Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
965 då de förre voro antagne såsom Riksmynt," hvilket ater de sednare aldrig skulle blifva, hvadan de således aldrig komma att medföra något inflytande på Banco sedlens värde.
Samma värde Talare har anmärkt, att Ja mera man lånar, desto mera sätter man sig ock i skuld.
Detta är en sanning, men det vore önskeligt, att den värde Talaren kunnat upp. gifva något sätt att öka förmågan att uppfylla Statsbehofven ulan skuldsättning.
Dessutom vittnar erfarenheten till förmån för systemet, i följd af hvilket den för kort tid sedan aflidne Riksdagsmannen af BorgareStåndet, Litström från fahlund, sorn började snart sagt med intet, efterlemnade. en förmögenhet af 3 till 400,000 R:dr.
Samme Ledamot har föreslagit, att hellre öka Bevillningen.
Man Järner således, att han af densamma ej dräger någon synnerlig tunga.
Vi skulle emedlertid illa uppfylla vårt kall emot våra hemmavarande medborgare, om vi, i stället att minska Bevillningen, hvarpå de kanske gjort sig förhoppning, ökade densamnia.
Jag afråder åtminstone helt och hållet från en dylik mesure.
Det liar blifvit sagdt att England måste utgöra stora skatter, blott för att betala jäntorna på sina Statslån.
Jag tror för min del, att dessa skatter .blifvit långt drygare, om sjelfva skulden skolat betalas.
England hade visserligen hvarken befunnit sig på den punct det nu är, eller kunnat föra så många lyckliga krig, om det icke tillgripit Statslåne systeniet.
Man har vidare anmärkt, att vi hafva Deri 19 Julii f m< ptt alltför ringa rorelse-capital, hvilket andr^ ater ansett icke böra cikas, emedan det inne* fattade en kränkning af capitalisternes rätt.
Just; derföre tror jag
Statsskulds systemet böra såsom en medelväg antagas.
Härigenom tror jag afven den fördel skola vinnas, att då behofvet af Banco-sedlar minskades skulle räntan \ naturlig väg nedsättas, hvilket vöre långt för-: manligare, än att medelst maktspråk bestämma den till ett visst belopp.
En värd Talare har jenvfört detta systeme med Allmänna Ma" gazins-Inrättningen.
Henna jemförelse förslår jag icke.
Het ena var ett sätt att uppköpa spannmål, att utlåna den och att få säden återbetald : det andra ett kraftigt medel att öka sädes-productionen.
Jag anser äfven ränta å ifrågavarande Obligationer nödig, hvarigenom de kunna gå i omlopp utan fond.
En värd Talare har liknat dessa Oblagationer vid en Angmaschin, sorn sätter manga krafter i verket; hvaremot en annan inyändt, att den vanliga säkerhets-ventilen här saknas.
Jag tror oss äga denna ventile uti Nationens garanti af systemet.
Sednare Riksdagars erfarenhet har bevittnat Riksens Ständers omsorg, att uppfylla sina förbindelser, ehuru detta icke alltid kunnat ske efter allas önskan.
Jag har vid detta tillfälle ej mera att tillägga, än att om Ifiksens Ständer med den försigtighet behandla Statsapslagen, som det sker i England och Frankrike, blifva StatsObligationerne ej vanskliga; och jag hyser för min del ej den fruktan, att
Regeringen skulle öka deras antal till oändlighet.
Dessutom har jag tyckt mig Den 19 Julii /- m, $e7. $nna att det ofta går ganska ledigt att göra ökade Statsanslag utan Obligationer.
Herr Hjerta 1 Jag vill icke bestrida den yr-j kade återreroissen, i synnerhet som jag funnit me. tångarne vara delade, antingen ett Statsskuld-system bör införas eller icke, och i förra fallet på hvad satt det bör ske.
Jag anser mig likväl böra upplysa, att Utskotten bestämdt utgått från den öfvertygelse, att Bevillningen ej kan ökas.
Då en Uedamot yttrat', att Bevillning vöre det minst kännbara sätt att utgöra Statsbehpfven; får jag erinra, att i sjelfva verket det väl så kan va-] ra, men att det just är den, som minst gerna utgöres, och detta derföre, att sjelfva namnet deraf tillkännagifver, att den en gång borde upphöra , paktadt det aldrig sker; ty alla våra Skatter hafva varit af sådan beskaffenhet, ehuru de sedermera qvacblifvit, som everldelig skatt, under ombytta naimi.
Det som man anser tillhöra Jördens bördqp öfverklagas mindre, än det sorn okar personens, och man drager hellre det tunga vanliga , framför det lättare nya, sorn läggas på ens skuldror|
För min del anser jag frågan helt enkelt vara denna : kunna vi öka Bevillningen p svar : nej ! då inåste vi lana ; och då frågar jag: hvilka Obligationer böra begagnas?
Härtill svaras att Treprocent-systemet blifvit föredraget, just erne-’ dan det icke är nytt, och kostar två procent mindre än de af Friherre Cederström föreslagna Femprocents-Obligationerne, Det är gifvet ? af t 968 Deri ig Julli f. ra. pär f3e vid uppvisandet betalas, gå de med fullt varde och agiotage , samt förlust för Staten före^ kommes derigenom, och att de ej skulle kunna genast inlösas , då RiksgäldsCoptoiret beständigt har medel inne, och dessutom ett Creditiv på Banken af 500,000 B;dr, öfvergår mitt begrepp, Om än en mängd Obligationer inströmmade , kunde ju nya upplåningar genast ske.
Jag anser deri före förslaget kunna antagas.
Det är förut anmärkt, att vi ej fallit på Statsskulds-systemet, örn man ej utgått från andan af en mynt-reglering, Vi trodde , att nästkommande
Ständer skulle kunna tillvägabringa en mynt-reglering, hva3 dan man måste unpvika en ny sedel-utsläppning.
Man mäste då komma ihåg, att det är en stor skillnad imellan de räntebärande StatsQ.bligationerne och de gamla Biksgälds sedlarne, som äro grum dadé på Bankens credit, .och försämra myntet, Dessa öka elfectivt den sedelstock, som mäste beräknas till inlösen vid en myntreglering ; men de räntebärande kunna fortsatt utelöpa efter densamma.
Herr von Becker, Carl Johan' Utan att inlåta mig i en vederläggning af de skäl, några värde
Talare framställt emot nyttan af ett ordentligt Statsskuld-system, anhåller jag endast få yttra mina egna enkla åsigter af ämnet.
Mig synes, att Staten, liksom enskilde, hör i det yttersta undvika skuldsättning; men då detta icke längre kan ske, börden skuld väljas, sorn medför de lindrigaste vilkoren.
Om vi genom en ökad Bevillning kunde åstadkomma eje summor, hvaraf man för vis» \
Dén 19 Julii f. ml 969
Sa allmänna arbetens bedrifvande är i behof, skulle jag visserligen icke tillstyrka Statens skuldsättande.
Då detta likväl ej är förenligt med landets ställning, då allmänna välståndet synes fly ktadt, åtminstone från I.andsbygden, anser jag det vara gifvit att Treprocents-sedlars införande är den enda utväg, som i närvarande förhållanden med .fördel kan begagnas.
De utgöra blott en temporaire skuldsättning, och planen innebär i sig sjelf ett frö till amortissement.
När de allmänna företag äro fullbordade, för hvilka* dessa obligationer äro inrättade, kan Banken till deras indragande använda en del af sin arliga vinst.
En sådan indragning skall ej eller åstadkomma de våldsamma skakningar, som den af förra Filial Discon* fernes assignationer, emedan denna kom att ske successift.
Jag tillstyrker derföre, att Treprocents sedlarne måtte- införas, såsom Jämpeligare än att öka beskattningen.
Blott en anmärkning har jag att göra vid JJtskottens Betänkande, den nemligen, att Creditivet på Banken bör okas till lika belopp med de utlöpande qbligatiqneine, just för att dymedelst gora all lyftning af detta Creditiv umbärlig för sedel innehafvarne, Derigenom betogs all anledning till misstroende) och de räntebärande obligationerne blefvo begärligare i hvar mans hand, än vanliga Bancosedlar.
T händelse af återremiss, anhåller jag att Utskotten, till vinnande af rättelse i denna punct> ville taga dessa anmärkningar i öfvervägande.
Herr bf Uhr, Gustaf:
Det är ett allmänt; 970 Den ig Julii f. m - erkandt factum, art England uppnått en ovanlig heijel på industriens bana.
Det är äfven en allin ätit antagen förmodan, att skuldsättnings-systemet varit det medel, England användt för att hinna dit, och detta har gifvit anledning till den slutsats, att samma medel hos oss skulle medföra samma verkan.
Det torde således ej vara öf verflödigt, att undersöka, huruvida Englands be7 lägenhet verkligen är lycklig och afundsyärd.
Edr min del tror jag det icke.
Jag vill ej uppehålla mig vid olägenheter, som blott äro tillfälliga; jag vill hålla mig vid, att allt der är drif— vit till största höjd- Det är kändt, att alla näringsidkare der måste till ytterlighet anstränga sina kraffer och speculationer.
J^är nu alla måste göra det, och Fabrikerne äro bragte till dery största höjd, följer deraf, att för detta folk icke är möjligt, att åstadkomma något mera.
Om der erfordras nya resourcer, blifver det svårare att tillvägabringa dem, än hos oss, hvarest allt ännu äp i sin linda, hvarest vi hafva mycket a(t göra, då deremot i England allt, som kunnat göras, redan är gjordt.
Härmed vill jag ej hafva sagt, att Fiäringarne icke böra upphjelpas ; ty det är naturligt, att allt skall vara i stigande; jag vill blott erinra, att den hastiga utveckling, som är en följd af ett Statslåpe system, icke är nyttig.
Det är förmånligare, att Näringarne styras af egna krafter, och att förbättringdme ske i naturlig, väg.
H är har blifvit sagdt, att örn England går under, är orsaken icke statslåne-systemet, utan skulle anledningen bestå deruti, att Continenteq jD*n ig Julii f. m. 97i’ undandrager sig nyttjande af Englands fabrikater.
Men huru har England kommit i beroende af sina egna fabriker annorlunda, an just genom detta systern. * ' - I Friherre Björnstjerna har i detta afseende tander ett föregående Plenum begagnat en mera träffande liknelse, an den han i dag haft angående Angmachinen.
Han yttrade nemligen förra gången att Statslåne-systernet vpre den h tift stäpg, hvarmedelst Stater upplyftas till välstånd och för* kofran; ty häfstången har den egenskap att man med densamma kan vinna nästan huru mycket man vill i ett afseende, till exempel i kraft; men fika mycket sorn man finner i detta afseende, lika mycket förlorar man i ett annat, nemligen i hastigheten
Slå förhåller det sig äfven med Statslån.
En Stat kan genom sådana utveckla en stor kraft för ögonblicket; men som det sker derigenom, att Staten på en tidpunct concentrerar både den närvarande och kommande Generationens för* måga; så förlora genom dem kommande slagteri lika mycket, som det närvarande vinner.
Mina yttranden i afseende på ifrågavarande ämne hafva egentligen gåtf derpå ut, att visa förderfligheten af den priri. eipe, att skenbart öka Statens kraft för ögonblicket genom förökandet af dess skuldsedlar; och derföre gjorde jag en jemförelse med Frankrike.
En Ledamot yttrade, att dessa TreprocentsQbligationen äro att anse såsom Riksgäldssedlar.
Jusf derföre talade jag emot deras antagande, emedan d,e innebära en myntförsämring, hvaruti liggei 97« Den ig Julii f, m. oredlighet.
Om man inbillar sig att dymedelst öka penninge*tillgången för Landtmannen bedra» ger man sig mycket.
De skola stadna inom Hufvudstadens områden hos Cassaförvaltare och andre, som vilja draga fordel af räntan.
Jag ansar det vara narraktigt, att då dessa Obligationer äro bestämde, att vid anfordran infrias med Rikets mynt, tillika gifva detn ränta, för att uppskjuta deras inlösande.
Statsobligationer deremot, om de behöfvas, öka ej, såsom de förra, i verkeligt mynt rörelsecapitalet.
De bära tydeligt stämpeln af skuldsedlar, räntan utvisar det, oclx skul.den måste betalas.
Jag tror, att när
Staten ufgifver skuldsedlar sker det för att lemna fordrings bevis på förtärda capitafer, hvilka Staten i framtiden vill återgälda; men obligåtionerne innefatta ej annat, än bevis på skuld.
Dst är helt enkelt, att örn vi antaga Treprocent systemet, som man kallar clet, skola efter all sannolikhet nästa Riksens Ständer indraga fän. tan, emedan obligåtionerne ära i lika predicament med de gamla Riksgälds-sedlarne, hvilka i början utgåfvos med ränta.
Detta tror jag skulle blifva, för att begagna en värd Tjedamots yttryck, fast i motsatt mening, sista mordslaget på den lilla credit, Riksens
Ständer ännu äga hos allmänheten i financieit afseende..
Den i g JuUi /. ml 973 friherre Björnstjerna :•
Då uttrycket ofta bestämmer meningen, och mångå fästat sig vid benämningen Statsskuld, får jag upplysa, att det lika väi kan kallas ett Statsfordrings-system; ty det är Staten sorn borgar, det är den högra handen som gifver till deri venstra.
Den omständighet, sorn i afseende på Treprocents-sedlarne egentligen är,nyttig, består deruti, att det blifver möjligt för de handlande att utlåna deras Gassa.behållningar mot tre procent, hvarigenom det an£ nars döda capitalet ingår i allmänna rörelsen.
Samma ändamål kunde äfven vinnas, om Riksens Ständer tilläto inrättandet af privata Disconter. jag ej inser någon hufvudsaklig förmon af dessa TreprocentsQbligationers införande , hvilk a x sjelfva verket ej äro annat än Riksgälds-sedlar; hemställer jag, om ej sistnämnde utväg lämpli, gen kunde vidtagas, i anledning hvaraf jag anhåller om återremiss af Betänkandet.
Grefve von Schwerin.-
Blott några ögonblick skall jag uppehålla Ridderskapet och Adeln.
Man har, i anledning af mitt yttrande, attStatslån i en constitutionellstat långt ifrån att vara skadliga, tjena att starkare sammanbinda alla intressen, talat om Larvs operationer.
Men Laws operationer hade icke för ändamål, att införa ett Statslane-system, utan att liqvidera den skuld, sorn Ludvig den Xiy.-des krig åsamkat Statem Hans plan gick ut på att bereda handelsvinst; han narrade Statens borgenärer, att förvandla sina fordringar uti actier i MissisippiCompagnie!; hans operation var ett bed£ägeri.
974 jDen ig Julii f. ni.
'Hufvudsiäiéti hvarföre preventionen möt' inhemska Statslån är så stark, torde böra sökas deri , att då man med ordet skuld öfversatte ordet debet, så glömde man att också öfversätta orden credit, oph saldo.
Orden debet, Credit och saldo uti ett conto, motsvara tecknen plus (--p) minus (—) oell X uti en algebraisk calculX blir detsamma, antingen i den motsvarande storheten finnas plus och minus om harandrä; el er de blifvit reducerade till en.
Det är saldöt som utvisar contos förhållande, och likgiltigt är det, om detta saldo synes i Statens bok* eller det ligger i folkets förmåga.
Ingen Stat bör eller kän få låna, utan att anvisa medel till ränta och afbetalning.
Så snart detta skett, äf lånet icke skuld mera, ehuru det står i hökeri såsom debet.
Oin Statens höcker afslutadeä hvart 2 5:te år, i stället för hvart år, så skutlé Opinionen Om Statslån snart jiisterä Sig.
At ten Statsskuld skall okä sig, i sammå mon som dess folkmängd och sjelfva Stater! växer, är natiirligt; i samma mön
Växa naturligtvis också skatterna.
Men i vida högré proporsition skulle desse senare växa j om lån icke kunde göras.
Likasom växeln -äir liqvidätions-medel emellan aflägsna otter, äro laner! liqvidations*medel emellan generationerna.
Herr af Uhr ■ Jag skall blott tillägga efl omständighet, som jag vid mitt förra yttrande glömde.
Till stöd för den öfvertygelse jag hyser , att man bör vara sparsam med anslag, och fylla de oumbärliga med bevillning, får jag Hen 19 Julli f. m. 97ä åberopa atr, ehvad utväg som i lane-eller skuldsättnings väg vidtages, kommer bördan deraf likväl att drabba alla medborgare i samhället, ehuru ej aila deltagit i besiuten, sorn föranledt sjelfva skuldsättningen.
Den arbetande classen har icke bidragit till anläggningen af Götha Canak och det inåtté väl således
Ock vara billigt, att den slipper bidraga till omkostnaderna.
Herr Grefven och LdndtMaSkalken hemställ, de , om Bidderskapet och Adeln ansåg Statsoch Banco-Utskottens ifrågavarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återemitteras.
Bopades Ja* Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalfien föreslog, att Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, den 2tdra dennes eftermiddagen af. gifne Memoial, som äfven innefattade anmärkningar vid Utskottens Utlåtande i dettaämne, Jnåtte få den nu beslutade återremissen åtfölja; Bifölls.
Bidderskapet octi Ådeln åtskiljdes klockan half ill 3 eftermiddagen.
Lagerheim. gy6
Den ig Julii é. m.
Lördagen den l9 Julii; Plenum klockan 5 eftermiddagen* Företogs , till pröfning Stats- och BancoUtskottens den 21 sistledne Junii under Nio 26 afgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, angående BancoDis-, contens låne-rörelse och de omständigheter, rörande den summa, hvilka ansetts äga sammanhang med allmänna finartce-regleringen* Herr von Qvanten, Carl:
Jag instämmer visserligen uti hvad de förenade Utskotten i början af Betänkandet anfört, att dét vöre bäst, att Banken vöre ifrån ali lånerörelse för Näringarnes bedrifvande; men då den redan uppträdt som förläggare för Manufacturer, Jernverk med flere andra Näringsgrenar, utom Jordbruket, så torde ock tiden vara inne, att härpå fäs^a någon uptnärksamhet.
Alla veta vi, hvilka betydliga lånemedel Fahrisidkare ega att tillgå i ManufacturDisconten, ^ch Jernbruksegare uti JemContoiret.
Det är derföre jag nu vågar föreslå, att Jordbruket ina af den för BancoDisconten an vista - Den 19 Julii e. m 977 vista, summa fa en viss del för sig fastställd, att på Discont-fot, ehuru på annat sätt än hit. tills, utgå.; Det behöfver ej anmärkas, attén jordbrukare, sorn erhåller lån på halft år, icke är dermed belåten, ty genom de idkeliga omsättningarne nödgas han årligen på capitalet inbetala fyratio procent, oberäknadt räntor och provisioner m. m.
Visserligen är räntan, enligt Utskottens förslag, nedsatt till fem procent, men då män vet, att den, som icke är boende uti eller närmast omkring Stockholm, nödgas betala minst en half procent åt Commissionairen vid hvarje omsättning , hvilket sammanlagdt dermed, att räntan betalas förut, gör mer än sex proent; finner man, att vinsten icke är så stor, Dessutom åtgå ofta 8 ä 14 dagar, innan lånansökningen bifalles, och för att icke förlora fatalierne, måste den alltid en tid före förfalioda-; gen inskickas, så att, när tillika postgången afräknas, låntagaren sällan har lånet längre äft fyra a fem månader.
Af denna anledning tillstyrker jag, att ehuru denna fråga hörer till det reglementariska, den dock nu må upptagas, och att, i fall Betänkandet återremitteras, det må såsom anmärkning åtfölja, hvad jag nu haft äran föreslå, att nemligen, yid uppgörandet af det reglementariska, hälften af Discont-summan anslås åt jordbruket, och återstoden åt öfriga Närings?
VI Band. Din Ig Juli i e. nii idkare, samt att i öfrigt länen meddelas pä. eti år med en femtedels afbetalning årligen ät Jordbruket.
Herr Liljestråle, Gustaf, anförde skrift» ligen:
(Se Bilagan K:o i.)
Her Tham, Wollrath?
I anledning af hvad. sorn blifvit nämndt om jordbrukets behof att på ett mera märkligt sätt varda af Disconfen underhjelpt, vill jag visserligen med min rust understödja det gjorde förslaget, men jag tror detsamma dock icke tillhöra det förevarande
Betänkandet elier öfverlägguingen derom.
Detta Betänkande innefattar blott frågan om bestämmandet af den summa, sorn skall i Discontväg utgå af räntan och öfver-räntan å Discont-: lånen, samt af Discont - rörelsens fördelning emellan nenne särskilda ställen.
De förenade Utskotten hafva tydligen anvisat, att till det reglemsntariska hörer allt sådant, som angår Discontbeloppets fördelande, sättet huru det skall användas, huru mycket vid omsätt-s ningar skall afbetalas m. m.
Alla sådana föreskrifter hafva Utskotten forbehållit sig, att framdeles i den ordning Re-] geringsFormfin utstakar, få till afgörande särskildt framlägga*
Vi behofve således icke nu uppehålla oss med någon discussion derom.
Jag kari för min del icke annat än på det
Den 19 Julli e. TÅ. 979 kogsta gilla och tillstyrka Utskottens Betänkande.
Den summa Utskotten föreslagit, att i Disfcont-vag utgå, är icke fullt så stor , som den,’ hvilken vid 1818 års Riksdag beräknades för Bankens lane rörelse, Men ätt denina sistnämnde icke hittills till hela beloppet utgått, har Otvifvelagtigt härledt sig derifrån, att tillfälle till lånens bekommande endast fanns i Stock* holms '
Utskotten hafva ganska rigtigt anmärkt, 'att de lånsökandes aflägsenhet från HufvudStaden ofta gjort det till en omöjlighet för Discont-styrelsen , att tillräckligt känna deras Säkerhet, och sålunda mer än en gång tvungit den, att afslå lån för fullt vederhäftige länsökande:
Och att ytterligare den längre tid, sorn för afståndets skull mäste äga rUhi, innan penbingarne kommit de sökande tillhanda, beröfvat dem en del af förmånen deraf, då de vid hvarje in- och utbetalning fått, jemte proviäioneh , betala ränta för fjorton dagar å tre •yeckor, utan att hafva penningarne att disponera.
Dessa olägenheter skulle iiu genom den föreslagna utgreningen af Discontrörelsen kunt ha i det närmaste afhjelpas.
Hvad döh nedsätta räntan angar, så hai jäg väl hört densamma motsägas i en och annan af de vid Utskottens Betänkande följaktiga reservationer, på den grund att denna nedsättning skulle förleda mången att söka lån titan egenteligt behof, men jag torde dock få fästa uppmärksamhetfen derå, att
Diskonten nui Den ig Julli e. m. mera icke är gjord endast för Stockholm, och de låntagare, som bo i landsorterne få äfven härefter betala mera än 6 procent, då mart, inräknar porto, commissions-arfvode m. nu Jag tillstyrker således, att Utskottens förslag äfven må i denna del antagas.
Den hittills brukliga höga öfverräntan, har varit ganska kännbar; jag tror derföre att
Utskotten med mycket skäl och billighet deruti tillstyrkt en jemnlcning, Väl har jag hört* att denna jemkning skulle förorsaka vårdslös* het hos låntagarne i afseende på inbetalningen af deras lån; men om en sådan vårdslöshet skulle hos en eller annan låntagare förmärkas, synes DiscontDirectionen tillkomma full rätt, att vägra honom nya lån, och detta är ofelbart ett starkare correctiv, än den högre öfverräntan.
Jag tillstyrker på grund häraf* att Utskottens i förberörde måtto gjorde förslag äfvenledes må antagas, och anhåller om Herr Grefven och UandtMarskalkens proposi* tion till bifall af Utskottens Betänkande i he* la dess vidd.
Friherre Boye, Ludvig t Jag är af Herr
Tham förekommen i den erindran jag ämnade göra vid de af Herrar von Qvanten och Liljestråle framställde anmärkningar, på grund hvaraf de yrkat återremiss af de förenade Ut* skottens Betänkande.
Bemälte
Herrar hafva båda fästat sig vid sadana omständigheter, som tillhöra det segle - »lentariska''’ och måhända tillåra. de nu, att vi få ingå i pröfning af sjelfva saken.
Herr Hjerti, Gustaf:
Jag skulle af ettan-’ nät skäl än de förut anförde, våga anhålla om återremiss af Betänkandet.
För min del tror jag nemligen, att den afsigt de sista värde Talarne hafva att befordra jordbrukarens
Säkerhet och beqvämlighet att kunna få lån, enär han behöfver det, alldeles icke vinnes genom Discont-rantans nedsättande.
Jag är tvärtom öfvertygad, att de personer, som bo i den ort, der
Disconten är etablerad, sköla blifva de, som helt och hållet eller till större delen komma att tillgodonjuta rättigheten att begag^ na lånen) ty de äro alltid i tillfälle att anskaffa säkrare namn ■—• säkrare åtminstone i Discont - Directeurernes tanka såsom kände J — och att i tid inkomma med handlingar, Samt såmedelst framför andra sökande åtkomma lånmedlen» Tilloppet af fånsökande skall dessutom ofelbart blifva så stort, att man nödgas inskicka handlingarne månader, innan lå® net utfaller.
Det skall gå som med fastighets® och odlingsiånen, så sénfärdigt att liändtmannéii slutligen gerna torde gifva två procent mera för att utan Uppehåll bekomma det Sökta lånet.
Jag är således öfvertygad, att lika så mycket man nu begär nedsättning af räntan, skall man vid nästa Riksdag begära dess förhöjning* I öfrigt och på sätt jag i min Vid Betan® lande) bifogade reservation anmärkt, kan jag
Den 19 Julli e. m. "* ■sj anse sälten hjelpt genom det att två Bis» cont-Contoir utom Stockholm inrättas.
Det creditiv, som för Götheborg beviljas, blir aldrig så stort, att det icke nästan ensamt af Götheborg s-boer ne och deras närmaste grannar upptages, och deras utvägar, att bereda sig lånerätten skola alltid blifva större, än invånarnes i Wester Göthland och Wermland*
På samma sätt torde det förhålla sig med Mai* mö.
Jag tror det vara långt yigtigare, att bibehålla olägenheterne af den högre, lagliga räntan, än att antaga en lägre ränta, hvars enda förmån blir den, att; de å Discont-orten h.oende låntagarne få deras lån för 5 och ett half procent, och de andre inga.
Herr von Quanten .- Jag kan ej förena migmed Herr Hjerta.