Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke vinner Banken derpå, men icke eller förlorar den; den bar vunnit så mycket förut på iuneluifvarnes af dessa obligationer bekostnad, att jag för min del tror, det man ej bör ändra hvad som dem i detta afseende förut blifvit lofvadt.
Uti 7 och 8 punklerne föreslår Utsk., alt Bankens utlåning till städer och corporationer samt til! skiften och odlingar, äfvensom utlåningar pä namn och reverser med omsältningsrält genom Bancodisconten i Stockholm samt Lånecontore» i Götheborg och Malmö, må till Riksg.cont. ölvertlyttas.
Delta är då en liufvudfråga.
Att någon åtgärd för att förse
Banken med medel att förstärka sin metalliska cassa mäste vidtagas, är uppenbart.
Visserligen kan för ögonblicket någonting i detta afseende icke vara så af nöden; men då man ser på fortgången af Bankens affärer under de sislförflutne 10 till 15 åren, så finnér man, att andra medel, än dem Banken nu har all disponera, mäste användas för att försäkra Bankens bestånd eller uppehålla dess förmåga att fullgöra sina förbindelser.
Dä man 1830 bade 6,341,000 sp , år 1S36 7,161,000 och 1841 6,301,000; så stå vi vid 1843 års slut vid icke fulla 3 millioner, och nu den 16 Nov. vid 3,226,000.
Nalman tillika lager i betraktande allt det silfver, som genom lån utrikes till Riket inkommit och kommit Banken lill godo; så finner man lätt, att hela det silfverbelopp, som 1836 fans i Banken, har vandrat ut öfver hafvet.
Då nationens allmänna hushållning har en sådan riktning, så att man, i st. f. att samla capitaler, förstör eller småningom bortnöter dem man äger; sä är det icke att räkna på, det industriel idoghet och sparsamhet så snart skall sätta 5 H. 02 490 Den 18 December «. m. oss i stånd att på den naturligaste vägen inbringa den reella valuta, som uti Banken kan erfordras.
Visserligen är det att hoppas, att framdeles småningom så kan ske; men då enda sättet alt lägga en grund för nationalcrediten är idoghet och sparsamhet, och vi i vår nuvar. ställning icke kunna räkna på dessa de hufvudsakligaste hjelpmedlen dertill, så måste sådane vidtagas, som kunna uppfylla ändamålet för någon längre tid.
En sådan, i min tanka ganska riklig åtgärd, är att förse Banken med stats- eller riksgäldsobligationer, genom R.
St:s beviljande utfärdade och af K. M. sanctionerade.
Alt sådane icke kunna utgifvas frän Banken, det synes mig klart.
Jag vill icke längre uppehålla mig vid den detaljfrågan; men hufvudfrågan är, huruvida någon öfverflyttning till Riksg.cont. af Bankens lånerörelse till större eller mindre del bör äga rum; om icke Banken skulle kunna erhålla Riksgcon(:s obligationer i atla fall, såsom ett medel för att upprätthålla sin förmåga att fullgöra sina förbindelser.
Detta sistnämnda anser jag väl för min del böra kunna ske; men då under den nuvar. opinionens, upplysningens och omdömenas ställning, jag icke kan förvänta, att så kommer att ske; så tillstyrker jag till en början öTverflyttning af en del af Bankens lånerörelse till Riksg.cont., dock utan att anse, det utlåningen på namn oeh reverser, eller den vanliga discontlånerörelsen, bör lill nämnde Conior nu öfverffyttas.
Jag anser nemi. det vara bättre oeh lämpligare, att till Riksg.- cont. öfverflytta fastighetsbelåningen och derjemte lånen till städer och corporalioner, odlingar och skiften, hvilket alltsammans utgör en temligen betydlig summa, något öfver 7 millioner r:dr b:co.
Ofvei flyttningen af Bancodiscontens utlåningar, jemte Bankens lån till släder och corporalioner, samt till skiften och odlingar skulle uppgå till 9 millioner, hvilket i min tanka är mera än som erfordras.
Banken har redan 3,608,000 i Riksg.conUs obligationer, och kommer dertill något öfver 7 millioner, så blifver mera än TO millioner i Riksg.cont:s obligationer Bankens tillhörighet, hvilket, enligt mitt förmenande, är tillräckligt för Bankens behof.
Hvarföre jag anser, det fastighetsbelåningen snarare bör till Riksg.- cont.'öfverflyttas, det torde jag måhända böra närmare tillkännagifva.
Det är nemi. först och främst derföre, alt de penningar, sorn af Banken äro ullånle mot säkerhet i fastighet, silfverlänen inberäknade, och hvilka sammanlagdt uppgå till mera än 6 millioner — dessa penningar äro fästade för allt för många år, för att
Banken deruti för sin rörelse skulle kunna äga den ringaste tillgång.
Den ringaste är måhända oriktigt sagdt, då capilalinbetalningar äfvensom räntor inflyta; dock äro dessa otillräcklige, för att någon större disponibel tillgång för Banken derigenom skulle kunna beredas.
Någon realisation af dessa lånehandlingar, för att derigenom anskaffa reel valuta, är icke eller möjlig.
Riksg.cont. åter, som man väl icke kan förvänta utlemnar några obligationer, utan motsvarande valuta, (inner i dessa faslighets-lånehandlingar en fullkomlig säkerhet för allt hvad det i obligationer utgifver.
Visserligen skulle man kunna säga, att en sådan öfverflyttning vore öfverflödig, enär man bör förmoda, att Bancostyrelsen, då Den 18 December e. m.
Banken är delad uti 2:ne delar, Lånebank och Vexelbank, borde kunna förvalta dera i alla fal! utan sådane hjelpmedel.
Jag vill ej bestrida detta; men erfarenheten gifver dock vid handen, alt Bancostyrelsen, sora är ansatt från 2:ne håll, har ganska svårt att vidmakthålla Bankens nödvändiga säkerhet mot alla de lånesökande, sorn begära och fördra understöd.
Understundom inträffa äfven för de lånesökande sådane omständigheter, som ursäkta deras enträgenhet.
Sådana förhållanden äro för närvar, för handen; vi alla känna dem, jag behöfver icke derföre upprepa dem.
Utan orättvisa kan man icke annat än erkänna lånebehofvens verklighet för det närvar., 'och att sedan Staten så mycket har iuledt på den banan, de lånesökande med någon rättvisa kunna af Staten fordra sådane åtgärder, hvarigenom de blifva, icke hulpne, men dock icke eller störtade; att således det är ett åliggande för R.
St., att icke, genom fortfarande indragning af sedlar, genom en fortfarande utsträckning af sina medel, att från allmänheten uppsuga vinster, försätta de lånesökande i sämre belägenhet än de äro; utan att Staten tverlom bör söka genom sådane åtgärder, söm kunna lätta rörelsen, befordra möjligheten för dem att utan undergång kunna fortfara i deras näringar.
Jag ordar icke för någon sedelemission, utan anser, att rörelsen bör på annat sätt lättas, emedan med det stillastående, som penninge-circulationen för närvar, har, näringarne lida ganska betydligt.
— Emedlertid måste naturligtvis hos många det nya förslaget, att lill Bankens disposition öfverlemna Riksg.cont:s obligationer, väcka mycken farhåga, att delta i lidens längd kan leda till missbruk,, som kunna förorsaka statsförtusler.
Genom ett oförsigtigt och oriktigt liandhafvande är detta visserligen möjligt ; men huru skall det. vara möjligt alt i något fall förekomma förluster, om man handlar oförsigtigt och oriktigt?
Andamålet måste vara, att genom,riktiga medel sätta Banken uti den ställning, alt den möjligen och med säkerhet kan under alla inträffande händelser fullgöra sina åligganden, och alt sedan till Bancofullm.. utse personer, för hvilka man har förtroende och hvilka man tror förslå sådana saker, samt slutligen med fullt förtroende öfverlemna ärendernas behandling i deras händer.
Mot missbruk bar man åtskilliga controller, hvaraf R.
St:s sammanträde hvart 3:dje år är den största; likväl torde vid en sådan reglering af dessa förhållanden, som är i fråga, jemväl åtskilliga andra omständigheter böra tagas i betraktande, delssåsom börande utgöra säkerheter för att undgå de fruktade farhågorna, och dels såsom tillägg till de medel, som man anser böra till Fullmäktige öfverlemnas, för befordrande af Bankens bästa och rörelsens ändamålsenliga gång.
Man kan visserligen förmoda, alt Riksg.cont:s obligationer, om de äro ouppsägbara, kunna genom försäljning förvandlas till silfver; men likväl torde sådane conjuncturer inträffa, helst då penningeverlden icke är van vid Svenska obligationer, att dessa ofelbart skulle förlora betydligt i värde.
Jag anser derföre, att de obligationer, som Riksg.cont. öfverlemnar till Banken, böra tili en del vara uppsägbara, t. ex. efter 1 och 2 års förlopp, och till en del ouppsägbara; börandes 4i)2 Den 18 December e. m. det lill Bancofullm. öfverlemnas ali bestämma användandet af den ena eller andra sorten, allt eller de omständigheter, sorn med Bankens största fördel kunna vara förenade.
Bankens fördel är vanligen alllid, att obiigationerne äro ouppsägbare, så vidt nemi. de kunna försäljas ulan betydlig capilalförlust; men om della ej kan ske, så äro de pä 1 eller 2 år uppsägbare, om dessa kunna försäljas lill pari, mera med statsverkets fördel öfverensstämmande; ty pä denna tid af 1 eller 2 år kunna omständigbeterne hafva förändrat sig så, att man måhända har lätt för att liqvidera dem.
Jag anser utur denna synpunkt äfvenväl, att Baucodisconten bör för närvar, vid Riksbanken qvarblifva.
En reservant inom BancoUtsk.
Rappe, har varit af denna tanka, och dä han utvecklat denna mening i flera punkter pag. 11 och 12 af reservationerne, torde det icke vidare behöfva nu upprepas samt nedskrifvas och till Utsk. remitteras, utan anhåller jag blott att i dessa punkter fä med honom mig förena.
Jag anser, alt Bancodisconten bör under Bankens administration qvarblifva, allt intilldess att man, på sätt i 26 punkten säges, kommit så långt, att man vänjt sig att nti Handels- och Näringsdisconten discontera vexlar.
Då denna fond användes endast till disconlering af vex!ar, då anser jag liden först vara inne, att Baucodisconten till Riksg.cont. öfvertlyllas, såvida då Riksg.cont. kan hafva behof af dessa capitaler för andra ändamål.
Dessa ändamål, som äfven uti BancoUtskis förslag äro till någon del omnämnde, vore, att använda dem till att bilda associalionsbanker i ot terne med en del private delägare.
Då våra nuvar. privatbanker upphöra och andra banker uppkomma i deras ställe samt man anser, alt några privatbankssedlar icke vidare böra vara i omlopp, utan att alla våra allmänna rörelsemedel, med undanlag af privata invisningar och vexlar, böra vara bancosedlar, dä tror jag måhända det vore lämpligast, att Staten bade sin hand med uti dessa provinsbanker och alt det blifver associalionsbanker emellan Staten och enskilde.
Huru och på hvad sätt detta skall uppgöras, det blifver en annan fråga, som måhända för närvar, det torde vara alltför tidigt att vidröra, enär jag förmodar, att BancoUlsk. inkommer med något vidare utlåt, i afseende på förhållandena med privatbankerne.
— Banken kan äfvenledes hafva någon fördel af att sjelf dirigera Baneodiseontens utlåningar.
Det kan måhända behöfvas, att någon indragning på lånerörelsen eller någon öfverftyltning af en och annan del deraf från ett ändamål till ett annat, som är angelägnare, bör äga rum, och då är Bankens tillgång i Discontfonden så beskaffad, att Banken väl deraf kan använda någon del till att låta utgå uti en nyttigare lånerörelse och som bättre befordrar allmänhetens bästa.
Den 9 punkten af Utslcs utlåt, skulle, om hvad jag anser vara det rättaste af Utsk. antages, till största delen förfalla och blott sisla mom. egentligen komma alt qvarstå eller att: ”den uppkommande behållningen må kunna användas årligen lill inlösen af de lill Banken utgifne obligationer, genom uppköp af så Den 18 December e. m. 493 stort antal obligationer, som i sådant afseende erbjudes och tillgängen medgifver.”
Att, på sätt Utsk. i 10 punkten säger, K.
M. skulle garantera de obligationer, som af Riksg.cont. skulle utgifvas, det är naturligtvis nödvändigt, på det att dessa obligationer må hafva någon credit utomlands.
Delta förutsätter likväl, att K. M., för att kunna garantera dem, skulle äga att när som helst inhemta kännedom om Riksg.conhs ställning, hvilket åter icke strider emot grundlagen, såvida nemi. som en föreskrift i denna syftning lemnäs af R.
St. lill deras Fullmäktige i Riksg.cont.
Enär 67 § Reg.F. innehåller: ”Konungens ombud i Riksg.cont. beviste ej Fullmäktiges sammankomster oftare, än dä Fullmäktige åstunda, att med honom öfverlägga”; men häraf synes, alt K.
M:s ombud icke har denna rättighet, så vida han ej särskildt af Riksg.fullm. dertill bemyndigas; så torde ett stadgande i detta afseende böra i reglementet för Fullmäktige i Riksg.cont. intagas.
Utsk. föreslår uti 11 punkten: ”alt ett maximum bestämmes för hvarje gren af den lånerörelse, som Banken kommer att bibehålla, dock under iakttagande, att då någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för utlåning genom Handels- och Näringsdisconten, på adier och publika papper eller på guld, silfver och jern m. m., under en eller annan månad icke kunnat i någon eller några af dessa låne-rörelsegrenar användas, Bancofullm. äga alt för en lid af högst tre månader öfverlemna de varande beliållningarne till den eller de af ofvanberörde låne-rörelsegrenar, som deraf äro i behof, med villkor likväl, att i händelse medlen derförinnan blifva för sina ursprunglige föremål erforderlige, desamme dä genast återtaga.”
Att ett maximum för hvarje gren af Bankens lånerörelse bestämmes, det anser jag vara riktigt; men att från den rörelsen, hvars maximum icke är upphunnet, någon öfverllyttning af medel skulle förcskrifvas alt i allmänhet böra ske till en annan länerörelsegren, det anser jag icke vara riktigt; ty då skulle merendels bända, att när den förstnämnde rörelsen åter kräfde sitt maximum, så vore det på annat ställe så fästadt, att det ej kunde derifrån lossas, förr än efter cn längre tids förlopp.
Hvad 13 punkten angår, att minimibeloppet för lån emot pant af guld och silfver må bestämmas till 10 r:dr b:co, så instämmer jag deruti helt och hållet.
Detta yttrande kunde visserligen anses vara öfverflödigt; men då jag förnummit, att denna punkt inom Utsk. varit föremål för mycken discussion, och sålunda måhända äfven kunde föranleda någon sådan inom det II.
Ståndet; så anhåller jag få förklara, det jag anser Utsk:s förslag i denna del vara välgrundad!.
Den 14 punkten åter, som hänvisar till ett annat ställe i Ulsk:s utlåt., der det säges, att lån på guld och silfver skall vara inskränkt till ett visst belopp, kan jag för min del icke biträda.
Detta belopp är utsatt till 400,000 r:dr.
Jag anser dock, att lån på pant af guld och silfver kunna utgifvas till hvilka belopp som helst, emedan pant af guld och silfver är lika godt, som guld och 494 Den 18 December e. m. silfver.
Likväl tror jag en’ olägenhet vara derutinnan, att den tid af ett år, som är medgifven för dessa låns återbetalning, är för lång.
Enligt min tanka, borde den inskränkas till 6 månader.
Då Banken har sina lån i allmänhet på papper, tror jag snarare en fördel vara, om man låter summorna af lånen på guld och silfver stiga till ännu högre belopp, än det af Ulsk. föreslagna* Lånen på guld och silfver samt på exportabla effecter i allmänhet, anser jag aldrig böra från Banken skiljas; äfvensom jag icke eller anser, att dessa sistnämnde lån böra inskränkas inom ett visst ovillkorligt belopp.
Framdeles kan det inträffa hvad som varit händelsen förlidne år, nemi. att utförseln af jern afstannar eller åtminstone försvåras, hvilket förhållande, om det en längre tid komme att fortfara, skulle, i fall jernet icke kunde få i Banken belånas, göra det särdeles svårt för tillverkarne af denna vara, att med deras rörelse fortsätta.
Utsk. har föreslagit, att den summa, som skulle kunna utlånas mot pant af guld och silfver, jern, koppar och andra vågförde effecter, måtte bestämmas till 3,500,000 r:dr sammanlagdt.
Jag åter anser, att då jernet hopar sig på vågarne, och således vår export icke går som vanligt, samt i följd deraf benägenhet är för silfret att ur Banken utgå, då bör man väl ej lemna ut bancosedlar för detta jern lill mera än ett visst belopp, t. ex. till 2£ millioner; men derutöfver anser jag dessutom, att Banken utan något äfventyr kan lemna ut lån på så sätt, att Banken lemnar de lånesökande räntebärande sedlar, som gå med 2j proc. ränta, och hvilka sedlar efter viss tid, 3 eller 6 månader, vid anfordran, af Banken inlösas.
Bancofullm. kunna då, allt efter omständigheterna, utsätta tiden för inlösen af dessa sedlar, hörandes jag äfven tillägga, att dessa lån naturligtvis skola bära en högre ränta än de vanliga jernlånen, t. ex. 6 proc.
Jag anhåller, att BancoUlsk. måtte taga denna vigtiga sak i närmare skärskådande.
Uti 20 punkten har Utsk. förslagit, ”att B.
St. måtte uti circulations-capitalet, emot inteckning i fast egendom på landet och i städerne, bevilja en tillökning af 1 million r:dr b:co.”
När man granskar detta förhållande, så inskränker sig hela den tillökning i den utelöpande sedelstocken, som häraf skulle uppkomma, endast lill ett belopp af 167,000 r:dr.
Denna summa är obetydlig; och ehuru jag visserligen anser ett utgifvande af sedlar utan reel valuta i allmänhet oriktigt; så har jag likväl ingenting att härvid erinra, utan instämmer således derutinnan, att 6,500,000 r:dr må anses såsom lånefonden för fastighetslånen, hvilken fond bör lill Riksg.cont. öfverlemnas, under iakttagande vid skeende utlåningar af den proportion emellan stad och land, som 21 § utstakar.
Fastighetsbelåningen, som, efter hvad jag vill minnas, under 2:ne förutgående epoker ägt rum, är, såsom orden äfven uttrycka, hypolhekslån och uppfyller ungefärligen samma ändamål, som hypotheksföreningarne, ehuru i ganska liten skala.
Det är att förmoda, och äfven skulle jag tro, att våra lagar icke lägga något hinder deremot, att hypotheksföreningar framdeles i större scala i Rikets öfriga provinser, på samma sätt som i Skåne, skola Den 18 December e. m. 495 uppkomma.
Då fastighetsbelåningarne äro för de många små jordägarne, så behöfva icke dessa hypotheksföreningar nedgå så lågt, som uti R.
St:s verk sker, utan kunna de måhända stanna vid de summor, der fastighetsbelåningarne, som R.
St. nu medgifva, begynna, eller vid 6000 r:dr.
Jag anser således af vigt, att hypotheksföreningar i en framtid må kunna komma till stånd, såvidt nemi. de kunna grundas på inhemska capitaler; ty att grunda dem på utländska, det skulle jag anse vara olyckligt.
Det förutsätter naturligtvis, att de först småningom, sedan de blifvit grundlagde, kunna träda i verket; och då torde just tidpunken vara inne att
Staten har sin hand med deruti, äfvensom det i min tanka vore nyttigt, om Riksg.cont. då blefve medelpunkten för de särskilda provincialföreningarne, i hvilket fall fastighetsbelåningen måhända kunde af Riksg.cont. till dessa föreningar öfverlemnas.
Jag vill icke vidare ingå i delta ämne; jag har blott velat antyda, alt det, måhända i en aflägsen framtid, kan på detta sätt lämpligast ordnas.
Uti 23 punkten kommer Utsk. till belåning af adier och publika papper.
Jag anser, att denna utlåning bör sammanföras med Handelsdisconten, dit den egentligen hörer, helst när, på sätt 26 punkten nämner, Handelsdisconten kommer att sysselsätta sig med discontering af vexlar och accepterade invisningar.
Uti 25 punkten föreslår Utsk., ”att fonden för utlåning genom Handels- och Näringsdisconten må bestämmas till en summa af 3,500,000 r:dr b:co”.
Härvid har jag ingenting att erinra, såvida man tillägger, att, derest cursen stiger, minskning i denna utlåning skall äga rum, på det sätt och till den grad, som Fullmäktige finna för Rankens bästa nödvändigt.
Jag anser denna åtgärd vara ganska angelägen och en så beskaffad föreskrift böra Bancofullm. till efterrättelse lemnäs.
1 sammanhang med denna fråga, torde det tillåtas mig at upptaga ett nytt ämne.
Jag anser nemi., att den upplåning af allmänheten, som hittills skett i Handels- och Näringsdisconten, och som Utsk. nu finner för godt föreslå skola upphöra, vid vissa tillfällen, såsom det ännu torde vara i mångas minne att fallet var för åtskilliga år tillbaka, är af stor nytta; hvarföre jag i kraft af denna erfarenhet anser det böra stadgas, att allmänheten äger att, med Fullmäktiges begifvande, i Banken öppna upp- och afsknfningsräkningar.
För alt undvika de vidlyftigheter, som ovillkorligen måste blifva en följd, om smärre summor sålunda i Banken insattes, skulle jag tillstyrka, att minsta summan för detta ändamål bestämdes till 1200 r:dr.
För dessa insättningar skulle Banken lemna ut sedlar med 2j proc. ränta, och hvaraf den minsta skulle vara på 300 r:dr, uppsägbare efter 3 månaders förlopp samt börande derefter inlösas a vista.
Banken kände då alltid huru många sådana sedlar, som voro ute och förfallne, samt kun de således bereda sig tillgångar till desammas inlösen när de företeddes.
Ett maximum af desse upp- och afskrifningsräkningar torde dock vara nödvändigt, och skulle jag anse detsamma böra uppgå lill 2 millioner; hvarjemte inga assignation^ på sådane 49G Den 18 December e. m. räkningar skulle vara tillåtna, och hvilket missbruk icke eller gerna kan komma i fråga, enär den som gör insättningen genast får motsvarande valuta.
De derigenom till Banken inflytande penningarne kunde då användas uti Handels- och Näringsdisconten lill disconlering af vexlar, eller också, i fall man finnér för godt alt antaga ett annat förslag, som jag anser skulle betydligt bidraga att lätta den allmänna rörelsen, nemi. att öppna creditiver i Banken, skulle desse medel kunna på detta sättet användas.
Det torde vid första påseendet vara i ögonen fallande, att ett medgifvande af dylika upp- och afskrifningsräkningar skulle för allmänheten vara af stor nytta, pä samma gång som det för Banken icke medförde någon förlust.
Då man sålunda kan befordra det allmännäs fördelaktigare gång, utan någons skada, anser jag det äfven böra ske.
Den 26 punkten omtalar: ”att nu gällande villkor för utlåningen genom Handels- och Näringsdisconten mätte i sä målto förändras, alt ifrån och med år 1845, inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö och ställde på högst sex månader, disconteras emot 4 proc. ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter såsom hitintills få belänas emot 5 proc.”
Delta anser jag för min del vara en mycket vigtig och angelägen sak; men alt disconleringen skall ske mot 4 proc. ränta och 6 månaders förfallotid, det anser jag åter icke vara så alldeles rätt, utan skulle jag snarare hälla före, att de vexlar eller accepterade invisningar, som äro förfallna inom 3 månader, borde disconteras för 4 proc., hvaremot'de öfriga kunde disconteras efter 5 proc.
Uti 29 punkten föreslår Utsk., ”att det för Jerncontorel afsedda creditiv måtte förhöjas frän 600,000 r:dr lill 800,000 r:dr, att begagnas under enahanda villkor, som hitintills.” Såvida Utsk. finner för godt att antaga den mening, som jag anser vara den rätta, nemi. ätt låta ntläningarne pä jern gå ännu längre, än Utsk. föreslagit och under sådane omständigheter, som göra en sådan utlåning nyttig och nödvändig, så anser jag, att den ifra— salta tillökningen i credilivet är alldeles öfverflödig.
Creditivet kan lättare brukas under omständigheter, då det icke är nödigt att
Banken tillsläpper större summor i denna rörelse, hvaremot belåningen af vågfördt jern icke kan på samma sätt begagnas.
Utsk. tillstyrker i 35 punkten, ”att cassacrediliv må af Bancoslyrelsen kunna meddelas såväl hypolheksföreningar, som associationer och privatbanker, hvilka befatta sig med spanmålsbeläning, på enahanda grunder som blifvit utstakade uti 184 —190 §§ af nu gällande bancoreglem. och lill de nu bestämda maximibelopp af 300,000 r:dr för hvarje hypoteksförening och 150,000 r:dr till hvar och en association eller privatbank för spanmålsbeläning.” Härvid har jag ingenting att erinra; dock anser jag, alt dessutom casserediliver för enskilda böra medgifvas, i likhet med hvad privatbankerna göra på alla ställen, der de äga contor.
Räntan anser jag böra Den 18 December e. m. 497 böra beräknas till 5 proc., 1 proc. eller kanske något mindre inträdesafgift för rättigheten att få creditivet.
Creditivet erhålles på ett är från början af hvad qvartal som helst, och vid årets sint sker slntliqvid.
Pä Bancofullm. hör bero, om nytt crediliv sedan erhålles eller icke.
Sjelfva beloppet af den summa, som i creditiv-väg skulle fä beviljas, tror jag borde i Stockholm, Götheborg och Malmö, der conior finnas, bestämmas till 4 millioner, hvaraf icke mera än 2 millioner torde böra iuberäknas uli Bankens sedelstock, emedan erfarenheten visat, att vanligen ej mera än hälften af alla credilivers belopp är pä en gång lyfladt.
Uti 38 punkten talar Ulsk. om beräkningen af sedelstocken.
Det har från läng tid tillbaka utgjort ett problem för den oinvigde, huru man i Banken beräknar den utelöpande sedelstocken.