Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Å nyo föredrogs BevillningsUtskottets den 6 dennes under N:o io afgifne, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet Jagde, Betänkande, angående väckt Motion om befrielse från Bevillning af Recognitions-smide.
Då anmärkningar i förmiddag gjordes af Friherre Lilljehorn rörande Recognitions-smide och Bevillning af Bruk, samt alla anmärkningar böra behandlas i ett sammanhang, hemställer jag, om ej äfven detta Betänkande bör återremitteras.
I anledning häraf blef äfven detta Betänkande, uppå derom af Hans Excellence Den 3o Mars e. ra. 33$ Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln till BevillningsUtskottet ålerremilteradt.
Företogs till pröfning och gillades Bevillningsutskottets den 7 dennes under N:o ii afgifna, och den 23 derpåföljde e. m. på hordet lagde, Betänkande, angående särskilde Förslag till förenklande afBeredningsoch Taxerings-Comitteernes förrättningar.
Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 7 dennes under N:o 12 afgifne, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, angående dels väckte Motioner om inskränkning uti Kongl. KammarRättens Befattning med Bevillnings-ärender, dels ock ett gjordt förslag till inrättande af en Riks-PröfningsComitté.
Herr Hjertaj, Gustaf:
Jag vågar i detta mål anhålla om återremiss, emedan jag anser så väl Grefve Spens’s Motion, sorn Herr Crons Reservation förtjena mera afseende af Utskottet.
Det ämne, som innefattas i detta Betänkande, rörer helt och hållet frågan om en rätt eller orätt tillämpning af de föreskrifter, Rikets Ständer meddela för Beskattnings-rättens utöfning.
Det ingriper således på ett väsendtligt sätt i Svenska folkets rätt att sig beskatta, och det så mycket mera, som det fall här inträffar, att 336 Den 3o Mars e.
M. beskattnings-frågorne slutligen afgöras hoå Konungen i StatsRådet, enär alla besvär öfver origtig taxering dragas under KammarRätten, hvarifrån de gå till Konungen.
Det är detta, som jag ansett böra förändras.
Det finnes dessutom en annan oformlighet, nemligen att Kronan, såsom part i Bevillningsmål, har vida längre tid att få rättelse, an den enskildte.
Hon har tre, och har haft io år; den enskildte åter blott månader.
KammarRattens anmärkningsrätt kati och bör icke ändras, hvad debiteringen angår, utan bör Statens verk hålla controllen på Statens Uppbördsman.
Men hvad taxe* rings-förrättningarne angår, såbördenauctoritet, som kommer* att i sista instansen bedömma dem, anses utöfva denna myndighet, i följd af ett, från det sig sjelf beskattande folket utgående, förtroende, och man bör kunna förutsätta en lika tid för det allmänna som för den enskilte, att hos denna Auctoritet sig besvära.
På denna grund vågar jag föreslå, att i de fall irsta och 2:dra punkterne af Utskottets förslag omnämna, nemligen: i:o besvär af skattskyldige eller Kronans Ombud i Taxeringsmål, samt 2:0 pröfning af öfverklagad felaktig fastighets-väi'deri ng, samt huruvida inom något Län summan af fastigheternas taxeringsvärde understiger Minimi-tariffen, KammarRätten icke måtte äga domsrätt, utan Den 3o Mars e. m. 337 utan dylika mål i stället gå till Fullmäktige i RiksgäldsContoret.
Skulle denna Auctoritet anses för ringa, att i dessa ärender besluta, så ginge det kanhända an, attJustitise-Ombudsmannen samt Fullmäktige i RiksgäldsContoret och Banken förenade utgjorde denna Auctoritet och finge afgöranderätten sig uppdragen.
Jag anser sådant icke komma att öfverhopa dessa Auctoriteter med göromål, sedan jag inhämtat, huru många frågor af denna egenskap af KammarRätten blifvit behandlade, och funnit deras antal icke vara så stort, att jag ju för min del tror de kunde till RiksgäldsContorets
Fullmäktiges afgörande öfverlåtas.
Hvad åter 3:dje punkten, eller Räkenskapernas Revision, beträffar, så är det ganska naturligt, att sådant bör tillhöra KammarRätten.
Jag vet, att man mot detta förslag kan göra den invändning, att det innebär ett slags besynnerlighet, då motsatsen så lång tid ägt rumj; men jag tror det icke vara otjenligt att söka bryta ett förhållande, hvars oformlighet förr eller sednare måste ändras.
Att det ännu icke verkat någon olägenhet, kommer deraf, att rättigheten hittills blifvit utöfvad på ett varsamt sätt; men säkert skall en gång deraf inträffa ett allmännare missnöje, då man finner, att beskattningen icke ligger i händerna på Folkets edsvurne Comitterade, hvilka det efter Grund18 H. 32 338 Den 3o Mars e. n>. lagen tillhör att taxera medborgare, utan på ett Embetsverk, samt beskattningsärender till slutligt afgörande lemnäs åt den Statsmagt, som Grundlagen frånkänt all andel i Beskattningsrätten.
Då man kommit i erfarenhet af nödvändigheten att inskränka den vidsträckta anmärkningsrätt, som KammarRätten utöfvat mot den af 1824 års Taxeringsman verkställde nedsättning af fastighetsvärdet, och hvilken varit af den betänkliga art, alt en Kongl. Proposition i ämnet blifvit aflemnad, bar BevillningsUtskottet trott sig böra antyda det förhållande, som emellan Taxeringsman och KammarRätten bör äga rum, eller bestämma buru långt IiammarRättens anmärkningsrätt må sträcka sig.
Detta bar Utskottet sökt anvisa i de 3 föreslagne punkterne, och då ej mindre Kronans än de skattskyldiges rätt härigenom, enligt min tanka, är bevarad, anhåller jag om bifall på Betänkandet.
Jag liar af Herr Hjerta endast hört anmärkas, att de i i:sta och 2:dra punkterna omnämnde mål borde, i stället för att gå tili KammarRätten, pröfvas af Rikets Ständers Fullmäglige i RiksgäldsContoret.
Jag ber att härvid få anmärka, att i:sta punkten endast handlar om sådane mål, då antingen den skaltskyldige eller Kronans Ombud anför besvär öfver för hög eller för låg taxering; och sådane mål kunna, efter Den 3o Mari e. ra. 33g mili tanka, ingalunda tillhöra Fullmäktige i RiksgäldsContoret, utan måste i vanlig
Domstolsväg afgöras.
Sådane mål åter, som a:dra punkten omnämner, eller att ett Läns taxeringsvärde skulle understiga Minimi-tariffen, tror jag aldrig skola förekomma, enär håde Landshöfdingen och Landskamereraren äro närvarande i PröfningsComitteen, och visserligen icke skola underlåta att tillse, det Länets Minimi-tariff ej understiges.
Då man dessutom medgifvit, att de i 3:dje punkten omnämnde målen, rörande debitering, uppbörd och redovisning, böra tillböra KammarRätten, skulle af Herr Hjertås förslag följa, alt Bevillningsmålen blefvo styckade, så att en del tillhörde KammarRätten och en annan del Fullmägtige i RiksgäldsContoret.
Jag tror, för min del, det vara bättre, att de alla pröfvas på samma ställe, nemligen i KammarRätten.
Under åberopande af de anmärkningar jag vid elt föregående tillfälle gjort vid Grefve Cron» hjelms Motion, utber jag mig att få förklara, det jag ej kan instämma i de inskränkningar af KammarRättens granskningsrätt, som Utskottet föreslagit.
Men då det lärer vara fruktlöst att nu bär uppträda emot den princip Utskottet antagit, inskränker jag mig till att blott instämma i Herr af Billberghs Reservation, och önskar 22* 34o Den 3o Mars e. ta. att Utskottet, i händelse af återremiss, må taga de af honom framställde skäl i närmare öfvervägande.
Det har blifvit framställt såsom vådligt för Svenska Folkets egen beskattningsrätt, om KammarRätten, såsom hittills, skulle afgöra frågor om BevillningsFörfattningarnes tillämpning.
Jag får härvid anmärka, att denna Domarebefattning förr tillhörde KammarCollegium, och har derifrån öfvergått till KammarRätten.
Då dessa frågor dessutom endast äro frågor om tillämpning af gifven Lag, skulle man med samma skäl yrka öfverflyttandet af hela Lagskipningen från de ordinarie
Domstolarne till Fullmägtige i RiksgäldsContoret.
Jag hemställer tillika, huru det föreslagne öfverflyttandet skulle låta sig göra, utan en mera ingripande rubbning i våra constitutionella förhållanden.
Ty om KammarRätten nu dömer orätt, har den lidande att vända sig till Rikets Ständers Justitieombudsman, hvilken det åligger att beifra felet.
Men om Justitieombudsmannen förvandlades till Domare, i förening med Fullmägtige i RiksgäldsContoret, skulle ingen Actor finnas för sådane fall, då Bevillningen för någon blifvit förhöjd öfver författningens föreskrift och flere dylike frågor, der ansvarighet å Domaren kunde äga rum.
Jag finner således intet lämpligare stadgande, än det som nu förefinnes, Dea 3o Mars e. m. 341 att frågor om origtig taxering gå till KammarRätten och derifrån till Kongl. Maj:t, med rättighet att vända sig till Justitieombudsmannen, i händelse man anser sig hafva skäl att klaga öfver KammarRättens förfarande.
Man har äfven yttrat, att KammarRätten utöfvat sin anmärkningsrätt på ett så betänkligt sätt, att det föranledt en Kongl. Proposition i ämnet.
Jag lemnar det derhän; men i alla fall är icke här stället för en sådan anmärkning.
Det bör beifras genom Justitieombudsmannen, i fall man tror sig hafva fog dertill.
Jag skulle således i allo tillstyrka bifall till Utskottets Betänkande, om icke i a:dra punkten förekom den besynnerligheten, att Utskottet inskränkt KammarRättens granskningsrätt i taxerings-frågor, deröfver besvär ej anföras, till de fall, då taxeringen understiger Minimi-tabellen.
I följd häraf skulle KammarRätten ej äga rätt till anmärkning emot en partiel nedsättning för en eller annan socken i ett eller annat Län, emedan klagomål deröfver icke Länsvis kunna anföras, och förhållandet dessutom icke kan vara kändt, förrän alla PröfningsComittéernes arbeten inkomma till KammarRätten.
Jag skulle likväl tro, att frågan, huruvida partiel nedsättning någonsin bör äga rum, först borde afgöras.
Man har 34a Den 3o Mars e. m. äfven sagt, att de i Minirni-tabellen fastställda liemraansvärden aldrig kunde understigas, då Landshöfdingen och Landskamereraren äro närvarande.
Men härvid torde få erinras, att Landshöfdingen ej äger mer än en röst i Committeen och kan öfverröstas.
Äfven jag anhåller om återremiss, men hufvudsakligen derföre, att jag i det hela instämmer i Herr af Billberghs åsigter.
Dock önskar jag att få göra några anmärkningar, i anledning af hvad Herr Hjerta yttrat.
Han har ansett det vara otjenligt, att frågor om beskattningen dragas ifrån PröfningsCommitteerna till KammarRätten, och under Kongl. Maj:t i StatsRådet.
Orsaken, hvarföre nu så sker, är väl den, att KammarRätten är ett Kongligt Verk.
Desse frågor kunna, efter min tanka, ej gerna öfvergå i sista instansen till Rikets Ständers Verk.
Förhållandet skulle derigenom endast omvändas, så att ämnen, hvilka i lägre instanserne behandlades af Kronans Embetsverk, skulle slutligen afgöras af Rikets Ständer, i stället att de nu gå från Taxerings- och PröfningsComrnitteerne till KammarRätten och Kongl. Majit.
Ville man förekomma detta, så måste man under Ständernas Fullmägtige, såsom domstol, organisera en ny ÖfverRevison, egen för Bevill - Den 3o Mars e. m. 343 ningsfrågor och skild från KammarRätten, för den öfriga uppbörden.
Detta vore alt drifva den splittrade penninge-förvaltningen till sin ytterlighet, liksom i Spanien, der hvarje pålaga har sina serskilta uppbördsman och redogörare.
Man har äfven sagt, att tiden för anmärkningar å KammarRättens sida borde vara inskränkt, liksom tiden till besvärs anförande för enskilte.
Jag vill ej ingå i vidare pröfning af delta ämne, än fästa uppmärksamheten derpå, att om en inskränkning i den nu gällande tiden skall äga rum, den likväl måste rätta sig efter den tid, då Räkenskaperna hinna inkomma till granskning, och i sådant afseende vederbörligen genomgås, X sjelfva saken tror jag ej, att man har skäl till klagan emot liammarRätten.
Missnöjet skulle ofelbart blifva lika med hvilket Verk, som sattes i stället; men kanske skulle det nya ej kunna behandla frågörne med samma skicklighet, som KammarRätten, hvilken har tillgång till hela Redogörelseverket, och således äger en blick öfver det hela, hvaremot den nya myndigheten blott hade att göra med en del.
Jag anser visserligen nödigt, att något Verk finnes, som motsvartir den af Grefve Spens föreslagne RiksPröfnings-Commilteen; men jag tror, att KammarRätten bäst kan uppfylla detta ändamål.
Det finnes intet skäl, hvarföre KammarRätten skulle mera än hvilket annat Verk, som sattes i stället, besvära veder - 344 Den 3o Mars e. m.! hörande med öfverdrifna anmärkningar; och dessutom finnas medel till rättelse derutinnan, på sätt Friherre Cederström redan anmärkt.
Jag kan således ej tillstyrka den af Utskottet föreslagne inskränkning i KammarRättens rätt att af egen drift göra anmärkningar, äfven då inga Besvär anföras öfver PröfningsCommitteernes Beslut, och jag befarar, att Rikets Ständer sjelfve skulle Blifva illa Belåtne, om annorledes tillginge.
Jag instämmer i de af Herr Hjerta yttrade åsigter, och förenar mig med honom i begäran om återremiss.
Jag anser det vara en pligt af Representanten att tillse, det 57 §.
Regeringsformen hålles i helgd, tillika med tillämpningen deraf.
Nu synes §:n stå der, liksom så många andra Bokstafs-garantier, endast såsom sken af en constitutionalitet, som icke finnes i sjelfva verket, så länge §:n paralyseras af BevillningsFörordningen, derigenom att Konungen och StatsKådet i sista instansen pröfva beskattningsfrågor.
Grefve Spens synes mig hafva insett detta, och derföre ganska rigtigt föreslagit, att denna pröfning helt och hållet Bör tagas från Kronans Verk.
Jag önskar, att BevillningsUtskottet måtte fästa en särdeles uppmärksamhet på realiserandet af denna ide, som utgör grunden för all samBällsfrihet.
Jag anser i detta afseende, lika med Herr Hjerta, lämpligast, alt de
Den 3o Mars e. m. 345 skattskyldiges besvär i beskattningsfrågor icke böra tillhöra KammarRätten, utan inlemnas till JustitiasOmbudsmannen, hvilken, i förening med Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, formerar en Comitté, under det namn, som t. ex. Grefve Spens föreslagit, för att upptaga och i sista instancen afgöra sådane frågor.
Äfvenså böra de mål, som KammarRätten, till följd af dess RevisionsContoirs egne anmärkningar, finner böra upptagas, till RiksPröfningsComiteens afgörande remitteras, så att KammarRättens myndighet skulle inskränkas till att vara en bevakande Auctoritefc öfver uppbördsmännen och till granskning af siffran.
I enlighet med desse grunder önskade jag ändring i de 3 första punkterne af Utskottets förslag, och yrkar derföre återremiss.
Svenska folket äger i afseende på beskattningen ingen appell, det måste åtnöja sig med hvad Representanterne besluta.
Skatternes fördelning bestämmes, enligt BevillningsFörfattningarne, af Rikets Ständers Ombud.
För mig visar det sig oformligt, att tillämpningen af dessa författningar i slutinstancen skulle bedömmas af ett Kronans Verk.
Deraf uppstå ganska besynnerliga förhållanden, hvaribland jag ur egen erfarenhet vill citera ett exempel, då KammarRätten tillämpat författningarne tvärtemot Taxerings - 346 Den 3o Mars e. m. och PröfningsComitteernes, tvärtemotLandshöfdingens och Kronofogdens, åsigter.
Det är nemligen stadgadt, att Sågare och Stampare skola erlägga i R:dr i bevillning, om jag ej minnes orätt.
Men nu finnes en mängd Såg- och Stampverk, der inga sä-rskilte Sågare eller Stampare äro anställde, utan verket bedrifves genom ägarens dräng.
KammarRätten har dock antagit, att särskilde Sågare och Stampare skola finnas.
Fåfängt har Landshöfdingen anmärkt, att sådane personer ej funnits, och att det vore svårt att lägga afgiften, såsom personel på någon annan.
Följden har icke destomindre varit, att Såg- och Stampverks-ägaren blifvit af KammarRätten dömd att betala.
De tre första åren klagade jag icke, och jag tager mig i anledning häraf friheten fästa uppmärksamheten på obilligheten af våra institutioner, som ofta göra det bättre att vara nöjd och lida, än att klaga, för att vinna rättelse.
Den Kongl. Resolution, som jag var öfvertygad skulle utfalla till min fördel, kostade i lösen 7 R:dr; mitt lidande deremot under de 3 första åren endast 6.
Jag lät det derföre passera.
Men då man äfven på 4;de äret ville pålägga mig en sådan orimlig afgift, klagade jag deröfver.
Jag hemställer, om det är lämpligt, att en Rikets Ständers egen författning på sådant sätt tillämpas af ett Verk, som har procent af alla anmärkningar, hvilka göras.
Vi måste göra afseende på det Den 3o Mars e. m. 347 Besvär den skattskyldige måste vidkännas, för att vinna rättelse mot sådane anmärkningar.
För KammarRätten tror jag visserligen icke det är besvärligt att göra origtiga anmärkningar; men att vinna rättelse aflöper ej utan besvär.
Man skulle åtminstone ej nödgas erlägga så dryg lösen, om målen behandlades af ett Rikets Ständers Verk.
Jag tror derföre med Herr Hjerta det bästa vara, att hänskjuta dessa måls afgörande i sista instancen till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret eller Banken.
Jag inser ingen menlig verkan deraf, oin KammarRätten bibehålies vid rättigheten att göra alla möjliga anmärkningar vid debiteringen och uppbörden.
Men att tillåta den att tillämpa författningarnej tvärtemot alla Auctoriteters åsigter, är orätt och både kan och bör förekommas genom fästadt afseende på Grefve Spens motion.
Jag får bedja Ridderskapet och Adela om ursägt, ifall jag ej rigtigt kunnat utföra den åsigt af saken jag sökt göra gällande; men jag har hela dagen varit så illamående och är det ännu i denna stund, att jag fruktar jag illa uttryckt min mening.
Herr von Hartmansdorff måste likväl orätt hafva fattat mine uttryck, om han trott, att jag föreslagit, det klagomålen öfver BevillningsTaxeringarne först skulle passera något Kronans Verk, innan de 348 Den 3o Mars e. m. kommo till Rikets Ständers Verk.
Jag har endast yrkat, att om någon finner sig befogad till klagomål Öfver PröfningsComitte'en, skulle den klagande i stället att gå till KammarRätten, vända sig till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, eller, på sätt Grefve Horu föreslagit, inlemua sina besvär till JustitiasOmbudsmannen, för att af honom lemnäs lill Fullmägtiges i RiksgäldsContoiret pröfning.
Då kan ingen fråga uppstå, att sådane mål någonsin skulle behandlas af Kronans Verk, enär Pröfningsoch TaxeringsComitteerne äfven äro sammansatte af Rikets Ständers Deputerade.
Herr Nordenancker har väl sagt, att det aldrig skulle kunna hända, att ett Län taxerades under minimivärdet.
Jag tror likväl icke, att det förhåller sig så, emedan Kronans Ombud vid TaxeringsComitte'erna icke kunna känna resultatet af hela Länets, och Landshöfdingen, eller hans Ombud vid PröfningsComilteen, kunde misstaga sig, så att Kronans rätt icke behörigen bevakades.
Men för att vinna rättelse häri, ser jag ingen oformlighet att äfven sådane frågor afgöras af Fullmägtige i RiksgäldsContoiret.
Det är alltid bättre, att de behandlas af några utaf Rikets Ständer sjelfve valde personer, än att de ölverlemnas åt ett Kronans Verk, för att derefter gå till StatsRådet.
Cederström har förundrat sig, att jag velat fastställa en skiljaktig behandling af hevillningsfrågor mot andra rättsfrågor.
Den 3o Mars e. m. 349
Men skillnaden ligger redan deri, att bevillningsfrågorne för närvarande slutligen afgöras af Konungen i StatsRådet, då deremot Rättsfrågor afgöras af Konungen i Högsta Domstolen.
Yi mäste derföre betrakta saken sådan den är.
För öfrigt har jag aldrig fordrat, att controllen öfver debitering, uppbörd och i allmänhet Uppbördsmännens åtgärder skulle undandragas KammarRätten.
Lika med Herr von Hartmansdorff tror jag, att KammarRätten gör sitt bästa, och i detta sednare afseende är den, i min tanka, den ändamålsenligaste Auctoriteten.
Jag hemställer blott, huru det kan stå tillsammans, att Rikets Ständer äga ensamme rätt att beskatta sigsjelfve, och att frågor om beskattnings-lagarnes tillämpning skola tillhöra ett Kronans Verk och slutligen afgöras af Konungen.
Dessutom, huru många instancer uppkomma icke härigenom, och huru många lagliga rättvisa klagomål tillintetgöras ej genom denna mängd af omgångar och deraf följande kostnader?
Jag ser således för mine medborgare ingen förlust, men väl vinst uti, att de i irsta och 2:dra punkterne omnämnde frågor öfverlemnas till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, hvilkas tid, åtminstone för närvarande icke är särdeles upptagen.
BevillningsUtskottet har ej velat inskränka, utan blott när - 35o Den 3o Mars e. m. mare antyda och bestämma KammarRättens anmärkningsrält.
Då så väl vid Beredningssom Taxerings- och Pröfnings-Comittéerne Kronans Ombud äro tillstädes för att bevaka Kronans rätt, och då de påräknade Statsbehofven ej understigas, ser jag ej hvarföre
KammarRätten derutöfver skulle äga att flere år efter göra anmärkningar mot Comitteernes sätt att tillämpa författningarne, hvilket endast väcker oro i Länen.
Herr Hjerta har sagt, att Kronans
Ombud ej alltid k unna vara tillstädes för att bevaka Kronans rätt.
Jag ber om förlåtelse, alt detta icke är möjligt.
Jag utbeder mig att i detta afseende få fästa uppmärksamheten derpå, att TaxeringsComitteens längder alltid inkomma till LandsContoiret 3 veckor före PröfningsComitleens sammankomst, och Landskamereraren har således god tid att granska och hopsummera dem, så att, då PröfningsComitteen sedermera kommer tillsammans, det icke är möjligt, att man understigit minimivärdet, utan att ett sådant misstag skulle märkas.
Det enda möjliga felet är misstag i siffran, och granskningen deraf har Utskottet oinskränkt öfverlemnat åt KammarRätten, som måste betraktas såsom ÖfverDomstol.
Men då Kronan fått hvad den har rätt att fordra, och de skattskyldige erlagt de afgifter, som blifvit dem påförde, utan att klaga öfver ojemn fördelning, har Utskottet funnit, — och jag bekänner, att jag varit af samma tan - Den 3o M^ls e. re. 35i ka, — att man borde slippa alla anmärkningar efteråt, helst Comitte'erne, som äro valde af alla 4 Stånden, handla på Ed och efter samvete.
Skulle KammarRätten blifva berättigad att säga till Comitteerne:
J håfven gjort orätt och måste göra om Edert arbete; så skulle man få svårt att finna några, som ville komma i Comitteerne, och ändamålet skulle helt och hållet förfelas.
Flere anmärkningar emot Taxerings- och PröfningsComitteernes arbeten hafva de sednare åren blifvit gjorde af KammarRätten.
Jag bestrider ej, att anledningar förefunnils till en del, men jag tror, att de äfven stundom blifvit gjorde utan tillräcklig anledning.
Sådant har väckt oro i Landet och föranledt åtskillige motioner om inskränkning i KammarRättens anmärkningsrätt.
Jag tror, att olägenheterne genom Utskottets förslag blifvit undanröjde, derigenom att
KammarRätten endast blifvit tillagd pröfningsrätt öfver de Besvär, som af enskifte skattskyldige eller Kronans Ombud anföras.
Ty det lärer egentligen hafva varit de svåra anmärkningar, som KammarRätten på eget bevåg gjort, utan anledning af besvär, som förorsakat missnöjet.
Man har här föreslagit en särskild
Domstol för behandlingen af dessa mål, dels med dels utan Ju - 352 Den 3o Mars e. m. stitiasOmbudsmannen, bestående af Fullmägtige dels i Banken oell dels i RiksgäldsContoiret.
Jag hade trott, att man ej borde äga mer än en Högste Domstol; att, utan förändring af Grundlagarne, göra Justitieombudsmannen och Fullmägtige i Banken eller RiksgäblsContoiret till Domare, tror jag i alla fall icke låter sig göras.
BevillningsUtskottet bar åtminstone ej tilltrott sig att föreslå något sådant.
Jag är ej af Herr Tham öfverbevisad, att någon ändring af Grundlagarne erfordras.
Tvärtom, då BevillningsUtskottet kunnat föreslå inskränkning i Kammar-Rättens verkningskrets, ser jag intet hinder för förslaget att inskränka denna verkningskrets ännu ytterligare, och endast lemna KammarRätten pröfningsrätten öfver debiteringen och uppbörden.
Jag fortfar således att yrka, attalia sådane frågor, som angå tillämpningen afBevillnings-författningarne, må öi'verlemn3S åt en Rikets Ständers myndighet, hvarom Rikets Ständer lika väl kunna besluta, som de ensamme bestämma Bevillningssumman.
Dessa mål skola blifva få; ty sällan anföras klagomål af de skattskyldige.
De fleste hafva härflutit från KammarRättens egne anmärkningar och, som jag fruktar, till stor del från anmärknings-procenten.
Till följd af min egen erfarenhet önskar jag lifligt en ändring här - Dén 3o Mars e. m. 353 uti, men ser derföre i förslaget ingen rubbning i Grundlagarne.
I anledning af åtskilligt, som bär blifvit anfördt, anhåller jag om Ridderskapets och Adelns ytterligare uppmärksamhet.
Hvad Fullmägtige i RiksgäldsContoiret beträffar, hafva de kanske bättre om tid, än de fleste andra myndigheter, isynnerhet om dé ej hädanefter få mera arbete än hittills; men deraf följer icke, att de hafva mera skicklighet att handlägga bevillningsfrågor än andre, som för närvarande behandla dem.