Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Herr af Billberghs anmärkning angar, finner jag visserligen rubriken af Betänkandet vara sådan lian uppgifvit, naen jag har alltid satt mindre värde på rubriken, än på sjelfva Betänkandet och reservationerna, och jag har af dessa funnit, att det varit fråga om något mera.
Jag ansåg derföre min pligt såsom Ståndsledamot fordra, att med återremissen förena en önskan, att Utskotten ville föreslå Rikets Ständer, att i en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det
Tullverkets räkenskaper måtte föras så, att den directa och indirecta handeln med hvarje olika Stat kunde genast utrönas.
Jag har ej klandrat räkenskaperna, eller trott något vara försummadt af Utskotten, utan endast önskat en sådan förändring, hvilken jag ej ansåg för en ny motion, men blott en önskan, hvilken borde få åtfölja den återremiss, hvilken jag trodde höra beviljas, på det Rikets Ständer måtte blifva i tillfälle att känna de goda rösultaterne af den ingångna Tractateu.
Man har lagt mycket mera vigt på mitt yttrande om det mynt, hvari räkenskaperna fördes, än jag sjelf ville gifva deråt» Jag visste väl, att räkenskaperna fördes i Svenskt Banco, men jag ville endast bevisa, att det var omöjligt att på ett sådant mynt grunda några tillförlitliga uppgifter om handelsbalancen, och jag önskade att Utskotten måtte derom yttra deras 3oo Den »4 September e. m. tanka.
Jag anhåller om återremiss af Betänkandet, Herr Munck af Rosensköld: Friherre
Åkerhjelm har instämt med Herr af Billbergh i tydningen af mitt yttrande om Finska HandelsTractaten.
Jag har sagt, att af 2:ne Makter, som sinsemellan antagit reciprocitets-systemet, i afseende på nedsättning af införseltullen, den hade största fördelen deraf, som tillförde den andra den största qvantiteten af varor.
Åkerhjelm har äfven sagt, att det kommer an på, huru mycket af dessa varor säljes.
Om de ock icke säljas, så införas de dock, och tullafgifter erläggas således derföre; har mar» då för lindriga tullafgifter, så blir fördelen mindre än den kunnat vara, så väl i anseende till Kronans inkomster, som inrikes producenters afsättning.
De flesta Finska varor intaga utomdess så stor volum, att de mindre lätt insmygas, och tullen å dem lättare controlleras.
För de Ledamöter, sorn ei hafva Betänkandet till hands, torde det vara nödvändigt upplysa, att tvenne Ledamöter yttrat sig i strid mot Betänkandets innehåll.
Grefve Posse har sagt, att Motionerne endast handlade om ökad tull å talgljus, och Herr af Billbergh, att fråga endast vore om vissa varor, då det. likväl tydligen står på första sidan af Be - Den 14 September e. tö. 3ot tänkandet att läsa, det Nils Håkansson yrkat föi liöjda tullafgifter på alla slags från Finland inkommande jordalster, hvarmed utan tvifvel menas landtmantiavafor.
Eri anmärkning har irigen till vederläggning upptagit, den nemligen* att Sverige och Norrige skulle hafva samma näringsintressen.
Detta är så mycket oriktigare, sora Norrige hörer till de liberala länder, der man köper säd , och hpr inga fabriker, då det prohibitiva Sverige deremot säljer säd och har fabriker.
Bägge
Rikena hafva således högst skiljaktiga näringsintressen.
Då en Talare har åberopat, att enär han, såsom landtman, med afsättning i Stockholm, talade för Finska HandelsTractatens fortfarande, talade han emot sitt eget intresse; torde jag, som ej är säljare, utan endast köpare af landtmannavaror, äfven böra förklara, att jag talat emot mitt eget intresse, då jag velat förhöja tullen å Finska varor.
Hans Excellence Hern Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BevillningSoch EkonomiUtskottens
Ja och Nej, Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition lill bifall å berörde Betänkande.
Ropades äfven Ja och Nej. 302 Den 14 September e. m.
Herr af Billbergh begärde votering.
I anledning hvaraf Hans Excellencé Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog följande voteringsproposition:
Den, som bifaller Bevillnings- och Eko-* nomiUtskottens Betänkande, angående yrkad högre tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor, voterar Ja; Den det ej vill, voterar
Nej; Vinner Nej, anses berörde Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Hvilken voteringsproposition af Ridderskåpet och Ådeln godkändes, samt anslogs.
Sedan 43 och 44 §§•
Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan 8 e. m., och befunnos vid voteringens slut klockan g e. m. sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne Öppnade, rösterne hafva utfallit som följer:
Ja — 5a.
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskilt förde Protocoll blifvit
Den i4 September e. m. 3o3 uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit Bevillningsoch EkononiiUlskottens ifrågavarande Betänkande.
Justerades 4 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den io dennes f. och e. m, fattade beslut.
Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 10 om aftonen.
Tliorsdagen den i 7 Sept. 1829.
Öppnades Herrar Electorers Lista till val af en Ledamot i BancoUtskottet efter N:o ip47 Herr Odencrantz, Carl; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2002.
Anmältes och emottogs Herr HofCancelleren och Cornmendeuren af Kongl.
Nord - 3c>4 Den 17 September. stjerneOrden D. Von Schulzenheim* hvilken* å Kongl.
Maj:ts höga Vägnar, afletnnade dels trenne Kongl. Majrts den 11 dennes aflåtne Kådiga Propositioner lill Rikets Ständer: 1:0
Om förändringar uti 19, 21 och 88 §§. i Regeringsformen, rörande sättet för Förklaringars meddelande om Lagens rätta mening; 2:0
Angående ålder för dem, som af HofRätterne till
DomareEmbetets utöfvande förordnas; 3:o Angående ett tillägg uti 25 Cap, 5 §.
Den 4 Februari e. m. 301 Man liar talat om den vägfarandes beqvämlighet; men icke stiger den resande sjelf ur åkdonet för alt läsa upp en grind; — det får allt den skattdragande inedborgaren, som sitter bakpå, göra.
— Ett annat förhållande är med forbonden, som går bredvid sitt lass; för honom tror jag det vara af vigt att icke alltför mycket besväras, men för den resande bar jag icke i detta fall någon konsideration.
Dessutom kunna hästarne merändels rätt väl behöfva den hvila, som förunnas dem tinder den tid, sorn åtgår för grindens öppnande.
Thorell hafva haft ganska rätt, och derföre anhåller jag örn återremiss i den syftning att det må uppdragas kommunal-styrelsen att afgöra frågan om grindars vara eller icke vara, samt att Konungens Belh:de endast får med saken alt skalla, lör den händelse klagomål öfver kommunal-styrelsens beslut förekomma.
Då inträder Konungens Belhide i sin lagliga rätt alt döma.
Det är visserligen ledsamt för mig, ledamot af Utsk:t, att gå ett steg längre än de värde talare, som redan yrkat återremiss; jag nödgas nemligen begära alslag å Betänk:!:.
En föreg:de talare har berömt sig af att han åtminstone uppskattade frågans vigt för jordbruket; jag tror deremot att inom detta Stånd finnas många lika ifriga vårdare af landtbruket, som den värde talaren, hvilka dock, lika med mig, anse grindar icke vara någon välsignelse för landet.
Borttagas grindarne, skola våra gärdesgårdar snart följa efter, till obeskriflig båtnad för såväl jordbruk, som skogshushållning.
Utsk:t Ilar föreslagit att Konungens Befh:de, innan han finge taga bort någon af dessa olyckliga grindar, skulle inhemta vederbörande kommunal-styrelses yttrande.
Jag frågar: hvartill skall sådant tjena, då intet antyder att landshöfdinge-einbetet behöfver det ringaste rätta sig efter det ingi fria yttrandet.
Enda frukten blefve tidsutdrägt, ett ökadt besvär och det värdelösa yttrandets läggande ad acta.
Enligt min åsigt hör man snarare höja den nyinrättade kommunal-styrelsen, än nedsätta den genom att förvandla den till en landshöldinge-embetets fjerdingsman.
Hvad angår Konungens Befh:des rätt att befalla grindars borttagande, finnes visserligen intet bestämdt laghud, som tillstäd* jer delta, men det vet jag, att i ett enda län, genom landshöfdingens bemödande, icke mindre än 4,000 grindar under loppet af några få år blifvit borttagna.
Häraf torde inses, att en sådan magt hittills verkligen ulöfvats, och detta till allmän fromma; hvarför då inblanda kommunalstyrelsen deri, eller hinda händerna på Konungens Belh:de i en fråga, der hans ingripande endast kan medföra nytta.
Mot de framställda anmärkningarne vill jag ingalunda försvara Ulslct, destomindre, som jag inom Utsk:t, ehuru förgäfves, sökt bekämpa detta förslag. 1 lik - 302 Den 4 Februari e. m.
Iiet med flera talare anser jag den föreslgna åtgärden snarare kunna lända till flera grindars bibehållande än befordra deras afskaflände, ett resultat, som visserligen icke är mycket eftersträfvansvärdt.
Hvad jag anser skulle kunna befordra en inskränkning i grindarnes antal, vore om en allmän undersökning i detta afseende inom alla län blefve anbefalld.
Huruvida kommunalstyrelsen dervid blefve hörd eller icke. finge då bero på Konungens Beflude.
M. skall aflåtas, anser jag deri böra inflyta något om angelägenheten af att ifrågav:de hinder lör trafiken må undanrödjas, hvilket Hr Ljungberg i sin reservation påpekat.
Det är en försummelse af mig att icke mitt namn influtit bland reservanterna, men mina medarbetare inom Utsk:t påminna sig belt säkert, huru jag motsatte mig ifrågav:de skrifvelse.
Genom att helt enkelt afslå Betänk:t, skulle vi befrias från allt vidare ordande om denna, till sin nytta högst tvifvelaktiga åtgärd, men då det icke kan nekas att grindar inverka på landets allmänna gagn och bästa, och man således icke bör kasta denna fråga ifrån sig, förenar jag mig med Hr von Koch och Frih. von Schulzenheim m. fl., som yrkat återremiss.
Deremot kan jag icke instämma i hvad Hr De Maré önskat, nemi. att frågan skulle öfverlemoas till kommunalstyrelsen.
Som Hr De Maré emellertid yrkat återremiss, får jag, för den händelse Betänk:t till Utsk:t återkommer, der tillfälle att ytterligare yttra mig om olämpligheten af hans förslag.
Jag kan icke annat än beklaga, att Utsk:t icke på samma sätt behandlat
Thorells som Hr Bovins motion, d. v. s. afslagit dem båda.
Hr Bovin yrkar en obegränsad skyldighet att borttaga alla grinder; Thorell att bestämmandet härom skall öfverlenmas åt kommunalstyrelsen.
Båda förslagen äro enligt min tanka lika opraktiska.
Att förordna om borttagande af grindar är en polisåtgärd och tillkommer således Konungens Belh:de, öfver hvars åtgöranden den, som anser sig förorättad, eger att klaga.
När nu icke några väsendtliga olägenheter hittills uppstått af de åtgärder, Konungens Beflude i detta afseende vidtagit, finnér jag icke några skäl, hvarföre man skulle till K.
M. ingå med en skrifvelse i ämnet.
I det län, jag bebor, har klagan yppats öfver den alltför stora mängden grindar, som der förefinnes, och det är derföre ganska glädjande att erfara, det i andra län raskare åtgärder för dessas borttagande blifvit vidtagna, och man således kan antaga att äfven det län, jag tillhör, skall komma i åtnjutande af den lättnad för trafiken, som beredes genom borttagandet af detta hinder.
Klart är, att fall finnas, då grindar måste vara qvar, men i allmänhet hafva vi i Sverige 10 gånger så många grindar som behöfdes, och min öfvertygelse är, att hvad som Den 4 Febrnari e. m. 303 i detta hänseende kan göras, lämpligast uträttas på sätt hittills skett genom Konungens Befh:de.
Ju mera opinionen uttalar sig emot dessa hinder, desto mer hopp halva vi att derifrån befrias.
Jag yrkar på afslag och förklara.-, att jag icke kan inse, hvartill en återremiss skulle tjena.
Då jag tager för gifvet att R. o. Ad. långt före delta är mätt på denna diskussion, vill jag icke upptaga tiden med någon ytterligare utredning af ämnet, utan vill endast uttala den åsigt, att jag anser det vara lika orimligt att vilja borttaga alla grindar, som det för jordbruket i vissa trakter vore menligt att borttaga all stängsel.
Det ena står i sammanhang med det andra, och hvad särskildt beträffar grindarne, har min erfarenhet visat mig, att om en grind för den ringa olägenhet, den förorsakar, borttages, detta ofta kan orsaka uppförande af ofantliga sträckor gärdesgård, till vida större hinder lör trafiken än grinden förorsakat.
Man bör icke förbise, att vi hafva 2:ne årstider, och att snömassor ofta hopa sig, som icke utan svårigheter kunna undanrödjas och att vägarne då ofta under flera dagar äro olärbara.
Hvad det praktiska af frågan beträffar, får jag upplysa, att, med anledning af en poststyrelsens framställning, till K.
M. om angelägenheten deraf att grindar borttoges, alldenstund poströfverier ofta föranleddes af dessa grindar, K. M. anbefallde sina Befh:de i länen att inkomma med de yttranden i ärendet, hvartill förenämnde framställning och förslag ansågs påkalla, och då detta ärende således redan är under K.
M:s pröfning och det är att antaga, det regeringen inom kort kommer att taga saken i öfvervägande, förmår jag vid sådant förhållande icke inse, hvartill det. skulle tjena att ingå till K.
M. med en skrifvelse, visserligen helt oskyldig, men alldeles ändamålslös, hvarföre jag anhåller om afslag å Betänlct.
Jag är hufvudsakligen uppkallad af en föreg:de talares yttrande, att Konungens Befhide icke egde någon befogenhet att förordna om grindars borttagande från allmän väg.
Då jag, likasom flere af mina kolleger, varit mån örn att undanrödja det ilrågav.de missbruket vid landsvägsgrindar, anser jag mig böra med några ord redogöra för min uppfattning af frågan.
Det är en allmän erfarenhet, och af denna diskussion bestyrkes det ytterligare, att det knappt finnes någon del af den administrativa lagstiftningen, hvarom tankarne äro mera delade i afseende å så väl sjelfva rättsgrunden som rättegångssättet, än den sorn angår de allmänna vägarnes afstärigande med grindar.
Oaktadt allt hvad man talat och skrifvit i denna sak, är den dock ännu ganska oklar.
A ena sidan bestrider man alldeles, 304 Den 4 Februari e. m. att jordegare har någon rätt att uppsätta grind å allmän väg, — å den andra vill nian anse grindar tillåtliga allestädes, då derigenom hägnandet af inegor utmed allmän väg kan undvikas.
Många, som hysa den sednare meningen, föreställa sig, och det har äfven under öfverläggningen i denna fråga blifvit påstådt, att rättigheten grundar sig på allmänna lagen och gällande stängselförordning.
Men det är, elter mitt förmenande, ett missförstånd.
Allmänna lagen innefattar icke något annat stadgande härom än 5 kap. 1 § Byggninga-Balken, som talar om underhållandet af »led och grind,» men hvarvid uttryckligen afses endast byväg.
I 15:de §:n af den nya stängselförordningen talas visserligen ock om underhållandet af led eller grind, men då i författningen icke förekommer något bestämdt stadgande om behörigheten deraf äfven å landsväg, kan det ock skäligen antagas, att dermed endast afses sådan hägnad af denna beskaffenhet, som omtalas i Byggninga-Balken.
Det är emellertid utan ändamål att tvista om det absolut tillåtliga eller det absolut otillåtliga i detta afseende; ty K.
St:r hafva redan godkänt behörighetsgrundsatsen för vissa läll, men hvilka aro dessa fall?
Vid riksdagen näst före den sista väcktes, så väl hos B. o. Ad. som i tvenne andra Stånd, motioner i samma ämne, som det nu under öfverläggning varande.
Dessa motioner behandlades då af sammansatta Lag- och Ekon.-Utsk:t, som i deröfver afgifvet Utlåt, yttrade, bland annat, »att Utsk:t väl funnit motionärernas klagan öfver de olägenheter af flerfaldig beskaffenhet, som äro förenade med allmänna vägars alltför täta afstängande med grindar, vara förtjent af uppmärksamhet; men enär det, enligt gällande lagar och särskilda författningar, åligger landshöfdingarne, att. genom dem underlydande betjente, vaka öfver, att vägfarande icke af en eller annan orsak obehörigen uppehållas, ansåg Utsktt, att i de af motionärerna öfverklagade läll, der grindar kunna finnas vara ulan nödtvång upprättade, rättelse kan genom anmälan hos vederbtde vinnas, heldst det icke kan anses i lag medgifvet jordegare att godtyckligt öfver allmänna vägar uppföra grindar; hvadan Utsk:t hemställde, att motionerna icke måtte till någon vidare åtgärd föranleda.» Detta Utlåt., som af R.
St:r godkändes, lemnade i sjelfva verket rättsfrågan i ett lika sväfvande skick som förut.
Visserligen förutsätter det, att grindar å landsväg kunna vara tillåtliga.
Ogillandet gäller endast ett allt för tätt afstängande med grindar, och godtyckligt, utan nödtvång uppförda grindar.
Men hvilket är det minimi-afstånd emellan grindar, som må anses behörigt? och hvar är gränsen emellan det godtyckliga oall det tillåtliga i detta afseende?
Det förslag, som Ekon.-Utsk:t nu afgifvit, kan, såsom mig synes, icke bidraga att reda förhållandet härmed.
Man vill, att i frågor om grindars borttagande vederbtde kommunalstyrelser skola höras.
1 sig sjelft är det visserligen en oskyldig åtgärd.
Men åsyftar det endast en for malitet i rättegången, så är det öfverflödigt, ty det är klart, att Konun - Den i Febrnari e. m. 305 Konungens
Befhrde i hvarje fall för frågans pröfning måste inhemta upplysning om de lokala förhållandena, jemte målsegandens förklaring.
Ar åter meningen, att kommunalslyrelserna skola få tillfälle att uttala sina önskningar i det ändamål, att derå ovilkorligt afseende skall fästas, likasom förhållandet är med frågor örn handelsbodar å landet, så synes mig förslaget vara särdeles betänkligt.
Följden deraf kunde blifva, att, eftersom kommunalstyrelserna vore mer eller mindre grindhatare, i en socken grindarne klefve alldeles utrotade, under det att i en annan, tilläfventyrs näst intill, de finge fortfarande florera.
Det vigtigaste i denna sak är väl ovedersägligen att få rättsgrunden afgjord, — att få ett lagstadgande, som bestämmer, under hvilka förhållanden grind å allmän väg får uppföras, — och att få den ordning bestämd, som bör iakttagas för vinnande af tillåtelse dertill, — i hvilket hänseende pröfnings-behörigheten lämpligare synes kunna tilläggas egodelningsrätt, om grindhägnads-frågan förekommer i sammanhang med laga skifte, eller i annat fall häradssynerätt.
Det inses lätteligen, att under nuv:de förhållanden af obestämdhet, som vållar olika tillämpning i olika landsorter, ingenting kan vara mera egnadt att försätta länstyrelserna i en falsk ställning till länsinvånarne än detta osäkerhetstillstånd, då det fordras, att dessa styrelser på samma gång skola vara åklagare, domare och verkställare.
Jag anhåller, på grund af det anförda, om återremiss af det nu föredragna Utlåt:t, och enär, såsom jag erfarit, motioner i enahanda ämne, som det förev:de, äro på sammansatta Lagoch Ekon.-Utsk:ts handläggning beroende, af hvilken anledning Utlåt:t ock blifvit af ett annat Stånd återremitteradt, torde i sammanhang dermed de motioner, som äro föremål för detta Utlåt., jemte dessa mina erinringar, komma under öfvervägande.
Med anledning af den vändning, dikussionen tagit, inskränker jag mig dertill, att jag, med afstående från yrkandet på återremiss, förenar mig med ordföranden i Ekon.-Utsk:t för att begära afslag.
Afven jag afstår från mitt förra yrkande på återremiss och förenar mig med dem, som yrka afslag.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels återremiss af och dels afslag å Utsk:ts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på densammas återremitterande, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag å samma hemställan, då svaren utföllo med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr von Koch begärde votering. H. II. 20 306 Den 4 Febrnari e. m.
Upplästes och godkändes följ:de förslag till voter.-propos.: »Den sorn vill, att R. o. Ad. skall återremittera Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:ts i sednare punkten af Betänk:t N:o 44 gjorda hemställan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågav:de hemställan)).
Sedermera företogs voteringen och befunnos, vid dess slut, rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 26.
Upplästes ett utaf H.
Sparre inlemnadt memorial af löljale lydelse:
Underrättad att R. o. Ad. behagat äfven denna gång utse mig till en bland fullmägtige i 15.
St:rs Riksgälds-kontor, får jag vördsamt afsäga mig detta förnyade förtroende, som jag nu icke finner mig kunna uppfylla så som jag anser platsens vigt kräfva.
I ani. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm., att val af en fullmägtig i Riksgälds-kontoret efter H.
Sparre skulle förrättas Lördagen den 14 dennes; hvilket bifölls.
Häräfter justerades ett prot.-utdrag rörande den nu skedda afsägelsen.
Anmältes och bordlädes fö!j:de från Utsk:n inkomne Utlåt:n, Mern. och Betanien, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 42, i ani. af väckt motion om förklaring af författningarne i fråga om vilkoren för hypotheks-låns erhållande; N:o 43, i ani. af väckta frågor om inlösen af åtskilliga så kallade Riksgäldssedlar, 1)vilka icke inom den bestämda preskriptionstiden blifvit till invexling företedda; N:o44, ang:de verkställande af undersökningar i ani. af väckt förslag om norra stambanans framdragande från trakten af Husby eller Odensala öfver Erikssund till Grans socken; Sammansatta Stats- samt Alim. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t: N:o 1, ang:de arfvode för dess Sekreterare; Den 7 Febrnari. 307 N:o 2, i ani. af väckta motioner om åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom flera provinser i Norrland; N:o 3, i ani. af väckt motion om åtgärder till förekommande af utvandring till Amerika. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m.
Lördagen den 7 Febrnari 1863.
Justerades ett prot.-utdrag för den 31 sistl.
Januari och 4 dennes samt 2 prot.-utdrag för sistnämnde dag.
Företog R. o. Ad., val af sex revisorer för att å Ståndets vägnar deltaga uti innevarande års revision af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning; och befunnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Wachtmeister, Hans, Possessionat, Ph. M:r, med 75 röster; » von Rosen, Fredrik Carl, f. d. Löjtnant, med 56 röster; Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham, Kapten, med 51 röster; Hr von Kraemer, Anders Robert, Kapten, med 52 röster; » Adlersparre, Axel, Kommendörkapten, R. S. 0., med 51 röster; » Bohnstedt, Theodor Ludvig, Brukspatron, med 84 röster.
Vidare företogs val af sex revisorer för att å R. o. Ad:s vägnar deltaga uti 1864 års revision af Stats-, Banko- och Riks - 308 Den 7 Februari. gälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning; och befuntfos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Ehrensvärd, Albert Carl August Lars, Possessionat, f. d. Kabinelts-Sekreterare, K. N. O., med 89 röster; Frih. Nordenfalk, Johan, Possessionat, med 90 röster; Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold, Ryttmästare, med 89 röster; » Rogemam, Cari Adolf, Kammarherre, med 88 röster; » Odelstjerna, Erik, Kapten-Löjtnant, med 155 röster; » von Francken, Georg Wolfgang, Löjtnant, med 96 röster.
Hr Stats-Rådet och K. af K. M:s S. O., Carl Magnus Thulstrup, hvilken å K.
M:s höga vägnar öfverlemnade 9 Nåd.
St:r; hvarefter Hr Stats-Rådet på öfligt sätt utbeledsagades.
Sedermera företog R. o. Ad. val af de sex revisorer, hvilka å Ståndets vägnar skola deltaga i 1865 års revision af Stats-, Banko- och Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning; och befunnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr.
Piper, Charles Emil, Kammarherre, med 164 röster; » Hamilton, Hugo Bengt Archibald, Kammarherre, med 86 röster; Frih. Stackelberg, Berndt Oscar, Kapten-Löjtnant, med 164 röster; » Beck-Friis, Corfitz Augustin, Kabinetts-kammarherre, med 82 röster; Hr Hallenborg, Boliwar Magnus, Ryttmästare, med 155 röster; » De Maré, Baltzar, Bruksegare, K. af W. O. och R. N. O., med 87 röster.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6. e. m.
St:rs underd. skrifvelse ang:de riksdagens förlängning.
Föredrogs K. M:s Nåd.
Propos. om anvisande för fyra år af ett fyllnadsanslag till K.
M:s Hofhållning.
Jemte det jag anhåller att den nu upplästa K.
Proposm mätte få hvila på bordet, ulbedjer jag mig af Hr Gr. o.
Landtm, upplysning derom, huruvida det af R. o. Ad., med anledning af Hr Frih. Gripen - Den 7 Februari.
309 stedts skrifvelse till Hr Gr. o. Landtm., för några dagar sedan fattade beslut bör tydas så, att Stats-Utsk:ts Betänk.