Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror icke att det någorstädes i grundlagen finnes föreskrifvet för Stånden, att, hvart och ett på sitt rum, upgöra speciella grundlagsförslag; det är endast konturerna, som dem åligger att angifva såsom anmärkmr mot betänk.
Det förslag till gemensam tanke, som jag framställt, innehåller i ett afseende en bestämmelse, den nemi. att, hvad R. o. Ad:s representationsrätt beträffar, sjelfskrifvenheten skall bibehållas, äfvensom ett medgifvande af den grundsats, hvilken genomgår Const.- Utsk^ förslag, nemi. att hittills orepresenterade samhällsmedlemmar, hvilka kunna anses berättigade till inträde i nationalrepresentationen, äfven måtte ett sådant inträde tillerkännas.
Jag anser icke det vara milt, ej heller Ståndets åliggande, alt här, § för § föreslå huru denna rättighet skall de orepresenterade medlemmarne tillkomma.
Den 28 Maj e. m. 323 Det tillhör Const.Utsk. att, blott grundsatsen erkännes som Ståndens gemensamma tanke, sedan i detalj tillämpa och utföra densamma, och derföre anser jag mitt förslag vara tillräckligt för det ändamål som dermed åsyftas.
Utan att vilja ingå i någon diskussion, ber jag blott att till de skäl Gr.
Lagerbjelke anfört emot det af Ur Printzensköld framställda förslaget få ytterligare lägga ett.
Sedan R. o. Ad. vid 1840 års riksdag förklarat, det Ståndet vore benäget alt afsäga sig sjelfskrifvenheten, månne det vore för
Ståndet värdigt att antaga ett förslag, som icke innehåller något annat vilkor, än alt just denna sjelfskrifvenhet skall bibehållas.
Vore det konseqvent, jag uprepar, vore det R. o. Ad. värdigt?
— De modifikationer, som andre ledamöter framställt som tillägg lill det af Const.Utsk. framställda förslag, äro i alla fall af beskaffenhet, att jag tror att alla ledamöter af detta Stånd skola finna sig dermed tillfredsställde; och månne ej R. o.
Ad. genom bifall till ett sådant förslag, som Hr Printzenskölds, bevisade den inkonseqvens, alt R. o. Ad. liksom med uttryckliga ord återlogc hvad Ståndet för några riksdagar sedan formligen förklarat.
Hr Printzenskölds förslag är af beskaffenhet, att, om det antoges, skulle R. o. Ad:s nuvarande sammansättning varda bibehållen och allt hvad Const.- Utsk. föreslagit till förändring i Ståndens arbetsordning, allt hvad som ligger till grund för dessas sammanträdande på ett rum m. m. skulle derigenom vara uphäfvet.
— Detta tillintetgörande åsyftar Hr Printzensköld.
Hvad angår de hittills orepresenterades inrymmande i representationen, så har Ulsk. redan föreslagit hvad Utsk. ansett i det hänseendet vara att göra: hvarföre, och då Hr Printzenskölds förslag icke innehåller något mera bestämdt om den saken, jag afstyrker detsammas antagande till R. o.
Pehr: R. o.
Ad. har fortfarande under flere riksdagar yttrat sig vara af samma åsigt, som den, hvarpå Const.Utsk. nu byggt sitt förslag, nemi. på afsägelse af den s. k. sjelfskrifvenheten.
Jag tror R. o. Ad. handla rättast, då Ståndet inför verlden visar hvad som under hela tiden varit dess mening och önskan, nemi. att, med upoffringar af egna fördelar, bidraga till genomförande af en representationsförändring, af beskaffenhet att medföra gagn för landet.
Många bemödanden hafva blifvit använde, för att komma vederbör:de att tro, att R. o. Ad. aldrig menat hvad i det hänseendet yttrats.
Jag är icke bland dem, som fika efter folkgunst och jag tror ej att någon annan mera eftersträfvar den än jag: men annat är att fika efter folkgunst, och annat att vara konseqvent i den liberalare åsigten, som R. o. Ad. en gång yttrat och fortfarande bör vidblifva. 324 Den 28 Maj e. m.
Jag tror det retrograda förslag, som blifvit framslätldt, vara skadligt både för 15. o.
Ad., fäderneslandet och framgången af de bemödanden, för hvilka Adeln alltid visat sig vilja gå i spetsen, och långt ifrån alt vilja medverka, har R, o. Ad. ansett vara sin pligt alt sjelf sätta sig emot ett förslag, som är af egenskap att medföra likets förderf — nemi. antagandet af den allmänna valprincipen.
Jemte det jag instämmer med dem, som talat emot Hr Printzenskölds förslag, hemställer jag huruvida, denna diskussion leder till något ändamål och är lämplig.
Jag skulle tro, och då R. o. Ad. vid 1840 års riksdag förklarat, alt personliga sjelfskrifvenhets-rältens bibehållande icke skulle ingå som vilkor för representationens ombildning, utan tvertom, detta Stånd denna personliga sjelfskrifvenhet sig afsagt, kunna och vilja icke heller de, som deltagit i detta beslut, nu fälla ett votum, motsatt till det som då afgafs, och jag tror icke heller, alt ibland härvarande ledamöter, de, hvilka icke deltagit i ©fvanberörde beslut, vid detta tillfälle skulle vilja medverka till delsammas motsats hvars första följd vore minskadt förtroende till det ord R. o.
Ad. uttalar.
Det må vara de Hrr förbehållet, som sådant önska, att åberopa föreg.-de beslut; äfven jag känner tillvaron af de beslut som 1840 fattades, lika väl som de, hvilka mot mig åberopa detsamma: men jag kan likväl icke deraf draga samma slutsatser som desse Hrr.
Man skulle, för att fullfölja konseqvensen af hvad de påyrka, aldrig kunna verkställa en grundlagsförändring eller någon slags lagförändring, ty medgifvas mäste att de lagar, som tillkommit, åtminstone efter 1809 års statsskick, hafva sin grund i Siändernes beslut, och man skulle jemnt och samt kunna förevita Ständerne inkonseqvens i handlingssätt, derföre ali de, seende ett beslut vara mindre ändamålsenligt, ja lill och med kanske skadligt för fäderneslandet, tillåle sig att förändra detsamma.
Att på sätt en talare yttrat, ett sådant beslut, som hår åberopade, flere gånger skulle af R. o. Ad. blifvit fatladt, känner jag icke, men det känner jag oeh minnes ganska väl, att detta beslut tillkom under sådane omständigheter, att måhända just i de lugnare tider, hvari vi f. n. lefva, det torde vara nyttigt alt betänka sig, ora man verkligen bör vidblifva detsamma.
Jag tillhörde ieke den majoritet, som då trodde sig äga rättighet att beröfva R. o. Ad. den vigtigaste grundvalen för sitt bestånd, och det må sålunda vara mig förbehållet, att kunna påyrka bibehållande af denna grund, man att man må åberopa att Adeln nu skulle bryta mot den konseqvens och den granlagenhet, som i dylika fall bör iakttagas.
Palmstjernas anmärkn. att mitt förslag skulle åsyfta ett fullkomligt bibehållande af sjelfskrifvenheten sådan den nu är, så tillåter jag mig säga, att han tydt detsamma annorlunda än ordalydelsen innehåller, ty jag ser intet hinder alt, om R. o. Ad. förklarar sig icke vilja afstå från sjelfskrifvenheten, sedermera Den 28 Maj e. m. 325 i Riddarh.Ordn. kunna förena sig om sädane grunder för denna sjelfskrifvenhets utöfning, hvarigenom man lätteligen komme till del mål, som både Frilen och flere ledamöter med honom åsyfta.
Det är blott grundlagsföreskrift om sjelfskrifveohetens uphörande som jag bestrider, emedan jag ej anser densamma vara nyttig, utan t verl om i rak motsats till hvad en talare sagt, — för fä derneslandet i högsta måtto förderflig.
Jemte det jag förklarar, att jag, lika lifligt som Hr Printzensköld önskar att sjelfskrifvenheten må kunna bibehållas, får jag tillkännagifva, att såsom opinionen nu är rådande, jag för min del yrkar, alt Gonst.Utsk:s förslag måtte antagas, utan något amendement.
I afseende på hvad som yttrats icke blott i dag, utan flere gånger tillförne i fråga om sjelfskrifvenhetens afsägelse vid 1840 års riksdag, får jag blott nämna, att med mig det särskilda förhållande äger runi, att, ehuru jag visserligen icke kan räkna mig till de unga ibland denna samling, då jag redan bevistat flere riksdagar, jag dock lyckligtvis icke var riksdagsman vid 1840 års riksdag, så att jag anser mig helt otvunget kunna yttra mig i delta ämne.
Dä 11. o. Ad. fattade ofvanberörde beslut, skedde sådant otvifvelaktig! i den ädla och lofvärda afsigten alt göra detta dyrbara offer lill gagn för fosterlandet; går man tillbaka i tiden, undersökanden hvad R. o.
Ad. gagnat med redan gjorde eftergifter af förut egande förmåner, t. ex. för att blott anföra en enda, — afsägelsen af rättigheten alt uteslutande besitta säterier, så skall man finna, att fäderneslandet derpå intet vunnit.
Hvad nu speciel t angår förevar:de fråga, så är min tanka, att det ej vöre R. o. Ad. värdigt att förklara sig vilja bibehålla sjelfskrifvenhelen, och del i följd af det beslut derom, som tillförne blifvit fattadl, hvarförutan jag ber att få afgifva dea förklaring, det jag kommer att rösta för Const.Utsk.-s förslag, sådant det derifrån inkommit.
Rjörnstjer na, Carl Magnus:
Ståndet behagat fästa någon upmärksamhet vid del förslag, jag tagit mig friheten framställa, lärer ingen förebrå mig att ej ifra för sjelfskrifvenheten; men detta förhindrar mig alldeles icke att motsätta mig den af Hr Printzensköld framställda gemensamma tanke, hvilken, om den gillades skulle göra hvarje förändring, hvarje lösning af frågan omöjlig
För min del anser jag Const.Utsk:s förslag vara byggdt på billiga och rättvisa grunder, är, med en och annan jemkning, färdig att delsammma godkänna, hoppas således att
Ståndet måtte förkasta Ilr Printzenskölds framställning.
Hvad Gr. af Ugglas ordat om 1840 års tildragelser, dervid vill jag ej fästa mig, blott nämna alt jag ej i dem deltog och följaktligen icke heller finnér mig bunden af då fattade beslut.
Ilr Rosenblad.
Jag har icke deltagit i den 32(5 Den 28 Maj e. ni, föreg:de disskussionen om delta ämne, och hade äfven ernat att fortfarande iakttaga tystnad, ehuru jag visserligen gjort några anteckningar vid Const.Utsk:s förslag, hvilka lika väl som många andra kunnat framställas; men då jag beklagligen hyser den öfvertygelsen, som troligen delas af de fleste, att hvilket förslag, sorn än vid denna riksdag må förklaras blifva hvilande, har det dock föga utsigt att vid den kommande blifva af alla fyra Stånden antaget, så har jag ej, med uttalande 3f mina åsigler i ämnet velat öka prol:ns mängd och längden af öfverläggningen; men — då R. o. Ad:s anseende som Stånd, angripes i det förslag
Hr Printzensköld afgifvit, genom vidrörande af en gammal fråga, en gammal princip så anhåller jag att få yttra några ord.
Det är visserligen sannt, att lagligen är R. o. Ad. icke bundet på något sätt af det beslut som 1840 fattades, alt afsäga sig den s. k. sjelfskrifvenhcten, eller rättare, den personliga sjelfskrifvenheten, och att således, likasom man 1S48, i lagfrågan, handlade i strid med det beslut som Sländerne fattat vid 1840 års riksdag, kunde sådant ske äfven nu i fråga om denna sak ; — men något annat är: bör II. o. Ad. handla så, och hvilket inflytande kan ett sådant handlingssätt utöfva på förtroendet till R. o. Ad. och på Ståndets anseende?
Jag vet, att många af dem, som deltogo i förenämnde 1840 års beslut, betalt sin gärd åt förgängelsen, — men Sveriges Adel lefver dock ännu, Sveriges Adel är ännu en af den Svenska nationens vigligaste beståndsdelar och betydelsen af det ord som Sveriges Adel gifver Sveriges öfriga folk, kraften och värdet af detta ord är ingalunda likgiltig! -—
Den lanken kan jag ej dela, att man ej bör göra flere upoffringar, derföre, att de offer, som redan blifvit på fäderneslandets altare nedlagdo, icke baft alla de goda följder med sig som man hoppats, eller derföre att de ej blifvit med förtjent upmärksamhet ansedde och värderade.
Jag gillar det beslut, som R. o. Ad. 1840 tog, att afsäga sig den personliga sjelfskrifvenhcten, ehuru jag ej för ögonblicket minnes om jag deltog i voteringen derom eller icke, och tror det vara af vigt alt när den personliga rätten ifrågakommer, R. o. Ad., lika litet som 1840, tvekar att, hvad på dess del kan ankomma, bidraga lill frågans lösning, vare sig 1854, 1860, eller när som helst; men att R. o. Ad., lika benäget att göra personliga upoffringar, lika hårdnackadt försvarar allt, som anses oundgängligen nödvändigt för fäderneslandets säkerhet och Konungamaktens bestånd.
Det är af detta skäl, som jag anser R. o. Ad. icke böra frångå det ord, som gafs Svenska folket vid 1840 års riksdag, hvarigenom Adeln visat sig vilja befrämja en nyttig förändring i det närvarande när antagligt förslag dertill framslälles till slutligt afgörande.
Jag tillstyrker alltså afslag å Hr Printzenskölds förslag lill gemensam lanke äfven derföre att det befiunes nog outredt och följaktligen olämpligt att till Utsk. öfverlemnas.
Den 28 Maj e. m. 327 .
I hufvudsaken instämmer jag med Frih. 1 Palmstjerna.
Hr Pi intzenskölds förslag, tror jag detsamma innebära en ny motion, såsom stödjande sig på en an1 nan grundsats än den hvarpå Utskis hvilar.
Ingenting är vådli gare än alt till Utsk. remittera grundsatser; detta gjorde Ständer[ ne vid 1840 års riksdag och jag tror ej Const.Utsk. vara skyldigt att på sådane grundsatser bygga förslager.
Den värde ledamoten bar trott sig hafva modifierat sitt förslag, då lian förändrat ordet åligger till bör; skillnaden är ganska obetydlig!
I afseende på sednare delen af samma förslag, ronde deras intagande i representationen, som dertill kunna vara berättigade, så är uttrycket mycket obestämdt.
Såväl de, som gilla allmänna val och antaga Bengt Gudmundssons förslag som de hvilka godkänna Hr Biincks, fästa olika begrepp vid hvad som menas med ordet berättigad, lill inträde i representationen och när frågan skall afgöras kommer man i strid derom med dem som yrka allmänna val.
Jag afslyrker detta förslag.
Så länge R. o. Ad. icke vill afsäga sig den personliga sjelfskrifvenheten, så länge kan ej ' heller något förslag till representationsförändring utföras.
Den, som alltså icke vill någon sådan, han säger ja lill Hr Printzen1 skölds förslag, men den, som deremot upriktigt önskar att ett steg måtte lagas, för att söka bereda en för fäderneslandet så vigtig förändring, han afslår detsamma.
Jag bar vid 1840 års riksdag deltagit i den votering, hvarigentfm R. o. Ad. afsade sig den personliga sjelfskrifvenheten; — mitt ord blir således detsamma nu, som det var då, och jag önskar alt R. o. Ad. äfven måtte upfylla det ord, som då af Ståndet uttalades.
Jag anhåller följaktligen att R. o. Ad. måtte förkasta Hr Priutzenskölds förslag, hvilket, om det bifölles, skulle förhindra all representationsförändring.
Jag anser det vara en skyldighet för en hvar, att i en fråga så vigtig som denna, tillkännagifva sina tankar helst korrt och godt, hvarföre jag kan bli ganska fåordig.
Då fråga är att göra upoffringar för det allmänna bästa har det alltid varit R. o. Ad., som gått främst.
Ståndet visade, att så var förhållandet sednast 1840, fastätt den vackra lanke, som då lifvade alla ännu icke kommit lill något resultat.
Jag är öfvertygad att R. o. Ad. hyser samma tanke nu sot» då, visar konseqvens i sitt handlingssätt, afsäger sig den personliga sjelfskrifvenheten, afslående Hr Printzenskölds förslag.
Hr Printzensköld: Gr. Gyldenstolpe har behagat göra mig en lika hård, som orättvis tillvitelse.
Jag tror honom ej äga rättighet förklara, det jag ej skulle vilja någon sorts förändring för del alt jag framkommit med ett förslag, sådant, som det ifrågavar:de.
Den ädle Grut torde erinra sig, att flere förslag varit å bane, att med sjelfskrifvenhetens bibehållande åstadkomma förändring i 328 Den 28 Maj e. m. delta Stånds representationssätt och månne ej sådant skulle låta « sig verkställa med begagnandet af mitt förslag? t Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke antaga Hr Printzenskölds ifrågavar:de förslag, ropades starka nej, blandade med några ja hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit nej öfvervägande.
Vidare förekom följande af Hr Carlheim Gyllenskjöld inlemnade förslag:
Ad., med återremitterande af §§:ne 12—15 i Const.(Jtsk:s nu föredragna mern.
N:o 7, må såsom sin gemensamma lanke förklara: l:o det första morn. af § 12 bör stadga endast, att R. o. Ad. representeras enl. den Riddar!).Ordn., som af R. o. Ad. an tagen samt af Konungen gillad och fastställd är; 2:o alt åt ofrälse embels- och tjenstemän med Kongl, fullmakt bör förunnas representationsrätt, utan vilkor af fastighets innehafvande under ägande eller fideikommissrätt; 3:0 att i § 14 bör bestämdt uttryckas, att med derstädes nämnde ”idkare af borgerlig näring, handel, fabrik, handtverk, < eller annat till borgerliga näringar räknadt yrke” förstås endast sådane, hvilka i stad äro bosatte, äga burskap, eller såsom kon- i tingentborgare till stad höra; 4:0 alt i § 15 ordet ”allmogen” bör utgå och §:n begynnas 1 sålunda: ”Till riksdagsmän ^fnBondeSt. välje inom sig hemmansägare etc.” — 5:0 att Const.Utsk. må updragas tillse om och hvilka förändringar i dessa förslag, som må blifva nödiga, derest någon del af detta mitt förslag skulle af R. o.
Ad. såsom gemensam tanke varda anlaget.
Ilr Carlheim Gyllenskjöld:
Då genom milt förslag till gemensam tanke tillslyrkes förändring af flere bland de utaf Utsk. föreslagna stadganden, anhåller jag att få yttra mig särskildt öfver hvardera af dessa stadganden, och först uppehålla mig vid den 12 §:n af detta innehåll: ”riksdagsman för de å Riddarhuset introducerade ätter väljas af dem, som enl.
Riddarh.Ordn. dertill berättigade äro”.
Jag har föreslagit att stadgandet skulle få följande lydelse: R. o. Ad. representerar enl. den Riddarh.Ordn. sorn, af R. o. Ad. anlagen, samt af Konungen gillad och fastställd är. R. o.
Ad. torde finna, alt härmed afses sjelfskrifvenhetens bibehållande, samt att, intilldess någon annan Riddarh.Ordn. blifvit af Ståndet antagen och af Konungen gillad, II. o. Ad. komme att representeras på samma sätt som hittills, likväl så att enligt mom. 3 i samma 12 § 60 ledamöter skulle väljas till Itiksnämnden af Adeln, likasom af de öfrige Stånden.
Det är visserligen sagdt, att derest icke medleramarnes antal i hvarje Stånd vore fullkomligen lika, så skulle den förenkling i arbetssättet, som Const.Utsk. afsett, och hvilken äfven jag anser nödig, icke kunna
Den 28 Maj e. m. 329 ega lura.
Jag kan deremot icke inse, hvarföre just svårigheter skulle möta för ärendenas afgörande om ej ledaraöternes antal inora RiksSltn vore lika många.
Ora de sorn i sista hand afgöra frågorna, bestå af 500 eller 50 ledamöter, synes mig likgiltigt, enär de 500 alldeles så som de 50 likväl äga blott en röst, såsom tillsammans utgörande blott ett Stånd.
Möjligen kunna i förra fallet diskussioncrne något förlängas, men detta synes mig äga vida mindre vigt, än alt ett sjelfskrifvet element i Riksförsamlingen åtminstone kan linuas.
Frågan om sjelfskrifvenhet Olifver, enl. milt förslag i sjelfva verket lemnad oafgjord, ty det öfverlemnas åt Adeln att gemensamt med Konungen afgöra ora i framtiden sjelfskrifvenhet bör bibehållas eller må uphöra.
Denna sjelfskrifvenhet bar varit föremål för häftiga anfall äfven af utmärkta män.
Jag kan ej neka att det både förvånar och smärtar mig alt höra påstås af dem, hvilka jag är öfverlygad mena Konungen och riket väl, att sjelfskrifvenheten måste uphöra, och alt de, som ej dela denna åsigt icke äro Konungens och rikets vänner.
Jag tror mig hysa lika varma önskningar för dessa höga föremål som någon annan och likväl anser jag mig böra påyrka t densamraas bibehållande.
Man har åberopat besluten af 1840 och 1844, och sagt, att dessa förbinda R. o. Ad. att nu upoffra sin sjelfskrifvenhet.
Jag har deltagit i dem begge; hurudan min röst vid dessa tillfällen varit, är för R. o. Ad. likgiltigt att veta; men, äfven om jag då hade lemnat mitt bifall till sjelfskrifvenhelens uphörande, så skulle jag, med full konseqvens kunna nu rösta nej lill hvad Coust.- Ulsk. föreslagit.
Då afsade R. o. Ad. sig sjelfskrifvenheten, under förutsättning af och i sammanhang med en mängd andra förändringar, hvilka voro i fråga med afseende ä representationens ombildning, men hvilka längesedan förfallit.
Frågan är deremot nu att på redan varande grunder söka bygga en annan arbetsordning, ett enklare sätt för representationens verksamhet och att uti densamma inrymma hittills orepresenterade elementer.
Jag sade i går, att jag icke kan upoffra sjelfskrifvenheten förr, än jag vet hvad man bjuder i stället, jag blir dervid och förvånas ali R. o. Ad. kunnat med ett så enhälligt nej hafva möll Hr Printzensköld* förslag.
Fastän detta skett, återstår dock för mig hoppel, alt R. o. Ad. möjligen med mindre enhällighet skall besvara den propos., som Hr Frih. o. Landtm, vill göra på min framställning.
Jag skall endast i korthet till besvarande uptaga de inkast, som mot sjelfskrifvenhelens bibehållande blifvit gjorda.
Bland de anmärkn:r, sorn göras mot Adelns nuvarande representation, är den, all dess medlemmar icke qvarsladna vid riksdagarne ehuru stundom 500 och derutöfver antecknats, utan under vissa tider allägsna sig, serdeles om sommaren, uptagne dels af omsorgerna för deras jordbruk, dels af tjenstgöring vid möten och hvarjehanda andra sysselsättningar; detta är sanni, men dertill ligger felet icke endast hos R. o. Ad:s medlemmar, icke heller i sältet för Ståndets nuvarande representation, utan 330 Dea 28 Maj e. m. orsaken lill del öfverklagade förhållandel igenfinnes deri ali Riddarb.
Ordn. så väsendtligen afviker från Riksd.Ordn.
Grundlagen säger, atl R. o. Ad. representerar enl.
Riddarh.Ordn. och denna sednare stadgar alt Adeln väl skall vara tillstädes, men iemnar till dess fria val att vid riksdagarne närvara eller icke hvaremot en sådan frihet icke för de öfrige Ståndens ledamöter förefinnes.
Stadgade man deremot hädanefter, att den ledamot af Riddarhuset, som icke vid riksdagen vore tillstädes hade för densamma förlorat sin representationsrätt, eller något annat ansvar, liknande det, Riksd.Ordn. bestämmer för ofrälse riksdagsmän; så skulle man visserligen få se färre Adelsmän såsom riksdagsmän antecknade, men att flere än nu blefve närvarande, hvarigenom äfven den klagan sora nu med rälla förspörjes öfver svårigheten atl få platserne inora Utsk. besatte med ledamöter af Ad. skulle försvinna ulan atl derföre sjelfskrifvenheten behöfde Ståndet betagas.
Man har talat om medlemmar af Adeln, som icke äro värde alt representera i rikets första Stånd; man har omtalat otrefnad m. m.; allt delta är ganska sanni; Frih.
Palmstjerna, Garl Otto, liar i detta hänseende sökt åstadkomma en förändring, och jag beklagar all han icke mera användt sitt stora inflytande för atl genomdrifva delta sitt förslag.
Måhända hade i sådant fall Riddarhuset redan haft ett förändradt utseende.
Jag tror, alt alla de fel och brister, hvilka anmärkas såsom vidlådande Riddarhusets sammansättning och verksamhet, lätteligen kunna afhjelpas, utan att Adeln derföre behöfver afsäga sig sjelfskrifvenheten oell dymedelst beröfva fosterland och Konungamakt ett stöd, som jag för begge anser vara af väsendtlig vigt.
Man har yttrat, att R. o. Adis ledamöter, som visat benägenhet till eftergift, af förmåner, dem de hittills åtnjutit, böra så göra äfven i förevarande fall, men i öfrigt hårdnackadi försvara hvad sora finnes nödigt för fäderneslandets och Konungamaktens bestånd, delta är just hvad jag yrkar med afseende å sjelfskrifvenheten, emedan jag ej kunnat öfvcrlygas om nyttan eller nödvändigheten af alt bortskänka denna fördel, sora Ståndet eger tilt rikets gagn och båsta, innan man vet alt något för riket bättre gifves i stället.
Lika envis som jag må anses vara uti detta yrkande, lika villig skall man finna mig att afstå såväl sjelfskrifvenheten som hvarje annan förmån, hvilken jag, vare sig som ledamot af delta Stånd, eller som enskild man må ega, så snart jag vet, all riket derigenom tillskyndas någon sann fördel.
II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade alt han, enär Hr Carlheim Gyllenskjöld begärt att hvarje punkt i hans förslag måtte serskildt behandlas, finge hemställa atl de Hrr ledamöter, som redan anmält sig eller ytterligare ville anmäla sig för att yttra sig i delta ämne behagade till en början fästa sig endast vid första punkten af detta förslag, innehållande: ”det första mom. af §12, bör stadga endast att R. o.
Ad. representeras enl. den Riddarh.- Ordn., som af R. o. Ad. antagen samt af Konungen gillad och fastställd är”.
Den 28 Maj e. m. 331 Hr Cederschiöld:
Jag hörer visserligen icke lill deras antal, som anser ali Adelns vid föreg:de riksdagar fattade beslut, böra vara mig ländande till efterrättelse, då fråga upstår ali i lika beskaffade ämnen besluta, serdeles om man tager i betraktande R. o. Ad:s sammansättning, då det nemi. inträffar vid ena tillfället att