Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes således, som vore det allmänna tänkesättet i detta fall enl.
Hr Dalmans mening af oändligen ringa vigt.
Detta förhållande synes dock i den värde motionärens ögon blott egentligen gälla när allmänna tänkesättet kan åberopas såsom stående i strid med hans åsigter.
Eljest vore det en förträfflig auktoritet.
Detta bevisas ännu tydligare deraf, att Hr Dalman förklarar, att de skäl, hvarpå LagUtsk. vid sisth Riksdag afstyrkt bifall till lians då väckta motion, skola ”föga bestå inför det allmänna omdömet, huru en lagstiftningsfråga bör behandlas”.
Här åberopas ju åter ”det allmänna omdömet”, hvars större eller mindre värde för motionären således beror af omständigheterna.
Besynnerligt nog anser motionären LagUtsk. hafva anfört landets tänkesätt såsom ensamt skäl för afstyrkande af ”en på i öfrigt erkändt rigtiga grunder stödd lagstiftning”.
Men när grundvalen för motionärens förslag blifvit erkänd såsom rigtig, förmäler likväl icke historien.
Motionären anser slutligen R. o. Ad. böra vara benägen att antaga hans förslag, såsom ett ”angenämt surrogat” för den olika arfsrätten och såsom ett botemedel mot de olägenheter, som af den lika arfsrättens införande må hafva inträffat eller framgent kunde inträffa.
Visserligen erkänner jag, att motionen till en viss grad skulle kunna tillerkännas egenskapen af ett sådant surrogat, men förklarar derjemte, alt långt ifrån att 00 Den 4 Januari e. m. tillerkänna detta surrogat egenskapen af att vara angenämt eller lyckligt, torde det tvertom - vara det sämsta af alla, emedan det föreslagna lagstadgandet aldrig kan tillämpas med mindre än att vid hvarje serskildt fall fadren måste göra en för hans fadershjerta naturligtvis påkostande skilnad emellan sina barn, smärtsam för honom sjelf, smärtsam för den uteslutne och äfven för den favoriserade, om han älskar sina syskon.
Helt annorlunda är det, när lagen säger: den äldsta sonen har arfsrätt till jorden, för att sättas i tillfälle kraftigt kunna upfvlla en vigtig bestämmelse som samhällsledamot.
Lagen talar då i samhällets namn, och den enskilde böjer sig för dess röst; han är van från lefnadens början att veta huru det allmännas fordrar bestämt hans framtid i detta hänseende.
Den vekare känslans stämma tystnar vid lagens vördnadsbjudande bud; — men om förhållanderne skola för hvarje enskild fall inom familjerne för framtiden ordnas, då är att förutse, det medlidandet och fadersömheten göra sig gällande till hinder för ett beslut, sorn fordrar så mycken fasthet i vilja och handling.
Jag befarar således, att den egenskap af surrogat för afskaffad lag, som motionären ansett förslaget ega, icke blir för det allmänna till någon serdeles verksam båtnad.
Ja, man skulle t. o. m. kunna säga att den nyss anförda grunden till rekommendation af motionen hade allt utseende af ett, hvad man kallar, svepkäl.
Motionären var hittills ingalunda den, som påyrkat åtgärder till bevarande af slägtegendom; jag kan således ej betrakta det upgifna skälet annorlunda än som en lockelse, för att icke säga, ett giller, hvaraf jag just nu söker ådagalägga vådligheten.
Hr Dalman har vidare berört 1844 års händelser och den förlust, R. o. Ad. då gjort.
Han har sagt, att de ledamöter inom detta Stånd icke blifvit sannspådde, hvilka skulle hafva förutspådt ett högljudt missnöje och stora olyckor till följd af den då till antagande föreslagne lagförändringen.
Mig veterligen har dock ingen ledamot af detta
Stånd förespådt något högljudt missnöje i landet; R. o. Ad:s ledamöters stora majoritet var år 1844 och är än i dag upfylld af laglydnad och ordningssinne, hvilka förbjuda oss att hysa en sådan tanke.
Lika ogrundad, sit venia verbo, är motionärens framställning, att detta upgifna stundande högljudda missnöje med förändringen skulle af de år 1844 upträdaude talare i ämnet framhållits såsom motiv för den dävande arfslagens fortfarande bestånd och bibehållande.
Tvertom har sådant aldrig varit påtänkt, långt mindre framhållet, såsom något argument.
Hvad angår åter olägenheterna af den nya arfslagen, så är nämnde lag alldeles för färsk, för att följderne deraf, hufvudsakligen röjande sig i en vidsträcktare hemmansklyfning, och hemmansdelarnes bortsäljande utur slägten lill följd af pekuniär .oförmåga hos någon af sönerne att utlösa syskonen, ännu kunnat framstå, jemnte deraf följande utarmande af hela familjen, hvars, efter jordens afsalu, egande penningeförmögenhet så lätt borsmälter, dels till följd af penningens egen flyktiga natur, dels till följd af osäkerheten i vissa af våra kreditanstalter.
Dcd 4 Januari c. m. 91 Motionären liar sökt hjelpa familjintresset genom tillerkände af bördsrätt, medelst lösen till den egendom, som i testamente bortgifves och som vore enl. nuvartde lag, i händelse af sala, hörd underkastad; men denna hjelp hlifver i många fall fullkomligt illusorisk, ty om fadren genom testamente åt oskylde borlgifver allt hvad sonen eljest genom arf skulle förvärfvat, och den sednare icke eger annan egendom, vet jag ej hvarest han skulle erhålla medlen att återköpa sin förlorade arfvejord.
Att sådant genom antagande af motionärens förslag ofta skall inträffa, hade icke bordt undfalla honom.
Ett bättre sätt att grundlägga stadigare och bättre förhållanden i jordbesittnings- och arfshänseende, hade otvifvelaktig! varit, om det hade yrkats att fastigheter må få testamenteras inom börd; men äfven detta sätt är osäkrare, än när lagen, såsom i England och f. d. i Norrige, ordnat förhållanderne på en fast och betryggande fot en gång för alla.
Att lagar höra stiftas af de ypperste och häste af nationen, har Hr Dalman erkänt, men det synes nästan sorn vår nu gällande lag, hvilken sedan 1734 värnat Sverige, icke skulle i motionärens tanke vara förtjent af det loford, som han velat tillerkänna dem, hvilkas förslag skola blifva lag.
Jag ser härutinnan hvilken svår strid måtte hafva utkämpats inom motionären emot hans naturliga blygsamhet.
Ty då han sjelf framträder såsom lagstiftare, .är det ju naturligt, att han icke måtte hafva velat direkte på sig sjelf tillämpa dessa loford.
Hans blygsamhet framlyser ytterligare genom det lian synes vilja jemföra sin anspråkslösa förtjenst med sådana mäns, som Solons, Lycurgi och Napoleon den Stores.
Detta sätt att gå tillväga är, jag påstår det ovilkorligen, serdeles blygsamt, helst dervid oundvikligen skall inträffa alt, då raan anställer jemförelse emellan sig sjelf och mensklighetens största tänkare och lagstiftare, ens egen litenhet måste blifva destomera i ögonen fallande.
Gr. af Ugglas, Garl Frejdr.
Jag ämnar icke inlåta mig i lmfvudfrågan, men anhåller att få nedlägga min protest deremot, att, hvad den siste talaren synts liär vilja göra gällande, någon ledamot eger att påbörda en annan dåliga motiver genom beskyllningar om utlagda snaror och lockmat.
Jag finnér det lindrigast sagdt obehörigt, ty partisinne kan i alla fall utan slika tillgöranden upstå.
Jag lemnar de af Gr. af Ugglas yttrade åsigter i sitt värde, men skulle likväl tro, att dä motiver för ett förslag blifvit här framlagda, det tillhör oss att tillse, huruvida dessa motiver ega en verkligt beslutgrundläggande egenskap eller endast en deraf liknande yta; om de, med andra ord, innehålla något värderikt, eller motsatsen deraf.
En sådan pröfningsrätt kan icke förmenas mig eller någon annan.
Jag har icke yttrat ordet: snaror; men hvad jag yttrat om det argument, som synts mig mera vara framstäldt som en lockmat, för att icke säga giller, torde möjligen för en mängd ledamöters uplysning hafva 92 Den 4 Januari f. m. varit obehöflig!; men ingalunda i sig sjelf obehörigt.
Ty att pröfva allt och behålla blott det som är beståndande, är rätt.
Medan jag bar ordet, anhåller jag att få amplifiera mitt yttrande derhän, att om LagUtsk. kan på grund af denna motion åstadkomma en så beskaffad modifikation af testamentsrätten, att den vidgas till full tillämpning på jord, dock inom börd, så torde det kunna upstå någon fördel för det allmänna ur den i sitt närvarande skick oantagliga motionen.
Jag förenar mig med Gr. af Ugglas och får tillägga, att det yttrande en ledamot här afgifvit så mycket mindre varit lämpligt eller passande som den, emot hvilken det var rigtadt, icke var tillstädes.
Vidare föredrogos och remitterades till LagUtsk.
Achates, nedannämnde d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagde motioner: l:o Ang:de ändring af 4 kap., 4 § Utsökn:sB:n, ifråga om transport af skuldsedlar till viss man eller ordres; 2:o Ang:de ändring af 10 § i 10 kap. H.B., ifråga om arfvinges efter död löftesman ansvarighet för hans borgensförbindelser. 3:o Ang:de upbörandet af R. o. Ad:s forum privilegiatum: och 4;o Ang:de åtskilliga ändringar i konkurslagen.
Hr Celsings, Lars Gustaf, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de nedsättande af en komité för utarbetande af ett fullständigt förslag till
Förmyndare-kamrars inrättande här i landet samt i sammanhang dermed till en lämplig förändring i lagstiftningen för de tysta förmonsrätterne.
Raabs, Adam Christian, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordel lagda motion, att alla exporttullar måtte ur tulltaxan utgå.
Föredrogs och remitterades till StalsUtsk.
Hr Dalmans, Willi. Fredr.
Achates, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de löneregleringen för Hofrätternes tjenstemän.
Hr Lilljeskjölds, Carl Gustaf, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion om löneförhöjning för Provincial-Läkaren i Jemtlands län.
Föredrogs och remitterades till det för behandling af frågor ronde bränvins tillverkning och försäljning tillsatta serskildta Ulsk.
Cederströms, Anders, d. 31 sisth Dec. e. m.
Den 4 Januari e. m. 93 på bordet lagda motion, med förslag till åtskilliga förändringar i Brån vins-lagstiftningen.
Föredrogos StatsUtsk:s d. 31 sistl.
Dec. e. m. på bordet lagda Mem:r N:is 10 och 11; och fann R. o. Ad. de i dessa Memorial omnämnde af Pehr Mattsson från Wester Norrlands län samt Anders Andersson och Johan Johansson från Östergötlands län väckta motioner tillhöra Bevillu:sUtsk:s behandling.
Jag hörde icke innehållet af Ilr Adelborgs nyss afgifna yttrande, och detta har varit orsaken, hvarföre jag då icke begärde ordet, att besvara honom.
Sedermera har jag likväl erfarit, att den värde ledamoten lärer yttrat, det skulle mitt första anförande icke, enl. hans förmenande, varit lämpligt eller passande, emedan den, som det gällde, icke var tillstädes.
Visserligen kan det vara rätt vackert, att sålunda vilja bevaka frånvandes bästa, men jag får tillika hemställa, om det å andra sidan kan vara rätt passande eller lämpligt, att uteblifva, då ens eget förslag behandlas.
Vid föredragning af SlatsUtsk:s d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda Mern. N:o 12, fann R. o. Ad. den deri omnämnde motion af Ilr G. F. Asker derå behandlas af Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Sekret, i Riksg.s-Kont. till Riddarh.-Kansliet insändt R.
St:rs innevar:de år församlade Revisorers berättelse om granskningen af Riksg:s-Kont:s tillstånd och förvaltning.
Jag anhåller vördsamt, att II. o. Ad. behagade i detta som i andra likartade ämnen besluta, att ifrågav:de handlingar remitteras till StatsUtsk., sedan de blifvit med de öfrige RiksSt:n kommunicerade.
Uppå härefter af H. Gr. o. Landtm, framstäld propos. beslöts att ifrågav:de berättelse skulle med de öfrige RiksStm kommuniceras och remitteras till StatsUtsk.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att han, då R. o. Ad. under förmiddagen icke medhunnit mer än 29 af de på dagens föredragn:s-lista uptagna 91 ärender, ansett sannolikt att icke hela föredragn:s-listan i dag kunde genomgås och derföre låtit utfärda anslag till plenum för morgondagen, men att likväl alla dessa ärender nu blifvit behandlade och ej heller några nya inkommit, i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, hemställde om icke R. o. Ad. behagade tillåta att plenum för morgondagen inställdes och således anslaget derom blefve nedtaget; hvilket bifölls. 94 Den 7 Januari.
Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.-utdr. från de öfrige RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 28 och 29, från BorgareSt. af d. 28, 29 och 30, samt irån BondeSt. af d. 14, 22, 23, 28, 29, 30 och 31 sistl.
Dee., jemte en från sistnämnde Stånd kommunicerad motion af Nils Larsson från Jemtlands län, ang:de beredande af öfverensstämmelse emellan tulltaxe-afgifterne i Sverige och Norrige. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 9 e. m.
Lördagen den 7 Januari 1854.
Justerades 8 prot.-utdr. för d. 4 dennes f. och e. m. samt Pleni protm för d. 21 och 22 sistl.
Föredrogs och bifölls ett från RiddarhusUtsk. inkommet under N:o 2 afgifvit sålydande Vördsamt
Uti bifogade Mern. af d. 2 dennes har Riddarh.Direktm till H. R. o.
Ad. öfverlemnat ett af Majoren Carl Otto Munck d. 17 derförut-gångne Nov. ingifvet anbud, att till Direkt:ns förvaltning för Riddarhusets bästa ställa ett kapital af 8,000 R:dr b:ko, emot vilkor att Majoren derför erhölle en ränta af oafkortade 6 proc. årligen så länge han lefde, att utbetalas d. 1 April och d. 1 Oktober hvarje år, med 240 R:dr b:ko hvardera termin; hvarförutan, derest Majoren skulle inom förloppet af 10 år, räknade frän d. 17 sistl.
Nov., med döden afgå, men öfverlefvas af sin yngre broder Reinhold, denne sednare skulle ega att under sin återstående lifstid upbära en ränta af 200
R:dr b:ko årligen, hvaremot, , för den händelse att Majoren icke aflede förr än efter förflutna 10 år, men före sin bemälde broder, dennes lifränta komme att minskas till 150 R:dr b:ko om året; och har Direktm, på anförde skäl, hemställt, att Direkt :n må tillåtas att omförmäldte erbjudande antaga.
Utsk. har tagit detta ärende i öfvervägande och linner, att om än under Majoren Muncks lifstid en årlig utgift af 1 å 1A Den 7 Januari. 95 proc:s ränta å det öfverleranade kapitalet, eller 80 å 120
R:dr b:ko årligen skulle drabba Riddarhus-kassan, utöfver den afkomst, som kapitalet skäligen kan anses lemna med en räntefot af 5 ä 4^ proc., en cj obetydlig vinst likväl, med beräkning äfven af en mer än vanligt lång lifslängd för lifräntetagaren, skulle, genom kapitalets öfvertagande, för Riddarhuset upstå; och som Riddarhus-kassan är i tillfälle att af sina årliga öfverskott, bestigande sig till omkring 2,000 R:dr b:ko, på bestämda tider bestrida den ifrågav:de utgiften, tvekar Utsk. icke att lika med Direkt:n vördsamt tillstyrka: att, med bifall till Riddarh.Direktms derom aflåtne Mern., Direktm må tillåtas att, emot de af Majoren Munck betingade vilkor, ifrågavrde 8,000
R:dr b:ko emottaga och i förening med Riddarh.-kassan förvalta.
Slockholm d. 5 Jan. 1854.
På Riddarhus-Utskottets vägnar Garl Mörner. W. F Dalman.
Riddarh.Direktms i ämnet afgifna Mern. var af följande innehåll:
Uti en till Riddarh.Direktm inlemnad skrift, som härhos bifogas, har Majoren och Ridd. af K. S. O. Carl Otto Munck erbjudit sig, att till Direktm, för att af densamma efter godtfinnande till Riddahusets bästa förvaltas, öfverlemna en summa af 8,000 R:dr b:ko, emot Direktms förbindelse, att till honom, så länge han lefver, årligen å detta kapital utbetala G proc:s ränta, beräknat från den dag kapitalet blefve aflemnadt, och hvaraf hälften eller 240 R:dr h:ko d. 1 April och återstoden d. 1 Oktoberborde erläggas, samt att, i händelse han aflider inom 10 år, räknade från d. 17 sisth Nov. och öfverlefves af sin yngre broder Bror Reinhold, till den sistnämnde årligen, så länge han lefver, utbetalas en lifränta af 200 R:dr b:ko; men ifall deremot Majoren Munck aflider under loppet af de 10 derpå följande åren och hans ofvannämnde broder dä ännu lefver, denne ärligen erhåller 150
Genom antagande af detta erbjudande skulle visserligen, så länge Majoren Munck lefver, cn årlig förlust för Riddarhuset upkomma, enär, vid utlåning emot 6 procrs ränta, bevillningsafdrag bör beräknas samt vid utlåning emot inteckning i fast egendom, högst 5 proc:s ränta är att påräkna, och dessutom tillfälle att göra medlen räntebärande understundom kan komma att saknas; men med full säkerhet synes dock kunna antagas att denna förlust ej kan komma att medtaga hela det ifrågav:de kapitalet, och då Majoren Munck och hans förenämnde broder äro födde, den förre d. 1 Augusti 4802 och den sednare d. 26 Dec.
1803 förekommer sannolikt, att större delen af kapitalet blefve en vinst för Riddarhuset; hvadan ock då Riddarhus-kassan, som under längre tid varit i ständig lill vext, är i tillfälle att utan att 96
Den 7 Januari. äfventyra förminskning af dess nuvande behållning betacka ofvanberörde till en början upkommande förlust, Direkt:n anser sig böra lios H. R. o.
Ad. vördsamt hemställa, alt med bifall till de af Majoren Munck betingade vilkor, Direkt:n måtte tillåtas att ifrågav:de 8,000 R:dr emottaga och i förening med Riddarliuskassan förvalta.
Stockholm d. 2 Dec. 1853. J. Aug. Posse. Carl Bennet.
Fred. Boije.
Georg Ulfsparre. J. A. Tornerhjelm. O. M. Björnstjerna.
Majoren Muncks härvid fogade anbud var sålydande:
Undertecknad erbjuder sig, att emot upfyllandet af nedanskrifna vilkor, till Högh Riddarh.Direktm öfverlemna en kontant summa, stor Atta tusende (8,000) R:dr b:ko, för att af densamma, efter godtfinnande, förvaltas till Riddarhusets bästa. l:o Så länge jag lefver, förbehåller jag mig att å förenämnde kapital, genom Högh Riddarh.Direktms försorg, årligen utbekomma, från den dag kapitalet af mig allemnas, beräknad Sex (6) proc:s ränta, på så sätt, att hälften deraf (240 R:dr b:ko) d. 1 April och återstoden d. 1 October, till mig å Riddarhuset utbetalas. 2:o Aflider undertecknad inom Tio (10) år härefter, och min yngre broder Bror Reinhold mig öfverlefver, så utbetalas till honom årligen så länge han lefver, en lifränta af Tvåhundrade (200) R:dr b:ko.
Skulle jag deremot aflida efter Tio (10) och inom loppet af Tjugu (20) år härefter, och min ofvannämnde broder då ännu lefver, erhåller han årligen endast Etthundrade Femtio (150)
R:dr samma mynt. 3:o Till undertecknad öfverlemnas af Högh Riddarh.Direktm, vid emottagandet af ofvannämnde kapital, en förbindelse på upfyllandet af ofvanskrifne vilkor.
Stockholm d. 17 Nov. 1853.
Carl Otto Munck.
Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.-utdr. från Preste- och Borgare-Stm af d. 31 sisth Dec. samt från BondeSt. af d. 4 dennes.
Anmäldes och emottogs Hr Statsrådet m. m.
M:s höga vägnar aflemnade 4 Dess Nåd.
St:r och derefter på vanligt sätt utbeledsagades.
M:s nu ankomna Nåd.
St:r, angule tillägg till 61 § Reg.F, R. o. A.
Den 7 Januari. 97 R. o. Ad. fann denna Nåd.
Propos. böra genast öfverlemnas til!
Const:sUtsk.
Föredrogs oell begärdes på bordet K.
St:r, ang:de åtskilliga förändringar uti Tulltaxan, Föredrogs K.
St:r, ang:de eftergift lill förmån för Upsala stads Bogerskaps Gubboch Enkehus-iurättning af kronans rätt till Dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Rång och Jungfru Christina Lundström.
Mig har blifvit meddelad en upsats, som uplyser, att en af de personer, hvilkas qvarlåtenskap såsom dana-arf tillfallit K.
M. och kronan och nu blifvit föreslagen att öfverlemnas till Upsala stads Gubb- och Enkehus, under sin lifstid ämnat en del af sin förmögenhet åt tvänne personer, ehuru någon testamentarisk disposition i sådant afseende icke funnits i sterbhusets förvar.
Jag anhåller att denna upsats malte få åtfölja remissen till vederbönde Utsk., till det afseende Utsk. derå kan behaga fästa.
Den härvid af Gr.
Wrangel inlemnade handling uplästes och befanns såiydande:
Som Jungfru Christina Lundströms qvarlåtenskap i brist af lagliga arfvingar blifvit bedömd som dana-arf, tager jag mig friheten i korthet anföra följande:
Christina Lundström kom år 1801 i tjenst hos framlidne Kammarrådet Lars Silfverstolpe, och var sedan hos hans barn och hos undertecknad, enka efter äldste sonen Ofverste David Gudmund Silfverstolpe, i tjenst ända tills år 1830 då hon öfver sjuttio år gammal, lemnade denna befattning och hyrde rum bos Enkefru Malmgren, här i Upsala, och lefdc af en årlig pension, som jag lemnade henne till hennes död bosten 1848.
Ilon hade samlat ett litet kapital, hvaraf hon lill låns lemnat den nu äfven aflidna Fru Malmgren 400 R:dr rgds.
Flere gånger hörde jag henne säga att hon ämnade gifva dessa penningar vid sin död, hälften åt hvardera, åt tvenne personer som hon i mitt hus npfostrat:
Margareta Petterson född 1797 i Låssa socken, och dennes dotter Adolfina Lenander född i Upsala 1823.
Hon hade ock sagt mig att ett papper, hvarå hon upskrifvit denna sin sista vilja, fanns hos henne, uti en liten ask med min adress, som hon ämnade lemna mig; men hon sjuknade, blef sanslös, och utförde aldrig detta sitt upsåt, och efter hennes död fanns icke den omtalta asken.
Hon hade ock omtalat att hennes lösören skulle tillfalla hennes värdinna Fru Malmgren: men i brist af lagligt förordnande har nu hela hennes ringa qvarlåtenskap blifvit dömd till dana-arf.
1 Statens kassa är den som en droppa i hafvet, men för de två fattiga tjensteqvinnorna hvilka hon ämnat 200 R:dr rgds hvardera, vore det en betydlig summa.
Jag vågar derföre hemställa om ej den aflidnas villja borde bil 3 H. 7 98 Den 11 Januari. ligtvis behjertas, och är färdig att edeligen bestyrka hvad jag hört Christina Lundström flera gånger yttrat.
Upsala d. 3 Dec. 1853.
Magdalena Sophia Silfverstolpe, född Montgomery.
Slutligen föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag ankomna Nåd.
St:r ang:de en, vid verkstäld rotering af Köpingen Trelleborgs jord, i denna Köpings ordinarie
Råtsmanshåll upkommen öfverskjutande mindre roteandel. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. § till 1 e. m.
Onsdagen den 11 Januari 1854.
Justerades 3 prot.-utdr. för d. 7 dennes.
Öpnades Hrr Elektorers lista med val af en ledamot i BankoUtsk. att inträda under den ordinarie ledamoten JYs 1038 Hr Bogeman Carl Adolf, beviljade 3:ue veckors ledighet från och med i dag; och hade dertill blifvit utsedd: 2282.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Serskildta Utsk. för behandling af frågor rörande bränvins tillverkning och försäljning, att inträda under den ordinarie ledamoten M 389 Frih. von Kramer, Robert Fredrik beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 4 innevande månad; och befanns, dertill hafva blifvit utsedd:
JYs 243 Frih. von Roxendorff, Fullm.
Frih. de Geer, Louis.
Då Frih. de Geer, som varit Suppleant i det serskildt tillsatta Utsk., men efter Frih.
Kramer ingått deri såsom ledamot, hvarigenom Utsk. nu är i saknad af Suppleant, anmält, att han under flera dagar i nästa vecka är förhindrad att deltaga i Utsk:s göromål, och derjemte en annan Den 11 Januari. 90 ledamot i samma Utsk. insjuknat, får jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. ville tillstädja, att 2:ne Suppleanter utses till inträde i Utskottet.
I anledn. häraf hemställde FIr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. behagade besluta, att hädanefter 2 Suppleanter för Ståndets ledamöter i det för behandling af frågor rör:de bränvins tillverkning och försäljning tillsatta Serskildta Utsk. borde utses.
Uplästes ett af Frih. Fleetwood, Georg Miles, inlemnadt sålydande Mern.:
Som beyakandet af enskildta angelägenheter nödga mig att en längre tid än Riddarh.Ordmn för Utsk:s ledamot medgifver, från Riksdagen uteblifva, får jag vördsamt anhålla att, med bi behållande af min rätt till säte och stämma på Riddarhuset, frikallas från befattningarna att vara Ränkman i 9:de BänkmtsAfdelmn, samt att vara ledamot af BankoUtsk. II. o. Ad. lemnnde härtill sitt bifall.
I anledn. af det beslut, R. o. Ad. på grund af Frih.
Raabs framställning om utseende af 2:ne Suppleanter i det serskildta Utsk. kommer att fatta, lärer Hr Gr. o. Landtm, anmoda Elektorerne att sammanträda i och för anställande af ett sådant val.
Jag vågar likväl anhålla, alt det måtte först blifva besfämdt, att den ene af dessa 2:ne
Suppleanter kommer att tjenstgöra endast under den tid den ene ledamotens sjukdomsförfall fortfar, och hvilken ledamot jag tror mig veta vara Gr. von Platen.
En sådan uttryckt åsigt anser jag desto angelägnare sorn R. o. Ad. beslutat, att tillsätta blott en Suppleant i Utsk.
Dessutom förmodar jag, att Frih.
Raab önskade att endast en Suppleant skulle utses att inträda under den sjuknade ledamotens förfall, emedan i annan händelse R. o. Ad:s en gång fattade beslut, att endast en Suppleant i Utsk. skall finnas, varder uphäfdt.
Skola således 2:ne Suppleanter väljas, måste dervid förklaras, att den ene af dem skall tjenstgöra under Gr. von Ihatens sjukdom och den andre så länge Frih.
De Geer tjenstgör såsom ledamot under ordinarie ledamots sjukdom.
Raab, AMam Christian: