Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke trötta R, o. Ad. med en skildring, huru Engelska lagstiftningen behandlar menniskor ännu i denna dag; huru Engelska medborgare, derföre att de icke af de rika anses kunna föda sig inom landet, mot deras vilja våldsamt deporteras till öarna i Söderhafvet.
Man jemföre detta med de af ömhet för menniskor afslutade contract om slafhandelns afskaffande, och man dömme sedan emellan deporlörerne och slafhandlarne.
Hr Edenhjelm: Något hvar, men isynnerhet fastighetsägare, torde likaväl som jag känna, att inom många pastorater i Riket finnas hemmansägare, synnerligast bland de små possessionaterne, som äro ganska kinkiga för församlingarna, dels genom processjuka, och dels genom annat.
Desse personer äro vanligtvis stränga husbönder, och få derföre sällan annat tjenstefolk än sådant afskrap, hvarmed de icke kunna vara belåtne.
De måste således från främmande socknar söka förskaffa sig tjenstehjon, som de dock icke länge behålla.
Min erfarenhet som landshöfding liar sagt mig, alt sådane hemmansägare haft till den grad svårt att erhålla tjenstefolk, att de mast i tjenst antaga correctionister; äfven har jag förnummit, att de utaf vinningslystnad uttagit correctionister, hvilka, för det de sålunda blifvit uttagne, måst utgifva förbindelser på en viss penningesumma, vanligtvis bestämd till 5o r:dr.
Jag hemställer till en hvar, som på andra orter kan äga kännedom om samma förhållande, huruvida hvad jag nu sagt öfverensstämma’ med hvad som verkligen passerat, och jag hemställer då till R. o. Ad., om det är för mycket hegardt, att en husbonde, som på så sätt missbrukar sitt husbondevälde, får vidkännas en högre afgift till den fattigförsörjning, hvars tunga han sålunda ökat.
Jag anhåller derföre antingen att i i §:n måtte bifallas sådan den är, eller ock att det utaf Frih.
Sprengtporten framställda förslag måtte antagas.
Hr von Hartmansdorffs högst upplysande och sakrika föredrag har för mig varit så bevisande, och har så ovedersägligen ådagalagt följderna af den nu existerande fattigvårds-stiflningens natur och egenskaper, att 4*4 Dcti i3 Mars f. m, dertill torde vara föga eller intet att tillägga; äfvenledes instämmer jag helt och hållet med hvad Frih.
Hr von Rosen har mot mig anmärkt, att jag misstagit mig uti min uppfattning af ii §:n.
Om så förhåller sig, så är jag den förste att ingå på misstaget, helst jag ingenting högre önskar, än att det vore ett misstag; men efter mitt begrepp om Svenska språkbruket och om ordställningens egenskaper, kan jag omöjligen annat än, i likhet med hvad Hr Ribbing yttrat, komma till den slutsatsen af §:n, att det är den, som från annan fattigvårdssamhälle intager arbetsfolk, hvilken är förbunden att till den sålunda intagna familjens underhåll erlägga en fjerdedel mera än hvad som eljest åligger honom att utgöra i fattigvårdsafgift, äfven sedan tjenstehjonet har flyttat från hans tjenst, och äfven, såsom jag hade äran uti mitt första yttrande nämna, om denna afflyttning sker efter första årets tjenstetid.
Jag kan åtminstone icke fatta någon annan mening af denna §.
Har jag orätt, så är det så mycket bättre; men att §:n är otydlig och följaktligen behöfver till redactionen förtydligas, torde vara obestridligt, då det kan finnas personer inom Huset — ty jag har i detta hänseende icke varit ensam — hvilka fatta innehållet deraf annorlunda an andre ledamöter.
Jag skulle gerna vilja instämma uti Frih.
Sprengtporten förslag, att, under de förhållanden förslaget förutsätter, öka fattigvårdsafgiften med en fjerdedel, och jag skulle till och med icke draga i betänkande att höja denna tillökning ända till halfva beloppet, om jag icke vore tvekande i afseende på resultaten af sjelfva lagbudet i följd af dess ordställning.
Jag måste medgifva, att jag saknar erforderlig förmåga för att här på stående fot kunna gifva §:n den redaction, hvarigenom den lomme att innefatta tillräcklig trygghet mot den obillighet , som den möjligtvis i tillämpningen kunde komma att föranleda.
Om, lill följd af den industri, som jag infört på mina egendomar, jag funne nödigt, att, i anseende till behofvet af ökadt antal arbetsfolk, intaga arbetare från andra församlingar, och någon af detta folk, som skiljdes ur min tjenst, och, efter sedermera i tjenst hos andra lillbragte 10, 12 å i5 år , folie fattigförsörjningen till last; så är jag icke säker, huruvida genom Frih.
Sprengtporten förslag den obilligheten är undanröjd, att jag, derföre att en sådan arbetare blifvit af mig intagen från en annan församling, skulle vidkännas högre afgifter till hans försörjning, än öfrige församlingsboer, ehuru jag, under en högst obetydlig tidrymd af hans vistande inom församlingen, njutit fördelen af hans arbete.
Delta förhållande öfverlemna!' jag till herrarnes eget begrundande.
Hvar gränslinien skall uppdragas emellan den enes och andres billiga åliggande, så att någon orättvisa icke må vidlåda detta stadgande, derom kan jag nu icke i hast ingå uti nå - Den »3 Mars f. m. 425 någon detaljerad bestämmelse ; men endast i detta hänseende, och ingalunda hvad angår summan, hvarmed det ordinära faltigvåidshidraget skulle ökas för den, sorn enl.
Sprengtporten åsigt af skal och under förhållanden, som Hr Frili:n uppgifvit och föreslagit, borde vara till högre afgift förbunden, är jag tveksam att antaga förslaget; men deremot skall jag icke ett ögonblick tveka att ingå på ett förslag, som på billiga grunder bestämmer högre afgift till försörjning af sådana församlingarnes fattigvårdsanstalter till last fallande personer, hvilka fiån andra fatligvårdssamhällen en längre eller kortare tid förut blifvit af någon bland församlingens ledamöter i arbete euiottagne; ehuru våra lagar redan innehålla det stadgande, att husbönder äro skyldige att draga försorg 0111 sina tjenstehjon; så att något slndgande i detta hänseende egentligen ej synes vara af behofvet påkalladt.
Jag erkänner mycket väl , att någon ordnad fattigvård icke kan existera utan lagbestämmelser för dess verksamhet ; men jag hyser en lika fast och orubblig öfvertygelse, och denna öfvertygelse hemtar jag från främmande länders vidsträckta erfarenhet, alt man med yttersta försigtighet och den mest sorgfälliga omtanka måste tillvägagå uti denna högst ömtåliga och på samhällets innersta väsende djupt ingripande lagstiftning.
Vi hafva, såsom talaren redan nämnt, följderna af Englands fatligvårdslagsliftning för oss såsom ett varnande exempel och bevis huruledes man genom en felaktig lagstiftning kan iråka till sina följder oberäkneligt olyckliga resultat genom de första afstegen från lagstiftningsprinciper, fotade på rätts- och statsgrunder.
Detta synes af Englands exempel, hvilket land härleder sina fattigtaxor från Henrik Vllhs tid, sedermera Elisabeths regering och Carl I:s s. k. nio statuter.
Dessa faltigtaxor sträcka sig så långt, all de till och med upptaga beloppet af arbetslönen för arbetaren; derifrån hafva dessa alldeles oför k la rl ig t obegripliga närvarande monstruösa förhållanden uppkommit , som Frih.
Ett alltför besynnerligt förhållande skulle det vara, om pauperismen verkligen vore i ett så starkt tilltagande här i Sverige, som man tyckes vilja påstå.
För min del är jag i detta fall tviflare; men om förhållandet skulle vara sådant, så anser jag orsaken dertill böra sökas i våra författningar, nemi. sådana föl fattningar, som hindra arbetskraftens fria utveckling; och min öfvertygelse är, att fattigdomens tilltagande icke hindras genom sådana restrictiva åtgärder, hvartill Utsktns betänk, syftar, dervid jag likväl bör fullkomligen erkänna, att Utsktns afsigter varit de aldra bästa, ehuru jag förmodar alt Utsk:ti haft att kämpa med samma svårigheter, som alltid yppa sig, dä nian skall uppgöra en lagstiftning af en så omfattande, en så djupt ingripande, och så ömtålig natur, som den ifrågavar., och aidramest när en sådan lag21 H. 54 4a6
Den i3 Mars f. m, stiftning skall afgöras på fyra rum, der man icke Sr i tillfälle afhöra hvarandra, och der man således kommer lill så skiljaktiga beslut, att alla i sig sjelfva goda bemödanden resolvera sig till ett lösryckI, elt sönderryckt förslag, sorn icke kan medföra de resultat man önskat och väntat sig.
Jag fortfar således i min tro, att 11 §:n bör uteslutas.
Ifall Frih. Sprengtporten förslag vinner Husets bifall, skall jag för min del icke sätta mig deremot, ehuru jag icke kan undertrycka den tvekan jag hyser, huruvida detta förslag är så fullständigt, att det betryggar mot alla de missförhållanden, som deraf kunna komma att uppstå.
Posse: Fredr.:
Det är icke första gången jag liar äran för R. o. Ad. att framställa mina åsigter derom, alt ökandet af de fattiges antal i min tanke hufvudsakligen härleder sig från inskränkning uti arbetskraftens fria användande.
Jag håller Utsk:n rök ning för det Utsk:n genom denna ii § visat ett sätt, huru striderna emellan församlingarna skola minskas, derigenom att villkoret blir bestämdt, under hvilket flyttning får ske från en församling lill en annan.
Jag kan visserligen icke bestrida riktigheten af hvad Hr Ribbing nämnt rör:de de svårigheter, som visa sig vid flyttning af en indelningshafvare från en ort till en annan, sedan han från annan församling emottagit arbetsfolk; men jag tror icke det går an alt lemna en lucka uti lagstiftningen, hvaraf följden blefve att flyttningar kunde få ske huru som helst emellan församlingarna utan ansvar i afseende på försörjningen för den, som emottog inflyttade personer.
Sprengtportens förslag närmare motsvara ändamålet än förevar, ii §, men jag skulle vilja gå ända derhän, att det för särskildta fall blefve ålagdt den , somi för andra församlingar emoltoge arbetare, att med en tillökning ända till hälften af den persons fattigvårdsafgift till församlingen vidkännas kostnaderna för sådana intagna personers underhåll, i händelse de föllo fattigförsörjningen till last; men om det skulle komma i fråga alt antaga §;n sådan den ar, så kan jag icke underlåta att med Gr.
Anckarsvärd instämma i erinran derom, att §:n icke tillräckligt uttrycker huruvida den person , som från annat fattigvårdssamhälle emottagit någon arbetare, skall vidkännas den i §:n stadgade tillökningen, äfven om den person, för hvars skull tillökningen äger rum, lemnat tjensten hos den, som intog honom i församlingen, och sedermera tillbringat flera år hos andra församlingsboer innan han föll fattigförsörjningen till last; hvarföre jag skulle önska, derest i i §:n i öfrigt kornrne att antagas, att redactionen i detta hänseende måtte erhålla en nödig tydlighet.
För min enskilda del tillstyrker jag dock antagande af Frih.
Sprengtportens redactionsförslag.
Då man ansett sjelfva tiggandet såsom omoraliskt och ledande till skada för sam - Dc n i3 M a r s f. m. hållet, så hav man i oell ined detsamma åtagit sig att sörja 1'ör (len, sorn icke kan sörja för sig sjelf.
Denna oförmåga kan härleda sig från kroppsliga ofullkomligheten, eller också från sådana omständigheter, som hindra honom att använda sin arbetskraft.
Det är klart, att under den förra cathegorien bjuder menskligheten, att samhället vårdar sig om sådana personer; men desses antal kati ej blifva särdeles stort, då deremot antalet af de sednare eller af dem, sorn, ehuru arbetsföre, likväl i brist af arbete icke kunna försörja sig, kan tillväxa till en storlek, som kan blifva olycksbringande för framtiden, och det är således på dessa, sorn lagstiftningen bör rikta sin uppmärksamhet.
Efter hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, torde dock föga i detta hänseende vara att tillägga.
Han har i min tanke klart bevisat, att första steget åt detta håll är att icke inskränka arbetskraftens verksamhet inom för trånga gränser.
Man har förutgenom beslut 0111 hemmanskly fningen sagt, att sådana personer,som icke hafva annat än sin arbetskraft, icke skulle få ansvara för sig sjelfva.
Nu förbjuder man dem att söka försvar hos andra.
Piesultatet deraf blir, alt då de icke inom communen kunna erhålla arbete, och ingen utom densamma vill taga dem i sitt arbete, af fruktan att kunna få ansvara för deras underhåll, så blifva de utan försvar, och då vidtager den jernliårda lagstiftningen, som säger, att en sådan person är presumerad brottslig och derföre kastas på correctionsioiätlningen.
Hr Edenhjelm har sagt, alt frihet i fråga om personers emottagande från annan församling skulle bidraga till correctionisters uttagande, och han har ansett det så vådligt, alt han ville hafva en restriction , som hindrade correclionisters uttagande.
Denna åsigt är diametraliskt motsatt lagen för correctionsväsendet.
Jag anser correctionister, sorn icke gjort något.ondt, utan endast i brist på försvar hållas i fängsligt förvar, icke böra betraktas annorlunda än andra personer, som ingenting ondt begått.
Skall man då stifta en lag, som hindrar utöfning af den menskliga pligten att från fängelse befria dem, som endast af brist på näringsfång äro beröfvade friheten?
Jag yrkar borttagande af ifrågavnr. §, och då jag erkänner min oförmåga att uppgifva det lagstadgande, som bör sättas i stället, så understödjer jag Frih.
Sprengtportens förslag, intilldess jag får höra om något bättre framställes.
Jag bar redan förut upptagit R. o. Ad:s tid och borde således icke göra det vidare, har icke heller särdeles lust dertill, då jag tyvärr funnit huru föga, eller rättare, alldeles icke mina framställningar verkat på öfverläggningen inom Huset, sedan jag sist yttrade mig, och jag skulle ej förlänga discussionen med ett ord,-om frågan vare den huru jag skulle få rätt i denna sak; men, så vidt jag förslår, angår frågan huru de fattige skola få det. 4^8 Den 13 Mari f. ro. Det ur lies v n neri igt, alt då hela Huset ulan undantag ur öfvertygadt alt denna rutt för de fattiga skall bestå deruti , att de få tillfälle till arbetsförtjenst, genom rättigheten till en friare flyttning, så synes man alldeles förneka delta, då fråga är om antagande af denna 11 §, som efter Ulsktns och min tanke just skulle förskaffa dem denna förmån, men efter andras mening afstänga dem derifrån.
Jag ur skyldig alt icke vara vidlyftig och vill således korlligen inskränka mig till den jemförelse mellan det lagbud, som nu ur gällande, och det som i i i §:n föreslås.
Det som nu guller liar jag redan tillförene uppläst ; det innehåller, att icke något inhyseshjon bör få sig i en församling nedsätta, eller något gammalt eller mindre arbetsfört tjenstehjon der intagas, utan först derom vid sockenstämma gjord anmälan och såvida församlingen då lemnar sitt bifall till inflyttningen.
Sådan ur den nu gällande lagen Hr von Hartmansdorff, hvilken de fleste lalarne ansett klarast hafva utredt frågan, har erkänt i ett yttrande, att af alla lagar äro sockenlagar de odrägligaste.
Detta inträffar också liar , då lagstiftningen formligen är öfverlemnad till socknen, och lagen, som vanligen inom socknen stiftas, blir, att flyttning får ske med villkor att den eller den enskilde ledamoten inom samhället, som önskar intaga det eller det inhyseshjonet, måste förbinda sig att för detsamma i allan tid ansvara.
Nu säger vidare Hr von Hartmansdorff: visserligen äro sockenlagar odrägliga, men den sorn är missnöjd med sockenstämmas beslut kan gå till landshöfdingen och fä rättelse efter lag.
Ja! efter hvillsen lag?
Jo, just efter den, som jag har uppläst, och den lagen lemnar ovillkorlig rätt åt församlingarna alt vägra inflyttningar.
Således, så framt landshöfdingenj
Sitt beslut skall följa lagen, så måste han säga, att den lag, som sockenboerne föreskrifvit, skall lända till efterrättelse.
Då frågar jag eiler, mine herrar! om J lindren de fattiges belägenhet derigenom, alt J afslån den ii §:n.
Är den lag, som jag uppläst, lindrigare eller mindre odräglig än den som i ii §:n förekommer?
Der föreslås, i stället för borgen och ansvar för all tid, endast, att den sorn önskar inflyttning skall vidkännas en fjerdedel af fattigvårdskostnaden under 5 år; det vill med andra ord säga högst i^ års fattigvårdskostnad.
En sådan kostnad under i-J år måtte vara mindre kännbar än den för en persons hela lifstid, som socknen kan ålägga.
Mitt förstånd vore alldeles föi hlindadt, om jag ej insåg, att de band, som ii §:n bibehåller, äro obetydliga jemförelsevis med dem, som finnas i den gamla författningen, som man nu eftei lefver och som kan-.ke är orsaken till den Öfverhandtagande pauperismen.
Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att den nya författningen är i ordalagen mildare: jag tror att den är mildare i sak , hvilket jag nyss bevisat med siffran.
Han har äfven sagt, att denna i i § borde gå bort, men icke önskat att något annat må sättas i Den 13 Mars f m.
4^9 stället, eller, med andra ord, låta det gamla qvarstå.
Nämnda § är likväl frukten af den sorgfälligaste granskning af rnnlerialier i detta hänseende, samlade ifrån alla landsändar, och stödjer sig dessutom på fattigvårdscomitdens förslag.
Jag yrkar bifall till Utsktns förslag i denna 11 §, som jag ingalunda anser vara sträng, utan tverlom lindrig; men 0111 den ej anlages, är jag dock glad, att en bland oss, Frill.
Sprengtporten, rätt uppfattat Utskrns betänk, i sin princip, och jagskall vara belåten om Ståndet inginge på bans framställning.
Hr Frill. o.Landtin. tillkännagaf, alt anslag var utfärfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
På samma skäl som jag i går voterade afslag å 10 §:n, yrkar jag i dag afslag å den 11, emedan jag anser, att den fattige blir den som i första rummet göres lidande, om §:n kommer alt antagas, och det är både orättvist och stridande mot grundlagens anda att inom trånga kretsar vilja inspärra en samhällsclass, hvars enda utväg till bergning ligger i dess arbetsförmåga.
En värd talare bar som motskäl härtill åberopat den §:n, der det medgifves för livar och en att söka vistelseort der lian behagar; men jag hemställer huruvida detta lagstadgmde skall lända till förmån, då man, örn 1 1 §:n anta ges, lagt ett binder i vägen för dessa arbetare att blifva e moltagne å annan ort än der de én gång äro inkomne.
Jag linner äfven att denna 11 § är overkställbar, på sätt Ur Ribbing, Bengt, visat, och fortfar således i milt yrkande 0111 afslag å densamma.
Jag vill icke trötta Ståndets medlemmar med vidare yttrande i sjelfva saken ; men jag anhåller att få göra några anmärkn:r vid det förslag till ny §, hvilket Frih. Sprengtporten framställt.
Han synes dermed hafva fyllt den brist, som jag förklarat mig för ögonblicket icke kunna afhjelpa; hvadan jag tror, att 0111 R. o. Ad. antog ett stadgande ungefär af det innehåll
Hr Frih:n uppgifvit så hade man förebyggt de vådor, för hvilka å t sk i 11 i ge ledamöter frukta.
Man hade tillika å Ständernes sida uttalat en grundsats, att låta dem, som genom obarmhertighet i egenskap af husbönder öka fattighjonens antal, umgälla sin hårdhet.
Jag anser ett dylikt steg vara så mycket riktigare, sorn R. o. Ad:s beslut, hvilka i dessa hänseenden skiljt sig från de öfriga Ståndens, måhända kunde komma att af elaka uttydare förklaras icke såsom en hyllning åt mensklighelen utan såsom egennytta hos godsägare.
— Frill.
Sprengtporten säger: ”L)å någon medlem af ett fattigvårdssamhalle sysselsätter ett större antal gift arbetsfolk.”
Jag föreslår att ordet ”gift’’ mätte borttagas, på det mari ej måtte göra svårigheten att få arbetsförtjenst större för dea gifte än för den ogifte.
Vidare: ’’eller i allmänhet utöfvar sin näring på ett salt, att derigenom fattigvården betungas i 43o Den 13 M11 r s f . ra. en högre ninn:”
På det att ordet ”betungas” ej måtte antagas såsom något, hvilket redan inträffat, utan som blott möjligen kunde blifva en följd af förhållandet, föreslår jag den förändring, att orden måtte lyda: ”derigenom fattigvården är betungad i en högre mån, än som må kunna anses motsvarad af de bidrag, som af honom erläggas, må en särskild lattigvårdsafgift kunna honom af fattigvårdsstyrelsen åläggas, icke öfverstigande af hans andel i de allmänna fattig vårdsbidragen.”
Lika med åtskillige talare tillstyrker jag att -J måtte förbytas till —-J-är nog ringa, om man betänker, A ena sidan, den fördel en godsägare kan hafva af ett staltorparesysteine, oell A den andra, den skada, församlingen kan hafva genom de ökade faltigvårdsafgiflerna och den ökade brottsligheten bland en talrik utblottad menniskoskara.
Om hälften tages utöfver hvad en godsägare i alla fall skall bidraga, så anser jag det icke vara för mycket för honom.
För socknen blifver denna afgift i aila fall för ringa; men R. o. Ad. hade då vidlagit en grund, som vore riktig, och hvilken, om den af de öfriga Stånden gillades, komme att bära goda frukter.
Med dessa förändringar, dem jag hemställer till Frih.
Sprengtporten att för sin del medgifva, skulle jag tro alt ifrågavar. redaclion kunde bifallas.
Den siste värde talaren har redan fästat U. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att innehållet af del förslag, som jag afgifvil, ingalunda är sådant, som det blifvit upplättadt af Frih.
Cederström, eller att hvar och en person, som sysselsätter ett större antal arbetsfolk, skall derföre vara förbunden alt vidkännas en högre fa t tig— vårdsafgifl.
Att detta förhållande icke inträffar enligt mitt förslag förr, än han sysselsatt dessa arbetare på ett sätt att fattigvården blir betungad i högre mån genom hans åtgärd, än som motsvaras af hans bidrag, det är en sak, som är ganska lätt att genom debet och credit uppgöra; och då fattigvårdsstyrelsen, om någon styrelse bör vara det, är patriarkalisk, anser jag så myckel mindre vådligt att åt denna styrelse öfverlemna bedöminandet om sättet hvarpå arbetarre sysselsättas, som besvär kunna öfver styrelsens beslut anföras.
I afseende på de af Hr von Hartmansdorff föreslagna redactionsförändringar, har jag emot desamma ingenting att anmärka, utan instämmer således i att ordet "gift” utgår, alt ”betungas’' utbytes emot är betungad, och att l förändras till Gr. af Ugglas, Ludvig:
Då principen redan tyckes vara uttalad genom förkastande af den 10 §:n, och dä majoriteten af Ståndet tyckes vara bugad att förkasta äfven denna, så torde det vara öfverflödigt att tala i motsatt anda, såvida jag ej ansåg mig pligtig, då jag ej kan dela den allmänna öfvertygelse!), alt säga mina skäl dertill.
Denna princip kan betraktas ur 3 synpunkter, den moraliska, eko - D e ii i3 Mars f. m. nomiska och billighetens.
De fleste talarne hafva anfört de stora olägenheter, soni liro en följd af den nu var. författningen ; lii von Hartmansdorff har derpå lemnat 2tne nivcket talande exempel, och likväl hafva nästan alla talarne kommit till det resultat, alt vilja förkasta det förslag, som nu framställes, för att bibehålla det gamla.
Om i förra författningen, i stället för gammal och mindre arbetsför, der stod orklös och krympling, så skulle afven jag vara för densamma.
Hvem bestämmer väl detta förhållande af gammal och mindre arbetsför?
Jo, communen, som skulle emottaga honom.
Gammal är ett relativt begrepp, örn jag ej dermed förstår den som är orklös, och alt vara mindre arbetsför, det kan bero på omständigheterna.
En person kan genom sjuklighet blifva uppsagd från sin tjenst, han söker en annan, vill inflytta i en annan commun, emedan han ej kan få tjenst i den förra; detta förvägras, emedan han är mindre aibetsför; och dock kan samme person, efter någon tid, hafva återfått helsa och krafter, och vara lika arbetsför, som någon annan!
Här är ju fråga om den fattiges fördel ; och hvarigenom befrämjas väl den häst, antingen genom författningen, sådan den befinnes, eller sådan som den föreslås att blifva?
Alt efter i i §tn i detta förslag få skola vilja intaga orklösa och mindre arbetsföra, det faller af sig sjelft; men en sådan person, en gång anlund, måste väl ovillkorligen underhållas af den commun, elit han kommit.
Personer deremot, som stå på den punkt af sin ålder, alt roan kan snart förutse att de skola blifva mindre arbetsföre, vill communen ej taga emot; de sakna arbetsförtjenst inom sina egna communen och kunna ej finna någon inom en annan ; — då säger communen : vi vilja ej emottaga dem, .emedan de kunna falla fattigförsörjningen till last.
Desse personer kunna således icke få arbetsförtjenst hvarken på det ena stället eller det andra, de mäste falla den församling till last, inom hvilken de sednast befunnit sig, då deras arbetsförmåga blef inskränkt, hvarigenom en ekonomisk förlust för denna socken uppkommer.