Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkanden och Memorial, af den lgtde nästföregående, nemligen; l.o Om ett yrkande, det förmedlade hemman måtte, vid deltagande uti Kyrko-, Prestgårds- och Tingshus uppbyggande, få förmedlingen till godo njuta. 2.‘o Angående Glas- och Porcellainesfotares samt Smideshandlares handelsrättighet. 5:o
Rörande en gjord hemställan, att Brännvins-bränningen fir.ge fortfara, äfven under loppet af innevarande Maj, 4:o
Angående ett gjordt förslag om anläggande af en Landsväg från Elfvedahls Socken i Österdalarna, förbi Särna till Rörås Kopparverk, nemligen på det sätt, att förslaget öfverlemnas till Kongl- Majrts Nådiga välbehag.
S. D, Föredrogs å nyo och bifölls Fag^ Utskottets den 27tde April på Bordet lagda Memorial, af den litte i samma månad, rörande förhöjning i dagtractamentet för Nämndemän vid privata förrättningar, samt viss utstakad lösen för hvarje ark af de Syne-instrumenter och Levis, hvilka, i anledning af privata förrättningar, utaf dem utfärdas* och då i sammanhang härmed upplästes LagUtskottets den 2fhte
April afgifna Memorial, äfvenledes angående förhöjning i dagtractamentet för Nämndemän, samt deras 132 Den 5 Maji befrielse från Krono-skjutsningar, de så kai» lade Byåkor, och Brefbärare-skyldigheten fann Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, i anledning af dess bifall till förstberörde Betänkande, vid detta sednare ingen åtgärd vara att lemna.
Vid förnyad föredragning bifölls LagUtskottets den il:te April afgifna och den 27;de på Bordet lagda Memorial, angående ett yrkadt stadgande, det Ordinarie
Domare å landet ej må vara tillåtet att med Sterbhus-utredningar sig befatta, m. m.
StatsUtskottets den 27:de April på Bordet lagda Memorial, af föregående dag, i anledning af Konungens Nådiga Proposition, angående ersättning för den förlust i årlig inkomst, Allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm måst vidkännas, genom StorFurstendömet Finlands afträdande, —- biet' å nyo föredraget 3 och beslöt Ridderskapet och Adeln , att samma Betänkande skulle, jemte de dervid gjorda anmärkningar, till en början till BevillningsUtskottet öfverlemnas.
Ut supra. S. D. I anledning af gjorda anmärkningar vid Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottets den l8:de April afgifna och den 27:de nästpåföljande på Bordet lagda tvänne Memorial — det ena i anledning af väckt fråga om befrielse från ansvar för Den 5 Maj. e. m. 133 dem sorn försumma Regements-skrifvare-möten — det andra, rörande Torfskärning i Halland; blefvo dessa Memorial, tillika med de dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet åter förvista.
Herr Hammarhjelm, Carl Fredrik, hade inlemnat följande, sorn upplästes:
Ständer blifvit församlade att rådslå om tjenligaste utvägar till upphjelpande af Rikets Näringar och förbättrande af dess Penningväsende, tillhör det hvarje vän af Fäderneslandet, men i synnerhet hvarje medlem af Ständerna, att framställa till undersökning och öfverläggning antingen nya förslag, som på sannolikhetens grunder finnas ledande till ett päkalladt ändamål, eller sådana ämnen, hvilkas tillvarelse möjligen kan äga ett; skadligt inflytande och motverka befrämjandet af både det enskildtas och det allmännas bästa och välgång. m Den 5 Maj. e. m.
Det är från denna sednare synpunkt jag vördsammast utbeder mig Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid en fråga, som väl redan i hela dess vidd blifvit vackt och omtvistad, men särdeles i ett afseende bör öfvervägas, om ej det hela, hvarpå den syftar, Rån ernås.
Med grundade skäl och de ädlaste afsigter har skadligheten för Jordbruket och Näringarne af den nu gällande Nederlagsfrihet af utländska varor i åtskilliga Rikets Städer blifvit framställd, oaktadt den i vissa delar kan gifva en handelsvinst åt Riket.
Derutöfver har jag ej något att anföra, men anser för den möjliga händelsen af den sainmas fortfarande, en omständighet, beträffande upplag af utländskt Jern, böra närmare bestämmas eller förklaras.
Uti sitt till Kongl. Maj:t afgifna under; dåniga utlåtande, rörande inrättandet af ett ÖstersjöCompagnie i Götheborg, har Kongl.
Maj:ts och Rikets CommerceCollegium bland annat hemställt följande: ”Ehuru Kongl.
Förordningen angående ”nederlag af den 5:te
Maj 1813 icke för5, bjuder utländskt Jerns uppläggande i Götheborg och Carlshamn; synes likväl sam”ma Författning, med hvars ordalydelse i *51 $. är enligt, att så hädanefter som hittills utrikes varor af alla slag måga till tiämde Städer få införas och der upplag - Den 5 Maj. e. m. 135 ”gas , dermed tydligen åsyfta varor af hel ”annan beskaffenhet-än jern , hvilket hittills aldrig inkommit.
Emedlertid, och ”sorn berörde Författning tilläfventyrs kuntje af vederbörande så förstås, att, i följe ”af densamma , nederlag af Utländskt Jern ”vöre tillåtet, äfven i fall det blefve undantaget från de Produkter, som af Compa* ”niet finge uppläggas; hvilket undantag ”skulle i sådan händelse vara utan ändamål ”och lätt illuderas, enär dylikt fern kunde ”på stället finnas att tillgå för främmande ”fartyg, så lärer till förekommande af ail ”misstydning i den delen och för att afböja, ”en sadan allmänna nederlags rörelsens möjliga ”riktning i en framtid, antingen det tillämnade ”Companiet bringas till verkställighet eller ”icke, Eder Kongl.
Maj.t i nåder finna angeläget att så förklara merberörde Författ”ning, att begagnandet af den förundta ne”derlagsfriheten ej må sträckas till Jern ”från utländska orter.” Kongl.
Maj:ts och Rikets Bergscollegium har äfven uti detta underdåniga tillstyrkande instämt; och, ehuruväl af Kongl. * Maj:ts, för inrättandet af ett ÖstersjöCompagnie , den 25 sistlidne Januari utfärdade nådiga Privilegium, och den deri gjorda inskränkning till upplag årligen af högst 15,000 Skepp:d Jern , är att sluta till den nådiga afsigt, det något utländskt Jern derutöfver ej må på annat sätt, eller med begagnande af enskildt nederlags-lrihet, till 136 JDen 5 Maj. e. rri'.
Götheborg införas, såsom förnärmande afsättningen af denna Rikets egna tillverkning och redbaraste export.vara, synes likväl sakens vigt fordra, att, till förekommande af all misstydning, ofvanberörde författning af den 5:te Maj 1813 så förklaras, som Kongl.
CommsrceCollegium hemställt, att nemligen begagnandet af den förundta nederlags-, friheten ej mä sträckas till Jern frän utländska orter.
En tillämpning af enskildta nederlags, friheten, till befrämjande af ÖstersjöCom. pagniets föremål , är utan en sådan förklaring sannolik, så vida det har af nöden ett större qvantum Jern, än dess Privilegium bestämmer.
Den är äfven möjlig, om enskild, te skulle äga rätt till upplag af utländska Jern effecter; ty dessa kunna då inkomma med Compagniets fartyg och utgöra en bottenlast för de till detsamma assignerade varor.
Det såmedelst inkomna utländska Jern upplägges väl skenbarligen för enskildt mans räkning, men kan utgå synbarligen för Compagniets, hvilket det endast vore förnekadt att sjelf på nederlag emottaga ett större än det ofvannämnda qvantum, men ej att befordra till export hvad belopp som helst.
Då den enskildtes interesse genom ett ägande större eller mindre Actie-antal helt och hållet kan vara införlifvadt med Compagniets, synes en sådan utvidgning af ofvannämnde författning till utförandet mindre tvifvelaktig 3 likasom dess följder blif - Den 5 Maj. e. m. 137 va mera fruktansvärde för afsättningen af Svenska bergens alster.
Det vore att upptaga tiden genom en större utförlighet af en fråga, hvars möjliga vådor för vår egen Jernhandtering redan förut omständligen blifvit ådagalagde, samt hvar och en nogsamt lärer inse.
För egen tillfredsställelse och för att hafva uppfyllt en pligt mot frånvarande, till större delen orepresenterade Idkare af Bruks- och Bergs, handteringen, har jag ansett mig påkallad att göra framställning af en collision i författningarna , som i händelse af behof lätt kunde illuderas, till största förderf för Rikets betydligaste export-artikel.
Det på Götheborgs våg år från år ökade, Och vid förlidne års slut till nära 100,000 Skeppund belöpande Inventarium af Jerneffecter, förenadt med dit ingående årliga tillverkning af lika belopp, samt med Bruksägarnes behof af en obehindrad och förmånlig afsättning, synes ofelbart, för Fäderneslandets vänner, ej kunna tåla den concurrence af främmande jern, sorn genom en vidsträckt Nederlagsfrihet möjligen skulle dit flyttas.
Efter det olyckliga, för Rikets vestra provinser så betungande, kriget år 1803? som nära inställde Britas- och Bergsrörelsen i dessa orter, genoih utskrifningar af dess behöllige arbetare , genom fortsatte uppbåd - Den 5 Maj. e. m. ningnr af folk och dragare till ständigt durchmarcher och transporter, samt genom lagd. seqvestre på Wenerns, för Jerneflec* ters befordrande, nödvändiga farkoster 3 Efter den skadliga Transitohandeln, sorn härpå inträffade och företrädesvis befordrade utländska varor genom landet framför egna producter, som längre tid, i brist af frakter, blefvo qvarliggande i landet} Efter dessa sammanlagde omständigheter, genom hvars fördérfliga inflytelse och medverkan Tackjerns.tillverkningen i Wermland, som i förra tider utgjorde ett årligt belopp af 70,000 Skeppund, blifvit reducerad till ett maximum af 30,000 Skeppund årligen, är det endast genom förebyggande af främmande Jerns upplag och försäljning på Svenskt område, samt genom en oafbruten, odelad, afsättning af egna tillverkningar, som en förbättring af det förflutna och ljusare utsigter för det tillkommande kunna beredas åc Svenska Bergsmän och Bruksidkare.
Af alla ofvanuppräknade anledningar vågar jag vördsammast hemställa, det Rikets Höglo/].
Ständer hos Kongl. Maj:t förena sig i den underdåniga önskan, att, så vida icke Kongl. Maj:t täcktes finna skäligt i allmänhet upphäfva eller inskränka den nu gällande Nederlagsfrihet, Kongl. Maj:t dork i Nåder måtte täckas förklara Nederlags, förordningen af den 5:te
Maj 1813 och dess l:sta artikel på dett sätt, att inländskt Jern Den 5 Maj. e. m. 3 30 ej ma till Nederlag i Svenska hamnar införas, eller lill Riket inkomma, med undantag endast af de för Ostersjö-Compagniet beviljade 15,000 Skep. pund, hvilket förbud äfven torde böra sträckas till alla sådana utländska varor, som kunna exporteras af Svensk product.
Slutligen vågar jag vördsammast anhålla, att detta memorial måtte blifva remitteradt till Höglofl, Oeconomie- och Besvärs - Utskottet.
Remitterades till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet.
Herr König, Pehr, hade in lern na t föl-' jande:
> De i sednare tider gjorda odlingar, förökad plantering af Potäter och ett förbittradt Brukningssätt hafva gjort, att miss. växtåren mindre tätt återkomma, mera säd produceras och Rikets behof af främmande spannmål mindskas, eller i det närmaste alldeles upphörer.
Men om vissa, särdeles de Norra, Rikets provinsers behof, jemte andra orsaker, afråda ifrån förbud emot införsel af utländsk Spannmål} hvaremot vår egen sädesproduetion skulle hämmas, om ej, genom afpassad tull på inkommande Spannmål, införsel deraf inskränktes; finnas lik - JDcn 5 Maj. e.m. väl flera med säden och1 dess förädling gemenskap ägande varor, hvilkas införande aldrig borde tillåtas, såsom bidragande till att qväfva Svenska Jordbrukarens industri och att öka listan på importer.
I ett land så genomskuret af strömmar, så rikt på vattenfall och qvarnar, tyckes ej behöfvas att införa mjöl och gryn — jag menar hel., perl-, kross- och makron-gryn.
Vi håfve nog lägenheter att verkställa denna sädens förädling.
Samma gäller om malt och stärkelse.
Jag behöfver ej nämna utländskt brännvin, såsom redan till införsel förbudet.
Att införseln af dessa varor må blifva alldeles förbuden, tror jag mig böra, å Sven. ska jordbrukarens vägnar, yrka, så väl som att, i likhet med hvad Herr Lagman Grefve Gyllenborg i sitt Memorial påstått, all införsel af potäter och humle må förekommas.
Vi måtte väl ej behöfva återkomma till Gustaf den I:stes tidhvarf, då Liibeckare införde kål och rötter i Riket.
Inträffar missväxt på humle något år, kan behofvet deraf mindskas genom begagnande af Cardebenedict eller Vattnklöfver, hvilken sednare växer i öfverflöd pä sanka ställen.
Äfven torde uppmärksamheten böra vän-' das på åtskilliga Ladugårdens producter, såsom Smör, Ost, Kött, Fläsk, Gåshalfvor, Metvurstar, Hudar och Skinn m. m., hvil-.
Den 5 Maj e. .m. 141 kas införande ej bör tillåtas , utan emot en billig och så modererad tull-afgift, att den uppmuntrar landtbrukaren till täflan med den utländska producenten.
Största uppmuntran för landtmannen skulle likväl en fri inländsk handel med victualie.varor blifva.
Härigenom vunnes en allmänt stadgad proportion emellan åkerbruk och ladugårdsskötsel, hvilka handr" teringar sällan utan skada kunna åtskiljas , eller den ena förstoras på den andras bekostnad , utan måste hållas i jemnvigt , om ändamålet af ett förbättradt landtbruk skall vinna stadga och i längden bibehålla sig, som sker ej genom mycken och utmagrad öppen jord , utan genom goda ängar och bördiga åkerfält.
Detta bevisas af de följder, som Konung Gustaf den 111:s författning om fri spannmålshandel medförde.
Åkerbruket uppmuntrades på ladugårdarnes bekostnad.
Allt hvad plöjas kunde, upplöjdes; spannmåls-afkastningen ökades i början i samma nion som bete och ängar mindskades; kreaturen vinterföddes mest med halm; ladugårdens afkastning och afveln försummades.
Slutet blef stora , magra och litet producerande åkerfält och en på svält-principen inrättad ladugård.
Allt detta hade förekommits, om lii handel med Spannmål och Victualie,varör på samma gång grundats.
Det onda är ännu icke botadt, som bland annat ådagaläg - 14 2 Dtn 5 Maj. e. m. ges af Vestergöfhlands utpinte hafre-jordär, oaktadt iadugårds-skötseln genom lgog års frigifua Brännvins-bränning vunnit någon framfart, men skaile snart rättas genom en frän alla bojor lossad Victualie-handel.
Dessa anmärkningar underkastas Hög* lofl.
Ridderskapets och Adelns granskning, och torde till vederbörligt Utskott remitteras, Remitterades till Allmänna Besvärs, och Oeconomie-Utskottet.
Herr Reenstjerna, Carl Adolph, uppläste följande Memorial :
Då nu frågan och propositionen är om flera HofRätter, får jag äran yttra min tan* ka, att tvärtom — då af oss en allmän hushållning bör påtänkas —- mera förmindska Tjenstbefattningarna, för att desto bättre löna de behöfvande Tjenstemän, som ofta kunna 1 tjena sig af otjenliga •— ja obilliga mojengev lör att berga sig,«^edan en orim. lig dyrhet blifvit på deras förnödenheter, då icke lönerna, för felande tillgångar, i proportion kunnat ökas. ■Skulle nu flere HofRätter tillskapas, så skulle ju fem Presidenter och Vicepresidenter blifva, och motsvarande Ledamöter.
Svea HolRätt består af 21 Ledamöter, och Den 5 Maj. e. ra.
Götha af Ig, förutan Presidenterna — skola de delas pä sju HofRätter, biel vo allenast uti de fyra 8 Ledamöter, och i 3, 73 hvad är det att:vara President öfver?
Hvarföre jag i ödmjukhet föreställer och proponerar Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att bättre vöre för alla sökande, i anseende till Fatalier, icke mer än en, blott Svea HofRätt, bör varaj då ock tre Månaders Fatalietid skulle blifva för att söka ändring hos o * Konungen, om sa skulle behöfvasj och bör hvar och en linna detta förmonligare.
Då de fleste hafva Commissionnairer eller fullmägtäge, kan en och samma betjena vid bägge instantierna, då alltid kostnaderna blifva mindre, uti Correspondance.resor och andra utgifter, äfven vinnes tiden.
-Bättre hafva Commissionnairen på stället, och man behöfver intet då frukta, sorn ofta kan hända, att ett mål blifver öfverläggande eller icke i tider föredraget.
Ofta kan hända, att ett mål från Konungen kan blifva återför, vist till HofRätten.
Härigenom blef för Riket och Medborgare en stor besparing till andra nödiga inrättnir.gar; och kan Götha HolRätts-hus blifva användt till Magasin, när Götha Canal blifver färdig— och till dess, ett.
KronoMagazin för Spannmål, eller hvad Regeringen för bäst finner — kanske ett Arbetshus eller ock Barnhus-inrättning.
Begärdes på Bordet. 141 Den 5 Maj. e. m.
Vidare uppläste Herr Reenstjerna fölä jande :
I en tid, då Penning-löntagarne, med så mycket skäl, klaga öfver deras otillräck-; liga bergning, då från sjelfva Thronen Riksens Ständer blifvit uppmanade att förbättra deras villkor, bör man kunna hoppas, att detta onda snart blir afhjelpt, äfvensom att Riksens Ständer ej mera tillåta den obillig-* het, som Staten hittills gjort mot hvarje Embetsman, då af en utlofvad och anslagen lön en icke obetydlig del, under namn af Afgift till Kongl. Maj:t och Kronan, blifvit återtagen.
Indelte Löntagare hafva visserligen ej skäl att klaga öfver för ringa löner, om också, som stundom inträffar, de accordera sig till sina sysslor ganska dyrt} ty förhål* landet blir i alla fall, ehvad ändringar nu kunna ske med Penning-löntagare, alltid förmånligare för den Indelta.
Men äfven häf behandlar Staten sina Embetsman , enligt min tanka, på ett sådant sätt, sorn emellan enskildta kanske icke kunde anses rättvist} ty, t.
ex. vid en sysslas tillträdande täger man af en Embetsman: 1:0
Två så kallade Liggmånader af hans lön j 2:0
Två månader* under namn af Besparing} och 3:0 till så kallad Begrafningshjelp, Sex månaders lön* När nu, t. ex. en Civil Embetsman, hvars halfva indelta loa belöper sig tili två å tre» tusende ilL Den 5 Maj. e» m* 145 tusende R.*dr, dör i tjensten, får verkligen Enkan begrafningshjelp, men ej de af Staten vid tillträdet innehållna 2 ä 5000 R:dr, än. nu mindre den derå under en, må hända, ganska lång tjenstetid af Staten begagnade rentan — utan blott 25O Ridr.
Om Samma Embetsman ej dör i tjensten, utan antingen får transport till en annan syssla, eller täger alsked , så behåller Staten alltsammans.
Om ej verkligheten af dessa uppgifter
Så lätt kunde bestyrkas, skulle det synas otroligt, att, 1 ett land, der Lägstiftarne så Ofta utmärkt sig af rättrådighet i principe
Och förträffliga lagar, ett så obilligt förfarande i Embetsmäns itt kunnat vinna laglig kraft
Och så länge få fortfara.
Mert af den enighet, det nit för allmänt och enskildt väl, som utmärker de närvarande Rikets Ständer, vågar jag önska, att detta må blifva rättadt, och att alla de, som ifrån och med detta Riksmötes början annu ej till Staten erlagt denna afgift, antingen mätte helt och hållet derifrån befrias, eller åtmindstone att lögen må vid tillträdet insätta mer, än hans Enka vid dödsfall har att återbekomma; äfvensom att hädanefter någon Bevillning af lönen ej må åläggas.
Jag anhåller ödmjukast, att detta Me. morial må blifva till vederbörande Utskott remitteradt.
Begärdes på Bordet. liidd. och Ad.
Prot< N.o lg, 20
Herr von Qvanten , Carl, uppläst© tifl Protocollet följande Vördsamma Memorial; Ödmjukast får jag föreslå, att Städerna ej vidare få befatta sig med Brännvins-tillverkning, och att denna rättighet framdeles endast måtte tillkomma jordbruket.
Det är för Jordbrukaren redan nog trye# bande, att Städerna använda sin jord att derpå producera Spannmål, till hvilket ändamål den aldrig blef dem lemnad; utan yar meningen, att Städerna på deras jord skulle producera Tobak, Hampa, m. m. s.j för att kunna hålla andra medborgare sådana varor tillhanda, som landets produet, ej sorn Import-product, hvartill nästan alla våJ ra behof nu äro förvandlade, och hvilket slutligen måste ruinera Sverige.
På sådant sätt använd, skulle ej jordbrukaren röna något intrång i dess näring, men nu måste han det, då nästan alla Cl asser af medborgare äro jordbrukare, och då Städerna sjelfva producera en del af deras behof, som naturligtvis försvårar afsättningen lör Jordbrukaren, då han nödvändigt måste taga varor af köpman, och köpman ingalunda behöfver hans.
Tillkommer nu Städernas rättighet att bränna Brännvin, hvarigenom Jordbrukaren ännu mera uteatänges från möjligheten att kunna producera varor till utbyte mot de han nödvändigt måste taga af Den 5 Maj. e. frii köpman; och då man tillika betraktar dess utlagor och skatter, jemförelsevis mot jordj brukaren, så finnér visserligen hvar och en vältänkande, huru billigt d^t vore, att jordbrukaren ensamt tillverkade Brännvin, och Städerna framdeles af jordbrukaren toge deras behof.
Vid sednare årens mafkligen Stegrade vedpriser, uppstår äfven fråga, om upphörandet af Brännvins-bränningen -i Städerna icke vöre en välgerning för dessa Städers medellösa innevånare.
Remitterades till OeconomieUtskottet» Vidare uppläste Herr von Qvanten följandé Vördsamma Memorial l
Den progressiva Revi Ilningen å Branni Vins pantirymden tror jag är obillig, och förfelar ändamålet af goda och nyttiga författningar.
Ty om tvänöe olika egendo. mar, af i5,000 I\:dr B:co värde hvardera, bränna med en go Kanus panna, betala de hvardera i Bevillning 90 R;dr B.co.
Meningen tyckes ovillkorligt vara, att dessa båda egendomar äga rättighet begagna sig alla möjliga fördelar af en go kanns panna, mot afgift af gO R;dr B;co.
Men om jag tillhand-* lar mig båda egendomarna, och utfunderar ett sätt, hvarigenom vinnes bättre tillsyn, Pen 5 Maj. e. m. spares ved
Och dagsverken, sorn skef då båda pannorna aro under ett tak, utan att med samma pannrymd kunna producera mera Brännvin, nödgas jag derföre betala 90 R:dr B-co, och min Egendom förlorar i sitt värde l500 K.'dr B:co. emedan jag vill spara ved, arbete, och vi ina bättre tillsyn; då, efter min tanka, aldrig en författning borde sådant förbjuda, utan snarare befordra.
Jemför ‘ag 3:ne 60 kanns pannor i olika Brännerier med 3;ne under ett tak, upp. står 225 R:dr B:co årlig förlust; och dessa egendomar under en skicklig ägares hand förlora 3730 R:dr B:co i dess verkliga värde; ingen kan ntka, att en stor egendom bör hafva större förmåner af Brännvins-tillverkningen än en mindre; och om en egendom af 15,000 R:dr B:co förtjenar på denna näringen £00 R:dr B.co, bör en 4 gånger så stor egendom kunna förtjena 800 R:dr.
Men efter nu varande författning bränna de min. dre pannorna nästan utan afgift, då de större betala orimligt; hvilket jag på en stor egendom likväl kan undvika, om jag bygger många Brännerier, hvarigenom uppkommer Nationalförlust genom skogarnas nedhuggning till byggnad; onödig vedspillning, förlust af dagsverken, och svårigheter vid tillsyn; med tusendetals olägenheter.
Jag vågar derföre ödmjukast föreslå, att BevilIningen å Pannrymden förändras till 12 sk.
B:co för all Pannrymd till och med Pen 5 Maj. e. m.- 20 kannor; 24 sk.
B:co för all Pannrymd till och med 60; samt 36 sk.
B:co lör all Pannrymd till och med ISO Remitterades till Bevillningsutskottet.
Friherre von Strokirch, Henning Adolph yttrade, det han, i anledning af ett Memorial om förändring med Domstolarna, trott sig böra biträda Ridderskapet och Adeln med de upplysningar han under en 40åra embetsmanna-tjenstgöring kunnat inhämta, och derföre velat af embetspligt framställa följande Vördsamma Memorial:
Vid uppgörande förslag tilt förändring gar i allmänhet och särdeles af större omfattning, fordras den allmänna rösten eller önskan; en ofelbar granskning af fördelarna och olägenheterna emellan den ordning man vill upphäfva och den åter som skulle införas; samt ändtligen sidst, om man så behagar, möjligheten uti verkställigheten, jemväl i afseende på kostnaden.
Enär jag troget inom dessa gränsor hål. ler mig vid granskningen af de förslag, som blifvit till pröfning öfverlemnade, angående alla våra hittills samt flera hundrade år gagnade
Domstolars förändrande, så förekommer ; Deri 5 Maj. e. m. i:o HaradsRätterne, hvilkas beständiga sysselsättning skulle leda till ärendernas skyndsammare gång, och således förkorta den längre tid, hvilken ej sällan skall åtgå, Innan man hinner till åtnjutande af sina lagliga rättigheter.
För min del förklarar jag härmed högtidligen, det jag aldrig af några landsorternas invånare hört det »lindsta begär yppas efter flera Rättegångstiders upptagande för HäradsRätternas handläggning, än de, hviika Allmänna Lagen bestämt} tvärtom hafva uti de mest folkrika provinser, såsom t. ex.
Östergöthland, menigheten äskat, att der brukliga g:ne Tings-terminer måtte inskränkas till 2 Ting om året.
Deras skäl hafva blifvit pröfvade, godkände, och ansökningen af Konungen bifallen.
Uti Norra delen af Riket har förlidet år en trakt begärt att tills vidare ej blifva besvärad med mera än ett Ting på året.
Otn man nu skulle misstänka, att en sådan förändring härledt sig antingen från ett nyhetsbegär, eller en tillfällighetshändefse, så saknar man ali, eller åtmindstone en tillräcklig bekantskap med menniskolynnet.