Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid ytterligare föredragning hos Kongl. Majit har ärendet blifvit öfverlämnadt till Justiliaj-Canzleren, för att inkomma med förslag i anledning af den serskilta mening lian uti LagComite'en yttrat.
Men då vid. sista Riksdag samma fråga förekom, och förföll, har Justitiae-Canzleren låtit saken hvila.
Handlingarne äro nu infordrade lill Lagutskottet.
Detta har jag trott mig böra uplysa, på det BancoUlskottet må känna, i hvad skick BancoStyrelsens hemställan är, och jag anhåller, att detta 3'ttrande i sådant afseende må åtfölja återremissen.
Som de värde talare, hvilka gjort anmärkningar mot Betänkandet, egentligen yttrat sig öfver sättet, huru saken blifvit behandlad, Den 2 Mars c. m. *47 och ej öfver sjelfva innehållet, skall jag iakttaga samma förfarande.
Den första anmärkningen innebar, att Utskottet felat, som ej hört Fnllmägtige.
För min del tror jag ingen myndighet äga skäl att höra en annan, när det ej behöfves, och vid detta tillfälle var saken så klar, att det måhända varit öfverflödigt att höra Commissariatet.
Men enär detta, som egentligen har med lånehevakningar att göra, afgifvit ett nöjagtigt yttrande; så var Fullmägtiges hörande destomera öfverflödigt.
Lagens föreskrift, huru förhållas hör med utmätning, då den första inteckningen är gjord i flera hemman samfäldt, men sednare inteckningar blott i vissa af dessa hemman, är så tydlig, att då concours inträffat, såsom i denna händelse, för Utskottet ej mera återstod än a:ne alternativer, antingen att ej tillstyrka någon underlåtenhet i författningarnes verkställighet, emedan hela summans förlust derigenom kunde äfventyras, eller också att föreslå lånets afskrifning till Bankens skada och vederbörande hemmansägares fördel.
Utskottet trodde sig ej böra göra det sednare, och kunde aldrig förmoda, att Fullmägtige skulle råda dertill.
Hvad hade det således för skäl, att höra dem?
Hvad åter beträffar anmärkningen att BancoUtskottet borde hafva efterfrågat, hvad Kongl. Maj:t vidgjort Fullmägtiges anhållan i o * T 48 Den 2 Mars e. m. om lagförklaring i detta afseende; så får jag erinra, att enär en sådan icke redan utkommit, eller, om den hädanefter varder gifven, icke kan hafva återverkande kraft på de inteckningar, som förut blifvit meddelade, hade Utskottets förfrågan varit utan ändamål.
Enär man slutligen påminner sig att det icke blott är Banken, utan flera, och sednare inteckningshafvare, som söka utbekomma sina fordringar ur panten; så bör man inse, att inställandet af auctionen ej beror på Banken allena; och att den genom sin efterlåtenhet endast skulle äfventyra sin fordran.
Då man således icke haft något att klandra i Betänkandet, och anmärkningarne vid behandlingssättet blott tyckas åsyfta en ambitionsfråga om Fullmägliges hörande, vet jag ej, hvartill återremiss skulle tjena, utan tillstyrker bifall å Betänkandet.
Jag erkänner att det ej är det ifrågasatte fallet jag afsåg, då jag anmälte mig.
Jag tror det nu mera är öfverflödigt, att vilja söka afhjelpa det enskilta lidande, som föranledt motionen.
Mea det är för bibehållandet af principen, och på det att målen för framtiden må blifva utredda, och Ständerna få veta, hvad handläggning som vederfors den 1822 af BankoFullmägtige gjorde förfrågan, samt på det Banko-Utskottet tillsammans med Lagutskottet må upgöra ett förslag i anledning
Den 2 Mars e. m. »49 deraf, som jag anhåller om återremiss.
Det är alldeles icke af stickenhet för det att Fullmägtige ej blifvit hörde; utan det är i afsigt alt få en princip stadgad, som jag velat fästa upmärksämheten derpå, och bereda en åtgärd, hvilken för framtiden är af stor fördel för det allmänna.
På denna grund förnyar jag rnin anhållan om återremiss.
Då jag begärde ordet, var det för att lemna några uplysningar.
Det var emedan Friherre Boije sjelf i sin Motion lemnat den upgift, att BankoStyrelsen vidtagit en sådan åtgärd, att begära förklaring öfver författningen, som jag ansett att till fullständigheten af Utskottets Betänkande bordt höra, att fråga efter, hvad svar derå följt; men då sådant ej skett, ville jag gå till handa med dessa uplysningar.
Författningen är dessutom ej så klar, som Utskottet anser.
Den har af olika Domstolar blifvit olika tillämpad.
Jag har som Domare alldrig tillämpat den så, som BankoUtskoltet tror den böra tillämpas. Inom Konungens Högsta Domstol äro meningarne så delade, att om a:ne sådane mål under olika tider och af olika ledamöter afgjordes, befarar jag, att utslagen kunde olika utfalla.
Svea Hofrätt dömer äfven alltid i dessa frågor så, som jag dömt.
Dessa olika tillämpningar af författningen hafva föranledt Motionen.
Ehuru beslutet Visserligen iSo Den 2 Mars e. m. icke kan hafva en retroactiv verkan, tror jag dock, att åtskilliga uttryck kommit alt inflyta i detta Betänkande, som kunde vara bindande i sjelfva intekningsfrågan, om ej Betänkandet återremitteras.
Då saken ej förlorar på återremissen, ty auctionen går i alla fall för sig, tror jag försigtigheten fordra, att man återremitterar Betänkandet.
Jag har dessutom dertill ett ytterligare skäl deruti, att en Motion blifvit gjord i allmänhet om Bankoförfattningarnes öfverseende.
Denna har blifvit remitterad gemensamt till Banko- och LagUtskotten.
Det vore bäst att afgöra dessa frågor på en gång, så mycket helidre, som ingen skyndsamhet med denna motion är af nöden.
Den siste talaren har så fullständigt visat, att lagen i denna del ej ar så klar, som BancoUtskottet funnit den, att jag derom icke har något att tillägga.
Jag vill blott göra den anmärkning, huru farligt det är, när ett Utskott, som ärsamladt att utreda ett ämne, vill applicera sin egen åsigt af saken, och försummar taga desteg, hvarigenom andras tankar möjligen kunna göra sig gällande.
Jag kan visserligen ej känna den öfvertygelse, som BancoFullmägtige i förevarande ämne äga; men då fråga är om oskyldiga personers lidande, synes det vara lättare att i denna sak göra för litet, än för mycket.
Den 2 Mars e. ni.
Jag kan ej neka att det synes mig likgiltigt för den fråga, som föranledt Betänkandet, huru BankoUtskottet tolkar iS och 19 §§. af Inteckningslagen, och huru Ridderskapet och Adeln sedan beslutar att den bör vara, ty frågans afgörande slår hvarken under BankoUtskottet eller Ridderskapet och Adeln, utan under Domaremakten, och denna ståt under lagen, sådan den varit och är, ej sådan den blir, och icke under dem, som stifta lagen.
Då BankoUtskottet troligen ser saken framdeles lika, såsom hittills, kunde Betänkandet, till besparing af tid, bifallas, och den förlust de, hvilkas rätt nu skulle vara i fråga, få vidkännas, är i alla fall oförändrad genom bifallet.
Om jag hade Inteckningslagen här, skulle jag upläsa 18 och 19 §§. till Ridderskapets och Adelns egen pröfning, huruvida han är så otydlig, som en hög Domare och Grefve Spens förmenat.
För den ifrågavarande händelsen kan det vara likgiltigt; ty målet är redan under Domstols afgörande.
Hvad framtiden beträffar, kan det ej vara Herr Hjerta obekant, att ett nytt förslag till stadga om utsökning och utmätning af Bankens intecknade fordringar blifvit af Bankens FiscalsEmbele upgifvet, och af Commissariatet samt Fullmäktige granskadt.
Det har likväl så sent inkommit från de sistnämnde Den i Mars e. m. att blott en af Utskottets afdelningar hunnit derom yttra en förslagsmening och deröfver infordra utlåtande från alla 3 nyssnämnde myndigheter.
Om stadgarne för framtiden får Utskottet således tillfälle att yttra sig, när det fått veta vederbörandes tankar.
Utskottet har på intet vis åsidosatt de rättelser, som hädanefter kunna vara nödiga, fastän det ansett fåfängt att något tillgöra i en fråga, som redan beror på Domstols pröfning.
Mig är det visserligen likgiltigt, om återremiss beslutes,men den tjenar ej till annat, än att borttaga tiden.
Vöre fråga om att bortskänka någon rätt för Banken, så skulle jag ej yrka det; men Motionären har föreslagit att en åtgärd genast mätte inställas, ej allenast i det speciela fallet, utan i allmänhet: derföre att lagen är otydlig och bör vid denna Riksdag förändras.
Utskottet hade åtminstone bordt höra, om Fullmägtige kunnat instämma i Commissariatets utlåtande.
Jag frågar, om det är ett utredt svar, då man blott hörer Commissariatet, hvilket naturligtvis tillstyrker Utskottet detsamma, som det de sjelfve i saken hittills tillgjort, men visserligen icke lärer angifva några andra åsigter, än de, som äro följder af deras sätt att tolka redan varande lag.
Saken hade blifvit mera utredd, om Fullmägtige blifvit hörde.
Jag frågar, om det är rigtigt Den 2 Mars e. m. bedömdt, att derföre, att frågan hörer under domstol, dervid numera är intet att göra.
Jag tror, att der Banken endast är den förlorande, der kunde visst något göras.
Betänkandet är således ej i det utredda skick man hade bordt vänta.
Jag vill ej ingå i det speciella fall, som tagits lill anledning för denna motion, men den har hvarken i form eller sak blifvit så behandlad sorn den bordt.
Motionen afser onekligen en slags allmän inhibition för dylika fall, intilldess ny lag hinner stadgas.
Och någon åtgärd kunde under tiden visserligen tagas med de auctioner, der Bankens rätt endast är i fråga.
Så snart den är blandad med andras rätt, står ej något att göra.
Jag vill endast korteligen anmärka, att om, såsom Herr Hjerta säger, det är andra fall, hvaruti för framtiden en rättelse behöfves, tycker jag saken vara på bästa väg, då Lagfrågan är i LagUtskottet, och det, som rörer Banken, i BankoUtskottet.
Det framställdes sedermera af Herr Hjerta, att en inställelse skulle vara nyttig, intilldess en ny lag utkom.
Men hvartill skulle det tjenar då den nya lagen naturligtvis ej kunde få retroactiv verkan.
Jag ville egentligen säga detsamma sorn Herr Ribbing, och å nyo uprepa, att den nya lagen i54 Den 2 Mars e. m. ej kan få retroacliv verkan.
I Concoursen göra de öfriga fordringsägarne naturligtvis sin rätt gällande efter de författningar, som funnos, då inteckningarne togos.
Domstolarne måste likaledes döma derefter; och således är det för vederbörande gäldenärer utan gagn att återremittera Betänkandet, med mindre man vill efterskänka Bankens fordran, hvilket dock ingen föreslagit.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adelil ansåg de vid BancoUtskottets
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Betänkande.
Ja och Nej. Hans Excellence förnyade derpå sin förut gjorde proposition till återremiss af Betänkandet.
, I anledning hvaraf Hans Excellence förklarpdc, att som, efter hvad Hans Excellcnce tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln återremitterat ifrågavarande Betänkande.
Den a Mars e. m. i55 Justerades 3 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i förmiddagens Plenum fattade heslut.
Uplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial:
Af den 25 sistlidne Februarii: N:o 7. Angående
ConstitutionsUtskottets behörighet att uplaga nu gjorde motioner om ändringar och tillägg i JustitiaeOmbudsmanslnstructionen.
Frun BancoUtskottet:
Af den 25 sistlidne Februarii: N:o 18.
I anledning af hvad RevisionsBerättelsen år i8a5 innehåller, rörande val af Suppleanter för Hedervärda BondeStåndet uti ProvinceLåneContoirens Directioner, emellan Riksdagarne.
N:o iq.
I anledning af 1837 års RevisionsBerättelse, rörande ändring uti 3 Art. 2 §. 2 Mom. af det Reglemente för Odlingslån, som, genom Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse den 20 Januarii 1824, blifvit till allmän efterrättelse utfärdadt.
Rörande eftergift och afskrifning för 600 R:dr B:co, som år 182.5 genom inbrotts-stöld förkommit utur ett, i SmåsedelsCommissarie-ruinmet, inom Banken befintligt skåp. i56
Den 5 Mars f. ni.
Om eftergift och afskrifning för 200 R:dr B:co, utgörande värdet af en i YexelBanken år 1827 bortkommen inläst Transportsedel, hvilken måst för andra gången infrias.
In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. ^)"■ Thorsdagen den 5 Mars 182g.
Föredrogs å liyo och bifölls Allmänna Besvärs, och EkonomiUtskottets den i4 sist— lidne Februarii under N:o 6'o afgifne,samt den 19 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt fråga om en från Tofta hemman frånskild Skogsparks återgång till nämde hemman.
Till pröfning företogs Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den i4 sistlidne Februarii under N:o 61 afgifne, samt den 19 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt frå - Den 5 Mars f. m. ga om vägning af hö, i stället för parmmälning, samt om begagnande af krönta tunnor vid försäljning af brännkohl.
Grefve Posse_, Erik:
Jag hemställer, om icke detta Utlåtande bör blifva hvilande, tills frågan om förändring i Rikets Mått, Mål och Vigt förekommer.
Uti VetenskapsAkademiens Betänkande, som jag hoppas . blir grunden för denna vigtiga Ekonomiska angelägenhet, är föreslaget begagnandet af pyndare lill vågning af hö, och jag fruktar, att om Rikets Ständer nu önska, samt Konungen bifaller, att vanlige vågar för detta ändamål inrättas, skulle man kanske anse betänkeligt, att efter få års förlopp göra någon förändring.
Genom den erfarenhet åtskilige af Utskottets Ledamöter och äfven jag äga, att pyndare, ehuru de, då vigten är liten, slå in på lodet, likväl, då det är fråga om flere skeppund, missvisa på flere lispund, hafva Utskottets Ledamöter icke ansett sig böra föreslå ett sådant vägningssätt af hö; hälst våg är ett säkert instrument och lika lätt att begagna, hvilket förhållande icke eller kan förgätas, då frågan om mått, mål och vigt förekommer.
Jag finner derföre intet hinder, att nu till afgörande företaga detta ärende.
Jag vill nu icke ingå uti jemförelse emellan pyndare och vågar, så - 158 Den 5 Mars f. m. sorn förekommande i den allmänna frågan om Mått, Mål och Vigt, men jag har, genom min framställning, endast velat förekomma ett beslut, som möjligen kunde lägga hinder i vägen, för åtgärder af större vigt och omfattning.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann nödigt, att, på sätt Grefve Posse föreslagit, Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets ifrågavarande Utlåtande borde ytterligare hvila på bordet.
Anmältes och emottogs HofCanzleren m. m.
Herr D. von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Maj:ts höga vägnar, öfverlemnade Kongl.
Maj:ts den 24 sistlidne Februarii till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition angående den såkallade MötesPassevolancen för Indelta Infanteriet och Cavalleriet, samt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af samma dag angående Inqvarteringsbesväret.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken anmodade Herr HofCanzleren , att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, alt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och Skrifvelse skulle med första blifva inför Ridderskapet och Adeln löredragne.
Den 5 Mars f. m.
Hvarefter Herr IlofCanzleren på vanligt sätt utbeledsagades.
Föredrogs å nyo ExpeditionsUtskottets den 17 sistlidne Februarii under N:o 34 afgifne, samt den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, angående hegardt anslag till erforderligt biträde i och för skyndsam tryckning af Bihanget till RiksStåndens Protocoll.
I och med detsamma jag för min del fullkomligen gillar det nu uplästa ExpeditionsUtskottets Memorial, angående hegardt anslag till erforderligt biträde i och för skyndsam tryckning af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, anhåller jag hos Ridderskapet oell Adeln, att i förening dermed få föreslå, att till nästa Riksdag anstalt göres, att förskaffa från England en cylindrisk Boktryckarepräss af den nyaste upfinning, hvarigenom vunnes en otrolig fortgång i tryckning, och lättnad i arbete för den, som har correcluren om hand.
Jag skulle så mycket mera önska, att afseende gjordes på denna min motion, som tillfälle torde finnas, att kunna uthyra Riddarhusflyglarna till någon väl känd Boktryckare, då man på allt sätt vann fortgång och lättnad i detta magtpåliggande bestyr, och någon anledning till klagan öf - Den 5 Mars'f. m. ver långsam tryckning icke kunde komma i fråga.
På ett stort tryckeri i London, der tidningen The Times tryckes, lär en sådan cylindrisk tryckpress af ny upfinning vara anbragt, och erfarenheten har visat, att ehuru mycken tryckning der verkställes, machinen ändock icke kan vara jemt i activité.
Denna motion anhåller jag måtte remitteras till Stats- och RiddarhusUtskotten.
Uppå derefter af Hans Ecccellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjord proposition hlef ExpeditionsUtskottets Memorial af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Friherre Wrangels Motion lades på hordet.
Å nyo föredrogs CpnstitutionsUtskottets elen i3 sistlidne Februarii under N:o 6 afgifne, samt den 16 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande om
Grundlagsstridigheten eller enligheten afen fråga, hvarå yrkad proposition vägrats.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att delta Memorial, som icke erfordrade någon åtgärd» måtte läggas till handlingarne.
Då Publiciteten af Rikets Ständers Constitutions Ut - Den 5 Mars f. ra. 161 Utskott blifvit dömd förlustig allt förtroende under denna Riksdag, anser jag mig skyldig att uprigtigt tacka de aktningsvärde Ledamöter inom Utskottet, hvilka röstat för ett lyckligare resultat; äfvensom jag gratulerar de öfrige till den tacksamlietsgärd, de af en samtid och efterverld sig förverfvat.
Publiciteten, som jag anser för den äkta frihetens palladium, får således icke tillhöra oss, och likväl vilja Vi anses tillhöra friheten.
Runna tvänne så stridiga maximer förenas? kunna Vi kaMasfrihetens männer, då allmänheten icke får höra, och sjelf vara vittne lill vårt handlingssätt ?
Jag öfverlemnar dessa frågor till besvarande af dem, som röstat för offentlighetens utestängande från vårt samlingsrum.
Utskottet har ansett sak och form, grundsats och tillämpning icke kunna skiljas åt; och som Utskottet fästat sig vid formen, så följer deraf, att det är den, och icke sjelfva ämnet, som är hufvudsak.
Jag kan således ej annat än beklaga, att en sådan grundsats blifvit gjord gällande just i sjelfva tillämpningen.
Då likväl en så oförmodad händelse inträffat, är det en tröst, att formen en gång kan ändras, fastän man måste vänta 15 H. n •162 Ben 5 Mars f. m. till nästa Riksdag; men det gör ingen ting.
Imedlertid, och då det, för publicitetens erhållande, blifver nödvändigt, att, åtminstone till en början, tillåta att ett stadgande derom får rum uti RiddarhusOrdningen; så torde man väl dertill låta beqväma sig, och medgifva, attRiddarhusUtskottet ännu en gång får sig updraget, att med sitt yttrande inkomma; och tror jag, för min del, att det blir bäst åt samma Utskott öfverlämna, att till Ridderskapet och Adeln inkomma med nytt förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde ånyo, attConstitutionsUtskottets ifrågavarande Memorial endast måtte läggas till liandlingarne.
Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föredrog RiddarliusUtskottets den io sistlidne Januarii aflåtne, och den i5 i samma månad på bordet lagde, Memorial, i anledning af väckt fråga om qfFentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Jag tager mig friheten hemställa, huruvida det ej skulle vara lämpligast att låta denna fråga hvila, intill dess vi från RiddarhusUtskottet erhålla förslag till ny Riddarhusordning, för att i följd deraf vidtaga Den 5 Mars f. m. i63 de åtgärder vi kunna finna lämplige, och äfven tillse, hvar och huru denna sak må komma in i RiddarhusOrdningen.
Grefve Frölich, David, förenade sig med Friherre Anckarswärd.
Herr Tham, Wolrath: Genom ConstitutionsUtskottets nyss upläste Memorial tror jag den frågan vara afgjord, på hvad sätt vi kunna få proposition å RiddarhusTJtskottets nu föredragne Memorial; och då alla hinder nu äro undanröjde, samt sättet gifvet, ser jag intet hinder, att vi ju nu kunna afgöra saken.
Jag anhåller derföre, att den inåtte uptagas, och att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes lemna oss den proposition:
Att offentlighet må äga rum vid våra öfverläggningar; att stadgande derom skall i RiddarhusOrdningen införas; och att Ridderskapet och Adeln, om detta bifalles, sedan skall upgöra det reglementariska.
Detta är, enligt min tanka, det rätta medlet att vinna publicitet, så vida meningen ej är, att beständigt upskjuta och motverka den.
Hans ExcellenCe Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att när RiddarhusUtskottets
Memorial om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar den 3 sistlidne Februarii f. m. föredrogs, hade hufvudfrågan måst blifva hvilande på bordet af den orsak, att den då upkomne ii « i64 Den 5 Mars f. m. formfråga först borde af ConstitutionsUtskottet afgöras.
Enär nu, efter det målet från ConstitutionsUtskottet återkommit, hufvudfrågan å njo blifvit föredragen, men af flere Ledamöter ytterligare begärd på bordet, ansåg Hans Excellence berörde liufvudfråga böra till följd af 4<3 §•
Riksdagsordningen, ytterligare förblifva hvilande.
Då Herr Grefven och LandtMarskalken redan samtyckt till hvad Friherre Anckarswärd begärt, och hvarmed jag förenat mig, nemligen att målet ännu måtte blifva hvilande på bordet; har jag intet vidare att yttra, än att jag ej kan instämma med en värd talare i den åsigt, som skulle ConstitutionsUtskottets yttrande, om den vägrade propositionen tillika innefatta föreskrift, huru hufvudfrågan skall behandlas, när den förekommer.
Föredrogs ånyo StatsUtskottets den n sisllidne Februarii under N:o 62 afgifne, samt den 23 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers, åren 1825 och 1827 afgifne, Berättelser om de samma år verkställde granskningar af Statsverket med dertill hörande Allmänna Fonders tillstånd, Styrelse och förvaltning, åren 1822, 1823, 1824 1825.
Grefve Gjllenborghj Johan Henning, hade inlämnat följande, sorn uplästesr \
Den 5 Mars f. m. *65 Då Konungens Nådiga förslag till förändrad instruction för Rikets Ständers Revisorer för någon tid sedan blef ifrån Ridderskapet och Adeln till StatsUtskottet remitterad, och, i förmodan, att pröfningen deraf skulle hos StatsUtskottet förekomma i sammanhang med granskningen af 1Ö2Ö och 1827 årens Revisions Berättelser, framstälde jag de skäl, jag anser tala för yrkande af en oinskränkt granskningsrätt af StatsVerkets förvaltning i alla dess delar, och då jag nu icke bör besvära med återuprepande deraf, får jag, under åberopande af hvad jag då anförde, anhålla, att enär StatsUtskottets Utlåtande, i anledning af 1825 och 1827 årens revisions Berättelser, förmodligen blifver med anmärkningar återremitteradt, och till ny pröfning i Utskottet förekommer, då må hos Utskottet uptagas till öfvervägande ej mindre hvad jag vid förenämde tillfälle anförde, än hvad jag nu emot StatsUtskottets Utlåtande går att anmärka.
StatsUtskottet yttrar, pag. 243 i förberörde dess Utlåtande, att i anledning af den olikhet i åsigter om Revisorernes granskningsrätt, som vid 1825 och 1827 årens revisioner sig visat, Utskottet ansett sig böra undersöka beskaffenheten af de föreskrifter, som till grund för dessa förrättningar funntfs gifne; men vid granskningen och jämförelsen af dessa båda revisionsförrättningar skall man likväl icke finna denna olikhet i åsigter, som StatsUt - j66 Den 5 Mars f. m. skottet föregifver. 1825 års Revisorer vidtogo alla på dem ankommande åtgärder, för att få tillgodonjuta den vidsträcktare granskningsrätt, som vid alla föregående revisioner blifvit utöfvad, och hvilken vidsträckta granskningsrätt blifvit, genom Rikets Ständers gillande af alla revisions-förrättningarnes åtgärder, vid riksdagarne åren 1815, 1818 och 1823 godkände, och om ock förhållandet varit sådant, som en Statsutskottets Ledamot, hvilken i 1827 års revision deltagit, i reservation sig yttrar, att nemligen 1827 års Revisorer, utan allt eget bedömande, hvarken gillade eller ogillade 1825 års Revisorers åsigter, i afseende på tillämpningen af 2 §. i 1812 års Instruction för Revisorerne, så enär de sednare icke i någon omständighet motsagt de förra, som nu är förhållandet, har SlatsUtskottet saknat all anledning att förklara skiljaktighet i i8a5 och 1827 årens åsigter, hvilket förklarande skulle kunna anses endast som en förevändning, för att komma till det oväntade resultat, hvaröfver jag nu får närmare mig utlåta.