Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
6:te punkten, innehållande hemställan att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må förås i lvu kolumner: "Riksdaler Riksmynt” och "Öre'"; med undvikande af alla brutna tal, sä att hvad som understiger ett 220 Den 22 Februari e. m. halft Öre uteslules, men då det stiger lill ett halft eller deröfver, utföres för ett Öre.
Jag har på f. m. förordat Frih. Wredes förslag, på det alt det minsta mynt, som vi genom tiotalsräkningens införande skulle erhålla, måtte i värde motsvara den nuvarande styfvern.
Om Konungens Propos., att ett myntstycke å ^ öre skulle framdeles utpräglas, blifver antagen, så får man ett mynt, som motsvarar Styfvern, hvilket jag anser vara. af vigt för den mindre handeln.
Enär R. o. Ad. icke funnit lämpligt att godkänna Frih. Wredes förslag, så hemställer jag, att Ståndet ville återremittera denna punkt, på det att saken mätte tagas i närmare öfvervägande.
Man har för lättnaden vid räkenskapers förande och för undvikandet af 3 kolumner deri, borttagit det halfva öret.
Räkenskapernas upställning har således af mina värde motståndare ansetts vigtigare än sjelfva penningen, än folkets hellof af ett skiljemynt, motsvarande icke blott dess vanor för ögonblicket, utan äfven inköpen af sådana. smärre föremål, hvilka blott betalas med en styfver.
Hr von Hartmansdorff har fästat uprnärksamheten derpå, alt man genom antagandet af denna punkt skulle utesluta del minsta myntstycke, som K.
M. till prägling föreslagit, eller ^ Öre.
Härvid torde man bemärka, att detta mynt skulle fä ett så ringa värde, att man för detsamma ej finge köpa någonting.
Ehuru Styfvern är tillgänglig, är den likväl i den allmänna rörelsen aldeles obehöflig.
Vi vela äfven, att före 1809 gällde det dåvar:de minsta myntstycket, eller ett Runstycke, mera än det nu till prägling föreslagna $ Öret, ehuru det sedermera genom myntförsämringen kommit att understiga värdet af nämnde nya mynt.
Ett mynt å | Öre är, i min tanke, icke nödigt för något annat ändamål än möjligen att utgifvas såsom grindpenning, men vid erläggandet af denna frivilliga afgift torde ett helt Öre kunna intaga det halfva Örets ställe, utan någon särdeles kännbar förlust för den resande.
För öfrigt, om ock präglingen af ett skiljemynt å {
Öre kommer att ega rum, lägger sådant likväl icke hinder deremot, att de offentliga räkenskaperna, med uteslutande af bråktal utaf Öret, föras i två kolumner, och R. o. Ad. kan således antaga denna punkt, utan att derigenom binda sig vid en blifvande behandling af punkten rör:de kopparmyntens utpräglande.
Deremot är det en annan omständighet, hvarföre jag skulle vilja att punkten blefve återremitterad.
Ulsk. föreslår: ”att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må föras i två kolumner, ”R:dr Riksmynt” och ”Öre”; med undvikande af alla brutna tal, sä ali hvad sorn understiger ett halft
Öre uteslutcs, men da del stiger till ett halft eller deröfver, ulföres för eli Öre.”
Jag för min del anser det vara mera rättvist och konseqvent, att man kastar bort allt hvad som understiger eller endast upgår till j
Öre och för ett helt
Öre utförer allt hvad som öfverstiger 4, i öfverensstämmelse med det i K. M. Propos. ang:de räntcpcrscdlarnes omsättning förekommande stadgande, att Den 22 Februari e. m. 221 livad som i penningeräntan af runstycken öfverstiger | sk. anses för hel och hvad som understiger eller icke utgör mera än | sk. uleslutes, dervid man utgått från den riktiga åsigten, att då 6 är hälften af 12, bör äfven, då fråga är om runstyckenas uteslutande ur räkenskaperna, halfva antalet kastas bort men allt hvad som öfverstiger detta antal anses för en hel skilling.
För att bereda denna rättelse anser jag derföre att punkten bör åtleremitteras.
Tersmeden delar jag den mening, att sednare delen af Utsk:s förslag bör återremitteras, till vinnande af hvad nämnde ledamot åsyftat, eller att, vid offentlig räkenskapsföring, alla brutna öretal till och med ^ borde uteslutas och hvad som öfverstege detta belopp till helt
Öre utfö ras.
Men den första delen af förslaget, som afser, ”att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må föras i 2 kolumner ”R:dr Riksmynt” och ”Öre”, bör i min tanke bifallas, såsom icke stående i något oskiljaktigt sammanhang med den följande meningen.
Jag får derföre hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla, att lian behagade framställa 2:ne särskilda propos:r nemi. å bifall till första ocb ålerremiss af andra delen af Utsk:s tillstyrkande.
Då en talare, som yttrat sig emot präglandet af ett mindre mynt, än ett Öre, yrkat ålerremiss af denna punkt, förmodar jag alt återremiss kommer att ega rum.
Samma talare har sagt, att man ej kunde få köpa något för ett så litet mynt som J
Öre eller vår nuvande Styfver.
Sådant torde kanhända förhållandet vara i den ort, der han bor, men i min hembygd finnas många saker, om hvilka det heter, att de kunna fås för styfver stycket.
Jag tror att ett stort antal fattige skulle blifva ganska missbelåtna, om de ej fortfarande finge ett mynt, hvarmed de kunde förskaffa sig dessa saker.
Jag kan således icke annat än förena mig med dem, som yrkat det ett mynt, motsvarande styfvern, blefve slaget.
Del minsta myntvärdet är f. n. 1 rst. 6 rst. motsvara ett Öre.
Om nu intet mynt under ett Öre kommer alt slås, skulle alla dessa 6 under-afdelmr gå bort.
Jag tror att det kunde till en början vara nog att låta 3 af dem gå bort, och anser att vi fortfarande böra hafva ett mynt, som motsvarar 3 rst. eller styfvern, enär afbroltet eljest blefve för stort.
Att Utsk:s mening verkligen varit, att Öret skulle blifva det minsta präglade myntet, kommer att synas längre fram i Betänk., då frågan om kopparmyntets utprägling förekommer.
I den framställning Frih.
Tersmeden gjort, att alla brutna tal af Öret, sorn icke upginge till fullt ^ Öre, borde uteslutas från räkningen, och då de öfverstiga \
Öre utföras till ett helt öre, öfverensstämmer äfven med min åsigt.
Denna omständighet undföll Utsk., och fordrar rättelse, som ganska lätt kan verkställas, genom ett fattadt beslut från R. o. Ad. eller genom en återremiss.
Man kan visserligen anse hela frågan för obetydlig — men såsom princip och vid upgörande af ett system får inga felaktigheter äga rum.
222 Den 22 Februari e. m.
Hvad beträffar det till antagande föreslagna \
Öret, så ansåg Utsk. detta mynt ej utgöra någon enhet i det blifvande decimalsyslemet.
Visserligen kan man säga att half-öret utgör 5J0:del af R:drn, men det kommar ändå att vara ett brutet tal, såsom halföre betraktadt, hvilket Utsk. sökt undvika, och på den grund uteslöt halföret från sitt förslag.
Dessutom äro tiderna numera så förändrade, att ett mynt å ^ Öre, äger så ringa värde i den allmänna rörelsen, att det knappast kan användas annorlunda, än såsom grindpenningar.
Dock vill jag ej motsätta mig, att ett mynt på £ Öre finnes, efter man så enträget yrkar derpå.
Man har sagt, att den fattigare folkklassen skulle förlora, om minsta myntet blefve 1 Öre.
Jag är deremot af motsatt tanke, och anser det vara en vinst för den fattiga, att han erhåller ett helt Öre, vid alla tillfällen, då han annars bordt bekomma ^ Öre, emedan sådant mynt då icke finnes att tillgå.
Det kunde möjligen synas af mitt förra yttrande, såsom min mening varit den, alt ställa första delen af denna punkt i sammanhang med frågan om kopparutmyntningen, roen mitt yttrande var egentligen endast föranledt af livad Hr von Hartmansdorff före mig anfört.
Det är klart för hvar och en, som med npmärksamhet genomläser punkten, alt den kan bifallas, utan att R. o. Ad. derigenom bundit sig i afseende å beslutet om präglingen af skiljemynten, ty nu är endast fråga om sättet för de offentliga räkenskapernas förande och huruvida brutna tal af Öret skola deri uptagas eller icke.
Jag anser derföre, lika med Frih. Palmstjerna, att denna del af förevaride punkt bör af R. o.
Vidkommande punktens sednare del, yttrade jag nyss, att den borde återremitteras, men jag får nu hos R. o.
Ad. vördsamt hemställa, huruvida det ej vore lämpligt att utan återremiss fatta beslut om förändring af denna sednare del, hvilken då, i enhhet med hvad jag förut yrkat, skulle erhålla följande lydelse: ”med undvikande af alla brutna tal, så att de sorn öfverstiga £ Öre, utföras som helt och de, som ej öfverstiga \
Öre, uteslutas.
Jag begärde återremiss af den sednare delen utaf Utsk:s yttrande i denna punkt derföre alt Frih.
Tersmeden före mig framställt yrkande derå; men då nämnde värde ledamot nu tillstyrkt R. o.
Ad. att bifalla hela punkten med af honom föreslagen redactionsförändring, förenar jag mig med honom i begäran om propos. i enlighet med detta förslag, för hvars antagande jag icke finnér något hinder möta.
Hvad angår behofvet af att prägla ett mynt å ett | Öre, är det en fråga, som i min tanke icke beror af denna punkt utan förekommer längre fram i Betänk., och få vi således snart tillfälle att derom tvista.
Här är endast fråga om sättet för de offentliga räkenskapernas förande och om uteslutande derifrån af alla brutna öretal, hvilket jag icke kan annat än finna ganske lämpligt och nyttigt.
Den 22 Februari e. m.
223 Hr von Hartmansdorff:
Jag skulle för min del vara benägen att instämma med dem, som yrkat bifall till denna afdelnings första punkt, så man åtminstone kommit något så när åt' det håll jag önskar.
Men som det i punkten heter: ”hvarvid, när så erfordras, jemte öretalet kan utsättas deraf upkommande bråk”; så frågas hvem det är, som skall bestämma när så erfordras?
Ar det räkenskapsföraren, så torde han finna för godt att utesluta bråket, när lian blifver skyldig att något betala, men bibehålla det, då han sjelf har något att fordra.
Denna obestämdhet skall utan tvifvel förorsaka tvister och missnöje.
På samma sätt förhåller det sig med punktens sista del, hvilken Frih.
Tersmeden velat utesluta.
Man får icke öfverlemna åt vederbör:des godtycke att bestämma när bråket skall tillsättas eller borttagas.
Tersmeden och en annan talare hafva trott, att ett så ringa värde, som l öre eller 1 styfver numera aldrig ifrågakommer.
Jag får då erinra derom, alt taxan för öfverfart på roddbåtar här i Slockholm är 3 styfver.
Om nu intet mynt motsvarande styfvern skulle komma alt finnas, utan endast tvåstyfvers-myntet eller öret, blefve följden, att roddpenningen måste höjas till 4 styfver eller 2 Oren.
Hvem är del som mest begagnar roddbåtarne, om icke den fattiga folklassen?
På honom lägges följaktligen i detta hänseende en med 25 proc. ökad beskattning.
Jag fortfar således att anhålla, det R. o. Ad. ville återremittera punkten i dess helhet.
Jag har icke kunnat upfalta Hr von Hartin ansdorffs anraärkn. i afseende å bråkens uteslutande ur räkenskaperna.
Han tyckes önska, att sådant mätte ske, men påstår, att det enl. mitt förslag, skulle blifva öfverlemnadt åt vederböndes godtycke.
Mitt förslag till förändring af förevande punkt lyder sålunda: ”med undvikande af alla brutna tal, så att de, som öfverstiga ett halft Öre, utföras som helt och de, som ej öfverstiga ett halft Öre uteslutas.”
Här är således, åtminstone för mitt begrepp, i bestämda och tydliga ordalag uttryckt, huru vid bråkens uteslutande bör tillgå och della stadgande, ifall det antages, mäste lända vederbörande till efterrättelse.
Hr von Hartmansdorff måtte således hafva missförstått icke allenast mitt förslag, utan äfven Utsk:s Betänk.
, hvilket sednare, så vidt jag kunnat finna, icke gifver anledn. till den förmodan, att de brutna talen skulle kunna efter behag uteslutas eller upföras till helt tal.
Jag tror, alt det af Hr von Hartmansdorff nu begångna misstag upkommit till följd af en alltför flyktig genomläsning af punktens början.
Denna lyder sålunda: ”uti punkten 3:o föreslår K.
M. alt, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkning må föras i 2:ne kolumner R:dr Riksmynt och Öre; hvarvid, när så erfordras, jemte öretalet kan utsättas deraf upkommande bråk.”
Detta har Hr von Hartmansdorff troligtvis ansett utgöra en del af Utsk:s yttrande, ehuru det är en citat från K. M:s Propos.
I den nästföljande meningen ogillar Utsk. K. M:s förslag, enär upförandet af bråktal, enl.
Utsk:s 224 Den 22 Februari e. m. åsigt, vore en afvikelse från det nya systemet, och framlägger i punktens slut sitt förslag till förändrad upställning af 3:dje punkten i K. M:S propos.
I detta Utsk:s förslag har Frih.
Tersmeden åter föreslagit en förändring, som dock, lika med Utsk:s hemställan afser, att alla brutna tal skola efter en bestämd grund uteslutas ur räkenskaperne.
Hr Brakel, Mauri tz Gus t.:
I Ryssland och Finland, der myntenheten är En Rubel silfver, motsvarande ungefär 92 sk.
B:ko Svenskt mynt, och der Robeln delas i 100 kopek — en kopek är således icke fullt 1 sk.
B:ko — föras, så vidt jag icke misstager mig, alla räkenskaper endast i Rubel och Kopek, utan något bråktal af den sednare.
Men der finnas kopparmynt af icke allenast utan äfven -J Kopeks valör, hvilka äro mycket gångbara i det dagliga lifvet bland de lägre folkklasserne, ^ Kopek motsvarar vår styfver och vi vela allt för väl, att styfvern är den minsta myntenheten som hos oss förekommer, hvarföre .jag för min del gillar Frih. Wredes system, för hvilket styfvern ligger till grund.
Jag anser således, att styfvern eller det ^
Öret icke bör ur vårt myntsystem borttagas.
Dess begagnande kommer äfven i våra dagar icke så sällan i fråga.
Vilja vi slippa in genom grindarne till Djurgården, måste vi erlägga 1 styfver.
För öfverfart dil å roddarbåt är afgiften 3 styfver.
Styfvern är ett värde, som ännu förekommer i handel och vandel bland det lägre folket, hvarföre jag äfven anser Regeringen haft skäl att föreslå präglandet af ett mynt å £ Öre, motsvarande den nuvar:de styfvern.
Jag kan således icke annat än förena mig med dem, som yrkat återremiss af denna punkt.
Jag utbeder mig att ännu en gång få fästa upmärksamheten deruppå, alt frågan om utmyntningen af halfva Öresstycken nu icke är föremål för R. o.
Ad:s öfverläggning, enär den afhandlas i en punkt af Betänk., som ännu icke blifvit föredragen.
Här är fråga om uteslutande från de offentliga räkenska perna af alla brutna öretal, antingen genom deras bortkastande eller utförande till helt Öre, och ett bifall dertill binder icke i något hänseende R. o. Ad:s beslut i afseende å präglingen af halfva öresstycken.
Att återremittera denna punkt, såsom nu sednast
Hr Brakel yrkat, vore således endast alt förorsaka onödig tidsutdrägt, och då alla talare, som deltagit i discussionen öfver denna punkt, varit ense derom, att bråk af
Öre böra ur räkenskaperna försvinna, borde, enl. min tanke, R. o. Ad. bifalla punkten med den redaktionsförändring Frih.
Tersmeden föreslagit, sä vida densamma anses hafva företräde framför Utsk:s förslag, pä sätt flere talare sökt att ådagalägga.
I fall det är oss öppet lemnadt att när vi komma derhän besluta om präglingen af ett skiljemynt å l
Öre, så anser jag det vara likgiltigt, huru R. o. Ad. afgör denna punkt ang:de de offentliga räkenskapernas förande.
Finnes myntet, tager det nog ut sin rätt i räkningen.
Hr Den 22 Februari e. m. 225 Hr Brakel:
Jag erkänner det misstag, jag i mitt förra yt trande begått, och afstår således från yrkandet å punktens återremitterande.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Hartmansdorff väl yrkat återremiss af denna puukt, men i sitt sednaste yttrande afstått derifrån, samt att för öfrigt blifvit yrkadt bifall till Utsk:s hemställan med den förändring, att sednare delen deraf komme att erhålla följande lydelse: ”med undvikande af alla brutna tal, så att de, som öfverstiga ett halft Öre, utföras för helt, och de, som ej öfverstiga ett halft Öre, uteslutas;' hvarjemte propos. till bifall å Utsk:s ifrägavar:de hemställan med berörde förändring, biet framstäld och med Ja besvarad.
7:de punkten, innehållande hemställan, ail läxor å allmänna af gifter må undergå skälig jemkning lill öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så alt, på sätt i nästföregående punkt är föreskrifvel, bråktal af Öret undvikas.
Jag befarar, att verkställigheten af Utsk:s förslag i denna punkt skulle möta stora svårigheter och anhåller derföre att punkten måtte blifva till Ulsk. återremitterad för att i ytterligare öfvervägande tagas.
Vi hafva nemi. i flere taxor, t. ex. i Medicinal-Taxan, så små värden utsatte, att de icke upgå till Ett, icke en gång till ^ Öre.
Att undvika sådant är svårt, nära omöjligt uti en taxa, som måste var^ så minutiös i sina bestämmelser, som Medicinal-Taxan, hvarföre, enl. min tanke, bråk af Öre der icke kunna undvaras, utan att allmänheten skulle betungas med allt för dryga afgifter för medicinal-varor.
I Tull-Taxan hafva vi f. n. tullbestämmelser af endast 2 rst. b:ko, motsvarande ^
Öre efter det nya myntsystemet.
Det går visserligen an att efterskänka tullen å sådana varor, som ej draga högre lullafgift än 2 rst. b:ko per men det finnes likväl flera dylika artiklar i Tull-Taxan.
Vid taxors uprätlande för bro- och hamnafgifter torde det likaså icke vara lämpligt att utesluta alla värden understigande 1 Öre.
Då således Utsk:s förslag torde komma att medföra allt
För dryga afgifter för allmänheten, anser jag detta förslag icke böra af R. o. Ad. godkännas utan till Utsk:s förnyade ompröfvande återförvisas.
Jag ser icke någon olägenhet deraf, att
Dtsk. helt och hållet förbigår denna fråga.
Huru taxor å allmänna afgifter skola vara nprättade, har, i min tanke, icke något så oskiljaktigt sammanhang med det ifrågavande myntsystemet, att denna omständighet oundgängligen måste vid detta tillfälle tagas i betraktande, utan torde den lämpligast böra öfverlemnas till bepröfvande af de embetsman, hvilka hafva taxornas uprättande sig ålagdt och hvilka bäst äro i tillfälle att bedöma, huru låga afgifter böra deri utsättas.
Någon af Konung och St:r beslutad lag i detta hänseende tror jag icke vara behöflig eller ens lämplig, och torde BankoUtsk., som med sådan sorgfällighet öfvervägt alla omständigheterna i denna vig4 H. 15 226 Den 22 Februari e. m tiga fråga, derest återremiss af denna punkt kommer att ega rum, icke underlåta att deråt egna en förnyad pröfning.
Palmstjerna emot denna punkt framställt, kan visserligen synas äga sin riktighet, men jag hemställer, huruvida icke, beträffande Medicinal-Taxan, som den värde ledamoten hufvudsakligen afsett, den af honom befarade olägenheten vid verkställigheten af Utskrs förslag skulle kunna afhjelpas derigenom, alt sådana varor, hvilkas värde icke upslege lill det ringa belopp, som här är i fråga, i taxan utfördes till en dubbel qvantitet emot hvad f. n. är brukligt.
I K. M:s Propos. heter det: ”att taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning, till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att bråk, öfver eller understigande ,] Öre undvikes.” K.
M. har således ansett, att annat brutet tal af Öret än | icke borde komma ifråga att i taxorna utsättas.
Jag medgifver, att enl.
Utsk:s förslag denna minimibestämmelse är fördubblad, men hvad i Medicinal-Taxan finnes uptaget lill så lågt värde, som ^ Öre, är merändels sådant, som blott ingår såsom ingrediens i andra varor, så att det aldrig torde ifrågakomma alt köpa en medicinal-vara för ett så ringa pris som | Öre. Blifver qvantiteten af dylika ingredienser till dubbelt belopp i taxan utförd, så är ju den öfverklagade olägenheten afhulpen.
Jag lior således, att någon återremiss af denna punkt icke är behöflig, men skulle R. o. Ad. finna betänkligt alt punkten bifalla, hemställer jag, huruvida det icke vore lämpligt att antaga hvad K. M. i motsvarande punkt af Sin Nåd.
Jag motsätter mig ej sådant beslut, ehuru, på sätt jag nyss yttrat, jag anser någon olägenhet af punktens antagande, i afseende å Medicinal-Taxan ej behöfva befaras, och, hvad åter Tull-Taxan vidkommer, för sä vidt densamma innehåller artiklar, hvilka ej hafva sig åsatte högre tullsatser än 2 rst. per f?, tror jag ej, att det någonsin ifrågakommer att förtulla dylika artiklar till så ringa qvantitet som 1 U.
När man vill drifva ett upgjordt system allt för långt, så inträffar det, att man stöter på svårigheter, dem man icke beräknat, och sådan tror jag händelsen vara i nu förekomne fall.
Palmstjerna har redan fullständigt utvecklat de olägenheter, som skulle upstå vid verkställigheten af BankoUtsk:s förslag i denna punkt.
Deremot synes det mig, att K.
M:s förslag i detta ämne fullkomligt upfyller ändamålet, emedan deruti är bestämdt, att £
Öre skulle utgöra det minimi-belopp, hvartill allmänna afgifter i taxorna få utsättas, samt att älla brutna tal deremellan och 1 helt Öre skola undvikas, och får jag derföre anhålla, att R. o. Ad. behagade med afs‘lående af Utsk:s förslag i denna punkt, antaga hvad K. M. i den motsvarande punkten af Dess Nåd.
Att en förändring af ifrågavande punkt är nödvändig, anser jag vara otvifvelaktigt, men jag anser rätta sättet derför vara punktens återremitterande, för den händelse att de öfriga Den 22 Februari e. m. 227 Slånden i frågan fattal olika beslut, med R. o. Ad.
Alt \
Öre bör finnas icke allenast i Medicinal-Taxan, utan äfven i de öfriga taxorna, såsom ä bröd m. m., torde icke kunna bestridas af deni, som känna förhållandet.
Jag anser det vara så mycket nödvändigare att återremittera denna punkt, som frågan om taxorna aldrig bordt, enl. min tanke, blifva föremål för hvarken Konungens Propos. eller BankoUtsk:s Betänk.
Vid förra punktens behandling afstod jag från yrkandet på hans återförvisande under förutsättning, att en återremiss af den nu förevarule skulle beviljas.
Hr Brakel då gjorde i afseende på allmänhetens inträde i Djurgården, är ett slående bevis på de olägenheter, hvilka skulle följa om Utsk:s förslag i denna punkt antoges.
Om allmänheten, sorn derigenom blefve med 100 proc. högre beskattad, frågade, hvarföre man godkänt ett dylikt förslag, och man svarade, att det skett för att bringa afgifterne till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet så skulle mängden antingen skratta deråt eller harmas deröfver.
Jag anhåller att R. o. Ad. desto heldre måtte återförvisa denna punkt, som 2:ne Ständ redan lärer hafva återremitterat Betänk, i dess helhet.
Med anledn. af det skäl
Hr von Hart mansdorff för punktens återremitterande andragit, eller alt entréen till
Djurgården skulle genom förslagets antagande fördubblas, ber jag att få erinra, att de afgifter, som erläggas för inträde dit, användas till
Djurgårdens förskönande.
Jag hemställer då lill Hr von Hartmansdorff, huruvida han icke, likasom hvarje annan, ville med en styfver mera än förut bidraga till vinnande af detta vackra ändamål.
Skulle Hr von Hartmansdorff härtill vara obenägen, beböfver han, för alt göra sin mening gällande, icke ovilkorligen påyrka punktens återremiss, enär han har utvägar öppen att bifalla K. M:s Propos., som just föreslår hälften af hvad Utsk. tillstyrkt.
Att vi skulle återremittera punkten derföre att 2 Stånd återremitterat utlåt., tror jag icke vara något antagligt skäl, utan anser snarare det vara skäl att visa, det K. M:s Propos. i denna del blifvit af åtminstone ett Stånd gillad.
Jag delar de betänkligheter, som Frih.
Palmstjerna emot denna punkt framställt, och jag tror att i detta, likasom i flera andra fall, då R. o. Ad. önskar förändring af ett afgifvet förslag, det vore tjenligast att återremittera frågan, pä det att Utsk. måtte blifva i tillfälle att gifva det förslag, man förordar, en fullständig och tydlig redaction.
Af detta skäl förenar jag mig med dem, som påyrkat punktens återremitterande.
Jag för min del får anhålla om Hr Gr. o. Landtnäs propos. å bifall till K.
M:s förslag uti nu ifrågavande hänseende.
15* 228 Den 22 Februari e, m. Frih.
Tersmeden, som är ledamot af detta Utsk., hvars utlåt, vi nu behandla, icke ansett en återremiss af denna punkt behöflig, utan funnit det vara lämpligare att genast antaga K.
M:s propos. i denna punkt, kan jag naturligtvis icke hafva något alt deremot invända, hvilket synes af den contrasignation, hvarmed den Nåd.
Proposm är försedd.
Öfverläggningcn ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att då Frih.
Tersmedens yrkande icke syntes afse bifall till Utsk:s hemställan, utan antagande af den deremot svarande 4:de punkten i K.
Propos., endast blifvit yrkadt, dels bifall till Utsk:s hemställan, med den förändring, att ifrågavar:de stadgande erhölle den i 4:de punkten af K.