Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man, på sätt flere talare yttrat, skulle räkna dessas egenskaper efter bevillningsgrund, hvilket jag likväl icke kan göra, men om den anlages, och således afsigten är att i den nedre kammaren skall den högre bildningen icke få sin plats, hvaremot den högre förmögenheten, som förutsätter benägenhet till motstånd emot omogna projecter, skall inrymmas i den öfre; så, och enär denna kammare skall sammansättas genom val af den nedre, således blifva ett uttryck, ett echo af denna sednare, och de tänkesätt der råda, frågar jag, hvad inflytande den öfre kammaren skall kunna utöfva på ärendenas gång.
Den nedre kammaren kan nemi. välja representanter till den öfre ifrån alla rikets landsändar, och kan således utse dem, hvilkas tänkesätt öfverensstämma med dem, som våda hos pluraliteten i den nedre, och således blir den öfre kammarens halfva antal, hvartill ledamöter utses af den nedre, blott ett sublimat af den sistnämndes gäsande elementer.
Hvad angar det antal ledamöter, som Konungen skulle äga att tillsätta, så fruktar jag, att denna hälft icke skulle komma att betyda stort mera än den talman, sorn Konungen skulle utse när begge hamrarne sammanträdde såsom riksförsamling, för att framföra sin vördnadsbetygelse, lyckönsknings-adresser, och mera som blifvit nämndt, m. e. o. en blott dekoration i större scala, hvars anordnande och begagnande vore öfverlemnadt åt Konungen, utan allt inflytande, enär den af Konungen tillsatta hälften af ledamöter skulle hafva att kämpa, icke blott mot hela den nedre kammaren, utan äfven mot den af nämnde kammare tillsatta hälft af den öfre, hvilken, som sagdt är, endast, efter hvad man har rätt att supponera, skulle utgöra ett echo af sine valmäns opinion.
Om äfven den af Konungen utsedda delen af den öfre kammarens ledamöter skulle lyckas uppväga inflytandet af den delen, som den ne - Den 11 Mars f. m. 129 nedre utvalt, och den öfre sålunda komme att stanna i olika beslut med den nedre i bevillnings- eller andra polilitiska frågor, så skulle de begge hamrarne i alla sådane fall till gemensam omröstning sammanträda.
Men försigtigtvis är den nedre kammaren mäktigare än den öfre, utslaget blir ej tvetydigt, makten ligger i den nedre kammarens bänder — och hvartill gagnar då den öfre, om ej blott som en gärd åt de theoder, vi sett tillämpas i andra länder med mer eller mindre lycka ?
Men hvarest hafva vi sett dessa tillämpas med framgång?, ingalunda der, hvarest organisationen varit sådan som här fört slås, ulan der den hvilar på sjelfständig grund.
Dessa theoder passa icke för vart land, och då här icke finnas sådane elementer, som theorierne föreskrifva, har man sökt en annan samling af valmän nedifrån.
Resultatet af forskningen i detta fall är långväga, mödosamt och väl beräknadt, det se vi nu för våra ögon.
Jag kan icke klandra försöket, utan deråt egnar jag den största högaktning, såsom utmärkande fosterlandskärlek, och ett bemödande att lösa ett problem, som i vårt laud, efter min tanke, icke kan lösas.
Jag blott beklagar, alt lösningen icke lyckligt närmar sig sitt mål, och hoppas, att den värde motionären icke tager illa, då jag öppet uttalar de brister jag funnit i förslaget.
Att efter en sä långvarig discussion ingå i några detaljer om detta förslag, anser jag icke vara lillständigt, och afstår sålunda derifrån.
Emot min vilja ser jag mig tvungen att åter uppträda, dä tvifvelsutan antingen jag missförstått Frih.
Palmstjerna, eller ock han orätt fattat mitt förslag.
Jag nödgas således söka utveckla saken tydligare, dä jag hittills icke derutinnan lyckats.
Palmstjernas yttrande, sä sade han, alt, enligt mitt förslag, skulle icke den högre förmögenheten, och i och med detsamma den högre skickligheten, den större bildningen etc. komma in i den nedre kammaren.
Delta är, efter min föreställning, alldeles grundfalsk!, då jag åt den högre förmögenheten sökt bereda en särskild valkrets, med rättighet till 50 ledamöters tillsättning och åt städernes innevånare likaledes en särskild, med rättighet alt tillsätta 30 personer.
Då man besinnar, att städernes befolkning tili stor del består af bildningens verkliga representanter, af vetenskapsmän, af tjenstemän m. fl., så tror jag att sådant är rikligt, då jag bestämt en 3:dje dass af valrätt för det egentliga landet, för de derstädes boende, men hvilka ej kunna komma upp i classen af högsta beskattning.
Af mig är ingalunda någon valcensus bestämd, utan helt och hållet öfverlemnad åt det Utsk:s bedömmande, sorn skall behandla och gifva utveckling åt sjelfva frågan.
Då jag på detta sätt förfarit, kan jag ej tro det påståendet vara på rättvisa bygd t, utan helt och hållet på ett misstag grundad!, det skulle jag ifrån den nedre kammaren velat utesluta den högre bildningen och den större förmögenheten, enär jag, just i motsats till Reformvännernes förslag, för att kunna få in i nämnde kammare föfrberör8 H. “ 17 130 Den 11 Mars f. m. de elementer, föreslagit utvägen att bilda dessa olika valclasser.
— Hvad i öfrigt blifvit yttradt mot den öfre kammarens sammansättning, alt den skulle blifva af enahanda äsigter och ett blindt verktyg i den nedres band, derföre att densamma af denne sednare till hälften utvaldes, derpå får jag äran genmäla, det jag, vid framställningen af min åsigt i denna del, alltid trott, att det minst invecklade, det minst bråksamma machineri, som kunde upptänkas, vore också det mest fördelaktiga.
För att få ett önskvärdt resultat, har jag föreställt mig, att valet vid hvarje riksdag, hvilket således väl förståendes icke kommer att utgöra mer än 15 personer inalles, icke skulle kunna öfverlemnas ät någon tillförlitligare valförsamling än ett collegium, bestående af 160 medlemmar, valde af desse ofvan uppgifne 3:ne classer.
Orsaken till den motsatta åsigten, mine Hrr, torde vara, att vi ifrån vår, bos så många inbillade högre ståndpunkt, se ned med ett slags förakt på den nedre kammarens föreslagna sammansättning, såsom bestående af hvad i riket finnes minst betydande, då deremot jag föreställer mig, att den nödvändigt skall komma att bestå af hvad samhället har bäst att framställa.
— Påståendet, att Konungamaktens val till hälften af den öfre kammaren icke skulle hafva något att betyda, vill jag förklara som ett misstag i uppfattningen af hvad som dermed rätteligen menats, eller, som hade jag hört orätt, ty det ber jag att högtidligen få gifva tillkänna, att så liberal jag än är i mina grundsatser och tänkesätt, och så mycket jag än ifrar för folkets behöriga andel i rättigheten att bevilja skatter och pröfva deras användande, så anser jag likväl Konungen som den tillförlitligaste valmannen för någon del af öfre kammarens sammansättning, och det är derföre jag icke ryggat tillbaka i afseende på mina grundsatser, då jag velat tillerkänna Konungen en så högst betydlig del i utseendet af berörde kammares ledamöter.
Jag bar grundat denna min tanka på den höga ståndpunkt, hvarå Konungen sig befinner, och derpå, all jag trott det vara bättre att åt Honom lemna denna makt, än alt anförtro densamma ål Ständerna, ty mine
Hrr, det kunna vi icke numera dölja för oss, att sammansättningen genom ståndsval af en öfre kammare komme alt uttryckas vida sämre derigenom, att man linge in tO bönder, 10 borgare, 10 prester och 10 adelsmän på detta sätt valde tillsammans inom riksförsamlingen, hvadan jag tror, att man kunde frånträda detta valsätt, för att öfverlemna det åt ett ur sjelfva folket utsedt valcollegium af 160 personer, hvilken församling, beklädd med hela folkets förtroende, otvifvelaktig! är så qvalificerad, som några qvalificationer kunna bestämma för utöfniugen af ett så beskaffadt kall.
— Man har frågat, hvartill tjenar denna öfre kammare, om den nedre bekläddes med så mycken makt.
Jag vet ej hvarifrån den värde ledamoten, som framställt denna fråga, hemlat sin farhåga för denna makt, ty de båda kamrarnes functioner hafva aldrig blifvit vidrörde.
Det är, att jag så må säga, en sak bredvid saken ; men i motsats dertill, kan jag derpå svara, alt, om det vore gifvet. att all visdom, all klokhet, all fosterlandskänsla blott ligger l)en 11 Mars f. m. 131 inom den öfre kammaren, så blifver ju flen nedre alldeles öfverflödig, och då kan man ju gå öfver på den bogen, alt det blir en lux i statsapparaten att hafva 2:ne representantkamrar, då den ena är alldeles öfverflödig; ty då den projecterade öfre kammaren är så förunderligt vis och utstyrd med så ofantligt goda egenskaper framför den likaledes föreslagna s. k. nedre, så behöfves ju cj denna sistnämnda; men härvid bör likväl observeras, att folket också vill hafva någon del, någon röst med i capillet, och det är på denna röst man bör akta, i fall man önskar uträtta något godt för fäderneslandet.
Vare detta sagdt, som svar på de anmärkn:r, som af den siste värde talaren blifvit mot förslaget framställde.
Långt ifrån att vilja betaga folket dess afgörande röst vid formationen af representationens 2:ne kamrar, långt ifrån säger jag, att folket bör betagas inflytandet, del helt och hållet ensamma inflytandet på dessas bildande, anser jag, att hamrarne, på hvad sätt de än må bildas, böra sammansättas ensamt genom val af folket.
Med folket menar jag alla samhällsclasser, ingen utesluten.
Jag anser, att Konungen icke är någon valman för folket; Konungen väljer de bäste, de för riket nyttigaste, till verkställande af sine beslut; Konungen väljer, vid lagars stiftande, hvad som kan vara det bästa; men att Konungen skulle välja representanter för folket, det anser jag för min del icke vara förenligt med de grundsatser, som räda för folkrepresenlationen i Sverige.
Hittills har Konungen blott omedelbart, genom adlande eller utnämning till vissa presterliga embeten, kunnat då och dä vara valman; men då man utgår från en ordentlig, en annan grund för representationens bildande, än den, som för närvarande finnes, så kommer man till helt andra åsigter af den saken.
Det är nemi. icke för att vara valman för folket, som Konungen har rättighet att adla, utan för att belöna fosterlandet gjorda tjenster.
Att nu vilja tillägga Konungen del inflytandet, ali utse halfva antalet af den öfre kammarens ledamöter, det är i min tanka alt förbise rätta grunden för representationens bildande, — och hvarföre?
Jo, för att framställa en skuggbild, som icke kommer att medföra den verkan, som man säger sig åsyfta.
Jag tror, att upphofsmannen till förslaget är innerligen öfvertygad om inträdandet af denna verkan, men jag delar ej en sådan öfvertygelse.
Desse af Konungen utsedde representanter äro icke valde af folket, och noteras derföre snart såsom icke förande dess talan, såsom de der, hvilka motsätta sig folkets önskningar och utgöra ett hinder för dessas uppnående, sä att den strid, som fortgått mellan de maktägande och folket, skulle än vidare komma att fortfara; m. e. o. man komme derigenom att gjuta olja på elden.
Delta förslag skulle efter min åsigt, om det antoges, snarare föranleda till minskning af Konungamakten och af det inflytande, sorn den öfre kammaren bör äga, än alt uppfylla det ändamål som alses.
Slutligen bör jag erkänna, del jag i början af mitt förra ylt - 132 Don 11 Mars f. ni. rande misstog mig om den nedre kammarens bildande, emedan jag icke hade förslaget i inin hand, då jag talade, och mina dessutom gjorda anteckningar, verkställda med blyertspenna, blifvit något otydliga; men i afseende på den makt denne kammare efter förslaget skulle tillkomma, deruti liar jag ej begått något misstag, ty den skulle utöfva ensamt allt inflytande, alldenstund det är sagdt, att när kamrarne stanna i olika beslut, skola de sammanträda och votera per capita, vid hvilket förhållande det är klart, alt den nedre kammaren, som år så talrik, alltid blifver öfverlägsen.
Jag. skall icke vara mångordig, men jag måste besvara några anmärkn.-r. Gr.
Anckarsvärd har här upprepat hvad flere talare förut sagt, nemi. att R. o. Ad. borde uppoffra sin sjelfskrifvenhet på fäderneslandets altare. R. o. Ad. förklarade förliden riksdag, att
Ståndet ville uppoffra en del af sin sjelfskrifvenhet, nemi. den att vara riksdagsmän, men icke den att vara sjelfskrifne valmän.
Jag har icke bort någon bestrida denna menings vidblifvande; men att gå längre, det vore att taga ett afgörande steg till sjelfva slåndsförfaltningens upphäfvande, hvilken jag anser såsom ett värn för rikets upprätthållande.
Att uppoffra fäderneslandet sjelft på fäderneslandets altare, det måtte vara för mycket.
Samme talare har sagt, att om man ville fortsätta den fördelning i särskilda classer, som Coust,Utsk. vid detta tillfälle föreslagit, så borde man äfven gå så långt, att vissa ledamöter af borgerskapet borde sitta i Konungens conselj. R. o. Ad. lärer nogsamt erinra sig, att en ganska utmärkt man af denna satnhällsclass redan innehaft ett rum i Konungens rådkammare, att sådant inträffar i andra länder och bör icke eller anses för oerhördt hos oss.
Del berättades till och med sisth riksdag, att någon då hade ansett lämpligt vara, att Konungen vid rädsbordet beredde plats åt en ledamot af BondeSt.
Om så förhåller sig, månne tanken icke utgick ifrån samma grund, nemi. att äfven de högsta platserna i samhället må vara åtkomlige för hvilken medborgareclass som helst.
Men månne sådant kommit i fråga, derest icke BondeSt. utgjort cn bestämd och gifven del af representationen?
Det säkra är emedlertid, att vår grundlag, allt ifrån dess stiftande, innehållit bestämd föreskrift, att särskilda classer af embetsman skola finnas i Konungens Conselj.
Stadgandet derom, som förut uttrycktes genom militäre och civile ledamöter, bar blifvit vidsträcktare genom en på sednare tider vidtagen förändring, i tliy att den brist, som fans förut, bestående deruti att
Statsrådet kunde vara utan någon officer af landlarme'en och någon af flottan, är nu afhulpen genom föreskriften, att i Konungens rådkammare skola sitta officerare både lill lands och sjös.
— Talaren sade äfven, att i afseende på tillsättningen af talmän, borde Konungen befrias ifrån sådane ringare bestyr, —ifall jag ej misstagit mig om ordalagen, dem jag ej rätt minnes.
Jag anser det icke vara ett ringa bestyr att upprätthålla ordning och lag vid en lagstiftande församlings öfver - Den 11 Mars f. m. 133 läggningar.
Vill man befria Konungen ifrån alla bestyr, så är dertill den säkraste utvägen att betaga honom all makt.
Den värde talaren omförmälde äfven, huruledes i brödrariket icke valdes talmän för längre tid än 14 dagar, ehuru det rätteligen ej sker för mera än 8, och huruledes man sökt öfvertala presidenter, som de der kallas, att likväl med talmanskapet fortfara, hvilket vore något behagligt alt åskåda, emedan deruti uppenbarade sig så mycken modesti, å ena sidan, och så myckel förtroende, å den andra.
Jag får i anledn. häraf nämna, att i början förhöll det sig så under de 2 eller 3 första stortingen, men sedan kom democratiska andan att finna det icke gå an, att en och samma person fortfore så länge med ordförandeskapet.
Om än ärendena derigenom sköttes mycket bättre, så måste man dock uppoffra gagnet, för att försvaga inflytandet och få tätare ombyten.
Sedan har det hört till höfligheten att afsäga sig förtroendet minst hvar 14:de dag.
Jag vill icke bestrida, att afsägelsen vid åtskilliga tillfällen må vara uppriktig, ty man vill vara ifrån ett sådant besvär; men vi veta huruledes sedvanor ofta vinna en sådan makt, att man icke kan underlåta deras iakttagande, utan att anses obelefvad, både på den sidan, som ödmjukt afstår, och på den som nödgar till fortfarande.
Den utvägen att hemta bevisning för sina påståenden mot en talare ifrån yttranden, som denne sednare aldrig fällt, är visserligen förmånlig, synnerligen när man tager för gifven regel att alltid behålla sisla ordet; men derifrån uppkommer äfven en slags förbindelse att i motsatt väg, så vidt man kan, söka att bestrida denna fördel, hvilken rättighet jag förmodar synnerligast tillkomma upphofsmannen till ett föreslag, hvaremot anmärkningar blifvit gjorda, men icke anmärkaren.
Den värde ledamoten, Hr von Hartmansdorff, har emot mitt påstående, att icke en så hiskligt utsträckt classfördelning, som Hinduernes, behöfdes för sakkännedom och sakbehandling i afseende pä förekommande ärenden, och att jag som bevis för detta mitt påstående framställde, att eljest Konungens Conselj borde vara sammansatt af ledamöter utaf alla möjliga skråyrken inom sjelfva arbetslifvets, ända till oändlighet sönderfallande, afdelningar, framställt exemplet af en högst aktningsvärd ledamot af BorgareSt., hvilken innehaft säte i Konungens Conselj.
Detta, såsom svar på förberörde mitt påstående, förekommer mig ungefär som den kända phrasen: ”Guds fred!
— Yxeskaft;” och det är också hvad jag har att svara på den saken.
Beträffande talmanslillsätlningen, så innefattar den en så förskräcklig likgiltighet i det stora hela, att jag derpå ej vidare vill spilla ett enda ord, men apostrophen till mig, att det bästa sättet att lindra Konungen från sådane bestyr, vore att betaga honom all makt, i afseende å den, säger jag, utber jag mig Husets vittnesbörd, huruvida jag vid delta tillfälle deraf gjort mig förtjent, då jag, i vidsträcktare mån än någon annan, framställt förslaget att åt
Konungen inrymma rättigheten att tillsätta halfva antalet af den öfre kammarens ledamöter.
Detta bevisar blott, att när man vill göra anmärkn:r mot en person, 134 Den 11 Mars f. m. så hemtar man sina skäl dertill från hvad man kallar både likt och olikt.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., örn R. o. Ad. behagade återremittera det i Const.Utsk:s mern.
N:o 26 afgifna förslag till nationalrepresentationens ombildning, med förklarande, att det af Gr.
Anckarsvärd framställda förslag utgör R. o. Ad:s gemensamma tanke.
Ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att denna propos. blifvit med öfvervägande nej besvarad.
Frölich begärde vötering.
Uppå härefter af Fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., beslöt R. o. Ad. att åtskiljas efter slutad votering, och sedan derefter Frih.
Hamiltons numera till prot. skriftligen aflemnade förslag till gemensam tanke, blifvit uppläst, för att under eftermiddagens plenum till pröfning förekomma, upplästes till justering samt godkändes följande voter.propos.:
Den som bifaller det af Gr.
Anckarsvärd, Carl Henrik, gjorda förslag, att Const.Utskrs i mern.
N:o 26 framställda förslag till nationalrepresentationens ombildning och deraf följande grundlagsförändringar återremitteras, med den af R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke förklarade anmärkn., att Utsk:s förslag icke är antagligt, utan den ifrågavar. grundlagsförändringen bör ske i öfverensstämmelse med det af bemälde ledamot afgifna förslag, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. icke Gr.
Anckarsvärds förslag till gemensam tanke.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 39.
Nej— 164.
Slutligen upplästes följande af Frih.
Hamilton, Hugo, inlemnade förslag till gemensam tanke i representationsfrågan: l:o
Riksförsamlingen utgöres af ett bestämdt antal ledamöter, ej utöfver 260, ej under 220. 2:o Dessa ledamöter dölas i två kamrar, af hvilka den andra eller yngre bör vara minst § talrikare än den första eller äldre. 3:o Till den yngre kammaren väljes: l:o) Genom electorer i mindre valcretsar ett visst antal, af alla de å landet boende personer, som, utan att hafva valrätt bland de högst beskattade, eftersom nedanföre i N:o 3 bestämmes, Den 11 Mars f. m. 135 a) äga eller under flerårig eller till tiden obegränsad besittning innehafva hemmantal, eller annan dermed jemnförlig egendom; b) utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten kan skattas lika med den, som af sådan egendom minst är alt påräkna; c) äro i rikets eller annan allmän tjenst, vare sig civil, militär eller ecclesiastik, eller från sådan tjenst med pension erhållit afsked; 2:o) Antingen genom electorer eller, der sådant tjenligare anses, genom omedelbart val i särskilda valcretsar, ett visst antal af städernas innevånare, som icke efter N:o 3 äga valrätt bland de högst beskattade; och 3:o) Genom omedelbara val i större valcretsar, dock minst en inom hvarje län, ett visst antal af afla ä landet eller i stad boende personer, som äro taxerade till högsta bevillning för egen dom, embete eller näringsyrke.
Kretsarne för de här ifrågavarande val böra så ordnas, att minst 50 personer på hvarje ställe deltaga i valet. 4:o
Till den första eller äldre kammaren väljes: a) 40 ledamöter af Konungen, och b) 15 ledamöter af Adeln, 15 af Preste-, 15 af Borgare och 15 af BondeSt., såsom de hittils varit constituerade. 5:o
Till såväl lagtima som urtima riksdag ske nya val till den yngre kammaren. 6:o
Den äldre kammaren väljes för fem lagtima riksmöten, och således utgår ^ vid hvarje riksdag, hvilken genom kallelse af Konungen och val af de fyra Stånden, förnyas. 7:o
För ledamot af den äldre kammaren fordras en ålder af minst 35 år, eller ock att hafva bevistat två föregående riksmöten. 8:o Konungen utnämner ordförande i de båda kamrarne. 9:o Frågor, som ej kunna förfalla, afgöras genom ett förstärkt Utskott, sammansatt till lika antal af båda kamrarne. 10:o Utskott tillsättas af båda kamrarne, med lika antal ledamöter från hvardera kammaren. H, R. o. Ad. åtskildes kl. J till 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck, % 136 Den 11 Mars e. m.
Justerades pleni-prot. för den 7 nasti.
N:o 26, med förslag till nationalrepresentationens ombildning och deraf följande grundlagsförändringar.
Härvid förekom och upplästes ånyo Frih.
Hamiltons, Hugo, under förmiddagens plenum inlemnade förslag till gemensam tanke i representationsfrågan.
Det nu upplästa förslaget till gemensam tanka af Frih.
Hamilton, som vid förliden gårdag, då han yttrade sig instämma med Gr.
Anckarsvärd, icke fans, är naturligtvis en under loppet af natten uppgjord motion till ändring i grundlagarne.
Huru det här kan rubriceras såsom anmärkn:r vid Utsk:s förslag, har jag svårt att finna.
Jag tror icke det finnes någon enda § af Utsk:s förslag, som kan lämpas till de af Frih.
Hamilton framställda anmärkmrna, utom den, att det finnes fyra Stånd i begge förslagerna.
Delta är således ett alldeles nytt förslag.
Det har dessutom den besynnerliga egenheten, att, lika med Gr.
Anckarsvärds i förmiddags af R. o. Ad. förkastade förslag, den öfre kammaren här, emot 60 af de 4 Stånden valda ledamöter, fått 40 af K. M. tillsatta.
Om man tror sig göra konungamakten en tjenst med en öfverlåtelse till densamma alt tillsätta 40 ledamöter af 100 uti den högre kammaren; så bedrager man sig på det besynnerligaste sätt.
Kan man väl vara blind för verkan af en sådan institution uti en representativ författning?
Måste man icke se, att sådana af K.
M. utnämnda ledamöter i öfre kammaren skulle af Svenska folket blifva ansedda såsom K. M:s Statsråds herrar adjutanter?
En sådan organisation vore rent af förstörande och skulle upplösa allt förtroende emellan folk och Konung. K. M. kan nu med säkerhet påräkna förtroende af Svenska folkets representation i sådant skick som den är, och med den förnuftiga organisation, som den nu har, om man bibehåller dess nu varande former.
Jag yrkar, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. till afslag på instämmande af Frih. Hamiltons förslag.
Vi hafva nu fått Frih.
Hamiltons förslag uppläst.
I går, då Frih.
Hamilton yttrade sig i anledn. af Hr von Hartmansdorffs förslag, fattade jag hans mening så, att han instämde med Gr.
Anckarsvärd i det hela, med några få förändringar.
Nu åter är hans förslag innefattande helt och Den II Mars e. m. 137 och hållet skiljaktiga åsigter ifrån Gr.
Del. är en frukt af nattens eftertanka, och ela Hr Gr. o. Landtm, täcktes tillåta det nu framlagda förslaget att blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, sä torde det måhända icke vara förmycket alt jag tager denna efterlåtenhet i anspråk, om jag en annan dag, i händelse jag haft en tankdiger natt, anhåller ali få ett förslag pröfvadt, som t. o. m. afviker från alla andra förslager.
Jag anhåller emedlertid nu att få göra några erinringar vid Frih. Hamiltons förslag.
Första punkten säger, att riksförsamlingar skall bestå af 260 till 220 ledamöter.
Sedermera säges, att denna riksförsamling delas i två kamrar, hvaraf den äldre, den första, består af 100 ledamöter.
Del säges äfven, att den andra, eller yngre kammaren skulle vara en tredjedel större än den förra, Huru och på hvad sätt detta nu är räknadt, kan jag icke för min del göra mig klart.