Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid komiterades förslag hafva åtskilliga anmir blifvit af KammarRätten framställda, uti ett af bemälde Embetsmyndighet till, Kongl. Majit afgifvet underdånigt utlåtande afgifna, och detta KammarRättens utlåtande kommer enligt den Nådiga skrifvelse!) att tillhandahållas Utsk:t.
Åtskilliga af de gjorda anmärkningarne torde dock befinnas af den vigt, att det till äfventyrs kunde vara nyttigt om de komme till samtlige riksdagsmäns kännedom och kunde af dem tagas i öfvervägande.
Jag tager mig derföre friheten fästa upmärksamheten derpå, huruvida Utskit ej skulle finna tjeuligt att ilrågav-.de utlåtande blefve tryckt och till ltiksStåndens Jjedamöter utdeladt.
Den Kongl. Skrifvelse!), jemte det nu afgifna yttrandet, blef till Bevilln.Utskit remitterad.
Mits den 18 dennes på bordet lagde nåd.
Stir i fråga om förändrade grunder för mjöl- och sågqvaruars beskattning. i > • ii 21 Januari.
Herr von Koch, Nils Samuel:
Såg- och mjöl-qvarnar äro lör närvarande upskattade till ett varde af ungefär 22 mill. rdr rmt och erlägga nu i bevillning efter en per mille 22,000 rdr.
Enligt det förslag, som är af BevillningsKomitéen upgjordt, torde man, om det bi Calles, kunna påräkna att den beskattning, som hittills al qvarnar och sågar såsom bevillning utgått, skulle till enahanda belopp ersättas genom bevillning efter nya grunder.
Men Utom den bevillning, som hittills utgått af mjöl- och såg-qvarnar, utgår äfven särskildt grundränta af vissa mjöl- och såg-qvarnar.
Det är om denna grundränta, som K.
Majtts nu föredragna nådiga skrifvelse handlar.
Begge statsmakterna hafva vid särskilda tillfällen förklarat, att denna grundränta borde utbytas mot bevillning; och KamraarColl. har äfven, efter infordradt utlåt, i timnet, tillstyrkt ett sådant utbyle.
I afseende på sättet, huru dylikt utbyte skulle ske, har dock ännu ej något förslag, mig veterligen, blifvit framstäldt.
St:r i sin sista skrifvelse i detta ämne — det finnes nemi. två sådana för handen — i underd. anhållit, att K. M. måtte, efter skedd utredning af ämnet, till II.
St:r aflåta nådig Propos. till utbyte af grundräntan mot bevillning, finnes ej en gång antydt, om, på sätt förut ofta skett, vid en viss grundräntas borttagande, man helt simpelt skulle ersätta den genom allmänna bevillltingen, eller om den skulle ersättas genom ökad bevillning å andra qvarnar, eller genom särskild bevillning å de mjöl- och sågqvarnar, hvilka nu erlägga grundränta. K. M. har, sedan ämnet blifvit af KammarColl. utredt, i den nu föredragna skrifvelsen, på de skäl, R. o. Ad. nyss hört sig föreläsas, förklarat det vara nödigt, dels att de grunder, hvarefter bevillning för qvarnar och sågar »af olika natur» skulle utgå, måtte blifva i sammanhang med sjelfva förändringen i beskattningssättet närmare bestämda, dels att tillses borde »att staten genom bevillning får sig tillförsäkrad skälig ersättning för den hittils af qvarnar och sågar utgående ordinarie grundskatt.» K.
M. har således nu ölverlemnat ärendet till R.
St:r, för att, sedan beslut i ämnet blifvit af dem fattadt, åter pröfva sjelfvabufvudsaken, om nemi. R.
St:rs begäran vid 1853 och 5 4 årens Riksdag borde bifallas eller ej.
Det är på grund af detta förhållande och då båda StatsMakterna och det Embetsverk, som kan anses ega närmaste kännedom om detta ämne, nemi.
KammarColl., ansett grundskatten ej böra eftergifvas utan någon ersättning, men ej autydt sättet för dennas utgående, som jag, till följd af mig lemnadt förtroende att vara Ledamot af den Komité, sora blifvit nedsatt för utarbetande af ny bevillningsstadga, ansett mig böra framställa ett förslag härtill, hvilket, om det ock måhända finnes bristfälligt, möjligen kan komma att gifva upslag till något bättre.
Jag nämnde nyss att den bevillning, sora nu utgår af mjöloch såg-qvarnar, skulle, ifall BevillningsKomiténs förslag autoges, sannolikt blifva ungefär densamma som förut, men att för den särskilda grundräntan, i händelse den afskaflfades, har Komitén icke föreslagit någon ersättning.
Att ersättning till Statsverket utgår, Den 21 Januari. torde vara nödvändigt ur rent financiel synpunkt, enär denna Statsverkets inkomst ej nu lärer kunna helt och hållet efterskänkas.
Men den åsigt gör sig dessutom ofta gällande, att grundskatt icke bör obetingade borttagas, helst när skatten behöfves och således, om den eftergifves, mäste läggas på andra skattdragande.
Hvad särskildt nu ifrågavide grundskatt beträffar, synes man ock alltid mera hafva åsyftat dess utbytande jin dess eftergifvande.
Det är till ett. dylikt utbyte jag vill angifva en utväg för den händelse full eftergift icke anses böra nu ega rum.
Efter det ärendet blifvit af KammarColl. behandlad! och sedan vid 1 853 och 1854 årens Riksdag af R.
Stms StatsUtsk. närmare granskadt, kom man till det resultat att grundräntan af mjölqvarnar utgjorde omkring 80,000 rdr b:ko.
Frågan om grundräntan för sågverk är, mig veterligen, ej utredd af KammarColl., men denna ränta bör ej vara af någon särdeles betydenhet, emedan de flesta större sågverk hafva blifvit anlagdc under sednare tider och under sådane omständigheter, att man ej för desamma erlägger grundränta.
Det är således nyssnämde belopp, med tillägg tilläfventyrs af 5,000 rdr b:ko för grundräntan af sågarne, sorn egentligen vore fråga om att ersätta.
Det. har väl blifvit anmärkt af en Ledamot i KammarColl.
, att 80.000 b:ko lör mjölqvarnarne vore något för lågt tilltaget vid beräkningen, Denne Ledamot hade kanske rätt, vid den tidpunkt då han gjorde denna anmärkning; ty den framställdes år 1856 under en tid, då alla priser voro särdeles högt upjagadv, men under sedermera inträffade förhållanden kan denna upskattniug ej anses för låg, då t. ex. artikeln råg, hvilken är den väsendt]igaste af deln, som ingå uti qvarnräntan, är beräknad lill 9 rdr 11 sk. 6 rst b:ko eller nära 14 rdr rint, ett pris, som vi tyvärr på få ställen i riket numera erhålla
För att nu få en ersättning för grundräntan, har jag ej kunnat tänka mig något billigare, än att lägga en ungefär motsvarande särskild bevillning på de mjöl- och sågqvarnar, som för n. v. äro belastade med grundränta.
Denna särskilda bevillning borde då dels motsvara den summa, man borttoge, dels tillika sålunda blifva rättvis, att den i möjligaste måtto komme att rätta sig såväl efter fastighetens upskattade värde, som efter den behållna inkomsten af den vid mjöl- och sågqvarnar idkade rörelse.
För att kunna beräkna hvilka afgifter härtill skulle fordras, har jag upgjort följande kalkyl.
Jag antager att den allmänna bevillningen, nu utgående såsom personel afgift med 25,000 rdr, hädanefter äfven skulle utgå med t. ex. a) 40 öre pr 1000 rdr af till 50 millioner upskattade qvarn-fastig heter — fall, hus, väggfasta maskiner etc. — eller med rdr 8,000. samt b) 1 proc. af behållna inkomsten af röreiseu vid alla mjöl- och sågqvarnar i riket eller å 1,400,000 rdr 14,000. eller summa rdr 22,00tT Pen 21 Januari. 1.15
För att nu erhålla ersättning för grundskatten, omkring 85,000 rdr b:ko eller 127,500 rdr rmt, genom särskild bevillning, skulle väl endast fordras att låta ett ungefär 6-dubbelt belopp af den allmänna bevillningen utgå med 132,000 rdr af qvarnar och sågar, derest de alla voro belagda med lika beskaffad grundskatt.
Men då nu en del icke bära någon grundskatt, då en del, deribland 1,065 mjölqvarnar på frälsegrund, endast erlägga sin i rusttjenst utgående ränta efter beräkning af t. ex. l3/4 mark pr tunna spanmål och 30 öre per mark, d. v. s. 52‘/2 öre för tunnan, med inalles omkring 2,300 rdr, då särskild bevillning såsom ersättning för grundränta aldrig kan få blifva högre än grundräntan förut varit och då man således icke kan påräkna att ersättning till fullo skall utgå af mera än 3/4 af alla de befintliga omkring 4,200 mjöloeh 3.800 sågqvarnarne, nödgas man att af dessa eller egentligen de på krono- och kronoskattegrund belägna 3/4:delarne uttaga den särskilta bevillningen med 7T/2 gånger beloppet af den allmänna eller med t. ex. aj 3 rdr för 1,000 af' dessa qvarnfastigheters taxeringsvärde, 15 millioner rdr 45,000. b) 7V2 proc. af behållna inkomsten utaf dessa qvarnar, 1,050,000 78,750.
Härtill komina af frälseqvarnarne beräknade ....
2,300.
Summa 14 dr 126,050.
Jag tager mig friheten föreslå, att, derest grundräntan skall borttagas från mjöl- oell sågqvarnar och den minskade statsinkomsten ersättas genom särskild bevillning, man då måtte uti förslaget till Bevilln.Förordn. uti 17 g borttaga orden »qvarnar och» samt derefter införa ungefärligen ett så lydande stadgande : B) Bevillning af Mjöl- och Sågqvarnar. §18.
För mjöl- eller sågqvarn, deraf grundränta hittills fortfarande utgått, skall, utom den enligt 2:dra Artikeln efter fastighetens Upskattade värde och den behållna inkomsten af rörelsen påförda bevillning, äfven derjemte såsom ersättning för grundskatt utgå följ. särskilda afgifter, nemi. dels tre rdr för hvarje tusen rdr af fastighetens upskattade värde, dels 7'A. proc. utaf den behållna inkomsten af den vid såg- eller mjölqvarnen idkade rörelse; dock att dessa båda särskilda afgifter sammanlagda aldrig må öfverstiga det belopp, som utaf mjöl- eller sågqvarnen utgått såsom grundskatt för år 186— (eller det år, för hvilket sådan sednast blifvit erlagd).
Enligt nyssnämnde förslag, ifall det bifalles, skulle statsverket få en ersättning, i det närmaste motsvarande den förlust, det gör; och man skulle då komma från denna fråga på ett, enl. mitt förmenande, temligen tillfredsställande sätt.
Frågan är af den art, att den ouphörligen återkommer, till dess den vinner någon lösning.
Det vigtigaste härvid är dock ingalunda att få grundskatten på gamla qvarnar utbytt mot bevillning.
Detta är relativt af föga vigt.
Men af oändligt stor vigt är, att nya qvarnar må kunna anläggas för att tillfredsställa det med ökad produktion, i synnerhet under torra år, allt kännbarare behofvet dearf. Sådant 1SG Den 31 Jen nerf. är nu förenadt med så mycket trassel, kostnad och chikan, då anläggning skall ske å krono- eller kronoskattejord, att anläggning oftast uteblifver.
Skattläggningsmethoden är bland annat sådan, att man skall betala 25 proc. af bruttoinkomsten blott i grundskatt.
Dertill kommer sedan allm bevillningen. alla kommutial-afgifter etc.
Följden är den, att, när qvarnar skola skattläggas, eluderas detta stadgande och man kringgår författningarne, såsom alltid sker då man vill pålägga en afgift, som är alltför orimligt tilltagen.
Sådant förorsakar ock att en stor orättvisa kommer att ega rum för den rättrådige, som antingen hindras från anläggningen af den orimliga skatten, eller måste betala mer än andra, om han icke vill eludera gällande lagbud.
Inga reformer äro nödigare, än att afskaffa orättvisa och otillämpliga lagar.
Dessa sätta nemi. äfven de goda lagarna i misskredit och farn.
Jag tror att nu icke en bland 10 qvarnegare betalar den till 25 proc. af bruttoinkomsten bestämda grundskatten, emedan man å alla sidor finner den alltför orimlig.
Det är ur denna synpunkt jag velat framhålla förslaget.
Den beskattningsmethod, som nu tillämpas, skulle genom detsamma kunna afskaffas.
Det är visserligen sannt att, ifall detta förslag bifalles, skulle en qvarn- eller sågegare, som förut betalt grundräntan. komma alt, jemte den skatt, sorn alla andra fabriksidkare betala, eller t. ex. 1 proc. i allm. bev., dessutom få erlägga 7'/., proc. eller inalles 8V2 proc. af sin nettoinkomst, hvilket är en mycket hög afgift under fredliga tider.
Men när man icke kati efterskänka grundskatten oell ej anser rätt att lägga den på andra medborgare, så återstår blott utbytet mot en något rimligare afgift A samma klass af skattskyldiga.
Och rimligare måste det vara att begära 7T/2 proc. af nettoinkomsten än 25 proc. af bruttoinkomsten.
Jag vill ej längre uptaga 11. o. Ad:ns tid, enär jag iir förvissad att hvar oell en, som tänker på saken, skall i sin mån söka bidraga dertill, att ett lyckligt resultat må vinnas i den vigtiga frågan.
Jag anhål|er att detta mitt yttrande måtte fa åtfölja remissen till Utskit.
Remitterades tillika med yttrandet till StatsUtsk:t.
St:r, med det af särskilde Koraiterade afgifna underd.
Utbde och förslag, ang:de skjutsningsbesvärets ordnande.
Det kan vis serligen icke förnekas, att så väl vårt skjuts- sorn postväsende är i behof af stora förbättringar, och att många af dessa äro af den egenskap, att deras utförande ej kan eller bör länge fördröjas.
Obilligt vore det äfven, att icke göra rättvisa åt den möda, sakkännedom och skarpsinnighet, som Komiterade nedlagt pä sitt t) •« 21 Januari. arbete, hvilket, oberäknadt de vii.rderika statistiska, hittills saknade uplysningar, som derigenom blifvit framkallade i dagen, innehåller mycket, som vid dessa angelägenheters ordnande bör lemna en högst behöflig och nyttig vägledning.
Jag befarar emellertid, att Komiterade, af begäret att ordna och att lösa ett svårt problem, blifvit ledda till att lägga en grund för sitt förslag, som vid närmare skärskådande förefaller — mig åtminstone — som mindre rättsenlig, då Komiterade föreslagit: att det åliggande, som hittills hufvudsakligen vidlådit jorden, att fortskaffa de resande emot betalning, bör förvandlas till en skatt af obegränsadt omfång, som till lika belopp bör utgå af alla skjutsskyldige hemman.
Att finna utväg till fortkomst, då man vill färdas från en ort till en annan, är ett behof för hvar socken, och medlet härtill en angelägenhet för hela samhället, hvilken icke kunnat behandlas på annat sätt inom ett vidsträckt och glest befolkadt laud, hvarest i följd af dessa förhållanden inga forvagnsinrättningar kunnat komma till stånd, än att bereda den resande denna fortkomst genom biträde af de närbelägna orterna, emot nöjaktig vedergällning.
Men att från detta förhållande, som närmast sammanfaller med begreppet om en polisordning, öfvergå till ett stadgande, sora förvandlar skjutsningsbesväret till ett real-onus och ställer de skjutsningsskv
Idige i ett skattskyldighetstillstånd till de resande, är en grundsats, som efter min tanke icke kan på rättsgrunder försvaras, ty regeln måste vara : att den, som har nyttan af en sak, bör draga dess kostnad; icke den, som icke har nytta af densamma.
Principen att fördela den skatt, som på detta sätt upkommit, lika på alla skjutsningsskyldiga hemman, saknar jemväl billighet för sig, och kommer tvifvelsutan, i följd af våra hemmans olika godhet och värde, i många fall, att medföra den verkan, att bördan flyttas från den, som kunde ega större förmåga att bära den, på en annan, som eger mindre.
Man jemföre t, ex. ett hemmans värde nära Stockholm, Göteborg, Malmö eller Ystad med ett hemmans värde i Sunnerbotrakten, åtskilliga Wermlandshemman med motsvarande i våra skärgårdar.
En skatt af 10 ldr 33 öre rmt, hvartill Komiterade beräknat. att kostnaden vid fördelningen skulle upgå, är i sig sjelf ett ej så obetydligt tillägg för ett svagt mantal; men hvar finnes säkerheten i att kostnaderne stanna inom beräkningarne, och icke komma att mångdubblas.
Så länge vi bibehålla vårt nuvarande komunalväsende, måste man nöja sig med den ojemnhet i beskattningen, som härigenom eger rum; men icke är detta den grund, hvarpå man bör upstapla nya skatter.
En omständighet, som jemväl förtjenar att tagas i betraktande vid denna frågas behandling, är:
På hvad sätt denna nya skatt skall uppstå.
Ty våra grundlagsstiftare hafva aldrig tänkt sig det förhållandet, att grundskatter nu kunde komma att förhöjas eller nya påläggas; 73 § af Regeringsformen, som bjuder, att inga nya pålagor få utan R.
St:rs samtycke påbjudas, töreskrifver äfven sättet; och detta sätt är äfven uttryckt, det är genom bevillning.
I en så ny och ömtålig fråga torde vära nödigt, att lagens bokstaf föl - 158 Dea 21 Januari. jes, och jag tillåter mig att härå fästa Ekon.Utsk:ts upmärksamliet.
Mili tanke om skjutsningsbesvärets ordnande är i korthet denna: att reservskjutsen icke kan inom vårt land fullständigt afskaffas; att medlen till skjutsväsendets förbättring böra sökas i legans förhöjning, i den mån sådant erfordras; och att, derest man, af en eller annan orsak, tvekar att vidtaga denna utväg, staten då, i hvad högst nödigt är, bör mellankomma oell lägga den kostnad, som förbättringen medför, å allmän bevillning.
Slutligen får jag tillägga, på grund af den öfvertygelse jag hyser, att i samma mån, som våra Jernstambanor vinna i utsträckning, mycket i dessa frågor kommer att reda sig med lätthet, som nu kati synas mörkt och svårlöst, hvarför jag icke heller anser tiden till en fullständigare reform ännu vara inne.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar mätte få åtfölja den Kongl.
Propos. vid dess remiss till vederbörligt Utskott, Hr af Geijerstam, Olof: Frih.
Sprengtporten har emot det af komiterade för skjutsväsendets ordnande framställda förslag anmärkt: att komiterade föreslagit att förvandla det jorden nu åliggande skjutsbesvär till en ständig skatt, hvars belopp i framtiden icke kunde beräknas; att då mantalet är, inom olika orter, olika förmånligt, hade detta icke bordt läggas till grund för skattens utgörande; att då kostnaden för en resa bör betalas af deri resande, hade det varit rättare att ordna skjutsväsendet genom skjutslegans förhöjande; och att, om för ändamålet erfordrades förhöjd skatt, detta kunde, enligt grundlagen, icke ske annorlunda än genom förböjd bevillning.
Det är visserligen sannt att komiterade föreslagit att förvandla skjutsbesväret till en i penningar utgående skatt; men då denna vore lättare att fullgöra än att på obestämda tider prestera hästar till obestämdt antal för resandes fortkomst, så tvekade icke komiterade att framställa det förslag, som dess Betänk, innehåller.
En sådan skatt vore ej heller någon nyhet för en stor del af landet, emedan uti hela norra Sverige skjutsningen fullgjordes, enligt Kongl.
Cirkuläret af den 2 Aug. 1844, genom entreprenörer emot afgift i penningar af de skjutsskyldige.
Då mantalet är grunden för fördelningen af de skattebidrag som utgå från jorden, och skjutsbesväret äfven fördelas efter samma grund, så ansågs någon annan för fullgörande deraf hädanefter icke böra föreslås.
Det hade visserligen varit det rationellaste att ordna skjutsväsendet medelst skjutslegans förhöjning, eller låta skjutsningen betalas med hvad den kostar; ty hvarföre bör man hafva taxa för personal-trafiken, då man aldrig funnit nödigt bestämma sådan för varu-trafiken.
Men dä skjutslega en gång blifvit bestämd och vunnit häfd, och, så vida man ej ville hafva olika lega för hvarje gästgifvaregård, det vore svårt att bestämma en lega, som blott svarade emot kostnaden för skjutsningen, hvilken vore högst olika Den 21 Januari. 159 på olika orter, så, oell då li.
St:r vid sista Riksdag ansett en förhöjning i skjutslegnn verka hämmande på trafiken, så ansågo sig komiterade sakna anledning till en sådan åtgärd.
Komiterade hafva icke ansett sig kunna föreslå bestridandet af kostnaden för skjutsningeu genom allmän bevillning, emedan en stor del af rikets innevånare, som förut icke haft någon känning deraf, då skulle komma att deruti deltaga, och således få sig pålagd en ny skatt, Komiterade hafva fullgjort sitt updrag så som de det iörmått.
Emot det framställda förslaget kunna mångå anmärkningar framställas, men önskligare vore att något bättre kunde åstadkommas.
Min afsigt med min framställning har endast varit, att fästa Utsk:ts upmärksamhet å några omständigheter, sorn jag ansett böra tagas i betraktande vid frågans pröfning, hvarföre jag, för att icke förlänga diskussionen, nu endast förbehåller mig1 att få till besvarande uptaga den siste värde talarens anmärkningar vid mitt yttrande, när frågan återkommer.
Efter härmed slutad öfverläggning remitterades den Kongl.
Skrifvelse!), tillika med de i anledning deraf nu afgifue yttranden, till Allm Besv.- och Ekon.Utskit.
Föredrogs ånyo BankoUtskits den 14 och 18 dennes botdlagde Utlåt.
N:o 8, i anledning af väckt fråga om belåning af guld och silfver i R.
St:rs Bank och dess Lånekontor.
Ehuru jag ganska väl förut ser, att mina tänkesätt ej skola delas af många, tager jag migdock friheten påyrka ålerremiss af detta Betule.
Man har vid flera föregående Riksdagar städse framställt den åsigten, att det ingalunda är bankmässigt att utgifva lån på guld och silfver.
Jag för min del vidhåller ännu den satsen, alt detta belåningssätt är af alla det mest bankmässiga.
Man har ovilkorligen den stora fördelen af dessa lån, att, om låntagaren försitter sin rätt att utlösa panten, densamma behöfver endast skickas till mvntet. lör att förvandlas till penningar, oell jag frågar Eder, mine Hrr, om icke detta obetydliga besvär fullt upväges af den fördelen, att i Bankens hvalf få silfverplantsjir i stället för de utgifna papperslapparne.
Enär detta är förhållandet och då det är alldeles omöjligt att Banken på detta belåningssätt kan förlora något på andra vilkor, än att tilläfventyrs någon kunde insmyga en falsk pant af icke ädel metall, så hemställer jag till det Höglofi.
Ståndet, om man med fog kan drifva den satsen, att detta belåningssätt ej är bankmässigt.
Man har alltid i stället ansett, att Banken bör lemna en hjelpsam hand åt egare af andra metaller, såsom jern och koppar m. m.
Men om dessa panter försittas, är det omöjligt att införa dem i Bankens hvalf bland den reela valutan; de måste ovilkorligen först säljas, för att kunna förvandlas till silfver, en omväg, som ej behöfver vidtagas vid det nu ifrågav:de låuesättet.
Ser man på den för - 1)en 21 J a n 11 ar i; del, Banken i öfrigt liar af denna lånerörelse, så finner man af D:r Sandbergs till Ulslcts Betänk, fogade reservation, att den Ar 1854, då blott 4 proc. ränta erlades, inbragte en räntevinst af 13,209 rdr 34 sk. 7 rst. b:ko och hela förvaltningskostnaden upgick till 4,270 rdr s. m.
Jag kan således ej finna, att, då denna lånegren en gång införts och lernnat så fördelaktiga resultater, det har någon giltig grund för sig, att nu afskaffa densamma: och jag frågar viii, om det skäl, Utsk:t anfört, att nemligen vid liiistlidet års slut endast 11 panter återstodo oinlösta till det jemförelsevis obetydliga värdet af 3,022 rdr 28 öre r:mt, kan enses fullgiltigt, då låneföreskriften var sådan, att panterna ovilkorligen skulle vara inlösta vid omförmiilde års slut, såvida de ej skulle tillfalla Banken; då blef val hvar och en nödsakad att återbetala sitt lån. ifall han ej ville blifva af med sin pant.
Utsträcker man denna törelse, så skulle säkerligen derigenom inträffa, att ett vida större antal panter skulle vid årets slut i räkenskaperna blifva synliga, lin som var förhållandet vid 1859 års bokslut.
Jag tror således och kan ej blifva öfverbevisad derom, att icke Banken bör begagna de medel till utlåning af sinn tillgångar, hvarigenom den säkrast och lättast blir återbetalad med det slags metall, hvaruppå hela Bankens säkerhet är byggd. nemi. den reela valutan, och anhåller jag just på grund häraf, att Höglofl.
Ståndet måtte återremittera detta Betänk., med bifogande af de anmärkningar, jag haft äran framställa, och vågar jag härtill lägga den önskan, att BankoUtsk:t måtte taga i noggrannare öfvervägande de anmärkningar, som finnas uttryckta i Doktor Sandbergs reservation.
Den siste värde talaren hade obestrideligen rätt i sitt förmenande, att han skulle mötas af det påståendet att ifrågavarande belåuingssätt ej vore bankmässigt.
Deremot tror jag han hade fullkomligt orätt, då han påstod att banken kunde, i hvilket ögonblick sorn helst, nedflytta det belånade silfret i sina hvalf och begagna detsamma lika med den öfriga silfvervalutan.
Detta är ett fullkomligt misstag, enär banken ej får vidröra panterna förr än lånet nr förlället d. v. s. efter sex månaders förlopp.
Som oss alla är bekant, är grunden för bankosvstemet det,, att banken aldrig får hafva mera sedlar utelöpande, än hvad som motsvaras af den metalliska valutan och derutöfver 30 mill. rint.
Vid i tråg vide belåningssätt vore banken nödsakad, att, då lån söktes, utgifva nya sedlar, utan annan motsvarighet, än det belånade silfret, hvilket ej af banken får tillgripas förr, än lånet är förlället.
Häraf faller ju af sig sjelft, att, om denna lånerörelse bedrefs i stor skala, banken under kritiska penningetider kunde komma i ganska svår belägenhet, alldenstund den blefve nödsakad att utgifva sedlar till större belopp, än hvad som egentligen motsvarades af metallisk valuta, hvaraf följden skulle blifva den, at.t den måste vid invexling använda sina egna öfriga silfvervalutor.
Det är visserligen sannt., att Banken vid vexelköp ntgifver sedlar utan 1) en 21 ,T annevi.