Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer hafva noga beräknat alla dessa förhållanden, hvadan ock stadgadt blifvit, att det förtroende, som denna Folkets Domstol funnit vara af Fullmäglige förver - Den 21 December f. m. kadt, icke bör af Konungen i Dess Högsta Domstol kunna dem återgifvas.
Förhållandet är nära nog lika med en, som rättvisligen blifvit dömd äran förlustig.
Maj:t kan väl af gunst och Nåd gifva äran åter, men denna återgifna ära står endast på papperet, ty invändigt kan Kongl. Maj:t icke mera placera den.
En person, som brukas till spion af den ena Statsmagten, kan icke med hvad Kongl. Bref eller Patent som heldst mera anses som hederlig karl, ty sedan det kommit så långt, att man skall behöfva, att med Kongligt Bref bevisa sin ära, så är en sådan bevisning den fullkomligaste molbevisning.
En förrädare emot sitt fädernesland kan aldrig mera göra anspråk på någon redlig mans aktning, hvarken i det fädernesland, som han förrådt, eller det han med sitt förräderi gagnat, men det senare landet, hvars fördel han befrämjat, lemnar honom likväl skydd, och uppfyller de capitulationsvilkor han sig betingat, som lösepenning för den ära han afklädt sig.
Den offentlige mannen, som talar för det allmänna bästa, om han förnedrar sig till den grad, att han med förgätenhet af den pligt han är skyldig sine medborgare, säljer dess förmåner— uppoffrar sine landsmäns frihet och egendom, genom sin rösts lemnande åt magtens godtyckliga vilja, om .34 Den 11 December f. m. l.au derför betingar sig — oell erhåller titlar, stjernor och band; månne han af sine landsmän blir betitlad och benämnd för annat än en fal och föraktlig usling, och månne bandstumparne, i den upplystes och rättsinniges ögon, betraktas annorlunda än —. personen, pcb månne icke banden anses af mindre värde på en sådan usel kropp, än hvad de gälde, då de alntals uppmättes i bandboden.
— Ifrån denna synpunkt hafva Rikets Ständer, då de stiftade de lill ändring nu föreslagne Ansvarighetslagar, ganska säkert utgått, och noga beräknat följderna af den rättighet, som nu vill öfverflyttas från den ena Statsmagten på den andra.
Ändringen är således vådlig, och följ-, derna kunna blifva oberäkneliga.
Hvilken belöning kan en Monark, äfven den mägtigaste på jorden, gifva, sorn öfverträffar — som ens kan compareras med den, alt äga hela Allmänhetens förtroende.
Min imagination kan icke uppgöra någon sådan; ty då sjelfva Monarkens värde ligger uti den aktning han af Folket förtjenar; det yill säga, som är inskrifven i deras bjertan, intet sådana högljudda hurrarop, som Poiiserne mot betalning af köpte skaror anvärfva; då frågar jag, hvad värde en belöning af litel och stjerna äger, om medborgarne äro öfvertygade, alt den decorerade ej förtjent den, heldst om man vet att en sådan påklädd man icke är mästare af en egen grundelig tanka i det mest triviala De n 21 December f. m. i35 ämne.
Folket kan icke belöna med några placater, diplomer, eller med något lysande prål.
Också kunna aldrig dess rätts förfäktare ambitionera sådant.
Folken kunna icke gifva annan belöning, än den tysta gärd af aktning, som är förvarad i hvarje vältänkande menniskas bröst.
Den, som genom sitt handlingssätt bar förtjent en sådan gärd af medborgerlig aktning, att han hedras med förtroende att vara Folkets Ombud, eller Fullmägtig i Banken eller RiksgäldsContoiret, eller Direktör i DiscontContoiren; en sådan, om han till den grad skulle yara äreförgäten och glömsk af de pligter, hvartill ett sådant förtroende honom förbinder, att han kunde öfverträda de af Folket honom gifne instructioner; så frågar jag, om samma person är i sjelfva verket förtjent att återfå förtroendet?
Och föreställom oss den olycksaliga händelse, alt det af Utskotten tillstyrkta Utlåtande skulle bifallas, och en dylik person af den ena Statsmagten insättas uti en befattning, hvartill den andra Statsmagten ansett honom icke mera värdig; med hvilken hemsk känsla skulle icke de andra redlige Fullmägtige och Direktörer se honom ibland sig.
Om nu Utskottens förslag jemföres med ett annat från Lagutskottet icke längesedan afgifvit project om mordhabiters införande, och menniskolifs uppoffrande åt en fångförares discretion, kan jag från mig allde - Den 21 December f. ni. les icke aflägsna den farhåga, att elt system kan vara på vägen att införas, hvarigenom allt, hvad som förut varit heligt, skulle förintas; att allt begrepp om religion, moral, natur och folkrätt skulle utrotas, samt inqvisition, jesuitism och katholicism trir umferande uppstiga på ruinerne af frihet, dygd och upplysning.
Det är med den mest sorgliga känsla jag betraktar dessa ögon* blick, då jag sorn representant i det fria Sverige skall se mig nödsakad af förnuft och samvete hänföras till dessa reflexioner; måtte mina dystra aningar aldrig realiseras; men jag skall emellertid icke göra mig förtjent af den förebråelse, att hafva visat likgiltighet vid tillfällen, då jag insett vådor för det allmänna bästa vara på vägen alt tillskapas, Jag betraktar, och skall alltid betrakta Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoi* Tet, samt Direktörerne i Disconterne, icke såsom underordnade Embetsman, utan så* som Folkets Ombud, endast och allenast beroende af Folkets förtroende, så länge de gjort sig deraf förtjente, det vill säga så länge, och intilldess de uraktlåtit att följa de stadgar, som, till bevarande af Folkets
Tätt och bästa, för dem varit utfärdade; men ifrån den stund de uraktlåtit elt sådant deras åliggande, och således missbrukat det dem gifna förtroende, skall jag aldrig medgifva att någon annan magt, än den, under hvars valde de sortera, bör kun* Den 21 December f. m. 137 na dera ett sådant förtroende återskänka.
Målte vi således noga taga oss till vara, att icke besluta någon förändring uti de nu gällande §§:ne i Ansvarighetslagarne för Fullrnägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt Direktörerne i DiscontContoiren i Götheborg och Malmö; ty blir förändringen en gång gjord, och såmedelst åt Regeringen öfverlåtit, att indirecte återbesätta de ifrågavarande förtroende-posterna, sedan deras innehafvare under Riksdagarnes mellantider dem förverkat, så är det ju ingen omöjlighet, att Bankens alla redbarheter kunna småningom gifvas till pris åt obetänksamma och olyckliga företags utförande, hvilka, sedan de en gång blifvit gjorda, icke mera kunna ändras.
På alla dessa skäl anhåller jag således om proposition till afslag å Utskottens Utlåtande.
Hvarefter Herr Rosenqvist munteligen tilläde:
I afseende på den af Friherre Cederström nyss lemnade upplysning, att de andra trenne RiksStånden redan bifallit ifrågavarande Utlåtande, anser jag mig skyldig förklara, det jag alldeles icke gillar den öfliga vana, att vid ett ärendes förehafvande på Riddarhuset först efterfråga och höra sig före, huru samma ärende blifvit af de 3:ne andra RiksStånden afgjordt.
Om jag någonsin gjort en sådan förfrågning, skulle jag anse grunden dertill omöjligt kunna vara 138 Den 2i December f. m. någon annan, än antingen nyfikenhet, m lansia mera tillhörande kaffekoppen och den gamla tanten, än lagstiftningen och representanten, eller ock att få ledning af de andra Ståndens beslut, hvilket uppsåt åter skulle affischera brist på egen öfvertygelse i ämnet, eller att den, som till äfventyrs finnes, är så vek och smidig, att den rättar sig efter omständigheterna.
För min del skall det emellertid alltid vara likgiltigt, huru de andra Stånden besluta, ty sådant kan i intet fall rubba min Öfvertygelse.— Jag beklagar, att Friherre
Cederström oanmodad underrättat mig om resultatet af de öfrige Ståndens beslut; och jag beklagar ännu mera, att ett beslut af dem är fattadt af sådan beskaffenhet, men det oaktadt yrkar jag proposition till afslag å ett Utlåtande, som åsyftar det mest ingripande i representanternas moraliska rättigheter.
Tillhörande minoriteten inom Utskotten, hade jag ämnat begära afslag å Utlåtandet, men jag afstår derifrån, sedan Herr Rosenqvists försvar af vår tanka låter mig misströsta att vinna detta afslag, samt i alla fall de öfriga Ståndens bifall afgjort frågan.
Jag vill sålunda icke borttaga en dyrbar tid med en onödig discus s i o n i ett ämne, der Rikets Ständers beslut redan är fattadt.
Mina enskilda tankar äro dessutom förvarade uti min Utlåtandet åtföljande reservation.
Vi, som icke dela
Den 21 December f. m. samma öfvertygelse, lunna dock icke misskänna den aktningsvärda majoritet, hvaraf vi blifvit öfverröstade, och skola aldrig förblanda oss med dem, som, på ett mindre värdigt sätt, felat emot den aktning de äro skyldiga MedRepresentanters fria öfvertygelse.
Herr Cederschjöld s Pehr
Detta ämne är af en ganska kinkig beskaffenhet, och jag är ännu tvehogsen, om hvad deruti skall vara det rätta.
Det fägnar mig emellertid att se, huru rättsbegreppen småningom fortgå till sin utveckling, såsom man kan finna deraf, att Kongl. Maj:t år 1824 ogillat, hvad han 1810 sanctionerat.
E11 Omständighet vill jag dock fästa uppmärksamheten på.
I egde och io:de §§:ne af de föreslagne Ansyarighetslagarne står: och af - hålle sig den tilltalade ifrån Fullmägtiges sammankomsterj intill dess han blifvit frikänd.
Men det finnes två sätt att blifva frikänd.
Det ena är positift ^ då anledningen till angifvelsen förklaras alldeles ogrundad.
Det andra är blott negatift; då den anklagade ej kan till brott bindas, i brist af bevis.
Den, som blir positift frikänd, synes böra njuta till godo alla sina fordna rättigheter; men den, som blifvit endast negatift frikänd, och mot hvilken svåra gravamina existera, bör, oaktadt han icke kan fällas, likväl ej kunna åter insättas i utöfningen af ett så stort förtroende, som alt Den 2t December f. m. vara Rikets Ständers Fullmägtig.
Då likväl i gamla Ansvarighetslagen ingenting derom är stadgadt, hemställer jag, om ej Utlåtandet bör återremitteras, på det
Utskotten må komma i tillfälle att föreslå ett tillägg, hvilket är så nödvändigt, och hvarigenom de stridiga meningarne bäst torde kunna förenäs.
Herr Munck af Rosenschöld s Eberhard:
I anledning af Herr Rosenqvists yttrande om motivet, hvarföre man begär att veta, hvad de öfriga Stånden beslutat, får jag, som begärt detta, upplysa, att milt motiv var att inhämta, om det ändamål jag ville vinna kunde ernås genom en discussion och votering; ty jag anser det gamla stadgandet böra bibehållas.
Man bör ihogkomma, att man här stiftar
Lag för framtiden, och man kan då tänka sig en Regering, som vill använda inflytelse på Rikets Ständers Fullmägtige.
Om i ett sådant fall Svea HofRält dömmer en eller flera Fullmägtige skyldige, så kan Konungen, som utomdess i Högsta Domstolen ännu har två röster, derstädes utöfva ett sådant inflytande, attFullmägtigen blir frikallad från det fel, till hvilket lian blifvit öfvertalad.
Jag påminner mig, att Fullmägtige i RiksgäldsContoiret emellan 1792 och 1800 låto af Regeringen förmå sig att inblanda Contoiret i handel med kaffe och jern m. m., och detta var Mi hufvudorsak, att Riksgäldssedlarne se - Den 17 December f. m. dan folio i sådant vanvärde.
Om den gamla Ansvarslagen då hade användts, hade Full' mäglige säkert blifvit fällde af Svea HofRätt och förlorat sina platser.
Men om Ansvarighetslagen varit sådan, som nu föreslås, hade troligen Fullmägtige, ehuru fällde af HofRätten, blifvit frikallade på högre ort, emedan de vidtagit en af Regeringen sjelf föreslagen åtgärd.
Jag förenar mig derföre med de Ledamöter, som önska afsiag å Utlåtandet, eller, om det första gången är före, återremiss af detsamma.
Vid detta tillfälle, då fråga är om Bankens helgd, anser jag* att Ridderskapet och Adeln, utan afseende å de andra Ståndens beslut, böra ådagalägga sina tänkesätt.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Stats- Banco- och LagUtskottens förevarande
Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till delsammas återremitterande.
I anledning hvaraf Hans Excellence gjorde proposition till bifall af berörde Ut-> låtande.
Uppå derefter framställd proposition* blef nämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit.
Den 21 December f. m.
Jag anhåller, att min anmärkning må, såsom en ny motion, blifva till Utskotten remitterad.
Huru Herr Professor Cederschjöld kan få remiss på en motion, som handlar om tillagg till en Lag, hvarom expedition ovilkorligen måste till Kongl.
Maj:t afgå, enär tre Stånd redan bifallit densamma, lemnar jag derhän; men mot Riksdagsordningen strider det, att vid samma Riksdag göra ändring i ett redan fattadt och expedieradt beslut.
Jag önskar ingen ändring uti det redan fattade beslutet, utan blott ett tillägg, hvarom till och med expedition kan särskilt afgå, i händelse den första redan blifvit afsänd.
Vid förnyad föredragning bifölls StaisBanco- och LagUtskottens den c) sistlidne October under N:o ig afgifne, och den 25 sisth November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af dels väckt fråga, angående förnyadt Förslag till Stadga om invisningar enskilde personer och Bolag emellan; dels ock gjord Motion om utfärdandet af en Författning, som tillät, under visse vilkor, enskilda Assignationers lifgifvande. ben 21 December f. m. 143 Å nyo föredrogs Stats- och BancoUtskottens dea ig sistlidne September under N:o 20 afgifne, och den 25 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Betänkande, i afseende på kopparen i de från RiksgäldsContoiret utgifne skiljemynts-polletter.
Jag anhåller om upplysning, huru de andra Stånden afgjort detta Betänkande.
Undertecknad Riddarhus-Secreterare :
Förevarande
Betänkande är af de öfrige 3:ne RiksSlånden bifallit.
Uppå derefter framställd proposition, blef detta Betänkande jemväl af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Jag vill icke yrka återremiss, då Betänkandet är af 3:ne Stånd bifallit, men får till Protocollet förklara, att jag icke var närvarande inom Utskotten, då detta orimliga beslut fattades; ty jag hade då icke tillstyrkt, att såsom skuld balancera beloppet af ett skiljemynt, af alldeles lika halt med det lagligen antagna, och hvaraf icke på 20 år en enda styfver blifvit uppvisad till inlösen.
Jag har flere gånger de sistlidne åren i Köpenhamns'Tidningar läst annoncer om uppköp af Svenskt Koppar-skiljemynt, som derföre lärer innehålla för mycket koppar mot ,44 Den 21 Deeember f. m; sin i Sverige gängse valör, när vår curs är mycket hög.
Jag förenar mig desto heldre i Herr Rosenblads anförande, som jag vill påminna mig hafva någon gång förut yttrat denna tanka inom Ridderskapet och Adeln.
Till pröfning företogs S,tats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotteiis den 16 sistlidne November under N:o g8 afgifne, och den a5 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående en jemnare fördelning af Roteringsbesväret vid Westerbottens Regemente.
Mot ifrågavarande Utlåtande voro ganska många an-J märkningar att göra.
Jag vill likväl hufvudsakligen fästa mig vid den grundsats, som Utskotten, så väl i detta Utlåtande, som i frågan om Skånska Roteringen, ådagalagt.
Utskotten synas förutsätta, att det i Sverige skulle återstå någon jord, som är den ordinarie roteringen underkastad.
Det är likväl af 1810 års
Ständer uttryckligen stadgadt, att all den jord, som då ej var med ordinarie rotering belagd, skulle extra roteras, hvaraf följer, alt ingen ytterligare ny ordinarie rotering kan jorden åläggas, utan ett formligt upphäfvande af 1810 års
Den 21 December f. m. 145 8I'S beslut.
Nu inträflpar med Westerbotten det enskiita förhållande, att provincen af ålder är berättigad att, af den inom provineen oroterade jorden erhålla en förstärkning till det gamla Rotehållet.
Denna i KneckteContractet försäkrade, och iy65 erkände, rätt måste här komma i betraktande framför ett senare beslut af i8fo$ hvilket icke kunde upphäfva den förut ofta medgifne rättighet, sorn ensamt tillkom Westerbottens Rotehållare, hvilka på denna grund hafva laglig rätt att fordra den förstärkning för sina roterade hemman, hvartill tillgång finnes i nya hemman inom provincen.
Det skulle således vära en orättvisa, om Rikets Ständer nu besluta , att denna jord skall åläggas någon annan rotering.
Enligt Utskottens förslag är det likväl fråga öm en ny rotering inom provincen, och upphäfvandé af det gamla KneckteContractet.
Men då sådant hvafken af enskild motionär, eller af Konungen blifvit föreslaget, anser jag Utskotten hafva varit oberättigade att föreslå en sådan åtgärd.
Den enda frågan måste således vara, om Westerbottens gamla rotar skola komma i åtnjutande af sin gamla rätt, som blifvit dem så länge beröfvad, senast derigenom, att de förvaltande Verken undanhållit liandlingarne i så lång tid.
Då det nu beror på Rikets Ständer att afgöra frågan, tror jag, att man måste erkänna StatsVerkels skyl 54 H. 10 Den ai December f. ra. dighet, att godtgöra en förlust, som rotarne erfarit.
Jag vill icke bestämt säga, att man bör gå tillbaka till alla de år de yarit i mistning af sin rätt, nemligen Roteförstärkning genom uppbörd af den Rotefrihets-afgift, som till StatsVerket ingått.
Kanske måste man stanna vid io års restitution deraf; men hvad som är obestridligt, är, att all den jord, som nu kan komma i fråga att roteras, skall användas till förstärkande af det varande rotehållet.
Jag anhåller af dessa skäl om återremiss, på det Utskotten, frångående de falska satser de angifvit, att det kan blifva fråga om ökad ordinarie rotering, endast måtte afse den rätt, som icke utan obillighet och vrångvisa kan frånkännas Westerbottens Rotehållare; Herr Hjerta, Gustaf: Jag förenar mig i den framställning Grefve Horn gjort.
1810 års beslut är tydligt, att all dittills oroterad jord skall beläggas med extra rotering, och att det således aldrig bör komma i fråga, att utsträcka Indelningsverket så, att nyodlingar och blifvande Hemman skola vara underkastade ständig rotering.
Detta är vigtigt för landets förkofran och tillväxt, hvilka ej äro möjliga alt tillvägabringa, så länge ett hemman, sedan det kommit i ordning, skall beskattas till det högsta, för att åter bringas till den Ödemark, hvarifrån det blifvit upptagit.
Jag instämmer i de förklaringar Grefve Horn afgifvit, att detta D e ri 21 December f. m. *47 är stridande emot billighet och Författningar, samt att det endast är med afseende å det äldre Contractet och stadgandet för Westerbotten, söm Utskotten böra behandla saken.
Jag vill väl ej bestämdt bestrida, att hemmansvärdet skall vara grund för skattläggningen, men tror det rätta vara, att följa den grund, hvilken följdes vid första skattningen.
Jag förenar mig i begäran otti återremiss.
De tvenne Ledamöter, hvilka yttrat sig, hafva påstått att, enligt 1810 års Ständers beslut, ingen jord skulle finnas, hvilken nu mera kunde beläggas med annat än extra rotering.
De värde Ledamöterne hafva glömt, att 1818 och 1823 årens Ständer gjorde den ändring, alt all sådan jord, som till sin natur var underkastad ordinarie rotering, borde skiljas från extra roteringan, och med ordinarie beläggas.
Samma Ledamöter hafva förgätit, att om de nya hemmanen i Westerbotten belädes med extra rotering, skulle de ej mera blifva disponible till förstärkning af Westerbottens Regementes Rotar, då likväl 1765 års Riksdagsbeslut innehåller, att nyliemmanen skola förstärka de gamla rotarne.
Utskotten hafva således iakttagit så val hvad Rikets Ständer på 1760-talet beslöto, sorn 1810 års Ständers beslut.
Det egentliga föremålet för en återremiss vore, 54 H. »o* 148 Den 21 December f. m. om Rikets Ständer skulle vilja anslå de rotefrihetsmedel, som sedan 1^65 influtit, till godtgörande af Westerbottens
Rotehållares anspråk för den förflutna tiden.
Detta hafva icke Stats- och EkonomiUtskotten ansett sig kunna föreslå, då dessa medel ända sedan iy65 städse varit i Staten beräknade och disponerade af Rikets Ständer, utan att Rikets Ständer gjort afseende på den särskilta Författning, som lofvade förstärkning åt rotarne vid Westerbottens Regemente.
För min del anser jag klart, att så snart frihetsåren för nyhemman varit förflutne, hemmanen bordt indelas på rotarne, tills de fått den förstärkning, som först var afsedd, så framt sådant varit möjligt; men nu är förhållandet det, att största delen af rotarne ej hafva mera än ett mantal, och att de således äro berättigade att få omkring % mantal till, i den ordning nyhemman uppkomma.
Om det skulle ske successive, skulle det blifva en högst besynnerlig tvist om bättre rätt att komma i åtnjutande af det nya hemmanet, ty alla ville naturligtvis vinna denna förmån, och hemmanet kunde likväl icke användas till mera än en eller två rotars förstärkande.
Af sådan anledning hafva Kongl. Majrt och Rikets Ständer funnit omöjligheten, alt partielt för hemmanen göra en sådan jemkning, och hafva afhidat, att flere hemman skulle tillkomma, på det en ordentligare jemkning skulle kunna ske.
Nu är det för - Den 21 December f. m. *49 hållande, att en sådan jemkning kan ske, och, till följd af de afvittringar, som redan blifvit gjorde, anser jag icke omöjligt, att hela jemkningen provisoriskt kail göras, Hvad som öfverblifver, kommer att öka den ordinarie roteringsstyrkan, sedan frihetsåren tilländalupit.
Den förutsättning, att ett hemman, som njutit 5o frihetsår, skulle, då det ingår i rotering, åter falla i ödesmål, är en supposition, hvilken ej kommer till verkställighet.
Räntorne der äro ej af sådan beskaffenhet, och har nyhemmanet kommit till den kraft, att det kan bära skattläggningen, behöfver man ej frukta, att det icke kan bära roteringen, såsom deri beräknad, och lindrigare, sedan rotarnes förstärka ning blifvit verkställd.
I fall således Ridderskapet och Adeln icke skulle anse frågan om restitution af rotefrihetsmedlen böra föranleda lill återremiss, finner jag intet skäl dertill, men får likväl upplysa, att de tre öfrige
Stånden återremitterat målet, hvarföre jag här visserligen icke skall sälta mig emot en återremiss.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMar,ikalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag alt fortsättas.
Friherre af Nordin_, Carl Johan:
Efter de upplysningar Friherre Cederström lemnat, har jag ej mycket att tillägga; men jag kan ej dölja, att det förundrar mig höra i5o Den 3i December f. ro. ytt ras ilen satts, att i Sverige ingen oro-; terad jord skulle finnas, som det åligger bära ordinarie rotering.
Jag tror, såsom Friherre Cederström, att Rikets Ständers beslut 1810 är ändradt genom besluten 1818 och 1828, oell att hvad Herr Hjerta yttrat om beslutet i8to, rörande all oroterad jords extra rotering, icke förtjena?’ afseende.
Derjemte tror jag, att i nu gällande Bevillningsstadga finnes bestämdt sagdt., att en rotefrihetsafgift skall erläggas af sådana hemman, hvilka äro skyldige att draga ordinarie rotering, men ej göra det.
Ett sådant stadgande har funnits allt sedan 1812 uti alla BevillningsFörordningar, och det vore en nonsens, i fall ingen jord af sådan beskaffenhet funnes.
Detta måtte åtminstone bevisa, att föregående Ständer ansett jord finnas, som bör draga ordinarie rotering, men icke gör det.
På hvad grund Grefve Horn vill, att Westerbottens rotehållare skola få restitution af rotefrihelsafgiften för 10 är, kan jag ej fatta.
Med samma skäl skulle den sträcka sig ifrån den tid, då afgiften först börjades, När det är fråga om restitution af en afgift, sker den vanligen antingen från den tid, då afgiften först ägde rum, eller från den tid, då ett begångit misstag vinner rättelse.
Jag tror ej, att det är skäl att behandla detta ämne på annat sätt än StatsUtskottet i denna del föreslagit.
En annan fråga är den Grefve von Schwerin upptagit i sin reservation, om, Den 21 December f. m. pedan Statsregleringen är afgjord, det går an alt föreslå en tillökning på 3:dje HufvudTiteln af 1600 R:dr.
Jag tror att det vore oformligt, ty Statsregleringen korame då aldrig till slut, och det går ej gerna an att öka någon titel, sedan Bevillningssumman blifvit uppgifven, och dess belopp åter stödjer sig på Statsbristsumman, hvilken, genom en ökad utgift på 3:dje Titeln, skulle undergå en total förändring, och hela Statsregleringen således förändras i dess resultat.
Äfven har det blifvit anmärkt, och det förljenar verkligen uppmärksamhet, alt målet hvilat i KammarCollegium i 41 är.
Länner ej orsaken dertill, men några menliga följder hafva icke deraf uppkommit, ty, såsom Friherre Cederström anmärkt, har det varit ändamålslöst att ingå uti någon reglering af roteringen förr, än antalet af nyhemman blifvit så stort, att ändamålet kunnat uppfyllas, och det vore önskeligt om frågan ännu kunde uppskjutas några år, för att kunna få flere hemman till disposition.