Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Thams, Carl Wilh. Äng., d. 28 dennes f. m. bordet lagda motion, ang:de tryckning af de Riksdags-prot:r och handlingar från äldre tider, serskildt eller hufvudsakligen rörande R. o. Ad., som uti Riddarh.- Archivet i handskrift förvaras.
Anmäldes
Den 29 December. 241 Anmäldes och lades på bordet EankoUtskrs mern.
M 4, med hemställan om rättighet för Banken, att under innevar:de vinter hafva å utrikes ort stående ett belopp af högst två mill.-r R:dr flamb. b:ko.
Uplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfrige RiksStin, nemi. från PresteSt. af d. 21, 23 och 24, från BorgareSt. af d. 22, 23 och 24, samt från BondeSt. af d. 21,22 23 och 24 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. { till 9 på aftonen.
Lördagen den 31 December 1853.
Justerades 6 prot.utdr. för d. 29 dennes samt pleni-protin för d. 17 dennes f. och e. m.
Sedan sålunda prot. för det plenum, hvarunder den af Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, väckta motion, ang:de ändring af 11, 30 och 37 §§ Riddarh.0rdn:n, varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning och beslut, blifvit justeradt, upläste Hr Björnstjerna en sålydande reservation:
Sedan den af mig väckta motionen vunnit så litet bifall att den ej ens ansetts förtjena remiss till Utskott, återstår för mig endast att mot det behandlingssätt den rönt nedlägga min vördsamma reservation.
Det är ej min mening att onödigtvis uptaga tiden med en vederläggning af allt hvad mot densamma blifvit anfördt, ehuru jag tror att en sådan vore ganska lätt, och att derigenom de mot mig framkastade beskyllningar för ”stora villfarelser” skulle komma att med större skäl drabba mina motståndares ytliga granskning.
På det väsendtligaste anhåller jag likväl att i korthet få fästa upmärksamheten för att visa att motionen möjligen förtjent tagas under 2 II 16 Den 31 December f. m. närmare öfvervägande innan en sä sällsynt förkastelsedom öfver den blifvit uttalad.
Jag skall ej uppehålla mig vid de sårande uttrycken i ett anförande hvaraf jag först genom det justerade prot:t erhållit kännedom, och hvilket den värde talaren, hvilken jag hoppas nu, såsom förr, få kalla min vän, säger sig ”förmoda kunnat vara för mig helsosamt att höra.''
Sådana ord, som ”lättsinnighet, tanklöshet''’ eller alt ”man alskar icke höra sanningen ', hvilka deruti förekomma, kunna visserligne vara helsosammare att höra, än att yttra.
Speord och sarkasmer äro inga bevis; och bevis har jag ej i anförandet funnit.
Rätt och lofligt är att bestrida olika asiater men sådane yttranden som de ofvan anförda kunna icke O " n . vara hälsosamma i någon discussion, och aldra minst da de riglas mot den, som med ren afsigt söker vinna ett, troligen af oss alla efterlängtadt mål, huru stora misstag man än anser honom hafva begått i de föreslagne medel till dess ernående.
Svårligen lärer kunna bestridas att motionen blifvit föranledd genom begäret att se Adeln representerad på ett fullt värdigt sätt, och att från detta rum undanrödja hvad som kan vara missprydande.
Det förnämsta misstaget å min sida lärer varit, att jag ej kunnat tänka mig möjligheten af så stor samvetslöshet, så stor förblindelse hos våra efterkommande, som mina motståndare gjort, men detta kan åtminstone intet såra någon?
Om jag ansett det omöjligt, att ett Utskott eller en
Direktion någonsin skulle kunna sammansättas af Adelsmän, samtlige helt och hållet utan heder eller samvete; om jag icke, i likhet med mina motståndare, kunnat tänka mig möjligheten att J af Ståndet skulle kunna godkänna en uppenbar orättvisa, ligger deri åtminstone intet förnärmande.
På intet ställe har jag yttrat att någon ledamot finnes på det nuvarande Riddarhuset, så beskaffad, som dem motionen afselt att utestänga, utan blott: ”att den nuvar:de Riddarh.Ordnm icke förmår härifrån utesluta sådane män”,' — naturligtvis i händelse de sig anmäla, — hvilket lärer vara lika obestridligt, som att dylika personer verkligen ägt säte på detta rum.
— Skulle t. o. m. något sådant aldrig inträffa ligger, enl. min tanke, likafullt något skamligt i sjelfva 7 § Riddarh.Ordnm, genom föreskriften alt endast lagligen bevisade brott, af den svåra beskaffenhet att de erhålla benämningen: nesliga, förmå härifrån utesluta.
Jag kan ej anse en sådan negativ förtjenst tillräcklig för utöfvandet af representationsrätten inom detta Stånd; men måhända har jag äfven deri orätt?
—- Hvad jag yttrat kunde för ingen vara obekant, ty säkert har hvar och en af oss hört, läst och tänkt detsamma mer än en gång.
— Det är visserligen behagligare att alldeles icke tänka på ett smärtsamt föremål, men under tiden fräter det onda onikring sig.
Det kan vara angenämare att icke träda fram der man förutser föga tack och mycket obehag, men månget ädelt verk hade blifvit ogjordt om ingen velat upoffra eget lugn för allmänt bästa.
Vid utvecklandet af de våder mina motståndare i motionen förutsett, synes det hafva fallit dem ur minnet att, just desamma, i lika eller kanske ännu högre grad kunna blifva en följd af nu Den 31 December f. m. 243 gällande stadganden, oell att den del deraf som häftigast blifvit anfallen, nemi. den, som rörer discussionerna i Siandet öfver enskildte personers förhållanden, hvilken ansågs t. o. m. förfallen under missgerningsbalken, icke är något nytt påfund af mig, utan ord för ord densamma som 15 § i nu gällande Riddarh.Ordnm, blott med tillägg af åtskilliga försigtighetsmått, hvilka ej finnas i den nu var: de Riddarh.Ordnm.
Hvad hindrar t. ex. med nu gällande stadganden, under tider af partiyra, hvilken säges förblinda menniskor, att endast partimän insättas i Riddarh.Direktm, hvilka kunna vara (ill den grad äreförgälne, som mine vedersakare antydt, (det är icke jag som påstått att sådane kunna här finnas, tvärtom har jag bestridt möjligheten deraf.) — Desse kunna, under nuvande förhållanden, vägra pollet åt hvarje olika tänkande.
Man säger kanske alt detta vöre uppenbar orätt och stridande mot 7:de §:n men då man förutsatt, att lika uppenbar orätt skulle kunna göra sig gällande hos samtlige ledamöterna inom Direkt:n eller Utsk:t om mitt förslag blifvit antaget, torde äfven jag fä tänka mig möjligheten att sådant skall kunna ske af halfva antalet under nuvande förhållanden.
15;de §:n Riddarh.Ordnm, äfvensom motsvarande punkt af mitt förslag, föskrifver då: ”att den hvars anhållan om pollett blifvit afslagen, äger att få förhållandet inför Ståndet anmäldt.”
Frågan afgöres derstädes i båda fallen, af det parti, som erhållit pollet, men enl. nu gällande Riddar.Ordn., medelst enkel majoritet; enl. mitt förslag deremot, medelst f af (le röstande, således äter vida större säkerhet i det sednare.
Lägges dertill den af mig föreslagna eden, som skulle af Direktms eller Ulslcs ledamöter afläggas, hvarifrån de nu äro befriade, lärer icke kunna bestridas att under sådane olyckliga förhållanden, långt större fara är förenad med nuvande stadganden än med dem jag föreslagit.
Man åberopar mot mig bestämmelsen i 90 § Reg.Fm: ”att enskildte medborgares förhållanden icke få i Stånden komma under öfverläggning.” — Skulle mitt förslag vara häremot stridande, är detta likaledes händelsen med 15:de §:n Riddarh.Ordnm, enär intet annat i den vägen blifvit af mig föreslaget än ordagrannt hvad samma § innehåller, jemte ofvanförmälde tillägg, för att göra den mindre farlig.
Ar således mitt förslag häruti stridande emot grundlagen, så är äfven 15:de §:n Riddarli.Ordn. grundlagsvidrig, och likaså den öfverläggning, som här nyligen blifvit förd ronde enskildt medlem af detta Stånd, jemte då fattade beslut.
Skulle en opinionsnämnd vara så förhatlig och olämplig som man här sökt framställa, borde väl aldrig 103 §:n Reg.Fm och den 64 Riksd.Ordnm få förblifva gällande, hvilka innehålla stadganden, vida strängare än de af mig föreslagna, i det de föreskrifva att Högsta Domstolens ledamöter skola, af en dylik (icke, såsom mitt förslag innebär, edsvuren) nämnd dömas, hvilken medelst § af de röstande, (icke i likhet med mitt förslag J) afgör lagens högste skipares öde.
Hvad brister man än kunnat förebrå* motionen, torde likväl 16* 2U
Den 31 December e. m. aldrig kunna bestridas att de olägenheter den sökt afhjelpa ärö verkliga och kännbara, eller att det åsyftade målet är högeligen efterlängtadt.
Alt ett förslag i denna syftning, hade det än varit med större brister behäftadt, icke ens skulle anses värdigt att komma till Utsk:s granskning var minst sagdt oförväntadt, och jag vågar säga det, derjemte i min tanke opolitiskt, ty man skulle deraf kunna komma till den öfvertygelse att R. o. Ad. anser de nuvande bestämmelserna tillfyllestgörande och icke önskar någon förändring deri.
Följden af en så hastig och syllsynt dom borde äfven vara att ganska få af de röstande haft tillfälle, af motionen taga annan kännedom än hvad de genom mina motståndares anföranden eller af en stympad och förvrängd framställning i en tidningsartikel kunnat inhemta, så mycket mer som jag, med Riddarh.Ordms tydliga bokstaf framför ögonen, aldrig kunnat tänka mig möjligheten af vägrad re-' miss, och således ej heller ansett nödigt alt vid den förberedande striden företaga en fullständig granskning af mina motståndares anmärkmr.
Nödgas man, såsom jag förmodar, medgifva att Riddarh.- Ordn., i dpss så fritt från ogräs som önskligt vore, och att således en reform är behöflig, kunde ju intet hafva förlorats genom motionens remitterande, men, möjligen något hafva vunnits.
Var mitt förslag bristfälligt torde likväl ej vara otänkbart att Utsk. kunnat så förbättra eller omarbeta detsamma att det erhållit antaglig form.
— Var föislaget för tidigt väckt hade dess afgörande kunnat fördröjas till dess tider blifvit sedan man antagit eller förkastat de nu hvilande.
Hvad slutligen det fattade beslutet vidkommer har man grundat detsamma derpå alt, som frågan icke var af allmän beskaffenhet, utan rör:de Ståndet enskildt, vore man berättigad att densamma genast afgöra.
Till stöd för denna åsigt hafva tvenne talare åberopat 49 § 2 mom.
Dervid har likväl undgått deras skarpsinnighet alt detta mom. endast rörer frågor, som från Utskott återkommit och således på intet sätt är tillämpligt på en fråga som aldrig ens kommit lill något Utskott.
I alla händelser lärer vara obestridligt, alt, då en särskild § i Riddarh.Ordn. angifvet- huru förhållas bör, ”då fråga upstär om förändring” i densamma, torde dylika frågor böra behandlas i öfverensstämmelse dermed.
Denna, den 41 §:n af Riddarh.Ordn. lyder som följer: "'Täckes fråga in pleno, om ändring uti denna Riddarh.Ordn. hör en sådan alltid remitteras lill Riddarh.Ulsk."'"1 m. m.
Svårligen lärer en mening tydligare kunna uttryckas och jag skulle skatta oss lyckliga om alla andra §§ i våra grundlagar kunde i klarhet mäta sig med denna, i hvilken jag åtminstone ej kan se annan betydelse, än den orden tydligen uttrycker, nemi. att dylika frågor alltid skola remitteras till Riddarh.- Utsk., och icke kunna genast afgöras.
För denna öfvertygelse vinner jag ytterligare stöd vid betraktandet af K.
M:s nåd. skrifvelse hvarigenom Riddarh.Ordn. stadfästes såsom det der heter: ”till obrottslig efterlefnad, — — — —; sådan den ord från ord härefter följer.”
Enär det nu lärer vara obestridligt att ”fråga blifvit väckt, Den.3i December f. m. 245 in/pleno, om ändring i Riddarh. Ordn.'', och samma Riddarh.- Ordn. föreskrifver: att dylika frågor ”alltid skola remitteras till Riddarh.Utsk.”, samt K.
M. anbefallt att denna Riddarh.Ordn., som af Adeln blifvit antagen, skall ”obrottsligen eflerlefvas sådan den ord från ord” beflnnes, men detta oaktadt den väckta molionen blifvit vägrad remiss, kan jag ej finna annat lin att beslutet icke varit öfverensstämmande med den stadfästade Riddarh.- Ordn. och får mot detsamma nedlägga min vördsamma reservation.
Öpnades H:rr Elektorers lista vid val al 2:ne ledamöter i StalsUtskollet alt inträda, den ene under den ordinarie ledamoten M 8, Gr.
Oxenstjerna till Korsholm, Fullm.
Åkerhjelm, Carl, beviljade 2:ne veckors ledighet från och med d. 24 dennes, samt den andre ledamoten att, i st. f. M 1648
Hr von Bahr Fullm.
Frih. Åkerhjelm, Knut Georg, inträda under den ordinarie ledamoten JH 2221 Hr af Wirsén, Carl Thure, beviljade ledighet från och med d. 22 dennes t. o. m. d. 13 nästkommande Januari.
Och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: O att ingå i st. f. Frih.
Åkerhjelm Carl.
M 2,254.
Hr af Malmborg, Fullm.
Hr von Troil, Fredrik; samt i st. f. Frih. Åkerhjelm, Knut Georg.
M 1,702 Hr Törnebladh, Gusfaf. Öpnades jemväl H:rr Elektorers lista med val af en ledamot i Banko-Utskottet att inträda under den ordinarie Ledamoten M 2,082 A Hr Mannerskantz, Carl Axel, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 27 dennes; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: M 7 Hr Sparre af Rossvvik, Bengt.
Hr Ekströmer, Carl Joli a i), upläste följande motion:
En välgörenhetsinrättning, som haft R.
St. att tacka för sin upkomst, och kanske mera än någon annan sådan i vårt land gagnat det allmänna, nemi.
Seraphimer-Ordens-Lazarettel lider mehn af ett förhållande, till hvars afhjelpande R.
St:rs välvilliga medverkan erfordras.
Sedan Lazarettet, genom dess år 1832 fulländade utvidgning, upnått ett sängantal af omkring 300, erfordrades oundgängligen för detsamma en, deremot svarande, ändamålsenligt inrättad tvättanstalt.
Då en dertill fullt användbar plats saknades å Lazarettets egen, till Clara sjö gränsande strand, men var alt tillgå inom den, Kongl. Maj:t och Kronan tillhöriga, å Kungsholmen vid Mälaren belägna egendomen N:is 1 och 2, Qvarteret Glasbruket, hvilken är uplålen åt Kongl. Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet, gjorde Lazarettets Styrelse år 1837 underd. ansökan derom, att en del af samma egendom, uptagande en areal af 2,949 qvadratalnar, förut 246
Den 31 D ec eili b er f. m. begagnad lill lastageplats, med en dera upförd smedja, måtte för ändamålet till Lazarettet öfverlåtas, hvilket ock, jemlikt K. M:s nåd.
Bref d. 20 Jan. 1838, af K. M. i så måtto bifölls, att den ifrågavande platsen, icke för alltid, hvartill R.
Stms bifall erfordrades, utan endast på 50 års tid och mot en årlig hyra af 200 R:dr, till Lazarettet blef uplålen, hvarefter å densamma upfördes ett dyrbart tvätthus, efter brandförsäkringsvärde upskattadl till 6,666 ll;dr 32 sk. b:ko.
Då sålunda nyttjanderätlen till platsen icke för alltid är åt Lazarettet betryggad, och detta, genom de, vid öfverlåtelsen fästade vilkor, ieke ens med säkerhet, vid besittningsrättens uphörande, kan påräkna ersättning för nedlagda kostnader, ser Lazaretts-Styrelsen sig härigenom nödsakad, att i möjligaste måtto inskränka dessa sednare, och hindras sålunda att vidtaga de förbättringar i konstruktionen af tvättinrättningen, hvilka nya upfinningar gifva vid handen, men hvilka, ehuru fordrande betydlig anläggningskostnad, det för Lazarettet vore af stor fördel att kunna begagna, enär derigenom vunnes ej blott besparing i tid och arbete, utan ock minskad nötning af de tvättade persedlarne.
Åf dessa skäl, och då det synes mindre lämpligt, att en, Staten tillhörig, allmän inrättning, såsom Seraphimer-Lazarettet i sjelfva verket är, vidkännes utgift af hyra till Staten sjelf, får jag, på upmaning af Lazareltets Styresmän, och med kännedom om den ifrågavande platsens fullkomliga umbärlighet för Kgl. Carolinska Institutet, vördsammast föreslå, att R.
St. för sin del ville medgifva:
Att den, jemlikt Kongl.
Brefvet den 20 Jan. 1838, från Kongl. Majds och Kronans egendom J\s 1 och 2, Qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, pä vissa år till Kongl. Seraphimer-Lazarettet, 'mot årligt arrende uplåtna plats, må utan afgift, för alltid till Kongl. Seraphimer-Ordens Lazarettet öfverlåtas, och i sammanhang härmed en summa, motsvarande den nu af Lazarettet erlagda, för Kongl. Carolinska Medico-Chirnrgiska Institutet bestämda, och för dess utgifter påräknade och oumbärliga hyresinkomsten för samma lägenhet, eller 200 R:dr b:ko af R.
St. å Institutets
Stat upföras.
Till uplysning i ämnet bifogas vidimerad afskrift af Kongl. Majds nåd.
Bef d. 20 Jan. 1838, jemte beskrifning och designation å den ifrågavande tomtedelen.
Gr. von Platen, Baltzar, upläste en så lydande motion:
Samhällets förbindelse att söka frän brist och bekymmer, synnerligen pä ålderdomen af ett verksamt och gagnande lif, värna dess medlemmar, lärer väl af ingen förnekas och ännu mindre lämpligheten af alt, genom i tid vidtagna åtgärder, söka att minska behofvet af det allmännas bidrag för sådant ändamål.
Få lära väl de vara, sorn egna sig åt ett hårdare arbete under mannaåldern Den 31 December f. m. 247 oell ändock mera hemfalla åt lidande och nöd vid en tidigt inträffande ålderdom, än Coopvardie-sjöraannen och redan med afseende 'härå, torde han således väl hafva förvärfvat sig rättvisa anspråk på det gemensamma fäderneslandets omtanka och välvilja.
Men ännu mera måste sådant blifva fallet, om man betänker, af hvilken vigt det måste vara för fäderneslandets försvar, att Flottan, vid tillfälle af krig, från nämnde manskap äger att påräkna en förstärkning af dugligt sjöfolk, hvilken ej bör blifva obetydlig, då antalet i det hela är nära- 10,000, synnerligen om, såsom man ej saknar skäl att hoppas, en väl ordnad och tillräcklig, till stor del genom egna medel skapad pensionsinrättning, skulle kunna förminska, om än ej helt och hållet förekomma, de nu allt för ofta inträffande rymningarne till andra nationers fartyg, der de visserligen erhålla en för tillfället högre aflöning, men hvarigenom de ock skulle göra sig förlustige fördelarne af en någorlunda lugn ålderdom.
Frågan är icke ny och har alltsedan 1841 varit föremål för såväl Konungens som R.
St:rs upmärksamhet. K. M. hade nemi., med anledn. af derom, af komiterade för afgifvande af betänkande angide handelssjöfartens behof och utvägarne till dess befrämjande, år 1837 väckt förslag om ändring med hänsyn till den uti 1748 års Coopvardie-Reglemente omtalade Föring, i nåder anbefallt Commerce-Colhm alt, i denna fråga höra vederböride Sjö m an sli us- D i re k t: r och med eget yttrande i ämnet inkomma, och sedan, bland 18 Direkta', de 15 instämde i tillstyrkande af komiterades förslag, om uphörande af det omedelbara utbetalandet af den s. k. fölingen till sjömännen sjelfva och användande deraf till sjömäns pensionerande, ehuru de hyste olika åsigter om lämpligaste sättet för pensionernas utdelande, och de 3 öfriga egentligen synts fästa sig vid frågans beskaffenhet af allmän lag, hemställde Commerce-Colhm under anförande af särdeles grundade skäl för förslagets såväl laglighet som ändamålsenlighet samt framställning om åtskilliga åtgärder med hänsyn till verkställigheten, det K.
M. måtte läckas föreslå R.
St:r, alt fölingen måtte nphöra och en motsvarande summa anslås till pensionerande afCoopvardie-Kaptener och sjömän samt deras enkor och oförsörjda barn.
K. M. gillade hufvudsakligen de af Commerce-Colhm i underdihel framställde allmänna åsiglerne ronde nyttan af den föreslagna förändringen och sättet för dess utförande och Nåd.
Propos. afgafs, i öfverensstämmelse härmed d. 14 Maj 1840, hvarefter äfven R.
St. instämde häruti, ehuru de, i brist på förslag lif! pensionsanstaltens organiserande icke funno skäl att då bifalla den föreslagna åtgärden.
Riksdag hade ämnets vigt ånyo tilldragit sig upmärksamheten, och R.
St. beslöto då, sedan de erhållit kännedom om att frågan hos K.
M. blifvit väckt, att i underdihet anmäla sitt begifvande, dels till användande af förings-medien för en gemensam pensions-inrättning för Svenska sjöfolket, dels att, så snart pensionsinrättningen blifvit ^organiserad, en viss, efter upgifven grund bestämd årlig summa mätte anslås till dess understöd.
Den 31 December f. m.
Hufvudsaken, eller om det ifrågasatta användandet af fölingen till sjömännens pensionerande, borde väl således anses afgjord sedan Konungen och Ständer derom fattat sammanstämmande beslut; men då till följd häraf, Kongl. Commerce-Colbm i nåder anbefalldes att inkomma med förslag till förändrad reglering af föringen för att densamma måtte kunna användas till en pensionsinrättning för sjömän, ansåg sig Collina, oförklarligt nog, innan denna nåd. befallning eflerkoms, böra från vissa stapelstäder i riket, på hvilkas sjömanshus det största antalet sjömän finnas inskrifne, inhemta utfåtide, ej endast i den fråga hvars besvarande blifvit Collina af K.
M. anbefalld, utan äfven, som det vill synas och med ännu mindre skäl, uti den redan af Konung och Ständer afgjorda frågan, i afseende pä föringsmedlens användande lill en nensionsinrättning.
Besynnerligt nog yttrade sig dock 3:ne af dessa uteslutande om sättet för ändamålets vinnande och blott den 4ide, Götheborg, som ingick i pröfning af det redan af Konung och Ständer fattade beslutet, afstyrkie föringens användande på föreslaget sätt, sedan Stadens Skeppsredare och Sjö-Kaptener hvilka varit kallade, förenat sig, såsom det uti Direktins yttrande heter, uti en dylik åsigt.
Huru många som infunnit sig, uplyses likväl icke, men så väl årstiden, Maj månad, som det kända förhållandet, att en stor del af stadens sjöfarande af missbelåtenhet med det sätt på hvilket understöd åt de nödlidande bland dem för det närvaride lemnades, blott ett år förut stiftat en serskild pensionsinrättning, synes gifva anledn. till den förmodan, att antalet af dem bland den sistnämnda klassen, som infunnit sig och biträdt den af Direktm yttrade åsigt, icke varit serdeles betydligt.
Ue öfrige vederbönde som blifvit hörde och hvilka voro Stockholms stads Skeppsredare och Skeppare-Societet samt SjömanshusDirektine i Stockholm, Gefle och Calmar, hafva alla varit ense om fördelen af ifrågavaride medels användande till pensioner, men skiljt sig i afseendet å sättet derför, och den hufvudsakliga anmärknin af alla var emot bildandet af en enda inrättning för hela riket, men svårligen kunde man för öfrigt, hvarken i denna eller öfriga till ämnet hörande frågor, motse några uplysande och bestämda yttranden, då något bestämdt förslag aldrig af Kongl. Collini blifvit lill pröfning framstäldt.
Visserligen har äfven blifvit anmärkt, att ett slags orättvisa skulle ligga deri att, ehuru endast en del af sjöfolket, eller de som idka utrikes sjöfart, vore berättigade till föling och således ensamt skulle komma att lemna bidrag härtill, alla likväl skulle blifva berättigade till understöd; men i händelse Staten skulle, såsom jag vågar förmoda, med något årligt anslag bidraga härtill, synes all derigenom skeende orättvisa vara undanröjd, dä detta bidrag kunde anses hufvudsakligen afse den öfriga delen.
Man har äfven från något håll anfört att den föreslagna åtgärden skulle medföra svårighet att erhålla besättningar, men då beloppet af föringen ej är större än t. ex. för en resa från Medelhafvet eller t. o. m.
Ostindien med 20 mans besättning, omkring S2 Ridr 24 sk.
Inko får man ej tro det icke hvarje Svensk Skeppsredare skulle vara färdig
Den 31 December f. m. 249 alt, genom utbetalande af en dylik summa af egna medel, om så fordrades, bidraga till det goda ändamålets vinnande, så mycket mera som de sedan voro fredade för alla rättvisa anspråk på underhåll, från de sjöfarandes sida.
Afven den till slutlig granskning af det upgjorda förslaget lill ny sjölag och reglemente för handelsflottan förordnade komité har, sedan alla Vederbör:de i ämnet blifvit hörde, föreslagit en, § 61, hvarigenom den ifrågava'r:de förändringen stadgas såsom lag.
Af hvad ofvan blifvit anfördt synes således tydligen ådagaläggas, ej mindre den vigt saken i sig sjelf äger, än att denna blifvit fullkomligen insedd, ej mindre af Statsmakterna än de auktoriteter till hvilkas utlåt:de den, i en eller annan form, varit hänskjuten; och om det således än ej kan undgå fästa en viss upmärksamhet, att samma Colkm, som uti det yttrande, hvilket synes till stor del legat till grund för den Kongl, propos:o af d. 14
Maj 1840 på ett öfvertygande sätt visat både lagligheten och lämpligheten af den föreslagna åtgärdens vidtagande, i sitt sist afgifna yttrande synes tveka i båda fallen, ehuru numera både Konung och Ständer fattat sitt beslut, så torde dock ämnet förtjena att tagas i närmare betraktande, för att söka tillvägabringa en sådan sammanjemkning med afseende på sättet, att det både för den enskiidte nyttiga och för Staten vigtiga ändamålet kunde vinnas.