Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att till ytterligare befordrande deraf. att uttymmet i länsfängelserne må blifva tillräckeligt Och Tångarne kunna från hvarandra afskiljas, alla böter och vitén till hvilkas erläggande de sak fä 1 Ide sakna tillgång, måga, vid alla till fällen då de icke efter nuvarande lagbestämmelser i spöstraff förvandlas, och så 308 Den 12 Felmar ii. sä vidt fästnings- canal- eller väganläggningseller annat för allmän räkning företagit arbete finnes att tillgå inom det län, der den sakfällde är boende eller vistande, aftjenas med arbete efter de uti Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807 och Kongl. Kungörelsen den 6 Maji 1815 i afseende å vissa 6lags böter redan bestämde grunder.
Om och enär sådane arbeten, äfven till befordrande af liflighet i rörelsen, mera allmänt blifva att tillgå, skall det derigenom öppnade tillfället till sysselsättning för näringslöse personer, äfven i sin mån bidraga att minska de hittils så talrike förbryteiserne oiot egendomssäkerheten.
Ändteligen hemställer jag ock, om icke Riksens Ständer skulle hos Kongl. Maj: t i underdånighet anhålla, det LagCommitéen mätte genom iörstärkning af arbetande ledamöter el* ler de nu varandes befrielse från andra tjenstegöromål, sättas i tillfälle att inom 1824 års slut utgifva förslagen till Missgernings- och Straff-Balkarne, samt att Kongl. Maj:t om des: se och de redan utkomne förslagens allmänna spridande täcktes i Nåder foga sådan anstallt, att de måtte blifva allmänneligen käcde före nästa Riksmöte, och den nya, så väl tvistemålssom broitmålslagen och rättegångsordningen, då kunna Riksens Ständer till pröfning och antagande föreläggas.
Att desse af Friherre Sköldebrand^ och Den 12 Februarii, Herr Gripenstedts motioner föranledde andraganden måtte i allo få desamma åtfölja, anhåller jag ödmjukast. till PleniProtocollet för d. i2Februarii> Herr af Ekens t am, Israel•.
Då man öfverväger att ändamålet med lagens åtgärd vid bestraffningar, ej allenast bör vara allmän säkerhet, utan äfven i sammanhang dermed, åsyfta den brottsliges för-> bättring; och då man derjemte, vid val af medel, allt mer och mer tror sig böra söka dem inom mildhetens och menniskokärlekens om- * råde, så framställer sig vid våra fängelsean6tallter en bedröflig tafla af motsatser.
Att dervid svårligen någon välgörande förändring i hufvudsaken kan åstadkommas, med bibehållande af fängelsernes närvarande organisation, derom öfvertygas man genom de inskränkte följderne af den vårdande uppmärksamhet och de kraftiga åtgärder, som i detta fall under de sednare åren af Regeringen blifvit vidtagne. eftermiddagen.
Den 12 Februarii, Utom <len moraliska sidan af detta ämne,' framställer sig äfven särskildt en physiskoch en oecor.omisk, lika påkallande en nödig reformation:
Genom den betydiiga personal som nu befolkar våra fängelser och correctionshus, hålles dagligen en stor physi-k kraft obegagnad för samhället, och hvad värre är, den uppfrätes äfven merendels, för framtiden genom arrestanternes aftynande ,och deras tidigt inträffande oförmåga tid ålit arbete.
Derjemte finnér man duteligen att verkställigheten af denna förödelse medför oundvikeligen en så stor penningeutgift, att besparing d<.-raf jemväl bör utgöra ett betydligt föremål för allvarlig eftertanka.
Då mitt syfte nu är att ej framställa något annat än sjelfva saken, och tj en gång Större detaj! 1 er af densamma, än som ä;o nöd* vändige för att interessera Ridderskapet och Adeln och derjemte gifva ledning för ett Utskotts behandling så inskränker jag mig inom ^hufvudsakhga caracteren af mitt förslag.
Min öfvertygelse är, att man genom en mycket enkel inrättning skall kunna använda arrestanter till framförande af så väl boxeringsbåtar, som af sådane transportfartyg för vahror och passagerare, hvilka hafva behof af en bestämd hastighet.
Den mecanisms som jag dervid har att föreslå, är, mig veterligen ej tillförene begagnad och likväl högst enkel.
Då det emedlertid torde vara mindre lämpligt att här upptaga tiden med en detail - Den 12 Februarii. lerad beskrifning derom, »mer jäg dock böra nämnas att machinen sättes i rörelse genom trampning inom slutne rum, och således är i närvarande fall ganska användbar.
Verkställigheten synes försäkra om åtskil-’ lige önskade resultater: 1:0.
Gsnom arrestanternes sysselsättning i sjöluften b behöllos deras kroppar i häl -oti 11— stånd, och deras krafUr domnade ej såsom i fängelserne utaf instängd luft och brist på rörelse
Den ringa ansträngningen och sjelfva beskaffenheten deraf, vore jimväl lämpelig för alla, för män och qvinnor, unga och gamla, korteligen för alla som kunna gå. 2:0.
Användandet af den nu i fängelserne begrafna physiska kraften vore ej en rini ga nationalvinst. 3:0.
Sambandet med bättre menniskor, ehuru ringa det än må vara, har alltid i sin mån en välgörande inflytelse; hvarjemte sysselsättning och all verkelig nytta som åstadkommes, alltid medförer en tillfredställelse, hvaraf äfven brottslingen kan njuta; och som småningom rigtar hans uppmärksamhet och vanor från brottet till goda egenskaper Jag tror att man efter antagandet af detta förslag, sällan skulle finna den sammangyttring af förhärdelse som skapas i fängelserne, och som ej allenast motverkar all moralisk förbättring, Htan vanligen förser den till samhället åter - Den 12 Februarii, gående straffade brottslingen med långt brottsligare anlag än någonsin.
När härtill kominer den minskade physiska förmågan att med ärligt arbete sedermera anskaffa sitt lifsuppe* hälle, så skall nödvändigt, i närvarande skick, brottets utrymme äfven vidgas i handling och allmänna säkerheten minskas under ökade utgifter till dess bibehållande. 4;o Är jag öfvertygad att sjelfva träns*- j»ortinrättningen, till det minsta skall bära sig: sjelf, utan andra bidrag af Staten, änfötskotr ten som återgå inora bestämda tider. 5:0, Besparades derigenom större delen af den ved sora annars skulle åtgå till Ångfartygen i emedan man troligen sedermera endast begagnade sig af sådane vid de tillfällen, då en större hastighet fordrades än utrymmet för den omtalte trampningen kund.e medgifva... 6:0
Fångvården blefve utomordentligt lättad och försäkrad, när arrestanterne kunde ombord på ett fartyg slutas inom galler unden sjelfva -transporten, och vexlande, alltid befinnas uti synbart deltagande i forslingsbe§väret. 7:0
Efter denna plan blir det lättare än någonsin alt sammanföra arrestanter i förhål-- lande till deras moraliska beskaflenhet, och derigenom bör det äfven låta sig göra att i hufvudsaken tillfredsställa Herr Hammarskjölds Wtfaa4e
Qmtaoka för bysättRiogsmässig® gäl - Den 12 Frimar ii. 3t3 denärer, utan att minska den executiva kraft som synes vara ett nödvändigt villkor för creditens tillvaro.
S:o Fångskjutsen och mångfalldiga nu tryckande olägenheter dervid, skulle äfven i betydlig mohn vidkännas en önskad lindring genom arrestanters emottagande vid närbeläg* ne lastage-platser o. s. v. När desse förhållanden blifvit utvecklade och satte i verkställighet, förefaller ej heller svårt, att i en slags fortsättning af samma plan, anvisa nyttig sysselsättning åt arrestanter på den tid af året som vattnen äro tillfrusna; men jag anser mig ännu böra innehålla dermed för att ej draga uppmärksamheten ifrån den framställning jag gjort, enär denna i alla fall utgör ett serskildt helt företag, utan att innebära någon annan ofullständighet, än en fördelak* tig möjlighet till utsträckning.
Af de anledningar som här äro gifne i sammanhang med Herr Ehrenborgs på förmiddagen gjorde förslag,anser jagmigkunna hoppas att de patriotiska ändamål, hvilka åsyftas, ej mindre uti Herr Grefve von Engeströms arne förut till Utskott remitterade Memorialer. än uti de framställningar af ämnet, som i dag förevarit, hufvudsakligen skola vinnas, med undgående af de olägenheter, som möjligen torde vid utförandet, vara från samma ideer oskiljaktige. 314 Den 12 Fturunrii, Med all högaktning för de Herrars Ssigter som varit i fråga, och alldeles anspråkslös i afseende på mina, hemställer jag likväl om vi ej skulle hafva större fördel af, att använda arrestanternes krafter inom landet, och halva mera förmån att rn*d denna kraft genom ökade communicationer gifva en con entrerad handräckning åt redan bildade näringsgrenar; än att ytterligare utsträcka odlingar och skapa en vantmgt, tom man sedermera genom ständige uppolfringar vore nödsakad att underhålla.
Dessutom torde hvarken deportation eller inländsk eolonisering tillräckligen försäkra emot grofva brottslingars oväntade återkomst.
Den kännedom af ämnet som Herr Friherre Skjöldebrand ovedersägligen måste äga, låter likväl förmoda, att en deportation af någre utomordentligt grofva brottslingar möjligen torde vara för tillfället nödvändig under beredande af de anstalter som för framtiden kunna anses med ändamålet mera eniige.
Bland de redan nämnde hufvudsakelige fördelar af min plan, hvilka den ru anstälde jemförelsen å nyo framkallar, är älven den, 9tt hela kostnaden för arrestanternes underhåll, derigenom troligen alldeles skulle försvinna från listan af Statsbidragen.
Friherre Björn•tjernas upplysningar om d- portationskostnader tjenar i detta fall till motstycke.
För att så mycket tydligare ådagalägga Den 12 Februarii, att jag ej har uppträde, hvarken af fåfänga att pråla med yttrande rätt, eller af en illa förstådd skyldighet att såsom representant framföda en idée, utan annat mål än uppseendet, och utan annan följd än glömskan, så lår jag härmed tillkännagifva min allvarliga föresatts att, i händelse at förslagets antagande, erbjuda mig att, utan arjvode, deltaga i utförandet deraf, med ali den verksamhet som jag förmår åstadkommajag förutser ganska väl de mechaniska tvifvelsmål och de falska theoretiska uppställningar som härvid kunna komma i fråga.
För att på en gång afklippa den tidsutdrägt sorn derutaf möjligen kunde blifva en följd, och i ändamål att skapa en öfverens'ämmelse i sinnelag, oskiljagtig ifrån kraftfulla nationella beslut, så tillbjuder jag mig äfven att på egen risque förfärdiga en sådan machin, med villkor af nödigt förskott, emot fullgod säkerhet, och hvilket förskott jag förbinder mig att till fulla beloppet återbetala i händelse machinen ej äger de af mig uppgifne egenskaper.
Jag anhåller vördsammast att vid detta memorials remitterande till vederbörligt
Utskott måtte göras afseende på den gemenskap detsamma äger med Grefve von EngeströmS och Herr Friherre Skjöldebrands motioner i samma ämne.
Den 12 Februarii, N o 2.
Herr af Malmborg} Abraham:
Ifrån längre tid tillbakars har jag ansett creditsystemet vara tillskapadt af otnedborgeligheten och begagnadt af obetänksamheten; och Diseontsystemei, som åt sig utprässat årliga vinster af 20 till 5o procent samt beredt motsvarande förluster för näringarne och jordbruket, har verkat, art snart sagdt hvarje medborgare blifvit förstörare och förstörd.
För att undvika bägge delarne har jag aldrig anlitat och skall aldrig anlita någon Discont, ehvad behofver ock kunna trycka mig.
Efter denna upprigtiga och högtidliga förklaring, hoppas jag icke blifva ansedd för speculant på lånebiträde utur någon Discont; hvarifrån jag tyckte mig finna de betydligaste bankrutter hafva härledt och sannolikt vidare skola härleda deras upprinnelse.
Jag må då fritt yttra min på fullkomlig öfvertygelse grundade tanka om ifrågavarande såkallade straffränta till den blifvande allmänna
Disconten, sorn jag tycker rätteligen böra få namn af privilegierad ökra» re, om den, genom ett stadgande skall förklaras berättigad till 12 procents ränta för det en gäldenär, sorn obetänksamt kastad i dess härda händer, icke förmår på förfallodagen betala ett der erhållit lån.
Ett sådant stadgande står i uppenbar strid emot allmänna lagens helsosamma bud i 9 Cap. 6 §.
HandelsBalken, der det heter: ”Ingen tage eller läte föreskrifva sig större ränta äa 6 för hundradet
Den 12 Februarii, 317 ©m året; hvar som det gör eller tager ränta på ränta, håfve förbrutit hela räntan, och tionde delen af hufvudstolen till de fattige.
Att i ett land, där en så välgörande och för den behöfvande skyddande lag finnes, vilja stifta en annan, som berättigar en Corporation eller inrättning, att rakt handla emot berörde lag, tyckes åtminstone mig vara stridande emot all rättvisa och billighet, då den synbarligen kan leda till medborgares förstöring.
Mig torde tillåtas upplysa denna sanning genom följande exempel:
Örn A. på 6 månader får af B. låna 1000
R:dr eller hvad summa som hälst emot 6 procents ränta, som är den högsta enskild man får taga; men B. inom 6 månader, genom en vid lånets meddelande oförutsedd händelse, kommer i trängande behof af sin ut. lånte summa, som han då icke möjeligen kan få på annat ställe, så torde han olyckligtvis blifva nödsakad låna den i Disconten, der 6 procents ränta jemte andra utgifter, som höfligt— vis kallas douceurer till vederbörande, genast afdragas, så att gäldenären får vidkännas mera tunga än ränta på ränta och måste tillika lemna förbindelse, att inom 6 månader återbetala capitalet med 12 procents ränta förden tid, som derefter utan betalning förlöper.
Han underkastar sig dessa hårda vilkor, ehuru han för sin försträckning icke fått douceurer eller får räntan förr än med capitalef, som han gjort sig förvissad återfå på förfallodagen och derpå grundat sitt hopp, att kunna å utsatt dag betala sin skuld till Disconten.
A. försummar likväl sin skyldighet att betala till B7 Den 12 Februarii, sorn derigenom sättes ur stånd betala sin berörde skuld, derföre han då måste erlägga 12 procents ränta i Disconten, men får icke fordra eller taga mera än 6' procent för sin fordran hos A., som tilläfventyrs har nog rymligt samvete, att vilja uppehålla B. i sin rätt, den han således måste i laglig väg utsöka j hvarvid, genom gätdenärens krångel och undanflygter oftast går så långsamt, att helj år förlöpa innan B. får sin fordran och under all den tiden måste han för sin skuld till
Djsconten i brist af betalning, erlägga t 2 procent såsom straffränta och förlorar således sin lagligen betingade C procents ränta af A*
Jag bör till mensklighetens heder tro, att ingen gifves som finner ett stadgande rättvist eller billigt, hvarigenom en medborgare oskyldigt kastas i ett sådant lidande, som möjligen kan helt och hållet förstöra honom.
Lagstiftaren bör således vara omtänkt att genom sammanstämmande lagar förekomma sådane missbruk.
Uti förevarande fråga synes mig detta icke kunna ske på annat sätt, än att antingen alla eller ingen långifvare den må vara enskild man eller Discont, bör hafva 1 ät— tighst fordra eller taga så kallad straffiänta efter förfallodagen.
Om så stadgades vore lagen, såsom den bör vara, lika för alla medborgare.
I annat fall måste den blifva skadelig och kunde då med billig harm anses lika oduglig, sorn den Apothekarens medicamenter, hvilka endast duga för skomakare men icke för skräddare.
Dta 12 Feiniar ii. N:0 3.
Herr Hammar skjöld, Lorenzo:
Det uppkommer understundom, så väl i afseende på Statshushållningen, som i philosophie och litteratur, vissa ämnen hvilka afen esprit de mode nästan svärmiskt omfattas, och mot hvilka att tala, är ett säkert medel, att ådraga sig beskyllning för obscurantism.
Likväl är detta en förökad påminnelse att icke förhasta sig med afgörande! af dessa frågor, för att icke et ■ blera fördom i stället för sanning, eller förderf i stället för det gagn man åsyftar.
Ett af dessa ämnen är för närvarande Allmän Närigsfrihet, som ju mera häftigt påkallad, ju mer bör blifva föremål för en mer betänksam undersökning, innan Ständerne deröfver säga sitt
Ja »lier sitt Nej, För att i min mån uppmana till denna betänksamhet, har jag uppträdt på min bänk.
Att de bestående
Skråförfattningar i degsa delar äro föråldrade
Och påkalla jemkning, är oförnekt-ligt.
Men är det nödigt och nyttigt, att aldeles upphäfva och afskaffa dem?
Denna fråga är mindre lätt att besvara.
Dertill torde kanske först fordras att undersöka, om ej inrättningen ‘ af dessa skrän står i så nära sammanhang med det innersta germanska lifvet, med de öfriga uråldriga Europeiskt Monarkiska institutionerna, att skråinrättningens upphäfvande ej möjeligen kan in - Den 12 Februarii, verka på dessa institutioner och deras bestånd.
En noggrannare historisk, undersökning om dessa skråns första uppkomst och utgrening, torde derföre prseliminariter vara nödvändig.
Vidare, om det mäste medgifvas, som här af ett par värde talare blifvit sagdt, att skråförfattningarna varit nödvändiga till befordran-' de af våra näringars uppkomst, torde det vara angelägit, att undersöka om dessa näringar verkeligen redan vunnit den stadga, att de kunna vara dem förutan, och likväl icke löpa fara, att till sitt intet förfalla.
Den regien, sorn gäller för hvarje får, att icke låta bedraga sig af sin sons skenbara framsteg, till att för tidigt släppa honom ur skolan, torde äfven här för Statsmannen vara att bebetänka.
Tillfället har förskaffat mig en, äfven på erfarenhet grundad, insigt om förhållandet med ett yrke, som väl egentligen aldrig stått under skråtvång, nemligen Boktryckeri-handteringen , men i afseende på hvilken författningarne om gossars läroår, om gossars antagande blott i en viss proportion till Gesäller o- s. v. voro, ända till år 1809 nästan skråmässigt stränga.
Nämnde år, dels upphäfdes, dels mildrades dess författningar, och de fleste Boktryckare funno sin räkning vid, att drifva sina Verk nästan endast med lärogossar.
Följden deraf se vi, mine Herrar, dagligt för ögonen, jemföra vi en bok tryckt nu, med någon för 20 år sedan, skola vi nödgas medge, att det nu mera knappt är möjligt, att få en bok Den 12 Felruarii. 32X bok val tryckt i Sverige, en bok, der icke sneda rader, ojämna marginaler och suddigt tryck utmärka konstens förfalli Och skulle det lyckas oss, att någonstädes få ett skickligt arbete, något som närmar sig till det från äldre tider, så måste det verkställas på de två tre Officiner, hvilkas Patroner hafva, som man kanske skulle vilia kalla det, den pedantism, att så vidt d-t på dem ankommer, iagttaga den gamla ordningen.
Jag skulle allt för mycket misstaga mig, om ej detta exempel i någon mon bör anses upplysande och kanske varnande.
Slutligen torde det äL ven böra noga undersökas, om in>-d skråns upphätvande, vi dock kunna vara försäkrade, att med alla våra förnödenheter blifva forsed» de.
Sjelfva London, då fråga der var om upphäfvande af det såkallade näringstvånget,' bief ju utan både kött och bröd?
Kan man vara fullt säker om, att detta icke också skulle hända Stockholm? ifall icke en viss dass medborgare, genom försäkrandet om vissa förmåner, förbundes till skyldigheten att hålla nämnde varor i tillräcklig mängd allmänheten tillhanda.
Äfven torde det vid denna fråga böra tagas i beräkning, att på åtskilliga orter i Tyskland, der skrän varit upphäfna, hafva de åter blifvit upprättade
I sjelfva f rankrike, der de under Revolutionen undanröjdes infördes de åter, med vissa modificationer, under Napoleona regering.
Det torde alltså få antagas, att i Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. I Band. 21 322 Den 12 Februarii, dessa inrättningar finnes något som talar för dem.
En värd talare, Herr Grefve von Platen, har under något af de föregående Plena sagt, att vi icke böre låta hänföra oss af vördnaden för det gamla.
Anmärkningens rigtighet kan icke bestridas; men lika sannt är, att vi icke heller böra låta hänföra oss af lusten för det nya.
Jag tilltor mig icke, att kunna försvaga ett enda af de skäl, som blifvit anförde emot skrän, men som jag tror att ingen sak bör ses ensidigt, har jag anfört de skäl jag vet, som kun$ na tala för dem, icke i annan afsigt, än att leda till nogare begrundande af saken, innan man öfver den stadgar sitt beslut.
Och detta är onekeligen angeläget, då det icke kan nekas, hvad i ett nyligen utkommet arbete säges: ”denna näringsfrihet, en gång medgifven, skall antingen uppdrifva de Svenska handtverkerierna till en förut okänd höjd, och öppna en mängd flitiga händer tillfälle, att på ett hederligt och lönande sätt bereda sin bergning, eller också, i och med tusende agtningsvärde medborgares ruin, förorsaka näringarnes totala förfall; men hvilkendera följden det fattade beslutet kommer att hafva, torde icke så lätt på förhand kunna afgöras.
N.-o 4.
Då Herr Grefve De la Gardie, i egenskap Den II Februarii. 32S af Skånska Stenkolsverkets Styresman, fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid verkets närvarande förlägenhet och förklarat, att intressenterne i detta bolag, hvarken vittja etter tro sig bora uppoffra något vidare af egen förmögenhet till detta verks fortgång och drift, 6amt derjemte föreslagit tvenne alternativer, hvarigenom arbetet utan förlust för Bolaget skall kunna fortsättas: antingen att Staten inlöser hela verket, med fulla inventarier, till samma pris, som det vid 1818 års Riksdag erbjöds nemligen 250,000 R:dr Banco, dock med befrielse för intressenterne, att återgällda de 51,000 R:dr som Bolaget efter den tiden af Statsverket fått lyfta emot förbindelse att uppfylla vissa dervid fästade villkor ; eller också att Riksens Ständer ville förunna Bolaget åtskilige nu föreslagne förmoner hvarigenom intressenterne skulle blifva i tillfälle, att sjelfve fortsätta arbetet, anhåller jag ödmjukeligen att härvid få yttra några ord.
Jag förbigår ali pröfning af rättvisan eller rättare sagt billigheten för Bolaget, att icke återgällda det af Statsverket sedan sista Riksdag erhållne understöd.
Jag vet att Bolaget, enligt förmåga, sökt fullgöra sine dermed förenade förbindelser, och instämmer gerna uti de af Herr Grefve
De la Gardie anförde skäl, att den om våren 1820 inträffade vattenåder uti en Ortdrifning till Charlotta* Schacht orsakar betydeliga förhinder, uti fullgörandet, af det föreskrifne arbetets fortgång; men jag är äfven öfvertygad, att om Bolaget 324 Dsn 12 Februarii. vid nämnde tid, ägt större förmåga, så att Ångimchiner med tillräcklig kraft och på kortare tid än som skedt, kunnat sättas i verksamhet, så hade följderne af detta vattentillopp, ingalunda blifvit så hinderlige för afsänkningen af Ryds Schacht som det nu vill synas.
Och enligt den kännedom jag på stället kunnät inhämta, får jag tillägga att otillräcklige Capital från verkets första början, hvilket förorsakat att angelägna arbeten icke nog hastigt och icke alltid på deras rätta tid kunnat verkställas, hvaraf följden varit, att den påräkGade effecten stundom förfelats, troligen mera än någonting annat ådragit verket betydliga förluster, samt för intressenterne aflägsnat den vinst, sorn i annat fall med säkerhet kunnat påräknas.
Af de motionen åtföljande
Bilagor inhämtas, att hela kohlförsäljningen vid Stenkohlsverket, per medium för de 4 sista åren endast utgjort 57,587 Tunnor; men deraf upplyses icke, om denna låga försäljning, varit en följd af en deremotsvarande minskad brytning eller härrört af brist på afsättning, hvilken sistnämnde omständighet, jag icke har anledning förmoda.
Jag vet emedlertid atf under den föregående perioden både uppfordring och försäljning vissa år uppgått till vida större belopp, och d?t måste så förhålla sig, om icke förlust vid en så beskaffad rörelse skall uppkomma.
De hufvudsakligaste omkostnader vid dylika Gtufve-arbeten, bestå uti vattnets undan - Den 12 Februarii, 325 hållande på större djup.
Dertill erfordras dyrbara Ångmachiner, hvilka året igenom måste hållas i gång; och det faller sig klart att dessa allmänna omkostnaden fördelade på ett större eller mindre qvantum kohl, på tilL ex. 60,000 eller 2 å 300,000 tunnor, skola åstadkomma högst olika resultat.
På samma sätt förhåller det sig äfven med kohlens brytning.
Samma personal kan framskaffa ganska olika qvantiteter, i mon hvaraf brytningepriset stiger eller faller; och som detta sluteligen bestämmer kohlens värde vid försäljningen, så befordras eller försvåras i samma förhållande varans afsättning och begärlighet.
Jag vet att äfven att Stenkolsverket vissa år lemnat en icke obetydlig behållning eller utdelning åt interessenterne, ehuru det hela, enligt hvad man hördt, slutar sig med förlust; och jag föreställer mig att ett annat förhållande icke kati vara att förvänta.
Den nu öfverklagade förlägenhet och svårigheten för Bolaget att längre fortsätta Grufvedriften, bevisar egenteligen icke annat, än att Bolaget från början ingick i detta företag, utan tillräcklig fond.