Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot Utsk:s förslag har blifvit anmärkt, att representationsrätt icke blifvit tillerkänd embetsmån, hvilka icke ega jord.
Här anträffas en ganska vigtig princip för grundlagsstiftoingen, nemi. den, att roan bör så sorgfälligt som möjligt undvika föreningen af lagstiftning och lagskipning icke blott hos personer utan äfven hos korporationer.
Despotism, envälde upkommer, om lagstiftande, lagskipande och verkställande makten öfverlåtes i samma hand.
Statens ernbets- och tjenstemän må icke kallas Statens trälar, derföre att de naturligtvis såsom Statens tjenare äro uteslutne från rättigheten att deltaga i stiftandet af landets lagar, hvilka de skola tillämpa.
Utsk. har följt en, enl. min åsigt, ganska riglig grundsats, då det icke tillagt representationsrätt åt Statens embets- och tjenstemän endast såsom sådane.
Jag får likväl öppet förklara, att jag med förvåning erfarit, all Utsk. tilldelat representationsrätt åt skollärare, och skulle, i händelse jag derutinnan trodde mig vinna Ståndets bifall, tillåta mig, att derom begära votering.
Jag anser origtigt af Utsk., att i representationen inrymma desse tjenstemän.
Tjenstemännen böra såsom sådane finnas i representationen, då de föreställa Kronan, representera landets Regering, men de böra då icke tagas ur de lägre graderne.
Ett urval måste ega rum, och jag vill icke under något vilkor inrymma skollärare i representationen, endast i denna deras egenskap, återkommande till hvad jag först yttrade, alt jag vill hafva dem hemma för att spekulera på sina theorier, hvarest de göra det bättre och med mindre skada.
Vi hafva dem förutan tillräckligt många projektmakare inom representationen.
Vidare har blifvit anmärkt, att Utsk. icke yttrat sig om sättet, hvarpå R. o. Ad. bör välja sina riksdagsmän eller med andra ord, icke upgifvit en vallag för Riddarhuset.
Jag deremot håller Const.Utsk. räkning härföre.
Mig synes, som om Utsk. derigenom öfverlemnat åt R. o. Ad., att vid början af hvarje riksdag, hädanefter såsom hittills, sammanträda på detta rum, på grund af sin ärfda, medfödda representationsrätt, och för riksdagen här välja sina riksdagsmän.
Hvem har påstått, alt sådana sammanträden icke kunna ega rum flere gånger undersamma riksdag.
Huru kan det vara gifvet, att Ridd.Ordn. skall vara så beståndande, alt icke R. o. Ad. kan i densamma på egen hand göra föiändrin - 198 Den 27 Maj f. mi gar och derå, likasom nu, erhålla Konungens sanktion, och sålunda bestämma sin vallag efter eget godtycke.
Utsk. härigenom mindre inskränkt R. o. Ad:s nuvande omedelbara representationsrätt, än de Hrr velat, hvilka emot förslaget opponerat sig, derföre alt det icke är nog detaljerad!, måste jag deremot godkänna Ulsk:s förfarande, och är öfvertygad, att genom förslagets antagande Riddarhuset hädanefter nära nog skall blifva sig likt, så alt de Hrr, hvilka här infinna sig skola, som man säger, känna igen sig.
Det kommer att förblifva ungefärligen, som det varit häfver, med den skillnad likväl, att det blir lättare för de 4 Stånden att afgöra frågorna, då de förderas diskuterande sammanträda på ett rum.
Deremot tror jag, att R. o. Ad. skulle komma att förlora ganska mycket genom antagandet af den vallag man här föreslagit.
Jag är öfvertygad alt R. o. Ad. inom sig eger fullständiga elementer lill en värdig, och de öfriga Stånden fullt motsvarande fjerdedel af landets representation, endast dessa elementer genom ändamålsenliga val blifva framkallade, och försatte i en rigtig ställning till de öfrige Stånden.
För mången är del nu känbart att här infinna och uppehålla sig under riksdagarna; jag vet allt för väl, alt min ringa personlighet kan undvaras, men det hindrar mig likväl icke alt känna min pligt och alt söka upfylla den.
Sage hvad man vill, en djup och mäktig pligtkänsla är dock ovilkorligen en följd af sjelfskrifvenhet.
Under mångfaldigt vexlande former må denna känsla yppa eller dölja sig; jag har aldrig funnit, ali hon helt och hållet saknats.
Om Riddarhuset blir valdt, inträffar icke såsom nu, att i mindre vigtiga frågor Riddarhuset är tomt, och hvilken säkerhet finnes väl nu derföre, att 50 ledamöter inställa sig, då mera vigtiga frågor förekomma til! afgörande.
Erfarenheten har visat, alt under en viss period af riksdagen, icke ens detta antal är tillstädes.
Jag måste således på det högsta förorda antagandet af Utsk:s förslag, som är grnndadl icke på abstracta theorier eller lärda afhandlingar, eller Activa opinioner från orterne, från tidningar, universitet, skolor, gästgifvaregårdar och reform-möten, ulan på det praktiskt möjliga.
Utsk. har dessutom den stora förtjensten, att det ordnat representationen så, alt de 4 hamrarne kunna någon gång på ett rum sammanträda, och det må sedan ankomma på desse, alt så utveckla och organisera samhällsförfattningen, som dem bäst synes.
Jag tillstyrker ånyo antagandet af förslaget för alt hvila intill nästa riksdag.
I öfrigt torde det tillåtas mig nämna, att, i anledn. af Hr Frih. o.
Landtm:s förklarande för en stund sedan, då en ledamot var på väg att yttra sig om andra än de nu föredragne §§:ne, det möjligeu kan hända alt jag eller någon annan ledamot finner inkonseqvenser emellan de af Utsk. förändrade och de ovidrörde lemnade §§:ne; och att del således är nödvändigt, att diskussionen göres fri, på del att man må kunna yttra sig jemväl öfver de §§, i hvilka Utsk. icke föreslagit någon förändring.
Vid det tillfälle, dä, i början af Den 27 Maj f. m. 19!) riksdagen, R. o. Ad. föreliade till pröfning K. M:s nåd. propos. till införande af ett förändrad! representationssätt, yttrade jag, sedan delta förslag hade fallit eller då dess fall kunde emotses, alt jag vid delta förhållande och i betraktande af det bestämda motstånd, som denna framställning rönt, numera icke trodde pä möjligheten alt, åtminstone inom den närmaste framtiden, seandia förbättringar i vårt representationssätt genomförda, än sådane, som utginge från principen: att bibehålla de nuvarande Stånden, förstärkta med nya elementer, och alt förvalta den nuvarande arbetsordningen.
Det är ifrån denna åsigt, som Const.Utsk. utgått.
Jag tillåter mig alt kalla den praktisk, i motsats mot de theoretiska, enär Utsk:s förslag omisskänueligen undanrödjer många stora och af alla medgifna brister i vårt nuvarande representationssätt, då det icke lägger hinder i vägen för framtida förbättringar, och då förslaget icke rubbar jemvigten emellan de beslutande.
Jag kan icke heller fatta hvarför ett sådant förslag, som åt den uplysta och sjelfberoende demokratien inrymmer ett så stort och vidsträckt fält inom representationen, skulle mötas med misstroende af dem, som ifra för förbättringar i allmänhet och för utvecklingen inom vårt fädernesland, af ett sansadt konstitutionel! samhällsskick.
Jag kan icke för mig göra rätt åskådligt, af hvilken anledn. man trott sig vara sitt mål närmare, om detta mål skulle vara den allmänna valprincipens införande, då man förbli fver orörlig på stället, än sedan man tagit ut halfva steget.
Det är ju endast derigenom, att vi bibringa andra vår öfvertygelse och sätta oss sjelfve i tillfälle att lära känna andra skäl, som vi kunna hoppas att träffa det sanna och rätta, vid behandlingen af våra fosterländska angelägenheter, men höra vi, vid detta förhållande, undandraga oss att sammanträda med våra medrepresentanter till gemensamma öfverläggningar?
Kan det vara nyttigt, att under våra långa och täta riksdagar qvarhålla vår Regering i det isoleringslillstånd från representationen, hvaruti den nu befinner sig, eller är det billigt, att' vi fordra alt vår styrelse skall städse ställa sig i spetsen för nyttiga förbättringar, under det att vi bibehålla .en splittring i vära öfverläggniugsformer och en deraf upkommande ensidighet vid ärendernas behandling, som gör upkomsten af en stadgad majorité vid våra riksdagar till en omöjlighet, då det just är vid denna majorité, som vår Regering borde kunna stödja sig, för alt dels vinna uplysning om nationens tänkesätt, dels kraft för genomförande af de förbättringar, som man af densamma önskar?
Allt synes mig sålunda tala för Utslcs förslag, och då jag icke funnit några egentliga skäl deremot anförda, vill jag sjelf försöka att emot förslaget upställa ett eller annat inkast.
Det vore då, om någon gjorde sig den oriktiga föreställningen, att det förhåller sig med samhällskroppens sjukdomar som med andra, att de måste nå sin gräns innan någon allvarlig förbättring är att vänta, alt det onda måste få utveckla sig, innan man kan hoppas att upnå det goda; men utom, att det icke vore rätt väl menadt med fäderneslandet, att låta det onda nå sin 200 Den 27 Maj f. m. gräns, måste det ju medgifvas, att det är fullkomligen ovisst, om det är just det mål vi eftersträfva, efter den olika synpunkt, hvarifrån vi, hvar för sig betrakta denna fråga, som vi skulle finna vid denna gräns!
Hvad jag tillåter mig förutspå, om vi fortfarande undandraga oss att införa sådane förbättringar i vårt samhällsskick, som kunna upnås, under det vi eftersträfva andra, som äro ouphinneliga, är, att vi ganska länge få bibehålla vårt nuvarande representationssätt och vidkännas dess i många afseenden menliga följder.
De felaktiga organismerna verka icke väl, men de kunna icke dessmindre inom sig förvara mycken återstående lifskraft.
En annan anmärkn. har jag hört framställas mot förslaget och jag tror äfven, att något spår dertill igenfinnes i en af reservationerna.
Denna anmärkn., som framslälles af dem hvilka betrakta ståndsfördelningen som ett ondt i och för sig sjelf, utan afseende på vårt nuvarande splittrade öfverläggningssätt, yttrar sig i en farhåga, att, om de svåraste olägenheterna, som vidlåda vår nuvarande ståndsrepresentation skulle undanrödjas, det väl kunde hända, att ståndsprincipen derefter vunne en sådan stadga och sammanhållning, att det sedan kunde möta svårigheter att blifva Stånden qvitt.
Jag tillåter mig härvid anmärka, att förtjensten i Otskts förslag just ligger deri alt denna tvistefråga emellan principer är lemnad öppen och oafgjord.
Och det synes böra medgifvas äfven af dem, som betrakta ståndsindeluingen som eli ondt, att den åtminstone är ett nödvändigt ondt, så länge den ej kan afskaffas, äfvensom att det icke synes vara skäl att låta samhället, för en obegränsad lid, känna hela tyngden af ståndsförfattningens brister, då man eger utvägar alt förmildra densamma.
Man behöfver icke frukta, Mine Hrr, ali framskridandets hjul kommer att stanna, när man sätter det i rörelse; men med visshet kan man befara alt det kommer att stå stilla, då man håller det tillbaka.
De progressiva reformernas bana är ofta längre utsträckt än de absolutas.
Jag åberopar i detta fall exemplet af England och dess oerhörda framsteg, sedan införandet af reformbilletr 1831, detta land, uti hvilket man i detta ögonblick firar industriens kröningsfest, under det man på andra sidan kanalen bygger och rifver ned nationalverkstäder.
Vi behöfva icke befara att våra strider i dessa frågor komma att uphöra genom antagandet af de förbättringar Utsk. föreslagit.
De komma nog att gå i bredd med civilisationens sanna fordringar; men de komma att förflyttas på en jemnare plan och att förås med mera sakkännedom, och som jag hoppas med mera fördragsamhet samt, (och detta är af vigt) utan att fäderneslandets stora intressen, så mycket som hittills, lida genom deras sammanblandning med och beroende af en enda fråga.
Och i sanning kan det vara lid, att taga i betraktande beskaffenheten af dessa strider, så att de icke allt för mycket urarta till ett vädjande om makt och inflytelser.
Ty sådane strider haf - Den 27
Maj f. m. 201 va aldrig båtat nationerna.
De hafva alltid varit tecken till deras tillhakaski idaudeoch någon gång för dera medfört ännu sorgligare följder.
Endast på en grundval hafva folken förmått att upresa sin lycka och sin ära, och denna har varit förtroendets och endrägtens.
Jag hyser det hopp, att det framställda förslaget skall leda till detta mål.
För dess upnående är ingen upoffring för stor, hvarken den af politiska rättigheter eller den af förut fattade meningar, och det är af denna anledn., som jag till sin princip biträder Utsk:s förslag.
Emot dess serskildta bestämmelser har jag likväl några anmärkmr all framställa:
Jag yrkar att i 12 § 1 mora. tillägges, i fråga om valsättet för R. o. Ad., ordet distriktvis.
Jag anmärker som en bristande fullständighet i Utsk:s förslag alt icke grunderne för vallagen blifvit upgifne; men med dessa, och tilläfventyrs några andra smärre jemkningar, anser jag förslaget antagligt, såsom en öfvergång till något möjligen ännu fullkomligare, som åt den stora reformatorn Tiden, må vara förbehållet, att sjelf anvisa oss.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Då jag vid början af delta riksmöte på de skäl, R. o. Ad:s prot. uplager, i motsats till den siste talaren uttalade min förkastelsedom öfver det representationsförslag, som då sedan sista riksdagen hvilade på R.
St:s bord till afgörande vid denna, emedan jag ansåg detsamma leda till olyckliga följder för fäderneslandet, så uttryckte jag derjemte den förhoppning, att Const.Utsk. skulle inkomma med ett nytt förslag, som på samma gång betryggade samhällets bestånd och skänkte rättvisa åt alla dess medlemmar.
För att ett förslag skulle kunna upfylla detta dubbla ändamål, ansåg jag nödigt, att sjelfskrifvenhelen uphörde, att i representationen inrymdes alla, som till Staten lemna skattebidrag, och att representationen öfverlägger och beslutar på ett rum, men att densamma i grundlagsfrågor bibehåller sitt absoluta veto.
När nu Consl.Utsk:s ifrågavar:de förslag är hufvudsakligen bygdt på de grunder, jag då npgaf, följer deraf att jag tillstyrker dess antagande, såvidt det öfverensstämmer med dessa grunder.
Jag hade likväl önskat, att Utsk. något längre utsträckt valrätten, så att sådan lemnats hvar och en i mån af dess skattebidrag, ty jag kan icke betrakta Staten eller samhället annorledes än som närmast jemförligt med ett stort bolag, och då synes mig äfven rättvist, att hvar och en, som lemnar bidrag till Staten, skall få deltaga i öfverläggningen om de allmänna angelägenheterna.
Valrätten har visserligen uti Utsk:s förslag blifvit utsträckt, men, enl. mitt omdöme, icke enl. rättvisans fordringar.
Detta är, hvad jag emot förslaget har att anmärka.
Jag skall nu till besvarande uptaga några under diskussionen gjorda anmärkn:r.
Hr Weidenhjelm har erinrat att en del embets- och tjenstemän blifvit från representationsrätt uteslutne.
Ehuru jag icke 202 Den 27 Maj f. m. kail till fullo instämma deruti, att Sveriges embetsman äro på den ståndpunkt, att de kunna anses fullt oberoende såsom representanter, ty otvifvelaktigt har den värde talaren i viss mån erfarit ett band på sin yttranderätt just genom sin egenskap af embetsman d. v. s., alt om man än icke uttrycker annat, än hvad man tänker, kan man likväl vara förhindrad, att yttra hvad man tänker, man tiger med ett ord, anser jag likväl Const.Utsk. icke hafva saknat skäl för embetsmännens uteslutande ur representationen.
Jag anser dock Utsk. icke hafva konseqvent följt denna regel, ty då hade i förslaget icke bort inrymmas prester och skollärare.
Har man i denna del afvikit från principen, sä hade man äfven bort vara konseqvent och medgifva embets- och tjenstemän rättighet att deltaga i representationen, hvilket dessutom torde vara nödvändigt, emedan representant-kammaren i annat fall blir i saknad af erforderliga nttplysningar för att kunna fatta ett rikligt beslut.
Lika med Hr Akerman anser jag ärftligt adelskap nödigt för den ärftliga monarkiens bestånd, och har tillförene redan uttalat den åsigten, men jag kan icke instämma i de slutsatser, som den värde talaren deraf dragit.
Han har sagt, att det vore nödigt, att R. o. Ad. lemnäs serskilda företrädesrättigheter inom representationen, och ansåg R. o. Ad. derföre böra utgöra en öfre kammare.
Häruti har Hr Printzensköld sig förenat och tillagt, att det vore skadligt, om R. o. Ad. nedsättes till likhet med handtverkaren och bonden.
Jag deremot anser det vara af yttersta vigt, att R. o. Ad. inom representationen icke åtnjuter några företräden.
Vilja R, o. Ad. anses såsom Svenska folkets ombud, så böra de ställas i fullkomlig likhet med hvarje annan af detta folks ombud.
De böra således inom representationen icke ega några företräden utan alla vara sinsemellan jemlika.
Detta fordrar rättvisan.
Just de företräden, R. o. Ad. inom representationen nu eger, har enl. min åsigt förorsakat den split och tvist, som i sednare tider inom representationen upkommit.
Sådant bör för framtiden undvikas, och blir möjligt endast derigenom, att alla nationers ombud äro jemlika.
Jag har således ansett bibehållandet af R. o. Ad. nödigt, icke derföre, att de nu hafva företräden, utan jag betraktar dem såsom ett stöd och en säkerhet för fortfarandet af den ärftliga monarkien.
Hr Brakel har önskat, alt R. o.
Ad. skulle fortfarande infinna sig per capita och väljande de 60 ledamöter, hvilka skola inträda i Riksnämnden, vara berättigade, att jemte nämnde 60 ledamöter deltaga i Ståndets beslut.
Det skulle enl. min åsigt vara högst olyckligt, om detta förslag anloges, ty hvad skulle väl följden blifva?
Det är ju ganska naturligt, att de 15 medlemmar, sora skola inrymmas inora R. o. Ad., finna sig satte under de 15, hvilka komma att fördelas eller inympas på hvardera af de öfriga Stånden.
De få mindre vigt derigenom.
Uti Riksnämnden gälla deras röster lika med de öfriges, men då de skola inträda i Ståndet blifva de underlägsne, emedan R. o. Ad. stundom representeras af 5 å 600 ledamöter, och det måste ofelbart vara svårare alt besegra detta antal än 60.
Det är äfven gifvet, att desse af R. o. Ad. valde Den 27 Maj f. m.
G0 ledamöter skulle genom Hr Brakels förslag nedsättas af de öfriga Ständens ombud, enär de inom Ståndet hafva mindre all säga.
Jag kan således icke biträda delta förslag, och hade önskat, att det aldrig blifvit framställdt.
Raab har anmärkt, att R. o. Ad. innan den kan afsäga sig sin sjelfskrifvenhet, måste känna den valordning, efter hvilken den skall representeras, och deruti kan Frib:n hafva ganska rätt, men det hindrar likväl icke, att det nu afgifna förslaget får hvila till nästa riksdag, då det hufvudsakliga beslutet skall fattas.
Jag befarar dock, att ingen af R. o. Ad:s ledamöter godkänner detta förslag med mindre, än man upgjort förslag till den lag, efter hvilken valen sedermera skola förrättas, och derföre tror jag icke, att man med ett sådant förslag bör låta anstå till en kommande riksdag.
Af hvad jag nu anfört, följer, att, ehuru jag hufvudsakligen gillar Utsk:s förslag, önskar jag likväl alt, i fråga om 14 och 15 §§:ne hvarest talas om Borgare- och BondeSt:n, R. o.
Ad. ville uttala den gemensamma tanke, att hvar och en, som erlägger skattebidrag till Staten, skall ega valrätt.
Slutligen måste jag uttrycka den lifliga önskan, att R. o. Ad. samt öfrige Stånden måtte antaga Const.Utsk:s förevar.de förslag såsom åsyftande en nödig och nyttig förbättring i vårt representationssätt, ty måhända varder den lid kommande, då man bittert ångrar, att man icke antagit hvad som nu erbjudes.
Björnstjerna, Carl Magnus, anförde skriftligen:
Ehuru visserligen ej i allo tillfredsställd med det under öfverläggning varande förslaget, måste jag dock hembära Utsk. och i främsta rummet dess ordförande uttrycken af min enskilda tacksamhet för det sätt hvarpå det sökt lösa denna gordiska knut.
Ingen, inom detta hus åtminstone, lärer vilja förneka att ännu aldrig sedan representations-agetationens början, något på billigare grunder bygdt förslag, framlemnals till R.
Sirs bepröfvande.
Sedan jag nu gjort denna bekännelse, må det tillåtas mig fästa upmärksamheten på en eller annan ofullkomlighet, utom hvars afhjelpande jag anser det hela vara dödfödt, och dess öde, synnerligast inom detta rum, vid nästa riksdag gifvet.
Den som ingen förändring vill, gör således rätt alt antaga förslaget till hvilanda sådant det är.
Jag deremot som lifligt önskar en förbättring af vårt samhällsskick, och detta på de grunder Utsk. föreslagit, måste söka, i hvad på mig ankommer, förebygga en dylik utgång af saken.
Hvad nu först angår delta Stånd, kan jag ej annat än beklaga att Utsk. ansett sig böra frångå sjelfskrifvenheten, denna den ärftliga monarkiens säkraste stöd och delta utan att i dess ställe sätta något verkligt Öfverhus.
”Vi hafva hos oss inga elemenler till ett sådant” säger man.
Ett stort misstag, tillkommet genom radikalismens vanliga förfarande.
Adeln besitter ännu nära 13,000 mantal af Sveriges bördigaste jord, således jl:del af det hela, den eger dessutom bergsbruk, hus i städerne, kapitaler, den drifver handel, fabriker och näringar.
Besinnar man allt delta, 204 Den 27 Ma f. m. skall man finna att intet land ej ens England kan upvisa en aristokrati, som lillsammsns eger en så stor relativ förmögenhet.
Man invänder att vi äro för talrika, och att således hvad sora belöper sig på hvarje enskild, ändock är en obetydlighet.
Detta är lill en del sanni, men befinnes helt och hållet origtigt om man jemför oss med öfrige samhällsklasser.
Den för Adeln föga gynsamma Forsell upgifver hvarje mantalsskrifven Adelsmans medelförmögenhet till cirka 12,000 r:dr b:co, då den för hvarje borgare blott går till 3,000 och för hvarje ofrälse ståndsperson till 2,500.
Således är Adelns förmögenhet mer än 3-dubbel mot de öfriges.
Lägger man nu härtill Adelns mångsidigare bildning samt större embelsmannavana, måste man medgifva att passande beståndsdelar lill en aristokratisk kammare lätt nog bland Ii. o.
Ad. skulle kunna upletas.
Då Utsk. likväl, på äfven af mig godkända skäl, beslutat frångå allt detta och bygga sitt förslag på annan, mera historisk grund, anser jag dock att målet kunnat upnås utan att af detta
Stånd fordra en så stor upoffring som den nu föreslagna.
Mindre välbetänkt förefaller det äfven alt just det kraftigaste af de 2:ne konservativa Stånden skulle i sin grundidé rubbas under det att det svagare oförändradt qvarstår.
Stånd bör alltid vara och har alltid varit beredt att äfven med enskild förlust främja fosterlandets val.
Innan man spelar en Curtius lär man dock vara säker att fosterlandet verkeligen vinner något derpå och i förevarande fall bestrider jag detta helt och hållet.
Skälen behöfva ej inom detta hus uprepas.
Jag vågar således föreslå det R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke i 1 mom. af 12 § beslutar det sjelf skrif renheten, med nödiga modifikationer bör fortfara för alla öfverläggningar inom Ståndet.
Afven vid mom. 2 af samma § har jag åtskilliga anmärkntr att göra.
Någon grund på hvilken här upräknade embetsman borde af R. o. Ad. uptagas, lyckas jag icke utfinna.
Det kraftigaste skäl våra motståndare framdraga mot hela Ståndet är ju redan det att vi utgöra en mera bureaukralisk än aristokratisk församling.
Ar det då klokt att ytterligare lemna desse våra vedersakare vapen i händerne genom att bland oss uptaga en ny förstärkning af just samma öfverklagade beståndsdel.
Desse embetsman äro ju dock äfven jordegare, säger man, detta är sannt, men jag fruktar att flertalet utgöres af mindre possessionater, som hufvudsakligen lefva af sin tjenst och som således ypperligt skulle fylla sin plats i ett embetsmannastånd, men ej hos R. o. Ad.
Jag vet man skall invända att Adeln till sitt ursprung är en tjenstemanna-adel.
Äler ett misstag men upsprunget ur annan rot än det nyss antydda.
I äldsta tider blef den frälseman, som var nog förmögen att till Statens tjenst hålla en stålklädd ryttare.
Förmögenhet och i följd deraf sjelfständighet, se der ursprunget till vår Adel, ingalunda personlig tjenst.
Men äfven om så icke vore, ligger det i sakens natur att en fattig tjensteadel ej numera kan motsvara nationens fordringar.
Större besutenhet med eller utan vapensköld, utgör deremot grunden till hvarje kraftig
Den 27 Maj f. m. 205 aristokrati, och en sådan måste tillskapas så vida monarkien i längden skall bestå; detta utgör nära nog ett axiom i Statsläran.
Jag vågar således påstå att embetsman, såsom sådane, ega ingen analogi med Adeln, större ofrälse jordegare deremot den största.
Deras intagande bland oss skalle således ej allenast vara principenlig, men äfven utgöra en verklig förstärkning för Ståndet.
Jag föreslår i följd häraf att detta 2:dra mom. får följande lydelse:
De egare eller fideikommiss-innehafvare af i mantal satt jord af minst 10 mantal hvilka till ofrälse ständ höra, välje inom sig distriktvis riksdagsmän.
Jag öfvergår nu lill 13 §.