Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser tvärtom lämpeligf, att stadgandet om Utslags verkställande, som dömer till bysättning, utan afseende pä besvär, hvilket stadgande icjce alltid efterlefves, blifver upplilvadt. to'0. 1 afseende på Statsutgifterne är svårt att yttra något specteit, men man torde kunna tillåta sig den förmodan, att anslagens förökande ifrån 3,334*000 Rtdr, hvartill de 1810 uppgingo, Deh 21 Februarii, Uppgingö, anda till 5,474,000 R:dr som 1818 Utgjorde dera5* belopp, kunnat i någon mon undvikas, om noggrann! afseende fästats på utgifternes större eller mindre nödvändighet, i sammanhang med de skattdragandes större eller mindre förmåga.
Då nu Landets svåra belägenhet lärer vara mera allmänt känd, förmodar jag, att Riksens Ständers Statsutskott icke lärer underlåta, att, med fästadt afseende derpå, noga pröfva Statsverkets Verkliga behof samt iagttagä de indragningar och besparingar, som äro nödige och möjlige. örn detta sker, måste förslaget beviljas.
I en tid, då den énskildte mäste åsidosätta många nyttiga inrättningar och förbättringar, af brist på medel till kosfnadernes bestridande , torde samma nödvändighet i dét hela inträffa och utgifter för blott nyttiga än„ damål böra besparas till en lägligare tid.
I t:o. I afseende på beskattningar är ett helt olika förhållande imellan de urgamla, vid olika hemmans natur fästade grundskatterné och bevillningen-
De förra åtfölja lägenheten ovilkorligt, liksom en mer eller mindre god jordmon och kunna icke ändras; men endast rättelse i deras utgörande åstadkommas, medelst rättelse af hvad sorn genom arbiträra åt garder blifvit för mycket tryckande.
Den se tiare torde kunna med billighet jämnkas, och 3il. till Ridd. 0.
Ad» Pr, 1 Band, 34 53® Den 21 Februarii. till beloppet minskas, äfven om icke Statsber hofvet skulle kunna det.
Herrar BancoRevisorernes berättelse 1822 utvisar, att Bankens behållna inkomst, äfven med afdrag af dess uppburna ränta af Statsverket uppgår årligen till omkring 600,000 R:dr.
D enna vinst anses nu sorn fond till nya utlåningar, men skall, då dessa icke vidare kunna utsträckas, blifva ett it draget Capital, utan nytta.
Sluiliga följden skulle blifva, att Bank' ns hela Rörel-eCupital indroges utan minskning af dess redla förmögenhet eller iordrmgar.
Jag föreslår derföre, att denna rän'ebe~ hållning så långt den räcker, må använd >g till årlig minskning af Statsverkets skuld till Banken, hvarigenom den utaf bevillningen årligen ingående afbetalning 500,000 R:dr upp8 hörde; och otn man skuile vilja bestämma ärliga afbstalningen till något visst, kunde öfverskottet användas till sådane nyttiga Statsutgifter, hvartill tillgångar för närvarande möjligen saknas.
En bestämd minskning i bevillningen, med en femtedel, eller mera, af dess närvarande belopp, kunde alltså utan rubbning i andra förhållanden vinnas, och denna förändring med afbetalningen skulle således medföra en direct fördel för den skattdragande. 13:0.
Utom den lindring., som liqvideracdet af Bankens fordran hos Statsverket med dess egen räntevinst skulle medföra, skulle äfven en Den 21 Felruarii, 631 annan ganska betydlig åstadkommas genom direct beskattning af penningeförmögenhet, hvilken jag nu föreslår.
Der Capitaler finnas fruktbare, kan någon controll vinnas, och der de icke äro det, utgöra de icke någon för-} mogenhet och kunna alltså icke beskattas.
Om än, genom controllens möjliga ofullständighet, beskattningar skulle blifva lägre än den borde vara, är det likväl bättre, än att hell tyngden lägges på Gäldenärerne, Jordbrukaren och andra Näringsidkare.
Äfven skulle härigenom de*, åtskillige Cassör förunnade skattfribet kunna fortfara, utan att blitva ett medel till Gäldenärers olika betungande.
Den lindring i bevillning, sorn jag an-, sett kunna vinnas, torde böra beräknas icke allenast å Fastighetsvärde och Näringar, utan äfven sträcka sig till Bränvinspannerymdsafgifien, som för större Pannor är öfverdrifven; sedan förädlingen af Säd till Bränvin medför alltför ringa vinst, för att motsvara afgiften.
Det synes i alla fall orimligt, att, såsom en Ledamot här rigtigt anmärkt, Pannerymdsafgiften skall kunna uppgå till mer än fyrdubbla beloppet af bevillningen å den Egendom för hvilka bränningsrättigheten begagnas 3:0
Den för Bevillningstaxeringen å fastighet på Landet lagde grund af försäsäljningspriserne och ännu mera den för hvarje Län utsatta Minimisumma, hasa bundit händtrne på Taxeringsmännen, att de långt ifrån att kunna följa sin öfvertygelse?
måst våldföra dets 532 Den 21 Febr nar ii. och deras åtgärder hafva i de senare år;n varit nästan öfverflödiga.
Dessa band bösa lossas.
Ständers beskattningsrätt, så väsendtlig i det hela, är icke lika användbar i detaljen Den utöfvas vid Riksdag med hänsigt på det allmänna, men vid TaxeringsComiteér oftast med afseende på det enskilda interesset.
Erfarenheten lemnar kanske öfverallt bevis härom* Denna Taxeringsmethod torde dock ännu böra bibehållas, men en säkrare emedlertid förberedas.
Då det redan befunnits i tillämpningen omöjligt, att taxeringen får rätta sig efter de ofta betydliga förändringarne i Fastigheternes eller productionernes värden, kan utan obillighet ett taxeringsvärde för en längre tidrymd af t. ex. 50 år bestämmas, icke absolut, utan relatift hemmanen och lägenheterne imellan, Detta, verkställdt med erforde»
Sig noggrannhet, skulle medföra den förmon, att, sedan den bevillning, som af hela FastighetsMassan bör utgå, blifvit fastställd, beloppet i och med detsamma vöre bestämdt för hvarje särskild lägenhet
Men för att få detta relativa värde noggrant stadgadt, skulle en, icke talrik, Comitée, bestående af vissa ständiga Ledamöter och i hvarje ort biträdd af vissa Deputerade, genomresa Landet, och efter samma grunder, med hänsigt till alla locala omständigheter, af grundskatter, tjenstbarheter, productioner, af9iittnings— och transporttillfällen, åsätta hvarje hemman och lägenhet ett visst värde i förhållande till andra, så att det yttersta hemman i Skåne skulle Den 2t Februarii.
533 blifva i förhållande lika taxeradt med det yt* tersta i Norrland.
Jag inser väl, att detta förslag skall medföra betydliga kostnader och äfven fordra en längre tid; men ändamålet synes mig så vigtigt, att desse Considerationer icke böra derföre göra hinder.
Förberedande mätningar, der de icke förut ägt rum, kunde dessutom lätta arbetet.
Att jag här vidrört ämnen, som redan varit discuterade och till en del äfven gjort motioner, som förut blifvit väckte, har icke undfallit mig, men jag har ansett det icke vara otjenligt, att i ett sammanhang framställa de medel, som jag tror kunna bidraga och för närvarande användas till samma ändamål, upphjelpande af Landets belägenhet.
Jag tror att dessa förslager kunna i vanlig väg bearbetas och äfven afgöras, utan att hinder derigenom lägges för utförandet af den plan, afvidstiäcktare omfattning och inflyiande, som möjligen från Styrelsemagten kan utgå eller af det till— ärnade särskilda Utskottet uppgöras.
De äro kanske icke att anse för annat än palliativer, men deras användande torde icke böra föraktas, då, såsom jag är öfvertygad, händelsen här blir, radicalcuren, hvaruti ingå frågor om Myntvärdets stadgande, ett vidsträcktare OeditSystem, allmän handelsfrihet m. m. fordrar ett djupare begrundande, än sorn vid ett Riksmöte kan hinna deråt egnas.
Om jag skulle synas hafva felat i formen, derigenom, att jag på en gång framställt flera 53$ Den 21 Felmari!. särskilda frågor, torde denna anmärkning för* falla, då hvarje fråga utgör ämne för en särskild motion och kan särskildt handläggas 5 men jag hemställer, om icke memorialet torde få, i ett sammanhang med de öfrige Stånden communiceras och likaså remitteras till de särskilda Utskotten, med föreskrift, hvilka ämnen böra af det ena eller det andra upptagas.
Misstag torde i de specifiela uppgifter!!© icke saknas, men, som jag tror, icke sådane, som förändra hufvudsaken.
Der de finnas, önskar jag, att de af den mera sakkunnig© måtte rattas.
Herr von Becher y Carl Joham Då vårt Fädernesland, genom en liberal Statsförfattning, genom «itt geografiska läge, genom natumga gränser, genom mannakraft och stridbarhet hos dess försvarare, är i politiskt afsgnde, att anse för ett bland de lyckligaste land i verlden, hälst då dess krona håres af en Hjelte, hvars vapenbragder förvånat Europa, bäres af en Konung, som, vän af borgerlig frihet och vän af friden, gifver dem båda, genom glansén al sin krigsära, en ökad trygghet; då hvarje upplyst medborgare vet, att tacksamt i'juta, att högt uppskatta dessa Den 21 Febrnavii. 535 stora fördelar, huru mörknar icke taflan för hans blick, då han företar granskmngen afFä~ dcrnesiandets ekonomiska ställning.
Rikets Ständer hafva kommit tillsamman* för att granska denna ställning, för att afhjelpa dess brister.
Om det är ett fel, att vid en sådan undersökning kasta omkring sig endast mjeltsjuka , spökrädda blickar, torde det vara ett åtminstone lika vådligt, att skåda allt i rosenfärg och anse hjelp öfverflödig, tills den, må hända, blifver för sen.
Den lugne granskaren bör undvika bada dessa ytterligheter, och teknar då säkrast sin tafla efter naturen.
Åtskilligt lärer här före min ankomst vara ordadt om Rikets ekonomiska belägenhet, och oin sättet att den förbättra.
Sådant må dock icke afhålla mig att vördsamt lemna äfven mitt ringa bidrag till det stora förrådshuset.
Ett ämne af så stor och allmän vigt, torde icke kunna skådas från för många sidor; ur massan af olika åsigter, kan den kloke lättast välja det rätta.
Det är tillståndet i min hemort, i det fordom välmående Westergöthland, jag går att af hölja:
Anser man möjligheten att annu, genom tillgrepp af landtmannens kreatur och husgeråd kunna indrifva kronoutbgorne, såsom ett fyllestgörande bevis på en fortfarande valma - Den 21 Februarii. ga, då är allt tills vidare godt; men man miste väl äfven betrakta svårigheten och följ-- derne af detta indrifvande: sedan några utjnätniogsauctioner å stället blifvit utlyste, utan «tt någon köpare sig anmält, afföres det utpantade från flera ägare, till ett ställe utom orten, till Tingsstället eller närmsta stad, der bekantskapen och medlidandet icke afhålla egennyttan att begagna den betalandes nöd, der alltså hans eflfecter för en ringa penning afyttras; och der jag af exemplet vet hurustun,. dom en ko säljes för 6 R:dr 3? sk., en dragoxe för 7 R.dr 16 sk., o. s. v, Qm alltså dessa krampaktiga ansträngningar äio den febersjukes af vanmakt efterföljde kraftyttring, icke ett uttryck af helsotill— Ståndets jämna styrka; om det är de flestes enskildtes individuella välstånd, som sammanlagde utgöra det allmännas, då nödgas jag ined bedröfvelse förklara, att detta allmänna välstånd, efter 3 a 4 års oupphörligt afty-, bande, nu omsider, genom penningebnst, och Jandtrnannavarors vanvärde, är bragt i själtåget.
Den fordom rike, och huru fä voro icke dessa! kan nu hafva en jämn bergning, den föimögne är nedsatt till inskränkningar, och dessa hundrade, sorn tillförene ägde en måttlig utkomst, äro försänkte i nöd Hvart man vander ögat, ser man en ruinerad famille, en husfar sorn ramlat, eller lutar till fall, en bonde, som för ett pär hundrade Riksdalers skuld, nödgas lemna sina fäders gård, å en utmätnipgsauetion, för fjerndel af värdst, och Den 21 Februarii» 53 7 blifva Inhysesman å den jord, som upphämtat hans ungdomssvett och moda, å den jord haq ämnade sina söner till arf.
Vid denna allmänna skakning, kan icke den ene hjelpa den andfe, icke fadren sina barn, icke brodern sin bror; man står sjelf på en halkande fot man utsträcker biträdets hand, och — man följ r den hjelpte i fallet.
Credit och förtroende finnas icke mer.
Man är så van dervid, att man icke ens anlitar någon enskilt om bistånd.
Possessionaten söker fördröja sin Oiärd medelst publika lån, dyrköpta genom uppoffringar, långa resor och kostsamt vistande i Hufvudstaden; när de icke bekommas, eller blifva otillräcklige, är han, mer än lycklig om han, äfven till underpris, får sälja sin egendom till en rik man, och sedan sjelf blifva Inspector; i annat fall, det vanliga slutet; Cort curs.
Denna utväg, fordom högst sällsynt, och ansedd såsom en ensak för Handelscorpsen, hvars speculationer, beräknade på lyckans tillfälliga ynnest varit till deras natur af större vansklighet, denna utväg är nu öfverflyttad äfven på landtmannens mindre vådliga yrke, och Plogen, detta idoghetens och oheroendets redskap, är icke mer något vapen deremot.
Så inryckas landet och småstäder. na i samma hvirfvel af obestånd och in vånarne kunna beqvämt delas i 2:ne Folkclasser: en som gjort Cession, och den an dra, sorn är invecklad deruti. _ Sjelfva uppbördsmännen oaktat Länestyrelsens mäst vakande omsorger, bortföras af strömdraget, och den isolerade egoisten så vida han har något Den 21 Februarii, att försälja, är icke ens, inom förskansningen af sin objelpsamhet, tryggad mot förluster.
Och huru skulle det annorlunda kunna vara , i en tid, då ingen kan realisera sina tillgångar, for att göra för sig rätt?
Klokhet i åt* gärder och redlighet j uppsåt, tjena då till in' tet; ty mot döden är ingen ört vuxen.
Den som på sin fastighet är skuldsatt till blott en åttondedel af värdet, är redan en olycklig man.
Ansattes han af sine Oeditorer, skall han, utur stånd, att få nya lån, utur stånd, att till skäligt pris kunna sälja sin egendom, se dea afyttrad, utan åj ver skot t, i en Concurs eller på en utmätningsauction Sålanda såldes förliden sommar ett sexsondels hemman i Saleby, Skånings härad af Skaraborgs
Län, med bördigaste jurdmon för fyratio Riksdaler.
Om den skuldsatte ock skonas af foglige borgenärer, skall ärliga räntan af en ringa skuld, under sjunkna varupriser och bristande afsättning, medtaga afkastningen af det helat och hans undergång följa i spåren.
Hvad skall det väl blifva af ett land, der hvarken löst eller fast, hvarken afkomst eller hufvudsstol kan realiseras, der en frivillig, egendomshandel är ett miracle, der spannmålsprisen, för hvad sora möjeligen kan säljas, nerfallit under hälften af det penningevärde, hvarpå vår sista beskattning grundades?
Banken, och de publika Cassorne äga, genom lemnade lån, vår Svenska jord, och vi landtman äro endast de* ras förpaktare.
Denna fordom fria jord, lig-* ger nu allmänt i pantförskrifningars band.
Åkerbruket är likväl Nadonens hufvudnäring> Den 21 Februarii. 539 källan för Rikets skatter, beräknade på synbar förmögenhet, källan för dess försvar genom Indelta arméen, och med ett ord: pulsådern i Statens kropp; dess betryck visar redan den bedröfligaste verkan på alla andra näringar, på slöjder, haudel och allmän rörtlse.
Allt aftynar och domnar i brist af dess lifgifvande impulse.
När landtmannen får sin Spannmål skäli* gen betald, handlar han hos köpmannen, sys. selsätter handtverkaren, ger daglön åt arbetaren, samt utvidgar kretsen för så väl deras, som sin egen verksamhet.
När hans skördar falla i vanvärde, och sakna afsättning, hvem skall då köpa, eller beställa, eller betali? då uppstår, som nu, denna allmänna förlägenhet, hvars skri ljuda som modersmålet kring Rikets landskaper.
Sådan är ställningen i den landsort hvarifrån jag kommer.
Gifve Gud att jag tecknat den med för starka färgor! men det arty värr icke så, derom vittnar dagliga erfarenheten, derom vittna executionsmålens mängd.
Skulle och denna mängd nu hafva i någon mån aftagit, bevisar det endast, att catastrophen är förbi, att en dödsstillhet fattat allmänna rörelsen, och att man icke mera lagsökes, sedan man allt förlorat.
Det är mig icke obekant, att här finnas män i hufvudstaden, hvilka anse landet i allmänhet lyckligt, och förmena, det förlägen - 549 Den 21 Februarii. beten endast träffat creditvinglare och okloka speculanter.
Ntkom icke att sådane funnits, framkallade till verksamhet af en förledande conjunctur, och störtade med den; nekom ej heller att deras fall indragit i ofärd mången annan reel inan; men erkännom ock, att orsakerna till dessa efemera varelsers brådskande fall äro just de samme, som med långsammare verkan, vållat den solide mannens förlägenhet och obestånd.
Dessa orsaker äro allmänt kände.
Rörelsecapitalets hastiga förminskning , den deraf följande omöjligheten att kunna realisera fast egendom, och nu omsider, sedan ett pär år, Spannmålens vanpris och osäljbarhet.
Om det tärande giftet af dessa olägenheter ännu låter mindre sig känna i hufvudstaden, central-puncten för allmänna rörelsen, der aflöningen för en stor embetsmannacorps, der Kongl Hofvets lefnadskostnad , de rikes luxe, Theatrarnas utgifter, och utlänningens guld, ännu sprida den allt upplifvande penningen, om, säger jag, detta hjerta af Staten ännu äger nog af blod för sina pulsslag, så flyta endast några droppar deraf till Statskroppens aflägsnare delar, till dessa land^ skap, dem man stundom nog orättvist anser för endast underordnade verktyg.
På deras fulla kraft beror likväl organismens bestånd; låter man dem med sina producerande näringar tvina bort och falla i vanmagt , skola uteblifna bidrag snart erinra om den sanning , att bufvudstaden är till för landet; nien icke landet för hufvudstaden.
Den 21 Februarii, 54* Det är naturligt att penningelöntagaven
Och capitalisten älska en tid, då alla landtman* naproducter öfversvämma stadens torg och köpes till ett ringa pris.
Taflan af denna skenbara rikedom, kan ock lätteligen förblinda äfven en oegennyttig, om landets ställning foga kunnig stadsbo; han ser i denna varumängd i ..dessa låga priser endast ett uttryck, af fulla tillgångar dem han lätt förblandar med allmän välmåga, och anar icke att den arme landtmannen, som en annan Tantalus, under sjelfva öfverflödet lider brist.
Det är äfven i oeconomiskt afseende sant, att ”Menniska» lefver icke allenast af bröd."
Under det jag bedcf Gild förskona fäderneslandet från hungersnöd och dyr tid , delar jag icke med en del rätt välmenande men också rätt kortsynta statsmän den tanken, att alla enkla födoämnen böra bekommas till ganska ringa pris.
I en stat af endast Lazaroner, skulle denna sats kunna vara god, om allt annat vore inrättadt derefter; men hos oss galle i stället den satsen, att allt ytterligt är sfäldt vid gränsen af ett fel; hos oss der landtmannen det vill säga hemmansägarn, vare sig Herre eller Bonde, måste bära statens största tyngder, der han, i Rikets flesta provincer, i saknad af andra näringar, måste endast genom försäljningen af dess öfverloppsSpannmål, åtkomma dessa millioner Riksdaler, som årligen från honom utgå; hos oss, säger jag, der all Bevillning, alla Contracter med Kronan, alla löner till embetsmän och tjenstefolk äro beräknade på det förra höga Spannmålspriset, och till största delen utgå i 45 a
Den 21 Februarii, penningar, der blir det förhållande påtagligt i att när Spannmålspriset fallit till- och under hälften, måste landtmannen, för att åstadkom» ma dessa millioner, iörsälja ett dubbelt qvantum Spannmål: hvar skall han väl taga den? ett ymnigt' år, sällsynt bland oss, kan göra större skörd, men ger den icke dubbel j de medelmåttige lemna blott ett vanligt öfverskott.
För att komma upp till årets utgifter, måste han inskränka resten på sin consumtion det vill säga: iida brist, kanske svälta sig fram.
Så skall han, med himlens välsignelse under sina händer, kämpa mot nöd, så blir han skuldsatt, sä utmätes hans lösöre-bo, så måste han lemna sin jord, den ingen kan köpa anr norlunda, än till vanpris.
Se här grund vis följderna af den så kallade Goda liden! må man icke invända, att med Spannmålspriset, faller äfven landtmannens productionskostnad.
Väl skulle det så tyckas, men det är icke så.
Sjelfva jernet till vår plog, är dyrt, som för tie år sedan.
Tjenstefolkets löner äro det äfven, gåtan är lätt förklarad: torparen och inhysesmannen, som endast med en dräglig capitationsafgift skattar till det allmänna, som i högst ringa mån faehöfver den contanta penningen, man endast de i vanpris fallna, lätt åtkomliga varorna begagnar tillfäl«j let att göra sin leinad beqväm, behåller hemma sina arbetande barn , korslägger sina egna händer och offrar åt den ljufva lättjan.
Tillgången på tjenstfolk blir alltså mindre, och ali löneförminskning omöjlig.
Sammalunda med
Den 21 Februarii, 453 den för dagen lejde arbetarn: några dagars möda, ger honom Spannmål, det vill säga föda , för hela veckan.
För att då sätta honom i verksamhet, fordras ej litet af penningar.
Att arbeta, när det icke för dagen behöfs, anser han ändamåls-löst.
Om en och annan begagnar detta förhållande till stigande förkofran och välstånd , skola de tusende hellre sträcka sig i maklighetens famn, som utgör den materiella menniskans första njutning.
Den skattdragande hemmansägaren nödgas alltså med lika penningekostnad köpa sig de biträdande händer hans yrke fordrar, och dem han följakligen nu liqviderar med två tunnor Spannmål, i stället för en, medan nationens arbetskraft förlamas och slumrar bort, inom den folkclass, der behofvet är enda impulsen för nyttig verksamhet.
Kastar man ögat åt en annan sida, för, att granska om icke dessa låga priser på lifvets första behofver lifvat handtverkerierna och uppfylt våra verkstäder med fördubbladt antal arbetare, hvad finner man väl? jo! ett alldeles motsatt förhållande: mästare utan beställningar, och föjaktligen verkstäder, med en åtminstone till hälften inskränkt personal.
Frågar åter menniskovännen om icke dessa lätt åtkomliga födoämnen, medlört den moraliska nytta, att minska tjufnader, så nödgas vi svara honom, med blygd öfver vårt slägte, det ingen tid af nöd varit mera diger 5.44
Den 21 Fehruarii. på dessa brott.
Medan fängelserna aro uppfyllde af slike missdådare, och styrelsens verksamhet således fullt rättfärdigad* har man hört föröfvas rysliga inbrottsstölder stundom med öppet våld, hört menniskor lemnäs halfdöde i deras boningar, hört mord och plundring å öppen väg.
Allmänna säkerheten* denna dyrbaraste samhällsvinst* har varit till den grad hotad, att Landels vaksamme
Höfding måst föreskrifva eller tillstyrka extra ordinarie skyddsmedel, såsom vakter vid broar och vagskillnader, nattvakter vid Byar och Gårdar > laddade skjutgevär, ridande patruller m. m.
Under det man sålunda kan taga för afgjordt, att tjufnadsbrott åtminstone icke förminskats genom det laga spanmålspriset, finner man, ty värr! att ett annat moraliskt ondt, derigenom tilltagit.
Jag menar fylleriet hem* ma i huset- Den Landtman sorn är begifven på denna osedlighet äger i spanmålens vanvärde en slags uppmuntran dertill
En half tunna säd gäller så litet, man har mycken njutning deraf, om den lörvandlas till bränvin och dranken användes till kreaturen med nästan lika fördel, som sjelfva säden.
Hvilka förledande skäl att bränna och supa!
Erfarenheten visar att det är en elags högtidsdag för värden och de närboende, då tillverkningen klaras, och dessa husfäder, för svaga att emotstå tillfällets frestelse, hvilka förr kanske hvarannan månad, vid en färd till Staden, återvände derifrån något välfägnade, de lulla nu Den 2i Februarii.
545 jämt ‘och opåtaladt hemma vid deras hvardags, tus. Följderna af ett sådant lif, ledande till moraliskt, fysiskt och ekonomiskt förderf, äro för val kände, att behöfva upprepas.
Från hvilken sida skall man då söka ett försvar för dessa låga spanmålspriser?
Sjelfva Tiggaren vinner ej dervid; villigt räckes honom allmosan af välståndets hand; men vid egen förlägenhet hårdnar hjertat för andras, och objelpsamketen blir stundom en pligt*
Af hvad jag nu haft äran utveckla torde idet vara utan gensägelse, att spanmålens vanvärde och osäljbarhet är ett landsförderfligt förhållande; att det undergräfver åkerbrukets; och med detsamma allmänna rörelsens lifj att denäa ställning är vår; att ingen ting käln realiseras ; att förlägenheten stigit till sin höjd; och att denna spänning måste upphötå , elter ock allmänna välståndet) och sådant i skötet af det djupaste fredslugn och linder d*n frit constitutionella Styrelsens lifgifvande Spira!
Det onda är kändt men hvar finna ett Correctiv deremot?
— VisSerligeH Vöre efi minskning i skatter^ ne, i den mohn Statens behofver djt tillita) en högst önskvärd sak; men jag vågar icke hoppas den så betydlig, att allmänna förlägen-! betea derigenom skulle kunna häfvas.
Pr. i Band. 35 Den 21 Februarii.
FinanceD är för mig, som Landtman, ett okändt fält; men det synes mig betänkligt, att begära från Banken, tili Röreise-Capitalets ökande, en större Sedelstock, i en tid, då den utelöpande tros sakna hypothek, eller åtminstone ej kan inlösas