Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är med samma fortfarande tänkesätt, sorn jag i Den 19 September e. m. 175 dag hegardt ordet; det har ej skett för att motivera Ridderskapet och Adeln till förkastande af Utskottets Betänkande, ett beslut likgiltigt i sina följder då irenne Stånd förut redan bifallit det samma och hvilket i öfrigt skulle vara helt och hållet motstridande min önskan, som ej är att undandraga någon af mina enskildta handlingar, som Landshöfding en rättvis undersökning.
Men då förevarande anmärkning är af en helt annan och ömtåligare beskaffenhet, än den som drabbat mig gemensamt med Directionens öfriga Ledamöter, så har jag ansett sorn en skyldighet emot detta Stånd, hvaraf jag har den äran vara medlem, att åberopa och framlägga när så påfordras
Directionen ingifna och godkända redogörelseräkning för Spanneraålsupphandlingen utvisar, att det af
Directionen dertill meddelade förskott varit otillräckeligt, och att jag sjelf af egne medel dessutom nödgades förskjuta emellan 3 och 4000 R;drJ för denna summa använd utan enskild nytta t tvenne år för ett allmänt behof, har jag likväl ej yrkat någon ränta; nu ifrågasattes om jag icke bör åläggas räntebetalning för en del af Statens, förskott till berörde upphandling, ehuru Spanremåleo måste uppköpas i ett främmande iand, genom Commissionairer , hvilket naturligtvis fördröjer Capitalets omsättning. *7® Den i g September t. m.
Det skulle vara utan ändamål att på Riddarhusets bord framlägga afskrifter af alla räkningar och Bref ifrån min Commissionaire vid ifrågavarande upphandling, för att sätta Ridderskapet och Adeln i tillfälle att jemföra prij seme och omkostnaderne för de serskildta Spmnemålsposterna med det pris öfverhufvud hvarföre det lefvererade totalbeloppet omkostnadsfritt blifvit
För att i allmänhet bedöma spannemålspriset i Finland år 1817 om våren och de inköpspriser hvartill Råg och Korn af mig vid detta tillfälle upphandlades, tror jag det vara tillräckeligt kunna förete når det påkallas LefveransContracter, upprättade emellan Åbo Academies styrelse och min Commissionaire å mine vägnar; hvaraf upplyses att jag för ritorra Råge». sorn blifvit MagazinsDirectionen omkostnadsfritt i Upsala lefvererad för 13 R:dr 16 sk. tunnan, nödgades sjelf bettla 11 R:dr 16 sk. på stället och att ritorra Kornet, debiteradt Directionen till 10 R:dr 40 sk per tunna betaltes till Åbo Academie med io: 10, 8 per tunna, eller att Råg och Korn öfver hufvud, utaf detta parti, lelvererades
Directionen omkostnadsfritt i Upsala för 12: 4, per tunna och uppköptes till 10: 37, då differencen 1: 14, 8. utgör ut- och inkommande Tullfragt ifrån Christinestad , Wasa och Åbo till Stockholm , irån Stockholm till Upsala samt Mätare- och Bärarepenningar m m enligt deröfver upprättad vidräkning.
För Den 19 September e, m.
För att sätta Ridderskapet och Adoln i tillfälle att äfven sjelfva bedöma, huruvida do af mig från Allmänna MagazinsDirectionen lyf-i tade medlen varit hos mig liggande eller blifvit till enskild nytta använde, åberopas äfven vördsamt Postförvaltarens i Upsala qvittencer, som utvisa att penningarne successive blifvit genast öfverremitterade till min Commissionaire i Finland för att verkställa Spannmålsupphandlingen.
Detta är hvad jag trott mig böra anföra i hufvud6aken, och får allenast tillägga något som väl synts mig en bisak utan all vigt, men hvarvid likväl Höglofl.
StatsUtskottet tyckes hafva fästat en hufvudsakelig uppmärksamhet. ]ag skulle dock icke hafva yttrat min förundran öfver att så skett, om saken rört mig men då den angår en mig såsom Landshöfding subordinerande Embetsman, så har jag ej ansett mig tillständigt «tt i tysthet förbigå förhållandet.
StatsUtskottet har trott sig finna en väsendtlig olikhet emellan det af MagazinsFörvaltaren i Upsala utgifne qvitten<**t öfver skedd lefvering, hvilket finnes bifogadt min till MagazinsDirectionen ingifne redogörelse, och det af samma Embetsman afgifne qvitto , sorn af Herr Tham Wollrath blifvit åberopadt i dess yttrande till Ridderskapets och Adelns Protocoll.
I all redogörelse har jag trott i granskningsväg ej funnes andra väsendteliga omständigheter att observera, än tiden och fimman el - Bil. till Ridd. 0. Ad.
Pr. VIII Band, 12 *78 Den 19 September <“ 111. ler när emottagning elier utgifning af penningar eller p.rsediar ägt rum och huru stort belopp den utgjort, samt af hvilken och till hvem den skett.
1 alia dessa omständigheter äro de tvänne af MagazinsFörvaitaren Grandinson utgrfne qvittencerne af enahanda lydelse.
Hvad är det dä för en olikhet Utskottet dem emellan velat finna?
Eller är det då någon åtskillnad om MagazinsFörvaitaren emottagit en del af den lefvererade Spannemålen på Magazinstrappan eller om det skett vid aflastningen från Fartyget?
I bägge fallen har han såsom behörig person emottagit den i sin vård och på sitt anåvsrj och den som lefvererat vahran är derifrån skiljd, sedan han. öfver lefveringen erhållit qvitto
Om derföre MagazinsFörvaitaren i det ena qvittencet ut„ trycker sig att spannemålen blifvit lefvererad till Magazinet, så betyder det ju ej annat än att den till honom, såsom derföre redovisande, blifvit öfverleinnad , hvilket är Just detsamma sorn i det andra qvittencet blifvit med andra ord sagd t, och med en närmare beskrifning på lefvereringsstället som till och med varit aldeles öfverflödig.
Att emedlertid denna närmare bestämning utaf lefvereringsstället är öfverensstämmande med verkeliga förhållandet, eller att
Spannemålen till en del redin vid lossandet från Fartygen blifvit öfveriemn*d till MagazinsFörvaitaren och af denne tili en mängd af undsättningstagarne i Länet utlemnad är icke allenast inom Provinsen allmänt kändt, utan älven säkert af Rid-e
Den ff) September e. >». *79 der&kapats och Adelns Ledamöter ifrån Upsala Län kan vittsordas.
Bilaga s till PleniProtocollet för den 25 September, förmiddagen.
Herr Printzenjköld, Cart:
Då dea låterremiss Höglofl.
Lag- och EconomiUtskotten besvarat, varit föranledd af ds anmärkningar jag framställt emot Utskottens första Betänkande i detta ämne, torde det benäget ursäktas om jag äfven vid detta tillfälle upptager några ögonblick af Ridderskapefs och Adelns dyrbara tid för att något närmare utveckla de åsigter 6om ledt mig vid frågans bedömande och såmedelst visa, det begreppet om sanning och rätt varit grunden för min yttrade öfvertygelse , och att det misstag sorn jag trott mig finna af Utskotten vara begånget ic*« är vederlagdt, hvarken af någre i sådant af - i8o Den 25 September f m. seende förebragte gällande skäl, ej eller af den utaf Utskotten hufvudsakligast åberopade omständighet, att Betänkandet redan blifvit af de 3:ne öfrige RiksStånden bifallit.
Jag vet icke om orsaken härtill skall ensamt sökas hos Expeditionens Författare, eller onj uppställningen, sådan den nu är, skett på Utskottens befallning.
Emedlertid kan utlåtandet snarare anses för en emot mig enskildt rigtad skrift, än ett Rikets Ständers Utskott värdigt svar på den återremisg Höglofl.
Ridderskapet och Adeln beslutat; och det synes mig, som skulle Utskotten högeligen moquérat sig deröfver , att jag varit nog förmäten att våga göra erinringar vid de förslag, Utskottenuti deras vishet till Riksens Ständer framställt.
Utan att med Utskotten vilja dela detta anspråk på ofelbarhet, vågar jag likväl fortsätta den förmätenheten att tro, det Utskotten på ett min:lretilUred6ställande sätt behandlat denna fråga, och öfverlemnar med full tillförsigt åt den opartiske och mer upplyste granskaren att bedöma, hvilkendera, antingen Utskotten eller jag, som har rätt.
Förordningen den 22 Julii 1803 skall säkert.
Den 25 September f. m, 18* lika med mig, inse det Lagstiftaren omsorgsfullt sökt bibehålla jemlikhet uti rättigheter och skyldigheter Räntegifvare och Räntetagare emellan, då han stadgadt: i 1 Mom. att, i händelse tionde eller afrad fordras in natura eller Räntegifvare åstunda den samma på detta sätt lefverera, derom bör tillsägas vid, eller, såsom Utskotten rätteligen föreslagit, före Thomä dag: i 2 Mom. att, deräst Räntetagaren utom Häradet är boende, Räntegifvaren må fritt stå, att hos Kronofogden i orten eller Regementeskrifvaren en sådan uppsägelse inom den föreskrifne tiden anmäla , och sluteligen i 3 Morn. att, om hvarken å Räntegifvarens eller Räntetagarens sida någon tillsägelse vid Thoma dag skett, deraf bör ostridigt följa, att lösen efter Markegång bör af Räntegifvaren erläggas och att Käntetagaren dermed bör åtnöjas.
Utskotten tillstyrkt, skulle, efter min öfvertygelse, i stället att förbättra Författningen, snarare försämra den samma; ty ingen , utom Utskotten , lärer underlåta att finna , det en rubbning i likheten af Räntegifvares rättigheter och förmoner ofelbart derigenom uppkommer, emedan den ene Räntegifvaren skulle, i sådan händelse äga rätt att, till e$r>, dagen före Thomä dag uppsäga sin spannemål till lefverering in natura, då deremot en annan, som till äfventyrs är hans närmaste granne, skulle, derföre att hans räntetagare tilMälligtvis bor utom Häradet, få vidkännas en förkortning af fjorton dagar uti den i allmänhet fastställds
Den 35 September f. m, uppsägningstiden, Att Utskotten icke insett rättvisan uti ett sådant förhållande, utan tvärtom sökt försvara det, lärer väl förefalla något hvar besynnerligt, hälst skälen för detta försvar stå i uppenbar motsägelse med rätta meningen af 1803 års Författning, hvars ordalydelse svårligen lärer kunna föranleda till annan slutföljd än den, att vederbörande tjenstemän blifvit af Lagstiftaren förordnsde, icke till Räntegifvarens biträd^., såsom Utskotten förment, utan tili räntetagarnes ombud, på det att derigenom måtte undvikas just den olikhet S uppsägningsterminer, som Utskotten föreslagit.
Och jag skulle i sanning vara mycket villrådig vid bedömmandet af orsaken till detta Utskottens förfarande, om jäg för öfrigt uti deras senare utlåtande kuade förmärka minsta 6pår dertill, att de rätt läst och rätt förstått den författning, hvari ändring af dem blifvit tillstyrkt^ men då man i stället erfar, det Utskotten fästat så liten uppmärksamhet på innehållet af den utaf mig åberopade 2tdra §.,, att de till och med kunnat uppgifva, det ingen tid är bestämd, hvarinom uppsägelsen hos Kronofogde eller Regementsskrivare bör ske, fastän sådant finnes uttryckeligen stadgadt genom orden: ”inom den föreskrifne tiden” hvilka ostridigt måste hafva afseende på Thomsdag, som näst förut omnämnes; och då man vidare finner huru.
Utskotten, i anledning *f mitt yrkande att få bestämdt inom hvad tiel vederbörande Tjensteman ålåge att om den hos honom skedde uppsägelsen underrätta tiondetagareo, hvarom Förordningen nu ingenting
Ben 2“ September /. m. innehåller, Förklarat denna omständighet redan vara uti förra Betänkandet tydeligen upptagen, enär der blifvit hemställdt, att ali uppsägning skall $ke före Thoma dag, hvilket förklarande icke otydligt ådagalägger det
Utskotten med hvarandra förblandat de etne ganska skiljaktige omständigheterne, nemligen Räntegifvarens uppsägning hos Tjenstemannen och dennes anmälan derom hos Räntetagaren, hvaraf åter följden varit den, att Utskotten , emot Författningens klara ordalydelse, trott någon verklig uppsägning icke kunna anses vara gjord förr än den kommit till Räntet-agarens kunskap; så torde man med skäl böra härleda orsaken till det felaktiga uti Utkottens framställning från bristande uppmärksamhet både på sjelfva frågans beskaffenhet och syftningen af den Motion som föranledt Utskottens förslag; och må det då förlåtas mig om jag deraf hämtar ytterligare stöd för min förut fattade öfvertygelse , att Utskotten begått det misstaget att föreslå Förbättringar der sådane ej äro af nöden, men deremot underlåtit att göra det i da delar, hvarest brister verkligen äga rum.
Jag kan således ej annat än fortfara uti mitt ogillande af det Förslag Utskotten uti 2;dra punkten af deras förra Betänkande framställt, såsom saknande den enhet i principen och. rättvisa i verkställigheten, hvilka böra utgöra hufvudgrunden för all .Lagstiftning.
Då likväl det bifall, de 3:ne öfrige RiksStånden lemnat å netta Betänkande i hela dess vidd redan bestämt Riksens Ständers beslut i före-. 184 Dan a5 September f. m, varande amne, vill jag visssrligen icke här söka tillvägabringa någon skiljaktighet i tänkesätt och åsigter, utan anhåller endast att detta mitt anförande må såsom min enskilda reservation uti Protocollet erhålla ett rum.
Bilagor till PleniProtocollet för den 25 September, eftermiddagen.
Nto 1.
Herr Berghman3 Ambrotius Magnus:
Jag betviflar alldeles icke Herr Baron Wrangels goda afsigt med dess väckta motion om HypotheksBankers berättigande till Creditive pä Riksens Ständers Bankj men jag fruktar att hans eljest så prisvärda Patriotiska nit hänfört honom, att till någon del adoptera det nu gällande olyckeliga Lånesysféme.
Det är nog illa att man för Statens tarfvor och upprätthållande, nödgas gifva Creditiver på Den 25 September e. ml 185 Banken, men att lemna sådane åt private Associationer, vore af yttersta våda för Banken; Hvad som händt förr, kan hända om igen.
Den grofva förlust Banken gjordt på förre FilialDisconterne hvilka hade haft begränsade Creditiver; ber vara en dyr Lärospån.
Hvem kan gå i borgen derföre att icke Nordlindajr och dylike innästla sig i hypothekBankens styrelse och förnya Malmö Disconts bedrägerier.
Jag afstyrker således Herr Baron Wrangels ifrågavarande
Förslag under tillämpning af gamla Regien:
Vejligia me terrent.
Grefve Hård, Carl Gnjlaj; Ibland de af Höglofl ConstitutionsUtskottet föreslagne förändringar uti Riksdagsordningen, till befrämjande af Riksdagsarbetets skyndsammare gång, förekomma tvenne, som med hvarannan stå i så nära sammanhang, att, ehuru de röra serskildte paragrafer af nämnde Grundlag, de likväl icke böra utan med hänsigt till hvarandra behandlas.
Dessa äro de i första och femte puncterne af Betänkandet oinförmälde.
Den första går derpå ut, att åt hvarje Stånd skulle öfverlemnas, att förordna, huruvida Protocollet öfver discurserne skall utförligt eller summariskt sammanfattas.
Detta sy nes mig ock vara iätt, ty förordnandet härom lo5 Den ^5 September c.. m. ar af en blott reglementairiek egenskap och hade, elter mm tanka> icke bordt i en Grundlag inflyta.
Hvad åter angår det i femte punkten ff>- reslagne tillägg till 49 §. af Riksdagsordningen, ätt, i händelse af återremiss, från Riksstånd till Utskott, af ett utlåtande, StåndetsSecreterare skulle punktvis och i korthet sammanfatta alla anmärkningar, jemte hufvudsakliga skälen derför, samt med uppgift af de Ledamöters namn, som anmärkningarne framställt eller biträdt, anser jag ett sådant stadgandes användbarhet, såsom medel till »rbetets påskyndande, helt och hållet bero af det sätt, Born af Stånden vid Protocollsföringen före6krifves.
Om nemligen ett Riksstånd beslutar, att dess Protocoll skall summariskt sammanfattas, så att, utaf Ledamöternes anförande, blott det hufvudsakliga, med uteslutande af alla digressioner upptages, blir det visserligen lätt att efterkomma ders i 5:te punkten föreslagna föreskriften, ty Secreteraren behöfver då icke vidare göra något utdrag, emedan sjelfva Protocoilet icke innehåller annat, än det hufvudsakliga af anmärkningarna och skälen derföre; men om ett Riksstånd skulle besluta att dess Protocoll såsom hittils, skall utförligt sammanfattas, uppstår ett helt annat förhållande.
Secreteraren har då med Protocollsföringen allldeles samma besvär sorn hittills, men skulle derutöfver, utur det utförligt
Dm 25 September e. ni. redigerade Protocollet, utdraga och punktvis utföra hvarje anmärkning med de hufvudsakliga skälen derför.
Häiigenom skulle alltså för Secreterare» uppstå ett betydligen ökadt arbete, tili lindring endast i renskrifningen och för Utskottens Secreterare, hvilka, i anseende till den kännedom om ämnena, de nödvändigt måste *äga mycket lättare böra kunna, utur det meddelade fullständiga Protocollet, excerpera det, som hörer till ämnet och sådant för Utskotten framlägga.
Den ifrågasatte förkortningsmethoden, skall, antingen den användes vid Protocollsföringen, eller vid anmärkningars sammanfattning, troligen föranleda till nya diseussioner, och.dessa lätteligen öfvergå till kjelfva ämnet, men den tids förlust häraf kan uppkomma, motsvaras i förra fallet af en allmän förkortning och förmonen af ett mera sak- än ordrikt Protocoli, hvaremot i senare fallet denna olägenhet ej mötväges af någon fördel.
Då det är af vigt, i synnerhet hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln, hvars Protocoli redan öfverflödigt sysselsätter Secreteraren, att icke dennes besvär okas, samt ett arbetssammare uppsättande af ett förkortadt Protocollsutdrag nödvändigt skulle upptaga mera, eller åtminstone dyrbarare tid, än utskrifningen af ett vidlyftigare, hemställer jag vördsamt, om icke det föreslagne tillägget ^ till 49 §.
Riks dagsordningen borde sålunda redigeras. l88 Den 25 September c. ms
När utlåtande från Riksstånd till Utskott återremitteras, böra anmärkningarne genom utdrag af det justerade Protocollet Utskottet meddelas Bilagor till Pleni-Pnotocollet för elen 27 Sep. tember, eftermiddagen.
N;0 IJ Grefve Horn, Claes Fredric:
Vid Justeringen af PlcniProtocollet förden II sistl.
Julii, utber jag mig få tillägga den förklaring, att jag, efter inhemtad kännedom af Herr Grefve Posses anmärkningsmemorial, som s:ne ConstitutionsUtskottets
Ledamöter yttrat vara förklenande för den afledne Grefvens minne och sårande för dess Famille, såsom innebärande tydlig stämpel af en mindre redig sinnesstämning tvertom bos denne man, uti berörde så bittert tadlade skrift, funnit ett så ljust Ben 27 September f. m. begrepp om vår Grundlags anda och syftning, ett så ädelt nit för Lagens helgd och Medborgares rätt, att jag sannerligen häpnar för ur~ sprunget till den tanke, sorn här yttrades, då jag inför Ridderskapet och Adeln yrkade ett meddelande af Grefve Posses ifrågavarande anmärkningsskrift.
Friherre Toll, Gujlaf Philip:
Med säker öfvertygelse,det en realisation af Sveriges Rikes RörelseCapital med utvexling af silfver från Banken icke nu kunde verkställas, på de verkelig» skäl som sig förete, och hvarå flere af de respectiva RiksStåndens värda Ledamöters så skrifteliga som munteligen yttrade meningar gifvit mig fullkomlig anledning stadga min, har jag med särdeles tillfredsställelse sedt och genomläst det Förslag, gom uti Högloflige Sammansatta Statsoch BancoUtskotten blifvit framlagt till det ondas afhjelpande som beror af myntets vacklande värde, och deraf uppkommande (för allas inre Industri och förkofran högst motarbetande) flerfaldiga handelsspeculationer härmed.
Utskotten vilja förekomma detta och medelst bestämmelsen af Realisationsgrunderne uti i:sta Alternativet till 128 sk, försäkra så väl fordringsägare som Låntagare hvad de härefter äga och böra betala.
Antagandet häraf hade i min tanka ofelbart medlört den sä - ✓ xf)o 2?
September e. m. kerhet uti förut ingisngne pennisgetransacfioner, att man i afvaktande det Realisationen kunnat verkställas låtit dervid bero.
Långifvare:! hade dessutom blifvit förvissad, att dess säkerhet genom Bankens progressiva soliditet ytterligare förstärkts aldeles icke längre varit satt i (hittills vanliga) behof att i anledning af Sedelmyntets vacklande värde och dylika motiver sjelf handtera sitt Capital såsom en vara, den här icke allenast genom dess egen försorg i mera lönande företag bör år från år förflyttas, utan ock stundom för att vinna på andra speculationer dermed dragas utur allmänna rörelfen, hvilket förhållande i betydlig mohn tillväga— bragt den enskilta Creditens förstörande.
Men dä nu Högled Pddderskapet och Adeln genom voteringspluralitet antagit det e:dra Alternativet hvarigenom ännu sakernas närvarande skick får fortfara, utan att ens grund blifvit lagd, för den blifvande realisationen, har jag för enskildt del hindrad såsom frånvarande vid öfverläggningen härom att afgifva något yttrande, nu vördsamt trodt mig böra häremot anmäla min Reservation, samt närmare uppgifva do skäl hvarpå denna sig grundar.
I min öfvertygelse kan ett Folk af naturen så val gynnadt som det Svenska, lemnadt åt egen omtanka atf förvärfva (då inhemska näringsfriheten under en vis och omsorgsfull
Regerings kraftiga skydd i förhållande till frihet uti handel som säkrast framkallar Sveriges naturliga induftrie) lättast fortgå till målet af lin förkofran, om ett bland de största (i mia
Den 37 September «. m, igi ranka det aldrastörsta) kinder häremot, någoa gång och då för alla tider genom allmän Lagstiftning 'häfdes.
Detta är Statens Förmynderskap öfver, och inblandningar uti rorelseCapitalets förvaltning; denna sarnmanföring af “StatsLånesystéme och verkelig finance, som under alla theoretiske och praktiske synpunkter, uti former af financelåra öfver hela dess verldsområde framvisar resultater i onaturliga och motsatte förhållanden, kan ej annat än medföra lika osäkre sorn olycklige följder; att någon gång hafva fått denna utredning verkstäld hvarigenom RörelseC*pualet försäkrat uti Rikets Bank och Riksbehoivernes fyllnad genom Riksskuld uti dess olika egne styrelser hade jag ansedt såsom garanteradt vid antagandet af r.sta Alternativet af Högloflig® Utskottens Förslag, och då Bankens publicitet blifvit besluten syntes mig möjligt att en myntbestämning kunnat antagas.
Jag hade trott stt ömsesidiga förluster vore närmast sålunda beräknade utaf så väl igogoch i81o, sora 1815 och J 8 1S års Financeregleringar , Staten fullgjorde sina förbindelser i anledning af dess inblandningar med Banken, och borde härefter i likhet med hvar och en privat man såsom gällande betraktas och förblifva.
Jag hade trodt och måste uppriktigt bekänna att jag fortfar i denna öfvertygelse, det innan Staten kan garantera ägaren till contant förmögenhet att icke i behofvets stund rubba grundvalen af dess ägande rätt (dess 192 Den 27 September e, m. bibehållna värde) och i samma motsatta förhållande den skuldsatte näringsidkaren att RörelseCapitalets förvaltning till Sedlarnes hastiga förbättring genom indragning ur rörelse till uppköp af Silfver icke undergräfde hans erforderliga förlag, Staten ännu icke fullgjordt dessa sine förbindelser.
Då skulle jag tro i sådant skick hvarigenom näringsförlagerna (källor för famhälkts be/land) rubbade genom osäkre penningeförhällanden, det blifver Statens första omsorg och förbindelse med iagttagande af ofvanskrifne hufvudprincip» skaffa erforderliga tillgångar af Discont- och andre Låneutvägar för de sistnämnde, på det att desse under tiden icke måtte alldeles nedtryckas uti armodets förtviflan och sjelfva näringarne för hasigt aftaga.
Huru allt detta i sig sjelf skulle kunna verka till myntets förbättring hvilket hufvudsakligast i min tanke legat till grund för öfvertygelsen vid 2:dra Alternativets antagande lemnar jag åt nästkommande års resultat att bevittna.
Bilaga Den 30 September j. m.
Bilaga till Pleni-Prot o collet för den 3o Sep. tember, förmiddagen* N:o 1.
Grefve Hardy Carl Gujlaj; Då nu fråga förekommit om den af en del Herrar Fullmägtige öfver Banco- och RikagäldaVerken vidtagne åtgärd, att genom utfärdadt ProtocollsUtdrag i Erabetet insätta den person, sora Riksens Ständer till Justitieombudsmannens efterträdare utsatt; såsom grund föt hvilken åtgärd blifvit åberopad s6 §.
JustitieOmbudsmansInstructionen af den 27 Februarii 1810, lärer först böra undersökas), huruvida desse Herrar Fullmägtige handlat i etir lighet med samma paragrafs ordalydelse.
Deruti stadgas: ”Dör Justitieombudsman,sammanträde genast Fullmägtige öfver Banco- och RiksgäldsVerken”, utan serskildt bestämmande, hvilka eller huru många.
Efter enkla ordalydelsen, utan tydning, är härmed sagdt: sammanträde de personer, som till Fullmägtige uti dessa Verk äro utsedde, utan undantag, och de äro 24.
Då nu, enligt det inkomne Pro-?
P% Viii, Band» 13 194 Den 30 September f. m. tocollsUtdraget, endast 21 Fullmägtige deltagit i öfverläggningen och beslutet, anser jag det V3ra gifvet, att den åtgärd, de i detta afseende vidtagit, icke skett i öfverensstämmelse med Lagen och således är en nullitet, likasom det beslut skulle vara, sorn af Konungen kunde fattas i mål, hvaröfver StatsR&det bör höras, om endast två StatsRåder voro närvarande.