Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu hyser allmogen lyckligtvis elt högt begrepp om, och en djup längtan att admitteras första gången till H. H. nattvard; presterskapet har redan sig ålagdt, att icke dertill admitte-ra barn, som ej kunna läsa innantill eller sakna en försvarlig christendomskunskap; nåväl! när vi äga detta, är det då meningen med den nya skol-inrättningen, att preslerskapet skall lossas från denna förbindelse?
Jag medgifver alltför gerna, att det biträde skolan skall gifva, är nyttigt och önskligt; jag skall ej bestrida det; men jag förutser en svårighet att finna utgångspunkten; ty hvad skall nu hända, om presterskapet, som ensamt haft att bedömma, när ynglingen, eller den unga flickan ägde nog christendomskunskap alt kunna admitteras till nattvardens begående, skall för sitt omdöme i denna del bero af skolmästarens betyg; eller får presterskapet, hädanefter sorn hittills, ensamt bedömma detta?
Vanligen antager man, att den arbetande classen, efter att IO H. 21 löa Cili 32 Juli f. m. hafva forsla gången gått till nattvarden, inträder i samhället, antingen genom att taga tjenst eller att använda sig i yrken; men om desse personer icke lärt sig allt som i detta betänk. omtalas, om de ej känna naturläran, om de ej kunna quatuor species m. m., — om de ej kunna allt detta, som i mångas begrepp är mycket begärdt; skola de då vidare uppehållas i skolan?
Skola de derföre förmenas alt inträda sorn verksamma medlemmar i samhället?
Jag tror icke, att det vore rätt.
— Slutligen utber jag mig att få åberopa den reservation Hr Ribbing afgifvit, äfvensom de ganska sakrika anmärkt!- Hr von Hartmansdorff i dag framställl, samt att hvad jag nu yttrat må åjfölja den förväntade återremissen till Utskotten.
I första rummet ber jag att å Ekon.Utskts, cancellis vägnar till Hr von Hartmansdorff få hembära min tacksamhet för det approbatur cum laude han gifvit detta betänk., som vore det sammansatt med stilistisk förmåga.
Huruvida Utsk. kan obetingadt taga åt sig detta smickrande omdöme, när Frih. Boye, som jag tror, ganska systematiskt bevisat, att sammanhang saknas mellan premisser och conclusion, öfverlemna!' jag åt någon annan att bedomina; men icke synes, vid sådant förhållande, den stilistiska förmågan uppdrifven till sin högsta potens.
För öfrigt anser jag det af Hr von Hartmansdorff vara mindre grannlaga att från sin höga ståndpunkt som tänkare, statsman, talare och sakkunnig granskare i alla ämnen, hafva för stora anspråk på våra Utsk.
Sammansättningen af .dessa är sådan, att man ej kan fordra någon acadeinisk och stilistisk skicklighet; det är nog, om man hjelper sig fram.
Att framställa anmärknti-, att säga ätt man skrifvit dumt och enfalldigt, det må så vara; men att säga allman skrifvit halt, som en gång under denna riksdag yttrats, är ett något för hardt omdöme.
Hr von Hartmansdorff får hålla till godo med hvad Utsk. kan åstadkomma och Utsk. önkar sig befriad! från hans skrapningar.
I frågan om detta ämne har jag trott mig finna, att så gedigna anmärkn:r blifvit mot betänk, gjorda, att en återremiss deraf är ofelbar.
Jag skulle icke yttrat mig, om jag ej blifvit upptagen som reservant; jag fäster i allmänhet så liten vigt vid reservationer, att jag önskat att denna icke blifvit upptagen, och jag har aldrig haft den föreställning, att min opinion är af den betydelse, alt den bör påtrugas någon annan.
Gäller den icke inom Utsk., så gäller den icke heller annorstädes.
Jag har icke varit med när denna reservation justerades, och jag utber mig derföre rättigheten att få utstryka densamma alldeles, såsom icke egentlig med min mening; jag ar icke så kortsynt och icke så illiberal, som det deraf vill synas.
1 fråga om folkbildning, liar jag särdeles intresserat mig för densamma; jag är myc - Den aa Juli f. ra. »63 ket för folkskolor och önskar deras framgång , men jag har i mycket skiljt mig från betänk., sådant det nu belinnes; ty jag får upplysa, att det undergått förändring sedan det utgick från Ekon.Utsk. för alt behandlas i sammansättning med StatsTJtsk.
Jag har gjort mig den föreställning om folkskolor hos oss, att de icke skulle vara inrättade efter utländska modeller, de må vara sä vackla som helst; de måste vara uppställda efter vårt eget folklynne och behof, de måste vara specielt tillämpliga på Sverige, ulan afseende på förhållandet i andra länder, ja, äfven oberoende af förhållandena i Norrige.
Jag anhåller alt få yttra några ord i afseende å sjelfva betänk.
Det är, efter hvad jag funnit, såsom förslag betraktadt, alldeles för mycket reglementarisk t.
Jag hade trott, att Utsktn bort, och yrkade äfven, att
Utsktn skulle sammanfatta sina stora princip-åsigter öfver folkbildningen i allmänhet, och i högst få momen ter inkomma med förslag i ämnet ; ty att detta reglementerande i en författning, som skall gälla för Norrland och Skåne, icke leder till någon nytta, dertill behöfves ingalunda någon skarp siare-förmåga.
Det är nemi. omöjligt, alt de förhållanden, som gälla i Skåne och öfriga södra provinser, passa in på dem, som äro rådande i Norrland och Westeibotten.
Jag anser således, att allt hvad som rörer det ekonomiska och disciplinen bör lemnäs åt de särskilda auetoriteterna i de olika orterna att bestämma.
Jag menar med skol-lag den stora principfråga, hvarpå Staten möjligen grundlägger beståndet af en folkskola.
Jag har äfven varit en ifrig förfäktare af det systeme, som Biskop Agardh försvarar, nemi. att icke bryIa de uråldriga föl hållandena mellan föräldra-uppfostran och skolväsendet, ty jag ser intet godt deruti.
Jag har gjort mig den föreställning, alt i en tid, då samhällighet mellan föräldrar och barn beklagligen allt mer och mer upplöses, är det icke försigtigt att deråt gifva en offentlig hyllning, på det sätt, att man, så till sägandes, förklarar en fader oberättigad att undervisa sina barn, och derföre att jag ej tror en så hög kunskaps-grad vara behöflig för den sorn skall sköta plogen och husliga slöjder.
Jag vill ingalunda förmena en yngling alt på egen hand förtjena sitt bröd, derföre alt han ej känner naturläran, eller saknar insigt i kyrkosång och hvad mera Utsktn anse så nödvändigt; jag ifrar för, att man icke måtte frångå eller förstöra det patriarkalisk» i våra samhällsförhållanden och genom tvångsmakt förbjuda en far eller mor att gifva sitt barn den uppfostran och undervisning de sjelfva kunna åstadkomma, och att skolan må vara till för dem, som äga tillfälle att deraf sig begagna.
Den vanliga undervisningen tror jag höra inskränkas till alt kunna vä! läsa i bok och skrifva stil, äfvensom ali k unna skrifva samt känna Luthers eatechcs och qvatuor species. 164 Den aa Jul i'f. m.
Det stur i den mig tillagda reservation, att jag ansåge, alt det icke ålåge communerna att bekosta folkundervisningsanstalter, utan att detta omedelbart tillhörde Staten.
Sådan är icke min mening; jag har i de göromål, som varit mig anförtrodda, der undervisningsväsendet kommit i fråga, sammanfogat detta med uppfostran och fattigförsörjning, m. e. o. samhällslifvets innersta förhållanden; jag har trott, att en väl ordnad formation i detta fall icke kan vara exclusiv.
Man kan lika lätt tänka sig en verksam folkbildnings-anstalt, om det öfverlåtes åt communen att organisera densamma, som om Staten dermed befattar sig; men jag anser att Staten icke bör inblanda sig i dessa inre förhållanden annorlunda, än som ett medel, der den enskilda kraften icke räcker till, och att hvarje gång communen ej förmår att ordna sin skola, skall 'Staten stå till hands med undsättning oell bidrag.
Att säga, att den församling, som är så fattig, att hon ej kan bygga skolhus, skall få lån, är orimligt: för att få lån af Staten fordras att derföre ställa borgen; den församling, som är så fattig att den ej kan bygga ett skolhus, kan ej få antaglig borgen, och om lånet beviljas derförutan, komme det troligen aldrig att återbetalas.
Hvarföre ej så gerna skänka hvad som för ändamålet erfordras?
Hvad jag nu yttrat, behöfver ingalunda åtfölja återremissen till Utsk:n; livad jag sagt har endast varit lill följd deraf, att jag blifvit upplagen som reservant, och att jag ej velat här misstydas.
Jag har sammanfattat de anmärkn:r jag har att göra vid Ulsk:ns betänk, skriftligen.
Jag förväntade mig, att anmärkntr skulle blifva före mig gjorda i samina anda sorn jag önskar; delta har inträffat med alla de 3 talare, som före mig haft ordet , nemi.
Hr von Hartmansdorff samt Frihine boye och Leijonhufvud.
Jag gillar hufvudsakligen deras åsigter, men ber alt få uppläsa de anmärkn:r jag sammanfattat, anhållande att de måtte åtfölja den återreiniss jag på förhand begär.
Hr Lefre'n uppläste derefter följande:
Med särdeles tillfredsställelse har jag tagit kännedom af förevar, betänk., ty då man betraktar detsamma i sin helhet, d. v. s. sammanhåller pluralitetens och minoritetens (reservanternes) åsigter, finner man, att det vigtiga ärendet icke blifvit lösligt, utan med allvar och nit för allmän bildning behandladt.
För mig framställa sig dessa olikheter i åsigter hos majoriteten och minoriteten icke såsom följder af olika syften, utan blott såsom olika medel att uppnå samma älskade mål: slägtets bildning, såsom medel till dess förädling.
Hos begge varseblifver man begäret att så skyndsamt som möjlig hinna målet; men jag har tyckt mig finna, att Den aa Juli f. 111. i65 majoriteten vill skynda fort, minoriteten skynda långsamt.
Den som går sig trött vid vandringens början, kommer sednare fram, än den som från början afpassar kraftyttringarna efter sin förmåga och målets afstånd; den som vill gå genasle vägen, möter ofta så oländig mark, att lian nödgas vända om, för att träda i dens fotspår, som från början beslöt sig att välja den längre, men kända och banade vägen.
Men nog af bilder.
Jag vill, under fullt hopp alt af Utskms majoritet icke misskännas, öppet tillkännagifva, att jag anser den hafva i allmänhet gått för långt i reglementerande föreskrifter och dervid, sorn mig synes, icke iakttagit nog varsamhet vid de punkter, der den enskildes, församlingens och Statens rättigheter sammanträffa, och deiman så lätt löper fara att misstaga sig, helst då man känner sig äga rena afsigler och derigenom föranledes att icke så noga som vederborde uppmärksamma på medlens art.
Som jag förmodar, att H. R. o.
Ad. lärer återremittera betänk., anser jag mig, lill förekommande af onödig vidlyftighet, böra till en början förklara, att jag i allmänhet delar de åsigter af ärendet, som blifvit i reservationerna uttryckta af Hr Ribbing, Arvid, Hr Biskop Agardh, Hr Doctor Thomander samt af Riksdagsfullm. af Hederv.
A. Tryse'n och Bengt Gudmundsson.
— Efter att sålunda hafva tillkännagifvit mina åsigter i allmänhet, utbeder jag mig
Utsktns uppmärksamhet på följande hufvudpunkter, ifall, sorn jag förmodar, Utsk:u skulle finna anledn. att med frångående af de i förevar, betänk, förekommande alltför speciella föreskrifterna, uppställa förslaget i en allmännare, mera omfattande och friare form. 1:0.
Föräldrar äro i främsta rummet pligtige att om sina barns uppfostran och undervisning draga försorg.
De böra, så vidt ske kim, personligen inom hemmet tidigt lägga grunden till barnens bildning, samt densamma fortgående utveckla och befrämja.
Då allmän skola af barnen begagnas, åligger det föräldrar och anhöriga att, genom uppmuntringar och anställda förhör hemma , tillse, att barnen icke glömma hvad de i skolan inhemtat. 2:0.
Hvarje församling är pligtig att, efter behof, råd och lägenhet, besörja alt tillfälle till barnaundervisning icke må saknas, helst i allm. folkbildningen nu för tiden sådana ämnen måste ingå, i hvilka det för föräldrar icke är möjligt att undervisningen sjelfve besörja. 3:o.
Hvarje församling är pligtig att inom sig upprätta en skolnämnd, bestående af församlingens kyrkoherde såsom ordförande, samt 2 till 6 af församlingen valda ledamöter, som ombytas hvartannat år, men kunna återväljas. 4:o.
Skolnämnden skall upprätta förslag till undervisningsverkets ordnande inom församlingen, hvars röstägande medlemmar äga detsamma bifalla eller förkasta. iG6 Den aa Juli f. m. 5:o.
Skolnämnden skall undervisningsverket skola oell de dertill anvisade medel förvalta och redovisa.
Församlingen väljer årligen en granskningsnämnd af minst 3 personer, som skall öfvervara de allmänna förhör, som med skolbarnen anställas, samt granska skolans räkenskaper.
Granskningsnämndens anmärkn:r upplagas och afgöras i allmän sockenstämma. 6:0.
Skolnämnden äger att skollärare antaga, församlingarna att deni afsätta, örn de dertill antingen af skol-eller g ra nsk ning s-nämnden anmälas. 7:0.
Biskoparnes pligt är, att, sitt andeliga kall likmätigt, vaka öfver alt undervisningen inom församlingarna väl vårdas, samt att dervid intet må förekomma, som strider mot sedlighet och sann christendom.
H:o Inom hvarje stift skall upprättas en undervisningsnämnd, beslående af biskopen såsom ordför., samt 4 eller 6 af församlingens skolnämnder valda ledamöter, hvilka ombytas hvartannat år, men kunna återväljas.
Till denna nämnd hänskjutas alla de tvister röride undervisningsverket, som kunna uppstå mellan församlingarna och deras skolnämnder, hvarvid stiftsnämnden likväl icke äger att beslut fatta, ulan endast förlikningsförslag och råd meddela.
Blifva dessa råd utan åsyftad verkan, afgöres tvisten i stadgad ordning af de myndigheter, som öfver allmänna undervisningens upprätthållande äga hand hålla. gto.
För dem, som egna sig till skollärare-kallet, skall inom hvarje stift tillfälle beredas alt inhemta kunskap 0111 sättet, huru detsamma rätteligen bör utöfvas.
Men som denna undervisning icke ensamt får vara theoretisk , utan företrädesvis mäste vara praktisk, så bör stiftsnämnden dertill utse en väl styrd folkskola, som då, för längre eller kortare lid, hvilket af stiftsnämnden må bero, blifver stiftets normalskola.
Föreståndaren vid denna skola njuter, för sitt ansvarsfulla åliggande, särskildt arfvode af Staten, äfvensom den skol-adjunct, som honom under tiden i skolans skötande biträder. 10:0.
Till understöd för skollärare-elever, under den lid de sig vid normal-skolan uppehålla, böra stipendier af statsmedel anslås.
Stipendierna indelas i 2tne classer, de större ä 100 r:dr, de mindre ä 66 r:dr 32 sk. 1 1:0.
Skollärare-eleverne anmäla sig hos stiftsnämnden till erhållande af stipendium.
Ingen kan sådant erhålla, som ej företer bevis af skolnämnd, alt han af densamma blir lill lärare antagen, såvida han från normal-skolan medför betyg om skicklighet och ordningssinne.
Ilan bör derjemte äga nödiga förberedande
Dcu a'i Juli f. m. kunskaper, hvilka af normal-skolans föreståndare pröfvas.
Större skicklighet berättigar lill större stipendium. 12:0.
Genom allmänt gällande författning 'bestämmes det minsta kuriskapsmått, som i hvarje tid lämpligen kan genom allmänna folkundervisningsanstalterna i skolan inhemta?, -och således skall genom församlingarnes omsorg det uppväxande slägtet meddelas.
Men som folkets stigande bildning städse bör bafvas i syfte, måste det åligga församlingarna, att i hvarje tid så ordna sina undervisningsanstalter, att tillfälle må vara för handen till något vidsträcktare kunskapers inhemlande of de barn, som dertill hafva anlag, båg och tid; ankommandes vidden af denna utsträckning på församlingens vilja, skolnämndens nit och upplysning samt stiftsnämndens råd och uppmuntran. i3:o.
I närvar, lid bör minsta kunskapsmål tet vara: o) ren och säker innanläsning af så väl Svenskt som Latinskt tryck; (vid undervisningen härutinnan bör företrädesvis en lämplig läsebok i Svenska historien begagnas.) b) redig kunskap i chnstendomen, efter allmänt antagna läroböcker; c) skrifva läslig stil, samt Svenska efter dictering; d) räkning, de 4 räknesätten med hela tal; e) gymnastiska öfningar skola vid alla folkskolor äga rum , äfvensom simm-öfningar, der tillfallet sådant medgifver.
(4:o. Hvarje Svenskt barn skall hafva genomgått dessa kunskapsämnen till den lid, då beredelsen till den heliga nattvardens begående bör vidtaga; men lill föräldrars, målsmäns, församlingarnes och deras skolnämnders förstånd och omtanka öfverlemnas alt bestämma, så väl tiden då undervisningen må taga sin början, som huru dess fortgång lämpligast må kunna befordras. i5:o.
Slutligen bör såsom en högst väsendtlig grundsats stadgas: att de högst nyttiga, allmänt påbudna husförhören •icke, för det skolor blifvit inrättade, må falla i förgätenhet
Utan allvarligen handhalvas.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme alt fortsättas på e. m. kl. 6.
Ämnets vigt torde måhända opåkalladt medgifva nrsägt att jag upplager liden dermed, sedan redan flere talare före mig så fullständigt utvecklat detsamma.
Till en början nödgas jag uttrycka min olika åsigt med Utsk:n i afseende å minimibeloppet af den kunskapsfordran, som Utsk:n bestämt som föremål för folkundervisningen.
I detta hänseende hafva mina betänkligheter blifvit något undanröjda genom den försäkran , som en talare på andra sidan gifvit, nemi. alt lian, i afseende på behofvel för folkskolan, icke afsåg något mera än blott innanläsning och christendomskunskap, om jag rätt uppfatta - iG8 D c 11 aa Juli f. ni. de hans yttrande.
Jag sträcker mina anspråk något längre,, ulan att dock gå så långt som Utsktn.
Jag ber att först och främst få förklara, att jag hufvudsakligen instämmer med Hr von Hartmansdorff i allt hvad han i ämnet yttrat, så vidt jag rätt fattat hans mening, och att jag således i största hast skall säga några ord i de frågor han så fullständigt behandlat.
I afseende på seminarii-inrättningar i hufvudstaden och de städer, der domcapitel finnas, måtte jag ej riktigt hafva uppfattat
Hr von Hartinansdorffs yttrande; ty som det föreföll mig, låg i försatsen ett underkännande af deras behöflighet, men ett sådant uppfattande å min sida måtte varit oriktigt, då jag, likasom hvarje annan, under loppet af Hr von Hartmansdorffs föredrag fann seminarier och seminaristen ofta nämnde.
Hvad mig vidkommer, får jag förklara, att min fordran på det förslag, sora utgår från en styrelse, oeftergifligen är, att det skall vara så beräknadt, att i sjelfva förslaget ligger öppet uttryckt hvad som fordras; och detta anser jag ingalunda vara fallet med uppgiften, att blott 6000 r:dr voro behöfliga för inrättningen af seminarier.
Jag tror för min del, att, ganska lösligt öfverslaget, säga dessa 6000 minst 3o,ooo r:dr, om med någon framgång sådana seminarier skola kunna inrättas; men jag får tillika säga, att jag ingalunda anser behofvet af dylika seminarier vara för handen, ty jag tror, att deras behof ligger i den alltför högt stegrade fordran på kunskaper hos folkläraren, och att språnget är för högt och för stort i fordringar på kunskaper, i hänseende lill allmänhetens nu ägande kunskapsmått, till de fordringar deraf, som Utsktns betänk, utsatt för sjelfva folkskolan.
Ulin öfvertygelse — och denna öfvertygelse är grundad på någon enskild erfarenhet i afseende på folkskolor — är, att det ingalunda bchöfves, att det t. o. m. för ändamålet är skadligt, och hvad mera är, detta mål är för närvar, oupphinnelig!, att nemi. inom loppet af 5 år anskaffa 1^00 skollärare med det kunskapsmått som Utskrns betänk, förutsätter.
Det lärer vara allmänt bekant, att största delen af dem, som begagna våra lägre lärdomsskolor, öfvergå till nöringsyi kena och icke kunna drifva sig fram till den högre upplysningens fordringar, och att ur dessa skolor kunde utgå nog tillräckligt skicklige lärare för folkskolorna, hvartill således inga andra kostbara inrättningar behöfvas.
Hvad sjelfva detaljerna för seminariers inrättande beträffar, så förbigår jag dem helt och hållet såsom obehöfliga att vidröra, då det t. ex. visar sig vid första påseende, att en föreståndare för ett seminarium med en lön af 3oo r:dr, är ett förslag, framsläldt endast för alt vid en kommande riksdag kunna fyr-eller femdubblas.
Hvartill det skal! tjena att i en stiftsstad, der tillgång på ledamöter af Domeapillet finnes, behöfva hålla en särskild föreståndare för en skola och anslå lön för denne person, vet jag icke, om ej för att vid denna, Den 22 J u li f. ni. lja, som vid alla andra organisationer hos oss, anse sig hafva uppfyllt allan rättfärdighet, blott man utkastat pen ningar. 3 §:n 8 mom. (sidan 12) föreskrifter, ”att livar och en, som vill anses behörig att söka lärare-befattning vid folkskola, skall minst ett år begagna folklärare-seminarium eller annat motsvarande läroverk, samt i begge fallen vid seminarium aflägga prof och, enligt betyg af dess föreståndare, äga full färdighet i rätt- och välskrifning, jemte innanläsning, samt fullgilllig insigt och ådagalagd förmåga att undervisa i följande ämnen: biblisk historia, allmän pedagogik och cathechetik m. rn.”
Här malle visserligen hafva insmugit sig ett skrif- eller tryckfel, ty jag ser ej hvarföre folkläraren skall behöfva undervisning i pedagogik och cathechetik.
Det må vara väl, om han vill derom förskaffa sig kännedom, men att meddela kunskap deruti, föreställer jag mig icke vara UUktns mening.
Konungen har äskat ett creditiv af 5o,ooo' r:dr till understöd för skolhus-byggnader, hvilket Utsktn tillstyrkt.
Lika med Hr von Hartmansdorff anser jag det vara socknarnes ovillkorliga pligt alt sjelfva bygga sina skolor och draga försorg för lärarena ; och då ett så beskaffadt stadgande kan äga rum i .Norrige, så inser jag icke heller någon svårighet att införa ett dylikt härstädes.
Jag vet alltför väl, alt undanlagsförhållanden kunna äga rum; meri jag tror att de äro så få, att på långt när ett sådant creditiv för dem ej bör komma i fråga.
Lika med Hr von Hartmansdorff underkänner jag helt och hållet förslaget alt genom låneunderstöd uppmuntra till anläggande af skolor; men jag godkänner icke hans åsigt att genom praemitr belöna de socknar, hvilka föregå de andra genom exempel af skolors inrättande.
Jag underkänner denna tanke på den grund, alt dessa prsemier naturligtvis skola då tillfalla de rikare och bättre lottade socknarna, hvilka äro mest i tillfälle att skyndsamt uppbygga sina skolhus, och således minst i behof af understöd, man må nu kalla det för prsemier eller hvad som helst.
Jag bör likväl tillägga, att jag möjligen misstagit mig om den värde talarens mening.
Hr von Hartmansdorff har frågat: när sk^II bonden lära att vara bonde?
Hvad denna fråga eller detta uttryck beträffar, så tror jag, att ingen farhåga Di I lig t v is bör äga rum, ty nog lärer lian sig att blifva bonde; våra skatteförhållanden äro de, som nog skola hålla honom inom skrankorna; och faran att en utslräcktare skolgång skall lösgöra honora derifrån, tror ]ag ingalunda existerar. 9 mom. 3 §:n säger: ”att hvarken kyrkoherdarne sjelfve eller deras adjhncler i allmänhet böra till ordin.lärare i folkskolorna användas.’’ Härvid har jag först att anmärka, att jag ej anser ett sådant stadgande behöfligt; ty dess förro H. 22 I JO Den 23 Juli f. in. utsatta motsats lärer troligen icke komma att inträffa; men ett sådant förbud deremot anser jag icke förenligt med localförhållanden hos oss.
Vid detta stadgande anmärker jag dessutom, att comministrarne blifvit glömde; och då i skärgårdarna och på många andra ställen s. k. capell-försatnlingar finnas, hvilka, genom sitt afskiljda läge från moderförsamlingen, snart sagdt kunna sägas utgöra församlingar för sig sjelfva, der själavården och pastorsbestyret, bestridt af en comminister, är ganska inskränkt, — i dessa församlingar, säger jag, kunde lärare-kallet i skolan ganska väl förenas hos den alltför klent lönta comministern , till fördel både för allmänheten , som bekostar undervisningen , och för dem, som emottaga den , äfvensom för comministern, hvilken dymedelst fick en ökad inkomst.
Hr von Hartmansdorff tiar klandrat att en del af skollärarenas löner vore bestämd i penningar och en annan i spanmål: häruti kan jag ej instämma, emedan jag anser tvertom ganska rikligt, att halfva beloppet ulsältes i penningar och återstoden ä spanmål, emedan lärarena äro i behof af beggedera; och hvad den anmärkntn beträffar, att den ort, som vanligen har minsta tillgång på penningar, nemi. skärgården, skulle få erlägga skolmästarens lön i lisk; så vill jag förmoda, att det åtminstone icke borde blifva i färsk fisk, ty då blef det mindre lämpligt, än om halfva lönebeloppet erlades i penningar.
— Hvad s. k. veckopenningar till skolläraren beträffar, anser Hr von Hartmansdorff det af Utskrn föreslagna beloppet från 2 till 6 sk. snarare böra utgå efter skattebeloppet än efter personalen.
I detta hänseende tror jag mig kunna göra en umnärkn. till följd af min kännedom om allmänna ställningen.