Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För det första anser jag att motionen icke af Utsktn blifvit egentligen upptagen till besvarande, såsom motionären åsyftat, nemi. en aflöning för fjerdingsmännen.
Derpå hafva Utsktn icke svarat, utan blott tillstyrkt, alt säterier samt rånell rörs-hemman må deltaga i samma skyldigheter i afseende på fjerdingsmanna-bestyret, som öfriga hemman i riket.
Den siste talaren har upplyst, att detta besvär egentligen hörer den oprivilegierade jorden till, och går i tur.
Men lagen stadgar bestämdt det undantag, att der icke sådan oprivilegierad jord finnes , der skall den privilegierade jorden deltaga i samma bestyr.
Således händer det verkligen, att lill och med säteriägare, — specielt känner jag att D t u 14 O c t o b c r c. m. 3i3 det sker i Blekinge län, — få sig ålagdt ett sådiinl fjerdingsmanna-bestyr.
Det utöfvas naturligtvis icke af dem personligen, ehuru de äro personligen ansvarige för tjetistens bestridande.
Då man nu inom Utsk:n bestämdt förklarade, att ifrågavar. befattning utgjorde en communalangelägenhet, och att man ansåge sig hedrad af detta uppdrag, så ansåg jag mig pligtig att emot en sådan tanke mig reservera, emedan jag anser alt, långt ifrån att vara en communal-angelägenhet, denna fjerdingsmanna-befaltning egentligen är att vara en underordnad tjenare åt länsmannen, och jag kan icke inse att en communal-angelägenhet någonsin bör ställas under en länsmans order.
Deremot skulle jag på intet vis neka att frivilligt deltaga i en sådan tjenstemans aflöning, så mycket mindre, som jag redan gör det såsom säteriägare, och jag tror mig känna , att inom Stockholms län det i allmänhet så tillgår; men jag får ytterligare upprepa, att, långt ifrån att.anse mig hedrad af af ett sådant bestyr och ett sådant val, skulle jag bestämdt afsäga mig detsamma, ifall det skulle falla på min lott.
Ehuru jag tillhör Ekon.Ulsk. har jag icke varit närvar., då detta betänk, beslöts.
Jag har således icke kunnat reservera mig deremot.
Jag förenar mig nu i den reservation, sorn Frih. von Krasmer afgifvit.
Jag gör det med så mycket mera skäl, som, i likhet med hvad Gr.
Horn nu erinrat, Utsk:n hafva utlåtit sig i en helt annan anda och riktning, än motionen afser.
Motionären begärde, att hemmanen skulle deltaga i afiöningen.
Utskln hafva tillstyrkt, att de skola deltaga i tjensten.
Jag tror äfven, alt detta vore emot de privilegier, som åtskilliga jordnaturer från längre lider ägt.
I Skåne äger ingen fjerdingsman lön, men deremot äro fjerdingsmännen under de år, de bestrida tjensten, fritagne från en del af de onera, som åtfölja kronohemman.
Skulle nu fjerdingsinanna-tjensten läggas på säterierna, så kunde icke dessa säterier komma i åtnjutande af den lindring i onera, som är fjerdingsmän för kronohem nan medgifven.
Jag delar icke Utsktns tanke, att denna tjenstebefattning är ett munieipalbestyr.
Den är allmänt känd såsom en handräckning vid offentliga myndigheternas åtgärder, som icke någonsin kan eller bör ligga inom municipal-bestyren.
På dessa grunder afstyrker jag bifall till Utsk.-ns betänkande.
Då de sammansatta Utsk:n kallat fjerdingsmanna-befaltningen för ett municipal-bestyr, hafva de icke saknat allt stöd för en sådan mening; tyden grundar sig på den klara ordalydelsen af K.
M:s nåd. förordning ang:de dessa tjenstemän.
Detta oaktadt vill jag visserligen medgifva, att änskönt det verkligen står i K.
M:s författning, att de äro communal-tjenstemän, kan man göra en anmärkn. emot riktigheten deraf, så vida de skola be - 3*4 D « n i4 O c l o b e i e. m traktas såsom varande i den ställning att uteslutande vara länsmannens biträden, som han kan använda huru som helst.
Men correctivet emot detta torde få sökas i en annan instruction för dessa tjenstemän, äfvensom i sättet för deras tillsättande; ty om de skola på förenämnde sätt anses, så erkänner jag det icke ens vara lämpligt, att skyldigheten roterar emellan hemmanen, utan då böra de alltid vara aflönade personer.
Det har blifvit sagdt, att Utsktn icke riktigt upptagit motionen.
Utsk:n hafva icke här ansett sig böra stadga någon ny rättighet, utan trott sig göra rättast i att ordagrannt följa lydelsen af nu gällande författning, endast med den skiljaktighet, alt man deri tillagt säterier, rå- och rörs- samt insockne-frälsehemman, i stället att förut endast frälsehemman varit ålagde att med den oprivilegierade jorden deltaga i detta bestyr.
Ehuru jag har äran vara ledamot i ett af de 2:ne Utsk., som afgifvit della betänk., har jag likväl icke deltagit i det förevar, ämnets behandling.
Om jag det gjort, så hade jag visserligen icke underlåtit att söka bestrida den åsigten, att fjerdingsmanna-tjensten, sådan den nu i allmänhet uppfattas, är eller någonsin kan blifva ett communal-bestyr.
Jag vågar yttra, att de, som framställt denna tanke, icke gjort sig reda för, hvarken hvad ordet communal-bestyr verkligen betyder, eller hvad det bör betyda.
Fjerdingsmännen äro efter nu antagen vana, om det också icke ursprungligen skulle grundas på någon författning, icke annat än kronobetjeningens handtlangare, och det vore efter min tanke både det mest skadliga och orimligaste, som kan tänkas, om man lill sådant ändamål ville försöka att utbilda communal-institutionerna.
Dessa måste slå på en helt annan grund, måste hafva ett helt annat, både högre och inre syfte.
Emedlertid lärer man få medgifva, att om icke länsmännen skola till antalet betydligen ökas, eller erhålla betydligare löneförmåner, än Ständerne vid denna riksdag beviljat, så äro de i behof af ett sådant biträde, som nu lemnäs af fjerdingsmännen.
Jag tror då, att man bör se till, alt det kan erhållas på något annat sätt; ty jag anser att den nuvar. fjerdingsmanna-inrättningen, långt ifrån att böra utbildas, bör afskalfas.
Jag uppfattar ej fjerdingsmanna-befattningen såsom ett communal-bestyr, utan såsom ett besvär, lagdt på skattejorden, i likhet med så många andra densamma vidhäftade bördor, närmast jemförligt med den skattehemmanen ännu åliggande dagverksskyIdighelen.
Likasom dessa hemman äro skyldige att årligen utgöra ett visst antal dagsverken, så hafva de äfven blifvit ålagde att i tur, hvartdera under en viss tide— rymd, jag tror ett år i sender, antingen genom hemmansägaren sjelf eller genom något hans tjenstehjon, för hvilket iian ansvarar, ombesörja de ärenden, som kronobetjeningen
Den i4 Odobc r e. m. 3j5 åt denne s. k. fjerdingsman öfverlemna!-.
Jag anser att det är förnedrande, att den frie medborgaren skall utgöra dagsverken.
Jag anser alt denna skatt måste få upphöra.
Af samma skäl önskar jag att fjerdingsmanna-besväret mätte upphöra, och att man i dess ställe måtte bestämma någon lämplig afgift, lör hvilken ett sådant biträde, som erfordras för kronobetjeningen, kan hyras eller legas, och i fråga om deltagande i denna afgifts utgörande kommer jag alt rösta för alt jord af alla naturer må dertill vara skyldig.
Jag anhåller att dessa mina tankar mätte lå åtfölja återremissen, för den händelse att jag icke råkar vara tillstädes, då detta mål kommer att undergå förnyad handläggning i de sammansatta Utskotten.
Jag hade äran anmäla mig innan Hr von Troil yttrade sig, och får nu förklara, att jag till en del är af honom förekommen.
Jag anser, att krono-fjerdingsmännen äro den sista utgreningen af Styrelsen.
Styrelsens åtgärder gå uppifrån och ner.
Då deremot communal-bestyren gå nerifrån och upp, så skola de naturligtvis af Styrelsen mötas och bispringas. [ den ort, jag bebor, äro flere fjerdingsman aflönade, men, der de icke hafva någon lön, är en sådan befattning en verk lig pecuniär eller penningeuppoffring, som ålägges dem, li viIka ej sjelfve kunna förrätta fjerdingsmanna-sysslan.
Jag anser derföre, alt det vore alt ålägga dem en ny skatt, om man ville pålägga äfven säterier samt rå- och rörs-hemman denna skyldighet.
Det är billigt, att sista utgreningen af Styrelsen är aflönad, likasom de andra, och det hela skulle vinna på att allt behandlades efter samma princip och efter systeme.
Jag föreslår afslag å betänkandet.
Det är i anledn. af Hr von Troils yttrande om fjerdingsmanna-tjenstens beskaffenhet, som jag begärt ordet, för att få för R. o. Ad. vördsamt tillkännagifva, att fjerdingsmannnen är polistjensteman inom hvarje socken.
Hans största och mesta befattning är handräckning åt socknens innevånare.
Till honom lemnar man lösdrifvare, om sådane anträffas.
Honom skickar man i bud för allmänna bestyr.
Honom anlitar jemväl kronobetjeningen att vid sina förrättningar såsom vittne tillstädesvara, att handräckning dervid meddela, att emottaga våldsverkare, som gripas, och dem lill häktet afföra.
Der äro fjerdings mannens functioner.
Han är Socknens polisbetjent, i första rummet, underkastad kronobetjeningens öfverbefäl, i det öfriga, till socknens innevånares bit rade.
Jag anhåller att fö revar. betänk, måtte framställas lill afslag och ej till återremiss.
Det lärer vara otvifvelaktigt, att fjel dingsmanna-befattningen, till följe afen stigande civilisation och ökade embetsmanna-bestyr, tagit ett 3j6 Den 10 Octo ber c. ra. helt annat omfång, än den från sitt ursprung haft.
Om här nu vore frågan, mine herrar! att bestämma huru fjerdingsmans-befattningen borde inrättas och aflönas, så skulle jag utan tvekan biträda Hr von Troils yttrande i ämnet; men jag föreställer mig, att nu är frågan att behandla det betänk.
, som här är föredraget, nemi. huruvida den jord, sorn för närvar, icke deltager i fjerdingsmanna-bestyret, bör deri deltaga eller icke, huruvida det är förenligt med rättvisa och billighet eller icke, huruvida det utgör något ingrepp i äganderätten eller icke.
Första frågan lärer vara så utredd, den någonsin kan blifva, genom Frih.
Cederströms sednasle yttrande, att fjerdingsmannen är egentligen en socknens tjensteman, eller ett biträdeinom socknen för åtskilliga bestyr, men tillika användes af kronobetjeningen i högst vigtiga värf, såsom att till och med uppbära innestående kronoutlagor och böter, verkställa förpantningar m. fl. sådana bestyr, hvilka svårligen kunna i tur af hemmansägarne i socknen uträttas.
Här har blifvit yttradt, att inom sådana socknar, der krono- och kronoskatte-hemman finnas till så ringa antal, att de icke gerna kunna bestrida fjerdingsmannatjensten, böra frälse- samt rå- och rörs-hemman, såsom jag tyckt mig hafva hört, äfven vara besvärade med denna tjensts bestridande.
När så är, och när här blifvit af Frih.
Cederström, efter min öfvertygelse, ganska riktigt ådagalagdt, att här icke mera är frågan 0111 några Stånds-privilegier, sedan R. o. Adis besittning af säterier icke längre utgör ett dess privilegium; så anser jag, åtminstone för min del, att ett sådant privilegium ingalunda med rälta tillhör den privilegierade jorden.
Jag föreställer mig, alt det måste af hvar och en inses, att det är en stor, en skrikande orättvisa deruti, alt om en hel socken är i behof samt har nytta och gagn af fjerdingsmannen, likväl vissa hemman, hvilkas belopp kan vara betydligt och kanske stiga till ^:del af hela socknens hemmantal, skola vara befriade från allt deltagande i ett så beskaffadt bestyr.
Jag tror icke, att ett sådant förhållande instämmer med tidernas begrepp om och fordran på rättvisa och billighet, och på denna grund anhåller jag om R. o. Adis bifall till betänkandet.
Det kan icke undgå att förundra mig, att en min motstående vän, som sjelf är possessionat, kunnat misstaga sig till den grad, att han ansett fjerdingsmannen vara socknens tjensteman.
För att vara socknens tjensteman skulle han väl åtminstone lyda socknens chef, som är pastorn, hvilket han ingalunda gör.
Han lyder länsmannen, och när pastorn har något inom socknen att utföra, så är det med sina sexmän han manövrerar, och ingalunda med fjerdingsmannen, hvilken, såsom jag nyss anförde, i min tanke är sista utgreningen af länsstyrelsen.
Jag fortfar att yrka afslag på betänkandet.
Den i/, Octo ber c. ra. 3»7 Hr von Hartmansdorff:
Lika med Fril).
Ridderstolpe bestrider jag den meningen, att fjerdingsmannen skulle vara socknens tjensteman.
Han är det ingalunda, likaså litet som länsmannen eller kronofogden äro det; utan lian ar, på sätt nyss nämndes, den sista utgreningen af länestyrelsen.
Han motsvarar på landet ungefär hvad polisbeljeningen utgör i städerna.
När nu förhållandet är sådant, förefaller det förunderligt, huruledes 2:ne Utsk. kunnat förvexla egenskapen af polis-författning och municipal-bestvr.
Dessa saker höra alldeles icke tillsammans; och en sådan för v i I leise lärer icke hafva kunnat uppkomma på annat sätt, än till följe af den gamla stadgan, att det går i tur emellan skattejordens innehafvare att fullgöra detta bestyr.
En sådan författning ur, efter mitt förmenande, till sin grund oriktig.
Våra lagar innehålla i allmänhet att ingen kan tvingas till någon tjenstgöring, utom till fäderneslandets försvar.
Är det då skäl, att innehafvare af skattejord skola vara tvungne att bestrida en tjenst emot deras vilja och ofta utöfver deras förmåga?
Jag har haft sådan erfarenhet.
Då en fjerdingsman måste inkallas till cancelliförbör för underlåtenhet i sina skyIdigheters uppfyllande, sade han vid förhöret helt öppet: ”Jag kan icke skrifva, huru skall det då vara möjligt för mig att uppfylla de skyldigheter, som mig åläggas.
Jag har icke råd att hålla en annan i mitt ställe.
Hvad skall då blifva följden annat än mitteget förderf.
Under sådant förhållande är det obilligt att, på sätt man vid denna riksdag yrkat, icke betala personer, som utöfva kronofjerdingsmans-befattningen, ulan ålägga henne personer, som dertill hvarken hafva förmåga eller förmögenhet.
Lika obilligt som det är, att fordra en sådan tjenstgöring af en stackars bonde, hvilken icke kan skrifva och jemväl saknar penningar att betala en annans biträde, lika olämpligt vore det att fordra sådant af mången annan, som kanske ej vore i bättre villkor, t. ex. en f. d. landshöfding, som hade ett litet hemman.
Om bonden vore för litet van alt skrifva, så torde den som varit K. befallningshafvande, befinnas för mycket van att styra, för att villigt utföra de ringaste verkställighetsåtgärder.
Det öfriga rörer frågan hvem som skall betala f]erdingsmännen.
Jag är af den mening, som jag tror att Hr von Troil yttrat förut, att fjerdingsmännen böra aflönas af Staten och icke af den ena eller andra hemmansägaren.
I det fallet böra säterierna icke åläggas någon ny beskattning, ulan utgöras efter de allmänna grunder, som för bevilln. eller andra skattebidrag i Riket gälla, då säterier samt rå-och rörs-hemman få deltaga i denna utskyld på samma sätt som i bevil 1— ningen, men icke annorlunda.
I sådant skick , som målet nu förekommit, ser jag icke att dervid är något annat att göra, än att ogilla betänkandet.
Jag tager mig friheten att anhålla 3i8 D e 11 14 O c t o b e r c. m. om herrarnes uppmärksamhet på svårigheten att ingå i en öfverläggning, deri motslåndarne framkomma med helt och hållet andra ämnen, än som aro i fråga.
Jag kan icke begripa , hvarifrån Hr von Hartmansdorff vid delta tillfälle henitar sin argumentation i afseende på obilligheten och olämpligheten af fjerdingsmans-befatlningens tillvaro i dess närvar, skick.
Vöre frågan derom, mine herrar! skulle jag icke tveka ett ögonblick att biträda Hr von Hartmanssdorffs nu yttrade åsigler, emedan jag i detta fall delar dem helt och hållet; men åtminstone har jag uppfattat det nu föredragna betänk., som bör utgöra föremål för öfverläggningen, alldeles oriktigt, om här är ringaste fråga om huru sjelfva fjerdingsmanna-befattningen borde construeras eller ändras, hvaremot här, efter min uppfattning, endast är i fråga på hvad sätt, under fjerdingsmanna-befattningens nuvar. skick, med aflöningen derföre bör förhållas, eller huru med turen för dess bestridande bör förfaras.
Jag kan ej förstå annat, än alt detta måtte utgöra ett communal-bestyr.
Man må argumentera så mycket man vill, så är det dock ett bestyr, som går i tur emellan socknens hemmansagare personligen.
Det måste då vara ett communal-åliggande, efter det är för socknens räkning, som hemmansägarne åläggas alt bestrida en sådan befattning, eller att, i stället att personligen utöfva den, besörja aflöningen för någon annan, som öfvertager bestyret.
Nu är frågan, huruvida, under ett sådant förhållande inom socknarne, det är billigt och rättvist eller ens klokt, om jag vågar så uttrycka mig, af den privilegierade jordens ägare, att vilja ännu undandraga sig deltagandet i ett så beska flad t besvär, för att, så länge detta ännu räcker, låta det hvila helt och hållet på skaltejordens ägare, så att bördan för denna jorden måste blifva så mycket tyngre.
Det är derom, som frågan för närvar, malte vara, så framt jag ej helt och hållet misstagit mig om densamma, och det är på grund deraf, att jag ej kunnat uppfatta Utsk:ns betänk, annorlunda, än att det åsyftar att ålägga ägare af säterier samt rå- och rörshemman ett deltagande i fjerdingsmans-besty ret, hvilket de hittills icke varit underkastade, som jag hoppas af R. o. Ad:s billighet, att betänk, måtte bifallas.
Inom de sammansatta Utsk:n Ilar äfven jag deltagit i det beslut, som betänk, visar.
Jag var visserligen af den tanken, att fjerdingsmanna-bestyret icke borde gå efter tur, utan alt hvarje commun borde aflöna sin fjerdingsman; men då jag äfven fann, att detta var ett communal-bestyr, ansåg jag det vara rättast, att öfverlemna till hvarje commun, alt sjelf bestämma huruvida befattningen skulle gå i tur, eller i annan ordning bestridas.
Jag vill blott upplysa hvilken orimlighet det skulle vara, Olli Den i4 October e. m. '329 'örn liti en socken, hvarest, såsom der jag bor, finnas 44 mantal, hvaraf endast 4jj mantal äro skyldiga att bestrida detta bestyr, dessa 4i mantal fingo ensamma detsamma ombesörja
Om icke vi öfrige skulle deri deltaga, så torde herrarne finna, att det skulle blifva högst betungande för dessa hemman.
Således torde både rättvisa och billighet fordra, att de andra hemmanen deruti deltaga, och de göra det effectivt; äfvensom jag tror att inom hela Stockholms län icke finnes någon församling, der icke de privilegierade hemmanen frivilligt ingått på ett sådant deltagande. jag vet då icke hvarföre raan ej kan ovillkorligt stadga hvad som redan effectivt existerar, ehuru icke såsom någon skyldighet.
Jag får således för min del begära bifall till Utsk:ns betänkande.
Sprengtporten: Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag fullkomligt i den mening, som jag äfven tror mig hafva yttrat, då jag förra gången hade ordet, att, såvida fjerdingsmanna-befattningen skall fortfara, sådan den nu är, det vore lämpligast att denna befattning innehades af en person, som vore afiönad af församlingen; men jag får Fasta samme talares uppmärksamhet derpå, att Utsk:n icke baft någon den ringaste anledn. att upptaga denna del af frågan, och att, om Utsk:n gifvit en sådan utsträckning åt motionen, den anmärkn., enligt min tanke, hade varit grundad, alt
Utsktn befattat sig med en fråga, som icke varit remitterad.
I afseende på frågan om beskaffenheten af fjerdingsmanna-befattningen, har jag redan yttrat, att det ar med stöd af förra Ständers yttrade åsigt i ämnet och den derom utfärdade författning, som Utsktn betraktat denna befattning såsom ett communal-bestyr.
Det beror i öfrigt på hvars och ens begrepp om communal-bestyr, om man anser den mer eller mindre vara ett sådant.
Att den är ett polis-bestyr vill jag icke bestrida; men om man uppfattar communal-bestyr från den åsigt, som derom gjort sig gällande i de länder, der man har ett riktigt begrepp om communaloeh municipalväsende, så utesluter icke begreppet af polisbefattning, att den äfven i visst afseende kan vara ett communal-bestyr.
Såvida icke meningen är att framställningarne i afseende på sätt att utöfva fjerdingsmanna-befaltningen, hvilka kunna åsyfta utfärdande af förändrad instruction, skola betraktas såsom en ny motion; så skulle, jag tro, att anmärkningarne icke böra föranleda någon återremiss, då det endast är i fråga, huruvida man vill bifalla, att säterier samt rå- och rörs-hemman, på samma sätt som frälse-hemman vid sista riksdagen, åläggas skyldigheten alt deltaga i delta onus, eller om man vill att de derifrån skola vara befriade.
I förra fallet torde R. o.
Ad. vilja bifalla betänk., i sednare fallet kan icke den rådande meningen gifva anledn. till annat än afslag. 14 h. 4^ 33o Den i4 October e. m.
Jag uppträder ånyo, för att bestrida att fjerdingsmanna-tjensten är en cornmunal-befattning.
Jag lägger vigt derpå.
Jag medger att han är på gränsen emellan de offentliga myndigheterna och communal-beslyren, men just derföre bör denna gräns noga bestämmas.
Jag kan icke säga, om det är på grund af någon författning; men åtminstone är det på grund af praxis, som inom det län, hvarifrån jag är, iakttages, att otn någon, som är ålagd att vara fjerdingsman, skaffar en annan karl i sitt ställe till tjenstens bestridande, så får denne icke bestrida tjensten utan fogdens samtycke.
Nu frågar jag, om man kan blanda ihop en sådan tjenst med de göromål, som tillhöra en cominunal-befattning.
Vi hafva yttrat oss här om fjerdingsmannens tjenstebefattning.
Detta hörer dock, efter min öfvertygelse, icke till ämnet.
Här är endast fråga om, huruvida säterier samt rå- och rörs-hemman skola contribuera till aflöning för fjerdingsmannen; d. v. s. skola vi pålägga dem en beskattning hvarifrån de hittills varit befriade?
Jag tror icke, att Stats- och Ekon.Ulsk:n, lika som ej heller Ständerne i den form, hvarunder denna fråga förekommer, kunna pålägga en sådan ny beskattning, hvarföre jag tillstyrker afslag å betänkandet.
Hr von Hartmansdorff har orik tigt uppfattat mitt sednare yttrande, så lill vida, alt jag visserligen aldrig tillstyrkt, att fjerdingsmännen skulle aflönas genom statsanslag.
Jag ansåg att de borde hädanefter, såsom hittills, anskaffas af socknarne, men icke derigenom att det blefve ett natura-åliggande för socknemännen, att i tur utöfva denna befattning, utan sålunda, att en person lejdes till denna tjenst och af församlingen aflönades, såsom den nu aflönar sin kyrkovaktare eller sin klockare.
I öfrigt så erkänner jag, att jag anser den bär uppkomna tvisten om betydelsen af ordet communal-bestyr vara af en ganska stor vigt.
Jag beklagar, att, efter mitt förmenande, detta ord till dess rätta betydelse ännu icke blifvit rätt uppfattadt inom vårt samhälle.
Jag anser communal-bestyret vara ett ärofullt uppdrag för den, som erhåller detsamma.
Jag anser det vara i natnren af communal-bestyr, att den till deras utöfvande utsedde endast utförer sådana värf, som tillhöra communen, endast af communen mottager föreskrifter och inför henne redovisar.
Vore nu förhållandet med fjerdingsmannen, att han fick sina order af sockenstämman och inför denna sockenstämma redovisade, så vore han en communal-tjensteman; men då han nu får sina order af länsmannen och för honom redovisar, är han endast en handtlangare och förtjenar, efter min tanke, ingalunda den äran att kallas en communal-tjensteman.
Jag skulle högeligen önska, att communal-väsendet i dess rätta och sanna betydelse kunde utvecklas inom vårt land, så mycket som möjligt; men jag tror, alt hvad dertill i första rummet erfor - Den i4 October e. m. dias, är, att rulla betydelsen deraf må blifva insedd, så att förtroendet kunde eflersträfvas och icke undflys, spsom följden måste blifva, då man tror detsamma vara i sig .sjélft förödmjukande och obehagligt.
Efter förnyade propositioner å bifall och afslag blef StatsUtsk:s utlåt.
N:o 43 af R. o. Ad. afslaget.
Besvärs- och Ekon.- Ulskins den 7 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 44; angdispositions- och jordägande-rätten till de s. k. kyrkohemmanet) i Halland.
Begärdes ånyo på bordet af Gr.
Anckarsvärd, Carl Henr. och Frih. Cederström, Jacob.
Likaledes begärdes ånyo på bordet, på begäran af Frih. Cederström, Anders, och Frih. Cederström, Jacob, Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms den 7 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 45, ang. besittnings-rätten till annexe-, stom-, mensal- och kyrkohemman i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän för de å dessa hemman antagna åboer.
Ånyo föredrogos och biföl los Stats- samt Allm.