Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle de gemensamma öfveriäggningarne inrättas i denna afsigt, så fruktar jag, att de komme snart att förlora sin karakter af öfverläggningar, och urarta till enskilda konversationer.
Hvad åter beträffar sakkännedomens bibringande, och att denna skulle i högre mått förefinhas i somliga Stånd, så vill jag anmärka, att just ur denna synpunkt äro våra Utsk. inrättade.
Ingen skulle väl hafva fallit på den tanken att, sammansätta Utsk. för behandling af ekonomiska ämnen af 48 personer, om icke för att der inrymma all den sakkunskap, som kan anses befintlig inom Stånden; och då ledamöterne af detta
Utsk väljas just med afs. å deras kännedom af sådana ärender, synes mig ett sådant sätt för dessas behandling bättre och ändamåIsenIigare än det här föreslagna.
Jag måste dessutom anmärka, att denna ItiksNämnd skulle sammanträda blott i sådana frågor, hvilka kunde komma att betraktas som småsaker; och hvarföre skulle den behandla endast ekonomiska frågor?
Jag fruktar att härigenom liela institutionen kan komma i misskredit, och det voro just icke sättet att åt densamma gifva en sådan lyftning, att man finge lust att vidare fortgå på den beträdda banan.
Om man anloge detta sätt för behandlingen af de ekonomiska frågorna, så vet jag icke hvarföre roan ej lika gerna kunde stadga det för sådana fall, der Förstärkt Utsk. spelar den största rollen, nemi. statsregleringsfrågor, hvilka äro af beskaffenhet att icke kunna falla.
Dessa har man dock ansett för vistiga, och derföre hänvisat till denna institution blott de förra, som man ansett af mindre betydenhet.
Jag får dock förklara, att en statsregleringsfråsra, t. ex. anvisande af en summa penningar, är. efter mitt förmenande, icke så ytterst maktpåliggande, och kunde ofta med mera skäl än den ekonomiska lagstiftningen afgöras utan så mycket omständigheter.
I afs. å den sednare har representationen endast förbehållit sig önskningsrätt. men den är dock af tillräcklig vigt, för att ej böra betraktas, som en småsak, eller tjena till experimentalfält i Iråga om reformer af representationen.
Det kan dessutom icke bestridas att ju förslaget innebär en tendens, ett steg till enkammar-systemet, hvilket representationssätt dock ej anses vara det lämpligaste.
Det innehåller också i förslaget ang:de omröstning
Stånds vis en prin Den 30 September f. ni. 431 cip, som förut varit gällande, men som befunnits mindre lämplig, men deiföre blifvit för längesedan öfvergifven.
Då jag således icke kan finna, att delta förslag innebär något steg till en förbättring af våra representationsformer, och då jag tror att man vid förändring af desamma måste utgå från en helt annan grund, kan jag icke lemna min röst till detsamma.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afs. på ifrågavuie grundlagsändrings-förslag blifvit yrkadt af Frih. Paijkull, Gr.
Björnstjerna ni. fl., att detsamma måtte förkastas, af Hr Cederschiöld, att R. o.
Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, ali benämningen KiksNämnd på alla de ställen i förslaget, der den förekommer, hör utbytas emot benämningen RiksFörsamling. samt af Gr.
Lagerbjelke att R. o. Ad. mätte antaga förslaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, först finge hemställa om R. o. Ad. behagade förkasta ifiågav;de grundlagsändrings-förslag.
Denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter IIr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
För att förekomma votering om konlrapropos.
, afstår jag från mitt yrkande om benämningen RiksFörsamling i st. f. RiksNämnd, och förenar mig med Gr.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, i anledn. af denna Hr Cederschiölds hemställning, torde få begagna tillfället att afgifva en förklaring med afs. på behandlingen af gi undlagsfrågor efter den förändring 50 och 81 S§:ne Reg:sF:n under innevrde Riksdag undergått, R. o. Ad. torde erinra sig att förut hade RiksStin endast rättighet att antaga säborn sina gemensamma tankar ett eller flere framställde förslag till förändring i Ulskis framställning, och h i ef, derest något sådant förslag icke antogs, Utskis förslag af sig sjelf hvilanda till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Genom den förändring, som numera skett, hade ltiksShn fått rättighet att genast förkasta elt grundlagsändrings-förslag, att om de så önskade, antaga ett eller flere förslag till gemensamma tankar i afs. på detsamma, som då borde till Utsk. hänvisas, och såsom 3:dje alternativet alt låta förslaget hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Om nu förslag till förkastande framställdes på samma gång, som ett, eller flere förslag till förändring, som borde hänvisas t ill Utsk., så blefve nödigt att frågan om förkastandet afgjordes på samma sätt, som förut de gemensamma tankarne, eller att man voterade om antagande eller förkastande af en sådan framställning, så att icke till kontra-propos. med förkastandet kunde framställas annat än att förslaget icke förkastades, emedan om flere gemensamma tankar voro ifrågaställde, med yrkande om deras hänvisande 432 Den 30 September 1. m. till Utsk., det kunde hända att ledamöter af Ståndet, som ville rösta för alla dessa gemensamma tankar, ej kunde få dem alla i kontraproposin, och man således råkade in i svårigheter i afs. på kontrapropos:n. , som ej på något sätt kunde lösas.
Hr Gr. o. Landtm, ansåg således att frågan om förslagets förkastande måste behandlas, såsom förut skett med de gemensamma tankarne, och att följaktligen först borde voteras om förslagets förkastande eller icke förkastande, samt att sedermera, ifall det icke förkastades, de särskilde förslagen till sådane anmärknrr, som åsyfta ändring i förslaget, borde komma under Ståndets pröfning.
Uplästes till justering och godkändes en så lydande voter:spropos. :
Den, som förkastar det i Konst.Utsk:s Mern.
N:o 33, framställda förslag till ändringar i Riksd:sOrdn. och Reg:sF:n, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder berörde förslag icke af R. o. Ad. förkastadt.
Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk-s d. 14 och 26 dennes på hordet lagde Utlåt.
N:o 17, i anledri. af väckt motion om fölflyttning af skyldigheten att fortskaffa resande från ett enskildt åliggande till ett Statens bestyr, samt att i sådant afs. ett statsanslag af minst 3 milkr
IIr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Föredrogs ånyo Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utslcs d. 14 och 26 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:0 18, i anledn. af väckt motion, angtde skjutsersättning till Indelta Arniéens öfveroch underbefäl samt ci v il-stat för en del resor i tjensteärenden.
Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. hafva visserligen erkänt att skyldighet förefinnes, att i och för fjensten företaga en mängd resor, men de hafva icke kommit till något önskvärdt resultat, hvarigenom dessa Armén tillhörande personer kunnat få någon lindring i de utgifter, för hvilka de icke upbära några förmåner eller åtnjuta någon ersättning.
Man har visserligen anmärkt, att ekonomiska besigtningar inträffa endast och allenast vid boställen, som äro anslagna till att uppehålla
Re gemen - Den 30 September f. m. 433 gementernas löner; men det bör då icke vara löntagaren som skall bevaka Kronans rättigheter.
Han upbär sin lön icke för detta ändamål, utan för att göra sin tjenst.
Annu värre är det i fråga om soldat-torpen.
Dessa kunna ingalunda betraktas som ingående i befälets lönevilkor, men icke destomindre måste befälet göra resor för deras besigtigande; och det vöre säkert icke alltför betungande, att Rotehållarne lemnade skjuts från den ena socknen till den andra, likasom äfven vid öfriga resor, då fråga vore om svner eller dylika förrättningar.
Vidare komma landtmäteri-förrättningar samt skogs- och jordransakningar, vid hvilka befäl måste vara närv:de, ehuru de blifvit begärda af belt andra personer än sådana, som tillhöra Regementet. [ den 6:te punkten äro flera fall sammanslagne, då resor måste göras, hvaribland särskildt må nämnas, då fråga är om afsöndring af jord från något boställe, och ingen lärer väl påstå, att afsöndring af jord från ett boställe kan vara någon fördel vare sig för Regementet eller för Staten.
Det oaktadt måste dock Regementets tjenstemän vid sådana tillfällen företaga dessa resor på egen bekostnad.
Jag hade föreställt mig att det låg en i ögonen fallande billighet i denna begäran om skjutsersättning, så mycket mera sorn man kunde förutse, hvad som äfven inträffat, att R.
St:r skulle med anledn. af väckta motioner om skjutsningsbesvärets reglering fatta beslut, ledande till skjulslegans höjande.
Nu hafva Utsk:n föreslagit aflåtande af en skrifvelse till K. M., med begäran om utredning af frågan, och resultatet deraf kan möjligen blifva en lycklig lösning deraf; men hvad som är säkert, är att under de nu förestående 3 åren åtminstone, måste arméen utan lindring draga denna tunga.
Vid föreg:de tillfällen har denna fråga äfven varit väckt, ehuru utan resultat; och om den äfven nu på samma sätt behandlas, är det att befara, att arméens befäl slutligen ej skall kunna verkställa de resor, som detsamma nu åligga eller som framdeles kunna tillkomma.
Då emellertid Betänk, lärer vara af 3 Stånd bifallet, anhåller jag att R. o. Ad. ville göra detsamma.
Utsk:s förev:de Utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s den 16 och 26 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 42, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de ogift qvinnas rätt alt vid viss ålder vara myndig.
Ad:s öfverläggning, är af största betydelse: det gäller att förändra hvad som bestått sedan urminnes tider.
Man har sökt göra den till en partifråga, men efter min tanke är den dertill alldeles för vigtig.
— Principen, eller att qvinna kan blifva myndig, är antagen i Svenska Lagen, som medgifver denna rätt åt enka och frånskild hustru.
Likaledes kunna ogifta qvinnor genom VIII H. 28 434 Den 30 September /. m. K. M:s Nåd vinna detsamma, en rätt, hvaraf äfven ett stort antal begagnat sig.
De invändningar man gjort mot denna rättighets utsträckning till alla, anser jag i det bela obetydliga, och vill icke inlåta mig på något besvarande deraf.
Jag vill dock anmärka, att det är nödvändigt att göra skilnad mellan en vigtig princip i och för sig sjelf, och dess tillämpning i ett visst land.
Den princip, hvarom här är fråga, är visserligen antagen i de fleste civiliserade länder, men modifierad efter hvarje särskildt folks olika lynne och karakter.
England och Frankrike, der qvinnorna äro myndiga, åberopas såsom exempel och mönster i detta afs.
Men då man vill i lagstiftning åberopa främmande länders exempel, är det icke tillräckligt att framställa ett isoleradt factum, man måste betrakta det i sammanhang med öfriga derpå inverkande momenter.
I ofvannämnde länder finnas institutioner, som vi alldeles sakna, t. ex. Notarierne och Sol 1 icitors, utan hvilkas biträde ingen, hvarken qvinna eller karl, företager någon handling, till hvars utförande juridisk kunskap är af nöden.
Sådana institutioner sakna vi, åtminstone officielt erkända.
Det fordras således i Sverige vida större egenskaper alt vara myndig, än i en del andra länder, der Notariater finnas.
Dessa embetsman ombestyra sina kunders alla affärer af vigt.
Ingen afhandling, intet kontrakt uprältas utan deras biträde.
Samma Notariats firma sköter familjernas affärer generation från generation, och har derföre ock vida bättre kännedom om familjens angelägenheter, än hvad dennes medlemmar sjelfve ega.
Hos oss åter, der sådana embefsmän icke finnas, kommer ofta den i stor förlägenhet, hvilken skall uprätta ett kontrakt eller afhandling, som bör hafva laglig form.
Följderna häraf visa sig äfven i en massa processer, som härleda sig endast derifrån, att skriftliga dokumenter äro illa upsatta.
Ehuru jag således fullkomligt gillar den af K.
M:t framställda och af Utsk. omfattade principen, tror jag dock att man icke bör låta den vinna giltighet utan någon reservation.
Man har åberopat exempel från främmande länder, och jag vill äfven så göra: jag vill hemta detta mitt exempel från det land, som stått främst i lagstiftning och sorn utgjort ett mönster för allt hvad lagstiftare beter, nemi.
Uti äldsta tider voro der alla qvinnor omyn diga, så ogifta, som gifta och enkor.
Sedermera och under tidernas längd tillerkändes qvinnorna rättigheten att vara myndiga.
Men detta var icke oinskränkt, genom Senatus consultum Vellejanum förnekades qvinnor rättigheten att »intercedere pro aliena Obligatione.»
En sådan rättighet tillerkändes dock slutligen enkor i vissa fall, eller då det förhållandet inträffade, att enka öfvertog förmynderskap för barn eller barnbarn; men i sådant fall måste hon först högtidligen afsäga sig det uti nämnde Senatus consultum henne tillerkända »beni/icium».
Såsom en förmån betraktades denna inskränkning i qvinnans myndighet; och jag för min del anser det ock såsom en sådan.
Jag skulle önska att vi hos oss tillämpade detta stadgande, åtminstone på ogifta qvinnor; men icke i afs. å enkor och frånskiljda hustrur, som redan genom nu gällande lag äro myndiga.
Detta förbud för qvinna att ingå borgen för Den 30 September f. m. 43fl annans förbindelse, tillkom »propter imbecillitatcm sexus», ett uttryck, som, efter min upfattning, ingalunda åsyftade något nedsättande af qvinnans värde eller skedde af missaktning för hennes förståndsgåfvor, utan som blott hade afs. å bennes större känslighet.
Ibland alla kontrakter är borgen det förhatligaste och det, som föranledt största antalet olyckor.
Vore sådant möjligt, skulle jag önska att det alldeles utginge ur Sveriges Lag.
Men då sådant icke låter sig göra, vill jag åtminstone att man räddar de ogifta qvinnorna från följderna af rättigheten att ingå sådan förbindelse.
Derigenom skulle de i en framtid besparas mången anledn. till bekymmer, som annars icke kan uteblifva.
Med rättigheten, att kunna ingå borgen, följer äfven möjligheten att blifva utsatt för anhållan om sådan ansvarighets öfvertagande.
Att nödgas afslå framställd begäran i detta afs. är ofta högst påkostande; och jag är säker derpå att mången af eder, mine Hrr, skulle Önskat det han icke egt rättighet teckna borgen.
Han skulle derigenom undgått många och stora sorger.
Qvinnorna äro i allmänhet mera h usbå 1 Isak tiga, än karlarna, och mera rädda än de för att göra en kontant utgift; men som de äro vida mera känslofulla, hafva de ock svårare att afslå en begäran om borgen.
För borgens ingående erfordras ingen utgift; och den borgenssökande är alltid fullt säker att, inom utsatt tid, kunna fullgöra sin skuldförbindelse.
Frågan är alltid endast om en tillfällig förlägenhet.
Det att skrifva sitt namn kostar ju ingenting.
Huru kan man vara så hårdhjertad, att icke vilja rädda en nära anhörig från säkert förderf, när det kan ske genom en sådan obetydlighet, som att skrifva sitt namn.
Tror ni, mine Hrr, att en känslofull och ömsinnt qvinna, som af en lättsinnig och ruinerad anhörig, t. ex. en broder, med dylika försäkringar anlitas om en borgen, för att rädda honom ur executionsbetjenternes händer, tror ni, att hon skulle kunna vägra honom sitt namn?
Jag, för min del, tror det icke.
I de flesta fall skulle hon åtaga sig förbindelsen, och den säkra följden blefve äfven att hon komme vid förfa11 otiden att betala skulden.
Ofta blefve ock hennes egen ruin en följd deraf.
För att förskona de ogifta qvinnorna från sådana svåra pröfningar, önskade jag att man nu gjorde denna, från Romerska Lagen lånade, inskränkning i ogifta qvinnans myndighet.
Såsom jag redan nämnt, skulle jag önskat att man kunnat göra denna inskränkning för alla, så män som qvinnor; men det är icke möjligt.
I afs. å den ogifta qvinnan låter det deremot göra sig; och böra vi icke då försöka rädda henne från de svåra olyckor, som upkomma genom rättigheten att ingå denna, af alla den farligaste, förbindelse.
Vidare torde äfven ett annat vilkor böra bestämmas.
Våra qvinnor hafva icke erhållit en upfostran, lämpad för deras bestämmelse att blifva myndiga.
Det vore derföre nödigt att Lagen icke antages att genast träda i verkställighet, utan att sådant skedde först efter någon längre tid, t. ex. år 1870.
Man kunde då upfostra den upväxande flickan, med afs. å hennes blifvande rättighet och skyldighet att sjelf sköta sina angelägenheter.
Dessutom 436 Den 30 September f. m. och med de tröga kommunikations-anstalter, som här i landet finnas, skulle lätt inträffa, om Lagen genast trädde i verket, att mången aflägset och isoleradt boende qvinna icke finge kunskap om den nya Lagen, och således i åratal vore myndig utan att derom ega kännedom; hvilket onekligen för henne skulle kunna leda till menliga följder.
Af dessa anledn:r och på det man måtte komma i tillfälle att vidtaga nödiga åtgärder till förberedande af en så ingripande förändring, som den hvilken åsyftas genom Lagförslaget, tror jag att Lagen först efter någon längre tids förlopp bör komma till verkställighet.
— Det är likväl af vigt att Lagen nu antages, ty derigenom att Lagen existerar, tvingas man äfven att lämpa andra förhållanden så, att Lagen kan utan fara tillämpas.
Jag tror att, om Lagen antages på sådant sätt, skulle såväl de af mig omnämnde Notariater derförinnan blifva inrättade, som ock att en nödig förändring i sättet att upfostra flickor skulle vidtagas.
Slutligen, genom antagandet af detta Lagförslag komme en stor mängd qvinnor att på en gång blifva myndiga.
För alla dessa skulle nu förmyndare-redovisning samtidigt upgöras.
Frågas nu: kunna de verkligen kontrollera en förmyndare räkning?
Att den första åtgärd man såsom myndig blifven vidtager, skall vara en, kanske den aldra vigtigaste, är i sanning vådligt, om man dervid icke har tillfälle rådföra sig med någon pålitlig person.
Då dertill kommer att den redovisande, den, hvilken den nyss myndigblifne skall kontrollera, är en person, som i sin egenskap af förmyndare en längre tid öfver myndlingen haft en ganska vidsträckt auktoritet, och hvilken myndlingen vant sig att i de flesta fall anse såsom i faders ställe, tror jag att under sådana förhållanden ganska ofta den förre förmyndaren skulle ega på sin förra myndling det inflytande, att denna sednare icke kunde ega nog sinnesnärvaro att, utan närmare granskning — en granskning, hvartill hon i många fall icke eger tillräcklig erfarenhet, — vägra meddelandet af äskadt godkännande å den afgifna förmyndareräkningen.
Jag vill derföre föreslå att icke blott för qvinna, som bl ifver myndig, utan äfven för yngling, ett generelt stadgande måtte införas, att af domstolen förordnas god man, med förmyndare-ansvar, hvilken ti 11handagår den myndigblifne vid granskningen af förmyndare-redovisningen och decharges meddelande.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om propos. på återremiss, på det LagUtsk. må komma i tillfälle att taga mina anmärkntr i öfvervägande och upgöra förslag till Lag i öfverensstämmelse dermed.
Ilr Nordenfelt, Enar Wilh,:
Då jag på Rikssalen hörde K. M:s Nåd. löfte att. till Stånden afgifva Nåd.
Propos. om qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, trodde jag att denna Propos. skulle bifallas utan motstånd eller invändning; men då jag sedan hört åtskilliga mer och mindre grundade inkast deremot, samt i reservationerna vid Dtsktns Betänk, funnit lagförslaget ogilladt och motsagdt, må det ursäktas mig att jag, utan anspråk på juridisk Den 30 September f. m. 437 klyftighet, men medvetande om att länge hafva vandrat på lifvets bana med öppna ögon för företeelserna omkring mig, uptager en stund af R. o. Ad:s tid, för att ådagalägga mina åsigter om denna vigtiga fråga, som närmast rörer den täckaste hälften af Sveriges innevånare.
Men för att icke bli hänförd af mitt ämne, vill jag följa en på detta rum gerna ehuru allt för sällan hörd talares föredöme, och betrakta den ifrågavtde lagförändringen från synpunkten af dess rättvisa, dess behöflighet och dess nylla.
Hvad först vidkommer rättvisan, så behöfver jag icke derom orda vidlyftigt, då både Utslcs majoritet och de reservanter, som gifvit skäl för sina från flertalets afvikande meningar, synas hafva erkännt rättvisan af att ogift qvinna vid mogen ålder erhåller rätt att såsom myndig sjelf råda öfver sig och sitt.
Jag vill dock äfven härom yttra några ord:
Det lärer väl icke af någon kunna nekas, att qvinnans själsegenskaper i allmänhet äro lika stora som mannens, och att den brist man stundom tycker sig finna, härleder sig mera från sättet för deras utveckling och derifrån att de icke blifvit tagna i anspråk och satta i verksamhet, än från deras medfödda beskaffenhet, och att det sålunda öfverensstämmer med rättvisans fordringar, att qvinnan, lika väl som mannen, tilldelas rättighet att fritt begagna dessa egenskaper då fråga endast är om att råda öfver sig och sitt; och lärer man icke med fog kunna påstå, att Utsk. gått för långt i medgifvande, då det ej tillerkänt qvinnan denna rätt förr ån vid 25 års ålder, når mannen blir myndig vid 21 år, oaktadt det är temligen allmänt erkändt, att qvinnans utvecklingsperiod är kortare än mannens och att mognaden inträffar tidigare hos henne än hos honom.
I afs. å behofvet af lagförändringen, så invändes deremot först, att man icke är viss om qvinnorna sjelfva önska att bli förklarade myndiga, hvilket förefaller en af reservanterna tvifvelaktigt, och derom den siste talaren yttrat, att han på tillfrågan fått flera nekande än jakande svar.
För min de! vill jag ej förneka, att på de frågor jag derom framställt, har jag erhållit både ja och nej till svar, samt af många fått det besked, att de icke förut tänkt på saken samt derföre icke voro ense med sig sjelfva om hvad de i detta afs. önskade.
Men äfven om flertalet af de omyndiga vore nöjda med sin ställning och icke kunde göra sig reda för skilnaden mellan att fritt få råda öfver sina personer och sin förmögenhet, och att bero af en förmyndares välbehag, för att icke säga af hans nycker, så utgör detta icke något giltigt bevis mot behofvet af förändringen.
Det händer nemi. stundom, att fördelen af en ifrågasatt förändring misskännes just af dem, som saken angår, hvarpå många exempel kunna anföras.
Jag vill ej åberopa husslafvarne i SydAmerika, hvilka påstås icke önska sig friheten om de hafva billiga husbönder, ty det vore kränkande för den svenska qvinnan att jemföras meil negerslafvar, utan jag hänvisar til! svenska af oss något hvar kända förhållanden.
Då man för några tiotal år sedan erbjöd herrgårdsbönder billiga kontrakter i utbyte mot hofveriskyldighet, 438 Den 30 September f. m. ville de heldre blifva qvar vid det gamla än antaga det erbjudna nya, men sedan, när förändringen blifvit med loek och pock genomdrifven, hafva de funnit sig så belåtna med den nya ordningen, att de omöjligen skulle kunna förmås till en återgång.
Huru ofta har det icke händt, då en hemmansegare i ett byalag begärt laga skifte, att de öfrige byamännen med häftighet och ifver satt sig deremot, och att, sedan de nya skiftena blifvit tillträdda, alla funnit sig belåtna med åtgärden!
Jag vet t. o. m. ett sådant tillfälle, då sökanden botades till lif och lemmar af samma personer, som efteråt särskildt betygade honom sin tacksamhet för skiftets genomdrifvande, och man skulle icke behöfva söka länge i våra riksdagshandlingar för att finna, det ett
Riksstånd satt sig emot förändringar med hvilka samma Stånd sedan funnit sig belåtet.
Så har jag full anledning tro att förhållandet nu är med våra damer.
För att nu visa att förändring är behöflig, tillåter jag mig anföra några exempelvis upställda förhållanden:
En ung flicka med en till tarflig bergning knappt tillräcklig förmögenhet, har en redlig affärsman till förmyndare, hvilken med ospard möda på bästa sätt förvaltar hennes lilla förmögenhet och vill henne väl, ackorderar in henne i ett godt hus, der hon bland aktade menniskor har alia sina materiela behof upfyllda; men sjelfva tonen i huset är ej sådan, att hon der finner den andliga lifsluft, som hon behöfver för sin trefnad; värdfolket äro af dessa skenheliga, som anse hvarje glädjeyttring, hvarje förströelse som en synd, hvaremot flickan är glad och mera liberal i sina religiösa åsigter; eller husets ton är kall, flärdfull, kanske något lättsinnig, men flickans sinnesstämning djupsinnig och allvarlig: — enkelt och kort sagdt, hon kan ej trifvas, hon finner ingen näring för sina andliga behof.
Vore hon myndig, så skaffade hon sig en annan bostad; men hon beror nu af förmyndarens välbehag och anmäler förhållandet för honom.