Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa grunder tror jag, att det är skiil att, på det sätt Frih.
Alströmer i sin reservation angifvit, befrämja det syfte motionären med sin framställning haft; hvarföre, jemte anhållan det E. o. Ad. behagade afslå Betänk:t, tillstyrker antagande af Frih.
Alströmers förslag.
Afven jag är i hufvudsaken af samma tanke som den siste värde talaren; men det förefaller mig som om en återremiss af Betänk:t vore bättre, emedan derigenom äfven de andra Stånden kunna komma på bättre tankar i denna fråga, än dem som Utsk. i sitt Betänk, framlagt.
Förtjenar den Komités utlåt., som K. M. i Nåder tillsatt för att yttra sig och taga i öfvervägande, huruledes en bättre vård af Eikets skogar skall kunna tillvägabringas, och hvilket utlåt, vi fått bland oss utdeladt, förtjenar, säger jag, detta utlåt, något afseende, så borde man väl åtminstone hafva gjort sig någon reda för hvad denna Komité i förev:de fäll yttrat.
Så vida jag icke alltför mycket missminner mig, har Komitén just i förev:dé hänseende föreslagit, att sådana f. d. kronoparkar skulle ställas under Statens tillsyn, och de enskildas rätt på det sätt åtnjutas, att värdet af den årliga försäljning, som efter trakthuggningsmethodens införande kunde upkomma genom afverkning på dessa skogar, utdelas mellan de särskilda hemman och boställen, som deri kunde äga del.
Det är nu till ett alldeles motsatt resultat, som Ekon.Utsk. kommit, då det, under förbiseende således af hvad berörde Komité yttrat, säger, att det är den enskilda vården som åstadkommer den bästa skogshushållningen, en åsigt, som Utsk. likväl i en annan del af Betänk:t på det fullständigaste sjelf vederlagt, då det yttrar att ofruktbarheten å dessa skogsparker just härrört derifrån, att de blifvit sköflade af enskilde delägare.
På dessa skäl förenar jag mig med de talare, som önska ändring i förev:de Betänk., och hemställer derföre vördsamt till K. o. Ad., huruvida de ieke anse ändamålet bättre vinnas genom en återremiss, än genom antagande af reservantens förslag.
Om E. o. Ad. skulle afslå Utsk:s Betänk, och i Stället antaga Frih.
Alströmers reservation, förmodar jag att Ekon.Utsk. erhåller all den uplysning, som är behöflig ang:de E. o.
Ad:s tanke i denna fråga.
Jag finner de af Utsk. anförda skäl alldeles haltlösa, men deremot Frih.
Alströmers reservation fullkomligt öfverensstämma med riktiga stats-ekonomiska grundsatser.
På dessa skäl instämmer jag med de talare, som yrkat afslag å Betänk, och bifall till ifrågav:de reservation, samt anser detta senare sätt att afgöra frågor, innebära en vida enklare behandling än genom deras återremitterande, särdeles då en sådan förändring i behandlingssättet numera blifvit grundlagsenlig! medgifven.
Jag tager mig friheten nämna hvarföre jag önskade Betänk:ts återremitterande.
Det var nemi. derföre, att jag Den 11 Mar» f. ra.
167 anser frågan sönderfalla i tvänne delar, genom de uplysningar jag hade äran lemna, eller att Staten redan äger en stor del, nemi. 500 tunnland, af ifrågavrde skog, hvaremot Frih.
Alströmers reservation blott innefattar den mening, att Staten skulle söka förvärfva den del af skogen, i hvilken boställen hafva del.
Jag fortfar således att yrka återreraiss.
För min del anser jag äfven lämpligast att en återremiss äger rum, särdeles vid de af den siste värde talaren, som tyckes vara hemmastadd med förhållanderne, lemnade uplysningar.
Då, enl. hvad Frih.
Alströmer nämnt, pluraliteten inom Utsk. icke var större än 3 röster, är det anledn. att förmoda, att då Utsk. kommer i erfarenhet af den opinion, som inom Ståndet gjort sig gällande, frågan kan tagas i förnyadt öfvervägande; och det synes mig alltid lämpligare, att då saken icke är af desto mera brådskande natur samt då tiden det tillåter och Utsk. sjelf icke är alltför mycket öfverhopadt af göromål, en fråga, som icke torde hafva varit så fullständigt pröfvad, som det är skäl att antaga, varder till Utsk. återremitterad.
St:r f. n. hade mycket god tid; men för att i möjligaste måtto inbespara på denna tid, synes det vara skäl, att afgöra ett ärende sfi snart man kan, och det i öfrigt är tillräckligt utredt, Det har ingalunda undgått min upmärksamhet hvad Hr Lilljehöök uplyst, nemi. att Staten redan äger 500 t:l:d af ifrågavande mark; men jag ber Hr Lilljehöök bemärka, att denna omständighet för ingen del lägger hinder i vägen för bifall till Frih, Alströmers förslag, ty der står, att R.
St:r måtte hos K. M. anhålla, att sedan »ulredl» blifvit etc.
I sådant fall måtte väl alltid denna utredning komma att uplysa, det dessa 500 td.d tillhöra K. M. och Kronan.
Vidare står i berörde reservation: »att K. M., efter sig företeende omständigheter, måtte taga i öfvervägande, om inlösen af ifrågav:de mark bör ske», och då kan det väl icke falla någon in att K.
M. skall inlösa hvad som redan är Kronans tillhörighet.
Den omständighet, som Hr Lilljehöök påpekat, är således redan afsedd i Frih.
Alströmers reservation, hvadan jag icke tror att den bör lägga något hinder i vägen för frågans omedelbara afgörande.
Jag är förekommen af Frih. Raab. Hvad Hr Lilljehöökliar åsyftat innefattas i det förslag, som jag afgifvit, enär enl. detsamma det icke kan blifva fråga om någon inlösen förr än alla förhållanden med ifrågav:de allmänning blifvit utredda; och vid en sådan utredning lärer väl icke förbises att en del af allmänningen redan tillhör K. M. och Kronan.
Jag hemställer att R. o. Ad. måtte såsom sitt beslut antaga min reservation.
Jag finner mig hufvudsakligen förekommen af Frih.
Raab, och ber att få fästa upmärksamheten derpå, att det synes mig vara desto mindre betänkligt att bifalla Frih. 168 Den 11 Mars f. m.
Alströmers reservation, som deri i alla fall icke är föreslaget något annat än att öfverlemna åt K. M., att, efter sig företeende omständigheter, vidtaga de åtgärder, som K.
M. kan finna lämpliga.
På dessa grunder förnyar jag min anhållan om återremiss.
Hr Adelborg, Anders Otto: Frih.
Alströmer har i sin reservation uttryckt sig så, som skulle Utsk. hafva på lösa skäl afstyrkt bifall till ifrågavrde motion.
Min tro åter är, att om Betänka återremitteras i afsigt att derigenom göra en förändrad åsigt i denna fråga gällande, och detta lyckas, så blir just denna förändring i frågans lösning grundad på mindre goda skäl.
Så kunna åsigterna divergera då den ena står på ena sidan och säger att skälen emot bifall äro lösa, och den andra på andra sidan och säger detsamma i afseende på skälen för bifall.
Här är nu fråga om återlösen af en park af blott 1200 t:l:ds vidd, hvilken för längesedan blifvit af K.
M. uplåten åt enskilda och på enskilda hemman fördelad.
Om principen rörande allmänningar fördelning på detta sätt är riktig eller icke, lemnar jag å sido, till ett framtida bedömande; men så som frågan nu står, rörer den blott om, sedan enskilde förslösat hvad Kronan åt dem på detta sätt uplåtit, Kronan sedermera skall återköpa, i förstördt skick, hvad den en gång gifvit för att ytterligare i en framtid, sedan marken genom allmänna medel blifvit åter fruktbärande, låta resultaten af denna omsorg komma samma menighet tillgodo, som ursprungligen bidragit till denna skogsparks vanvård.
Att B.
St:r taga initiativet för en dylik princips statuerande inom något statsekonomiskt område, kan, efter min öfvertygelse, icke vara riktigt, emedan man ju då kan tillämpa samma princip äfven på andra förhållanden, och säga att hvad den enskilde förstört och derigenom åstadkommit en statsekonomisk förlust, det bör alltid af Staten repareras.
En sådan princip är vådlig och lärer väl icke kunna godkännas.
Skulle nu ifrågavrde motion bifallas, låt vara att den blott rörer en park om 1200 t:l:d, så komma säkerligen vid nästa Riksdag från hvarje provins ansökningar i stor mängd uti samma syftning, och alla dessa på enskilda fördelade skogsmarker, som blifvit af enskilda förstörde, skulle då hembjudas tili Kronan och fordra samma rätt som den ifrågavrde.
Denna skogsekonomi är ganska beqväm för den enskildte; men är det rätt att Staten ingår på dylika transaktioner?
Jag bestrider det!
De, som förstört den skog, de en gång fått sig tilldelad, böra äfven draga försorg om dess återväxt, och detta så mycket mer som det är till deras egen nytta; det må för öfrigt ske med hjelp af statsbidrag såsom lån eller anslag, men alltid på deras egen risk.
Da man nu dessutom har att vänta en K.
Propos. angrde inrättande af en mera utvidgad jägeri-stat och ny skogs-Iagstiftning, torde derföre vara skäl i att först afvakta denna Propos. för att af dess innehåll se om Regeringen föreslagit några allmänna reglor äfven i detta afseende
Men att på så lösliga och haltande skäl taga initiativet i denna fråga och dymedelst framkalla en massa af ansökningar, hvilkas beviljande blott skulle leda till K.
Mrs och I)en 11 Mars f. m. lfi!j
Kronans obefogade lidande för enskildes slarf och vinningslystnad, kan jag icke anse vara prineipenligt eller någonsin böra äga rum.
I fråga om Kronans egna vidsträckta skogar, medgifver jag gerna att de böra erhålla en större vård från Statens sida än nu är fallet, och det är således en helt annan sak i afseende på de 500 t:l:d, som å Trenningshult-parken blifvit tilldelade boställena.
Dessa 500 t:l:d äro dock icke så vårdslösade som de andra; och det är uplyst att skogen å dem är ganska god, emedan den underkastas vissa kontroller och genom det långa afståndet från boställena icke kunnat så medtagas som den öfriga delen, hvilken icke i lika mån kunnat fredas för åverkan.
Men anhållan om boställsskogens förening med närliggande kronopark och dess ställande under samma vård, kan mycket väl på enskildt väg åstadkommas utan att R.
St:r sig dermed befatta.
Om dock R. o. Ad. skulle taga det vådliga initiativ i denna fråga som här är föreslaget och på denna grund återremittera Betänkit, hemställer jag huruledes det blir möjligt, att i laglig väg kunna åstadkomma denna återköpning, enär det är uplyst, att skogen utaf många af de nuvar:de ägarne är försåld till enskilda personer i större eller mindre lotter, och att dessa lottförsäljningar blifvit lagfarna; huru skall då denna härfva kunna redas?
Regeringen kommer i detta fall i ganska stort bryderi.
Det har äfven blifvit föreslaget att för att vårda denna skogsmark, skall hemmanet Tvenningen inköpas.
Detta lärer väl icke kunna låta sig göra utan en ytterligare ej obetydlig utgift? och framställer således den affärs-transaktion som man här föreslagit R.
St:r såsom än mera anmärkningsvärd.
Jag motsätter mig återköpandet af Trenningshults-parken och anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla Betänka.
Redan i mitt första anförande har jag förklarat, det jag ansåg Frih.
Alströmers reservation ganska väl kunna läggas till grund för R. o. Ad:s beslut, emedan den i denna reservation framställda skiljaktiga mening är både så tillräckligt motiverad och så klart uttryckt, att någonting deruti icke torde behöfva tilläggas; men då af en ledamot återremiss var begärd, och jag i denna fråga icke ville åstadkomma någon splittring, förenade jag mig med honom.
Sedermera hafva dock flere talare förklarat, att de för sin del heldre önskade antagandet af Frih.
Alströmers reservation, hvaremot Gr.
Sparre anfört den allmänna svårigheten för detta
Stånd att in pleno fatta ett beslut, skiljaktigt från det som blifvit af Utsk. föreslaget, när det icke är fråga om rent afslag, såsom motsats mot enkelt bifall.
Häruti har Gr.
Sparre otvifvelaktigt rätt, så framt det rörer ärenden af mera invecklad beskaffenhet; men beträffande denna speciella fråga, kan jag icke annat än instämma med de ledamöter, som yrkat att ett beslut i öfverensstämmelse med meranämnde reservation kan af oss på ganska goda grunder omedelbarligen fattas, allrahelst som det i alla fall är till ett dylikt slut, hvartill jag hoppats att R.
St:r skola slutligen komma.
Kan man upnå detta mål hastigare, är sådant väl bättre, än att hinna det först medelst en stor omväg. 178 Den 11 Mars f. m.
Hvad Hr Adelborgs anförande beträffar, kan jag icke gilla de deruti uttalade åsigter, särdeles och egentligen derföre, att han utgår från ett helt annat antagande om hvad som hufvudsakligen i dessa frågor bör göras, än hvad jag enl. mitt redan gjorda tillkiinnagifvande anser vara ändamålsenligt.
Hr Adelborg har nämnt, att derest ett bifall till motionen gifves, torde deraf blifva en följd, att från olika delar af landet ansökningar skola inkomma om inlösen för Kronans räkning af skogsmark, hvilket uppenbarligen måste leda till utgifter för det allmänna, som i längden kunna befaras blifva alltför stora och betungande.
Härvid ber jag att få anmärka, att it.
St:r äga ju att pröfva hvarje fråga för sig; men att det förslag, som nu är framställdt, ingalunda kan medföra någon stor kostnad, visar sig tydligen i summans ringa belopp.
Skulle derföre dylika förslag i framtiden inkomma, hvilka vore lika väl grundade som det ifrågav:de och ieke heller dyrare, tror jag för min del, att det torde vara skäl att bifalla dem.
Men detta blifver i alla händelser en cura posterior; och finner man att det skulle blifva alltför dyrt, kan man slanna på den vägen, när man vill.
Det af Ofverjägaren inom länet afgifna yttrande innehåller dessutom så behjertansvärda sanningar, att motionären jemväl derutinnan synes hafva godt städ för största delen af hvad han anfört.
Då vidare i betraktande tages, att med det goda skick, hvaruti skogsplanterings-kassan f. n. sig befinner, det icke förefinnes någon anledn. till den förmodan, att Staten kommer att belastas med någon kostnad, än mindre någon särdeles betydlig sådan, får jag på alla dessa förenade skäl, frångående mitt förut framställda yrkande ang:de återremiss, förena mig med de ledamöter, som anhållit om afslag å Betänk:t och bifall till Frih.
Det torde förlåtas mig att jag ånyo för några ögonblick begärt ordet.
Hr Adelborg har anfört, att den som förstört skogen bör utan ersättning återlemna den, eller också plikta för hvad han gjort.
Denna sats skulle jag gerna vilja gilla, men jag ber att få uplysa, att det icke alltid är innehafvarne till skogen, som förstöra den, utan detta beror merändels på helt andra förhållanden, t. ex. att de bo långt ifrån skogen, som göra det omöjligt för desse innehafvare att vårda dem.
Med anledn. af hvad den siste värde talaren anfört, får jag blott fråga honom om han icke anser, att lika mycket som skogens aflägsna läge förhindrat dess rätta tillsyn, lika mycket och ändå mer hafva de skogsägandes egen vårdslöshet vid averkningen och vården af densamma bidragit till dess förödelse; ty om de velat förekomma denna förstöring, hade det väl varit deras skyldighet, eller åtminstone ekonomiskt riktigt mot dem sjelfva, att de föranstaltat, det en tillräcklig upsigt öfver deras allmänning kunnat åstadkommas, och då sådant ej skett, lärer det .väl icke desto mindre vara helt oell hållet deras egen skuld, att de förlorat hvad de haft.
Den 11 Mars /. m. 171
För öfrigt är det visst icke med mina åsigter förenligt att vilja motsätta mig något, som i afseende på skogsvård i allmänhet kan göras.
Jag är sjelf i Nyköpings läns SkogsKomité, och har sökt i detta updrag verka hvad jag förmått, och inser således ganska väl behöfligheten af förändrade föreskrifter rörande skogsvården i allmänhet.
Men jag tror, att man icke bör förblanda detta enskilda fall med den allmänna vården om skogarne i riket, emedan om man bifaller denna enskilda motion, skola otvifvelaktigt den stora mängd af ägare, till på dylikt sätt afverkad skogsmark, som finnes i vårt vidsträckta land, upkallas att inkommma med dylika ansökningar, och vet man på förhand hvad följden deraf kan blifva?
Genom ett otidigt nit att sålunda vilja allt för hastigt genom tilllämpning i detalj taga ett initiativ i en af dagens vigtigaste frågor, skall man enl. min tanke störa den sanna och riktiga gången af denna vigtiga frågas rätta -utveckling.
Må man komma öfverens om och söka åstadkomma en på sunda och statsekonomiskt riktiga principer grundad skogslagstift ning; men innan en sådan hunnit komma till stånd, anser jag sådana småförsök som det närvarande, ieke vara annat än otjenliga, och jag kan för min del, om jag också blir ensam i denna åsigt, icke gå in på hvad de fleste talare här söka att åstadkomma.
Jag fortfar att yrka på bifall af Betänk:t.
Den siste värde talaren har sagt, att det borde bero på den enskilda, att sjelf rätta de fel han begått.
Nu är händelsen, att Staten genom den lagstiftning, som vidtogs år 1811 och hvilken sedermera fortgått ända till år 1820, enl. hvilken allmänningar utdelades åt enskilde personer, sjelf begått ett väsendtligt fel, hvilket det också tillhör Staten att rätta.
Det var onekligen ett misstag, detta utplockande af allmänningar, och jag kan således icke finna, att det är oriktigt, att Staten söker till någon del godtgöra detsamma.
Då nu här är fråga om att återställa skogsbrodden på en sålunda utskiftad och förstörd allmänning, finner jag, äfven med antagande af den grundsats, hvarifrån Hr Adelborg utgått, den föreslagna åtgärden lämplig.
Hvad återigen angår det beslut, som B. o. Ad. bör fatta, så, då jag för min del tillstyrkt återremiss, får jag förklara att detta skedde på grund af den erfarenhet jag såsom Utsk:s ledamot äger om olägenheterna deraf, att II.
St:r lätta sins emellan olika och alldeles stridiga beslut.
Ständerna komma derigenom och vid sammanjemkningen af dessa beslut i lika stor förlägenhet, som genom frågans återremitterande, då de första gången inom Stånden föredragas, och vanligtvis gifver erfarenheten vid handen, att man på detta sätt kommer till bättre resultat, än genom de stridiga besluten, hvilka, om de sedermera icke kunna sammanjemkas, föranleda, genom slutlig votering i förstärkt Utsk., mera splittring, än om frågan från början hade blifvit återremitterad.
Jag vidblifver således för min del det af mig redan framställda yrkandet om återremiss.
De fördelar, som omnämnas i Hr Hasselrots förslag och som gifvit motionären anledning till fram - 1?
Den 11 Mars f. n\. ställningen om ifrågavar:de Krono allmännings återtagande äf Staten, innefatta och bevisa ett förhållande, som de upgifter, hvilka sista året inkommo till K. M:s Bef:h:de, till den då tillsammans varande Komitén för 'utarbetande af förändrade lagstadganden rörande skogshushållningen, nästan enhälligt antydde, eller att de Krono-skogart som blifvit öfverlemnade till fördelning emellan enskilde, nästan helt och hållet voro förstörda.
Vid sådant förhållande förefaller det mig något besynnerligt, att med de uplystiingar, som troligen icke saknats i Ekon.Utsk., att Utsk. kunnat hemta stöd för sitt afstyrkande i den satsen, att man borde förlita sig på den enskilda hushållningens verksamhet.
Det har äfven häntydt på det förslag, som blifvit framstäldt i ett föregående Mern.
N:o 54, hvaruti Utsk. föreslagit praemier för skogsplantering.
Jag tror, för min del, icke att sistnämnde förslag skall leda till det ändamål, som Utsk. afser, lika litet, som jag tror att bifall till Hr Hasselrots motion, under nuvar:de förhållanden, skola lända till de goda resultater man åsyftar.
Skälet dertill är den brist på tillräcklig skogsbetjening, som förefinnes, och utan hvilken betjening man omöjligen kan genomföra de lagar, som redan existera, eller de åtgärder, som i öfrigt kunna beslutas.
Ty om i första fallet Staten skulle utdela praemier för skogsplantering, är det >äl troligt att några plantor skulle här och der upkomma och se helt lefvande ut till en början; men att af dessa plantor skulle blifva en skog, derför har man icke någon säkerhet och knappast anledning att hoppas att så skall ske.
Utan att Staten såsom ombud antoge vissa personer att vårda dessa planteringar, skulle de allt gå samma väg som förut.
På samma sätt fruktar jag, att om Staten skulle inköpa ifrågavar:de allmänning, blefve, med afseende å dess aflägsna läge, deraf förmodligen ingen annan påföljd, än att dessa 1200 t:l:d, sorn sålunda kommo i Statens ägo, blefve en inhägnad, hvilken troligen skulle blifva föremål tor en ganska hastig afverkning, så att ändamålet icke vunnes.
Det är också derföre, som SkogsKomitén i sitt Betänk, hvilket jag förmodar i sinom tid blifver föremål för R.
St:rs pröfning, har uttryckt den sats, att om man vill hafva någon förändring i vår skogsvård och förbättring i skogarnes förvaltning, skall man i främsta rummet anskaffa och aflöna en fullt tillräcklig skogsbetjening; ty i annat fall blifva de stadganden, som man beslutar, af enahanda art, som de nuvar:de, eller att de blifva en död bokstaf på papperet, vittnande om god vilja och välmening, men tjenande till ingenting.
Af dessa skäl tror jag, för min del, icke att ett bifall till Frih.
Alströmers reservation skall leda till det åsyftade målet.
Då jag likväl icke vill godkänna de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt afstyrkande å motionen, anhåller jag att få förena mig med de Hrr, som yrkat återremiss.
Måhända kan då, innan denna speciella fråga afgöres, den stora frågan om skogshushållningen i allmänhet förekomma till behandling; och man skulle då, i fall man nu på stående fot fattade ett beslut, hvars sammanhang med de af SkogsKomitén upställda grundsatser man icke känner, kunna anse sig på Den 11 Mars f. m. 173 ett eller annat sätt bunden vid detta beslut.
Jag yrkar alitsa, för min del, återremiss.
Eaab: Hr Åkermans betänklighet i afseende på bristen å tillräcklig skogsbetjening är ganska välgrundad; men jag föreställer mig, att då man öfverlemnar målet åt K.
M. och anhåller, det Han måtte vidtaga de åtgärder, som kunna finnas tjenliga, lärer K.
M. också blifva i tillfälle att föreslå löner för ett ökadt antal skogvaktare.
Sparres betänklighet beträffar, så kunna ju äfven efter en återremiss alldeles samma svårigheter och olägenheter upkomma vid sammanjemkningen af olika beslut, som om dessa beslut fattas omedelbarligen i Stånden.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till Frih. Alströmers reservation.
Jag ber blott att få erinra, det den nu ifrågavar:de åtgärden afser en tillökning i en redan befintlig Kronoallmänning.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts_ fulländad, blef propos. till bifall å förevande Betänk, först framställd och besvarad med starka
Nej, jemte några Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om E. o. Ad. behagade, med afslag å detta Betänk., bifalla den vid detsamma af Frih.
Alströmer fogade reservation, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
På det att det beslut E. och Ad. nu fattat, och hvilket, enl. min öfvertygelse, är af en ganska vigtig beskaffenhet, icke måtte förfela sitt ändamål derigenom, att ett bifall till Utsk:s Betänk, inom de tre öfriga Stånden kommer att äga rum, hvilket ligger ganska nära inom möjlighetens gränsor, vågar jag anhålla att ifrågavartde beslut måtte genom prot:sutdrag meddelas dessa EiksStånd med inbjudning till dem, att med E. och Ad. sig förena.
Jag är förekommen af Hr Printzensköld och ber att få med honom instämma; men tillika anhåller jag att hans framställning må få hvila på bordet, intill dess vi kunnat inhemta de andra Ståndens beslut i frågan.
Jag tror just att genom bifall till den framställning Frih.
Hermelin gjort, det man skulle helt och hållet förfela det ändamål, som åsyftas genom den inbjudning jag tagit mig friheten föreslå.
Det är nemi. vigtigt, att E. o. Ad:s beslut ju förr desto hellre kommer till de öfriga MedSt:s kännedom, på det att, i händelse dessa Stånd ännu icke afgjort saken, de må komma i tillfälle att jemföra Utsk:s Betänk, med de skäl, som legat till grund för E. o. Ad:s beslut, samt sålunda instämma deruti, i händelse de anse dessa skäl antagliga. 174 Dea 11 Mars f. m.
Jag anhåller fördenskull att inbjudningen må afgå så fort som möjligt.
På de af Hr Printzensköld anförda skäl, vill jag icke vidare fortsätta min anhållan om bordläggning af hans framställning.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. be* lingade genom utdrag af prot. inbjuda de öfriga RiksSt:n att instämma uti R. o. Ad:s i afseende på Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 55 fattade beslut, ropades starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig anse
Ja hafva varit -öfvervägande.
Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 7 och 10 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 18, i anledning af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn.
Hr Tham, Casper Wollrat Victor:
Det finnes knappast något mera ömtåligt ämne än det, som afhandlas i LagUtsk:s nu föredragne Betänk.