Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Wägar ej Resande anförtro den Skjutsande i annor händelse än här förstrifwet star, brage dä Resande sjelf derom försorg, och äge den stjutfande i sädant fatt rättighet ak sitta bredewid den körande pä kustsätet; finnes der icke rum för mer än kusten allena, äke dä pä annan lämpelig plats. Witt Resande annorlunda färdas, än jatunda stadgadt är, äge dä Gästgifware frihet at ho noin stjuts förmena.
Skutte sä hända, at Resande under wägen betager skjutsande de rättigheter, som dem tillagda äro, utan särdeles och bewisliga anledningar bertil, tcckne dä Gästgifware säLant r Dagboken wid framkomsten til nästa Gästgifwaregård, pä satt r 29.
§. sages eller göre derom anmälan pä annat tjenlrgt sätt, dä Resande, i fall han brottslig sinnes, til Fem Riksdalers plikt befordras statt. §. 16.
Nyttjar resande ridhäst, hwarä ej flere an m person med särstittv' tyngd af twänne lispund färdas ma, bomle oä alltid hälften utöswer den stadgade fiiutslegrn; men Krvnobetjerrler, Förrättningsmän etter riao, uräge icke oä de sadan stjuts nyttja, den mr smbgade förhöjning sig til godo beräkna, wid andra tilfätten. 4!7 Eallen, än da de Gästgifwaregård eller By emellan ej annorledes färdas krrnna. §. r-- För Courier-hästar betalas, antingen de nyttjas til ätande xller ridande, likasom för ridstjuts ofwanföre fastställdt är; och ma ej Courier stjutshäft undfå, förrän han behörigt Courier-past och Bricka fö rctedt har. §. i Ingen mä resa utur Herberget eller Gästgifwaregård, innan han förtäring eller det han Ltnjmit, an» Lingen efter tara eller beting förnöjt Wärdén, wid Sex Riksdaler 32 Ml:rS böter.
Gästgifware äge ock rätö qwarhälla den Resande, urtil dest han redeligen betalt.
Den som genom falskt Past eller annat smek, tager stjuts af Gästgifware eller Allmoge böle Trettiotre och en tredjedels Riksdaler, och straffas för^sweL sit särstilldt, som det är til; en sädan mä ock gripas och i häktet sättas, om han intet hafwer at wederwäga eller borgen för sig ställa kan; sedan döms »vederbörlig Domstol derbsiver. §. i-).
Pä Sön-och Högtidsdagar äge ingen rätt, ak under gudstjenstsn påfordra stjuts, sä framt harr ej som Courier är a resa stadd. H. 20.
Ingen ma emöt ägarens willja, rida eller körs stjntshäst, eller nyttja bät och resetyg längre än ti4 näfta Gästgifwaregärd eller, ombyte wid Tre Riksdal.
16 stilltrs wite, men will Gästgifware eller den skjutsande sig med Resande vm längre wäg förena, ständs §5 4-8 Vem fritt.
Den som alldeles borrttager hast eller redskap, plikte som för annan tjufnad.
Far någon utan at betala öfwer Färjestäder eller Broar, der afgift ar, böle Sex Riksdaler 32 Ml. §. 21.
Gör Resande wald med sär,, blånad eller blodwite a Gästgifwaren, dest tjenstefolk eller skjutsande, plikte den brottslige Sextiosex Nilsdal. 32 skill., och ware ogilldl allt hwad han i samma gerning fär.
Slär Resande dem annorledes eller med oqwädinsord ofredar, ligge det allt i ttveböte.
Samma Lag ware om Gästgifware, dest Tjenstehjon eller Skjutsbonde sadan gerning gör emot Resande eller dest tjenstefolk.
Fordrar Hästkarl af Resande drickspenningar, eller dem oqwädar, plikte Tre Riksdal, r 6 still.
Ofwerfaller han Resande med hot, ord eller äthäfwor, som til waldsamhet (eda kan, umgälle sädant brott med Sex par spö, try stag af paret; tilkommer wäld, ehuru af mindre beskaffenhet eller Hållkarl Resande för annan gang öfwerfaller, öres straffet til Tolf par spö.
Om sa handa skulle, at Gästgifware tredje gängen blir lagligen förwunnen, at haswa öswerfalltt Resande med oqwädinsorö eller annat wald, äge dä Landshöfdingen rättighet at tilsatts annan man, som Gastgifweriet besörjer, pä sätt lämpeligt wara kan.
Sä framt Gästgifware känner sit folks felaktiga förhållande och kan, men icke söker det rätta och framdeles förekomma, sware dä- sjelf för den orätt, hans hjon de »vägfarande göra.
Ej mä Gästgifware L. sin tjenst antaga sädant Hjon, som til otrohets br tt lagligen blifwit förwunnet, eller annorledes wanryk» tm är, wid bot af Tio Riksdaler. —— 4-y §. 22.
Gästgifware eller skjutsande, som icke fortskynda de Resande dä skjutshästar kil hands äro, utan dem vnödigkvis uppehåller, stall ersätta den Resande deu stada, som deraf händer och för hwarje tima, de den Resande salunda hindra, böte sarstilldt för hwarje häst Ätta stilling.
— Til samma bot ware den Resande chrfallen, för hwarje tuna han den Skjutsande uppehåller, sevan han hästar sätt och de hans resetyg förefpända äro.
Färdas
Resande utan förbud, afbide da, i händelse häll - och relsrve - skjutsen ieke är tilstädeS, sa läng tid, Landshöfdingen i hwarje ort, efter särstillda omständigheter, funnit lämpeiigt utsatta, och til Resandes efterrättelse bör i Dagboken wara antecknadt.
Sker efter samma tid något uppehåll i stansens framskaffande , böre Gästgifware eiler Skjutsande som r nästföregående §. stadgadt ar.
Sander Resande förbud at betinga skjuts, görs det strifteliga eller läte Uti Dagboken sädant anteckna ; och besörje Gästgifware at nödig stjutS ä bestämd tid inne är, wid Ätta stillingars bot i timan för hwarje häst, som uteblifwer efter Resandes ankomst til Gästgifwaregården.
Pä Resandes ankomst ware Skjutsande stylvig at utan betalning wänta en kim» efter den tid föresatt ar, kommer da icke Resande, mante dä ytterligare en tima emot ersättning as
Ätt» stillingar för hwarje häst; hwilken ersättning bör genast af den Resande til Gästgifvaren astemnas; men i händelse twist härom pä nägöt sätt emellan Resande och Gästgifware upkommer, antecknar den stdstnamnde sädant i Dagboken, hwarefter Landshöfdingen, i falk han sä nödigt sinner, bör malek genast til wederbörlig
Domstol förwisa; och hasme i sädant fall Gästgifware» icke magt, at wäntepenningarna den Resande afförda, förrän dömdt i mälet blifvit. 42» „ Om med förbud följer tjenare eller annan Person, ware den skyldig at wid hwarje GästgifwareZard betala skjutspenningarna.
I annor händelse äge ej rättighet, at blifwa widare fortställd. k- 24.
Med Gästgifware-Skjuts ma ingen, Eho han wara mä, färdas fortare, an En och en fjerdedels lime pä milen, dä wägarna äro goda, såsom Sommar- och Winteriiden; bestär wägen af djup sand eller stora Backar, färdes dä En och en half time milen.
Körer nägan härdare och det bewisligt ZöreS, böke fem Riksdaler.
Dä wägarna äro djupa och tunga, säfom manligen Höst och Wär, rättes körningen derefter, pä det någon Resande hädanefter med »våldsamt och öfwerdrifwet körande eller ridande icke mä den skjutsande Allmogen befwära; kör Skjutsande sjelf sina Hästar och will färdas fortare än här förestnfwet star, stände det honom fritt, och ware da Len Resande utan answar, för den stada, som deraf tima kan.
Resande stola ock mindst en gäng emellan hwarje vmbpt-ställe, der den Skjutsande för nödigt pröfwar, läka pusta 8 a ic> minuter, som under ofwanstrifna tid inbegripes; förwägras detta, böke Resande En R:dr.
32 still. §« 25.
Der någon sä kör eller rider, at en Skjutsandes Häst af »våldsamhet tager stada, blifwer förderfwad eller dör, kalle dä Gästgifware twänne goda män, som besigtiga Hästen och mäta stadan; hwad Veste pröfva skäligt, utgifwe Resanden, hwarförinnan någon Skjutshäst honom icke lemnäs ma; ätnöjeS Resande icke med den ätgärd som i förestrefna fall widtages, äge dä frihet, at innan twänne månader derefter, söka rättelse genom instämning til weverbörlig
Domstol.
BefinneS dä, at Resande utan »!!-2z.^!2!2U- 42! stal blifwit antastad, njute äter hwad han mäst erlägga, och den som honom obehörigen angripit, böte dubbelt deremot, samt ersatte chtan bewistig kostnad och stada. Förderswar Resande wagn eller, tyg för den Skjutsande ware Lag samma; men om det utan hans eller hans Betjenings förwällande gär sönder, ware dä fri.
Gästgifvaren och alle de frun Skjutsa böra wid Tre R:dr.
16 still, wike, läka de Resande fä dugeliga och skodda Hastar, de der, utan wetter» liga fel och wanarter äro, samt förswarlig fordenstap af Bät, ÄZagn och annat Resetyg, at han obehindrad kan komma lil arman Gästgifwaregård?
Sker annorledes, dä stall saken angifwas och wid behörig
Domstol uptagaS och den sorn derkil wällande warit, plikke som oswanföre sagdt är, samt ersatte den Resande för hinder och stada efter Mätismanna ordom.
Utiemnas
Hastar som äro sä swaga, at de, ester nu stadgad körning uptröttna, söke dä Resande, at genom beting uti närmaste Gärd eller By, hjelpe sig fort, och Skjutsande, ersatte, hwad efter samma boting, uftöfwer lagljg lega betalas. §. 26.
De som bo pä Landet och hafwa egna samt sa mänga Hastar, de til sin resa tarswa, hjelpe sig fram til nästa Gästgifwaregård, och ware bein strängeligen förbudit, at pä Gästgifwaregård inom en mil nära deras hemwist belägen taga Skjutshästar, de ställen likwäl undantagna, som genom särstillda llwkolutioner eller Författningar bertil äro berättiga^; Ej heller ware den Skjutsande pliktig, pä annat ställs än wid Gästgifwaregärden eller det wanliga ställer ä Landswägen, der ombyte i anseende til Gästgifwar e gärdens aflägsenhet, beqwamligare kan ske, hälla de Resande Hästar tilhanda eller skjutsa, annorstädes än lil Gastgifwaregärd, om ej resan för den härdande sig slutar, eller Resande för publicus eller enjkilld» 422 ---! angelägenheter, nödgas wika frän allmänna wägen och den wäg, han färdas, ej obeqwam eller längre ur än til Gästgifwaregården. §. 27. Nli Staderna äga ej heller af Stadens Jnnewäre, andre rättighet til Stadens Skjutshästar, an Läkare, dadé r angelägna ärender stola färdas och sädane Stadens Ämbetsmän, hwille antingen Landshöfdingen eller käaAikratsn bertil finna berättigade, och hwarom dä särstilldt förordnas bör. s. 28.
Ej mäge andre fä ftjuts pä Gästgifwaregärdar an de, som efter denna Förordning och särstilldta kl^soliationer, bertil äro berättigade, hwarföre Läro-Drängar vch Looxvaöräie-Manstap, som ej genom särstilldta past äga tilständ at taga stjuts , stola söka sig fort genom beting; Äfwensom Gästgifware wid answar stola wara förbjudne at obehörige, c.förv affade och misitänkte personer med Skjuts fortställa täta.
Foror af hwad namn de wara ma, stola efter manligheten genom beting fortstassas, undantagande, med Fogel, Ostron eller Hummer, hwarom enligt derom utkomna sarstillda Författningar, Skjuts ä Gästgifwaregärdar nyttjas sar. Z. 29.
Pä alla Gästgifwaregärdar böra wara päliteliga Wägg-ur som kunna utmärka tiden dä de Resande komma och affärdas, de Orter dock undantagna och härifrån befriade, der icke i allmänhet Waggur brukas; äfwensom wanliga Dagböcker genom Landshöfdingens försorg alltid stola wara at tilgä och af Hallkarlen företes, hwaruti noga antecknas de Resandes 42Z namn och (laraÄoie, tiden wid ankomsten och afresall, samt antalet as de H 'star, som nyttjas, medel mera hwa^til
Dagboken föranleder.
Finner G ästgifware eller Resande anledning til klagomål, insöre dem da Kerutt a behörigt ställe; ware den, som för felet angiswes, ock stylvig, at genast anteckna jin mening eller försvar deremot; wägras det, tage dä den klagande Wittnen derpå och ware den til En R:dr.
Z2 stil. plikt förfallen, som Dagbokens ändamål misibn: ar.
Gästgifware ware afven föpliktade wid En R:dr. 32 st. böter, at lemna den Resande siristenge be'yg, hwad tima afresa» ifrän Gästgifwaregården sier., da sädant asfordras. §- 32. Wid hwarje Ting stall Ratten noga efterfråga, huru Gästgifware fullgör hwad honom åligger; warder ö wer honom klagadt, kalle dä Rätten honom straxt in, eller om det ej ste kan, til'nästa Ting, och umg ille han hwad Lag stadgar; rättar han gg ej derefter, kundgöre Landshösdinge derom, och förordne han om Gistgistvenet, som desi Ämbete kräfwer.
Landshöfdingen åligger dessutom at mänadteligen gransta alla Dagböcker, för at deraf inhämta de klagomål som kunna anförda wara, den felaktiga tillaga answar ställa, och befordra rättelse der sädant tarfwas; hällandes den alswarsammaste hand deröfwer, at sa wäl de Resande som Gästgifware och Skjutsstyldigc njuta desi hägn samt de Rättigheter, denna Författning utstakar. §. Z d. Twänne gänger om äret, Höst - vch Wärtid, eller sä ofta Landshöfdingen det pröfwar nödig:, stall KronoBefallningsmännen i orten, pä alla Gästgifvaregärdar, mönstra sä wäl Gastgifwarcns som R.ekarvens Hästar, Kör- och Rid-don, och dcrjamte ofta rilse, at Gästgifware hälla stna Gästgifwaregärdar i laga oro - 424 ning, med snygga Rum och andra för Resande nödiga beqwanilrghöier; om förhållandet hwaraf, Lanbshöfdingkn lemnäs nödig och styndfam vänort, och åge han, i händelse Gästgifvaren staa skyldigheter icke up» fyller, at ester omständigheterna den tredstartde nied böker belägga.
Kronofogde stall ock lemna Gästgifware del af de Syrieföörättningar, som i förberörde afseende hällas.
Nar Resande eller Farande i Städer eller pä Landet mötas, böra de, til hwar sin wänstra sida således wika, at de hinderslöst kunna komma hwarandra förbi, wid Tre Riksdaler, Sexton still, bot för den, som häremot bryter.
Är wägen sä träng, at endera mäste nödwändigt ä sidan, da wike den gående för den ridande, den rivande för den äkande, stirra för wagn, den mindre wagn för den större', den Lomme eller den med folk uti för den med last, och det min-- dre lastet för det större.
Wid tränga broar, wänke Lön, stm först med tecken eller rop blifvit warnad, lil dest den andra farit öfwer, och den som kommer va jämna wägen, wike för den som kommer backen utföre; uti branta backar, dröje antingen nedan eller ock wäje ben undan, forn farer backe upföre; är wägen sä träng, at endera mäste stryka tilbaka, stryke dä den, som mindsta wagn hafwer,. och det beqwäMfigast göra kan. §. 3Z.
Eho som pä ivägar med stillande och ropande eller swordomar gör buller och wäfende, böke, fastän ingen wäldsamhet eller stada timar, En Riksdaler, TretticTwä stilltr men stulls någon uppenbar wäldsgerning eller dräp hända, dä btw den skyldige straxt af de narwarande, eller der det ej ste kan, med Krono-Betjentes tilhjelp efkersias och fasttagas, samt lagförqs och dömas/ 8» 34>
Til desto säkrare befordrande as ändamalet med denna författning, och pä det Gästgifware sä mycket bättre mä kunna gä de Resande til handa, och besörja om deras fortkomst, til Allmogens mindsta betungande, sä bibehalles Gästgifwerierna wid alla ds förmoner och rättigheter, som de af älder ägt och ntt iimehafwa, fäfom förnämligast Roteringsfrihet, der de en sädan hitfils åtnjutit, för Skjutsfärdspenningav- ' nas utgörande och Krögeri-Rättighet; och böra Lands» höfdingarne, dä nya Gästgifwaregärdar inrättas, eller de äldre ej förmå fullgöra de skyldigheter dem älagda ärs, til Kongl. Majtt inkomma med underdänigt förslag, hwad förmäner, efter ortens och farwägens beskaffenhÄ, i förening med gällande Författningar, dem tilläggas eller ytterligare förunnas mä. §. 35.
Til uply swing om alla de skyldigheter, som alrggä, Ej mindre Gästgifware och Skjutsskpldige, än Resande, saint härutinnan stadgade äro, och p» det nägott vkunnoghet derom wid »verkställigheten ej mä förebäras, sä skall et tryckt Exenrplar af denna Förordning alltid wara i Gästgifwarestugan at tilgä, som Gästgifware wid Tre Riksdaler, Sexton skillingars bot, ef mä förwägra Resande och Skjutsande at läsa, vä säd«nt begäreS. §. 36.
Alla böter, som i denna Författning stadgade äiiö, gänge, dä ej annorledes om dem förordnadt är, til twejkiftes, Mälsäganden, Häradet eller Stadett och Församlingens Fattiga emellan.
Föredrogs a nyö Osevnomiö'Utskottets Betänkande of d. 2 angående sättet til Fangars sortskafs sande, hwilket d. 9 i denna Manad bliswit lagdt pä bordet. §4 Grefwe bärner, ääolpli 6äk»n, upläste följande:
Da jag yttrade den önskan, at «t annat sätt ar föra Fängar matte pätänkas, hade jag i synnerhet der» med til föremal at bewara redelig», men enfaldig» medborgare för faran at mot sin willja blifwa brottsliga.
Jag wädjade til den allmänna känslan as mensklighet, jag cslculeraä» pä desi styrka, dä fragan skulle blifwa at medelst en ringa upoffring befria medborgare frän et oförskyldt lidande.
Jag finner at Oeconomie - Utskottet »slculerar pä helt andra grunder, och at der endast warit det Oeconomiska förhållande! som fästat desi upmärksamhet.
Jag kan säledes icke derwid hafwa någon för» bättring at tillägga.
Under det jag nu endast får den äran betyga min erkänsla för den af Utskottet patänkta meikoäen at föra Fångar sjöwägen, hwilken jag tror kan blifwa af ännu »vidsträcktare nytta, da de flera tilänmade Lsnaler och Oommunicakioner emellan Rikets Insjöar en gäng blifwa färdiga, torde jag äfrven fä er. indra at man i England funnit utwäg äfwen at föra dem Landwägen pä ett sätt, som med sakens natur synes alldeles öfwerensstämmande.
Det är at läka ärrett-inrer gä til fots emellan twänne Soldater, som pä witza Strkioner aflösa hwarannan.
Detta torde ätmindstone hafwa den förman ar hos Delinguenrea mindska lusten at wandra öfwer hela Riker.
Jämte detta torde jag äfwen fa hemställa om icke Jägeri-Betjeningen, som pä de flesta ställen sa litet uträttar til Landers fredande för odjur, kunde wid detta tilfälle blifwa satt k werkfamhet för at ätmindstone bidraga at mindska Bon. dens answarighet.
Jag öswerlemnar til Högloflige Ridderskapets och Adelns eget ompröfwande huruwida saken i defia bäda afseenden förtjenar at ater remirrersr til Oeconomie - Utskottet för at deröfwer inkomma med sir krojeÄ; men som Med allt delta, ändamalet llkwäl «j torde blifwa upfyldt, fär jag än widare hemställa, om 4»7 icke denna sak, svm^cksa kan anses som en Lagfråga, äfwen bör blifwa til Lag, Utskottet remikrersä, pa det at detta Utskott marle förestå de förändringar t Lagens rum, hwarigenom saken til sin »verkställighet ansenligen skulle blifwa lättad.
Dä Konungen i Näder täckts bifalla ar detta ämne kom under öfwerläggning, magae jag förmoda at olla de medel, som tjena til winnande af det dermed pasyftade ändamål icke kunnat annat än med desi Höga assigtcr wara öfwerensstämmande.
Friherre HVreäe, babian.
Jag fak harwid uplysningswis nämna, at i främmande länder lärer der wara msreckimlesn, som fangföringen aligger.
Grefwe bärner, Aäsixb 62rso.
I England, som jag anfört til exempel, är det Landt, ALilicsn.
Friherre VVreäe.
Det kan wara möjelkgt, men da Herr Grefwe» wisat sä mycken omtanka för Bondens moral ite, sa borde wäl dep samma äfwen gälla för Soldatens.
För öfrigt tror jag, at dei är mycket kättare ak i sädana ämnen skrifwa, an werkställa.
Grefwe lVlärner, 6srk.
I anledning af Herr Grefwe törners hemställan, om ej detta mäl kunde lil Oeconomie-Utskottet aker remitteras, sar jag, såsom Ledamot deraf, den äran tilkännagifiva, at Utskottet efter öfwerläggning härom ej funnit sig kunna förestå annat, an Betänkandet innehaller.
JägeriBetjeningen tror jag för min del fangföringen e; läm. peligen kunna aläggas.
Beträffande frägan om målets rsmirkersncle til Lag-Utskottet, är det kt ämne, som beror pa Högloft.
Ridderskap^- och Adelns eget godtstnnande.
Friherre ksIblkLlci, ^äsm.
Jag kan ej xonlormsrs mig med hwad den warde Ledamoten i sit viLtämsn upgifivjt, at Soldalen skulle föra fångar, men jag contvrmersr mig med honom i hwad Jäge» ri.
Betjeningen angar, i sa matto, at om någon fråga, salom jag har härk omkalas, upstar em KronoSkogars försäljning, hwarigenom Skogswaktare - Bo« ställen hlefwe lediga, nägsa utwägar da kunde widtagas lil fortffaffande af fångar.
Grefwe V/Iärnsr, ^äolxil, Söran.
Dä jag nämnde hwad utwäg ril fangarv förande i England är widlagen, war det ej min mening, at mara Jndeidta Megementer skulle dermed besväras.
Jag har blott upgifwit det såsom er exempel huru det gar til i andra länder och för at bewisa, det urwägar torde finnas, dem Oscongmie-Utskottet til äfwentyrs icke pätänkt.
Herr Lillberg, I^reärie Otto, Jag för min del anser verta mål skr mindre betydande, men efter fragan en gang är wäckt, sa skall wal något svaras.
At lVlilirsirsn finge befattning med fangars förande, det skulle kosta för mycket.
Hwad äter Skogwaktare yngar, som tjena för 7 a 8 platar, önskar jag, qt veu sednare tilökmngen af dem wore alldeles borria:
De yro mindre nyrtige för Skogarna.
At föra fångar Sjöwägen, dek gär intet an:
Hwem wille taga en tjuf om Bord?
Allt derföre är min kanka denna, at sedan fängen är fastläst, förblifwcr det efter förra manligheten
Med mindsta kostnad genom Fångförare» förrattadt.
Hans LxceNence Herr Grefwen ock Janhr - Marskalken gjorde propoluion kil bifall pa Oeconomi--Utskottets Betänkande, hwilken med Ig Uplastes följande af Herr IVläjoren Zillberg ingisna Lilsmorial: Odmnckt klemorial.
Som Riksens Ständers ftrn^ue föobliswer hädanefter, som hirrils warit, enligt ss. §.
Regeringsformen, under deras egen ggrsnvie och wärd; skolandes förmas, kas efter de Keglomemsr och Stadgar, som redan gjorda äro, eller ännu af Riksens Stander gjöraS kunna.
Alltså och emedan alla Författningar, som icke röra Grundlagen, tala förbättring, efter riden och omständigheterna, ty anser jag för min del, at för Lamjuons mera säkerhet, såsom ock besparing i framtiden, nyttigast wara: i:o At hädanefter allenast syra L-mca - Fullmägtige antagas, hmilks hwarje Z:ne ar ombytas, pä det andre, som ingen kännedom om LLnco-Wcrket äga, mage derom blifwa kunnige. 2:0 At de Illim^uetrer, hwilka tilsörene en eller annan (lommilUri: warit ombetrodda, böra hädanefter sta endast och allena under Fullmägtigas ward och answar.
Z:o kievilionsn rui Zangusn bär ske efter manligheten, da ingen Riksdag infaller, men icke pa lika satt som förr, ak Oepurer3äs pödgas resa 50 ä 6o, til izo mil fram och aker, för at fullborda keviston, hwarigcnom resekostnaden allena för Lmgnon blifwer ansenlig stor, utan sä, at det kunde ske af Stockholms Stads Jnnewänare, sä af (l«l> legiér, som andre Ledamöter berti! blifwa utsedde, hwit, ke äro wäne wid räkenskaper.
Med detta mic !V!emc>. ris! anhaller jag fa wanda mig tll de öfriga lvsspeKrvs Standell» k.
Ollo Lillberg. sades pa bordel Föredrogs et frän Riddarhus-U-skottct iukemnatztz PetMkande af ben i?>
Mast, rörande öis^ Rtwu sf dm under Riddarhus-vireÄionens förwaltning stående sti kallade Adeliga csäskre.
Skolans ionä.
Uplastes et af Herr Landshöfdingen E/IIsnaälar inlemnade sa lydande: Wördsamt ASemorisI!
Hindrad af trägna Ambelsgöromäl, at pä någon <id sä biwista Högloft. RidderstapekS och AdelnS öfwer, läggningar, och personligen framlägga et af mig försåt, rädt krojeLk lil Bewillningens utgörande, täcktes Hög»välborne Herr Grefwen och Landtmarskalken, samt Högloft.
Ridderjkaper och Adeln tilläta mig at härjämte fä öfwerlemna det samma.
At skatta til Staten är ek Onus, hwarilran ingen »vältänkande lärer willja undandraga sig, dä dest andel bidrager til uprätlhallande af det gemensamma Fosterlandets styrelse, Oeäir och försvar; men detta Onu, kan bllfwa mer eller mindre tryckande, allt efter som der fördelas emellan de Lonrribuersncle pa mer eller mindre billiga grunder.
Af hurudan beskaffenhet de hitintils följda äro, har sag
Uti ingre5ten as mit förslag sökt Utweckla.
Om de af mig upgifna äro med billighet närmare Hfwerenestämmande, och finnas antagliga, sa har jag Wumstt mit ändamål.
At Vewillnings-Utskottet icke kan inlåta sig » näHvn hufrvudsakelig befattning, innan Bewillning^-Sum» mqns belopp as Riksens nu församlade Ständer blifmit fastställd, är tydekigt; men, efter min tanka, kai» aldrig mellantiden nyttigare anwändas, än til utrönande af de häktmisaste grunder til en Bewillnings utgörande, samt M krozeg af en Bewillnings.
Förordning, sa tydelig -------- 4Z, och klar, at hwarken anmärkningar eller förklaringar behöfwa äga rum. Wid flera Rikedagar har det blifwit pätänkr, huru CgpikLlilisn skulle kunna blifwa hugkommen wid en beskattning.
Alla hafwa kommit öfwerens om billighete» deraf, men derwid har der stadnat.
Manne de inkast, som göras om 6reäiren8 besarade förfall, om LspilLliKens fintlighet at hwälfwa sit åliggande pa Lantagaren, arv af sä alfwarfam beskaffenhet, at de för ewigt skola befria fran allt deltagande t en Beskattning den, som i stillhet pä sin badd ser Lismenrerns sammansvärja sig at förstöra den idoge Landtmannens skörd, at genombryta Bergsmannens Damfäste», eller sätta dest Hamrar i owerksamhet, och ända pä utsatt dag fordrar sin Ränta?
Mil förslag leMnar den skyldige, hwars Lreäir icke lider deraf, at hans Zäld blifwer bekant, en utwag at undslippa erlägga 6onrribukion för den del af desi Inkomst, som atgäc til Inrereslsnr bestridande, hwilket synes mig rättwist.
Den ater, som rörer sig med andras penningar, hwars omständigheter och Lrsäir fordra, ar beloppet af dest skuld skall wara okändt, har den utwäg at förtiga sä stor del deraf, som han sjelf sinner nödigt för sin Lrsäil, uprätthällande.