Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är blott tvänne fall, i hvilka disconterne hafva rättighet att taga mer än 5 proc.; och torde något bevilln.afdrag för dessa fall eller för straffräntan, utgörande 8 proc., icke böra ifrågakomma hvad den sednare beträffar, med afseende på det obetydliga belopp, som bevillningeti utgör, enär straffräntan sällan kommer att beräknas mer än några dagar eller veckor.
Jag förenar mig således i allo med dem, hvilka yrka afslag på Utskrs sednare betänk, och antagande af dess tillstyrkande uti 34 §rn af betänk.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fi edi'.; Jag ifrar lika mycket som någon annan för sparbankers och fattigcassors förkofran och uppkomst; men jag tror, alt detta undantagssladgande föga eller intet kan inverka på dessa inrättningars uppkomst eller bestånd.
När de utlåna sina penningar, böra de, i betraktande af de medel de hafva att förvalta, fullt ut fordra samma säkerhet, som andra cassör betinga sig.
Är det väl troligt att låntagare, som kunna prestera full säkerhet, skola erbjuda sig alt erlägga 6 proc., då man vet, att det numera icke är svårt alt äfven i vårt land få låna penningar mot fem procent?
Jag skulle visst icke vilja motsätta mig detta undantagsstadgande , efter detsamma, i enlighet med hvad jag nu nämnt, är oskadligt och ändamålslöst; men då hvarje undantagsstadgande, som icke tjenar till något , i och för sig sjelft eller såsom undantagslag alltid är skadligt, så anhåller jag om bifall till Utsk:s tillstyrkande uti sednare betänkandet.
Då denna fråga första gången inom Bevilln.Utsk. förevar, var jag af den tanke, alt det var skäl alt bibehålla sparbankerna vid rättigheten att icke lemna bevilln.afdrag ; men inom Utsk. funnos tvänne personer, som voro directeurer för sparbanker, och hvilka förklarade , det de ansågo denna rättighet icke medföra någon vinst för sparbankerna, emedan säkre låntagare icke kunde erhållas, med mindre utlåningen antingen skedde mot fem proc. eller med tillgodonjulande af bevilln.- afdrag.
Detta nämner jag icke för alt motsätta mig det stadgande, som Utsk. i föira betänk, föreslagit, i händelse sakkunnige personer skulle finna det nödvändigt, utan blott för att förklara orsaken till Utskrs förslag i sednare betänk., efter en ledamot sagt sig icke kunna fjnna något skäl hvarpå Utsk. grundat sitt beslut.
Hvad fatligcassorna angår, så funnos inom Utsk. äfven åtskillige ledamöter, som voro directeurer i sådana cassör, och hvilka upplyste, att den ifrågavar. rättigheten icke var af någon fördel för dessa cassör, emedan de icke kunde med säkerhet utlåna sina penningar till den höga räntan af 6 proc., med mindre bevilln.afdrag agde rum; men att rättigheten deremot medförde den olägenhet, att då ■4?
Den 7 Octo ber e. m. de beviljade lån till lägre ränta än 6 proc., så gjorde revisorerne anmärkn:r emot ett sådant för bål la tule.
Äfven trodde de, att fattigcassorna skulle mindre än sparbankerna vara i behof af att icke lemna be v i lin.-afdrag, emedan faltigcassornas, förvaltning icke medförde så stor kostnad som sparbankernas.
De trodde således, att det var en ren vinst för fattigcassorna att förlora rättigheten alt utlåna mot 6 proc., utan alt medgifva bevilln.afdrag, helst directionen derigenom undgick den ledsamheten att blottställas för revisorernes anmärkntr.
För att bestyrka sanningen af hvad Hr Rosenblad yttrat rör:de sparbankens i Götheborg utlåning , får jag upplysa, att utlåningen, enl. sista räkningen deröfver, förhöll sig sålunda, alt emot reverser med hypothek af stångjern var utlånl i 19,750 rtdr b:co, emot hypothek af jernkettingar 7,600 r:dr b:co, emot bly g33 r.-dr 16 sk., emot oförtulladt socker 58,000 r:dr, emot oförtulladt caffe 10,750 r:dr, emot oförtullad tobak 4°°° r.'dr, emot oförtullad peppar 3,4oo r:dr, emot oförtulladt Engelskt bomullsgarn 80,983 r:dr 16 sk., emot oloitullad hampa 3o,000 rtdr, emot oförtulladt salt 4,boo rtdr, emot segelduk io,5oo rtdr etc.
Nu hemställer jag lill en hvar, som varit uti handelsstäder och sett de handlandes magaziner, 0111 de icke dervid funnit, alt det ofta händer att socker och salt smälter bolt af tillfälliga händelser, såsom t. ex. af flöden, hvarunder vattnet trängt in i magazinerma, hvilket inträffat flera gånger sedan jag kom till Götheborg.
Blifver icke sådant sparbankernas förlust, om ej den person, sorn varan tillhör, ar vederhäftig derför?
Och hvarifrån skall ersättning för förlusten tagas, om icke låneinrättningen sjelf äger någon capital-. fond.
Hr Rosenblad har misstagit sig om mitt yttrande, dä han trott mig hafva sagt , all Christianstads sparbank funnit sig nödsakad att nedsatta räntan på intecknade lån; ty sådant skedde derföre att sparbanken var i tillfälle alt kunna göra det.
Om den ytterligare kunde nedsatta densamma lill 4 proc., skulle den gerna göra del, emedan sådant vore en vinst för allmänheten, och emedan bankens ändamål icke är alt samla penningar, enär ingen rår om densamma.
Efter 13 eller i5 års administration halden hunnit så långt, att den kunnat nedsätta räntan på lån emot inteckning; men ännu är dess ställning icke sådan, att den kan utsträcka denna förmån äfven till de s. k. namnlånen.
Äfven får jag upplysa, att hittills ingen svårighet visat sig att erhålla sakta låntagare mot 6 procts ränta.
Jag kan tryggt säga säkra låntagare; ty sedan sparbankens inrättning, har aldrig någon förlust för densamma uppkommit.
Aldrig har någon förskingring ägt rum, och aldrig har jag funnit någon oordning uti inrättningen.
Detta kan jag säga utan att gifva mig något beröm , emedan jag icke mer än Den 7 Octo ber e. ra. 2:ne år tillhört directionen.
Tilloppet af lånesökande är till den grad stort, att de af directionens ledamöter, hvilka ilga egna tillgångar, ofta gått i förskott för sparbanken, så att jag ser ingen svårighet för densamma att få sina penningar ntlånta, men väl att bestrida sina utgifter lör hushyra, papper, postporto m. m.
Jag önskar derföre, att R.
St. ville fästa uppmärksamhet på dessa bankers fortfarande bestånd i och för den nytta, den ordning, ja till och med den sedlighet de sprida i landet, hvilket erfarenheten redan nogsamt bevittnat.
Jag förnyar derföre min anhållan att sparbankerne måtte undantagas från skyldigheten ntt vidkännas beviIin. afgift för sina utlåningar.
Undantagslagar äro i allmänhet af menligt inflytande och gagna sällan dem, som äro föremål för desamma.
Tersmeden uti anhållan om bifall till Utsk:s sednare betänkande.
Hvad sorn här blifvit anfördt till fördel för sparbankernes förkofran innefattar icke något direct eller bestämdt skäl, emedan dessa banker kunna ordnas så, att de beräkna delägarne till godo en mot vinsten svarande proc.
, oell det är icke skäl att dessa cassör skola åtnjuta högre ränta än andra.
Det kan icke vara förenligt med sunda lagstiflningsprinciper att stifta undantagslagar mera för den ena assosiationen än för den andra, oeh hvarje sådant försök att kringgå lagens allmänna bestämmelser innefattar ett sönderryckande af de grundsatser, som böra vara gällande för alla.
Inom den ort, hvarest jag bor, är förhållandet sådant, som Hr von Rosen sagt förhållandet vara inom Christianstads län, och jag förenar mig derföre med honom uti anhållan om bifall tili betänk.
N:o 12 i denna punkt.
Bevilln förordn. innehåller i flera afseenden undantag från allm. stadganden ; och jag vet då icke hvarföre ej undantag skulle kunna få äga rum för de 2:ne allmänt nyttiga inrättn:r, hvilkas bestånd beror derpå.
Ridderstolpe, Fredr., instämde med Frih. von Kraemer.
Bevilln.Utsk. har uti sitt sednare betänk, tillstyrkt, att del uti förra betänk, gjorda undantaget för sparbanker, disconter och fattigcassor mätte uteslutas.
Hvad sparbankerna beträffar, så lemnar jag det derhän, emedan, efter hvad jag vill minnas, åtminstone sparbanken i Stockholm måst nedsätta räntan på dess utlånta penningar lill 5 proc., i följd hvaraf de, hvilka der insätta penningar, måste åtnöja sig med 4 procent.
Hvad åter diseonterna angår, så är vinsten deraf R.
St:s , och det beror således af dem att eftergifva någon del deraf eller ej; och hvad slutligen angår fatligcassorna , så kan man äfven säga, att hvad som brister uti cassans tillgångar måste till - Den 7
Oc t o b c r c. m. skjutas af deni eller den communen, sorn cassan tillhör; men här linnes en allmän inrättning i Stockholm, nemi. Allm.
Barnbördshuset, hvats fond måhända kan ställas i cathegori med fattigcassor.
Denna inrättning befinner sig likväl uti sämre belägenhet lin andra fattiginrältn:r.
Den grundar sig på donerade capital samt afkastningar af huset; men om dessa inkomster icke läcka till , hvilket de icke gjort utan den yttersta förknappning på ändamålets bekostnad; så finnes ingen som bidrager till fyllande af bristen.
Stockholms stad gör det ej, och af R.
St. har man ej kunnat begära det.
Jag anser för min pligt såsom directeur för inrättntn att göra den hemställan, om icke R. o. Ad. skulle linna skäl att bevilja ett specielt undantag för denna inrättning.
Jag har begärt ordet i anlédn. af Frih. Cederströms yttrande, att undantagslagar icke böra äga rum för sparbanker och fattigcassor, och att sparbanker i allmänhet kunna ställa sin lånerörelse så, att deras utgifter kunna bestridas med den proc. de beräkna sig till godo, och att de således kunna betala bevilln.afdrag; men man bör besinna , att förhållandet är ganska olika med olika banker.
En hvar vet att de flesta sparbanker i provinserna tillkommit genom enskildta bidrag.
Så är åtminstone förhållandet med den som finnes i Kronobergs län, hvilken inrättades för 12 år sedan, men hvars fond är ganska obetydlig.
Denna sparbank, som nyligen återbetalt sitt lån af hushållssällskapet i orten, befinner sig numera i den ställning, att densamma förmedelst den proc., som den äger att disponera, jemnt och rätt kan bestrida förvaltningskostnaden.
Enahanda torde förhållandet vara med de flesta sparbanker i Riket.
Det är möjligt att ett annat förhållande äger rum med Stockholms och Götheborgs sparbanker; men i allmänhet torde de befinna sig uti den belägenhet, som jag nyss nämnt rör:de sparbanken i Kronobergs län, ehuru densamma icke underlåtit att på allt sätt hushålla för att tillvägabringa minskning i utgifterna.
Jag önskar och anhåller så väl för sakens skull, som för att tranquilisera landsortens innevånare , alt R. o. Ad. ville afslå betänk.
N:o 27 och vidblifva hvad Utsk. tillstyrkt uti betänk.
Föreg:de talare hafva så tydligt och fullständigt utredt förhållandet, att jag icke anser mig böra tillägga något i allmänhet.
Jag vill blott nämna i afseende på den ort, om hvilken jag äger speciel kännedom, att för sparbankerna iuom Malmöhus län, hvilka icke äro mindre än 7 till antalet, är det icke alltid lätt att erhålla säkra låntagare, hvarföre directionerna sjelfva i sådana fall ingått på den concessionen att bevilln.afdrag skulle få äga rum.
Och anhåller jag derföre om bifall till Utsk:s tillstyrkande i betänk.
I afseende på disconterna instäm - Den .j O c t o b c r e. m. stämmer jag med IJr Rosenblad, att de, endast med få undantag, icke beräkna mer an 5 procent.
Jag liar deltagit uti förvaltning af en sparbank i landsorten, och jag bar dervid funnit, huruledes inkomsterna, när man skall gifva den ränta, sorn de fattige insältarne fordra, äro så ringa, att man med största svårighet kan besörja förvaltningen; att man icke kan det, utan att personer finnas, hvilka af välvilja åtaga sig besväret föi' intet eller åtminstone för mindre än hvad som vederborde.
Om dessa cassors inkomster skulle förringas genom den lagstiftning, som tili I3evilln.Utsk:s sednare betänk, är föreslagen; så blefve följden att räntan förminskades för deni, hvilka uti sparbankerna insätta sina små capitaler, och att dessa för landet nyttiga inrättntr förlorade det förtroende, sorn de uti de särskilda landsorterna kunnat sig förvärfva.
Äfven i lmfvudsladen skulle detta förhållande utan tvifvel inträffa; ty jag vet händelser med tjenstehjon, hvilka ännu icke kunnat få så mycket förtroende för sparbanker, att de der våga insätta sin besparade penning mot ränta, utan förvara den hellre sjelfve oförräntad.
Om det nu, lill följd af ett förändradt stadgande i bevilln.föi ordn. , inträffade, att sparbanken i Stockholm nödgades förminska räntan på de der insatta medlen , så skulle utan tvifvel en återverkan i tänkesättet hos den fattigare classen deraf vållas och inrättn:n derigenom skadas.
Jag tillstyrker derföre alt R. o. Ad. måtte bifalla betänk.
Hvad fatligcassorna angår, så är den anmärkn:n ganska riktig , att socknarna eller menigheterna böra fylla livad sorn brister uti befintliga inkomster till de fattiges vård.
Men livar oell en, som försökt alt på en sockenstämma eller vid någon annan folkförsamling förmå de skaltgifvande att öka bidragen, torde tvifvelsutan hafva erfarit huru vanskligt ett sådant företag är.
De som vilja de fattiges väl anser jag derföre göra bäst, om de låta afgiflen förblifva oförändrad och så sent sorn möjligt begagna den utvägen att tillita menigheternas bevågenhet för bidragens ökning.
Hvad slutligen disconlerna beträffar, så instämmer jag hufvudsakligen med Hr Rosenblad.
Jag tror nemi. att besväret med bevilln.afdragets beräkning för de kortare tider sådant kan komma i fråga, är både för låntagaren ocfi långifvaren mera värd t än sjelfva saken.
Jag afstyrker följaktligen ail förändring uti det tillstyrkande, som betänk.
N:o 12 i denna punkt innehåller.
Då denna fråga inom BevillnTJtsk. förevar och ventilerades, ansåg Utsk. principlöst, att, då en viss ränta är bestämd, hvilken i allmänhet icke får öfverskridas, man likväl skulle tillåta en olaglighet, d. v. s. att, då enskilde personer vid stadgad påföljd är förbjudet att 14 H. 19 Den 5 October e. m. laga högre ränla än en viss procent, man likväl skulle tillåta publika cassör och associationer att procenta.
Det torde icke kunna nekas, att uti sådana utulnntagsföi hållanden ligger en viss motsägelse, oell den har Utsk. velat förekomma Dessutom har Utsk. ansett det vara väl att göra allt hvad som göras kan till räntornas nedsättning i allmänhet, enär det är en allmänt antagen sats, att räntan i vårt land är för hög; och Utsk. har derföre trott sig icke böra understödja de höga räntorna, utan snarare laga så, att de kunde falla något.
Hvad de särskilda cassorna angår, så vill jag ingalunda bestrida hvad ätskillige talare uppgifvit i afseende på sparbankerna och svårigheten att kunna underhålla dem , så att de, som deruti insätta penningar, oafkortadt må erhålla 5 proc. derå; men om detta är svårt på ett ställe, så torde likväl förhållandet icke vara enahanda med alla sparbanker, oberäknadt att sådant till stor del lärer bero på administrationssättet.
Min öfvertygelse är, att, om denna undantagslag icke äger rum för sparbankerna, lånesökandernes antal skall ökas, emedan det just är dessa hårda lånevillkor, som göra att inga andra lånesökande infinna sig, än de som icke kunna få penningar på annat sätt.
Hvad discontei na angår, så kunna de väl icke räknas till milda stiftelser; och hvad fattigcassorna beträffar, så hafva de mera namn än egenskap af milda stiftelser, för hvilka man särskildt ömmar, emedan penningarna uti dessa cassör icke tillhöra de fattiga utan de förmögnare samhällsmedlemmarne, hvilka sammanskjutit deni lör alt dermed underhålla de fattiga inom communen; och således tror jag, att bevilln.afdrag äfven för fattigcassor bör äga rum.
Likväl torde bevilln.proctn sällan komma i fråga, ty åtminstone i min ort kunna fattigcassorna icke få sina penningar utbulta mot 6 proc., utan måste åtnöja sig med 5 proc.; och stadgandet om hevilla.afdrag i detta hänseende ar således af föga betydenhet.
På dessa skäl har Utsk. fattat sitt beslut, hvilket jag för min del anser välgrundadt.
Hr von Rosen; Jag kan icke neka, att det vore en orättvis beskyllning, åtminstone emot de sparbanker, som jag känner, om man verkligen ville påstå, att låutagarne uti desamma blifvit oppkuggade; ty om man räknar noga, tror jag, att man skull finna att det faller sig lika dyrt om icke dyrare att taga lån uti diseonterna mot 5 proc. , som uti sparbankerna mot 6.
Jag tror, att de fleste sparbanker handla på samma sätt som de sparbanker, hvilka jag känner, hvarest commissionsarfvode aldrig ifrågakommer.
Låuesökanden inskickar sina lånehandlingar till bokföraren eller någon af directeurerne och erhåller sina penningar ulan all slags afgift; icke ens postporto får han vidkännas.
Om man beräknar ajla de afgifter, som äga rum vid alla andra låiteiurättningar, så tror jag alt de uppgå till den 6 procenten.
Den 7 October e. m.
Jag liar ansett mig böra meddela denna upplysning i anledn. af livad Hr Ribbing sednast yttrat ronde de hårda villkor, som äro förenade med lån i sparbankerna.
Här har blifvit så tillräckligen ordadt i detta mål, att jag skall vara ganska kort.
Min öfvertygelse är, att det skall verka ond blod hos nationen, om icke samma undantag i afseende på sparbanker , disconter och fattigcassor, som gäller uti den nuvar. bevilln.förordn., kommer att äga rum uti den blifvande författningen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s, ronde 34:de §:n, i utlåt.
K:o 27 fram ställda förslag.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna nej hafva öfverrösta! ja.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. 34:de §;n, sådan den i betänk.
N:o 12 finnes föreslagen. 35:le §:n.
Jag anhåller, att 1 mom. uti denna §, hvilket lyder sålunda: ”Bevillning utgöres vidare af alla "actie-bolag, privatbanker, associationer, societeter, verk, hy"potheks- och andra allm. inrättn:r med 5 proc. af utdelningen, ” måtte först företagas och afgöras, samt att derom få yttra mig.
Då detta ämne förra gången här förehades, gjordes dervid en anmärka, mot Utsk:s förslag , att be vi lin. proc: n utaf actie-bolag, privatbanker m. fl. inrättntr skulle vara lika stor, utan afseende derpå om utdelningen utgjorde större eller mindre proc. af actie-beloppet.
Det ansågs nemi. obilligt, att de inrättmr , hvilka gåfvo en ringa proc. af actie-capitalet i afkastning, skulle beskattas i samma proportion som de associationer, hvilka gåfvo en vida högre proc. i afkastning.
Denna anmärka, har Ulsk. icke behagat godkänna, utan Utsk:s anförda skäl bestrida billigheten afen jemkning i detta hänseende.
Jag tror att man i detta fall lämpade sig efter de billigaste grunder, 0111 man följde det landets beskattningslag, som varit nödsakadt att till kanske den högsta möjliga grad använda en sådan inkomst-taxa som vår allm. bevilln.; jag menar England, hvarest Engelska Parlamentet följt den billiglietsgrund, alt när inkomsten utgjorde ett visst minimibelopp, så var afgiflen lägre; men då denna mrnimipunkt var uppnådd, så bibehölls den för samma belopp stadgade procenten.
Jag skulle således i öfverensstämmelse härmed, men ulan att ingå i deras sals, hvilka yrka en förhöjd proc. för vissa inrättmr, såsom privatbanker, hvpotheks-föreningar m. fl., önska en nedsatt proc. förde associationer, hvilka i utdelning gifva mindre än 5 proc. af actie-capitalet.
Bland andra sådana assosiationer känna Den 7 October e. m. vi något hvar Götha-canal-bolag, hvilket utan tvifvel är ett ibland dem, som gjort de största uppoffringar på allmänna företag.
Detta bolag bär efter 3o år för första gången innevar. år erhållit utdelning af i proc.
Det är möjligt, att den framdeles kommer att ökas; men det är äfven möjligt, att någon ökning deraf icke kommer att äga ruin , hvilket lill betydlig del beror på den mer eller mindre stränga beskattning, som bolaget kan blifva underkastadt.
Att beskatta detta bolag lika med dem, uti hvilka utdelningen uppgår lill 20 ä 3o proc., torde väl icke vara rätt.
Jag anhåller derföre, att i mom. uti 35 §:n måtte erhålla följande lydelse:
"Bevillning utgöres vidare af alla actie-bolag , privatbanker, associationer, societeter, verk, hvpotlieks- och andra allmänna inrättnir, med 5 proc. af utdelningen, då denna uppgår till minst 5 proc. af sammanskjuina capitalet.
Å lägre utdelning erlägges lika proc. i bevilln., som utdelningen gör i fulla proc. af sammanskjuina actie-capitalet.
Sedan jag nu yttrat mig om den billighelsgrund, hvarefter bevilln. af bolag, associationer m. fl. inrättn:r hör äga rum, och enl. hvilken grundsats sjelfva bevilln.proc:n bör vara större eller mindre i förhållande till den stone eller mindre utdelnings-proctn; så anhåller jag att få yttra några ord ronde den mening, som Bevilln.Utsk. uti sednare betänk, upptagit, nemi. att bevilln.afgiften bör utgå med io proc. af utdelningen, då utdelningen öfverstiger 6 proc. af actiecapitalet.
Denna princip är motsatt den, sorn, enl. hvad jag haft äran nämna, ligger till grund för Engelska inkomsttaxan.
Det var denna princip, som låg till grund för 1799 års Jacobiners beräkningssätt , hvilket likväl aldrig gick i verkställighet.
Det är visst möjligt, att privatbanker ett eller annat år kunna gifva 12 å i5 procts utdelning på det sammanskjutna capitalet; men man skall komma ihåg, huru mycket större belopp bolagsmännen riskera att förlora på det sammanskjutna capitalet.
Utdelningen är således till en stor del en assurance-procent, så att jag tror, att de hvilka, lika med mig, icke hafva den förmånen att vara delägare uti privatbanker, kunde undgå delaktighet uti den .Svenska afundsjukan deröfver att associationer finnas, som erhålla 17, å i5 proc:s utdelning; aldraminst i afseende på sådana föreningar, som t. ex. ångfartygs-bolag, emedan knappast mer än 6 proc. kan anses som behållning af mer än 7.0 proc. utdelning, dä man tager i beräkning eapital-förminsk ningen, som uppkommer genom fartygets årliga försämring.
Jag afstyrker således förhöjningen och anhåller om propus, i öfverensstämmelse med det förslag jag redan haft öran framlägga. flr Frih. o. Landtm yttrade, att då Hr Rosenblad begärt, alt första mom. mätte blifva föremål för särskild behandling af R. o. Ad., och att de andra icke måtte företagas förr än det första blifvit afgjordt, R. o. Ad. torde lin - Den 7 Octobere. m. ’49 na det Hr Landtm, först borde framställa propos. ang:de första momentet.
Den siste värde talarens anmärkn., att Bevilln.
Utsk. icke skulle hafva anfört skäl hvarföre Utsk. icke rättat sig efter de anmärknrr, sorn vid Utsk:s första betänk, gjordes i det ändamål, att bevilln.procm måtte rättas efter utdelnings-proc:n på actie-capitalet, har förmått mig att begära ordet.
De anmärknir, som vid Utsk:s första betänk, inom detta Stånd gjordes i afseende på förevar. §, gingo derpå ut, att bevilln. borde erläggas med i proc. af utdelningen, då den ej öfverstiger i proc. af actie-beloppet, med i proc., då den ej öfverstiger två proc o. s. v. Utsk. liar i anledn. häraf yttrat, att dess förslag utgått från syftningen att icke i beskattningsväg motverka uppkomsten och utvecklingen af industriella företag.
Detta synes mig vara ett godt skäl.
Enligt de gjorda anmärkningarna skulle de bolag, som genom kloka operationer kunde erhålla 10 proc utdelning, beskattas med io proc. deraf, då de deremot, jemlikt Ulk:s tillstyrkande, endast komnie att vidkännas fem proc.
Uti q §:ti är stadgadt, att för ångfartyg betalas bevillning efter fem för hundradet af behållna inkomsten.
Hvad sorn skall anses för behållen inkomst är icke lill fullo bestämdt, enär en del af den behållna inkomsten stundom ej utdelas, utan afsältes för blifvande behof, eller för att bilda nytt capital, då natin ligen ett ångfartygs capitalvärde ärligen förminskas; men R. o.
Ad har emedlertid godkänt principen att för sådana industriella företag skall betalas i bevilln. fem proc., endast af det belopp, som kan anses för behållen inkomst.
Hvad det beträffar att det gifves actiebolag, sorn på många år icke erhållit någon utdelning, så är ett sådant förhållande visserligen beklagligt; men mm bör ihågkomma, att Staten för sitt bidrag till det exempelvis nämnda bolaget icke heller fått någon ersättning.
Jag underställer R. o. Ad.s bepröfvnnde, om jag icke har rätt uti det påstående, att Utsk. icke med något skäl besvarat min åsigt, att de bolag, hvilkas utdelning är ringa, icke böra tryckas med bevilln. i samma proportion som de, hvilkas utdela.procent är större.