Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke neka, att, åtminstone i den 6 II. 55 434 Den 9 Maj f. m. ort der jag bor, eller i Calmar län, som är mera sädesrik, vi med nöje skulle betala några tunnor spanmål, för att slippa underhålla hästen; men jag hemställer, om det vore klokt beräknndt, att icke äga något cavalleri ända från Stockholm till Skåne, att ställa den bördigaste delen af Sverige blottad på det vapen, som hastigast kan flyttas från den ena orten till en annan, i händelse af ett fiendtligt infall, och det på en tid, då man vill, eller åtminstone många vilja, indraga den stora flottan och sålunda blottställa hela kusten af Östergöthlands och Calmar län.
Det har ej kunnat undgå min uppmärksamhet, att Utsk. haft för afsigt med sitt utlåt., att, om jag så får säga, ställa till rätta den sinnesstämning af missbelåtenhet, som onekligen finnes i landet.
Utsk. har, efter mitt förmenande, föreställt sig, att delta skulle ske genom lindring i skattebördorna.
Jag respecterar denna afsigt, men fruktar , att Utsk. dervid begått en missräkning.
Utsk. har nemi. afsett att lindra en class medborgare, under det Utskts betänk, onekligen måste framkalla missnöje och missbelåtenhet hos andra classer.
I första rummet måste detta inträffa hos krigsbefälet, hvilket genom de nu föreslagna indragningarna, derest de blefvo bifallna, naturligtvis skulle, till en stor del, svikas i sina förhoppningar om befordran, hvarigenom, om än modet i nödens stund icke skulle fällas, dock lusten och hågen att arbeta i betydlig mån måste blifva nedsatta.
Dernäst har Utsk. onekligen, då det varit mildt emot rustoch rotehållare, velat ådraga öfriga medborgare en ökad afgift; ty i samma mån skatterne nedsattes för de förra, skulle, under antagande af skatternas behöflighet för vårt försvar, de falla så mycket tyngre på de medborgare, som icke äro innehafvare af rusthåll eller roterts-skyldiga hemman.
Att deraf hos dem skulle uppkomma förtrytelse och knot vid en följande riksdag, förefaller mig klart.
Jag frågar, hvad vinsten skulle blifva af dessa indragningar.
Jag vill icke, lika med en talare i ett föregående plenum, på runstycket uträkna hvad det skulle göra på hvarje medborgare, isynnerhet som icke alla medlemmar af vårt samhälle kunna deltaga i skattebördorna, utan sjelfve behöfva understöd; men jag tillåter mig att göra en beräkning öfver indragningarnas inflytande på bevillningen.
Fastighetsvärdet i Sverige uppgår till ungefär 400'000>000 r:dr b:co.
Jag skulle tro, att minst 10, om icke ao år, skulle åtgå, innan man genom dessa indragningar kunde vinna en besparing af circa 200,000 r.‘dr.
Det gjorde ^ per mille.
När man nu tager i betraktande, att allmogens hemman, hvilkas fördel man egentligen synes afse, äro i allmänhet värderade till 4ooo r:dr, och att de fleste af vår besuttna allmoge besitta ■Jtdels hemman, hvaraf värdet utgör 1000 r:dr, så skulle för dem en lindring af 24 sk. b:co uppkomma.
Jag hemställer, om detta vore någon betydande vinst.
Jag tror icke ens, Den g
Maj f. m. 435 att de skulle märk a denna nedsättning på sina debetsedlar, derföre icke sagdt att ej hvarje nedsättning är välkommen; men då den skulle ske med åsidosättande af det kanske vigtigaste ändamålet för ett folk med upplysning, synes mig denna nedsättning alltför lumpen, för alt tagas i betraktande, jemförelsevis med de förändringar och stora vådor för fäderneslandet, som skulle vara villkoret för nedsältningen.
Jag tillåter mig att bär förklara samma öfvertygelse, som jag redan vid sista riksdagen uttryckte, att det icke är skattebördorna, som föranledt det missnöje, som uppenbarat sig.
Jag tror, att det är förorsakadt af osäkerheten och det vacklande i våra ekonomiska lagstadganden , bristande rörelse och afsättning, långsambeten i våra rättegångsformer, trögheten och sölet i lagsökningsåtgärderna o. s. v. Om R.
St. kunna undanrödja dessa anledntr till missnöje, så tror jag icke, att de behöfva göra några betydliga nedsättningar i våra skatter.
Slutligen kan jag icke annat än djupt beklaga våra riksdagsformer, som vålla, att detta ämne, hvilket icke rätt torde kunna bedömmas af mer än ett Stånd, skall särskildt behandlas af de 4 RiksSttn, så att de 3 öfriga Stånden sakna tillfälle att discutera ämnet med män, som förstå saken.
Jag skulle tro, att om de varit i tillfälle att afhöra de sakrika yttranden, som här blifvit fällda, skulle sådant hafva undanröjt anspråken på nedsättning af denna för Rikets sjelfbestånd samt hvarje dess innebyggares trefnad och säkerhet så vigtiga hufvudtitel; men då formerna äro sådana, så fäster jag mig vid den förhoppning, att de herrar af R. o. Ad., som mottagit vårt förtroende alt vara StatsUtskts ledamöter, skola försöka att för TJtskrs öfriga ledamöter förklara och utreda de här med sakkännedom afgifna anföranden, och derigenom förmå dem alt instämma i ett annat utlåt, än det nu förevarande.
Jag hoppas på en sådan förändring, då målet återkommer, och yrkar, lika med föregående talare, återremiss af detta betänkande.
En värd talare yttrade, för en stund sedan, den önskan, att någon, som hade sig bekant förhållandet med de enskilda läroanstalterna för linie-officerare, måtte yttra sig derom.
Jag anser mig derföre skyldig att göra det, så myckel hellre, sorn jag under 4 Års tid varit anställd vid en sådan läroanstalt, och jag dessutom belt och hållet instämmer i StatsUtskts önskan, att behofvet af dylika läroanstalter måtte försvinna. för att afgifva ett total-omdöme öfver dem, måste jag säga, att jag anser dem såsom ett godt nödfallsmedel, men ingenting annat; godt derföre, att för största delen af dem, hvilka önska att såsom officerare inträda i armeen, icke något annat tillfälle gifves att vinna de kunskaper, som numera fordras för befordran lill officerare.
Jag tror också, att de temmeligen väl motsvarat deras be - 436 D c n 9 Maj f. m. stymmelse — åtminstone liar det varit samtlige lärarnes bemödande — men att de ej kunna vara annat än ett nödfallsmedel, anser jag mig, under fullkomligt erkännande af de förtjeustfulla bemödanden som utmarka dessa läroanstalters nuvar. föreståndare, våga påstå.
Det första skälet dertill är, att undervisningen endast kan vara theoretisk och icke praktisk, hvilket vid en läroanstalt för officerare måste vara ett stort fel.
Detta beror icke ensamt af inrättningarnas nuvar. beskaffenhet, utan är ett fel, som måste vidlåda dem, derföre att kostnaderna för praktiska öfningar skulle vara alltför stora för att bestridas af de medel, som utgöra elevernes årsafgifter.
Ett annat fel tror jag ligger deruti, alt då eleverne icke ovillkorligen måste undergå studentexamen, utan i stället kunna taga en s. k. humanistisk examen vid läroverket; så blir i allmänhet den humanistiska bildningen icke god.
Vid alla dessa iäro-anslalter finnes en s. k. förberedande class inrättad, der humaniora uteslutande föreläsas; men då tillgångarna icke tillåta att der anställa ett stort antal lärare, utan en och samma lärare, vanligen högst 2:ne, föreläsa alla ämnen, och hvar och en har ett ämne, vid hvilket han företrädesvis fäster sig ; så blir vanliga förhållandet vid sådana läroanstalter, att eleverne blifva skicklige i ett af de till humanistiska bildningen hörande ämnen, men temmeligen svage i de öfriga.
Särdeles är detta gällande, hvad språken angår; ty få äro de, som hafva den kärlek för språken, att de göra språkläsningen till sin hufvudsak, och deri få eleverne aldrig tillräcklig bildning.
Jag anser denna olägenhet nästan vara den största, och så mycket större, som den ger vårdslösa föräldrar anledn. att i sista stund försumma sina barns uppfostran.
Det händer ganska ofta, att lill läroanstalter för linie-officerare här i Stockholm komma ynglingar, som sakna nästan all bildning.
Föräldrarne fordra dock, att de på 2.'ne år skola vara fullt bildade till officerare, och det går visserligen, men deras bildning blir ungefär sådan som bevärts-ynglingens efter 12 dygns öfning.
En annan betydlig olägenhet är kostnaden för eleverna.
De måste ej allenast till läroanstalten betala en afgift, som jag icke tror vara för hög, nemi. 100 r:dr b:co för hela tiden , ehvad de begagna undervisningen under längre eller kortare tid, utan de måste till större delen vistas långt från sin hembygd och sina regrten, såsom t. ex. här i Stockholm årligen blifvit undervisade flere ynglingar från Westerbottens Fältjagare-reg:to, hvarigenom naturligtvis betydlig kostnad för dem förorsakas.
Af läroanstaltens föreståndare har väl den åtgärd varit vidtagen, att de mindre bemedlade fått undervisning gratis; men detta är en särskild omständighet, som icke ligger i dessa läroverks beskaffenhet.
Ännu en olägenhet torde jag få nämna, nemi. den, att undervisningen vid de särskilda läroanstalterna icke är lika vidsträckt, och att således i olika orter af Den 9 Maj f. ra. 437 Riket olika fordringar göras på dem, som skola blifva officerare, oaktadt K. M:s circulär-bref af d. 24 Jan. i8>5 bestämmer hvad en underofficerare ovillkorligen skall kunna, innan han befordras till officerare.
De som , utan föregående undervisning vid ifrågavar. läroanstalter, anmäla sig att af district-commissionerna examineras, kunna vanligen icke, och man bar icke rätt att fordra mer, än ofvannämnda K. circulär föreskrifver; men de, som begagnat dessa undervisningsverk, få alltid ett litet plus af kunskaper; åtminstone har jag för min del sökt gifva dem ett sådant, emedan jag är öfvertygad, att man icke kan allt hvad man läst, och att således den, som icke läst mer än han ovillkorligen skall kunna, icke kan detta rätt, ty blott den vidsträckta läsningen utbildar omdömet, som är det hufvudsakliga, då deremot sjelfva utanlexan än en bisak.
Dessutom och då sjelfva militär-läroanstalterna hafva dels en eller 2, dels 4> 5 ä 6 lärare; så uppkommer der samma förhållande, som i den förberedande afdelningen, alt der endast 1 eller 2 lärare undervisa, fästa de sig företrädesvis vid ett eller två ämnen, och undervisningen i de öfriga blir visserligen icke alldeles försummad, men ändå mindre god, än den borde vara.
På dessa grunder skulle jag, lika med StatsUtsk., högligen önska, att en sådan organisation af våra allmänna militär-läroanstalter kunde ske, alt de enskilda inrättningarna, hvilka aldrig kunna blifva fullkomligt ändamålsenliga, må kunna upphöra.
Då jag i förra plenum hade äran afgifva ett yttrande öfver förevar, betänk., fästade jag mig egentligen blott vid ingressen dertill.
Jag anhåller derföre vördsamt, att nu i korthet få yttra några ord emot vissa punkter af detta betänk., öfver hvilka jag anser mig böra afgifva några anmärkn:r till StatsUtsk:s begrundande.
Jag fäster mig dervid först vid den punkt, sorn angår anslag till pensioner för Generalitetet.
Utsk. har i denna punkt, likasom i hela betänk.
, yttrat den grundsats, att det anser de begärda anslagen visserligen beböfliga, och alt detta är nödigt för att dermed gifva åtminstone en måttlig bergning åt förtjenta krigare på deras ålderdom; men likasom alla de vackra grundsatser, som finnas i delta betänk., der sakna tillämpning, så inträffar äfven ett sådant förhållande med denna, alt motsatsen deraf til Isty lkes.
Såsom skäl för sitt afstyrknnde anför Utsk. egentligen, att Utsk. anser Rikets geographiska läge fordra en annan indelning af General-befälhafvare-districtena, alt dessa dislricter böra minskas till 5, och att, genom den behållning, som derigenom uppkommer, jemte nedsättning af General-befälhafvarnes löner vid inträffande afgång, medel skulle vinnas till 3:ne nya pensionsrum för Generalitetet.
Jag tager mig friheten fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet derpå, att del minskat General - 438 Den g
Maj f. m. beful lia fvare-districtena till antal, men vidgat dem till utsträckning.
Jag anser, att derigenom större kostnad skulle uppkomma, än den besparing Utsk. sökt åstadkomma.
Vi känna ganska väl regrtenas geographiska läge, och veta att indelta armeen är så kringspridd, att hvarje reg:te intager en stor rymd.
Jag vill t. ex. blott anföra förhållandet med de regtten, som ligga inom det districtet, hvartill Westergöthland hörer, och dessa äro bland dem, som uro mest concentrerade i Riket.
Der ligga tillsammans 5 reg:ter och en bataljon.
Det är General-befälhafvarnes skyldighet, icke allenast att ininissivera skrifvelser till K.
M. och deröfver afgifva und. utlåt:n, utan deras skyldighet är förnämligast att under mötestiderna inspectera och mönstra reg:ter och corpser på deras mötesplatser.
Äfven i den ort, Westergöthland, der reg:tena ligga mer än vanligt concentrerade, inträffar icke sällan, att det ej är möjligt för General-befälhafvaren att hinna till alla stationerna under den vanliga mötestiden.
Man har derföre nödgats göra uppskof emellan mötestiderna, hvilket icke länder till reg:tenas bästa.
Om nu ytterligare dessa General-befälhafvare-districter skulle utsträckas, fruktar jag, att denna inspection och den mönstring, som enl. författningarna bör ske under mötena, skulle blifva alldeles omöjlig.
— Jag anhåller, att Utsk. måtte fästa uppmärsamhet på denna omständighet.
Vidare anser jag mig böra göra några anmärkntr i afseende på den punkt, som rörer afstyrkande af löneanslag för indelta arraeens lägre befäl. K.
M. har vid denna riksdag för andra gången begärt ett anslag till löneförhöjning för lägre befälet af indelta armeen, så att reg:ts-qvartermästare, andre capitaine!’, lieutenanter och under-lieutenanter skulle få en billig tillökning i sina löner, i öfverensstämmelse med K. brefvet den 2 Jan. i8 53.
Vi känna ganska väl, att hvad Konung Cail XI egentligen bestod åt 2, nu på 3 personer fördelas.
Jag menar, att sedan beväringen organiserades år 1812 och regttena organiserades på 3 bataljoner, skall det nya befälet lefva af hvad som egentligen var afsedt för 2 bataljoners befäl, med det obetydliga anslag, som R.
St. beviljat till lönefyllnad.
Likväl för att på något sätt gifva en billig ersättning åt officerarne af de grader jag nämnt, bar Utsk. framställt, att indragning i armeens befäl kunde ske samt dervid föreslagit 3:dje majorens indragning vid hvarje reg:te.
Hvad lönerna angår, får jag fästa Utskts uppmärksamhet derpå, att de äro ganska ringa och i alla afseende» behöfva någon förhöjning.
Reg:ts-qvarlermästaren har i behållning, sedan sådana afdrag skett, som tillhöra hans ordin.-afgifter, icke mer än 5o6 r:dr.
För denna summa skall han hålla häst och vara närvar, vid alla möten, utom det att han såsom adjutant skall tjenstgöra hela året om hos regtts-chefen, om denne så fordrar.
Hans ordin afdrag till aeeordsränta, till arme'ens pensions-cassa samt till bevillning
Den 9 Maj f. m. 439 utgöra icke mindre än ig4 r:dr b:co.
Dylika afdrag finnas för hvar och en af de lägre graderna af regttet.
Jag vill nu icke upptaga R. o. Ad:s tid med att uppgifva alla dessa förhållanden, utan blott nämna till hvad belopp lönerna uppgå.
Andre capitainen har i behållning icke mer än 355 rtdr, förste Iieutenanten 278, andre lieutenanten 22g och underlieutenanten 16g r:dr.
Likväl få dessa officerare ytterligare vidkännas flera afdrag för de afgifter, som vanligen erläggas vid reg:tena.
Hvad åter beträffar, att indragntr skulle vara nödvändiga för att vinna medel till de önskade löneförhöjningarna, så anser jag några sådana, som för närvar, skulle ske, icke vara möjliga.
Jag vill blott citera förhållandet vid det reg:te, jag har nåden commendera.
Det utgör blott med 3 classen beväring 2848 man; om nu dessa 3 classen skulle uppbådas och träda under vapen, kan regrtet icke organiseras på mindre än 4 bataljoner, och hvarje bataljon blefve då 700 man stark.
Kommer ytterligare den 4;dé classen att utgå, mäste regttet indelas på 5 bataljoner.
Jag frågar då, om det är möjligt att minska befälet, hvilket knappast är tillräckligt för en dass beväring.
Genom en sådan minskning skulle icke befäl för 3:ne bataljoner återstå , och nödvändigt brist uppstå, så snart 2:ne classen beväring utgingo; och förhållandet blefve ännu värre, om 3 eller 4 classen uppbådades.
Hvad för öfrigt angår det befäl Ulsk. anser kunna minskas, har jag derom en alldeles motsatt öfvertygelse.
Jag vet ganska väl och har uti en tryckt tabell sett, att man påräknar underofficerarne alt ersätta och suppleera officerarne.
Våra underofficerare äro icke numera detsamma som för 3o a 4° år sedan.
Man har större fordringar på dem, men har dock till bety<11 ig grad minskat deras inkomster.
Det är svårt att vid regttena få skickliga underofficerare; och ofta måste man åtnöja sig med dem, som icke hafva stort företräde framför soldaten, hvarken i allmän bildning eller skicklighet i yrket.
Jag anser således, att det ringa befäl vi äga är högst behöflig t, och då man derjemte betänker, att afdrag måste ske för i eg:tets jägare och de officerare , som äro anställde i stabs-ljenslgöring eller bortcommenderade från regrtet; så finner man det nuvar. befälet i högsta grad inskränkt i förhållande till hvad som fordras.
Jag kan således icke annat än dela den öfvertygelse, att StatsUtsk., vid närmare eftersinnande och bättre betänkande af ämnet, skall frångå sitt nu förevar, utlåt, och tillstyrka de anslag K. M. begärt.
Jag vill äfven yttra några ord om den i StatsUtskts utlåt. uttryckta tanke, att reg:tena skulle kunna sammanslås.
Reg:tena äro redan så stora, att hvart och ett med dertill hörande beväring nödvändigt måste utgöra brigad , och det är just nödvändigheten deraf, sorn inom armeen bibehåller regtts-indelningens ide'e.
Eljest vore en annan organisation kanske ändamålsenligare; då hvarje reg:te mäste ut i fält på 4 Den 9 Maj f. m. a 5 bataljoner, så utgör det en brigad, och är att i krig såsom sådan anses.
Utskrs afslag på det äskade anslaget till större öfningsläger, får jag äfven nämna , att Utsk. här, såsom vid alla andra punkter, erkänner ide'en vara riktig, men i utförandet glömmer bort den.
Jag vågar fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet på hvad man i den delen tänkte och yttrade under den förra s. k. frihetstiden, och får derföre taga mig friheten att uppläsa ett K. bref till Krigs-coII:m af den 12 Nov. 1766, hvilket är grundadt på Ständernes framställningar om denna angelägenhet.
Detta K. bref lyder sålunda: ”Hos K.M. bar i nåd. öfvervägande kommit, huru otill”räckliga de vanliga reg:ts- och compagni-möten för de in”delta regttena, samt exercis-månaderna för de värfvade, äro, ”att formera en rörlig armee, emedan då ett reg:te exer”cerar allena, kunna icke de rörelser ske och den öfning ”inhemtas, som i fält förekommer, enär en armee är samlad. ”Infanteri, cavallen och artilleri, samt lätta trupper agera ”då tillsammans, medverka till ett gemensamt ändamål och ”biträda hvarandra, hvarvid åtskilligt förekommer, som icke "”kan ulöfvas annorlunda än i större corps, sammansatt af ”flera olika vapen.
Så väl Konung Carl XI, som flera ut”rikes makter hafva ock ledan gifvit eflerdömen och bevis, ”huru en annee, genom (lera reg:ters sammandragande och ”öfning i fredstid, kan beredas att göra nytta i krig.
Så väl i ”anseende till dessa skäl, som R.
St:s SecretaUtskrs und. tillstyrkande, har K. M. i nåd. funnit nödvändigt och nyttigt, ”att vissa campements-platser blifva utsedda, der flera regrter, ”bestående af infanteri, cavallen och artilleri , kunna församlas och några veckor öfva sig i de stycken, som under ”krig isynnerhet förekomma och i en större corps endast ”kunna verkställas, hvarigenom soldaten kunde blifva van ”vid den ordning under marsch och läger, samt den hushållning och skötsel både för sig och hästar, som i fält bör ”iakttagas, kärlek och förtroende stadgas reg:ter och corp”ser emellan, samt en nyttig täflan uppväckas.
I den mån ”tillgångarna medgifva, skall således en del af armeen hvarje ■”år på förenämnda sätt sammandragas, till dess den hel och ”hållen häraf blifvit delaktig, då åter på första campemelits"platsen början göres; och kommer till dessa läger sådana ”stiillen i nåd. att bestämmas, der K.
M. finnér att de nar”mast belägna reg:ter kunna med beqvämlighet sammanstöta, utan att kostnaden blir för dryg eller marscherna ”för länga.”
Utom det att detta K. bref bevisar nödvändigheten af större läger, har det äfven genom särskilda föregtde skiifvelser blifvit stadgadt, alt den öfriga delen af arme'ens befäl borde inställa sig vid sådana större öfningsläger, och dervid ej alle - Den 9 M a j f. m. 44,' allenast erhålla skjutsersättning, utan ock tractamentc på stället; och får jag i sådant afseende uppläsa följande utdr. af K. brefven till Krigs-colhm af den 11 Febr. 1735 och den 12 Juli 1756, hvaraf det förra lyder sålunda: ”K. M. vill, i anledn. af R.
St:s und. hemställan , vid ”skeende större camperingar i nåd. anbefalla vissa officerare ’’i sender af de nästgränsande regjter att tillstädesvara, enär ”det, utan deras alltför stora olägenhet, kan ske, emedan ”vederb. mycket lära uppmuntras, att med större åhåga och ”flit sig utmärka, när de veta sig hafva flera åskådare, sorn ”saken förstå och derom kunna dömma.”
Det sednare åter är af följande lydelse: ”Då flera reg:ter till gemensam exercis sammandragas och ”officerare af andra än de sammandragna reg:tena sig på nåd. ”befallning vid dylika tillfällen infinna, vill K.
M. dessa, ej ”mindre än de sammandragna reg:tenas befäl , vanligt trac”tamente i nåd. tillägga.”
Jag vädjar lill eder. mine herrar! hvad slutsatser man, vid jemförelsen dermed, kan göra af de yttranden , man i våra tider hört fällas, då fråga varit om anslag till sådana öfningar.
Då man likväl år 1756 fann denna angelägenhet så maktpåliggande, hemställer jag till eder, om icke numera, sedan arméen fått en förändrad natur af stam för bevärtn och större utbildning i taktiskt afseende erfordras, dessa läger äro så mycket mer nödvändiga.
Det är sannt, att, genom inspectioner under de vanliga mötena, kunna Genera l-befälhafvarne öfvertyga sig 0111 reg:tenas duglighet och skicklighet, och de afgifva derom rapporter till K. M.; men det är icke nog med denna inspection af General-befälhafvaren vid de vanliga mötena, emedan det icke är på detta sätt reg:tenas duglighet och skicklighet till all tjenstgöring kan pröfvas , utan är det endast vid ett stort läger sådant kan och bör ske.
Jag vill icke fästa mig vid nödvändigheten för liera vapen alt kunna agera tillsammans, och ej heller vid den i det nyss upplästa K. brefvet omnämnda nödvändig heten af truppens öfning under marschen; jag vill blott nämna, att stora läger äro nödvändiga för tillämpningen af hvad man lärer på våra mötesplatser; och allt hvad på mötesplatserna läres, är endast en död bokstaf, om icke tillämpningen deraf inhemtas, hvilken tillämpning bör inöfvas före kriget, hvarunder kännedomen deraf på förhand är angelägen och nödvändig.
Jag kan således ej annat än i högsta grad tillstyrka beviljande af det anslag, K.
M. begärt för större öfningsläger.
Jag tager mig friheten att i korthet äfven omnämna instructions-compagnierna.
Det är allmänt bekant, huru korta våra öfningstider äro, och huruledes, afven med befälets 6 11. 5(1 D c n g
Maj f. m. största ansträngning, hvilken nogsanit är vitsordad af hvar och en som känner våra öfningar, det är omöjligt att under den korta liden vinna färdighet i alla de ämnen, sorn för, närvar, utgöra föremål för soldatens bildning.
Således då armeen alltmer glesnar på krigsvandt befäl och manskap, hvaraf redan endast få återstå, (innes intet nödvändigare, än ätt gifva denna annee en vidsträcktare öfningstid , och då denna öfning icke kan vinnas på de vanliga regtts-mölena, sorn äro högst 17 dygn, anser jag nödvändigt, alt åtminstone rekryterne sä hildas, alt de, när de insättas i compagnierna, äga all den skicklighet, som man af en soldat fordrar.
Vi veta, att rekryternes öfning nu är ganska kort.
Den inskränker sig egentligen till det s. k. rekrytmötet och första årets reg:ts-möte.
På dessa båda möten hinner soldaten knappast mer än att, som nian säger, vänja sig vid geväret, samt att öfva sig i gevärs-exercis, ställning och marsch.
Men detta är långt ifrån behörig krigsbildning.
Dertill fordras, mine herrar! att soldaten i sitt enskildta förhållande skall vara fullt hemmastadd med huru han i krig bör skicka sig vid alla tillfällen, dä han möjligen lemnäs på egen hand eller blir ledare för det oöfvade htvärts-manskapct; ty kriget bör vara föremålet för all militär-bildning.
Jag anser således af högsta nödvändighet, att tiden för rekryternes öfning utsträckes.