Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del skulle således anse för en verklig olycka för mitt Fädernesland, om nu på en gång våra Sedlar upphörde att gälla i Finland j och jag ser ej utan oro den tidpunct i möte, då det omsider skaij komma dertill, Den årliga utvandring af Banco-Sedlar, hvilken den värde Ledamoten anser nu, sedan Finland blifvit skiljt från Sverige , vara så mycket menligare, som han tyckes frukta, att dessa Sedlar äro för oss aldeles förlorade, då de nu mera ej återkomma i Krono skatter och ej en gång, enligt hans mening, i utbyte af Varor denna utvandring, säger jag, torde vid nar* mare skärskådande synas mindre frugtansvärd; emedan Finnarne nästan endast exportera på Sverige, mäste deras tillgångar till fyllande af alla deras behof, också egenteligen utgöras af de Penningar, sorn de af Sverige erhållit.
Men emedan hos dem, äfvenså väl som hos alla an. dra Nationer, behofven gå i bredd med tillgångarne , lär förmodeligen i Finland, lika sä litet som någon annorstädes, Penningar inströmma utan att i samma förhållande åter utströmma.
Oagtadt derföre
Finnarne ej längre finna sin Uträkning i att, såsom fordom taga utlänska Varor i Stockholm , och sålunda med ena handen genast återgifva de Penningar sorn de emottagit med den andra; kunna vi likväl vara Den 27 December. förvissade, att desse Penningar snart återkomma genom tredje och fjerde hand.
Finnarne använda nemligen de erhåilrje Svenska Penningarre, dels till gäldande af deras Krono-Skatter och dels till uppköp af utländska Varor i Köpenhamn, i Lubeck etc.; och från alla dessa håll återkomma Sedlarne till oss i liqvid för våra Exporter, Likväl vill jag ej neka, att, genom den omväg våra Sedlar nödgas göra, Rörelse-Capitalet ju för en tid minskas, och att det således vore förmånligare, om vår Handel med Finland, så länge vi nödgas behöfva den, kunde bedrifvas med Vexlar eller återföras till omedelbart Varu-byte.
Dessutom är det nogsamt bekant, att Finnarne den senare tiden, köpt dels Vexlar på Börsen och dels Silfver hos våra Guldsmerlar, för betydliga Summor; och tyckas vi således ej hafva skäl till klagan, att Finnarne vilja samla och undangömma våra Sedlar.
Huru våra till Finland utvandrade BancoSedlar, skulle kunna hindras att återkomma, derigenom, att Ufven Ityska varor torde under namn af Finska Tullfritt nu införas, k3n jag o« möjligen inse.
Om våra Penningar utgå till Finland eller till någon annan Rysk Province, synes kunna vara, i anseende till sina följder, för oss likgiltigt.
De egentelige Ryssarne hafva förmodeligen, ej mer än Finnarne, håg och tillfälle att kistlägga våra Banco-Sedlar.
Genom Tull-afgift på Finska varor skulle Stats-Verkets inkomster onekeligen ökas, men helt visst inga utvandrade Sedlar återkomma; ty den Ut« Den 27 December.
505 ländske Säljaren skulle lägga Tullen på Varan, och således låta den Svenske köparen betala den.
Men oaktadt jag således ej kunnat gilla den värde Ledamotens Premisser, kan jag likväl ej draga i betänkande, att med honom instämma i den slutsats: ett Finska Handeln är menlig för Fäderneslandet.
Den hämmar nemi. den inhemska Närings-iliten derigenom att den betager den Svenska Producenten hopp om tillräckligen förmonlig afsättning.
Önskeligt skulle derföre vara, att Sveriges Hufvudstad kunde med tiden provianteras af sitt egit Land.
För att komma i ständ dertill, mäste vår Boskapsskötsel m. m. förbättras och utvidgas.
Detta skulle förmodeligen ske, om Finska Handeln kunde beläggas med en så atpassad Tull, att Svenskarne kunde genom den större vinsten, lockas att täfla med Finnarne.
Den tryckning Hufvudstadens Innevånare häraf komme att erfara genom stegring i Varuprisen, skulle snart börja aftaga, dä det dageligen förökade inhemska tilloppet efter hand måste medföra sänkning i Varu-prisen.
Allt hvad i den värde Ledamotens nu uppläste Anförande är stridande emot mitt Yttrande i sista Plenum, bade jag redan i detta upptagit som en invändning och enligt min öfvertygelse vederlagt.
Jag skulle med honom dela glädjen öfver våra Sed - J C6 Den 27 December• lars utvandring till Finland, om vi genom denna vöre för alltid befriade frän dem , och ej lika så mycket förbundne, ja säkert nödsakade att en gång realisera dem, som de Sedlar, hvilka stadna qvar i vårt eget Land.
Utomdess kunna Finnarne sjelfva passa på, att få sina Svenska Sedlar realiserade, genom att vid ett passagert fall af Coursen köpa Vexlar för dem, och de erhålla ofta då mera Valuta för Sedlarne än de sjelfva gifvit oss för dem.
Jag tycker lika så litet som den värde Ledamoten om höga Varu-priser, men jag ser dem, i synnerhet hvad nödvändighets varor angår, heldre nedsättas genom en ökad Production af varor inom Landet, lin genom deras införande från Utlänningen eller genom Penninge-brist.
Han tyckes ej helier hatva besinnat, att Varu-priserne stiga, ej blott genom öfverflöd på Mynt och genom dettas vanvärde, utan ock genom brist på vara.
Om derföre af brist på Rörelse Capital inom Landet Näringar,ne altyna oqh Varu-tiilverkningen minskas, så kan ett högt pris på Varor uppkomma och tili en tid underhållas af sjelfva Fenninge-bristen.
Sverige har nu, det intet Land förr haft, på en gång en för stor Sedel-stock, ur Banquen och Disconter utsluppen, och en för litet inom Landet circulerande, samt derföre icke de vanligen goda följder af ett inskränkt Rörelse-Capi* tal i Sedelmynt, som äro: ett ökadt Sedelvärde och nedsatta Varu-priser.
Jag anhåller att dessa mina Anmärkningar må åtfölja mitt till Banco- och Stats-Utskottsn remitterade Yttrande, Den 27 December.
Vid förnyad föredragning af Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, den 23 dennes på bordet lagde Memorial, angående yrkad ändring i Kongl.
Förordningen af den 4 Februarii 1812, rörande Indelta Infanteri - Regementernas Beklädnad, blef samma Memorial, i anledning af Grefve Gyllenborgs derom giorde begäran samt uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld och af Ridderskapet och Adeln bifallen Proposition, till Stats-Utskottet Remitteradt.
Föredrogs och Remitterades till Allmänna Besvärs- och Oeconorriie Uiskottet Herr Bergenstråles, Johan, den 23 dennes på bordet lagde Memorial, angående hämmande af yppighet och öfverflöd.
Herr Hertzenhjelrn, Carl Johan, uppläste följande :
Den af en värd Ledamot i Ridderskapets och Adelns Pieno den 23 sistledne väckte Motion, om hämmande af denföfverhanden tagna Öfverflöd och Yppigheten, är af så mycken vigt och allmänt Interesse, att det uppmanar hvarje Fosterlandets vän, att efter sin förmåga medverka till det goda ändamålets vinnande.
Ehuru jag känner min ofullkomi ghef, att
Hunna utveckla ett så vigtigt och grannlaga 508 Den 2 7 December. ämne, vågar jag dock underställa mina tankar Högloft.
Ridderskapets och Adelns benägna bedömmande , då jag går att meddela de Reflectioner deröfver, som ej kunna undfalla den derå fästade uppmärksamheten.
Med den värda Ledamoten instämmer jag fullkomligt i dess bekymmer öfver Liixens allt mera utbredande och dess skadeliga följder så väl i Financiel* eller Oeconomiskt, som Moraliskt afseende, äfvensom i dess önskan att sådana följder måtte kunna förekommasj men kan ej vara af alldeles samma tankar i det, som rörer de föreslagna medlen dertill.
Knappt lärer något ämne gifvas, hvarvid man kan fästa mindre bestämda begrepp, än i frågan om så kallad Yppighet och Öfverflöd. — Tillgångar, locala förhållanden, tidens anda och deraf uppkommande bruk och plägseder, göra en sä märkelig skilnad, att villrådighet nödvändigt måste uppstå vid dess rätta behandlande.
Kan hända bör med benämning af Yppighet och Öfverflöd förstås det skadeliga begär, att genom alla slags beqvämligheter och dyrbarheter, prakt och en lysande lefnad utmärka sig och öfverträffa sina likar; hvarvid tillgångarne icke rådfrågas ej heller huruvida medlen till deras anskaffande äro tillåteligej eller med andra ord:
Fåfängans, högmodets och slo-ytsamheter.s bemödande att på alla upptänlcelige sätt framställa en verkelig eller förställd rikedom, för att derigenom vinna anseende och ett förment företräde för sine öf - Den a 7 December* rige Medborgare.
Om genom ett sådant uppförande, oordning uppkommer i de enskiltas Hushålls-ställning, blifver det icke dess mindre skadeligt för hela Samhället, hvars Financiella förhållande måste lida, då jemnvigten rubbas mellan Inkomster och Utgifter, och medföra oredor, hvilka, om de ej i tid förekommas, skulle kunna sluteligen medföra Statens undergång.
Men, den värda Ledamoten fäster äfven med skäl allmänna uppmärksamheten på Liixens skadeliga inflytande i Moraliskt hänseende; den förderfvar sjelfva National-lynnet, som tager en rigtning, så olika Förfäders seder och tänkesätt.
För att underhålla en kostsam och slösagtig lefnad, måste medel utfinnas, hvilket ofta sker på redlighetens och och det goda samvetets bekostnad.
Deraf uppkommer, som en naturlig följd, Vinnings-lystnad, Snikenhet, Venalité och begär efter Penningar, i alla Stånd; ett obetänksamt begagnande af Allmänna Låne-anstalter; halsbrytande företag och Riks-skadelige Speculationer; Vexel- och Penninge-Vinglerier , i stort föröfvade svek och bedrägerier, samt oförsynta tillgrep af Allmänna Medel, der de möjeligen kunna åtkommas.
Om detta är flärdens och fåfängans Foster, så är det väl i dess qväfvande, som det rätta botemedlet bör sökas till det ondas afhjelpande.
Att den i mer än ett afseende visar sin tillvarelse inom Fäderneslandet , lärer ej kunna betviflas, då man betänker det fikande efter Titlar och Hederstecken som nu hörer till ord - jio Den 27 Dcemeber. ningen af dagen .*
Icke nog att mängden af Tjensteman, lika, som blygas för den benämning , sorn åtföljer deras verkcliga Tjenstebefattning.
Äfven de, som icke en gång i de lägre grader någonsin haft tillfälle visa skicklighet till Statens tjenst, tro sig berättigade att förskaffa sig sådana Tittlar, sorn utmärka Öfverhetens förtroende och erkännande af bepröfvad Ämbetsmnna - erfarenhet, och deribland många Individer af det Stånd , hvars verkeliga anseende bör bestå i en omtänksam idoghet till egen förkofran, och Landets deraf uppkommande val; i ett redligt uppfyllande af sina förbindelser och ett deraf vunnit förtroende hos inhemska Medborgare och Utlänningar £ med ett ord, i den redbarhet och den stadgade Credit, som kan trottsa förefallande mindre gynnsamma händelser; men icke i Tittlar, sorri man ihland sett tilldelas den till slut uppdagade oredligheten och missbrukade Ciediten.
Vare det långt ifrån mig att vilja klandra Kongl. Majrts höga rätt att äfven på detta sätt utdela Nådebevisningar:
Emedlertid hafva likväl våra Med-undersåtare, de redeiige Norrmännen, i sjelfve deras Constistution sökt förebygga de oredor, som häraf skulle kunna uppkomma, och som jag tror icke utan åsyftad verkan.
Då det måste medgifvas., att det nyss omralta begäret efter Tittlar är ett bland de största fåfängans utbrott, som likt de Hästa andra Öfverflöds-Ar« ticlar icke medföra någon verkelig beqvämlig, het, eller njutning ; så lärer icke heller kunna nekas, att dess skadel,ga verkan visar sig i det kostsammare och mera lysinde lefnadssätt hvarmed man söker göra sig berättigad till def Deri 37 December, T” högte värde man tror sig forvärfvadt; och pä sådant sätt utgår ifrån dessa Hus och dess Familier det begär till yppighet, som likt en sjukdoms-smitta, sprider sig till alla Samhälls-Clas. ser, ja! ända tili den tjenande delen af Nationen.
Man klagar med skäl öfver dyra tider och uppgifver såsom orsaker, Myntets fallna värde.
Jag tror att de böra äfven så mycket sökas i nätvarande tiders tanke- och letnads-sätr.
De som äro i tillfälle att på ett eller annat sätt beskatta sina Medborgare måste uppdrifva denna beskattning till möjeiigaste höjd, för att kunna underhålla en orimmelig Luxe, hvarom man i förra tider ej gjorde sig begrepp, eller kunde utöfva utan att väcka förtrytsamhet hos dem som dertill måste på ett obehörigt sätt bidraga.
I sanning, om missundsamhet någonsin är förlåtelig , vore det visst hos den , som arbetar för sina angelägnaste behof, men måste dem i möjeiigaste måtto inskränka, emedan de ej kunna utan ett öfverdrifvit pris erhållas, just bos de personer, som på ett stötande sätt med prunkande, trottsa allmänna noden och fattigdomen hos den mindre rigtandeNäringsfliten.
Denna på detta sätt tillskapade dyrhet verkar sedan tillbaka på alla föremål, och äfven på de varor, som den larfveligaste delen af Nationen framalstrar.
Då jag, lika med den väfda Ledamoten, sökt framvisa Luxens orsaker och skadeliga följder, kan jag likväl icke instämma i dess 512 Den 8 7 December i tanka, att genom en Öfverflöds-Förordning allt detta onda skulle kunna öfvervinnas.
Så väl vår egen, som andra Länders Historia, vittnar huru litet ändamålet blifvit vunnit, genom den strängaste handhafda Författning i detta ämne.
Så visst det är, att inga uppoffringar kunna kallas för stora, då det gäller hela Samhällets väl, så beredvillig hvarje enskilt bör vara att sig dem åtaga; äfven så säkert är ock, att Lagstiftaren bör så mycket möjligt är , akta sig att ej allt för nära beträda den gräns, som naturliga Lagen utstakat för hvarje fri och moralisk Varelses verksamhet.
Iaktages ej detta så blifva Lagarne utan verkan, de kunna åtminstone hos den mindre tänkande icke åstadkomma öfvertygelse om brottslighet, då ej tredje mans rätt directe förnärmas; de kunna ej handhafvas, utan att kränka den första af alla Samhällsrättigheter, ett husligt lugns ostörda njutande.
Sådana föreskrifter, hvad man till klä'der eller fodo-ämnen får bruka eller icke bruka, blifva således snart öfverträdde, ja aldeles åsidolagde.
Deremot äger Styrelse-Makten den högsta rätt, att genom kraftiga anstalter utestänga eller förhindra åtkomsten af sådane utländska i synnerhet konstflirens Producter, hvars förbrukande innom Riket skulle vara menligt för dess financiela ställning eller qväfva den inhemska Näringsfliten, genom hämmad afsättning på egna tillverkningar.
I denna del hafva Sveriges Innebyggare föga mera någon önskan öfrig#
- Den 27 Decemleri rig, då i sådant ändamål, de åtgärder blifvit tagne som ej skola förfela sin åsyftade verkan.
När härtill kommer de visa och aldrig nog beprisade steg, vår Nådiga Konung vidtagit, att genom Faderliga förmaningar heldre än stränga Påbud, söka bos sina Undersåtare inplanta den smak för tarfvelighet och ärbara seder, utan hvilka alla prohibitiva Författningar förblifva frugtlösa; så tror jag, att ifrån en Landsfaderlig Regerings sida, allt är gjordt hvad Nationen kan äska 3 det tillhör nu Undersåtarena, att ställa sig dessa Faderlig* råd till efterrättelse.
Härtill behöfves inga Sollenna Öfverens* kommelser, utan en fast föresats hos hvarje enskildt att verka till gemensamt väl.
Man hör ofta välmeningen yttra den fromma önskan, att exempel måtte gifvas ifrån, som det heter, högre ort.
Jag är öfvertygad att det verkligen sker, men att det tillika icke gör tillfyllest.
Här kan jag ej låta tillfället gå mig utur händerna, att bestrida den värda Ledamotens yttrade mening, att Ridderskapet och Adeln vöre det
Stånd där mästa Luxen utöfvades, och de mästa efterdömen deraf förspordes:
Det kan väl här ej fråga vara om de förnämsta detta Stånds Medlemmar, hvilkas Rang, höga Em* beten och andra förhållanden i Staten, gör för dem till en nödvändighet, att hvad man kallar representera eller för att ej afvika ifrån da af alla Civiliserade Nationer antagne bruk Ridd, och Ad, Prot, JL-iL ÖJ, 66.
Den 27 December, och plägseder, omgifva sina Personer med en Viss glants , svarande mot Statens och den egna värdighet de bekläda.
Med en sådan förutsättning torde förberörde beskyllning böra an. ses såsom mindre rättvis.
Mängd n af detta Stånds Ledamöter äro i afseende på sina lönirgsvilkor eller andra dem tillhörande yrken , såsom mindre riktande, icke i tillfälle att täfla med andra , mindre öfverträffa dem i lysande lefnad, och jag vågar flitt påstå, att de fläste äro för
Ädelt tänkande för att söka ett tvetydigt värde i annat än i sådana egenskaper, som gifva dem ett rättmätigare anspråk på Medborgares aktning.
Det felar således icke efterdomen af tarfvelighet äfven ifrån de högre Clas6er, men hvad kan det verka i cn tid då Jemlikhets-principen är så mycket rådande, att knappt någon gifves, sorn icke långt ifrån att taga efterdömen, tror sig fast mera berättigad att gifva dem, och att sjelfva vara stiftare till en ton, den de tillskapa efter egna afsigter och Intressen.
Likväl skulle de högre Medborgare-Classer kunna på ett mera verksamt sätt, bidraga till fåfängans qvälvande eller ledande till ett gagneligt föremål; och det vore att hvar och en som t anledning af sitt Embete eller andra omständigheter kunde hafva inflytande på allmanna tänkesättet, på ett utmärkande och alla 1 ögonen lallande sätt, visar det ringa varde man satter på bemödandet, att genom pragt och yppighet böja sig öfver det trappsteg, Samhälls ordningar för dem utstakadtj på hvilket de skulle finna s g ganska lyckliga, om da dervid åtnöjdes, och ej på välmågans be; Den 57 December. kostnad och våda för redligheten, fikade att tränga sig till de högre krettsar , där de äro och alltid blifva främlingar; om Rikets högre
Embetsman trodde sig böra förfina de tillfällen att framvisa en förvånande pragt och öfverflöd* dem erbjudas, mindre af välvilja än af den fåfängeliga afsigt , att kunna skryta med ett intirnare omgänge med förnäma Personer och att man fästadt deras uppmärksamhet i afseende på kräseligheter och vällefnad.
Om i synnerhet de sorn ärö misstänkta att hafva förverfvadt sina Rikedomar på Statens bekostnad eller samlat dem af spillrorne efter någön ruinerad Medborgares förmögenhet, eller underhöll sitt kostsamma lefnadssätt genom missbruk af allmänna förtroendet, om säger jag, sådana kunde erfara allt det förakt* som de oagtadt allt
Sitt prål förtjenar, och deremot förtroligheten ägnades åt mindre prunkande men arbetssamme och tarflige Medborgare, så skull® det värde man fästadt vid Rikedomen* kunna leda till nyttigare föremål, i stället för att bortdunsta i yppighet och öfverflöd.
Resultatet af hvad jag nu så vidlyftigt anfört, blifver då den önskan, att Rikets Höglofl.
Ständer , i stallet för det föreslagne Särskilte Utskott till utarbetande af en Öfverflödsförordning öfverlemnade detta vigtiga ämne i Kongl, klaj.ts egen Landsfaderliga omsorg , hvars vishet redan utsett och än ytterligare lärer utse de t jeni igaste medel till befordrande af en sak, som ligger honom sjelf så mycket om hjertat* det enda jag vågar föreslå vöre, att det Kongl. Pä* bud, som i detta ämne är otfärdadt,mått® åt* Den 3 7 December. minstone en gång om året offentligen kungö« ras till väckelse för samtida och everdelig erindran för Efterkommande, af den faderliga omsorg, hvarmed vår Åldrige Konung sökt be* fordra sina Undersåtares väl.
Till remitterande föredrogos Grefve Mörners, Axel Otto, och Herr Påhlmans, Otto Fredric, den 23 dennes på bordet lagda 2:ne Memorial, angående inlösen af Disconternas As. signationer.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig} uppläste följande:
Utan att misskänna de värda Ledamöters göda afsigt, som i sista Pleno väckt fråga om Discont-Assigtionernas hastiga inlösande, torde mig likväl tillåtas till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns mogna bepröfvande framställa detta ärende, från den Synpunct jag betragtar detsam. ma. Innan Riksens Ständer fattadt sitt beslut, huruvida de anse Staten förbunden att öfvertaga
Disconterna och i följe deraf åtaga sig betalnings*skyldighet eller icke, anser jag all par. tiel befattning dermed träda tredje Mans rätt för nära.
Något lagligt påstående af Innehafvarne att dessa Sedlar, så Assignationer som 3 procent Sedlar skola af Staten inlösas, kunna de icke göra.
Det är genom Riksens Stans Den 27 December. ders Beslut vid 1812 års Riksdag, nogsamt tillkännagifva, att de intet ingått i någon garantie för de samma, då de förklarat, att de icke såsom något Rikets mynt vore att anse, och att det således ankom på en hvars eget behag att dem emottaga eller icke ^hvarmed tillräckeligen är tillkännagifva att risquen vore för Innehafvarens räkning.
Häraf skulle kunna följa att, en Concurs kunde uppstå, och en hvar komma att brista lika mark om mark, om man nu i förväg hade med Statens medel till fullo godtgjordt en del Creditorer > och andra skulle blifva lidande, så hade man gjort mannamån och orätt, hvilket äfven skulle kunna ledas derhän, att de öfriga Creditorer då fingo lagligt skäl att yrka full betalning, grundande sitt påstående på det Lagens rum, som bjuder att den Arfvinge, som sätter sig i disposition af qvarlåtenskapen efter någon afliden, innan gäld är gulden, skall sedermera ansvara för hela Skulden.
Men en annan omständig-; het tror jag likväl ännu mera böra väcka uppmärksamheten.
Af alla dem sorn, genom denna olyckliga Discont.rörelse , blifvit satte i förlägenhet äro onekligen de mäst att beklaga, som äro skyldige i Disconterna.
Då de förra, nemligen Sedlarnes Innehafvare, alldrig kunna äfventyra mera än vissa Procents förlust, som väl tillskyndar dem skada, men dock ingen total undergång, så äro deremot de skyldige i den mäst äfventyrliga ställning.
Då ingen
Låne tillgång mera gifves måste Egendomarne gä under klubban, och då ganska få kunna köpa blir följden, att de säljas för halfva värdet, Den December-, I och rrånga skola gå sorn Sparf från ax från sin Egendom.
Detta bör man söka förekomma; dessa nödsrållda hör man framför allt söka komma till undsättning.
Men sådant sker icke, elter hvad jag kan begripa, derigenom att Jnnehalvarne af Assignationerne få Bancomynt i stället för dessa obrukbara Papperslappar.
I det stället tror jag man skulle kunna bereda en Låne-Fond, åt dessa behöfvande, om man förklarade ått
Disconterne skulle i afbetalning emottaga sina Reverser och Assignationer.
Det är ju troligt att Innehafvaren af dessa Papper,, häldre än att, sorn man kallar det, Skrinlägga dem , och att vara i osäkerhet huru många Procent derpå en gång vid Licjviden kunde komma att förloras, låna ut dem, och dä inga andra kunna begagna dem utan de sorn hafva Discont-Lån att betala, så tror jag genom denna utväg , räddning för dem skal! kunna bere* das, hvaremot och om de nu inlösasmed Banco, ingen enda läier låna ut detta erhållna Banco» mynt, till någon Discont-skyldig, men tvärtom nyttja det för att åtkomma Egendomar för godt köp Häremot torde nu invändas, att afsigtesj med detta inlösande är dels att få rigtigt
Mynt utspridt i de Provincer, där snart sagt intet annat finnes i rörelse än dessa Discont papper \ dels att ur förlägenhet hjelpa de mast iorftige.
Hvad den förra omständigheten beträffar , så torde det icke så aldeles varjt rätta förhållandet, ty då vöre visst i en sådan Landsort stor nöd , men sorn Landshöfdingarne icke gifvit sådant tillkänna, så har man anledning tro skriket i denna del vara öfverdrifvet s
5*9 ach hvad de sednare angår , så träffas sällan så stort samlat Capital hos Daglönaren och Inhysingen, att det utgör 10 Riksdaler Banco.
Det är i afseende på dcfsa skäl, jag ödmjukeligen får föreslå, lika meri hvad Friherre Rudbeck yrkat, att
Disconterna i afbetalning å Lånen emottaga sina Reverser och Assignationer j men äfven anser jag nödvändigt att innan Riksens Ständer taga något Beslut om den befattning de ämna taga med dessa Verk, att en undersökning må ske, om säkerheten af de Reverser de innehafva.
Dä det är
Directeurerres ovillkorliga pligt, och ar på deras ansvar , att de tillse det Låntagare eller Löftesmän äro vederhäftige, så blir det väl angelägit, otn framdeles Banquen skall blanda sig i denna Liquide, att först undersöka om icke Låntagare eller Cautjonister, som icke kunna betala, ej redan varit, då Lån gjordes, engagerade i Disconterne till högre belopp än Reglementet utstakar; äfvensom om okände namn skulle finnas, med flere sådane afsteg ; då det val icke kan sättas i fråga att ju
Directeurerne med sin Egendom derföre böra ansvara.
Man känner aldeles icke ännu, huruvida icke Administrationen vid de andra
Disconterne i åtskilliga fall kunna hafva någon likhet med det som kändt i Malmö, åtminstone är det, hvad Götha ( anil angår, märkeltgt, att Decharge bhfvif meddddt, oagtadt ett Län af en Million blifvit gifvit åt samma Canals-Direction, hvarföre Canal Arb tet med flere dertill hörande Eifecter äro pantsatte, ehuru denna Pant redan är gifven åt Banquen för dess Crcditiv af 1,500,000 K:dr; I j 20 Den 27 December.
Hvaraf väl ingen ting står att återfå i anseende till Pantens precaira värde.