Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska folkets stöd, varit deraf i saknad och jag hoppas och är öfvertygad derom, att äfven framgent skall så blifva.
En annan talare, Hr Ekensteen, har ifrån den demokratiska synpunkten ogillat förslaget.
Han har sagt, att genom detta förslag en mängd ojemnheter skulle blifva införda inom representationen, som nu icke der existerar.
Han har talat om den vackra jemnlikhet, sorn gör att han, ehuru ”lefvande, boende och odlande på en eländig mosse i Småland”, likväl eger samma rätt till talan på detta hus, som den rikaste egendoms-herre, att komministern har i PresteSt. lika rätt att yttra sig som Biskopen.
Jag förstår Mine Hrr icke, alt detta förhållande skulle blifva på något sätt förän dradt genom det nu ifrågav. förslag, enl. hvilket hvarje representant skulle vid riksdagen yttra sig med lika röst, han må sitta på en mosse eller vara egare af den största herregård, han må vara Biskop eller adjunkt; men skillnaden är den, att han, hvarken såsom moss-innehafvare eller stor possessionat, är sjelfskrifven att vara Sveriges lagstiftare, utan att han dertill först måste göra sig värdig genom medborgares förtroende samt förvärfvande af de egenskaper, hvilka fordras för utöfningen af ett så vigtigt kall, som det att vara Svenska folkets representant.
Hr Tersmeden har sagt, att uphäfvandet af RiksStrn skulle såsom följd medföra ”uphäfvande af den sammanhållning, som be - Den 18 December.
45 ”greppet stånd kan föranleda”.
Ja, i sanning en sammanhållning att skryla med! men jag vågar dock hemställa, om icke äfven här historien snarare bekräftar sanningen af det redan 100 år gamla ordspråket: ”Att Sveriges fyra Stånd varit dess obestånd”.
Hr Tersmeden liar vidare sagt, att det varit Sveriges Adel och Presterskap, sorn uprätthållit konungamakten och i vådliga tider ”räddat fäderneslandet”.
När har då detta skett? var det Sveriges Adel och Prelater, som år 1520 stodo vid Gustaf Eriksons sida i kampen för landels sjelfständighet? historien svarar nej.
Var det kanske Sveriges Adel, som stödde Gustafs Store, jag ville nästan säga, ende son i hans bemödanden att hindra reformationens undergång och uprättandet af en Polsk union till förmån för den Svenska aristokratien? så tänkte åtminstone icke Carl IX sjelf, då han är 1000 höll sin stränga räfst.
Hvem, utom Sveriges Adel var det, som under Carl XI:s minderårighet så olycksaligt förvaltade det då mäktiga Sveriges angelägenheter, samt derigenom förberedde möjligheten af Carl den XI:s envälde, hvilket åter frambragte Carl XII:s Turkiska regemente, som slutligen lade hörnstenen till Rysslands Europeiska makt?
eller var det kanske under den s. k. frihetstiden, då det urgamla fria Svea lands politik så skamlöst styrdes af utländska penningar?
Hr Tersmeden har uttalat en skarp förkastelsedom öfver de samfälda eller, som lian behagar kalla dem, allmänna valen.
Det blefve alltför vidlöftigt och tillika öfverflödigt att vid detta tillfälle Iheoretiskt undersöka denna fråga; men då, såsom exempel på de skadliga verkningarna af dessa slags val, Frankrike, Danmark och Nord-Amerika blifvit anförda, kan jag icke dölja den tanka, att dessa exempel tyckas vara temligen olyckliga, så vidt de åsyfta att bevisa något ståndsvalens företräde.
Vid den förfärliga revolution, som utbröt i Frankrike 1789, hur stark var väl Frankrikes dåvarande stånds-representation för att hålla omstörlningen tillbaka?
huru länge förmådde Adeln och clereciet då göra motstånd?
jag vill minnas omkring 6 veckor efter riksdagens öpnande.
Danmark, så framställer detta land för närvar, ett verkligen skönt epos.
Danska folket har gjort och gör de största upoffringar, som någonsin ett folk kan göra, för att rädda sitt lands heder och sjelfbestånd och det gör dem med kärlek och enthusiasm.
Men tron J Mine Hrr, att
Danmark med samma värma och fosterlandskänsla kämpat mot Tysklands våldsamma ingrepp, om det qvarstått under oket af det konungsliga enväldet?
jag tror det icke; ty jag är öfvertygad derom, att just det förhållande, att Danmark af sin Konung högsint erhållit en fri författning är, hvad som i denna stund höjt Danska folket till ett hjeltefolk, hvilket hälsas af Europas beundran och hvarje civiliserad nations varma deltagande.
Gå vi slutligen till Amerikas Förenta Stater, så har historien icke att upvisa något land, som så hastigt utvecklat förvånande materiella krafter, med hvilka snart måste följa äfven de intellektuela; ty hvem förnekar, att de Nord-Amerikanska
Fristaterna gjort jättelika framsteg uti industrien; och att de äfven skynda långt framåt inom vetenskapernas och litteraturens områden, kommer snart att visa sig 46
Den 18 December. och miisle blifva elt resultat af de vidsträckta och ändamålsenliga anstalter, hvilka inom detta land lillvägabringas för både allmän folkupfostran och högre hildning.
Man har ytterligare sagt, att de samfällda valen skulle undergräfva den monarkiska principen och inskränka konunga-makten.
Detta är en gammal visa och flera föregule talare hafva redan vederlagt’delta påslående; men jag vill endast erinra och fråga, om historien gifver vid handen att konungamakten i något land varit mer undergräfd än den var hos oss, t. cx. under det rikets allena maktegande Ständer genom sina parti-chefer regerade, om den monarkiska principen mindre än då hållits i helgd, när Konungen icke ens fick ordna
Sitt eget Hof, icke sjelf välja sina ministrar m. m.?
den tiden tyckes böra vara serdeles lärorik för dem, som uprikligt önska en stark konungamakt, men ändå tro denna bevaras genom en af Stånd sammansatt representation.
Och hur väl betjent är i det hela Konungen äfven nu af dessa fyra Stånd och de der tongifvande, när nemi.
Konungen icke vill gå deras ärenden?
Samme talare har vidare nämnt, att genom det nya förslaget Konungen skulle förlora Sitt prerogativ ali utdela adelskap.
Delta måste hvila på ett misstag; ty icke finnes i förslaget lill ny R.F. den § utesluten, som stadgar elt sådant prerogativ; men om resultatet äfven skulle blifva, att Konungen uphörde att vidare ega kreera Adelsmän, så vore ju detta ingen större olycka, än som nu fänge har existerat, enär Konung Oscar under de 7 år han regerat Sveriges rike icke adlat mer än en enda förtjent embetsman, — hvilket väl mätte bevisa, att II.
M. icke sätter särdeles mycket värde pä detta s. k. prerogativ.
Samme talare har förvånat sig deröfver, att K. M. i Sin skrifvelse lill 11.
St. 1847, vid öfverlemnande! af represenlations-komitéens arbete, förklarat, alt H.
M. icke ansåge det allmänna tänkesättet så ulveckladt, att något förslag till ny representation då kunde komma i fråga; men att icke desto mindre K.
M. i Maj månad 1848 framlade det nu under öfverläggning varande förslaget.
Jag ber endast att härvid få fästa upmärksamheten derpå att ett ombyte af minis! ér och stora, hela vår verldsdel skakande, händelser lågo emellan dessa begge perioder.
Hr Tersmeden har slutligen mot mig riktat ett anfall, hvilket jag beklagar mig vara tvungen att uptaga, likväl icke i något hänseeende, för att försvara mig, utan endast för att uplysa ett ganska väsendtligt misstag, som Hr Tersmeden dervid begått.
Han har nemi. påpekat de samhälls-uplösande läror och satser, som varit inrymda i en tidning (Dagligt Allehanda), till hvilken jag tillförene varit förläggare och han har citerat yttranden af denna art ur samma tidning i Mars månad 1848.
Jag får likväl taga mig friheten uplysa Hr Tersmeden att vid den tiden jag var hvarken egare, förläggare eller hufvud-redaktör af den ifrågav. tidningen, utan utgick jag tverlom kort derefter ur dess redaktion, just derföre, att tidningens nya förläggare gjort sig till koryfé för revolutionära läror.
Också var vid samma tid tidningen Dagl.
Alléh, den mest häftiga motståndare mot det nya representations-förslaget.
Den 18 December. 47 tidningen omkring ett är derefter öfvergick till annan egare, inträdde jag ånyo i dess redaktion och det var först efter denna tid, som det hvilande förslaget der blifvit försvaradt.
Herrarne torde således finna att jag i detta hänseende ingalunda gjort mig skyldig lill något slugs inkonseqvens.
Klingsporr har, uti ett mycket långt och, såsom jag förmodar, mycket vackert anförande, ehuru det var temligen svårt att fatta sammanhanget deraf, antagit den föreställningen att det hvilande förslaget skulle vara allt för mycket byråkratiskt och plutokratiskt.
Denna jargon har håde före och under- denna riksdag varit allmän oell blifvit begagnad i synnerhet för att varna och afskräcka ledamöter af BondeSt., hvilka man sökt inbilla, att om det hvilande förslaget skulle blifva lag, BondeSt. derigenom komme att förlora allt sitt deltagande i reprentationen, så att ingen Bonde mera torde väljas lill riksdagsman.
En föreg:de talare har redan ådagalagt, hur orimligt detta påstående är; ärligt menadt innefattar det en förvillelse, som jag icke begriper hur den kan inrymmas i ett hufvud, möjligt af att göra den enklaste slutföljd; men besynnerligt är det likväl, att just inom de RikStånd, der man för närvar, anser de aristokratiska och byråkratiska elementerna mest förherrskande, och der fördenskull det eljest skulle lyckas att man borde vara mest angelägen om att antaga eli förslag, som gynnar dylika tendenser, just der är det, som det envisaste och mest förbittrade motståndet framträdt emot det nya förslaget; besynnerligt är äfven, alt under det, att de konservative inom detta hus skrämma med demokratiens och folkyrans villor, samt ställa upp republikens spöken; heter det på samma gång utanför huset och när man kommer till Bönderna, att all makt derigenom skulle frånröfvas allmogen och endast stanna qvar hos ”Herrarne”.
Klingsporr synes vidare om jag icke fattat orätt hafva förordat klassval, emedan genom dessa valrätten skulle kunna utsträckas ända ned (ill den arbetande klassen.
Jag vet icke, huru långt Frih.
Klingsporr skulle vilja sträcka siria demokratiska fordringar, samt om lian med arbetsklassen äfven menar den tjenande klassen.
I sådant fall vill Frilnn gå längre ned än jag tror vara gagneligt.
Skulle han åter icke mena andre än de fria arbetarena, så hafva ju dessa valrätt enl. det hvilande förslaget, såvida de icke äro daglönare utan erlägga skatt, hur ringa som helst, för utöfning af yrke; dessa skulle fördenskull vara tillfredsställda likaväl efter den samfäldta valprincipen, som de skulle kunna blifva genom klassval.
I öfrigt belviflar jag, att de klassvalsförfäktare som här upträdt vilja instämma med Frilnn i det vackra motiv för klassvalen, att man derigenom kan göra ett flertal medborgare inom de s. k. lägre samhällsklasserna berättigade.
Snarare vågar jag befara, att det just är de högre och högsta klasserna, om hvilka våra klassvals-dyrkare i allmänhet bekymra sig och som ligga dem mest om hjertat, jag menar de klasser, som man nu kallar II. R. o. Ad. och Högv.
Man har sagt, att de konstitutionella idéerna skulle i vårt land hafva så få anhängare.
Ingen kan mer än jag beklaga om detta 48 Den 18 December. är förhållandet oell jag nödgas verkligen medgifva att det lill stor del sa är.
Men hvad är orsaken dertill, Mine Hrr, om icke den att, med vår nuvar. representation, den konstitutionella idéen i utöfningen knappt kun vara annat än en fiktion?
— Denne representation har visserligen kraft att hålla tillbaka och att hindra, men dess kraft är alltför ringa att
In inga samhället framåt, vare sig i en eller annan riktning.
Detta fel, det må vara en följd af ålderdoms-svaghet eller den oundvikliga parti-splittringen, existerar likväl; och det är således obestridligt, alt en regering i Sverige, som verkligen skulle vilja på allvar beträda framåtskridandets bana, har den svåraste ställning man kan tänka sig, emedan den måste, så att säga, ouphörligt kryssa emellan Seylla och Carybdis.
Den måste kryssa mellan de två privilegierade Stånden å ena och de håda andra å andra sidan; och vakta sig att stöta på grund vare sig till venster eller höger.
Att styra jemn och stadig kurs midt emellan, är nära nog omöjligt.
Detta förhållande är ett högst olyckligt, ja kanske det mest olyckliga af allt.
Deruti måste man i främsta rummet önska en förändring, hvarigenom det blefve möjligt att inom representationen bilda en verklig majoritet, som kunde kraftigt stödja konungamakten, när den vill arbeta för det goda och nyttiga och paralysera dess verksamhet, då den vill använda sig i en motsatt riktning.
För min del är jag varmt öfvertygad att det livilande förslagets bestämmelser skulle leda lill formationen af en sann fosterländsk representation och ett verkligt konstitutionel t statsskick och de> är den förnämsta anledn:n, hvarföre jag önskar dess antagande.
Hr Gr. Henning Hamilton har, ibland andra skäl emot det livilande förslaget, framkastat den farhågan, att valen på landet skulle leda till korruption, hvilket Gr. tror icke blifva förhållandet, om valen förrättas klassvis.
Jag får äfven i detta fall åberopa den omutliga historiens vittnesbörd.
Jag får då fråga Gr:n, huruvida någon smutsigare korruption funnits i något land, än just här uuder Slåndsregeringens mest glänsande period den s. k.
Frihetstiden?
om icke de mest lysande och ädlaste namn dermed varit besudlade? och denna korruption sträckte sig ej blott till riksdagsmännen inom Stånden, utan äfven till valmännen; så berättar en samtida, huru vid 1771 års riksdag en adlig fullmakt betaides med ända till 6000 daler kopparmynt: en valröst hos PresteSt. med 4000, hos Borgareskapet med 1,000 ä 1,500 daler kopparmynt o. s. v. Nå väl, tror man att korruptionen kunnat vara nesligare med samfälda val? jag tviflan åtminstone är den vida svårare att. organisera.
Hamilton äfvensom öfrige talare, hvilka ifra för klassval, hafva upställt såsom grundsats, att den upgift, som en representation har att lösa, är den alt representera alla interessen, emedan det allmänna interesset endast skall vara en sammanfattning af alla de enskildta.
Denna definition gäller som ett axiom hos hela klassvals-partiet.
Jag bekänner likväl upriktigt att jag icke kan fatta hvarken klarheten eller skarpsinnigheten i denna sats.
För det första bestrider jag att alla enskilda intressen sammanlagda utgöra det allmänna; tvertom Den 18 December. tvertom är det oftast just dc största enskilda interessena, som äro mest hinderlige lör det stora allmänna t. ex. monopols-intressen, prohibilions- oell korporations-intrcssen m. fl. af samma art, hvaraf samhället i det hela alltid lider.
För det andra kan man icke tänka sig tn representation, som i sig uplager alla klasser.
Deremot ville jag upslälla en grundsats, som synes 111ig vara tydlig och bestämd, nemi. att den representation mäste vara den bästa, hvarigenom landet lyckas erhålla de mest insigtsfulla, dugliga och redliga representanter.
Den form för representationen, sorn gifves detta resultat, är således äfven den jag önskar lä antagen.
Ty om representanterna äro redlige, sjelfständigt och uplyste män, sä föijer deraf, att de äfven iakttaga både de allmänna och de enskildta interessena, såvidt dessa sednare stå tillsammans med fäderneslandets väl.
Således om man, såsom Gr.
Hamilton tror, alt klassvals-svstemet har företräde framför ett, som är byggdt på samfäldta val, måste man också tro alt klassvals-systemet skall frambringa dc bästa representanterna för det allmänna, utan afseende på deras ombudsmannaskap för de enskilde intressena.
Jag deremot kan icke föreställa mig att vi genom delta systemet kunna fä lika insigtsfulla, dugliga och opartiska, representanter, som genom samfälda val? och det är helt enhelt derför, jag bestrider klassvals-idéen.
Åtskilligt annat har jag visserligen till besvarande antecknat, men vill nu icke längre uppehålla Ii. n. Ad., utan anhåller endast alt få i prot. nedlägga uttrycken af min uprikliga bedröfvelse deröfver, alt det hvilande förslaget fält eli sådant öde, som beklagligen redan vederfarits detsamma.
Icke hade jag sträckt mina förhoppningar derhän, att förslaget skulle blifva antaget.
Jag vet mycket väl alt det, snart sagdt icke finnes exempel på, att en politisk korporation ulan de mest tvingande omständigheter godvilligt uplöscr sig sjelf och det är också min (ro, ali hvilket annat representations-säft som helst, hvartill förslag ifrån Coust.Flsk. kan varda framlagdt, skall, under i öfrigt Lika förhållanden utom eller inom landet, blifva likasom detta folkastad!, och att Sverige får behålla sin gamla representation intill dess all någon underbar händelse möjligen satler något annat i stället: men, Mine
Hrr jag sörjer deröfver all ett.
Konungens förslag af den utomordentliga vigt som detta, fallit ]>a det satt som skett.
Konungen har framlagt förslaget, Konungens rådgifvare hafva här ex officin upträdt lill dess försvar: men hvad mera har af Regeringen blifvit gjordt, för alt vid riksdagen bereda del. sympalhier? intet.
Derföre faller också förslaget med en fruktansvärd majoritet.
Det är detta förhållande, som ulan tvifvel kommer alt verka högst nedslående pä landet och på alla uprikliga vänner af representalions-rcformen.
Jag hade tänkt alt i nu förevar, fråga fullständigt redogöra för mina åsigter.
Men sedan ett Riksstånd, det Högvördiga, afslagit och behörigen begrafvit det K. förslaget, (ill ny Riksd.Ordn., äfvensom i sammanhang dermed, till ny R.F.; skall jag, så mycket möjligt är, söka att i all korthet gifva mina tankar tillkänna. 2 H. 4 50 Den 18 December.
Den som med upmärksamHet genomgått det K. förslaget liar säkerligen funnit, att detsamma äger stora och genomgripande fördelar som det nuvar. representationssättet saknar, af hvilka fördelar jag hufvudsakligen vill nämna, borttagandet af Ståndsfördelningen och sjelfskrifvenhelen, samt införandet af de orepresenterades rätt, att under vissa bestämda förhållanden, dels kunna välja, dels ock sjelfva blifva valde till riksdagsmän; äfvensom, att R.
St. i st. f, att rådslå på fyra kamrar, sammanfördes till två kamrar.
Medgifvas måste, alt del K. förslaget har i vissa underordnade detalj-frågor sina brister.
Men dessa kunna framdeles athjelpas likasäväl som nuvar. grundlagar undergått förändringar, riksdag efter riksdag, allt ifrån deras, första införande för mer än fyratio år tillbaka.
Det nya representationsförslaget äger inom sig bevarad alla de serskilda samhällsintressen sorn billigtvis kunna fordras.
Det utgör derföre ett sammanhängande kraftigt helt, samt är ett säkert stöd för Konungen då Han behöfver vända sig till folkombuden i rikets angelägenheter.
Och i motsatt förhållande, ett lugnande värn för nationen om, i en aflägsen framtid, försök gjordes att inkräkta på folkets rättigheter.
Vi böra ej åsidosätta, ali Konungen gifvit förslaget af omtanka för Svenska folkets behof och att, sedan detsamma nu blifvit afslagit, något nytt förslag från Konungens sida troligen icke är att förvänta.
De förslager som hädanefter upgöras måste således utgå från R.
St., och om dessa förslager blifva nyttiga eller icke försvenska folket, beror hell och hållet på den opinion, som är rådande inom R.
St. dä förslaget upgöres och på den opinion, som der gör sig gällande dä ett slutligt afgörande förekommer.
Men säkert är att om ett af R.
St. upgjordt förslag, till ny Riksd.-Ordn. och ny R.F., icke öfverensstämmer med Konungens äsigter, uteblifver funktionen, och dermed kan fortgå uti långliga tider.
Största delen af Europas folkslag befinner sig uti ett slags orolighetstillständ, lik en vulkan från hvars djup kunna utgå de mest stridiga ytterligheter och det beror pä tidshändelsernas gång hvilken ytterlighet som blifver den gällande, emedan ingen kan garantera att, den lugna, förnuftsenliga, af behofvet och erfarenheten påkallade, medelvägen då blifver antagen.
Sverige deremot, är lyckligt nog att icke sönderslitas af dessa strider.
Det befinner sig fredadt från yttre fiender samt i åtnjutande af inre lugn, och för dessa fördelar har det alt tacka sitt läge och sin Konungs visdom.
Det var denna visdom och förutseende blick i framtiden, som framkallade 1848 års förmedlingsförslag, hvilket 1850 års Ständer afslagit; och jag beklagar det öde som träffat det K. förslaget, som jag för min del önskat att R.
St. antagit.
Ankarsvärd, Carl Henrik:
Det har nyss blifvit oss officiell tillkännagifvit, att det ifrån Konungamakten utgångna förslag lill den lagstiftande församlingens ombildning, är oafvisligen förkastadt af 36 Tiondetagande Biskopar och pastorer, emot 14 röster.
Den 18 December. 51 Om denna, genom ödets besynnerliga förfogande märkeliga tilltilldragelse, som vid delta tillfälle visat sig ännu mera framstående, icke inom detta Hus kan äbanebringa en hvilopunkt för omdömet, i afseende å våra Ii.
St:s verkningsförmåga, så är det säkert, — ja, otvifvelaktig!
Mine Hrr, alt detta högst märkvärdiga intermezzo, såsom uttryckande mera åskådligt än allt annat, huru förhållandet med den konstitutionella byggnaden hos oss är, skall utom Huset, inom den tänkande, den reflekterande delen af Svenska allmänhetens stora majoritet, åstadkomma ett öpnande af ögonen der de möjligtvis ännu varit slutna, för hela vidden af olämpligheten af den lagstiftnings-rsammansättning, hvarunder Svenska folket dväljes.
Under ett så beskaffadt förhållande som det här antydda, att allt ändamål för ytterligare öfverläggning om en sä maktpåliggande fråga, inom de tre öfriga Stånden blifvit afskuren, genom det hvilande förslagets förkastande af de 36 Presterliga rösterna, skulle jag mera än'gerna hörsamma den upmaning, sorn blifvit framsiäld, att icke med ändamålslöst tal längre uppehålla liden med en fråga, som redan är afgjord:
Men dä sä mänga talare vunnit tillfälle att yttra sig emot förslaget, så torde det böra ursäktas mig, om jag icke heller nedlägger min yttranderätt, i afseende ä förslagets antaglighet.
Jag beder eder Mine Hrr, såsom ytterligare ursägt för det besvärliga prof hvarpå jag sätter Edert tålamod, hafva godheten afse, att 1 § Kiksd.-Ordn. säger: att H St. äro Svenska Folkets representanter, och hvarifrån jag hämtar den slutsats, alt jag åtminstone bör anse mig såsom en Svenska Folkets representant, och ingalunda såsom Ståndets; hvadan jag också känner mig skyldig att inför Svenska Folket, såsom mina principaler, redogöra för mina åsigter, i afseende å denna Riksvigtiga, och pä fäderneslandets framtida öden sä djupt inverkande fråga.
Jag inser mera än väl alt det i ganska många afseenden skulle öfverstiga min inskränkta förmåga, om jag vågade ett försök att till besvarande uptaga de vidsträckta afhandlingar, i statsrätt, privaträtt, historia, philosophie, sofisteri, och Gud vet alla de ämnen som bär blifvit afhandiade; men jag kan likväl icke underlåta, alt under äfventyret af tålamodets alltför härda pröfning tillåta mig, att åtminstone något, och i aldra största korthet vidröra hvad jag flyktigt kunnat upfatla; seger utan motstånd gör dessutom triumfen mindre lysande.
Man har här under gårdagens plenum, sökt göra gällande, alt de hvälfningar och olyckor, hvilka under de sednast förflutna åren öfvergätt så inånga af Europas folk, varit vållande af den allmänna valrättens införande: men jag tager mig friheten härvid anmärka, att man efter mitt förmenande förblandar orsaker och följder.
— I strid med dessa talare tror jag, alt det varit saknaden af dessa valformer, att det varit folkens vaknade behof af ett.allmännare deltagande i lagstiftningen, som påkallat rörelserna; och alt det varit Regeringarnes, illa och oförsiktigt beräknade, motstånd till billiga och rättmätiga fordringar, sorn vållat olvckorne såsom föregångare 4* 52 Den 18 December. till de allmänna valen; men ingalunda såsom första shitföljderne af dem.
— Det torde härvid tillåtas mig, att blott åberopa Frankrike såsom sjelfva utgångspunkten för de nästan samtidigt öfver en stoi' del af vår verldsdel inträffade folkrörelserne.
Hvad var del man fordrade i Frankrike?
— Jo del var en vidsträcktare valrätt: dä 35 millioner menniskor ieke mer ausågo sig belåtne med en valmanskorps af endast 200,000, den större förmögenhetens innehafvare.
Utun att här vilja ingå i några ytterligare detaljer, anmärker jag att förhållandet i afseende ä orsaker och verkningar, med alltför få olikheter varit enahanda håde i Preussen, Österrike, Neapel, liom och Tyskland i allmänhet.