Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men antager man utländska skulden till en half million, blifver förhållandet emellan fonden och sedelstocken såsom 2 till 5.
Man mäste således beräkna ej mindre det belopp, som rörelsen inom landet medtager, än hvad som kan utgå för en möjlig underbalance i handeln, samt härefter jenarika den proportion, som bör bibehållas; hvarförutan jag anser Bancofullmägtige böra äga rättighet och åliggande att begagna Den 5
Maj f. m. gynnande conjuncturer för att förstärka fonden äfven utöfver den bestämda proportionen, samt att under motsatta förhållanden vidtaga de tjenligaste åtgärder för alt återbringa metalliska cassan till det belopp, att någon farhåga för dess totala utvexlande ej må uppstå.
Jag instämmer i den ledamots af BancoUtsk. åsigt, som först väckte vår uppmärksamhet på vådan af att åt en bancostyrelse, så ordnad, som vår enligt grundlagarna mäste vara, lemna en generel instruction, och anser till följd deraf äfven, att en summa bör fixeras, hvarunder silfret icke må uttagas, ehuru jag tror den af Utsk. föreslagna proportionen icke vara den lämpligaste.
Proportionell som 2 till 5 finner jag nemi. vara för hög.
Jag skulle derföre hellre vilja antaga proportionen af i till 4, om jag icke ansåg Hr Cederschjölds förslag vara bäst, nemi. att Bestämma en viss silfverqvantitet, hvarunder fonden icke får minskas, utan att den skall förstärkas, när den faller under ett sådant minimum.
I afseende på första punkten, nemi. ott depositioner och utelöpande sedlar böra inberäknas uti Bankens förfallna skulder, såsom utgörande sedelstocken, har jag tyckt mig finna en motsägelse deruti, att BaneoUtsk. i första rummet velat föreslå en sedelindragning och i sednare rummet, i frågan om depositlagen, ansett för en vinst att kunna få låna utan ränta.
Denna åsigt kunde leda derhän, att det så mycket öfverklagade strypsystemet kunde få framgång.
När man vill bestämdt räkna den sedelstock, som står i depositräkningarna, borde Utsk. framför allt hafva frångått den höga proportionen, hvarföre jag äfven önskar, alt om någon viss proportion skall bibehållas, den af Utsk. föreslagna måtte nedsättas; men allrahelst önskar jag, att man ville inskränka sig till det af Hr Cederschjöld famställda förslag.
Här liar visserligen af många talare blifvit yttradt, att den föreslagna proportionens bibehållande skulle vara skadligt eller af intet gagn.
Jag har icke kunnat rubbas i min öfvertygelse, attstörre vådor skulle uppstå, om ingen proportion stadgades.
Skäl härför hemtar jag ock af det utsträckta anspråket på lånunderstöd, som näringar och icke näringar framställa.
Finnes ingen gräns för Banken att utgifva nya sedlar, förutser jag, att, om den genom fördelaktiga conjuncturer under några år vunnit credit, man skall utgifva nya sedlar och derigenom så försvaga Banken, att den vid första krisis ramlar.
Man har ånyo omtalat de speculationer på börsen, hvartill en bestämd proportion skulle gifva anledning.
Jag kan icke finna det, helst Utsk. föreslagit rättighet för Bancostyrelsen att till silfverförrådets förstärkande bereda sig creditiv i utländskt mynt, hvarigenom Banken sättes i tillfälle att kunna gå förbi börsen.
Hr .Rosenblad har, såsom skäl för att icke antaga det af Utsk. föreslagna beräkningssättet, anfört belåningen af Den 5 Maj f. m. i57 jern; men fust denna jernbelåning liar varit ett af skälen för Utskrs tillstyrkande.
Om såsom nu allt vågfördt jern måste belånas, finnes lätt, att några års hämmad export måste medföra sedelstockehs ökning till flera millioner, som måste åter indragas, då conjuncturen tillåter jernets utförande, hvaraf alla de olyckor måste uppkomma, som alltid åtfölja en plötslig förminskning af landets myntmassa.
Hr Rosenblad bar omtalat den proportion emellan reella fonden och sedelstocken, som ägde rum efter 1776.
Det är visserligen sannt, att den i början ej var så fördelaktig som nu; men om Hr Rosenblad velat fortsätta jemnförelsen, skulle lian funnit, att den snart förbättrades.
Hr Dalman har oriktigt fattat mitt förra yttrande, då han säger, att jag skulle hafva påstått, att enda olägenheten af en silfverfond vore den, att capitalet drages från rörelsen.
Så bar jag ej sagt.
Jag yttrade, alt olägenheten bestod deruti, att capitalet låg improduetivt i Bankens hvalf.
Hr Stråle har trott, att anledningen till den föreslagna proportionen vore hemtad från sista Riksdagens BancoUtskts förslag af proportionen som 5 till 8.
Jag kan försäkra, att sådant icke är förhållandet.
BancoUtsk. har icke gillat förra riksdagens sammansatta Stats-och BancoUtskts utlåtande och således icke heller derpå grundat sitt förslag.
Hr Stråle har äfven ganska riktigt anmärkt, att misstroendet till realisationen år en af de starkaste drilfjädrarna till silfrets utvexling.
Men om man så ställer till, att intet misstroende kan uppslå, försvinner denna våda.
Qvanten har ytterligare omtalat, huruledes utvexlingen skulle inställas, då man korn till den bestämda proportionen, i händelse någon sådan fixerades.
Det torde ej stå i min förmåga att öfvertyga honom, att här icke ar fråga om, att vexlingen skulle inställas, utan att Banken skulle anskaffa silfver, i händelse fonden komme att understiga den bestämda proportionen.
Jag hoppas dock, alt R. o. Ad. fattat meningen häraf.
Qvanten har vidare sagt, att då BancoUtsk., vid föregående riksdagar såväl som vid denna, i sina calculer sammanräknat banco- och riksg.- sedlarna, måste väl äfven han äga samma rättighet.
Jag bestrider honom ej denna rättighet, men vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att sedan i8o3 har Banken varit skyldig att inlösa riksgrssedlarna; men så var icke förhållandet 1794 och 1795, hvarföre dessa Hr v. Qvantens adderingar bevisa lika litet, som om han med bancosedelstocken ville hopräkna hvilka för Banken främmande sedlar som helst.
Hr von Hartmansdorff; En del af hvad jag ville yttra, har Hr v. Troi! redan sagt.
Den första frågan, huruvida BancoUtsk. har haft rätt att till sedelstocken beräkna alla Bankens till inlösen förfallna skulder, anser jag vara så fullständigt besvarad, att något tvifvelsmål i detta afseende icke skall uppstå.
I afseende åter på Hr Rosenblads yttrande, att man från sedelstocken borde få afräkna de i5S D e 11 5 Maj f. m. sedlar, som blifvit utgifna för lån på vissa varor, anhåller jag att få göra några tillägg.
Huru det skulle gå, om det belånade jernet ej kunde försäljas och de derför utelöpande sedlarna försvinna, är redan sagdt.
Men jag vill fästa mig vid de ädlaste metallerna: guld och silfver.
Ehuru de utgöra den bästa pant, får likväl Banken icke använda dem till utmyntning, förrän beläningstiden tilländagått, men är icke destomindre skyldig att genast infria de sedlar, hon derföre utgifvit, Banken får således utfärda flera sedlar, än hon på dagen kan inlösa med de tillgångar, som kunna användas.
Det är följaktligen rätt att emot den användbara silfvercassan beräkna äfven de sedlar, som för guld och silfverpanter blifvit utlemnade.
I fråga, 0111 någon bestämd proportion emellan metalliska fonden och sedelstocken borde bestämmas, har jag hyst tvifvelsmål; och då detta ämne förra gången förehades, yttrade jag mig deremot under den förutsättning, att någon viss påföljd skulle vara förbunden med en sådan proportions öfyerskridande.
Men då Utsk. i sådant fall icke föreslagit något annat, än att Bancostyrelsen skulle vara skyldig att i möjligaste måtto vidtaga anstalter för proportionens återställande emellan silfver och sedlar, och då fråga icke är, på sätt Hr v. Qvanten befarat, att vexlingen skulle inställas, så anser jag förslaget vara riktigt.
Hr v. Troil har redan fästat uppmärksamheten på behofvet för Bancostyrelsen att, under de ständigt växande anspråken på lån, hafva en regel, hvarefter den kan säga nej till lånansökningar.
Om man ej bestämde någon viss proportion, hvarunder Bancostyrelsen icke linge utsträcka utlåningen, skulle inom dess medlemmar uppkomma samma tvist, som nu hos R. o. Ad. förefaller.
Några skulle anse Banken nog kunna tåla ett visst låns beviljande, andra åter skulle möjl. bestrida det; och då man vet, huruledes vid sådana tillfällen ömsom en och ömsom alla ledamöter af ett eller annat
Stånd äro tillstädes, kunde det hända, att ena måndagen afslogs ett sådant lån, som påföljande måndag beviljades derföre, att andra eller flera ledamöter vore tillstädes, och annan regel an godtycket saknades.
Det kunde då blifva en speculation att se efter hvilka Fullmägtige som vore tillstädes, för att derefter beräkna möjligheten att vinna sina önskningar; och när man nu vet, hvad inflytande låncommissionärerna hafva i Banken, så synes mig nödigt, att R.
St. i detta fall bestämma en gräns, som Fullmägtige icke få öfverskrida.
Huruvida den föreslagna proportionen af 2 till 5 är den rätta, derom kan disputeras från denna riksdag till den nästkommande, enär vi derom sakna erfarenhet.
Men jag skulle derföre tro, att R. o. Ad., eller R.
St. i allmänhet, gjorde bäst att icke gå till någon öfverdrift hvarken på ena eller andra sidan, utan låta bero vid den af Utsk. föreslagna proportion lill nästa riksdag, då man emedlertid fått se, huvuvida den bör bibehållas eller icke.
Hr v. Troil liar försäkrat mig, att lian öfvertygat II. o. Ad. derom, att om roan också bestämmer, att vexlingen oafbrutet skall fortgå, en viss proportion likväl kan fastställas, eller att man kan bestämma, att ett visst qvantum silfver skall finnas i Banken, utan afseende på hvad belopp som utvexlas.
Tvenne till sin grund så stridiga satser böra icke framställas i första rummet såsom ett vilkor för myntvexlingen.
Antagom, att silfret icke utvexlas, af hvilken mening jag fullkomligt är, och att det sålunda icke behöfves mera silfver till vexiingens oafbrutna fortgång; men hvarföre då uppskrämma allmänheten med detta motbjudande vilkor, då hvar och en har sig bekant, att, om brist uppstår, den då icke genast står alt fylla.
Vilkoret bör derföre icke allmängöras, utan bör det tillhöra en klok administration att i tid , vidtaga åtgärder till fondens förstärkning och creditens bibehållande.
Detta bestämmande tillhör icke vilkoret för vexlingen, hvilket det likväl gör, om man här bestämmer detta vilkor.
Då silfret skall utgöra grunden för vexlingen, måste ju vid berörde förhållande den tid tilläfventyrs inträffa, då man nödgas införskrifva silfver, och dertill fordras tid; hvaremot vexlingen icke medgifver uppskof med creditens bibehållande.
Hvad riksglssedlarna beträlfar, torde Hr v.
Troil vid betraktandet af Bankens tableauer finna, att innan riksg:ssedlarna utgåfvos, bibehöll sig proportionen ganska väl; men att sedan dessa kommo i omlopp, utträngdes silfret ur Banken, ehuru dessa sedlar icke bade med Banken att skaffa.
Hr v. Troil måste medgifva, alt det var dessa sedlar, som förorsakade silfrets utgående ur Banken.
Bancosedlarna ingingo nemi.
i Banken, då riksgtssedlarna fyllde behofvet i allmänna rörelsen, hvarföre man i financiella calculer måste beräkna dem.
Fortsättningen af detta mål uppskjöts till eftermiddagens plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half till 4 e- m.
Måndagen den 5 Maj 1834- Plenum kl. 6 e. m.
Fortsattes föredragningen punktvis af BancoTJtsbts betänk.
Hr Gripenstedt, Jac., hade inlemnat ett så lydande anförande: iGo Den 5 Maj e. m.
I de flesta fall torde försigtigheten bjuda, att förändrade ställningar af förhållanden åtföljas af förändrade lagar för rörelse och vaksamhet, såvida machinens gång vill bibehållas ostörd.
Ställningen för vårt land har undergått en så stor förändring, alt denna förändring icke i något hänseende får lemnäs ur sigte.
Vi äga icke Aland, och likväl ligger hufvudstaden i, oförändradt läge och i den Bankens hvalf.
En vexelbanks functioner och förmåga att uppfylla sina åligganden förutsätter, att den icke störes af fiendens plundring eller af mobbens vid en folkrörelse, att icke missväxter, flöden af utländska lyxartiklar och — genom bristen på capital — hämmad industri äro att befara, och derjemte frånvaron af strypsystemer och olämpliga författningar, hvarigenom den ena näringens skydd — i oriktig väg och sålunda med misstag — beredes genom restrictioner för en annan, af ringa verkan på det allmänna m. m., som allt ofördelaktigt inverkar på en vexelbank, såväl som på allmänna välmågan; man förmår icke störa en jordbank i dess functioner.
Kan man neka, att någon oreda af nämnde omständigheter antingen icke kan befaras, eller icke verkligen förefinnes?
Vi tro icke på ett förnekande häraf.
Alla påtänkta garantier för en realisations beståndande äro således synonyma med inga garantier och röja samma brist på uppfinningsförmåga i garanti väg som andra, de der önska inbilla sin nästa, hvad de icke tillförlitligen tro sjelfva.
Det utropet, att Banken måste tvingas att honorera sina reverser, att
Banken måste ställas under lagen, har visserligen ett ljud, som tyckes rätt stämma för örat, men är ickedestomindre falskt.
Banken har varit förläggare, och oftast ensam förläggare i landet, för krigskostnader och bevillningar, för canaler och andra allmänna företag; har blifvit tvungen att reda privata disconter, hvilkas affärer varit alldeles främmande för Statsbanken; har bevarat oss från inträdepå statsobligationsbanan — hvilket systems fördelar likväl ingalunda mol.säges, då medlens användande väl, beräknas — och blifvit sviken af sina låntagare.
Örn nu Banken antastas af sina creditorer, måste den i sin tur antasta sina låntagare.
Då icke något annat sätt finnes för Banken att komma i åtnjutande af ersättning för gjorda förlag, än det att utsöka dessa förlag af nationen, och då för detta utsökande fcke varit annan väg öppen än qvittning, har Banken begagnat hela sin qvittningsrätt.
Enär den stadnat vid siffran 128, måste vi väl erkänna, att Banken icke är någon sviklig gäldenär.
Må den då betala äfven efter en högre siffra och — upphöra i egenskap af vexelbank (den enda säkra garanti för myntbestämningen i vårt land och med sin bankställning), men qvarstå som en allmän lånebank på jordhypotheker, som en jordbank med full publicitet och under en garanti af Den 5 Maj e. m. af Ständerna, som iir antaglig, samt under deras förvaltning efter oföränderlig grundprincip, som icke kau rubbas utan med Bankens totala upphörande; således på följande sätt organiserad, hvarvid, till undvikande af vidlyftighet, endast upptagas några grundstadganden, som visa andan och tendensen af en allmän lånebank på oförstörbara hypotheker, eller en jordbank: 1:0 Ständerna garantera Bankens bestånd
För ett sekel eller längre.
(Evärdliga tider är ett talsätt; ingenting blir evärdligen beståndande.) a) Att alla Bankens sedlar äga motsvarande och full valuta i oförstörbara hypotheker. b) Att alla Bankens sedlar skola gälla i landets handel och i Kronans uppbörd 128 (144) s^' för ij lod 12-lödigt silfver. c) För dessa garantier pantsättes till sedelinnehafvaren, utom den säkerhet, som ligger förvarad för sedelns hypothek, all Staten och det allmänna tillhörig egendom, af hvad beskaffenhet den vara må och utan alla undantag, jemte alla kronoskatter af alla naturer, under full executionslätt efter behag. 2:0 Efter det taxeringsvärde, sorn blifvit jordfastigheten åsatt t. ex. år i83o, eller ock medium omkring denna tid, lemnar Banken hälften (f) af beloppet i lån emot erläggande af tre (3) procrs ränta årligen (eller 2 proc:s, tilldess industriens lyftning blifvit befordrad, såsom varande hufvudändamålet för denna Banks tillgörande).
Mot denna räntenedsättning skola cassör och procentarens interesse göra invändningar; men antingen måste landet uppoffras, dess vanmagt fortfara ännu några sekler, eller skadliga interessens inträde nedsättas.
Patrioten har icke svårt alternativ för sitt val.
Vissa cassör kan tillerkännas ersättning af Bankens vinst; dessutom måste cassornas utlåning alltid bära högre ränta, emedan deras inteckning nedflyttas och Bankens utlåning stadnar vid en viss pant af ett lågt värde.
Tillgång på capita ler, på förlag mot lindriga vilkor, är enda tänkbara sättet att uppbringa näringarna till samma höjd inom vårt land, som de äga i andra civiliserade länder; och i näringarna igenfinna vi vår Mexicanska silfverådra.
Måtte då denna igenstoppade ådra ständigt hållas öppen med 3-proc:s-lancettenJ 3:o
Lån utgifves endast på jord, såsom oförstörbar valuta, under afdrag af allt, sorn kunnat ingå i jordtaxeringen, såsom byggnader, m. m„
För den, sorn vill förneka säkerheten af ifrågavar. valuta, emedan den icke anses rörlig, harman 6 H. 21 iGa ' Den 5 Maj e. va. icke elt onl ntt spilla, då just denna orörlighet, i förening med dess oförstörbarhet, utgör stämpeln på säkerhet. 4:0
Ingen uppsägelse äger rum å Bankens sida, da lane vil koren uppfyllas.
Låntagaren äger ensam denna rätt och äfven amorteringens, om så anses nödigt, ro. m. 5:o Bankens säkerhet består i första inteckningen, hvilken inteckning aflemnas till Banken kostnadsfritt, när lån b e k o m m e s. 6:0
Alla tysta för m ån sr ä t tig he t er vika för Bankens säkerhet. 7:0
Af 3 procts ränta ingår i proc. till Banken och proc. användas till b e v i 11 n i 11 g e n s a fkortande, till cassors ersättning, till a r ro e é n s passevolance och till bildande af en krigscassa.
Bankens ändamål är icke att accumulera rikedom för egen räkning; den mäste rikta landet derigenom, att den lattar skattebördor och lifvar industri af rörelse.
Att 200 millioner r:dr b:co snart nog komma i rörelse är anledning att förmoda, då inteckningen tillika med skuldsättning i öfrigt beräknas, hvilket kunde närmare bestämmas, om egendomars taxeringsvärde vore för handen.
Dessa 200 millioner lemna, efter 3 proc., en afkomst af 6 millioner.
Att i proc. eller en million uppfylla Bankens behof af utgifter, lärer väl ingen bestrida; och hvilka hufvudtitlar kunna besparas nationen med återstående 5 millioner är synbart.
Att detta system skulle befordra skuldsättning är falskt; det lättar och jemnar den för handen varande till industriens lyftning.
Något land finnes icke inom civilisationens område, der icke rikedom blifvit tillskapad genom skuldsättning; vinglaren äger icke länge bestånd, och lians undergång rubbar icke det ringaste af verket.
Ett helsogifvande medicament kan gifva döden, utan att dess helsogifvande kraft derför kan förringas. 8:0
Co 11 tor inrättas i landsorterna districtvis, hvarest alla original- och säker hets handlingar förvaras, utom vidimerade afskrifter i Banken; af de sednare måste äfven finnas i conto ren. g:o All discont rör else torde böra öfver lemnäs till privatas omsorg, såsom icke öfverensstämmande med principen för denna bankinrättning: att alltid hafva säkerhet för sina sedlar i oförstörbar jordvaluta efter säkra grunder.
Dock om discontrörelse fordras afBanken, kan den tillvägabringas utan afvikande från grundprincipen på det sätt, att Banken sjelf behåller sin räntevinst för vissa år, och det belopp, som uppkommer af denna vinst, användes i discontväg och till creditiver för privatbanker.
Denna ränta representeras redan förut af den, såsom grund I Den 5 Maj c. ra. i63 för systemet antagna, hypolhekarisku säkerheten, och dr sålunda icke nugot nyskapadt capital, ulan motsvarande valuta. i oto Bankens böcker är o tillgängliga för en och hvar, och tryckning af revisioner befordras &c.
Vidare utveckling af detaillerna för verkets fort gäng ut elem nas såsom liggande i öppen dag.
Utsläppande i rörelsen af Bankens metalliska fond öfverfyller det imaginära behofvet af metalliskt mynt i rörelsen och skall bibehålla sig der, utan att hvarken uttränga sedlarna eller utträngas af deui, då hall och ali öfrig proportion iakttagas.
Preglingen af mynt fortgår efter de tillgångar å metaller, som årligen förefinnas.
Delta nyslagna mynt utsläppes genast i rörelsen på enahanda grunder och i låneväg efter reglementet, eller utlånas i discontväg; och då dessa lån icke bestå i reverser, utan i metaller, som sjelfva innehafva valuta, blifva dessa lån af en annan natur för Banken, nemligen af ren behållning af vinst.
För den, som vill uppfatta andan af denna bankinrältning och kan frigöra sig från förut inneboende meningar, till det mesta grundade på andras älsklings-lhemata och på den gällande opinionen, att en bank nödvändigt måste, af hvad natur den vara må, sjelf invexla sina sedlar, som kallas realisation, hvars bestånd är så problematiskt, och som kan uppoffra egna, inbillade eller verkliga fördelar för det allmänna bästa samt för en inträdande ordning i financiella förhållande; för ett så qvalificeradt tänkande är lätt att inse, attalia näringars uppkomst — grunden för ett lands florerande — vinnes; rörelsecapitaiet ökas eller minskas sjelfmant i mån af behofvet; säkra reverser finna säker realisation hos ägare af metaller, lika med invisningar af vexlar från kända handelshus — hvilka endast gå på personlig credit och förtroendets —, realiseras sålunda i hela verlden, der bankinrättningars solida ställning är känd.
Metaller finnas dessutom tillräckligt i rörelsen och bibehållas der, då en grund för myntbestämning förefinnes och myntets proportion är iakttagen.
Ovanan vid en ny method skapar betänkligheter, som må bära namn af försigtighet.
Ftt envist vidhängande vid det åldriga system, som de facto icke befunnits hålla stånd, men hvars ouppfyllda pligt: vexling, likväl legat till grund för folkets tro, må kallas fördom eller svårighet att lösslita sig från en inrotad opinion, en så till sågandes medfödd tro, att en bank måste åtminstone bära namnet af en vexelbank, och att saken måste redas i samma riktning och anda, utan afvikande från gamla principen såsom basis för allt hvad bank benämnes.
Att en bank här måst bära vexlingsskyldighetens benämning, grundar sig på förevarande banks ställning och organisation, samt derpå, att man ej velat tänka sig in i en annan plan för en bankinrättning och kanske icke fördomsfullt trott på möjligheten af ett annat sätt.
Del besa 164 Den 5 Maj c. m. och ingenting innefattande utropet: att endast okunnighet i financers behandling skulle kunna tillstyrka, att crediten — oaktadt den i detta system går på den säkraste valuta i verlden, emedan denna valuta är oförstörbar — utställer till andra invexling af egna reverser, återfaller på utroparen sjelf; hvarföre han tillstyrkes att upplyfta fordomens täckelse från anletet och skåda den oinotståndliga kraften, som en grundad, säker och fullkomligt garanterad credit innebär till skapande, för tviflarens ännu större förskräckelse, af sju nya verldens underverk, lika fe lunbla som de gamlas, änskönt dessa skulle byggas inom industriens område.
Annan och oförstörbar valuta, i utbyte emot den rörliga, lätt förskingrade och således osäkra valutan, medför möjlighet af en annan behandling med bankaffärer, och en vida enklare.
Erfarenheten har dessutom visat, att en vexelbank icke vexJat, således icke uppfyllt sin egentliga bestämmelse, eller det åliggande, som varit grunden för dess tillvaro; och likväl har man kunnat realisera dess sedlar hos ägare af metaller, eller, sorn är detsamma, köpa silfver för dess sedlar, utan att utgifvaren förmår prestera en valuta, i någon mån motsvarande den, en jordbank förevisar.
Månne icke en bankier» sedlar, som endast gå på creditens och opinionens skenbara valuta, utan materiel underpant och utan controll på beloppet, äro realiserbara i silfverköp, utan att utgifvaren sjelf befattar sig med mödan att inrätta en vexelbank till invexling.
Om vår Bank fått bevara sin credit, icke varit förläggare för svikliga låntagare, hade den fortfarande kunnat bibehålla sina reverser utan fluetuation, och likväl fortfara att hålla luckan stängd efter behag.
Offentlighet afBankens ställning — om den varit god— och af förvaltningens gång hade t i 11 fy llestgjor t förtroendets fordringar.
Med huru mycket större skäl skulle icke då en väl organiserad jordbank tillerkännas ett odeladt förtroende, som dess stora säkerhet har rätt att fordra.
Dessa jordhypotheker äro icke belägna i Yesuvii granskap, existera sålunda sannolikt intill den allmänna förstörelsens period, då reversens innehafvare gör sin eulbute samtidigt med både hypotheket och Bunken.
Att ifrågavar. jordbankssystem icke nu vinner antagande har sannolikheten för sig.
Förslaget kommer icke från Rothschilds ryktbara financiella auetoritet och skall aldrig utgå från denna källa, såsom stridande mot dess interesse.