Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har redan en gång förut haft äran uttrycka min opinion, rör:de frågan att sätta i omlopp silfver i stället för sedlar, och jag blir vid den lanken, att det vore en stor fördel, om silfver utgjorde det allmänna myntet; men då jag besinnar den mängd smärre sedlar, sona är i omlopp, att massan af 2 och 3 r:drssedlar går till omkring 11 millioner, och att de skulle utgå utur rörelsen och ersättas af silfver, så utgör detta en betydlig silfvermassa.
Jag fruktar ej heller för några svåra följder, och tror, att det äfven kan gå fram med nuvar. fonden; men Baneostyrelsen äfvefityrar måhända nog mycket för att kunna förlita sig derpå.
Ytterligare har blifvit sagdt, att silfret går ut i allmänna rörelsen, och att det är detsamma, söm om det vore i Banken.
Detta är ganska riktigt; men med den tillgång, som finnes på pappersmynt, och i den ställning, Banken står till silfret, hvem svarar för, att ej silfret går sina färde?
Bancostyrelsen kan ej garantera, att det stadnar qvar.
Silfret har varit en begärlig vara.
Hvad åter småsedlarna angår, utgöra de utelöpande omkring 2,200,000 r:dr.
De må gerna utbytas mot silfver; men äfven dervid bör iakttagas försigtighet, så att ej jordbruket och näringarna deraf lida.
En värd talare har ordat om en madam, som skulle förlösas.
Jag har väl ej rätt kunnat fatta meningen deraf, oaktadt talaren sjelf torde hafva ansett den mycket sinrik.
Tilläfventyrs skulle
Banken kunna anses för madamen, och silfverfonden för det foster > hvarifrån hon skulle förlösas; då blefve BancoUtsk. förmodligen accoucheu - Den 6 Maj f. m. ren.
Men då vill jag erinra, att om en oförståndig accoucheur stör naturen i dess gång, kan det ej sällan blifva nödvändigt alt slutligen utföra förlossningen genom vändning; oell det är just denna operation, sorn jag velat söka åstadkomma.
Hr von Ho hen ha usen, Mich.
Det är endast i afseende på den i n punkten omtalade grundsats, sorn jag vill nämna några ord, för att å densamma fästa härvarande ledamöters af BancoUtsk:s större uppmärksamhet vid den blifvande återremissen af betänk.; ty det är icke alt begära, att BancoUtsk. skall noggrannt genomläsa allt, hvad i detta ämne talas.
Förmånen af realisationen ligger ej deruti, att silfvermynt kommer i omlopp i stället för papper eller myntrepresentativer, utan deruti, att sedelmyntet får ett bestämdt och icke föränderligt värde.
Papperet är vida beqvämligare uti den inre trafiken än silfrel, och i följd deraf för densamma förmånligare.
Positivt kan man icke heller säga, att det större silfvermyntet skulle vara en förmån; ty äfven flera iheoretici anse med mycket skäl det ofantliga capitalvärde, som ligger i ett sådant silfvermynt, vara en statslyx.
Utsk. har i afseende på realisationens bestånd ej kunnat föreslå särdeles flerg garantier, än det gjort; det häri egentliga, sorn på Utsk. ankommer, ligger i ett noga afvägande af den credit, som kommer att beviljas enskilda och corporatiooer på Banken.
Men del, sorn hufvudsakligast inverkar på realisationens bestånd, ligger utom gränsen af de åtgärder, BancoUtsk. kan föreslå, nemi.
Bakets handelsförhållanden.
Om mer eller mindre silfver i jemnförelse med dess representativ går i allmänna rörelsen, är mera likgiltigt; att hvar och en vet, hvad han äger och hvad den summa, han mottager eller skall erhålla, betyder, detta är det hufvudsakliga.
Det är detta, jag velat yttra i afseende på principen för 11 punkten.
Jag skall ej förlänga öfverläggningen rör:de denna punkt, isynnerhet som jag biträder deras åsigt, som ansett denna punkts qvarstående mindre behöfligt.
Jag vill endast ej lemna oanmärkt frågan om den constitutionella grundsats, som i denna punkt blifvit omtalad, och jag förbehåller mig att dervid få göra anmärkning, när BancoUtsk:s betänk.
]\'
:o 7 förekommer.
Didr., hade inlemnat ett så lydande anförande; Vid den 1 i:te punkten af BancoUlsk:s betänk, anhåller jag att få göra den anmärkning, att, då Bankens skyldighet vid blifvande utvexling inskränker sig till ovilkorlig inlösen med silfver af hvarje b:cosedel, som i sådant ändamål presenteras, jag anser det högst olämpligt, att Banken upphör med tillverkande och lifgifvande af sedlar å nuvar. sk:svalörer och i deras ställe forcerar silfvermynt i omlopp.
Enär 320 Den 6 Maj f. m.
Utsk. i förening härmed tillika framställt det förslag, att Banken framdeles bör upphöra med tillverkande af sedlar å mindre valörer än 5 gånger myntenheten, eller 3|- r:dr b:co, skulle deraf blifva en följd, att då de i omlopp varande 3- och 2 r:dr brcosedlarna, 2- och i r:dr riksgtssedlarna samt skrssedlarna i båda myntsorterna, som uppgå till ett sammanräknadt belopp af circa i6 millioner, till inlösen medtaga nära hela Bankens närvar, reella fond, ingen silfverfond återstod för inlösen af den öfriga i omlopp varande sedelstocken, och hvarigenom Banken således blefve satt i nödvändighet att med dryga omkostningar och uppoffringar anskaffa metallisk valuta för vexlingens oafbrulna fortgång.
Det skäl, BancoUtsk. anför, ”att ju högre den minsta sedelvalören är, destomera metalliskt mynt qvarstadnar i rörelsen, ” synes mig bero på ett misstag, emedan jag skulle tro, att derest silfret ej finnes i rörelsen, ligger det antingen qvar i Bankens hvalf, eller har det utgått till inlösen af sedlar med högre valörer, hvartill Banken i motsatt fall med kostnad fått anskaffa nödig valuta.
Härtill kommer ytterligare, att för den allmänna rörelsen och beqvämligheten af liqvider, isynnerhet i Rikets aflägsnare provinser, det onekligen blir svårt och med kostnad förknippadt att anskaffa skiljemynt i silfver.
Min fullkomliga öfvertygelse är, att, med Bankens närvarande silfverfond och det föreslagna creditivet på Hamburg, Banken är i tillfälle att uppfylla sina förbindelser, så framt proportionen emellan i till 5 ej vidhålles och ej silfver för de mindre sedelvalörerna uttvingas utan behof i allmänna rörelsen.
Jag anhåller vördsamt, att detta mitt anförande vid återremissen må få åtfölja till BancoXJtskottet, 12: t e punkten.
Ehrenborgh; Jag är fullkomligen af de Hirs mening i grundsatsen, som yttrat sig, att det vore önskligt, om Banken redan hade i omlopp allt det silfver, som utgör valuta för de mindre sedlarna.
Men förhållandet är ej sådant i vårt land; och som jag föreställt mig, att det vore lyckligt, om realisationen kunde göras så populär som möjligt, på det att den allmänhet, sorn deremot hyser ovilja, må få kärlek för densamma, hade jag önskat, att Utsk., jemte grundsatsen, gjort något mera afseende på de förhållanden, som finnas i landet, och att således silfver endast bör vara tillgängligt för dem, som hellre önska att få silfver än sedlar.
Det är i anledning af denna punkt och några andra, som jag i går tillkännagaf min fruktan, att realisationen, på detta sätt verkställd, skulle sprida oro och icke blifva så fördelaktig till sina resultater, som den annars skulle blifva.
Jag tror mig i denna åsigt icke hafva misstagit mig, då jag hört Statssecreteraren för financerna gilla den.
Jag har länge vistats i en provins, långt aflägse från hufvudstaden.
Förhållandet är ej sådant, att ett stadgande, Den 6
Maj f. m. 231 som denna punkt innehåller, skulle blifva practiskt nyttigt i landsorterna, och om jag äfven gillade den grundsats, att, om det finnes silfver i landet, man mera värderar penningen, inträffar ej detta resultat så hastigt.
Jag är öfvertygad derom, att om man iagttoge den försigtigheten att låta sedelmyntet till sina valörer qvarstå till nästa riksdag, då man under tiden kunde få erfarenhet af förhållandena, handlade man klokast.
Att den lilla summa, som skulle utgå för sktssedlarna och som ej utgör fullt en million i silfver, skulle föranleda någon choque på Banken, anser jag icke tänkbart.
Jag finner saken således fullkomligt likgiltig för Bankens soliditet; men jag tror, att allmänheten är mera belåten med alt få behålla småsedlarna.
Jag kan dessutom ej gilia den mening, som här blifvit yttrad, att kostnaden för deras tillverkning är så betydlig, som den blifvit förespeglad.
Om, såsom Utsk. föreslagit, proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken blifver 2 till 5 och Banken i låneväg begagnar denna proportion, så kan på en million inneliggande silfver, som utgör småsedlarnas belopp, utställas 2f million sedlar, och räntan på ij million, sålunda använd i låneväg, betäcker mildeligen smäsedelsfabricationskostnaden och lemnar betydligt öfverskott.
Jag kan ej fatta saken annorlunda.
Det obetydliga skälet, alt Bancopersonalen är illa använd, kan jag icke godkänna, emedan vi i alla fall nog få behålla denna personal.
Af alla dessa skäl anhåller jag, att Utsk. i sitt nya betänk, ville taga i betraktande ej allenast grundsatserna, utan äfven medlen att göra realisationen populär.
Äfven jag gillar grundsatsen, men tror, att man i practiken måste göra någon inskränkning dervid.
Likväl vill jag ej påstå, att bibehållandet af sktssedlarna längre, än Utsk. föreslagit, voro nyttigt.
Jag skulle önskat, att i bredd med dessa ett mindre silfver- eller kopparmynt komme i rörelsen, för att vinna förtroende.
Toge man sådana åtgärder, som tvingade sedelns förblifvande i rörelsen, finge skiljemyntet ej samma förtroende.
Jag anser af stor vigt, att silfret löper i den inre rörelsen; men detta beror på ett sednare betänk, af Utsk. rörtde enheten.
Om enheten blir den, som Utsk. föreslagit, skulle jag önska, att minsta valören blefve lika med enbeten, nemi. i r:dr och ej 2 r:dr, men att vi mätte antaga såsom grundsats, att alla sk:s-sedlarna måtte inom den af Utsk. föreslagna tid försvinna.
Liljencrantz uppläste följande:
Vördsamt vågar jag yttra den mening, att BancoUtsk. uti 12 punkten lit, o gått tillväga med alltför stor försigtighet och på ett sätt, som icke uppfyller de fördelar, jag väntar mig af realisationen i afseende på folkets belåtenhet.
Jag tror, att en af realisationens stora fördelar vore det inflytande, densamma komme att utöfva på folkets omtanka 222 D e ii 6 Maj f. m. och hushullningsanda, och jag tror deraf följa, såsom pligt, vidtagandet af åtgärder, som hafva till påföljd silfvermyntets hastiga kringspridande bland massan af folket.
Jag hög-* aktar den ärlighet och oväld, som utmärker BancoTJtskrs betänk, i allmänhet; men jag tror, att uti ifrågavarande fall Utsk., med förbigående af egen, bättre öfvertygelse oell med förbiseende af hvad folkets sanna väl krafvel", för mycket tagit i beräkning de s. k. farhågorna, som, ofta nog, icke beteckna annat än egennytta eller verklig enfald och således skadeslöst kunnat lemnäs åsido.
Hafva vi med realisationen icke något högre syfte, än att vid sidan af herr-, liga löften och förhoppningar, lemnade åt folket, framkalla sådana hinder, som i verkligheten tillintetgöra de utlofvade fördelarna, då är realisationen nära nog ett bedrägeri; men hafva vi för afsigt, att de med realisationen åsyftade fördelar i verkligheten skola ernås, — att således ärligt mynt må blifva folkets dagliga bytesmedel, måste sådana åtgärder vidtagas, som befordra detta önskvärda ändamål.
Jag känner icke något annat medel till detta ändamåls ernående, än afskalfandet af alla smärre sedelvalörer, emedan dessa, då de finnas, naturligtvis göra silfvermyntet obehöfligt, enär de just uppfylla samma ändamål, som med silfvermynt åsyftas.
Här är icke fråga att lenina folket en betydelselös rättighet; här bör fastmer vara fråga att tillskynda detsamma de fördelar, som genom det ärliga myntets vandring man och man emellan beredes; och jag kan således icke underlåta att på det lifligaste uppmana såväl det Högh Ståndet som BancoUtsk. att behjerta folkets rätt-, mätiga anspråk i detta afseende.
Lyckas man nu att till en början utverka en fri småsedelsfabrication ti|! i835 års utgång, då skall deraf möjligen följa, att man vid näst inträffande riksmöte förmår bereda småsedelsvalörerua en evig bana, hvaraf följden åter blefve, att folket aldrig direct bomme att tillgodonjuta realisationens fördelar.
För mig synes det oförklarligt, att bland den mängd inbillade vådor, man förstått framkalla, den verkliga våda, sorn ligger deruti, att hela landets capitalförmögenhet finnes hopstapplad på en punkt, obetryggadt mot faror af mångahanda palurer, icke kunnat bana sig väg till folkets och dess representanters uppmärksamhet.
Silfvermyntet, hopadt i Banken, synes mig således icke befinna sig i sitt naturliga tillhåll; detta tillhåll bör vara folkets fickor, pch dit måste det ledas, om de med realisationen åsyftade fördelar i verkligheten skola ernås.
På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, vågar jag vördsamt föreslå: 1:0 att inga nya sedlar å 8 sk. vidare må tillverkas efter det ögonblick, då utvexlingen vidtager; 2:0 att tillverkningen af 12 och 16 sk:s-sedlar må med detta år upphöra, samt att af ingendera småsedelsvalören under året må tillverkas mera, än förut brukligt varit; Den 6
Maj f. m. 223 3:o att bestämda tidpunkter måtte utsättas för ofvannämnde småsedlars emottagande i uppbörd såväl som för deras in lösbarhet å Bankens sida.
Skulle utvexlingen icke komma att äga rum d. i Juli, förändrar jag mitt ofvanstående; yttrande i hvad som rörer 12- och i6-sk:ssedlarna.
Till stöd för den opinion, jag nu uttryckt, anhåller jag få åberopa Gr. v. Scheverius yttrande i samma ämne, innefaltadt uti en not till N:o i36, pag. s.66 af samlingen af bancostadgar.
Då vid ett yttrande af Gr. Fredr.
Bog. v.
Schwerin otvunget fästas begreppet af sanning, oegennytta och oväld, hoppas jag, det Högh Ståndet åt detsamma täckes lemna odeiad uppmärksamhet.
Emot Ufskts under lit. b i samma punkt lemnade yttrande får jag göra den anmärkning, att då minsta sedelvalören i i>:co-r:drssed!ar nu utgör 2 r:dr b:co, det synes mig alldeles öfverflödigt att i något fall minska detta belopp.
Den vigtiga princip, som fordras, att banker icke böra utgifva alltför små noter, svenes mig lika litet böra förbises som hvarje annan; och jag skulle anse för alldeles olämpligt, att detta förbiseende sträckte sig ända derhän, att till och med fälla noterna under brcosedlatnas nuvar. minsta belopp i r:dr. Gr. Liljencrantz tilläde derefter muntligen:
Man har sagt, att det vore beqvämt för resande, om småsedlarna bibehölles; men folket reser ganska litet, och de, som resa, kunna gerna medföra en påse silfvermynt.
I alla fall, om man jemnför skiljemyntets och småsedlarnas cubikinnehåll, tror jag, alt det sednare blir större.
Stjernstedt, Jac. Theod., uppläste följande:
Då Utsk. insett och medgifvit, att Banken bör upphöra med utgifvande af sedlar å mindre valörer än 5 gånger den blifvande myntenheten, hade jag hoppats och väntat i följd af den berömliga conseqvens, som i öfrigt genomgår hela Utsk:s betänk., att Utsk. äfven i detta fall skulle hafva föreslagit Utvägar, som hastigare och säkrare ledde till det erkändt riktiga målet.
Jag befarar, att, om under loppet af innevar. och nästa år sedlar å skillingtal fortfarande få tillverkas och utgifvas, det lätteligen kan inträffa, att vid nästa Ständers sammanträde en mängd af dessa sedlar ännu kunna bibehålla sig i rörelsen, och erfarenheten har mer än en gång lärt, alt om det, som i princip erkännes för riktigt, men som ej lyckas att genast göra sig gällande, oftast får ännu svårare att sedermera göra det.
TJtsk:s skäl, att det i allmänhet anser, del silfver utvexlingen vid dess början bör åtföljas af så få yttre förändringar som möjligt, anser jag, tillämpadt på detta fall, af ganska ringa vigt; att man genast vid utvexlingens början skulle upphöra att erhålla skisscdlar anser jag för intet begrepp böra vara förvillande och för intet förhållande oro - 224 Den 6 Maj f. m. ande.
Detta Utskts skäl skulle, som mig synes, snarare kunna tillämpas vid de af TJtsk. i betänk.
N:o 7 föreslagna nya underafdelningar af den blifvande enheten, ett förslag, hvars förtjenst och nytta jag fullkomligen erkänner, ehuru jag deruti endast ser en lättnad i räkenskapsbesväret, då jag deremot i aflysandet af sedlar på alltför små valörer ser ett mägtigt förkofringsmedel och ett af de kraftigaste betrygganden för allmän säkerhet och rätt.
Jag vågar således föreslå, att frän den dag, utvexlingen tager sin början, inga sedlar å skillingtal vidare få utgifvas, och efter i835 års slut inga mindre sedelvalörer, än som motsvara åtminstone 2 gånger den blifvande myntenheten.
Om UtsL, hvilket jag högeligen skulle beklaga, icke skulle vilja begifva sig till denna modification, hoppas jag dock, att TJtsk. måtte tillstyrka upphörandet af de minsta af våra skzssedlar, eller 8 och 12 sk., på det allmänheten måtte, om ock i ett ringa bråk, erhålla en måttstock på den gångbara enheten och med detsamma på alla värden.
Äfven den I2:te punkten, med båda sina bokstäfver, anhåller jag måtte utgå ur betänk.
I hufvudsaken har jag redan yttrat mig; jag vill blott i anledning af en och annan talares förmodan, alt
Baneostyrelsen borde inskränka utgifningen af småsedlar i samma mån skiljemyntet utgår, erinra, att det är öfverflödigt.
Bancostyrelsen behöfver ej mera, än tillse, alt småsedlar icke fattas för dem, som vilja tillvexla sig sådana.
Vanligen äro reqvisitionerna så betydliga, att både
Bankens pappersbruk och betjening hafva möda att tillfredsställa dem.
Då jag nu bar ordet, anhåller jag att få börja med att hembära Utsk. min gärd af tacksamhet för det nit och den skicklighet, hvarmed detta betänk, blifvit författadt.
Erkännande riktigheten af de flesta grundsatser, utber jag mig, i afseende på den förevar, punkten, att få fästa Utsk:s uppmärksamhet på skillnaden emellan hvad som är theoretiskt rätt och hvad som kan vara practiskt nyttigt.
Om vi i Sverige ej förut hade en mängd små sktssedlar, om smått skiljemynt förut vore det gångbara myntet, skulle jag vara långt ifrån att tillstyrka, att man genom utgifvandet af småsedlar skulle draga ur rörelsen ett omloppsmedel, som vore kändt och allmänt nyttigt, ålen då nu förhållandet är tvärtom; då man i 4° år vant sig vid den beqvämligheten att hafva sk:ssedlar för sina smärre utgifter; då dessa äro lättare att transportera än skiljemyntet; då vårt land utgöres af en lång sträcka med svåra communicationsmedel; så tror jag ej, att man bör bedöma vårt land efter hvad som brukas i andra länder.
Man bör hafva afseende å vårt nuvar. tillstånd.
Då det är fråga om en realisation, om en förändring, som visserligen ännu har åtskilliga motståndare, anser jag, att man Den 6 Maj f. m. 225 ej bör söka skaka menighetens sinnen genom ändring af vanor, som äro oskyldiga, om ock icke principenliga; derföre tror jag, att man bör behålla dessa smärre sedlar för att se, om allmänheten begär dem, eller om det låter sig göra att efter hand indraga dem.
Det är naturligt, att skiljemyntet bör vara tillgängligt i Banken likaväl som småsedlarna; skiljemyntet bör alltid finnas jemte småsedlarna, så att man ser, att ett sådant mynt existerar, och finner, att man kan få det, när man önskar.
Man har då uppfyllt allmänhetens önskan; men att tvinga den att taga, hvad den ej vill hafva, tycker jag vara orätt, om också tillverkningen af småsedlarna skulle förorsaka Banken någon kostnad.
Det är en uppoffring, som det tyckes mig, att en Statsbank är skyldig det allmänna, då man ej kan undgå erkänna, att det lilla skiljemyntet kostar så obetydligt och att det är en statslyx.
B.ealisationens lnifvudändamål måtte vara att gifva sedlarna ett bestämdt värde.
Detta värde får sktssedeln, likaväl som den större, derigenom, att silfver kan utbekommas, när man det åstundar.
Man har ej beröfvat allmänheten några af de förmåner, den väntar sig; man har ej stört någon af dess beqvämligheter och vanor.
Jag tror, att det är en skyldig aktning för allmänheten och en skyldig varsamhet vid en förändring, att gå långsamt och försigtigt tillväga.
Man har sagt, att man skulle kunna afhjelpa bristen på småsedlar genom assignationer städerna emellan.
För min del tillstår jag, det jag anser, att ju mindre sådana enskilda assignationer finnas, desto bättre är det; och jag tror ej, att allmänheten skall vara bättre betjent med ett sådant utbyte af småsedlar emot okända assignationer.
Följaktligen tror jag, att
Utskrs förslag i den punkten kunde uteslutas och att åt nästa Ständer kunde öfverlemnas att, efter den erfarenhet man vunnit om realisationens framgång och om skiljemyntets större eller mindre begärlighet, besluta, om detta skall indragas och när det skall ske.
Ilr von Troil; Man har här hört ganska skiljaktiga satser.
En talare har sagt, att utgifvandet af de små sedlarna skulle vara vådligt för Banken; en annan har trott, att upphörandet af deras utgifvande vore theoretiskt riktigt, men praetiskt oriktigt.
Jag lemnar derhän, hvad theorien säger; men jag tror ej, att man kan lemna utan afseende de satser, som äro erkända af de practiska männen.
Det är allmänt erkändt, att ett fast myntsystem icke kan äga bestånd, om ej ett metalliskt mynt finnes circulerande.
Förhållandet är ej, att det så alltid varit i de länder, som erkänt dessa satser.
De hafva haft smärre sedlar, men känt olägenheterna deraf och afskalfat dem.
Den, som vill närmare öfvertyga sig derom, ber jag fästa uppmärksamheten på England, der nyligen en ledamot af Öfverhuset föreslog, alt banknoter af 6 H. a Den 6 M a j f. m. mindre valör skulle utgifvas, oell der delta förlag mötte allmänt motstånd; men jag medger, hvad den siste talaren yttrat, att man ej bör oförändradt tillämpa de satser, som äro gällande i andra länder.
SA har äfven Utsk. gjort.
När den minsta sedeln i Frankrike är på 5oo Francs, har Utsk. föreslagit den här till 2 r:dr, svarande ungefär emot 3 francs.
I England äro de minsta banknoterna på 5 £ Sterb Således synes förhållandet vara iakttaget.
Att, som den siste talaren föreslagit, lemna till bedömande genom erfarenheten, om allmänheten hellre vill hafva skiljemynt eller småsedlar, Sr öfverflödigt; ty roan kan veta förut, att så länge småsedlarna erhållas, bibehålla de sig; det vore att indirect afslå förslaget.
Att silfvermynlet skulle vara en statslyx, är en sak, som jag mäste bestrida.
Lyx måtte betyda någonting, som är praktfullt, som är onödigt; jag tror deremot, att svårligen någon utgift kan användas till nyttigare föremål än denna.
Jag kan således ej medgifva, hvad Gr.
Horn yrkat, att den minsta sedeln skulle vara lika stor med myntenheten; den kommer då ej i allmänna rörelsen, och detta är likväl nödvändigt, ty annars lär folket sig ej, att det metalliska myntet är det rätta.
Att vid öfvergången man bör gå varsamt till väga, del tror jag.
Jag kan således ej tillstyrka, hvad Gr.
Jag skulle tro, att man kunde så modifiera beslutet, att man nästa år gjorde början med att icke utgifva 8-och 12 sk:ssed!ar, ett år derefter upphörde att utgifva 16 sk:r o. s. v. Då vore all varsamhet iakttagen.
Jag vill närmare utveckla, hvad jag förut nämnde rörzde det större myntets gångbarhet.
Jag nämnde, att det af flera var ansedt som en statslyx, emedan ett högst betydligt välde ligger uti ett lands rörelse, då det ensamt består i silfver.
I England och Frankrike måste man besinna, att det är privatbanker, sorni dessa länder ensamt utgifva sedlar.
En controll mot deni är nödvändig.
I Frankrike är minsta sedelvalören 5oo francs, i England 5 £ Sterb Förhållandet är helt olika, der banken är en statsbank och der hvar och en vet, hurudan dess ställning är.
När Engelska s. k. statsbanken, som dock är en privatbank, fått tillstånd att utgifva mindre sedelvalörer, har det varit för att bispringa den i sin förlägenhet att utvexla specie, hvaraf ett mindre behof uppstått, då den kunnat utgifva sedlar på mindre valörer.
Det olika förhållandet, som en skyldig försigtighet bjuder iakttaga med en privatbank, hvars tillstånd alltid är mer eller mindre hemlighetsfullt, ingriper således ej i principen af saken.
Om sedeln har full säkerhet att kunna utbytas mot silfver, behåller man den i rörelsen, och detta är en förmån vid hastiga påkänningar, vållade af en tillfällig handelsconjunctur.
Den G Maj f. m. Gr. Cronhjelm, Otto Au g:
Jag tillhör dem, som önska, att den tid måtte komma, då silfver ersätter våra småsedlar.
Jag tror, att det af flera skäl är nyttigt.
Jag tror vidare, att i practiskt afseende det är nyttigt, då banken är belägen på en icke befästad gränsort, att silfret ligger i folkets fickor hellre än i Banken; men jag anser lika med Utsk., att man bör gå varsamt till väga.
Om jag antager, att man skulle följa den satsen att genast aflysa sedlarna, så skulle det leda till mycket men för folket.