Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Folkets garanti för en mogen pröfning af dessa Lagar läge just deri, att den ena långsamt pröfvar livad den andra föreslår.
Men denna frihet i pröfningen sjmes mig lida, om båda Lagstiftande parterna på vist sätt på förhand öfverenskomma om blifvande Lagar; eller orri den ena i stället för att sjelf föreslå, förklarar sig beredvillig att bifalla, om den andra skulle föreslå.
Ett af Kongl. Maj:t på förhand tillkännagifvit bifall åt ett från Ständerna förväntadt förslag, synes mig kunna äga samma inflytelse på Ständers pröfning och beslut, som uti en Domstol, om den äldre ledamoten finge yttra sig, innan den yngre och mindre sjelfständige uttalat sin öfvertygelse.
, Hvad frågan om offentligheten vid Ståndens öfverläggningar beträffar, så får jag äran 4ö‘ Den 23 Maji e. m, nämna, att denna offentlighet i alla tider ägt rum inom det Hedervärda BondeStåndet.
I olla tider hafva de tillåtit medbroder, inkomne ifr ån landet, att åhöra sina öfverläggningar, och jemväl under loppet af denna Riksdag “'hafva personer, icke till BondeStåndet- hörande, saint medlemmar af Ridderskapet och Adeln, varit af énskilta BondeStändets medlemmar inbjudne att åhöra Ståndets öfverläggningar
Det har visserligen aldrig fallit någon af dem in att de deri handlat lagsfridigt, eller att de behöft verkställande Maktens tillstånd dertill.
Majt har nu täckts tillkännagifva, att derest Ständerne skulle önska offentlighet vid sina öfverläggningar, skulle sjelfva saken icke vara Kongl Majit emot, men att Kongl Majit ville att Ständernas önskan skulle Kongl.
Majit tillkännagifvas, samt de Lagar och Reglementen, hvilka i sådant fall kunde blifva nödvändige, Kongl, Majits pröfning och gillande underställas.
Jag ser stora betänkligheter för en rigtig eller lag-enlig behandling af denna fråga.
Maj:t tyckes genom sin yttrade förmodan, att offentligheten inom Ridderskapet och Adeln , i anseende dertill att dess införande torde fordra ändring uti RiddarhusOrdningen, sorn icke förr än vid nästa Riksdag kan blifva gällande, förutsätta, att frågan om offentlighet,' ännu under loppet af denna Riksdag, skulle kunna hos Ridderskapet och Adeln upptagas.
RiksdagsOrdningens 70 §. ger mig anled - Den s3 Maji e. nu ning betvifla att denna fråga, som inom Ridderskapet och Adeln redan förevarit och blifvit afgjord, kan å nyo under loppet af denna Riksdag väckas.
Denna <jj. stadgar, att om, ufi beslut rörande en allmän båga, två Stånd skulle stadna mot två, frågan skall förfalla, utan att samma fråga må kunna vid den Riksdagen å nyo våckas eller upptagas.
Skulle man vilja betrakta frågan om offentlighet såsom en allmån eller för Slåtiderna gemensam håga, så har ju redan denna fråga , våckt inom Adeln och Bondt Ståndet , Blifvit af håda dessa Stånd sålunda algjord, att publicitet icke skall åga rum.
Enligt ofvannåmnde §. får denna fråga under loppet af den. na Riksdag icke mera våckas och upptagas.
Grundlagen yttrar sig ej öfver beslut, som ett Stånd anser för sin ensak, af det helt enkla skälet, att i dylika frågor hvarje Stånd år sin egen Lagstiftare.
Men efter ali analogi, bör vål den grundsatts, som Lagstiftaren uppställt i de f. 11 då två Siånd stadna mot två, synas ett Stånd heligt i Irågor der det ansåg sig kunna ensamt besluta.
I Kongl. Majfts Skrifvelse står: ”att i händelse Rikets Ständer om detta beslut Öfverens, komma , så Önskar Kongl Majit att, i förening dermed äfven må uppgöras ett Lag-förslag , sorn skulle Kongl.
Maj ts pröfning underställas.”
Men i Skrifvelsen står icke sagt, hvad som förstås med dessa ord: ”om Ständerna öfverenskomma, ” om nemligen Kongl, Majit förutsäit&r ägfi Och 23 Maji e. m. att alla fyra Stånden skola om offentligheten öfverenskomma, i hvilken händelse Regeringen synes anse frågan vara af Grundlags natur, eller om Regeringen anser trenne Stånds öfverenskommelse göra tillfyllest.
I detta senare fall, hemställer ]ag, om Ridderskapet och Adeln skulle anse lämpligt, att de Reglementariska föreskrifter, som de andra'
Stånden kunna anse passande för sig. skulle blifva ovillkorligen gällande för Ridderskapet och Adeln inom dess eget hus.
Jag beklagar, att jag icke ser Hans Excellence HofCanzleren, som underteknat Skrifvelsen, härstädes närvarande; han hade kunnat upplysa oss, hvad med Ständernas öfverenskommelse egentligen skall förstås.
Desse åro de flere betänkligheter, som hos mig uppstått, och hvarpå jag ansett mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
För öfrigt finner jag mig villrådig i afseende å beslutet i sjelfva hufvud-frågan; och torde mig tillåtas, att efter den ledning, som jag af diseusionen förväntar mig, få derutinnan afgifva mitt yttrande.
Friherre Cederjlröm, Jacob'.
T anledning af hvad Grefve von Schverin yttrat, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att den af honom åberopade 75 §.
Riksdagsordningen, icke blifvit till det nu förevarande förhålkindet riktigt tillämpad.
Om publicitets-frågan förra gången varit till tiågot Riksens Ständers Utskott remitterad och derefter blifvit jjcn 23 Maji e. m. 497 blifvit afslagen, så hade den visserligen ej under innevarande Riksmöte kunnat åter bringas å bane; nu deremot var denna fråga endast handlagd af Ridderskapets och Adelns enskildta Utskott, hvadan någon följd af nyssnämnde 78 §. icke i detta afseende kan dragas.
Beträffande hvad med Riksens Stånders mening i detta fall skall förstås; så enär Grundlagarne uttrvckeligen bestämma de händelser, då alla fyra Ståndens sammanstämmande beslut erfordras, lör att gälla såsom Riksens Ständers tanka; men tre
Stånds beslut i alla andra fall åro gällande, lärer något tvifvelsmål i detta hänseende icke kunna äga rum.
I afseende på sjelfva saken, torde jag få erindra derom, att i den ordning frågan nu kommit, år den ett allmänt öfverlåggnings-åmne.
Maj:fs Nådiga Proposition kan således ej nu till omedelbart afgörande upptagas , utan måste först remitteras till.
Utskott för att beredas, hvarefter, sedan saken derifrån återkommit till Riksens Ständer, beslut skall fattas.
Jag förmodar således, att Ridderskapet och Adeln för närvarande, endast besluta remiss af den Nådiga Proposionen; och i sådant fall föreslår jag, att den må ske till Lagutskottet.
Herr von Hartmansdorff\ Auguji'.
De tänkesätt Kongl.
Maj t yttrat i afseende på offentlighet vid RiksStändens öfverlägguingar, åro så Ridd. o. yld, Prot. IV. Band. 5s. ®e« *3 Maji e, nt, mycket mera tillfredsställande för mig, sorn då frågan hår till afgörande förevar, jag efter ruin förmåga sökte förfäkta den af Kongl. Maj;t nu framställde grundsats.
Jag yttrade då äfven den mening, att RiksStandens beslut om offentligheten, borde underställas Kongl. Maj:ts sanction; emedan uti grundlagliga samhällen den ömsesidiga säkerheten oeh tillfredsställelsen kräfva, att inga nya författningar vidtagas, utan i förening emellan Regering och Folk.
Men den form, under hvilken detta ämne blifvit Riksens Ständer meddeladt, kan jag ej annat ån anse för origtig, af de skäl, Grefve von Schverin redan anfört.
Till dessa anhåller jag få lägga ännu ett:
Kongl. Maj:t har i afseende å offentligheten icke gjort något förslag, utan blott yttrat sig ej hafva något att invända mot sjelfva Baken, och skola med nöje dertill lemna sitt bifall, om Riksens Ständer öfverenskommo att besluta den.
I sådan händelse önskade Kongl. Maj:t att de, i förening dermed, äfven måtte uppgöra och Kongl. Maj:t till pröfning och bifall underställa ett fullständigt förslag till Lag, hvarigenom oordningar vid offentlighetens begagnande skulle förekommas.
Att Kongl. Maj:t ej gjort något förslag, år följaktligen klart; och hvad Riksens Ständer beträffar, så år tiden längesedan förbi, inom hvilken enskilde Riksdagsmän varit berättigade att framställa nya förslag.
Huru skall det då blifva möjligt, att för närvarande uppgöra något sådant?
Om det äfven vöre tillåtit för Riksens Ständer att göra det, hvartill jag likväl icke anser dem nu mera, efter motions-tidens slut, vara berättigade, &S Den *3 Maji e, m, synes det af j5 §.
Riksdagsordningen vara gifvit, att sedan {rågan om offentligheten redan blifvit af tvånne Stånd afslagen, densamma vid detta Riksmöte, icke kan vidare upptagas.
Cederström har vål anfört, att detta skulle gålia endast om sådane årend.en, sorn blifvit behandlade af något Riksens Stånders gemensamma Utskott, men icke i afseende på dem, hvilka af Ståndens enskildta Utskott blifvit bearbetade, Men jag anhåller, i motsatts af denna mening, få fåsta Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på 55 §.
Riksdagsordningen , hvarest stadgas, att sedan beslut i ett mål år fattadt, ingen rnå försöka att detsamma genom ny öfverläggning upprifva.
Jag kan ej annat finna, ån att, om Ridderskwpet och Adeln nu åter upptager frågan om offentlighet vid sina sammankomster, sådant innefattar ett upprifvande af det förra beslutet.
Ehuru detta var stridande emot min enskildta önskan, anser jag mig dock pligtig, ett respeetera plnraiitetens mening, och kan ingalunda tillstyrka ett förfarande, hvarigenom ett prejudicat af ganska eftertånkelig art skulle lemnäs åt framtiden.
Att 2 eller 5 månader förflutit sedan beslutet fattades gör ingenting till saken.
Ty med samma skål, som några månader kunde tagas till gråns för ombytligheten, kunde man anse tvenne veckor, tvånne dagar, eller tvånne timmar, för att vara nog till att upprifva ett fattadt beslut, Sluteligen, om det lät sig göra att nu upptaga frågan, synes det blifva mycken tvifvel underkastadt, till hvilket Utskott den borde remitteras, Jag tror ej att remiss och pröfning af Ben a3 Maji e. rn. detta ämne, i sitt närvarande skick, kunna med Grundlagarne förenäs; och anser frågan, såsom efter min mening, framställd i oriktig form, följakteligen icke kunna upptagas.
Endast i anledning af Herr von Hartmansdorffs citation af 53 Riksdagsordningen, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att stadgandet i nämnde §. som bjuder, att då en fråga blifvit afgjord, man vål må reservera sig emot beslutet, men ej försöka att detsamma genom ny öfverläggning upprifva, blott har afseende på Riksens Ständers egna Ledamöter.
Hvad åter Konungen angår, finnes ingen praescriptions-tid för afgifvandet af Hans propositioner.
Intet Riksens Ständers beslut kan Ilin-, dra Kongl. Maj:t att väcka frågor; Ständerne dock obetaget att i laglig ordning deröfver besiuta.
Konungens propositioner måste likväl ovillkorligen upptagas och besvaras.
Man måste göra en noga skillnad emellan enskilda Riksdagsmäns rått att väcka frågor, och Kongl. Majff, som ej med vår har någon den ringaste gemenskap, och hvilken år alldeles ostridig, samt i afseende på tiden kan utsträckas så långt Honom godt synes.
Herr Rosenblad, Bernhard"
Det år i anledning af tillämpningen utaf 75:te och 55:dje §. §.
Riksdagsordningen, jag anhåller att få framställa mina individuella åsigter.
Den förra §:n stadgar nemligen, att sedan en fråga förfallit, den ej får vid samma Riksdag å nyo väckas, Den 23 Maji g. tit. eller upptagas; och den senare, att ingen må försöka att upprifva ett fattadt beslut1, genom ny öfverläggning.
Jag vill nu blott till Högloflige Ridderskapet och Adeln hemställa, om nu förevarande åmn^, kan anses vara samina fråga sorn den, hvilken förut, under Riksdagens lopp redan blifvit af detta RiksStånd afgjord.
Då angick det endast offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar; nu åter vid samtelige Riksens Ständers, - Hvad deremot beträffar den motsats, som förmenas uppstå emellan Ridderskapets och Adelns beslut, derest den nu i frågavarande publiciteten blef bifallen, får jag blott erindra,' att Ridderskapets och Adelns förra beslut, var uttryckeligen stäldt för närvarande, således under då varande omständigheter.
Då angick det endast en isolerad publicitet, på hvilken grund mångå bland våra Ledamöter afstyrkte densamma.
Saken har således nu under ett alldeles olika förhållande kommit att utgöra ett Öfveflåggnings-åmne.
Herr von Hartmansdorff, Friherre Cederström har behagat anföra, att den af mig åberopade 53 §.
Riksdags-Ordningen , endast angår enskildte Riksdagsmäns förslag, men icke Kongl Majits Nådiga Propositioner.
Om förhållandet ock verkeligen vore sådant, får jag blott anmärka, att Kongl. Majit i detta ämne, icke gjort någon Proposition, och det år just deruti felet ligger. §0* &*n 23 Miji t. m, I afseende åter på Herr Rosenblads mejling, att denna fråga ej skulle vara af enahanda natur, som den, angående hvilken HögJoflige Ridderskapet och Adeln för någon tid sedan fattade sitt särskildta beslut, vill j >g erinra mig, att samme värde Ledamot då under discussionen yttrade, att samina fråga äfven blifvit våckt hos BörgareStåndet.
Hans motion om
Lag mot förbrytelser begångna af åhörare vid RiksStåndens Plena, blefoek på sådan grund remitterad till Lagutskottet, ehuru Ridderskap pet och Adeln redan afslagit frågan örn offentlighet skulle åga rum.
J ig tror ock att frågan till sin beskaffenhet år alldeles densamma , antingen den rörer ett eller flere Riksstånd; den år i sednare fallet blott mern utvidgad till sitt omfång.
Afven har Herr Rosenblad anmärkt, att Ridderskapets och Adelns beslut endast haft afseende på det närvarande.
Om dermed ej förstås närvarande Riksdag, så derest man vill vara rått nogräknad, gålde det endast för den stund det fattades; ty verlden förändrar sig hvarje ögonblick, och det påföljande var likaväl sorn denna dag, en annan tid, ån den som Var för handen, då Ridderskapet och Adeln tog sitt beslut.
Jag kan således icke annat ån förblifva vid min förut framställda utsigt, att frågans upptagande år oförenligt med Grundlagarjies föreskrifter.
Grefve von Schverin:
Då jsg citerade RiksdagsOrdningens 75 §., nämde jag, att det var efter analogien, som jag gjorde tillämpning till närvarande fall.
Grundlagen kan inga stadgan - Den 33 Maji e, mi den gifva, som förbinda ett enskildt
Stånd i sina enskifta angelågenheter, men den kan låra oss inse vårdet af den sats, att man ej bör tillåta sig, att under samma Riksdag upprifva och göra om intet, hvad man efter mogen öfverläggning beslutit.
Majus Nådiga Skrifvelse synes kunna föranleda Ridderskapet och Adeln att å nyo upptaga frågan.
Men KonglMaj t såger i sin Skrifvelse, derest Stånderna skulle sådant önska.
Det år ju klart att Herr Grefvens och LandtMarskalkens första fråga måste blifva: om vi önska offentlighet.
Denna fråga framställdes för tvenne månader sedan.
Den besvarades då med Nej.
Efter all annan analogie kan denna fråga icke för andra gången under loppet af denna Riksdag, för Ridderskapet och Adeln framställas.
Cederström har påmint oss, att en Kongl. Proposition ovilkorligen måste till behörigt Utskott remitteras.
Jag kånner det, och då Propositionen om ändring i 5 Capitlet 1 §.
MissgerningsBalken upplåstes, yrkade också jag, att den borde remitteras, ehuru jag derjemte ansåg mig böra fästa Ridderskapets och Adelns och i och med detsamma LagUtskottets uppmärksamhet på de omständigheter, som syntes mig utgöra hinder för Ständerna att inkomma med ett sådant förslag, som i propositionen begärdes.
Den nu upplå„ sta Skrifvelsen år likväl icke af samma beskaffenhet.
Den påkallar ingen remiss, utan såvida Ridderskapet och Adeln finner sig vilja och bö. ra begagna det anbud Kongl. Majrt gjort, att nemligen bevilja publiciteten, om vi önska den.
I den händelsen uppstår fråga att anmoda Lag - 50^ Den 23 Maji e, in.
Utskottet alt författa det Lag-förslag, som Kong], Majit anser ovilkorligen nödvändigt, innan offentligheten kan tillåtas.
» Jag röstade för publiciteten, då den förra gången var under öfverläggning, Det bedröfvade mig att den icke antogs.
Jag kan icke neka att jag eifor en känsla af förundran och harm.
Men jag känner min pligt att respektera andras öfvertygelse och pluralitetens beslut; och jag kan ej tillåta mig att yrka upphäfvandet af ett af pluraliteten fattadt beslut, derföre att ett tillfälle dertill, nu »genom KongI.k Majlis ankomna Skrifvelse erbjuder sig.
Jag önskar att Lagarna måtte varda hållna i helgd ocl^ att våra begrepp om thronens rättigheter ej måtte förvillas.
Jag tror det vara lämpligast, att Ridderskapet och Adeln under loppet af denna Riksdag, låt bero vid hvad som blifvit beslutacjt och later frågan hvila.
Det hindrar ej de andra Stånden att lenina åt densamma den behandling de för godt finna.
Får Ridderskapet och Adeln sedan del af de Lagar och Reglementen som kunna föreslås, så år ingenting som hindrar, att vid en annan Riksdag, Ridderskapet och Adeln deraf tillämpa på sig , hvad Ridderskapet och Adeln för godt finner.
Herr Lefrén, Johan Pehr: Flere Talare hafva ansett Kongl.
Majit» Nådiga Skrifvelse vara en proposition om offentlighetens införande vid Riksdags öfverlåggningarne; jag kan ej dela denna åsigt
Min tanka år, att den ej år en höstämd proposition, utan blott ett allmänt till - '4 Den 23 Maji e. m. boo kånnagifvande, huru Konungen anser denna, under loppet af Riksdagen förekomne fråga böra behandlas, samt att det år hvarje Riksdagsmans obestrideliga , på 56 §.
Riksdagsordningen grundade rättighet, att, i anledning af den Nådiga Skrifvelsen, väcka motioner i ämnet, på det saken må under innevarande Riksdag kunna beredas och afgöras samt offentligheten begynnas med den nästkommande, Sorn jag, då frågan om offentligheten förevar i egenskap af enjkild Stånds-fråga, förklarade mig för densamma; så begagnar jag mig med särdeles tillfredsställelse detta tillfälle, att nu väcka fråga om offentlighetens^ införande, vid öfverlåggningarne inom alla fyra RiksStänden\ samt anhåller vördsamt, att denna min motion må remitteras till ett Särskilt Utskott, som torde anmodas att, i* förening med Lagutskottet utarbeta detta ämne.
Grefve Spens, Carl Guftaf:
Också jag delar den öfvertygelse, som af flere värde Talare redan blifvit yttrad , att nemligen den Nådiga Skrifvelsen , så snart den ej år af beskaffenhet, att kunna anses för en fullständig
Proposition, ej låmpeligen kan till något Utskott remitteras.
Jag skulle anse mig kunna instämma med Herr Lefrén, i hans motion, om offentlighet vid alla fyra Riks-Ståndens öfverläggningar, såsom ett ämne, hvilket icke har omedelbart sammanhang med den fråga, som här förut, rid 59$ 0$ n 23 Maji e. rm denna Riksdag, blifvit afgjord; och finner, på sätt Herr Rosenblad anfört, icke något hinder, att bifalla den sednare^ fast den förra blifvit afslagen; men det är just i sjelfva saken, jag är af stridig opinion med Herr Lefrén.
Jag anser nemligen publiciteten vara en fråga af den art, att hvarje Stånd bör bibehålla sin rätt att deröfver särskilt yttra sig.
Då nu tvekan yppas om sättet, att få frågan om publiciteten, som först vid nästa Riksdag kan komma att äga rum, till Utskotts handläggning hänskjuten, hemställer jag, om det ej vöre bäst, att en enskild Riksdagsman här uppsteg och gjorde den motion, hvilken jag härmedelst tager mig friheten göra, att Lag-Utskottet må uppdragas, författa en reglementarisk stadga, angående Rättegångs-formen för de förbrytelser, som af åhörare vid RiksStåndens öfverläggningar, kunna begås.
Jag säger med flit Rättegångs-formen, emedan frågan om en Lag, i detta afseende som blifvit af Herr Rosenblad väckt, redan blifvit afgjord, och ej vidare kan framställas; men emedan jag alltid varit och är af den tanka', att i RegeringsFormen finnas tillräckliga föreskrifter mot åhörares förbrytelser, och att endast en stadga erfordras för formaliteterne vid åtals utförande vid Domstol, för att der bringa dem till ett snart slut, så tror jag, att saken för närvarande bör inskränkas derhän, och till framtida Ständer öfyerlemnas att besluta, om åhörare vid öfverläggningarne skola insläppas eller icke.
Det är vid en dis kussion angeläget, att ej den ena oriktigt upp - S>en 23 M*fi e, wH fattar hvad en annan yttrar.
Jag har aldrig påstått, att i 53 §.
Riksdagsordningen, skillnad blifvit gjord emellan enskilte Riksdagsmans motioner och Konungens Nådiga Propositioner; jag har endast sagt, att förbudet der, emot upprifvande af beslut, blott har afseende på enskilte Riksdagsmän.
Det har sedermera blifvit yttradt, att, för att få frågan af Utskott behandlad, skulle erfordras att Herr Grefven och LandtMarskalken först inhämtade Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida Ridderskapet och Adeln önskar publicitetens införande eller icke.
En sådan proposition innefattar ett beslut i förväg, som ej är lagligt; remiss till Utskott måste föregå allt yttrande i hufvudsaken.
Framställning har äfven blifvit gjord derom, att Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse kunde förblifva hvilande här, intill dess den blifvit af .. de öfriga RiksStånden remitterad, i anledning hvaraf man sedermera kunde fatta sitt beslut.
Jag hemställer blott ifrån hvilket stadgande man trott sig kunna hämta stöd för en sådan framställning.
För att häfva all tvekan, instämmer jag med Herr Lefrén uti tless motion om offentlighet vid RiksStåndens öfverlägguingar, och anhåller att få uppläsa 56 §.
Riksdagsordningen, som dertill lemnar tillräckligt stöd.
Der står nemligen, att jnga nya ämnen må af Riksdagsmän efter motionstidens slut väckas, så vida icke sådane frå - Den 23 Maji e, m. gor af redan fattade beslut eller redan upptag, ne ärenden, eller under Riksdagen inträffande händelser omedelbarligen Jöranledas.”
Det lärer ej kunna bestridas, att ju ifrågavarande motion blifvit af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse omedelbarligen föranledd.
Med Herr Lefrén kan jag åter alldeles icke förena mig i frågan om tillsättande af ett Särskilt Utskott till detta ämnes bearbetande, hälst
Lagutskottet både är fullkomligen lämpligt att dermed sig befatta, och ej så öfverlastadt af göromål, att det icke allt för yäl kan sådant medhinna; hvadan jag förnyar min anhållan, att remissen må ske endast till detta Utskott, Herr Rofenblad\
I anledning af de anmärkningar, sorn blifvit gjorda mot mitt yttrande, att nu förevarande ämne vöre ett alldeles, nytt mål, och att jag under discussionen, då förra publicitets-frågan förevar, anförde, att en af lika beskaffenhet, äfven blifvit väckt uti ett annat RiksStånd, samt således skolat tillkännagifva mig anse frågan likartad, ehvad den rörde ett eller alla Stånd, får jag förklara, att i BorgareStåndet, likasom Jios oss, väcktes denna fråga blott såsom en enskild Stånd-sak, och således under helt andra förhållanden, an de, sorn nu aro för handen.
Hvad angår det, som om ordet får narva-* rande blifvit sagdt, kan jag icke annat finna, än att just detta ord måtte uttrycka, att Ridderskapet och Adeln afslog frågan om offentlighet vid r) Den s J M*.ji e. m, 5og> sina öfverlaggningar för de förhållanden skull, sora då voro närvarande; ty sjelfva det, eljest vid afslag ej begagnade ordet närvarande, synes mig gifva sådant tillkänna.
LagUtskottets befattning med föreslående af en särskild
Lag i afseende på oordningar, som kunde förorsakas af åhörare vid RiksStåndens öfverläggningar, torde jsg få erinra, att detta innefattas under den motion, som af mig redan blifvit gjord, och hvarom något beslut, så vidt jag har mig bekant, ej ännu är fattadt, åtmindstone icke i vårt Stånd.
Jag ser intet hinder för Lagutskottet, att efter erhållen återremiss af Betänkandet, rörande min ofvannämnde motion, fullständigt utarbeta ämnet.
Men i afseende på bestämmandet af det Regjémentariska, förenar jag mig med Kerr Lefrén iden åsigt, att det samma lämpligast kan utarbetas af ett Särskildt Utskott.
Efter hvad jag helt enkelt fattat, innehåller den Kongl, skrifvelsen icke någon proposition, utan blott ett Nådigt yttrande, att i händelse Riksens Ständer skulle önska offentlighet vid sina öfverläggningar, Kongl Majit deremot icke har något att påminna.
Det tyckes således helt och hållet bero af Riksens Ständer sjelfve, örn de önska en sådan publicitet eller icke.
Hvad Ridderskapet och Adeln angår, gissar jag, att då frågan härom redan blifvit under detta Riksmöte af Ridderskapet och Adeln afslagen, detsamma äfven nu skulle inträffa, i händelse ämnet åter upptogs.
Sia Ven 83 Maji e. m.
Jag hemställer således, om ej déf bästa vöre, att blott lägga Kongl. Maj ts ifrågavarande Nådiga Skrifvelse till handlingarne.
Hans Excellence Herr Grefve Fleming, Claes:
Det liar varit min afsigt, att ej ofta under detta Riksmöte upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara, mycket dyrbara tid,, men damin känsla för mig derhän, påminner jag mig en af forntidens Lagstiftningar, hvilken förböd, att vid vigtiga tillfällen icke yttra sig.
Jag uppträder ej nu i egenskap af den äran jag har att vara Konungens Rådgifvare; jag har begärt ordet, blott i följd af den lyckan, att såsom Ledamot tillhöra detta Stånd.