Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom ännu ett skäl, hvilket jag icke hört förut yttras, för den åsigt, att de af privatbankerne utgifne smärre sedlar borde försvinna, får jag äran anföra, det jag tror, att genom vidtagandet af en sådan åtgärd, en särdeles lättnad skulle för allmänheten uppkomma vid kronoulskyldernes betalande, alldenstund Riksbankens mynt då blefve inom provinserne mera gångbart.
Något livar känner, att det nästan är omöjligt att derstädes få se andra sedlar än privalbankernes, och derigenom hafva äfven Konungens Bef:h:de öfverallt funnit sig af nödvändigheten tvungne, alt åtminstone tyst medgifva allmogen rättigheten att betala kronoutskylderne med privatbankssedlar.
På alla dessa skäl vågar jag förena mig med de Hrr, som 504 Den 25 Januari e. m. tro, att en så liten valeur, som den nu existerande, eller som den af Hr Aminoff föreslagne, icke bör af R.
St. mcdgifvas.
Jag är af deras me ning, som anse privatbankerne icke böra få utgifva sedlar till ringare belopp, än Utsk. föreslagit.
Jag gör del icke för att genom en omväg bringa dem lill undergång, ty jag har redan sagt min mening om dem för framtiden; men jag uppträder, för alt yttra några ord i anleda, af livad någre talare sagt om den förlägenhet, hvari rörelsen skulle försättas, om privatbankernes sedlar på små valeurer icke funnes.
Man liar talat örn huru det skulle gä den fattige arbetaren, om lian hvarken finge privatbankens eller Riksbankens sedlar.
Det ginge honom med 2 r:dr, i händelse de icke finge utgifvas af privatbankerne, alldeles som det går honom med 32 sk., 16 sk. och 8 sk. eller med alla desse småsedlar, hvilka privatbankerne icke fä utgifva; nemi. så att lian får Riksbankens mynt i sina händer; ty när de små Riksbankssedlarne icke trängas ur rörelsen af privatbankernes, så blifva de att tillgå.
Banken låter dagligen tillverka sädane, och de utvexlas i alla orter.
Detta är det enkla förhållandet, och man behöfver icke böja någon klagan öfver den nöd, hvaruti man i sådant fall skulle komma; 12 skillingarnes spridande i landet vederlägger all klagan i det hänseendet.
Jag nödgas begära ordet, för att be svara Hr von Troil, som sade, att hvad jag nämnde om 20 r:drs privalobligalioner på Riksbanken, icke ägde grund, emedan han kände personer, som utgåfvo sådane.
Afven jag känner 4 eller 5 personer, som utgifva sådane obligationer häri landet, och om de kunna göra det med vinst, så hvil a r detta troligen på de loenia förhållandena på de ställen der de bo.
Att de också kunna göra det med större vinst än privatbankerne, det är klart deraf, att en sådan privat mans obligation endast inlöses pä ett enda ställe i Riket, och kan således hafva en längre curs innan den presenteras till inlösen, än privatbankernes sedlar på samma valeurer, hvilka infrias på 15 å 16 ställen, och icke således göra så länga curser innan de till inlösen företes.
Den värde talaren har äfven sagt, alt det skulle vara lättare för folket alt betala kronoutskylderne, om tillräckligt riksmynt funnes i landet.
Jag bestrider ingalunda, att icke det vore ganska lyckligt om tillräckligt riksmynt funnes; men detta är beklagligen icke fallet, då 7 millioner r:dr deraf försvunnit.
Hvad beträffar, att de mindre sedelvaleurerne af Riksbankens mynt skulle lätt sprida sig i landet, så ser jag icke eller något binder hvarföre detsamma ej skulle sprida sig, om tillgång derpå funnes; icke strida privatbankerne mot desse mindre sedelvaleurer, tvertoni de se dem ganska gerna bredevid sig och i sina cassör, men det är ondt om dem i landet, det är verkliga förhållandet.
Hr Den 25 Januari e. m. 505 Hr von Hohenhausen:
Jag satt alltför nära den siste talaren på den här sidan, för att kunna undgå att höra hvad han berättade, och då den regeln gjort sig gällande, att dea sorn tiger han samtycker, så skulle man tro, att jag, som Landshöfding på Gottland, vid upphörden af kronoulsky Iderne och dessas deposition, tillstadt alt i landlränleriet finge emottagas privalbankssedlar.
Visserligen infördes derföre ett bannbref emot mig i Wisby tidning, alt ingen Gottländuing i Smålands privatbank skulle få lån; jag sade derom, alt ett sådant pecorale gerna må slå i tidningen, men det har icke hulpit, ty ingen enda sådan sedel får komma in, hvilket gällande författningar icke eller medgifva.
Jag vill blott säga detta.
Jag har begärt ordet för alt bemöta Hr von Hartmansdorffs yttrande om sältet, hvarpå smärre sedelvaleurer ifrån Riksbanken skulle komma de mindre bemedlade classerne eller arbetare i allmänhet tillhanda, i händelse privalbankerne upphörde att utgifva sedlar å 2 och 3 r:dr.
Den värde talaren påstod nemi., alt det skulle tillgå på samma sätt som Bankens skillingssedlar nu komma i deras häuder, emedan, sade han, dessa sistnämde slags sedlar icke af privalbankerne utträngas.
Jag ber alt få anmärka, alt det skäl han anfört, är ganska oegentligt, då han säger alt Riksbankens sedlar undanträngas.
Ett undanträngande här förutsätter, om ej öfverflöd, åtminstone god tillgång af privatbaukssedlar och en concurrens med dem; meu detta är alldeles icke fallet, ty det är beklagligen brist icke allenast pä Riksbanksmyut, ulan hvad fast värre är, äfven på privatbanksedlar, och således torde det skälet förfalla.
— Förra gången jag hade ordet glömde jag alt besvara hvad Hr Hohenhausen yttrade i afseende å förhållandet i Skottland, der han sagt, att privatbanker skola bära sig mycket väl, oaktadt ej mindre myntsort får utgifvas än 1 £ noter, och jag ber alt nu få begagna tillfället alt fästa uppmärksamheten på de oändligt högre varuprisen i Skottland än härstädes, och alt om det af sådan orsak kan bära sig för privatbanker i Skottland alt utgifva 1 £ noter, är det ej sagt att 10 r:dr hör vara den lägsta valeur, som sådane Banker i Sverige höra få uthändiga.
Desslikes hör man ej förgäta den omätliga skillnad i dessa båda lunders tillgångar i mynt och beloppet af de cassacrcditiver, som i hvardera af dessa länder ullemnas.
Jag tror ej alt våra privatbanker tillsammans beviljat mer än 2 ä 3 millioner crediliver, då i Skottland år 1820, enl.
Sehwcrins uppgift, privalbankerne derstädes hade tillsammans beviljat creditiver till ett belopp af 5 millioner S, St,, eller vid pass 00 millioner r;dr Sv. b;co.
Detta är ju en himmelsvid skillnad, och tror jag alltså att någon jemförelse mellan Skottland och Sverige i detta hänseende icke kan äga rum.
Den tjenar dock till att visa huru ringa våra förlagslillgångar i den 6 H. 04 506
Den 25 Januari e. m. na väg ännu äro mot hvad de bordo vara fiir framkallande af det näringslif, sorn utmärkt Skottland.
Det är ett missförstånd om mina ord, som uppkallat mig.
Man har här talat 0111 arbetaren: jag har ej velat vidröra honom ur någon slags synpunkt för hans egen skull, endast tagit honom lill exempel i afseende på huruvida privatbanker, i fall de utgifva större eller mindre sedlar, få i följd deraf en större eller mindre spher forsin verkningskrets; och således utan alt egentligen vidröra hvad som vore häst fiir arbetaren, antingen han linge-i sin hand en Riksbankssedel eller icke, har jag föreställt mig, alt II. o. Ad. skulle kunna abstrahera från det särskilda förhållandet hvad arbetaren eller den mindre bemedlade angår, och endast hålla sig till bankrörelsen som ett eget system inom sig sjelf.
Sedan detta blifvit bestämdt är det snart afgjordt hvilketdera kan vara bäst för rörelsen, att hafva privatbanks- eller riksbankssedlar.
Det torde icke böra lemnäs alldeles utan uppmärksamhet, såsom varande en vigtig omständighet vid denna dagens discussion, alt samtlige talare, både de som yttrat sig för, och de hvilka talat emot det nuvarande privatbankssystemet, hafva erkänt såsom en privatbankerne vidlådande olägenhet, ali deras småsedlar uttränga Riksbankens.
Jag tycker mig hafva hört, all åtskilige af deni, som försvarat privalbaiikerne, verkligen hafva gjort ett sådant erkännande, och medgifvit alt svårigheter derigenom uppkomma vid kronoulsky Idernes afbördande.
Nåväl! i anledning deraf ber jag alt fä erinra 0111 hvad jag redan yttrat pä f. 111., alt det linnes eli ofelbart medel mot denna olägenhet, nemi. att Riksbanken häller vexlingscontor pä alla ställen, der privatbanker linnas.
Derföre dä jag nu nyligen hört en talare säga, alt privalbankcrnes småsedlar ganska väl trifvas tillsammans med Riksbankens, lager jag mig friheten vördsamt anhålla bos de privalhanksdelägare, sorn tillika äro ledamöter af BancoUlsk., det de mätte, i läll ett sådant förslag kommer ä bane, förorda detsamma.
Öfverläggningen 0111 S § ansågs härmed fulländad. y §•
Hr Aminoff: 4:de momentet al' 9 § bestämmer, alt cred it sed
I a r mä ulgifvas pä innehalvande sakei helshandlingar fiir lemnade cassacreditiv; men detta moment föreskrifver icke hurudane dessa handlingar skola vara.
Jag anser, alt desamma böra vara al lika heskallenhct som grundfondshandljngarne, d. v. s. med dem som omtalas i fi g, och att, efter creditsedlar ä berörde säkerhetshandlingar lä ulgifvas lill 25 proc. af teckningssumman, så anser jag högst nödigt, alt dessa handlingar böra af Konungens Def:h:de äfven granskas och godkännas.
Afven jag bekänner, alt det alltid före kommit mig som en allt för stor liceuce för privatbanker att få Den 25 Januari e. m. 507 utgifva sedlar på inlemnade säkerhelshandlingai* för cassacrediliver, emedan på della salt dessa handlingar functionera på elt (I ii libell salt, då nemi. först lån ullemnas å desamma och det derjemte är tillätet att. på deni utgifva sedlar.
Om della förhållande allt framgent skall fä äga rum, hemställer jag om ej ;ilminstone ordet ”leckningssumman” hör förändras lill ”ereditivsnmnian” sä alt derigenom sedelulgifningen pä dessa doeumenter må inskränkas lill 25 proc. af rreditivsnmmau, hvilken i de Hesla fall betydligt understiger den förra.
De erinringar, som äro gjorde mot denna punkt, skulle varn ganska rikliga, såvida man ej hade den erfarenheten för sig, alt af beviljade ercdilivcr sällan mer än hälften pä en gäng blifvit uttaget.
I de hanker, som jag känner, har tillagningar icke skelt till mer än högst fi() å 70 proc. af hela den beviljade credilivsumman, men vanligen ej mer än lill 40 å 50 proc., och således kan man ej skäligen säga, alt säkerheterna för dessa crediliver begagnas i dubbelt afseende, eller dels för ulgifne sedlar, dels oek för beviljade län; ty säkerheten lemnäs lill hela credilivets belopp, och om län beviljas lill hälften deraf, så kunna sedlar ganska väl utgifvas lill en summa, motsvarande den andra hälften.
Stadgandet har i Ulskins förslag blifvit inlaget i likhet med det, som härom redan gäller för de fleste af nu octrojerade hanker, och man har ej funnit någon osäkerhet hafva deraf blifvit följden.
Iror delta stadgande egentligen hafva tillkommit, mindre för all befordra bankernes intresse i allmänhet, utan fast mera för alt befordra eredilivrörelsen i möjligaste målto, såsom den nylt i gaste för landsorlerne.
Det skulle göras lill en slags fördel för bankerne all bevilja så många crediliver som directeurerne anse med bankernes säkerhet att uppfylla sina förbindelser förenligt , och jag tror att della haft lili följd, all i de Hesla orter crediliver blifvit beviljade lill ganska höga belopp, när man jemförer dessa med den summa, hvartill en hank kan komma alt utgifva sedlar; ja, crediliver hafva I. o. m. beviljats till omkring hälften af hela det belopp, hvartill en privatbank haft rättighet alt utgifva sedlar.
Jag anser således ingen fara vid att antaga hvad Hiskin här tillstyrkt.
Skulle man vilja gä långt i försigtighet, så vore del ali, pä säll IIr Aminoff föreslagil, bestämma, att del belopp af credilivsäkerheterna, för hvilket nya sedlar af privatbank utgifvas, skola vara af lika beskaffenhet, och godkända af samma auclorilet, sorn godkänt grundfondshandlingarne.
Med della stadgande torde det blifva klart, att äfveiitvret för allmänheten icke är större alt sedlar pä dessa säkerheter utgifvas, än del kan vara för henne alt sedlar utgifvas på gruudfondssäkerhelerna.
Så mycket mera är säkerhet att påräkna, som, livad beträffar de banker, som jag känner, credilivsäkerheterna icke gälla för längre lid än äret, så att när året är slut, uppgöres äfven liqvid.
Skola nya crediliver beviljas, sä skall ock nya säkerheter ställas, eller de 308 Den 23 Januari e m. gamla granskas och förklaras vara af fortfarande god beskaffenhet.
Jag tager mig friheten fästa Hr Aminolfs uppmärksamhet uppå, att det är en väsendtlig skillnad mellan sådane säkerhetshandlingar, som ingifvas för grundfond, och sådane sorn ingifvas för beviljade creditiver.
De förra skola qvarligga under hela bank-octrojen, och således är det högst angeläget att i hänseende till dem en noggrannare pröfning sker, på det att allmänheten må hafva någon garanti att banken är väl grundad; den sednare sortens handlingar utgöra endast lånebevis för året och ombytas ofta.
Jag finner således icke något skäl, hvarföre man i hänseende till dessa sistnämnde skulle anställa en särskild pröfning, hvaruti Konungens Bef;h:de skulle deltaga, lika litet som samma Befallningshafvande deltager i pröfning af vanliga discont-reversal.
Det ena eller andra slaget af lånedocumenler är af lika vigt för en banks soliditet, och skulle en förlust på ett creditiv uppstå, kommer den alltid att af bancovinsten för året betäckas; en förlust i discontväg är för ett bankbolag lika farlig, sorn en förlust på crediliverna.
Stadgandet i denna §, att 25 proc. utöfver tecluiingsbeloppet må i sedlar utgifvas, innebär en inskränkning mot hvad föregående reglementen i detta hänseende stadga, som är 50 proc.
Man har alltså icke åsyftat, att privalbanksrörelsen skall bedrifvas till högre belopp än nu sker, och granskar man de ifrån bankerne ingående qvartalsrapporter, skall man finna, att sedelemissionen sällan öfverstiger, eller rättare, nästan aldrig öfverstiger leckningssumman; men om en creditivrörelse skall bedrifvas, så fordras att en reservcassa mäste finnas i bankerne.
Directionerne kunna icke, äfven med den försigtigaste rörelse, till siffran bestämma sin sedelemission, och borttager man dessa 25 proc. så blir följden, att hvarje bankdirection måste nedstätta sin vanliga sedelstock till 20 proc. under teckningsbeloppet.
Man har således härmed endast velat bereda en reservfond för creditivrörelse, emedan deu sätter en bankdirection ur tillfälle att kunna hålla sin sedelstock så i hand, som vid discontering.
Borttager man dessa 25 proc., så fruktar jag alt bankdirectionerne mera skola iifvergå lill discontrörelse, som har den naturliga fördelen med sig, att man kan låna ut penningar ända till maximibeloppet af sedelstocken.
Jag skulle måhända ej hafva yrkat, att dessa säkerhetshandlingar böra vara af samma beskaffenhet sorn grund fondshand linga rne, om Ulsk:n icke föreslagit, att banken hade rätt att på dessa creditiver utgifva sedlar, ehuru icke öfver 25 proc. af teckningssumman, hvarigenom dessa handlingar äro i allo att anse lika med grundfonden samt böra vara af den säkerhet och beskaffenhet, som (j § bestämmer, och således af Konungens Bef:h:de äfven granskas och godkännas; hvarföre jag ej kan frånträda mitt yrkande i detta afseende.
En privatbank bör hafva de strängaste coutroller, samt va - Den 25 Januari e. m.
509 ra så säker som möjligt; delta för att gifva förtroende och lugna allmänheten samt aclieägarne.
Man har sagt, att dessa handlingar ombytas årligen.
Detta är möjligt, men så mycke mer behöfva de undergå granskning, emedan man sällan utbyter en sämre handling för alt i stället inlemna en bättre.
Vanliga förhållandet är, alt samma creditivsäkerhetshandlingar fortgå år efter år.
Härmed ansågs öfverläggningen om 9 § vara slutad. 11 §•
Sista mom. af 11 § lyder sålunda: ”Vid fordringars utsökande njuta enskild bank samma rätt lill handräckning, som för R.
St:s Discontverk nu eller framdeles varder beviljad”.
Rikets embelsmän skola göras lill ombud för ett R.
St:s verk, så må det vara; men att de skola göras till ombud för enskilda bolag, det går, som man plägar säga, för långt, och jag kan, för min del, ej annat än afstyrka det handräckningsbestyr, som man här velat ålägga cmbetsmännen. 14 §.
Uttrycken: ”giller directionen då ej visa, att den inträffade oförmågan härrört af en skydsamt öfver gående tillfällighet, och att banken alla sina borgenärer förnöja kan, åligge”etc., kan jag ej godkänna.
— Orden ”skyndsamt öfvergående tillfällighet”, är ett alltför obestämdt uttryck.
Del kan tillåta Konungens Bef:h:de alt förklara hvad med skyndsamt öfvergående förstås, huru lång den tiden må vara.
Dertill komma ytterligare orden: ”att banken alla sina borgenärer förnöja kan”.
Del är möjligt att banken kan förnöja alla sina borgenärer, men likväl icke göra det slraxt.
Meningen måtte väl vara, eller borde vara, alt en bank skall genast fullgöra sina förbindelser, d. v. s. sina sedlar med riksmynt vid anfordran inlösa.
Kan privatbanken ej göra det, så är hon bankrutt, likasom Riksbanken är det, om hon icke genast kan med silfver invexla sina sedlar.
Om man ställer en privatbank under utredning, så gör man större skada än man försätter bonom i concurslillstånd, ty är concursen väl förklarad, så vet en hvar hvad han har ali rätta sig efter.
Om detta icke sker, utan fordringsägarne skola vänta, för att se huruvida banken kan göra rätt för sig eller icke, så får den enskilde sedelinnehafvaren längre vänta på sin rätt och kan äfventyra ännu mera.
Hr Nordenanckar: Om Hr von Hartmansdorff behagat genomläsa den 15 §, så synes, att den enskilde credilsedels-innehafvarcns rätt derstädes är bevarad, ty der står, alt ”oberoende af den rätt, som i nästföregående § Bankens borgenärer tillägges, äge innehafvare af creditsedel eller invisning, som ej inlöses, att genast erhålla qvarstad å en eller flere directionens ledamöters egendom, samt att, sedan en månad förflutit från den 510 Den 25 Januari e. m. dag, crcditsedels- eller invisnings-inlösen vägrad blifvit, lagsöka en eller (lere direetionens ledamöter, med samma rätt alt använda utmälningstväng, sorn lag och författningar i allmänhet medgifva”. liar finnes således uttryckt, att deri enskilde inneliafvaren af en-privathnnkssedel, oberoende af bankens concurstillständ, äger att utkräfva sin rätt bos direclionen eller dess bolagsmän.
1 den 14 § har man åsyftat icke allenast den enskilde delägarens, utan fastmera liela allmänhetens rätt, och öfverlemna! lill Konungens Bef:h:dc att pröfva, huruvida bankrörelsen må fortsättas eller icke.
Man bör i del fallet, efter min tanka, icke vara för sträng och positivt anbefalla, alt rörelsen ovillkorligen skall upphöra, och detta, icke så mycket för bolagens sorn ej mera för allmänhetens och provinsernes skull.
Ett sä strängt iagstadgnnde skulle naturligtvis göra en särdeles brytning i landet, en allmän stockning skulle äga rum.
Detta har man ansett farligt och velat öfverlemna en sådan sak ål en annan auetoritets, nemi.
Konungens Bef:h:dos pröfning, och jag tror, alt ett sådant stadgande iir väl betänkt, mera åsyftande provinsernes än delägarnes fördel.
Den straffränta Ulsk:n ålagt bank bolagen, bör vara i conseqvens med hvad i 11 § stadgas-, eller att, dä bolag utlånar penningar pä bestämd tid och låntagaren icke pä dagen betalar sin skuld, så måste han erlägga stralfränla under de 2:ne första månaderne elier för fa
I lot iden med | proc. per månad och derefter (i proc. till betalning sker.
Samma förhållande anser jag böra äga rum dä en bank ej kan inlösa sina sedlar.
I annat fall fortgår man strängt oell orättvist mot privatbanken, och får jag, pä den grund nu blifvit anförd, yrka ändring uti 14 § i öfverensstämmelse härmed.
Jag medgrfver, alt den anmärka.
Hr Aminoff framställt är rättsenlig, det den enas åliggande icke bör vara starkare lin den andras; men dä likväl sä mängas rätt och väl beror pä att privatbaukerne alltid fullgöra sina förbindelser, och sköta sig väl, och att man alltid må vara säker att de göra det, så kan jag för min del icke tillstyrka någon minskning i ansvarsbestämmelsen i delta fall, helst dä, så sträng den än må vara, den dock tjenar bestämdt till all på privatbaokdirectioucrne hålla ögonen öppna.
Särskildt mäste jag förena mig med llr Nordenanckar i det svar han afgifvit pä
Hr von Hartmansdorffs framställning, rör:da den 14 §, ty hvad der afses, mäste bestämdt vara för att icke en hel bank skall upphöra, derföre alt möjligen inträffande mindre omständigheter gjort det för densamma svårt all för en dag eller någon kort tid inlösa sina sedlar med bancomynt.
Delta hör visserligen icke inträffa och sträf!' är derföre utsatt, men att slraxl stänga banken för den minsta händelse, kunde åstadkomma en rubbning, som vore högst menlig för allmänheten; och dä dessutom, pä sätt Hr Nordenanckar äfven omförmält, den enskildes rätt i 15 § är förvarad och kan göras gällande mot hvarje privatbanks - Den 25 Januari e. m. 511 directeur och sedan mot hvarje enskild delägare, sa torde icke mera hehiifvas.
Den ledamot, som sist yttrade sig och talade till privatbankernes forsvar emot mig, han förklarade likväl, alt det. stadgande, som Hr Aminoff sagt vara lor strängt, vore nödigt för all hålla ögonen öppna pä bankdirecleurcrne.
Jag skulle tro, alt den önskan, jag förut yttrat, äfvenledes var eli medel lill della öppnande, och eli ganska kraftigt.
Är en bank utsatt för concurs i det ögonblick, som han icke inlöser sina sedlar, sä aktar lian sig alt komma i denna belägenhet; det är just denna säkerhet för sedelinnehafvaren, som man bör söka åstadkomma.
All hänvisa till dea efterföljande tj, eller rättigheten och möjligheten för en sedelinnehafvare alt begära qvarstad på någon bankdirecteurs egendom, kan vara nyttigt och godt för den, som äger hundradelals och tusentals riksdaler att af banken fordra ; men de fattige, för hvilka man nyss yttrat sä mycken omtanka, för dem som äga 2 och 3 r:dr och hvilka äro ganska mänga, huru äro de i stånd alt vänta pä inlösen af sina små sedlar, och än mera att begära qvarstad pä baukdirecleurernes egendom?
De fattige hafva hvarken kunskaper eller annan förmåga deri ill.
Jag är således nu i ordningen ull lala för dessa fattiges bästa.
Hvad angår de fattiges utväg att hos privatbanker, desses direclioucr eller delägare uttaga sina fordringar; sä loide det ieke vara svårare att uttaga värdet af en inuehafvande sedel, än af andra fordringar de kunna hafva hos private; och som understundom lagsökningar inkomma lill Konungens Bef:h;de pä 40 sk., 44 sk., 1 r:dr G sk. o. s. v.; så torde deraf synas, alt lagsökningar på 2 r:dr, 3 r:dr och 3 r:dr IG sk. äfven kunna inkomma och blifva till verkställighet befordrade, utan någon särdeles svårighet; och jag kan ej anse della som något skäl, hvarföre det af Utsk:n föreslagna stadgandet skulle förändras såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, ehuruväl af andra skäl, som ock föranledt ett olika stadgande i nuvarande bank-octrojer, jag icke vill bestrida en sådan ändring; ty privatbanker böra icke af någon tillfällighet kunna ursäktas, om de icke inlösa sina sedlar dä de vid bufvudcontoren till inlösen presenteras.
Men hvad jag i denna § egentligen anser mig böra bestrida, är den ränleberäkning af 8 för 100, som del åligger banken vidkännas, i händelse dess sedlar icke vid anfordran inlösas med melalliskt mynt.
Om det skulle bända en bank ali icke kunna inlösa sina sedlar vid anfordran med melalliskt mynt, så är det ganska tydligt alt så dant genast biet' i orten bekant; i samma stund detta biet' kändt, så kommo också alla, som agde bankens förskrifuingnr att utfordra sin rätt hos samma bank, och då är det icke troligt, att om alla sedlarne inkommo pä en gång, någon bank skulle äga de resurser att den pä en gång kunde anskaffa medel alt med riksmynt inlösa alla sina sedlar.
En sådan crisis skulle ej kun - 512 Den 25 Januari e. m. na benämnas en skyndsamt öfvergående tillfällighet; hvarföre Konungens Bef:h:de måste förklara en hank i dylik belägenhet böra inställa sin rörelse och domstolen sätter den oförtöfvadt uti concurstillståud.
Om en sådan concurs inträffar, kan ej liqviden ske så hastigt, som om icke concurs inträffar; man vet huru många omgångar en concurs medför; således är det att förutsätta, att en sådan liqvid skall draga lemligen länge ut pä tiden.
Då synes del obilligt att, ifrån den stund concurs är förklarad, banken skall vidkännas 8 proc. ränta.
Det är en exceptionslag, som icke uppväges af någon bankernes motsvarande rättighet, och jag anser, att en hank icke må vara skyldig att erlägga 8 proc. längre än till den dag hon sättes i concurslillslånd.