i allmänhet föga benägna för dessa banker, hafva dock funnit, att de ej skäligen kunde ålägga solidariska banker samma skyldighet att i allmänt förvar nedsätta i5 proc. af teckn:ssumman, som för actiebanker blifvit stadgad.
Utsk:n hafva derföre gått en medelväg, 20 II. 61 482 Don 21 Mars e. ra. hvilken jag likväl ej anser vara särdeles lyckligt vald, emedan den endast skulle leda till olägenhet för bankens delägare, utan att medföra någon ökad säkerhet för allmänheten.
Sedan R. o. Ad. nu betagit delägarne i solidariska banker möjligheten att frånträda dessa inrättningar, och sedan ganska stränga garantier mot missbruk af dessa banker blifvit stadgade, så torde det vara, minst sngdt, öfverflödigt att ytterligare öka denna stränghet med den föreskrift, att 25 proc. af tecknrssumman skall i säkert förvar insättas och icke får af bankbolaget disponeras.
Om man påminner sig den hastiga utmälningsrätt,' sorn lagen förbehåller solidariska bankers creditorer mot delägarne deruti, oell tillika erinrar sig det i 8 § intagna, äfven för solidarisk bank gällande stadgandet, alt ett större antal sedlar ej får utgifvas, än som motsvaras af godkända hypotheker samt den contanta cassabchållningen, så torde man finna, att till allmänhetens fullkomliga betryggande en sådan föreskrift, som Hr Stråle föreslagit, ingalunda erfordras.
Jag bestrider på sådan grund den föreslagna skyldigheten för oftabemälda delägare och yrkar altså afslag å 28 § i Utsk:ns förslag.
Jag instämmer i det yrkande, Hr Stråle gjort, men hemställer, om det ej vore lämpligast, att förevar. § helt och hållet uteslötes ur lagen och deremot den §, som handlar om deposition af grundfond i actiebank, uppflyttades bland de allm. bestämmelserna.
Jag tror dessutom, att sednare mom. af förevar. 5 erfordrar en redaclionsförändring.
Der står nemi.: ”När och till hvad belopp contanta insatser uti sådan bank göras, skall ankomma på delägarne sjelfva att bestämma.”
För min del tror jag sådant böra bestämmas genom bolagsreglorna, emedan jag anser nödigt, att bolagets beslut om det belopp, som bör tillskjutas, erhåller K. M:s sanction.
Det förefaller mig besynnerligt, att anhängarne af solidariska banker ej vilja medgifva ifrågavar. insättning i landtränteriet.
Göres insättningen riktigt, så vet jag ej, hvarföre den ej kan ske i ränteriet, utan meningen mätte vara att underlåta insättningen; ty om 25 proc. af teckntssumman insättas och lemnäs orörda i bankens förvar, så kunna de äfvenså väl blifva insatla i ränteriet, hvilket jag anser nödigt för allmänhetens betryggande, emedan min öfvertygelse är, att solidariska banker ej skola uppkomma, der bolagsmännen kunna praestera säkerhet.
Jag tror, att delägarne i dessa banker komma alt bestå af sådana personer, som väl icke äro bankrnttmessiga, men som icke genom enskild credit kunna förskaffa sig penningar, utan derföre söka hjelpa sig genom bolagets collectiva credit.
Jag tror jemväl, att denna insättning öfverensslämmer med bankens interesse, emedan innehafvare'!) af bankens sedlar ej lärer kunna göra mycket afseende på den solidariska ansvarighe - D<n 3i liars c. m. 483 ten.
Det gr penningar han vill erhålla, och derföre skall i allmänhet den hank hafva bästa creditera, sorn har den största contanta cassa.
Jag tillstyrker derföre ytterligare, att 25 proc. af teckntssumman må insättas i ränteriet.
Stjern— stedts anmärkn., att det rättaste vore, att den §, som handlar om actiebanks skyldighet alt i ränteriet nedsätta en del af dess tecknrssumma, uppflyttadess bland allm. bestämmelserna, och jag anhåller derföre om den propos., att den redan antagna 20 § i Gr.
Frölichs förslag må införas bland de allm. bestämmelserna.
Deruti skulle likväl den ändring ske, att i stället för actiebank infördes sedelbank. 1 mom. af förevar. § anser jag då kunna förfalla, helst man ej heller i afseende på actiebank stadgat något om sådana insatser, hvilka ej skola lemnäs i allmänt förvar.
I händelse Hr Gr. o. Landtm., i anseende till R. o.
Ad:s redan fattade beslut om 20 § i Gr.
Frölichs förslag, finner den ej kunna med berörde förändring införas blend allm. bestämmelserna, anhåller jag om propos. på den redaction, jag förut uppgifvit, och jag tror sista mom. i alla fall kunna utgå.
Då fråga var att för delägare i actiebank stadga den skyldigheten, att de skulle förbinda sig till ansvarighet för hela den tecknade actiesumman, erinrade man deremot, att actiebanker voro grundade endast på realcredit, hvaremot personalci edilen utgjorde grunden för de solidariska bankerna.
Nu vill man, att solidariska banker skola vara grundade jemväl på realcredit.
De skola nernl. utom den solidariska ansvarigheten, prasstera enahanda säkerhet som actiebanker.
Jag iemnar derhän, huru billigt det är, att då man ej en gång vill ålägga delägare i actiebank att ansvara för fulla beloppet af den tecknade actiesumman, man vill tillförbinda delägarne i solidariska banker att ansvara för alla bankens utelöpande förbindelser, och att derjemte i säkert förvar afsätta samma summa som delägare i actiebank.
I fall R. o. Ad. skulle antaga detta af Hr Stråle framställda förslag, så inser jag i sanning icke, huru någon menniska skulle kunna falla på den ideen att vilja stifta en solidarisk bank, enär den skulle hafva samma åligganden och skyldigheter som en actiebank och derjemte för delägarne medföra den förbindelsen, att vara ansvariga en för alla och alla för en för de af banken utgifna förskrifningar. j.
Man har inom detta Stånd försökt apostrophera de s. k. anhängarne af solidariska banker.
Då jag är en bland dem, som ifra för möjligheten af solidariska bankers uppkomst, anser jag mig böra förklara motiverna dertill, oansedt jag derigenom möjligen kan ådraga mig ytterligare apostropher från samma talare.
Under närvar, förhållanden, då Svenska jorden är så högt intecknad, och då dessa inteckningar till största delen ligga i allm. cassors vård, hvarifrån de svårli - 434 Den 21 Mars e. m. gen kunna dragas, saint följaktligen nästan ingen annan säkerhet än den personliga c red i ten återstår att erbjuda capitalisterna, tyckes det icke vara någon synnerlig utsigt, att actiebanker skola förrän efter en längre tid kunna uppkomma.
Om nu äfven solidariska bankers uppkomst kunde genom deremot lagda binder motverkas, sä hade man visserligen vunnit ändamålet att helt och hållet tillintetgöra den enskilda bankrörelsen.
Enligt min åsigt är dock ett ändamålsenligt och val ordnadt privatbanksystem oundgängligen nödvändigt för utvecklingen af all rörelse och industri inom vårt fädernesland.
Det är af denna orsak, jag ifrigt önskar, alt säkra bankinrättningar må bildas.
Jag tror dock ej, att andra än solidariska banker kunna uppkomma särdeles i de landsorter, der de äro för rörelsen mest behöfliga.
Jag vill visserligen ej bestrida, att äfven actiebanker möjligtvis kunna uppkomma i Götheborg och Norrköping, men dessa ställen lära också vara de enda i Riket, hvarest sådana banker för närvar, kunna organiseras.
Jag får derföre förnya min anhållan om propos. till afslag å såväl Utsktns tillstyrkande i denna del sorn Hr Stråles förslag, under förklarande af den öfvertygelse jag äger, alt, i fall Hr Stråles förslag bifalles, R. o. Ad. derigenom tillintetgjort möjligheten af solidariska bankers uppkomst.
Jag har under discussionerna i detta ämne flera gånger tyckt mig finna, att man ej rätt gjort sig reda för hvad real- och personal-credit egentligen betyder.
Man synes tro, att med realcredit förstås, att man äger pant i handen.
Jag skulle tro, att när fråga är om betalning af en skuld, så undersöker man, hvarmed gäldenären skall betala.
Har han någon egendom, så åtnjuter han realcredit, ehuru jemväl personalcredit deruti ingår så till vida, som man tror honom vara en hederlig man, hvilken vill använda sin egendom till betalning af sin skuld.
Realcrediten grundar sig således på all den egendom, gäldenären innehar, hvaremot den egentliga personalcrediten endast afser hans arbetsförmåga; men är det med redan innehafvande egendom han skall betala, så är det nied afseende derpå crediten lemnäs, eller är det realcredit, han åtnjuter, fastän han ej ger pant i handen.
Om vi nu föreställa oss en solidarisk bankinrättning af personer, som innehafva någon förmögenhet, så är det visserligen sannt, att den solidariska ansvarigheten kan, då banken börjar sin rörelse, lemna tillräcklig säkerhet; j men om innan octrojtidens slut de hafva förskingrat deras egendom, hvari skulle väl då deras förmåga att betala deras förbindelser bestå?
Det är derföre man åsyftat, att ett capital må insättas i allmänt förvar.
Lemna de inteckningar i sin egendom, och inteckn:shandl:na insättas i ränteriet, så är nödig säkerhet vunnen; men kunna dessa handla' återtagas, eller behöfva de ej insättas, så hafva actieägarne ej Den 21 Mars e. m. 485 stiillt annan säkerhet än deras personer, oell huru stor denna säkerhet vore, leuman jag derhän.
Jag kan således ej inse, att denna personalcredit kan utgöra tillräcklig garanti.
Man måste äfven tillse, att delägarne hafva någon förmögenhet celi att här, såsom i afseende på actiebanker, behöfves den garanti, att en del af teckningssumman skall insättas i allmänt förvar, hvilket, då denna del endast uppgår till 25 proc., ej kan blifva särdeles betungande.
Jag förblifver således vid det yrkande, jag tagit mig friheten framställa.
Jag ber om tillgift derför, att jag ånyo tager mig friheten yttra några ord i (detta ämne; men jag anser frågan vara af så stor vigt, att på dess afgörande nästan helt och hållet beror möjligheten af solidariska bankers uppkomst.
Hr Stråles nu yttrade åsigt, att man äfven i solidariska banker bör afse realcredit, så medger jag, att denna åsigt är riktig, såvida man med realcredit menar den förmögenhet, som delägarne äga; men då jag talade om real- och personalcredit, nyttjade jag dessa uttryck i deras vanligaste bemärkelse, enligt hvilken med realcredit förstås den säkerhet, som erhålles genom inteckningar i fast egendom eller lös pant, och med personalcredit det förtroende, som vissa personer äga i följd af det allm. omdömet om deras förmögenhet och financiella ställning samt noggrannhet vid ingångna förbindelsers uppfyllande.
Jag får derjemte äran förklara, att jag ej kan inse orsaken, hvarföre några af detta
Stånds ledamöter hysa så stort misstroende tiil solidariska bankers förmåga att infria sina sedlar, att de, oaktadt delägarne i dessa banker aro ansvariga en för alla oell alla för en, dessutom vilja hafva samma åliggande stadgadt fördem, som för actiebankernas delägare, Hvilka icke förbundit sig att betala en enda sk., då det kan komma i fråga att göra något ytterligare tillskott till liquiderandet af sistnämnda bankinrättningars skulder.
Hr Stråle bar antydt den händelse, att, vid en solidarisk banks upplösning, delägarne ej skulle äga någon förmögenhet och således brist skulle uppkomma för bankens fordringsägare.
Det måste likväl vara ett vilkor för en solidarisk bank, för att kunna idka någon creditrörelse, att bland dess delägare finnas förmögna män; ty i samma stund en solidarisk bank skulle sakna delägare af en känd förmögenhet, komme den otvifvelaktig! alt förlora all credit oell fördenskull blifva nödsakad att nedlägga sin rörelse.
Då man erinrar sig detta obestridliga förhållande och tillika tager i betraktande, att banken ej får utgifva större sedelbelopp, än som motsvaras af den insatta grundfonden och cassabehål hängen; så torde man böra medgifva, att den yttrade farhågan för förluster på solidariska banker icke äger någon giltig grund.
Jag anser dessa banker vida säkrare än actiebanker, och får altså förnya min anhållan om afslag å stadgandet om deras ifrågavar. depositionsskyldighet. 486
Den ii Hirs c. m.
I min tanke är det afgjordt, att i samma nian man försvårar vilkoren för inträdandet i bolaget, i samma mån aflägsnar man verkställigheten af förevar, förslag.
När hanklagen stadgar det förhållande, som bör äga rum emellan sedlarna och cassan, när sålunda lagen stadgar proportionen emellan rörelsen och fonden, en proportion, sorn tryggar allmänhetens säkerhet, så förstår jag sannerligen icke, hvarföre man borde bestämma den scala, hvarunder rörelsen ej får bedrifvas.
Detta är likväl hvad man gör, då man ålägger bankens delägare alt ovilkorligen inbetala 25 proc. af actiesumman.
Hvarföre kunna de ej få i mindre scala börja sin rörelse, i en senia, för hvilken de t. ex. ej behöfde mer än hälften af sin insats?
För mig är det sannerligen oförklarligt, hvad nyttan deraf skulle vara; mendet inser jag, att i de provinser, der behofvet ej fordrade en så stor sedelutsläppning, blefve det en tunga att nödgas insätta ett större capital, än som svarar mot de sedlar, man genast kan utsläppa.
Jag förenar mig således i allo med Hr Stuart och tror, att samma ändamål, som sökes af de Hrr, hvilka yttrat en motsatt tanke, är vunnet genom bifall lill Hr Sluarts mening.
Skillnaden är blott den, att dessa
Hrr yrkat såsom ett vilkor för bankrörelsen, att den må bedrifvas i en stor scala, då deremot Hr Stuart velat tillåta en miijdre.
Jag anhåller om den propos., Hr Stuart begärt.
Jag tror ej, att man kan, lika med Hr Stuart, bestämdt antaga, att 4^5 rika personer skola vara delägare i solidarisk bank.
Lagstiftaren bör afse alla möjliga händelser, och jag anser icke omöjligt, att 4o ä 5o personer komma tillsammans, af hvilka ingen är rik, utan alla äro högt skuldsatta.
Jag vill blott förutsätta, att deras skuld uppgår till ■§ af deras egendomars värde, och tror, att äfven i sådant täll säkerheten ej blir mycket större än i actiebank; ty om t. ex. privatbanken i Wermland, der allt bancomynt blifvit utträngdt af privatbankens sedlar, hvilka ensamt utgöra rörelsemedlet, skulle komma i concurstillstånd, så vore med detsamma varumätaren borta, och då alla ville sälja, kunde ingen köpa.
Jag anser ganska probabelt, att egendomarna då skulle falla till en tredjedel af värdet, i följd hvaraf allmänheten ginge i förlust af en stor del af dess fordran hos privatbanken.
Jag fortfar således i mitt yrkande, att 9.5 proc. af teckuingssumman i solidarisk bank bör insättas i ränteriet.
Jag har för min del aldrig utgått från någon afsigt att motarbeta solidariska bankers uppkomst; men jag har den öfvertygelse, att då man för actiebanker lemnar sådana föreskrifter, att de kunna uppkomma, skola några solidariska banker svårligen blifva inrättade, emedan man hellre väljer den bankrörelse, som medför mindre svårigheter.
Jag tror således, att solidariska banker ej skola uppslå; Den 21 Murs é. m. 487 men man mäste tillse, att, om de uppstå, de blifva solida.
Då man föreskrifver, att en viss grundfond skall finnas, så Lör man äfven Lafva någon säkerhet för att en sådan fond existerar, och det liar man icke, om den lemnäs i directtns enskilda förvar, i hvilket fall den kunde förskingras.
Man kan föreställa sig en hank, som endast hade en obetydlig cassa, utom då revision skall ske, och jag hemställer, hvad soliditet en sådan hank skulle äga.
Det är på sådan grund, som jag tror, att samma föreskrift om deposition i allmänt förvar bör gälla såväl i afseende på solidarisk som i afseende på actiehank, på det man må veta, att åtminstone en del af grundfonden ej kan vara förskingrad.
Jag kan ej heller finna, att detta kan medföra någon olägenhet för bankbolaget; ty då det stadgas, att säkerhetshandltr för i af teckntssumman skall vara insatt, innan hanken får hörja sin rörelse, så måste det vara likgiltigt för bolaget, om dessa handltr förvaras hos directtn eller i ränteriet.
Påstår man, att det sednare vore mera betungande, så medger man, att man vill låta direcUn använda och förskingra dessa documenter; ty om sådant ej tillätes, måste det göra bolaget detsamma, om doeumenterna ligga i ränteriet eller directms cassakista, och jag kan således ej finna, huru denna föreskrift skulle kunna motarbeta solidariska bankers uppkomst.
Det är ingalunda likgiltigt för solidariska bankbolag, om de få begagna sina inbetalningar till förstärkande af bankens cassa, eller om insatserna skola sättas i särskildt förvar, i hvilket sistnämnde fall bankens rörelse således måste minskas eller, till undvikande deraf, ytterligare tillskott lemnäs.
Skillnaden emellan hvad Uiskms och Gr.
Frölichs förslag i delta hänseende innehålla består just deruti, att de 25 proc. af teckningssumman, som skola sättas i förvar, ej kunna blifva någon fond för hankens sedelutgifning, då deremot, i fall denna insättning äfven får ingå till förstärkande af bankens cassa, bankbolaget kan på grund deraf utgifva en ökad sedelstock.
Om nemi. s>5 proc. skola nedsättas i ränteriet, så mäste ytterligare i5 proc. i contant af delägarne insättas, på det banken må kunna erhålla en tillräcklig cassabehållning för att vid anfordran inlösa sina utgifna sedlar.
För mig är det ej möjligt att hysa den tanke, att en solidarisk bank skulle kunna äga något fortfarande bestånd, såvida den icke bland sina delägare räknar några förmögna män, som gifva credit åt bankinrättningen; ty jag betviflar, att någon i annat fall skulle vilja emottaga en sådan banks sedlar.
På skäl, dem jag förut anfört, tror jag icke, att mer än en högst 2:ne actiebanker hos oss för närvar. kunna uppstå, hvarföre jag altså anser af största vigt, att man ej för mycket försvårar solidariska bankers uppkomst och såmedelst betager näringarna det af behofvet verkligen påkallade understödet af en ändamålsenligt ordnad privatbankrörelse. 488 Den ?!
Mars c. m.
Uppå af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos.
Lief 28 § af It. o. Ad. afslagen. II.
Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg, på sätt Hr Stråle föreslagit, att den af Ståndet antagna §, hvilken motsvarar 20 § i Gr.
Frölichs förslag, borde uppflyttas bland de allm. bestämmelserna och således äfven komma att gälla för solidarisk bank.
Ex. förnyade samma propostn.
Ropades starka nej, blandade med manga ja; hvarjemte votering begärdes.
Då den här framställda begäran om votering synes åsyfta bifall till Hr Stråles förslag, får jag vördsamt anhålla, att contrapropos:u må ställas på afslag å detsamma.
Den, som bifaller, att den § i lagen för enskilda sedelbanker, hvilken af R. o. Ad. blifvit antagen, såsom motsvarande 20 § i Gr.
Frölichs reservation, uppflyttas till 1 cap. bland de allm. bestämmelserna, och således äfven kommer att blifva gällande för solidarisk bank, voterar ia; den det ej vill, voterar ne'; Vinner nej, kommer det af Hr Stråle, i anledn. af 28 § i Utsktns betänk., framställda förslag alt förfalla.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 6.
29 § af Utskottens förslag.
Denna § ansågs komma att förfalla genom det af R. o. Ad. bland de allm. bestämmelserna införda stadgande, rör:de minsta beloppet, hvarå enskilda sedelbanker få utgifva sedlar.
Om ansvar för öfver träd elser af denna lag. 00 § af Utskottens förslag.
Hela detta eapitel måste förfalla, sedan R. o. Ad. redan bland de allm. bestämmelserna antagit en af Hr v. Troil föreslagen föreskrift, motsvarande de i detta eapitel förekommande stadganden eller de straffbestämmelser och äfventyr, som för banklagens och privilegiernas öfverträdande af directionen eller bolaget skola äga rum. R. o. Ad. ansåg hela detta cap. komma att förfalla.
Ut - Dan ai Mars o. m.
UtsEtns hemställan om en und. skrifvelse till K. M., angtde redan existerande privatbanker.
I följd af det beslut, R. o. Ad. redan fattat, och i fall R. o.
Ad., såsom jag tager mig friheten tillstyrka, behagar godkänna Utsktns nu föredragna framställning, blir det nödvändigt, att här en r:dr specie införes i stället för 3 r:dr cour.
Jag nödgas helt och hållet bestrida den förändring i Utsktns förslag, som af den siste värde talaren blifvit äskad.
Denna förändring skulle medföra en retroactiv verkan på de banker, som redan existera och således åstadkomma en rubbning i de fördelar, hvarom dessa inrättningar genom erhållna privilegier blifvit försäkrade.
Jag får derföre hemställa, huruvida det ej skulle vara mest lämpligt att helt och hållet utesluta sista mom. af Utsktns förslag, eller följande mening: ”Åliggande dem likväl, vid vite af 5oo rtdr cour., att icke utfärda eller sätta i omlopp tryckta eller graverade skuldförbindelser, sedlar eller depositionsbevis på mindre belopp än 3 rtdr cour.”
Man lärer icke skäligen kunna betaga redan organiserade banker de rättigheter, som blifvit dem genom deras privilegier tillerkända, och det torde vara öfverflödigt att förklara, det banklagen ej kon erhålla retroactiv kraft', hvilket dock skulle blifva förhållandet, om Frih.
Stjernstedts förslag varder bifallet.
Hvad den i Utsktns framställning införda summa af 3 rtdr cour. angår, så utgör den det minsta belopp, hvarå, mig veterligen, sedlar af nu existerande privatbanker för närvar, utfärdas; ty jag vill erinra mig, att hvarken AVermländska eller Ystads-banken numera utfärdar sedlar på mindre summa än 2 rtdr btco.
Men höjandet af detta minimum till a rtdr 32 sk. btco får jag bestrida, såsom icke öfverensstämmande med dessa bankers erhållna privilegier.