Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af detta skäl önskar jag alt här i Sverige bränvinsskatten måtte blifva ju min dre, ju bättre, och att man må taga sina skatter hvar helst ifrån man för öfrigt kan, men ej från denna näring.
Alskillige talare hafva yttrat sig om Konungens rätt att förbjuda bränvinsbränningen, och påstått att derom ej behöfdes någon föreskrift i författningen.
Men just hvad desse talare anfört emot införandet 20 * 308 Den 26 April f. m. af ifrägavar. ord, föranleder mig anse deras qvarstående så mycket nödvändigare och riktigare.
Vid den omständigheten, att K. M. i Sitt förslag ej intagit dem, fäster jag mig föga.
Det kan mycket väl hända att kontrasignanten af glömska eller förbiseende låtit något sådant undgå sin uppmärksamhet; eller ock är det möjligt, att de, som hylla vissa grundsatser, äro af kärleken till dem sä betagne, att de förbisett grundlagens stadgande i detta fall.
Man kan visserligen säga, alt då det i grundlagen är föreskrifvet, all K.
M. äger lagstifta i ekonomiska mål, det kunde vara öfverflödigt att upprepa detsamma i författningen; men på de skäl, Frih.
Cederström anfört, kan jag ej finna, att det på något sätt skadar, ulan Ivertom gagnar.
När dertill kommer alt den nya bränvinsförfaltningens förfäktare anse orden böra uteslutas, anser jag dem så mycket hellre böra stå qvar.
Man säger alt denna författning är ett önskningsmål.
Jag lemnar dock derhän huruvida hon derföre kan anses, då hon varit handlagd af LagUtsk., sorn har med lagstiftningen alt göra, af Bevilln.Utsk., som har beskattningen, och ej blott af Allm. Besv.-.o. Ekon.- Utsk., som har önskningar alt framföra.
Jag tror i alla fall, alt der sådant kan vara tvifvel underkastadt, der bör man akta sig för att göra frågan än tvifvelakligare, genom uteslutning af ett stadgande, som förut stålt i författningen.
Man skulle eljest säga: hvarföre häfva dessa ord blifvit uteslutna?
Jo derföre! att man afstått från tanken att K.
M. äger denna rätt.
Bevilln.- Ulsk:s underlåtenhet utvisar alt äfven det ansett rätten försvunnen.
Jag anser mig skyldig att svara några ord på de anmärkn:r som blifvit gjorda.
Hr von Hartmansdorff anser förslaget hafva det stora fel, alt det ej kan efterlefvas här i landet, emedan vi ej hafva en gensd’armes-corps för alt bålla jemn eftersyn i brännerierna.
Jag får dertill säga, att här icke gäller frågan om att tillämpa kar-bestämningen för de små brännerierna, utan alt frågan här gäller blott de stora brännerierna, hvarest alltid flere personer finnas tillstädes, så att jag ej kan annat finna, än att eftersyn der är ganska lätt, ja lättare än i våra nnvar. bränneriet-, sådana de hittills ägt rum.
Hr von Hartmansdorff beklagar om bevilln.-n pä bränvinet blefve högre, emedan man derigenom skulle ingifva våra statsmakter en kärlek för liränvinsbränningen i allmänhet.
Jag tviflar dock på att någon större nykterhet skulle vinnas genom bränvinsbränuing utan skatt; emedan jag erinrar mig att på 1600-talet en landsh. skref till regeringen, att folket bränner i hvar stuga, bad regeringen för all del ställa så till, att något förbud på bränvinsbränning lill denna utsträckning gjordes, eljest blefve folket förderfvadt.
Ett skäl har Hr von Hartmansdorff anfört, som verkligen är karakteristikt, för sin önskan att i författningen måtte såsom hittills utsättas vilkoret i afseende på K.
M:s rätt att inställa bränvinsbränningen; han önskar det nemi. derföre, att den nya bränvinsförordnrns anhängare vilja hafva bort det.
Hr von Hartmans - Den 26 April f. m. dorff lärer oss luiru man skall framställa sin mening för alt få sin vilja fram.
Jag bör dessutom förklara, alt del är icke lill bränvinsbrännarnes nylla, utan till landets, som jag yrkat, att man skulle betaga all den fruktan i en näring, som derigenom ovilkorligen uppslår.
Vidare bar Hr von Hartmansdorff yttrat, att delta ej vore ett ekonomiskt lagstiflningsmål, emedan LagUtsk. dervid biträdl; men jag får dervid erinra, alt LagUtsk. blott varit tillkalladi för alt yttra sig öfver straffbestämmelserna, och icke öfver sjelfva författningen.
Derigenom torde denna anmärkn. vara vederlagd.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de vid Ulsk:ns förevar, betänk, oell det dervid fogade förslag lill förordn., ang:de tillverkning och omdistillering af bränvin, gjorde arnnärknu' föranleda lill återremiss, Hopades ja.
Fl r Gr. o. Landtm, hemstälde härefter, om R. o. Ad. behagade tillåta, afl del nu till pröfning förekommande, vid Utskms ifrågavar. betänk, fogade förslag till förordn., ang:de försäljning och transport af bränvin, linge föredragas på det sätt, att §§:ne endast uppnämndes och de §§, emot hvilka ingen anmärkn. blefve gjord, ansågos godkände.
Jag hemställer vördsamt om icke, i händelse denna författning blifver återremitterad, det vore rådligast, alt icke antaga någon eller några §§ särskildt; emedan Ståndet sålunda skulle binda de förenade Utskms händer, i fall dessa sedermera skulle finna, att besluten ej passade väl tillsammans.
Jag ville derföre, för min del hemställa, att en livar som har någon anmärkn. all göra, framställer den alldeles på samma sätt som i afseende på författningen om tillverkningen, på det alt anmärknme sedermera måtte gemensamt afgå till Utsk., för nödiga rättelsers vidtagande.
I anledn. af denna Hr von Harlmansdorffs framställning, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge Utskms ifrågavar. förslag böra i dess helhet förekomma lill pröfning.
Denna propos. besvarades med ja, hvarefter den del af prosten Nibelii Utsk:s betänk, bifogade reservation, som angick blänsvinsförsäljningen, blef uppläst på begäran af Hr von Hartmansdorff, som sedermera yttrade:
Jag anhåller för min del, att få instämma i prosten Nibelii reservation och att Utsk. mätte taga henne i öfvervägande.
Hr Ribbing, Arvid.
Raab: Jag vill ej besvära R. o. Ad. med uppläsandet af min reservation i denna del, utan anhåller blott alt få göra några anmärkn:r.
Jag kan ej fullt instämma i prosten Nibelii reservation, d. v. s. jag instämmer i 2:dra punkten, men ej i de 310 Ben V6 A piil e. m. 2 öfriga.
Den 1 :sla punkten innehåller nemi. att det skulle vara hvarje lands- eller stadsförsamling rättighet lernnad att, om den besluter att all slags bränvinsförsäljning i minut skall upphöra, då få stadfästelse pä ett sådant beslut, d. v. s. alt det skulle bero på majoriteten i sockennämnden huruvida någon minntförsäljning skulle få finnas inom socknen eller ej.
Jag har inom Utsk. beslridt en sådan lagbestämmelse, och jag (ror alt det verkligen vore ingenting vådligare än alt ät en sockennänmds majoritet öfverlåta alt bestämma öfver mängdens rätt.
Jag känner bestämdt socknar, der del skulle blifva beroende af 2 ä 3 personers godtycke att borttaga ett förr inom socknen varande gäslgifveris försäljningsrätt, och samma personer skulle kunna besluta att ål sig anlägga krog pä annat ställe; detta sednare gifvet' författningen anledn. till, hvaremot jag m. 11. reserverat oss.
Jag anser nemi. nödvändigt, i alla de §§, der en sådan rättighet förekommer (och det är flera sådana såsom t. ex. 3 §, 4 § 2 morn., 7 § m. 11.
J att det må tillhöra landsh.-embetet alt deröfver besluta, eller som jag föreslagit att del må bero på församlingarna att göra öfverenskommelser men ej verkställa dera förr, än de vunnit laga kraft, d. v. s. alt del må väl vara majoritetens rätt alt deröfver utlåta sig, men dock anktoriteterna förbehållet alt deröfver besluta; ty eljest kunde en minoritet deruti blifva alldeles orimligt undertryckt.
Jag ber Hr von Hartmansdorff vara god och slå upp betänk, sid. 24 och fästa sig vid min reservation emot 7§ mora. 1, samt mitt förslag till dess ordalydelse; och jag tror att Hr von Hartmans dorff skall göra rättvisa åt den förändring jag yrkar, såsom alldeles nödvändig, så framt ej minoriteten skall blifva undertryckt af majoriteten.
Vidare, efter jag har ordet, ber jag alt få göra en anmärkn. emot ifrågavar. förslag.
I § 32 Ilar Utsk. föreslagit, att bibehålla den föreskrift som för närvar, finnes, nemi. att köpare ej må lill vittne antagas i fråga om del bränvin, han sig sjelf tillhandla!.
Denna föreskrift
Ilar hittills lagt hinder i vägen för lönkrogars upptäckande, och jag har hört all den varit största orsaken hvarföre konobetjeningen har ansett sig oförmögen att konna komma åt lönkrogarne.
När man vet att polisbetjeningen får vittna i mål, der de haft sin hand med, när man vet att tulltjensteman få vittna i mål, der de bilrädl i beslagen; sä hvarföre skulle ej en person som köpt bränvin fä villna likaväl som en annan?
Det är icke omoraliskt, men det är vära Hrr jurister i Utsk., sorn funnit nöd vnndigt för principens skull alt bibehålla denna föreskrift.
Om föreskriften får utgå, tillkommer det sedan domaren i hvarje särskildt fall att pröfva, huruvida vittnet i följd af sin köpenskap var jäfvigt eller ej!
Jag tror alt denna föreskrifts bibehållande fortfarande som hittills skulle välla, det författningen aldrig kan blifva efterlefd.
Vidare tror jag att Utsk. har förfarit orätt, då del medgifva samma rättighet, som hittills åt jordbrukaren, alt sälja | kanna bränvin, Jag tror alt comiléens förslag i det fallet var bättre, nemi. att all försäljning borde vara inskränkt till 7^ kanna, utom i vissa delar af socknarnc, der undantag ägde rum.
Då Den 20 A pi il f. m. 311 hade nian varit i tillfälle ali hålla närmare kontroll öfver bränvinsförsäljningen i allmänhet; och det är säkert ätt för närvar, missbrukas ofantligt mycket rättigheten för jordbrukaren att utminutera bränvin lill dem, som göra arbete på stället.
Det är lätt a11 uppgifva, det en petson gjort arbete, och derpå sälja bränvin till honom; jag har sett exempel pä att man låtit göra slota arbeten endast för bränvin.
Vid 30 §. ber jag -att få göra en anmärkn.
Der stadgas all den som olofligen försäljer bräuvin förlorar varan; hvilket synes mig vara för hardt, och ej alltid motsvarande brottet.
Det kan ju nemi. ganska lätt hända, att en person, som är obekant med den nya föreskriften, gör upp en spekulation på 10 ä 12,000 kannor bränvin, men råkar på en bedragare, som i stället för att betala, invänder att säljaren ej haft rättighet alt handla med bränvin.
Delta är ett misstag, som ej observerades förr än § var genomgången, oell då ausåg man sig ej kunna rätta det.
Jag hoppas ock att åtskilliga andra mindre anmärkn:r blifva observerade dä betänk, blir äterremilleradl, äfvensom jag anhåller att Utsk. mätte taga i betraktande, hvad jag i min reservation, som är understödd af flere ledamöter, liar sagt i öfrigt mot denna förorda, om bränvinsförsäljning.
Raab fästa uppmärksamhet derpå, att prosten Nibelii reservation är ej emot miuulförsäljning hvarken inom lands- eller stads-församling; men är emot försäljning af bränvin till förtäring på stället.
Således är hans reservation ej rigtad emot försäljningen, utan emot vislandet på krog.
Jag tror följaktligen, att föreskriften ej vore betänklig hvarken för dem, som vilja sälja eller supa bränvin.
Saken är blott, sorn jag säger, alt förekomma krogsiltandet.
Raab har i sitt förslag hänskjutil denna fråga till godkännande af K. bef:de genom stadfästelse.
Visserligen har jag i allmänhet ingenting emot, att K. bef:de må kunna medla emellan olika meningar om del nyttiga i en församligs beslut; men hvartill behöfves att på förhand föreskrifva, del landsluns stadfästelse skall derpå följa, dä i alla fall den, som är missnöjd med sockenstämmas beslut, äger att klaga hos landsten, såvida saken ej hörer till domkapitlets pröfning, hvilket här icke är händelsen.
Jag tror således ej att det tillägg Frih.
Raab föreslagit, skulle vara nyttigt. llr Ribbing:
Jag har begärt ordet för all instämma i Frih. Raabs mening, ang:de bränvinsköpares rätt att få vittna emot lönkrögare.
Strängt taget kunde det visserligen sägas, all de haft delaktighet i brottet; men denna delaktighet är ej af sådan natur, att den bör från vittnesmål utesluta, då vittnet af sin berättelse hvarken kati vänta nylla eller skada.
Dä nu della stadgande jemväl hittills varit näslan största hindret för lönkrögeriels upptäckande och utrotande, så anser jag det så myckel mera oriktigt, ali del qvarstår och endast ledande till denna lönrörelses fortfarande. 312 ben 26 A pi il f. ni.
Frih. Palmstjerna, Carl Ollo: Vid 7:de §:n, som handlar om försäljning af bränvin i minni, får jag göra den anmärkn., att det synes mig olämpligt, att sådan försäljning af bränvin i minut på gästgifvaregårdarna skulle bero pä pastor och socknemän.
De kunna visserligen bedöma hvad som i afseende på socknens, förhållande dertill kan vara lämpligt eller ej; men hvad gäslgifvaregårdarnas förhållande i öfrigt beträffar, så, emedan deras verkan sträcker sig äfven till en mängd personer utom socknen, skulle jag tro, att del hädanefter som hittills bör finnas någon auktoritet utom socknen, som har tillsyn öfver gäslgifverierna och bestämmer huru de böra vata beskaffade.
Dä 1111 härtill lägges, ali förslaget jemväl innehåller, att det skulle bero pä socknemän och pastor att bestämma hvad afgift, som en gästgifvare skall vidkännas för rättigheten all försälja bränvin i minut, samt hvad afgift en krog i öfrigt skulle vidkännas till socknen för rättigheten att der sälja bränvin; så är i min tanka en alltför stor makt lagd i socknemännens händer, hvaraf äganderätten kan lida för mycket intrång, äganderätten af sådant, som fortfarit i flera mansåldrar.
Ett krogställe t. ex., som kan vara ganska nyttigt och nödigt, der det nu finnes, och som der befinnes sedan 100 år tillbaka, skulle genom socknemännens och pastors beslut kunna beläggas med en sådan afgift, att det blefve omöjligt för denna krog att vidare existera; ehuru det likväl vore nödigt och angeläget alt den der funnes för den mängd forbönders skull, som der färdades fram.
Det är ej sagdt, att på denna krog endast bränvin försäljes.
Der kan vara mycket annat än bränvin sorn den, hvilken färdas vägen fram, behöfver lill vederqvickelse på sin resa.
Det vore att uppoffra ägarens rätt och dens, hvilken ej kunde göra sin röst gällande, om man anloge den nnvar. redaktionen af denna §; emedan den gör omöjligt, att besvära sig emot de beslut, som socknen i detta afseende fattat.
Detta är ali gå något för långt i ifrandet för nykterhet, äfvensom jag anser det stridande emot all annan lagstiftning som i riket är gällande.
Jag anhåller 0111 återremiss, och att dessa mina anmärknamå få åtfölja till Utsk:s närmare begrundande.
Fullkomligen instämmande med Frill.
Palmstjerna i afseende å obilligheten af socknemännens behörighet att besluta öfver gästgifvaregårdarna, är jag till en del af honom förekommen.
Dessa gäslgifvaregårdar åro ej till för socknen enskildt, utan för den allmänna trafiken, och då på sådana ställen naturligtvis det allmänna intresset måste vara öfvervägande, så kan jag ej tro, att socknen bör kunna äga rätt att på ett måhända menligt sätt inverka på den allmänna rörelsen.
Jag utsträcker detta äfven till all annan bränvinsförsäljning inom socknen.
Jag skulle kunna anföra ett exempel till stöd för min fruktan, att lönkrogar skulle uppstå i brist på beviljade krogar.
Vid sydvestra delen af kusten finnes en socken, hvarest pastorn, en ifrig nykterhelsman, förmådde sockneboerne att till landsh.-em - Den 26 April f. m. 313 betet ingå med begäran, att den krog som der fanns skulle upphäfvas, och efter en sådan förnyad anhållan beviljade landsh.- embetet detsamma; men efter ett års förlopp ingingo flera med önskningar om att krogen ånyo måtte upptagas, emedan så många lönkrogar under liden hade uppstått, att K:s bef:de ej mäktade förekomma deni.
Sålunda om majoriteten skulle hafva öfver minoriteten rättighet att förbjuda bränvinsförsäljning, och utöfva denna rätt, så skaffade sig minoriteten bränvin alt supa i alla fall, och skedde det ej på lofligt sätt, så skedde det genom lönkrogar, hvilka jag anser vida farligare än flertalet af de privilegierade.
Då dessutom
K:s bef:de naturligtvis är i främsta rummet angelägen om ordningen inom sitt län, sä lemnar K:s bef:de troligen ej heller rättighet till krogs anläggande ål någon socken, der sådant ej är angeläget.
På dessa grunder måste jag motsätta mig hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, samt yrka återremiss.
Jag instämmer dessutom med Frih.
Haab deruti, alt Ulsk. mätte besluta alt ej mindre belopp än 7^ kannor bränvin må få försäljas, så alt den nu hvar och en jordbrukare beviljade rättighet, alt lill sina arbetare försälja ^ kanna bränvin, ej må få qvarstå; en rättighet, hvilken, som Frih.
Haab omnämnt, för mången mindre grannlaga husbonde varit en frestelse, att hos dess tjenare utbreda bränvinssupandet.
Hr Ribbing:
Om ej exempel i allmänhet voro otjenliga, så skulle jag i motsats mot hvad den siste värde talaren yttrat, framdraga exempel, hvarigenom tydligen ådagalägges nyttan för församlingar, som önska osedlighetens aflagande, att då öfverenskomma, det krogar derinom icke vidare få finnas.
Genom sådane förbud har vunnits, att inga andra krogar funnits qvar, än gästgifvaregårdarna; och då man kunnat förmå äfven desse att afstå från rörelsen och K:s bef:de del bifallit, så har det inom den ort, der jag bott, gjort ganska stor nytta och ursprunget till många brott, som eljest besvärat domstolarne, sålunda blifvit undanröjdt.
Jag skulle derföre tro att, om något sådant exempel skulle gifvas som Gr. af Ugglas anfört, hvilket jag ej vill betvifla, att församlingen då, i fall särskilda omständigheter det föranleda, må vara oförhindrad att förändra sitt beslut; men att icke vilja medgifva församlingen att få fatta en sådan öfverehskommelse utsträckt äfven till gästgifvaregårdarna, förekommer mig obilligt.
Om, som raan sagt, myckel annat säljes på krogarne, så må det ju ske; men de behöfva sedermera ej kallas krogar, då bränvin der ej försäljes.
Likaså på gästgifvaregårdarna.
Det är i afseende på den nya princip för beskattning, som är i fråga i afseende på bränvinsförsäljning, som jag önskar yttra några ord.
Jag tror det ej vara grundlagsenlig!, att uppdraga åt pastorer och socknemän att beskatta Svenska folket.
Här bestämmes visserligen att slaten äger tillämpningen af skatten inom kommunerna, men att den skatt som häruti skall påföras socknen skall in casu bestäm - 314 Den 26 April f. m. mas af pastor och socknemän; och delta tror jag vara en ny och vådlig väg, ly om det nu blott antages för bränvinsförsäljning, så kan del ju äfven antagas för andra handteringar, och huru ojemn t en sådan beskattning skulle utfalla i de olika orterna, det torde hvar och en inse.
Det åsyftade ändamålet torde ock förfelas, samt mosalsen snarare befordras, enär det blefve en fördel för kommunen att göra rörelsen för de krogar, som inom densamma uppslå, sä lönande som möjligt.
Jag skulle derföre vilja afstyrka så väl principen, som dess tillämpning, emedan den blott är alt betrakta som ett premium för kommunen, att inom sig tillåta rörelsen.
Mörner har trott, alt i den 2:dra punkten af prosten Nibelii reservation vore införd en nyhet i beskattningsväg.
Jag beder så väl den värde talaren, som H. o. Ad:s ledamöter i öfrigt, gifva akt på förslaget och hurudan dess beskaffenhet är.
Der står: ”— —; samt att då städerna för bestridande af sina kommunal-utgifter vanligen haft af krogarne en icke obetydlig inkomst, ifrågavar. bränvins-magasiner äfven böra med skatt beläggas.”
Del är möjligt att dessa ord: ”med skatt beläggas” ej äro väl valda: men förhållandet är, pä sätt hvar och en vet, som närmare känner det, att i åtskilliga städer krogrättigheten auktioneras bort till fördel för deras kommunal-utgifter.
Om nu bränvinsförsäljning förbjödes krogarna och hon i stället skedde på ställen, der del ej tillätes att förtära det, samt denna bränvinsförsäljnings-rättighet borlauktionerades lika som hittills åt den mestbjudande, så infördes ingen ny beskattning, utan man bestämde blott olika ställen för bränvinsförsäljning och förtäring.
Kan man förekomma hvad hittills ägt rum, eller att krognäringen på delta sätt förblifver en tillgång för städernas kommunal-utgifter, sä vore det väl; men det tror jag ej låter sig göra så läll.
Emellertid vore detta stadgande en utväg att göra henne så litet skadlig som möjligt.
Gr. Lewenhaupt, Gustaf Guslafsson:
Det förefaller mig besynnerligt all höra den särdeles ömhet, hvarmed en del af delta
Stånd omfattar de bränvinssupande.
Skulle de icke kunna laga med sig bränvin för att hafva till hands, då de passera en gästgifvaregård, utan att det. derföre måste der nödvändigt finnas bränvin för de supande?
Jag får upplysa ali Frih.
Palmstjerna förstår sig rakt icke på något som rörer bränvin, emedan han aldrig förtär bränvin, och dä det är fråga om bränvin, så är Frilen alldeles främmande derför.
Det skulle vara obeskrifligt hårdl föi' en församling, att tvingas att hysa en krogrörelse inom sig, då församlingen sjelf beslutar att den icke bör finnas.
Jag kan således ej annat än instämma med Hrr von Hartmansdorff och Ribbing i antagandet af prosten Nibelii reservation.
Jag tillhör deras antal, som förtära bränvin.
Jag hyser dock samma åsigt som Frih.
Palmstjerna, och jag uttalade den äfven första gången jag hade ordet, nemi. alt den vådligaste föreskrift i denna författning är den sorn i den 7. § Den 20 April f. m. 315 influtit; iv (let skulle komma att helt och hållet bero på en majoritet i en sockenstämma (om pastor understödde den) ali bestämma om en gästgifvaregård bör finnas eller ej.
Man får lof att komma ihåg, att en gästgifvaregård kan vara värd många 1000 r:dr lill följe af rättigheten alt sälja spirituosa.
Man bör äfven komma ihåg, hvad Frih.
Palmstjerna sagt, att utom bränvin försäljas der jemväl andra brända och distillerade drycker, som det här i förslaget heter; oell då man ej kan tänka sig en sådan i hast inträdd nykterhet hos folket, att det ej bland de resande funnes personer, som önskade alt få en sup eller annat spirituöst, så skulle det vara en orimlig hårdhet emot gästgifvaren, alt fråntaga honom rättighet att försälja det, likasom det vore orimligt att förneka en resande att få någon vederqvickelse pä sin färd.
Jag vet ingen auktoritet som jag ej skulle såsom sisla instans föredraga framför sockenstämma.
Jag erinrar mig i afseende härpå ett beslut, som en sockenstämma fattade i min hembygd, nemi. att ingen fick fiska på lördagen.
Det upphäfdes af K:s en sockenstämma kan hestuta.
Orsaken lill förbudet var den, alt åtskillige bönder ej hade lid att fiska alla dagar i veckan och ej ville vilja om söndagsmorgonen, i hvilket sednare de tvifvelsutan hade rätt; men derföre att de sorn utgjorde majoriteten beslölo det, så borde väl ej minoriteten blifva underkastad eli så orimligt beslut som att ej få fiska på en lördag.
Det är ock del jag med min reservation åsyftat, nemi. att sockenstämman ej må besluta i sista instansen, utan att det slutligast må bero på K:s befide att fastställa, d. v. s. all minoriteten må kunna klaga, om den linner beslutet allt för orimligt.
Mörners betänklighet all det vore grundlagsvidrigt att en sockenstämma ålade beskattning; så hemställer jag huruvida ej taxeringscomileerna äro i samma kategori eller en delegation af li.
St. som ålägger beskattning.
St., som äga alt sig sjelfve beskatta, öfverlemna den att verkställas åt en sockennämnd eller sockenstämma eller en taxerings-comilé, så mätte saken vara densamma; så ali jag anser del vara deras ovilkorliga rätt.
Uppå härefter framstäld propos. blef ölskins förevar, förslag till förordn. angide försäljning och transport al bränvin, på grund af de deremot gjorde anmärknir, af R. o. Ad. återremitterad!.
Anmäldes och lades på bordet ett från Sta isU t sk. inkommet mern.
N:o 126, angide aflöningen förden hos RiksStin och Utskin anstälda betjening. 11. 11. o. Ad. åtskildes kl, ^ lill 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 31G Den 20 April e. m.
Onsdagen den 26 April 1848.
Justerades 2:ne prot.uldr. för denne dag f. m.
Med tillkännagivande, all Hr Tornerhjelm, lindolf, såsom ledamot af Bevilln.Utsk., erhållit 3:ne veckors ledighet ifrån d. 1 nästk.
Maj, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Electorer, att ulse en ledamot att under Hr Tornerhjelms frånvaro i nämnde Ulsk. inträda.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUlskis d. 12 och 19 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 35, i anledn. af väckte motioner om ändring af 2 § samt upphäfvande af 5 och 6 §§ i 2 cai».
Giftenn.balken, ang:de dem, som äktenskap med hvarannan ej bygga må.
Föredrogs ånyo LagUlskts d. 12 och 19 dennes på bordet lagda betänk.