Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordms 51:sta §, måtte blifva delad uti tvänne motioner, sålunda att första punkten i mitt slutliga yrkande måtte utgöra en motion, och den andra punkten bibehållas, men såsom en särskild motion för sig, af hvilken jag härmed har äran meddela tvenne exemplar, med anhållan om remiss deraf till vederbörligt Utsk.
Sedan R. o. Ad., uppå Hr Gr:ns o. Landtrmns framställning, lemnat sitt bifall til!
Creutz’ ifrågavarande anhållan, remitterades till Stats-Utsk:t Frih.
Creutz’ motion N:o 242, ang:de grundskatternas afskaffande, samt till Bevilln.-Utsk:t samme ledamots motion N:o 263, ang:de förhöjning af bevillningen å fastighet m. m.
Föredrogs och remitterades till Stals-Utsk:t Frih.
Stjernstedts, Joh. Wilh., d. 30 sisth November bordlagde motion N:o 257, ang:de anslag för norra stambanan öster om Sigtuna-fjärden, öfver Upsala åt Sala.
F'öredrogs Hr Heijkenskjölds, Carl Johan Edvard, d. 30 sisth November bordlagde motion N:o 258, om en gemensam jernvägs-stambana från Stockholm till Husby-Odensala, öster om Sigtuna-fjärden.
Jag har förr varit af den åsigt att en bana åt norr skulle kunna tillfredsställa Upland, Vestmanland, Dalarne och Norrland; med sedan jag läst den sista koraiténs betänkande och de reservationer, som af Stats-Rådets åtskillige ledamöter blifvit afgifne, är det för mig klart, att icke en, utan två banor erfordras, för att tillfredsställa, å ena sidan Dalarnes och Vestmanlands och å den andra Norrlands, Gestriklands och Uplands verkliga behof af kommunikationer.
Det sista komité-betänkandet har nemi. öfvertygat mig att Dalarne och Vestmanland icke i framtiden åtnöja sig med en bana öfver Upsala och Sala, och detta är också det enda, hvarom detta betänkande lyckats öfvertyga mig.
Då jag dessutom finner nödvändigt att, med hänseende till den storartade utveckling
Norrland i framtiden går till mötes, denna stora del af Sverige får sig en egen, möjligast korta bana, för de der befintliga och framdeles uppkommande tvärbanornas förening med hvarandra och med hufvudstaden, hvilken derifrån borde gå till den punkt på Gefle-Dala-vägen, från hvilken fortsättning norr ut bör ske, rakast möjligen öfver Upsala, tror jag denna mo - Den 5 December.
329 tionärens framställning vara högst behjertansvärd.
Den sednaste komitén, som fått sig uppgörandet af förslag till jernbanor åt norr uppdraget, har visat sig vara en mycket skrifkunnig komité, men icke mycket sysselsatt sig med att anställa undersökningar ang:de de ifrågaställa rigtningarne, och icke heller låtit undersöka det ifrågavarande, redan långt förut framställda förslaget.
Efter de upplysningar, jag, genom berättelser af trovärdiga personer, vunnit om terrängförhållandena vid Sigtuna och Erikssund, höra ej afskräckande svårigheter möta att deröfver bygga jernvägen.
Man skulle, efter hvad mätningar å kartan gifva vid hander, kunna hålla banorna tillsammans ungefär 3 mil, om detta förslag, som motionären framställt, går igenom.
Man skulle således i detta fall för dessa 3 mil kunna föra båda banornas trafik i gemensamma tåg.
Skulle deremot öfvergångarne af de ifrågavarande sunden befinnas allt för kostsamma, skulle man för en bana till Upsala likväl hafva nytta af Vestmanlandsbanan till någon del, eiler omkring 1| mil, om den sednare utan märkbar förlängning föres något östligare, innan den uppnår Stäket.
Under tillstyrkande af bifall till motionen och förhoppning att Stats-Utsk:t ville låta fullständigt undersöka och utreda frågan, anhåller jag att mitt yttrande måtte få medfölja motionen till Stats-Utsk:t.
Bland alla de jcrnvägsprojekter, som blifvit framställda, torde intet vara olyckligare än det ifrågavarande.
Hvar och en, som opartiskt vill bedomina förslaget, skall finna olämpligheten deraf, hvad terrängförhållandena beträffar.
För att från Erikssund komma vester ut, måste jernvägen dragas öfver 3 Mälarevikar, och delta anser jag vara tillräckligt talande bevis för att rygga tillbaka för förslaget.
Huruvida någon undersökning af den ifrågasatta rigtningen kan medhinnas nu eller icke, lemnar jag derhän, men hoppas att Stats-Ufsk:t, innan frågan afgöres, tager noga reda på alla för handen varande förhållanden och noga öfverväger fördelar och olägenheter, som vidlåda denna motion.
Jag anhåller att mitt Yttrande mätte få medfölja till StatsUtsk-. t.
, remitterades motionen jemte yttranderne ti.l Stats-Utsk:t.
Föredrogs Frih. Creutz’s, Steffan, d. 30 sisth November bordlagde motion N:o 262. ang:de anställande af edsvurna protokollsförande vid härads- och rådstufvu-rätter.
För min del anser jag denna motion vara förtjent af all tnöjlig uppmärksamhet, 330 Den 5 December, Jag tror nom!, att sorn det nu är tillställdt vid rådstufvurätt och häradsrätt, hvarest domaren är både ransakare och protokollsförare, kunna parterna icke vara tillförsäkrade alla de rättigheter, deni med skäl tillkomma.
Afven med bästa vilja i verlden kan en olika uppfattning ega rum vid det ena eller andra tillfället.
Jag vet intet land, der förhållandet i detta afs. är såsom bos oss.
I Frankrike t. ex. annoteras både frågor och svar. [ vårt land finnes icke ens tillfälle att få något justeradt.
Jag hemställer under sådana förhållanden, om det är tillfyllestgörande att stifta lagar, om vi ej komma i åtnjutande af desamma.
Uos oss inträffar äfven ett annat förhållande, som gorden af Frih.
Creutz föreslagna förändringen ännu nödvändigare.
Vi veta nemi. att de ordinarie domarne, då de, såsom ofta inträffar, äro förhindrade att sjelfva utöfva sitt embete, uppdraga åt unga personer att sköta deras åligganden, hvilka personer möjligen äfven med bästa vilja kunna misstaga sig.
Mången torde invända, att desse protokollsförande skola vara lönade.
För min del får jag derpå svara, att, då man tager i betraktande de dyrbara rättigheter, som förvärfvas genom de personers biträde, hvilka jag omnämnt och om hvars tillsättande Frih.
Creutz väckt förslag, tror jag icke att man bör fästa sig vid den utgift, som derigenom uppkommer.
Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte få medfölja motionen till vederbörl.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., biel’ motionen jemte yttrandet remitterad till Lag-Utsk:t.
Slutligen föredrogs
Hr Stjernsvärds d. 30 sisth Nov. på bordet lagde förslag, ang:de bestämmande af vilkor för tidningsreferenters tillträde till läktaren i Riddarhussalen.
Hr von Francken, August Alfred:
Onskligt hade varit, att denna motion aldrig blifvit väckt, men ännu önskligare, om Hr Stjernsvärd något betänkt sig, innan han gaf vika för sitt uppbrusande lynne, så att han icke, såsom nu inträffat, måste återtaga större delen af hvad han sagt, hvilket också varit så mycket angelägnare, som hans anfall gick hela tidningspressen på heder och ära.
Sjelfva yrkandet torde kunna anses såsom alldeles orimligt, enär, sedan R. o. Ad. upplåtit läktaren för åhörare, man icke kan veta hvem som är referent för den ena eller andra tidningen, då ingen förnekas medföra papper och penna, för att uppteckna hvad honom lyster.
Jag får derföre uppmana Hr Stjernsvärd att antingen återtaga sin motion, eller, i händelse han ej går in derpå, anhålla det R. o. Ad. torde genast, utan remiss till Riddarh.-Utskff, afgöra denna fråga.
Den 5 December. 33i Hr Stjernsvärd: ! ett föreg:de plenum yttrade en medlem af detta lius, «att lian ansåg den yttersta tiden vara hardt när»; således skulle vi för närvarande befinna oss i de sista ryck ningarne.
Huruvida så förhåller sig eller icke, derom vill jas suspendera mitt omdöme, öfverlemnande åt andra att afgöra frågan.
Hvad den af mig föreslagna åtgärden angår, gifver den mig anledn. åberopa hvad jag som skolpojke läste.
I det gamla Sparta lär nemi. bruket varit, att om någon stal, men dervid förfor så fintligt, att han icke blef gripen på bar gerning, så undgick han straff; skedde åter motsatsen, så hängdes han sans fapon.
Jag vill visserligen icke i hvarken det ena eller andra fallet förorda det Spartanska brukets införande hos oss; jag har blott velat, på sätt min motion innehåller, förskaffa helgd åt eganderätten i öfverensstämmelse med ett bibelspråk, som jag, i likket med många andra, tillåter mig citera, nemi.: »Ni skolén icke mäta andra efter annat mått, än ni viljen att andra skola mäta eder.» — Straffbalken stämplar som tjuf den som tillgriper 5 rdr; att under dessa förhållanden låta den förblifva strafflös, som, genom spridandet af vrängda och osanna uppgifter, missleder det allmänna omdömet, således beröfvar en person dess medborgerliga anseende, anser jag vara inkonseqvent och orätt.
Hvad Hr von Franckens vackra (I), en viss tidningsartikel mycket liknande tal angår, så vore för mig lätt att derå afgifva ett svaromål i samma anda, som det är hållet, men då härigenom Hr von Francken blott skulle få skäl till sina uppgifter om hos mig antagen anledn. till ordställningen i min motion, så inskränker jag mig att underrätta Hr von Francken, att jag lärt mig först tänka, så tala och dervid blifva, ett bruk, hvilket jag är för gammal att frångå; således kan jag icke gå dess önskan till mötes att återtaga min motion.
— Med afs:de på de bravorop, som blifvit bifogade Hr von Franckens gjorda yrkande, så hemtar jag häraf ani. förmoda, att R. o. Ad. ogillar min motion. R. o.
Ad. eger i sådant fall grundlagsenlig rätt, att, då motionen endast rörer ett Ståndets enskildta ordningsmål, antingen direkte här i plenum behandla densamma och mitt förslag afslå, eller ock remittera motionen till Riddarh.- Utsk:t.
Hvilketdera som sker, är mig likgiltigt.
Jag har gjort hvad jag ansett vara rätt och med min pligt öfverensstämmande; mer kan jag icke göra.
Skulle R. o. Ad. afslå mitt förslag, så kan ju möjligen derifrån sig härleda ett slags entente cordiale emellan R. o. Ad.
Jag har ingenting deremot, jag tillåter mig endast, att, under förmodan att så blifver fallet, framställa den önskan, det sagde förhållande må hafva den påföljd, att R. o.
Ad. må adoptera sagde tidningsredaktions yttrade åsigter om grunderna för och behofvet af en blifvande representationsreform.
Kommer detta att ega rum, så må gerna mitt förslag lalla och den omordade tidningsredaktionen opåtaldt fortsätta sina utgjutelser emot mig.
Det af mig förespeglade resultatet skulle, i mina ögon, medföra en så omätlig fördel lör 332 Den 6 December f. m. fosterlandet, att jag med fullkomlig resignation skall underkasta mig alla möjliga personela tidningsanfali.
Som denna motion rörer ett ämne, som tillhör ordningsstadgarne inom Riddarhuset, och således beror af R. o. Ad. att antingen remittera till Riddarb. -(Jtsk:t, eller genast sjelf afgöra, och då dessutom motionen hvarken är nödig eller nyttig och ej behöfver någon vidare utredning, får jag anhålla om afslag å densamma.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än om afslag å det ifrågav:de förslaget, blef propos. derå framställd och besvarad med starka ja, jemte ett eller annat nej; hvarefter flr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Mot det af R. o. Ad. nu fattade be slut anhåller jag att få anmäla min reservation.
Den tid torde möjligen komma, då man gifver mig rätt och R. o. Åd. orätt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. rn.
Lördagen den 6 December 1862.
Justerades 8 prot.-utdr. för d. 5 d:s. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts förslag till R.
St:rs linderö.
Skrifvelse N:o 1, ang:de nksdagskostnadernas bestridande genom Riksgäldskontoret.
Upplästes ett af Hr Reuterskjöld, Axel, ingifvet mern. af följande lydelse:
Vördsamt får jag afsäga mig deri plats såsom suppleant i Höglofl. Riddarh.-Utsk:t, hvartill jag blifvit utsedd, under anhållan att få bibehålla min riksdagsmannarätt.
Den 6 December f. m. 333 Denna begäran blef af R. o. Ad., uppå framställd propos,, bifallen.
Föredrogs ånyo Konstit.-Utsk:ts d. 22 och 26 sisth Nov. på bordet lagde Mern.
N:o 2, med uppgift å några från sisth riksdag hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne.
Härvid förekorn först: den öfverst å sidan 4 intagna anmärkning.
Uppå Hr Gr:ns o.
Landtmilis framställning, beslöt St. o. Ad. för sin del att förnya det af R.
St:r vid förra riksdagen fattade, i anmärknin omförmäldta beslut.
Usta punkten, innehållande förslag till ändring i ll:te och 12:te §§:ne Reg.-Formen, ang:de Stats-Rådets hörande öfver förbund med främmande makter.
Manderström, Ludvig:
Dåden förändrade lydelse af tiite och 12:te §§:ne Reg.-Formen, hvilken al Kcnstit.-Utsk:t vid sednaste riksdag blifvit föreslagen och af Rikets då församlade Ständer till slutlig behandling vid innevar:de riksmöte hänskjuten, står i närmaste sammanhang med de ärenden, hvilkas vård är åt mig i nåder uppdragen, torde vä! ett yttrande af mig ronde denna fråga förväntas, Under förutsättning deraf, ej allenast att frågor om förbunds afslutande med främmande magter, hädanefter såsom hittills, komma att såsom ininisteriella mål anses, —- hvilket äfven den nu föreliggande redaktionen synes mig med fullständig tydlighet uttrycka, — men äfven att med ordet förbund ej må förstås annat än hvad man i allmänhet betecknar med benämningen allians-traktat, kan jag icke förneka, att det synes mig med de grundsatser, som genomgå vår Grundlag, hett, och hållet öfverensstämmande, att Konungen häröfver, innan afslutandet, inhemtar samtlige Stats-Råds-iedamöters yttranden.
En annan fråga är, huruvida det kan anses ovilkorligen nödvändigt, att en uttrycklig föreskrift härom i Grundlagen inflyter.
Redan från de första tiderna af vårt nuvar:de statsskick finnas ministeriella protokoller förvarade, hvaruti alla Stats-Rådets ledamöter upptagas såsom närvar.de, och samma praxis—mot hvilken Grundlagen >cke lägger något hinder — har äfven i senare tider, dä politiska frågor af mera allmän vigt förekommit, varit tillämpad. — icke heller kan jag föreställa mig såsom tänkbart, att en Stats-Minister, jemte en annan Stats-Råds-ledamot, vid ett. tillfälle dä fråga vore derom att K. M., å Dess och Rikets vägnar, skulle ikläda sig vigtiga förbindelser, skulle kunna lemna Stats-Rådets öfrige ledamöter i okunnighet härom, eiler önska betaga dem tillfället att i en sådan fråga framställa sina åsigter och söka göra sin öfvertygelse gällande.
Sådant kan, under ett 334 Den 6
December f. m. verkligen konstitutionellt statsskick, icke ega rum, och de StatsRåds-ledamöter, som kunnat tillåta sig ett sådant förfarande, skulle derigenom sjelfva hafva fällt sin dom.
Huruvida betänkligheter kunna förefinnas mot det nu föredragna förslagets antagande, hemtade från den varsamhet, hvarmed hvarje af de begge Statsmakterne alltid bör behandla de grundlagsstadganden, som bestämma den andra Statsmaktens rättigheter eller skyldigheter, detta öfverlemnar jag åt R. o. Ad:s eget ompröfvande, likasom huruvida betänkligheter af annan art möjligen kunna anses ega rum; men får, för egen del, förklara, att ehuru jag icke åt det nu föreliggande förslaget kan tillerkänna någon öfvervägande praktisk vigt, jag likväl anser den grundsats, hvarpå det är bygdt, vara fullkomligt riktig.
Emot det förslag, som här blifvit framlagdt, bär redan förut den anm. blifvit gjord, att svårighet skulle uppstå att afgöra, om ett aftal med en främmande makt vore att hänföra till förbund eller icke.
Denna anm. är så mycket vigtigare, som den konstitutionella ansvarigheten för Konungens rådgifvare skulle i en vigtig del komma att bero på uppfattningen af detta sväfvande stadgande, enär det vore vederbörandes pligt att påyrka samtlige Stats-Rådens hörande, om aftalet kan till förbund hänföras, och ett förbiseende häraf vore en öfverträdelse af grundlagen.
Ett annat skäl mot förslaget har vid förra riksdagen dessutom af en af Konstit.-Utsk:ts ledamöter i en reservation framställts, nemi. att Norska StatsMinistern och de tvenne Norska Stats-Råd, som följa Konungen, samt i regeln äfven Norska Regeringen skulle i frågor om förbund höras, om detta förslag antages, samt att en ganska vigtig förändring således skulle uppkomma i de båda rikenas nuv:de ställning till hvarandra.
Utan att vilja inlåta mig i pröfning af en sådan förändrings lämplighet, synes det mig dock, att då R.
St:r framställt en önskan om en revision af föreningsfördraget i sin helhet, det icke vöre skäl att förändra rikenas ställning till hvarandra, genom en förändring i Sveriges grundlag.
Frih. von Paijkull, Joli. Gust.:
Jag anser den bär ifråga var-.de grundlagsförändringen temligen oskyldig, och får i sådant hänseende hänvisa till den reservation, som jag vid förra riksdagen afgaf emot Utsk:ts beslut.
Den reservation innehöll hufvudsakligen en påpekning på de svårigheter, som ofta skulle uppslå att bestämma skillnaden emellan ett förbund och en afhandling.
Ett förbund är nemligen alltid en afhandling, och en alhandling kan stundom blifva ett förbund.
Det skulle t.
ex. måhända äfven vara svårt att afgöra, huruvida den bekanta November-traktaten är ett förbund elier en afhandling.
Den kallas visserligen ett fördrag, men om detta skall hänföras till den ena eller andra kategorien, torde vara svårt att afgöra.
Om någon förändring i §:n verkligen skulle anses nödig, tror Den 6 December f. m. 335 jag att den på grundlagsenlig viig göres derigenom, att ett tilllägg göres i syftning, att det må vara K. M. obetaget, att när han så för godt finner, höra Stats-Rådet.
1 Norska Grundloven finnes i detta ämne ingen föreskrift.
Den Svenska grundlagen är således i detta fall inskränktare än den Norska.
På grund af hvad jag nu yttrat, får jag afstyrka bifall till den föreslagna förändringen.
Liljencrantz, Johan:
Mot den förändring, som här är i fråga, har hufvudsakligen blifvit anmärkt, att den vore obehöflig, att den skulle inrymma ett obehörigt inflytande åt Norska Statsrådet i de diplomatiska ärenderna, samt att föreskrifter redan finnas i R. F., huru miuisteriella mål skola behandlas.
Emellertid då man icke kan förneka, att i dessa föreskrifter föga garanti finnes emot att förbund icke förhastadt ingås, torde förändringen ej finnas vara obehöflig.
Det lärer icke eller synas obehöfligt, att ställa de mål, som röra ingående af förbund med främmande makter, i samma kategori sorn dem, hvilka omtalas i 8:de §:n R. F., och till hvilka de till följd af sin stora betydelse äro så att säga sjelfskrifna.
Man har jemväl ansett, att ehuru man för öfrigt-gillade de grunder, hvarpå förslaget hvilade, dess antagande likväl under nuv:de förhållanden, då R.
Skr hos K.
M. anhållit om revision af föreningsfördraget, skulle vara mindre välbetänkt, enär derigenom medgifves ett deltagande åt det Norska Stats-Rådet i de diplomatiska ärendernas behandling.
Ett sådant deltagande anser jag emellertid vara fullkomligt berätligadt, alldenstund frågan gäller äfven Norges vigtigaste intressen.
Stadgandet torde dock icke komma att särdeles ofta tillämpas, emedan förbund sällan ingås.
Man har sagt, att det skulle vara förenadt med svårigheter att gifva en fullständig definition på hvad som menas å ena sidan med förbund och å den andra med afhandling.
Jag tror icke att delta skulle vara så svårt, ehuru jag här icke anser mig böra göra ett försök derutinnan, synnerligen som skillnaden emellan de båda ordens betydelse torde vara temligen klar för den allmänna uppfattningen.
Dessutom tror jag att samma tillit, som grundlags-stiftarne hade till de män, som skulle behandla ifrågavrde mål, att nemi. de äfven skulle kunna begränsa begreppen emellan de olika kategorierna af förbund och afhandling, samma tillit böra jemväl vi hafva.
Hvad beträffar påståendet, att det skulle vara lämpligt att i R.
F. intaga ett tillägg derom, att det skulle vara K.
M. obetaget att höra Stats-Rådet i dylika frågor, så tror jag, att ett sådant stadgande kunde vara obehöfligt, emedan jag icke har mig bekant något grundlagsbud, som förhindrar Konungen att inhemta råd af sitt Stats-Råd.
Af dessa skäl och då jag anser den föreslagna förändringen vara riktig, samt med grundlagens anda fullt öfverensstämmande, hoppas jag att R. o. Ad. dertill måtte lemna bifall. 336
Den 6 December f. m.
Sprengtporten, Jak.
Emot antagandet af ifrågav:de förslag till förändring i 12:te §:n R.
F. har hos mig den betänklighet uppstått, att da, enligt 14:de §:n i samma lag, Konungen eger högsta befälet öfver rikets krigsmakt tili lands och sjös, skulle det icke leda till förmån för krigförandet, om Konungen, då han går i fält, skulle vara pligtig att medföra sitt Stats-Råd, för att vid alla förekommande tillfällen i fråga om förbund, afhandlingar eller aftal med främmande makter, hvartill krigshändelserna gifva anledning, höra detsamma.
Konungen måste äfven i fält hafva de diplomatiska ärendena i sin hand.
Det är sålunda sannolikt, att han under sådana förhållanden låter sig åtföljas af Utrikes Stats-Ministern och derjemte på sin höjd af ett Statsråd, sorn är militär, men någon Regering i vanlig mening kommer väl icke i fråga, så länge
Konungen sjelf i spetsen för sin armé leder kriget.
På dessa, äfvensom af andre talare anförde skäl, samt då Stats-Ministern för utrikes ärendena gifvit tillkänna, att praxis vid omförmälda ärendens behandling för närv:de är den, att ehuru Konungen har rättighet att på föredragning af UtrikesMinisterri i närvaro blott af ett
Statsråd ingå traktater med främmande makter, han dock meddelar saken åt de andra StatsRåden, der ärendet så fordrar, kan jag icke annat än afstyrka bifall tili förslaget.
Det synes mig som skulle ordalydelsen i det nya förslaget vara något dunkel.
Man kari nemligen icke neka, att afhandling innebär ett allmännare begrepp än förbund, och att i afhandling ett förbund kan inbegripas.
Man kan således icke åt förbund gifva den vidsträckta betydelse, som ligger i ordet afhandling.
Visserligen har man yttrat, att i den allmänna meningen vore den olika betydelsen emellan dessa ord kiar; men af den talare, som nämnde detta, finna vi att uppfattningen icke är så klar, då han sjelf icke viiie gifva någon definition på orden.
Jag tror således, att vid en grundlagsförändring, som afser icke två eller tre år, utan decennier, är det klokare att uppskjuta, tilldess man kan erhålla något bättre, än att förhasta sig; och då det blifvit upplyst, att något missbruk ifrån Regeringens sida aldrig egt rum, finner jag ytterligare skäl tala för uppskof.
Då dertill kommer, dels att ordalydelsen i den föreslagna förändringen är något dunkel, hvilket skulie kunna föranleda ledsamma missförstånd emellan monarken och rådgifvarne, dels ock att någon fara nu icke är för handen, kan jag icke annat än yrka afslag.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag begärde ordet i ani. nf Frih.
Liljencrantz’ yttrande, att det icke skulie vara svårt att bestämma skillnaden emellan hvad som menas med afhandling och med förbund.
Jag ber i detta fall att få påpeka den svårighet i detta afseende, som den värde talaren sjelf tyckes se, då han sjelf icke kunnat lemna någon bestämd definition på de ifråga - Den 6 December f. m. 337 ifrågav:de ordens olika betydelse; vid sådant förhållande lärer det väl icke låta sig göra, att i en grundlag intaga ett stadgande, som är så otydligt, att man icke kan definiera de begrepp, som deruti förekomma; ty den första fordran man bör hafva på en lag, är väl att den skall vara fullt tydlig.
Jag anser mig af detta skäl böra påyrka afslag å den ifrågaställda förändringen.
Hr Tersmeden, Nils: .
Bland de anföranden, som här blifvit afgifna, har jag i främsta rummet fästat mig vid UtrikesMinisterns.
Han har visserligen förklarat, att förslaget vore välgrundadt, men dock ansett att det vore obehöfligt i praktiskt afseende, äfvensom att ordet förbund innefattade en otydlighet.
Jag tror dock ej att det bör vara så för Regeringen.
Förbund heter på franska: traité d’alliance.
Att den föreslagna förändringen är ganska riktig, tror jag mig på goda grunder kunna antaga.
Då Sverige och Norige 1856 till en viss grad förbundo sig under garanti af Europas största makter, sades det, att om detta förbunds alslutande voro de fleste af Stats-Rådets ledamöter i fullkomlig okunnighet.
Detta väckte så stort uppseende, att man ansåg sig böra i grundlagen införa en garanti deremot.
Detta var anledningen till förev:de förslag, tili hvilket jag anhåller om bifall.
Frih. Liljencrantz:
En talare har sagt, att om detta förslag antoges, blefve deraf en följd, att när Konungen går i fält, skulle hela statsrådspersonalen medfölja.
Jag tror, att detta inkast hvilar på ett misstag.
43:dje §:n R.