Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flertalet af desse är, ur billighetens synpunkt, t. o. m. mera berättigade till förbättring i sina vilkor, än de, som hädanefter taga afsked: — derföre, att större eller mindre del af deras tjenstetid inträffat un - Ben 16 November f. m. der en period, då lönerna voro vida knappare och otillräckligarev och de således nödgades draga sig frana med långt större svårigheter, än nu oell i den sednast förflutna tiden varit fallet; och derföre äfven, att bland dem finnas militärer, som haft fälttågs strapager att uthärda.
Lyckligtvis kunna billighet och rättvisa i förev:de ämne tillfredsställa», utan att det vid förra Riksdagen, för ifrågavide ändamål, anvisade anslag.sbelopp behöfver förhöjas.
För närvide, d.. v. s. intill sisth September månads slut, utgöra 52,605 rdr rint det belopp, sorn erfordrats till fyllnadspensioner för dertill, enl. IC.
Brefvet d. 9 Febr. 1858, berättigade delegare i alla tolf klasserna af arméens Pensions-kassa. med tillägg af Gottlands-staten.
Af anslaget från sistförflutna Riksdagen, 150,000 rdr hvarje år, har för 1858 åtgått blott 12,675 rdr 44 öre, och således reserverats 137,324 rdr 56 öre.
För år 1859 kommer att åtgå omkr. 45,000 rdr, hvarigenom vid pass 105,000 rdr blifva af årets anslag reserverade.
Om af det för nästa år, enligt förslagsvis gjord beräkning, efter enahanda tillkomst sorn för sistförflutna året, skulle åtgå högst 72,000 rdr, blifver den reserverade samman för samma år 78,000 rdr.
Totalbeloppet af besparingarne för innevide statsreglerings-period, eller för åren 1858, 1859 och 1860, upgå således, enl. denna beräkning, till 320,324 rdr 56 öre.
En uprättad tabell öfver de arméens pensionskassas pensionärer, hvilka före 1858 erhållit afsked, men varit till åtnjutande af fyllnadspensioner berättigade, enl. K. Brefvet d. 9 Febr. nämnde år, om de efter denna tidpunkt gått ur tjenst, utvisar, att till fyllnadspensioner åt dem skulle erfordras för år 1861 ....
154,000 rdr.
„ ,,1862 139,000 „ ,, „ 1863 125,000 ,.
Summa 418,000 rdr.
Då härtill användes ofvannämnde reserverade behållning 320,000 rdr, skulle, i rundt (al, 98,000 rdr utgöra det belopp, som derutöfver erfordrades för nästa sfatsreglerings-period, till fyllnadspensioner för de pensionärer, som tagit afsked före 1858.
Stir, med behjertande af förenämnde förhållanden, för nu kommande statsreglerings-period, anslå enahanda belopp, som vid förra Riksdagen för ändamålet beviljades, lemnar detsamma, efter anställda beräkningar, icke allenast full tillgång till betäckande af förenämnde 98,000 rdr, utan äfven till fyllnadsbebeloppen för de under tiden afskedstagande.
Uplysningsvis må tilläggas, i alside på de sannolikhets-beräkningar, som här blifvit lagda till grund för antagandet af pensionärernas successiva afgång, att af dem, hvilka före 1858 gått ur tjenst, äro 11 öfver 85 år gamla, 24 öfver 80, 62 öfver 75, 172 öfver 70, 324 öfver 65 oeh 489 öfver 60.
I följd af hvad jag sålunda haft äran anföra, föreslår jag vördsamt att R.
Stir måtte, med bifall till ifrågavide anslags utgående till enahanda belopp, som tinder innevide statsreglering, uttrycka den underd. önskan, att Den 16 No yern ber f. m. fyllnadspensionerna skola tillgodonjutas af alla arméens pensionärer, hvilka tagit afsked före 1858, och ifrån 18:de åldersåret tjenat Staten 30 år.
Då ingen begärt den nu väckta motionen på bordet, och den således sannolikt kommer att remitteras, har jag icke velat låta den gå förbi, utan att tillägga några tillstyrkande ord dertill.
I första rummet får jag då tacka motionären för det sätt, på hvilket lian framställt sin motion; den utredning lian deri gjort, har lör mig varit af mycken intresse, då den visar möjligheten af en sak, sorn, enl. min öfvertygelse, är både rättvis och billig.
Det förvånade mig vid sista Riksdagen, att resultatet af denna fråga kunde blifva sådant det biet.
Så långt mitt minne sträcker sig, har det nemi. förut varit vanligt, att då någon ny pensionsstat upgjorts inom arméens pensionskassa, har den i lika mån gällt dem, som varit afskedade, som dem, hvilka efter den nya regleringen komma att taga afsked, och detta utan att kassan hade några särskilda anslag af statsmedel.
Då det emellertid nu, till följd af Statens mellankomst, blifvit en möjlighet att. erhålla förhöjd pension, synes det väl vara billigt, att icke de, som långt för detta tagit afsked, blifva lott lösa.
Ty i allmänhet hafva de, som erhållit afsked före 1858, större meriter än de, som efter denna tid lemnnt tjensten; många bland de förra hafva nemi. deltagit i fäderneslandets krig och slitit verkligt ondt i tjensten, hvaremot de sednare icke haft tillfälle att göra egentlig krigstjenst.
Då dessutom motivet för förra Riksdagens beslut, att höja pensionerna, var den dyra tiden och svårigheten att draga sig fram med de små understöd, som dittills lemnats, hemställer jag, om icke detta motiv var än mera gällande för de äldre; ty i samma mån som förmågan att sköta sig sjelf, eller att förvärfva sig något på annat sätt aftagit, i samma mån måste ock behofvet af understöd blifva större.
Det är ju alldeles klart, att de 86- och 70-åriga måste vara i större behof af hjelp än de, som äro i sin fulla vigor och vid 60 års ålder lemna tjensten.
Upoffringen i afs:de å penningar är också icke särdeles stor, ty om få år härefter är deras antal, som åtnjuta fyllnadspension, lika stort, som det skulle varit nu, i fall de förut afskedstagne undfått enahanda förmån, emedan i samma mån, som dessa dö undan, andra inträda i deras ställe och erhålla den förhöjda pensionen.
Antalet pensioner måste alltid förr eller sednare upgå till ett nonnalbelopp.
Jag anser derföre, för min del, att det skulle vara hårdt och obilligt, ja t. o. m. orättvist, att icke tilldela de förut afskedade samma förmån, som de sednare.
Jag ber härvid, att få fästa upmärksamheten på, att utgången af denna fråga icke kommer att inverka på min ställning.
Under önskan slutligen, att StatsUtsk:t måtte finna anledn. tillstyrka motionen, anhåller jag, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen.
Ifi4 Den 16 November f. m.
Frih. von Schwerin, Carl Ju 1 ius, upläste följande motion :
Det torde ej kunna förnekas att Sverige under det sednare tiotalet af år vunnit en ofantlig utveckling i de flesta näringsgrenar.
Industriens produkter hafva mångfaldigats och åkerbruket, som förr knappt förmådde lemna den för landet nödiga spanmålen, har nu förkofrats till den grad, att betydliga qvantiteter deraf utföras, i medeltal minst en million tunnor om året.
Men hvar och en sak har sin skuggsida och efter produktionens hastiga utveckling hafva näringsidkarne sjelfve lidit en allt mer och mer tilltagande svårighet att anskaffa förlager och fullgöra liqvider, med ett ord, en kännbar penningebrist har upkoramit.
Denna vore i sig sjelf ej farlig och och kunde lätt förklaras, ty ökad rörelse och produktion fordra nära nog i samma förhållande ökade rörelsemedel.
Men i jemnbredd med denna penningebrist har upstått en annan tilldragelse, nemligen sil frets envisa utvandring från Riksbanken.
Man har velat tyda denna omständighet såsom upkommen genom öfverdådiga spekulationer, genom införskrifning af utländska lyxartiklar, särdeles upmuntrad af en hastig öfvergång till ett liberalare tullsystem och deraf följande underbalans i bandel med Utlänningen.
Detta kan väl till en del vara förhållandet, men egentliga orsakerna torde finnas dels i arten och beskaffenheten af våra penningeanstalter, Riksbankens med Filial- och Privatbankernas nuvarande organisation, dels å det sätt, hvarpå penningerörelsen bedrifves, samt uti kreditlagarnes beskaffenhet.
Riksbanken, hvars säkerhet i afseende på slutliga tillgångar, af ingen kan betviflas, har först felet att genom sin rörelse uteslutande befordra användandet af kreditsedlar och således förhindra omloppet af klingande mynt, som är den egentliga värdemätaren.
När transaktionerna uteslutande ske med kreditsedlar, anses till slut klingande mynt obehöfligt.
Intet intresse upstår att sådant anskaffa och silfvermyntet, som således ej behöfves till rörelsen inom landet, utföres derföre till sådana platser, der trafiken ovilkorligen fordrar dess användande.
Se der ett af de allmännare skälen hvarföre pappersmynt undantränger det verkliga myntet.
I handelsverlden begagnas i allmänhet guld och silfver sora betalningsmedel.
Då här i Sverige uteslutande användes pappersmynt, upstår ett inveckladt förhållande, nemi.: kreditsedlar förden inländska, samt guld och silfver för den utländska handeln.
Det ena rörelsemedlet beror af bankerne och snällpressarne, det andra åter kan icke nyckfullt åstadkommas.
Genom dessa olika medel inom de båda handelsområdena komma ofta in- och utrikeshandeln i inbördes origtigt förhållande.
Vinst på produktionen och inrikes handeln uplifvar den utländska, som väl bekant är.
Men den sednares tillfälliga underbalans kan ej betalas med rörelsemedlet för den förra, ty utlänningen tager ej i liqvid kreditsedlar, endast metallisk valuta.
Begagnades förnämligast denna såsom värdemätare, så skulle betalningar till utlänningen endast hafva till följd en och direkte minskning i rörelse - I>«H 16 November f. m. medlet., i stället att nu, hvarje specieriksdaler, som tagea ur banken, först medför en proportionerlig indragning af riksbankens sedlar, samt sedermera en motsvarande i privatbankernas sedelstock.
Hela indragningen blir således slutligen mer än dubbelt så stor som den ursprungliga minskningen.
Användandet af klingande mynt skulle dessutom hafva många direkta fördelar.
I andra länder är det en gifven erfarenhet, att då öfverspekulation förefinnes oell derigenom en kris hotar, densamma ofta kan förekommas eller göras mindre skadlig genom de stora bankernas inflytande.
De nemi. minska sin rörelse så viii i afseende å depositionslån som diskonteringar, hvarigenom osäkra affärer försvåras.
Här i Sverige har Riksbanken alls intet inflytande i denna väg; ty om den skulle försöka att genom minskade belåningar, högre ränta o. s. v. hämma affärerna, vore denna åtgärd alldeles förgäfves, emedan, vid sidan af Riksbanken, stå Privatbankerne, som mata spekulationen med pappersmynt till det högsta belopp cirkulationen möjligen kan sluka.
Vore klingande mynt rörelsemedlet och de öfriga bankerne äfven hade skyldighet att dermed inlösa sina sedlar, så kunde sådana pappersutsläppningar icke ske, och i det fallet skulle handeln rätta sig efter tillgången på det verkliga ravntet.
Riksbankens säkerhet vore mycket större, om den betydligare delen af rörelsemedlet utgjordes af guld och silfver och icke af sedlar.
Den kunde då lättare vid påkänningar anskaffa behöflig metallisk valuta för att uprätthålla siria sedlars värde.
Den hade då medel helt nära att genom sin räntevinst, om så behöfligt syntes, förstärka sin ställning.
Nu deremot, då hufvudsakligast papper finnes i rörelsen, är Bankens räntevinst också endast papper, hvilket endast då kan begagnas till anskaffande af silfver, när på platsen finnes tillgång å vexlar, hvilket åter skulle bevisa att den utländska handeln gått till faveur, en omständighet, som just försvåras genom användandet af pappersmynt.
Riksbankens organisation synes behöfva i grunden förändras.
Såsom allmän regel i bankväsendet bör antagas, att bankerna skola vara grundade på lätt realiserbara valutor.
Hos oss är Riksbankens säkerhet otvifvelaktig, men baserad på sådana tillgångar, hvilka i farans stund äro föga användbara.
Främmande bank-inrättningar känna egentligen blott tvänne sätt för sin verksamhet, nemi. att lenina lån emot deposition, eller s. k. lombard-affärer och att diskontera vexlar.
Såsom säkerheter för den lörra rörelsen antagas i allmänhet endast reela valutor, såsom publika papper, aktier, alldeles erkända, på tid ställda fordringar, hypotheker, o. s. v. Här i Sverige befattar sig banken med alla möjliga, icke bankmessiga transaktioner, hvaribland särskildt må nämnas belåning af fastigheter.
Såsom säkerhet för lombardrörelsen här i landet begagnas hufvudsakligen skuldsedlar med borgen, hvaraf dessutom de flesta äro fingerade och således äro s. k. accomodationspapper.
En allmän finansregel utomlands är, att så fort personer använda dylika papper, krediten genast för dem afstänges.
Så snart dylika papper synas i rörelsen, anses det såsom ett ojäfaktigt bevis att lånerörelsen och spekulationen öfverstigit behöriga gränsor.
Här i Sverige har rörelsen nästan alltid bedrifvits 158 Den 16 November f. m. med dylika medel, och är detta ett af de största felen i vårt kreditsystem, då härigenom kommit i bruk de mest förderfliga af alla penningetransaktioner, nemi. sådane, som baseras på skuldsedlar med borgen.
För lån emot deposition borde såsom säkerhet antagas endast sådane valutor, som kunna lätt realiseras eller ögonblickligen indrifvas.
Bankernas andra rörelse, -nemi. diskontering af vexlar, förekommer minst i Sverige, af den orsak att sådana papper ej höra till handels-coutumen inom vårt land.
För några år sedan trodde man sig hafva befordrat rörelse med vexlar genom att utfärda en s. k. vexellag.
Man trodde sig genom ett simpelt reglementerande kunna komma till målet, utan att göra sig reda för det sätt, hvarpå vexlar upstå.
Penningen har egentligen trenne användanden, nemi. till förlager, liqvider, der sådana icke ske genom vexlar, och såsom medel för den dagliga förbrukningen.
Hos oss sker den dagliga rörelsen och förbrukningen mest på kredit; hvarigenom de s. k. bodskulderna upkomma.
I dessa ligger just förnämsta hindret för användandet af vexlar; då i andra länder vexlarna upkomma derigenom att grossören säljer sina varor till detaljisten emot kontanter eller emot vexlar, accepterade till de tider, penningarne anses behöfliga eller disponibla, så kan i Sverige ett sådant förhållande omöjligen upstå, då detaljisten borgar ut sina varor och kan ofta på åratal icke få valuta derför.
Oviss om tiden för bekommandet af sin betalning, är det således för honom omöjligt att till bestämda förfallotider acceptera vexlar.
Detta är orsaken att sådana papper ej kunna upkomma och dessutom till en fortsatt utborgning af varor från grossören eller fabrikanten, hvilket system torde hafva sin tillämpning i följd deraf äfven på dessas affärer.
Der vexlar finnas, begagnas dessa egentligen till liqvider.
Derigenom blir en stor del penningar öfrig till förlager, hvilket åter har inflytande på räntans fällande, på företags-andans stegrande, på industriens utveckling, med ett ord, på allmänna välståndet.
Transaktionernas beskaffenhet står uti innerlig förbindelse med kredit-lagstiftningen.
Köpmännens rättighet att besvärja och bokföra skulder och deras deraf som följd varande förmenta fördel att på längre tid utborga varor, är ej allenast en stor olycka, utan äfven ett af de förnämsta hindren att i vårt land införa en ordnad penningerörelse.
Lättheten att göra bodskulder är en lockmat för lättsinnigheten att förbruka äfven ögonblickets tillgångar och att, så till sågandes, diskontera framtiden.
Det är ett bestämdt hinder för upkommandet af en sparsamhetsanda, ty hvartill tjenar sparsamhet då ögonblickets nycker kunna tillfredsställas på kredit?
Utan sparsamhet kunna omöjligen kapitaler upstå, och utan sådana inom landet, måste de nödvändigt sökas utom detsamma.
Detta bodskuldsystem, i förening med den förderfliga belåningen af accomodationspapper, hvarigenom på sitt sätt lättsinnighet och vingleri drifves i kompani, är roten och uphofvet till den eviga penningbrist, till de eviga svårigheter vid liqvider och till det ständiga beroende af utlänningen, hvilket är nästan normaltillståndet i vårt Den 16 November f. m. 167 fädernesland och som nu för ögonblicket tyckes hota hela landet, dess handel, industri och alla näringsgrenar med total undergång.
Vidare är det ett fel hos vår Riksbank, att den tillhör endast och allenast Riksens St:r.
Det är i allmänhet ej rätt att vara part och domare i egen sak, och i denna ställning befinna sig nu Riksens St:r i afseende på Banken.
Vådan deraf behöfver ingen särskild bevisning, den har tillräckligt visat sig vid föregående realisationer och dithörande andra dylika finansoperationer.
Bankens styrelsesätt genom fullm. från alla fyra RiksStm är i hög grad otjenlig.
Direktion också skulle hafva tillräcklig insigt, kan den likväl omöjligt hafva den enhet och kraft, som behöfves till ett sådant penningverks styrelse.
Helt annat vore om äfven enskilda aktieegare, i likhet med lörhållandet i de flesta främmande Statsbanker, uptoges i Svenska Riksbanken.
Aktieegare, hvilka naturligtvis ej kunde bindas att inom vissa samhällskathegorier taga Direktörer, skulle troligen upsöka passande personer, att sköta Bankens affärer.
Genom uptagandet af enskilda aktieegare i Banken, skulle Ständernas godtyckliga makt öfver densamma uphöra; och den kunde då ställas, likt alla andra penningeinrättningar, under allmän lag, — hvilken åtgärd troligen skulle stegra dess kredit så inom- som utomlands.
Det torde numera inses huru vådligt för Bankens rörelse och bestånd det är, att, vid sidan af densamma, upkommit andra Banker med sedelutgifningsrätt.
Då dessa Banker icke äro skyldiga att med klingande mynt utan med Riksbankens sedlar inlösa sina egna assignationer, äro ju dessa blott myntrepresentativets representativ.
Oaktadt all den säkerhet, som dessa Bankers organisation erbjuder, och som gör omöjligt att icke till slut och i alla möjliga händelser deras sedlar till sitt fulla belopp blifva inlösta, är det likväl klart, att dessa ej äro ett verkligt mynt och att de sålunda bidraga att uttränga detta ur landet.
Förut har omnämnts det inflytande silfvervalutans minskning i Riksbanken har på indragning af Privatbankssedlarne.
En förökning i silfvertillgången verkar i omvändt förhållande.
Den föranleder, för att använda en algebraisk term, en dermed i qvadratiskt, förhållande stående ny sedelemission med deraf följande öfverspekulation, ökad förbrukning och onaturlig utveckling af handeln, samt, i följe deraf, åter underbalans i vår handel med utländningen m. m. j således åter uttagning af silfver, strypning m. m., allt skiftesvis.
Vinst och fördelaktiga förhållanden föranleda således, genom Privatbankernas mellankomst, åter dåliga konjunkturer.
I dåliga tider kunna de således icke hjelpa, i goda tider bidraga de att stjelpa, förmedelst missförhållanden, som de då förbereda.
Derföre vore det bättre att dessa penninginrättningar ombildades eller allrahelst att de blefvo indragna och att i st.
Riksbanken uptoge enskilda aktieegare, deribland just desse Bankers nuv:de delegare kunde ingå.
Denna Bankens ombildning är ett så riksvigtigt ärende och så af ögonblickets behof påkalladt, att skäl vore, det den försigginge så fort som möjligt, och för den händelse att våra 158 Dea 16 November f. m.
Filial- och Privatbankers oktrojer deremot lägga ett hinder i vägen, dem måtte erbjudas, i ersättning för deras nuv:de privilegier, förmånsrätt till ett visst antal aktier i den sålunda omorganiserade Riksbanken.
I stöd af ofvanstående vågar jag föreslå: 1:0, att till vinnande af reel valuta eller klingande mynts införande i rörelsen, alla småsedlar indragas intill beloppet af Tio r:dr r:mt, så att sedlar å detta belopp blifva de minsta i rörelsen; 2:0, att utländska myntsorter, förnämligast från de nationer, med hvilka vi stå i närmare handelsberöring, erhålla laglig omloppsrätt i Sverige och mottagas i Statens kassor till pari eller så högt, som realisationens säkerhet medgifver; 3:o, att Riksbankens organisation ändras sålunda: att aktier i densamma till ett belopp, motsvarande Bankens närv:de kapital, uplåtas åt allmänheten, och att den således förändrade Banken kommer till hälften att egas af aktieinnehafvare och till hälften af R.
St:r; 4:o, att, under fullmäktiges kontroll, Banken förvaltas af en Direktion, till hälften tillsatt af Riksens St:r direkte, eller ock af deras fullmäktige, samt till hälften af aktieinnehafvarne; och att Ordförande i denna Direktion tillsättes af Regeringen; 5:o, att åt närv:de Privat- och FilialBanker erbjudes, såsom ersättning för återstående tiden af deras oktrojer, förmånsrätt till ett visst antal aktier i Riksbanken; 6:o, att Bankens säkerhet grundas på silfver och guld samt lätt realiserbara valutor, helst Statspapper eller i allmänhet sådana som i nödfall äfven kunna begagnas på utländska börser; 7:o, att den sålunda nyorganiserade
Riksbanken delas i tvenne afdelningen a) en giro- eller depositions-bank, b) en låne- och vexel bank; 8:o, att Banken har nödiga Filialkontor, så inom landet som på de större utländska handelsplatserna, med hvilka Sverige har lifligast handelsberöring; 9:o, att framdeles till oeftergiflig regel göres, att endast sådana papper belånas, som representera verkliga affärer, eller ock sådana valutor, som ovilkorligen och genast kunna realiseras; 10:o, att, till underlättande af dessa operationer, det Statslån, som möjligen kommer att uptagas till fortsättuiug af de påbegynta jernvägarne, i sin helhet öfverlemnas till Banken, och att detsamma direkte, samt utan att Banken derpå grundar någon förökning i sin sedelstock, i form af klingande mynt utlemnas i rörelsen, hvaremot Banken eger skyldighet att tillhandahålla Staten motsvarande belopp af medel för jernvägarnes fortsättande; ll:o, att ofvannämnde Statslån, ehvar det tages, göres så stort, att, utöfver det belopp, som behöfves för jernvägarnes fortsättande, blir en så stor summa, som motsvaras af Bankens för närv:de besparade vinst.
För detta belopp ingår Banken uti den förut nämnda Statslåneoperationen och emot aflemnandet af Bankoviristen erhåller den af de Statsobligationer, som till följd deraf komme att utfar - Den IG November f. m. 159 (las; hvilket sätt torde för Banken vara det enda att använda sin för nämde besparade vinst till förstärkande af sin ställning.
Om nu denna vinst, enligt upgift, upgår till omkring 6 milhr r:dr, torde inga vidare åtgärder behöfva vidtagas för att med lugn motse återbetalningarne af det sednast tagna s. k. silfverlånet.
Jag anhåller vördsamt om remiss till BankoUtskit, samt att motionen måtte kommuniceras med öfrige ItiksStm, hvarföre behörigt antal exemplar skall aflemnas.
Vidare afgaf Frih. von Schwerin en motion, så lydande:
I öfverensstämmelse med den motion, jag förut afgifvit, rör:de förändringar i lliksBankens organisation, och hvaruti omnämnts åtskilliga svårigheter i penningerörelsen, härledande sig från kreditlagarne, anhåller jag att få göra följande framställning:
Köpmäns rättighet att besvärja bokförda fordringar är förnämsta orsaken att dagliga förbrukningen sker på kredit.
Utom det skadliga inflytande på sparsamheten i allmänhet, som derigenom upstår, är denna rättighet egentliga hindret för införandet af en ordnad vexel-rörelse.
Vexlar upkomma hufvudsakligen i följd af transaktioner emellan grossören och detaljhandlaren.
Då denne sednare hos oss utlemnar sina varor på lång kredit och obestämda betalningsvilkor, är det honom åter omöjligt att till bestämda förfallotider acceptera eller utfärda vexlar.
Liqvider ske helt lött med vexlar genom transport af fordringar från man till man.
Om man tänkte sig alla bokförda fordringar i Sverige förvandlade i vexlar och använda till liqvider, är det tydligt att en stor del penningar skulle kunna begagnas till andra ändamål.
På grund häraf föreslås: l:o, att köpmäns bokförda fordringar, äfvensom handtverksräkningar af äldre dato än en månad, förlora rättigheten att lagligen indrifvas; 2:0, att denna förändring, om den bifalles, först träder i kraft lämplig tid, t. cx. ett år, efter kungörandet.
Jag anhåller vördsamt om remiss till LagUtsk:t, samt att motionen måtte kommuniceras med öfrige ItiksStm, hvarföre behörigt antal exemplar skall aflemnas.
Jemväl denna motion bordlädes. B. o. Ad. åtskiljdes kl. till 2 e. m.
In fidem, 0. Brakel. 160 Den 16 November e. m.
Onsdagen den 16 November 1859.
Just. 3 prot.-utdr. för förmiddagens plenum.
Föredrogs och lades på bordet ett från BorgareSt. ankommet prot.-utdr. med inbjudning till MedStm att antaga ett af bemäldte
Stånd godkåndt förslag till 11.
Stms underd. condoleance-adress lill H. M.
Hr Montgom merie, Carl Hampus, upläste följande motion: