Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna sednares fördel af Privatbankerne består egentligen deruti, att då, genom serskilda konjunkturer det inom landet blif ver ondt om penningar, så måste Privatbankerne blifva på sin / vakt, emedan de äro tvungne att hålla en vexlingskassa.
I och med detsamma det blir ondt om penningar och sedlarne gå in i Banken,/ tvingas Privatbankerne att indraga sin rörelse; genom denna indragning blir strypningen inom landet ännu hårdare och derigenom sättes
Banken i större säkerhet mot uttagning af silfver, emedan penningarne blifva sällsyntare inom landet och mera begärliga, och få sålunda mindre håg att draga sig lill vexlingsluckan för att uttaga silfver.
Sålunda Den 21 Augussti 337 Sålunda anser jag att Privatbankerne ganska betydligt stöda Riksbankens metalliska kassa; — de äro om jag så får säga, ett slags fåltposter, som angifva när fara är å färde och som genom sina åtgärder skydda den för den annalkande fienden, d. v. s. för dem som vilja utföra silfret ur Banken.
Jag kan ej annat än tillstyrka bifall till detta utlåt, som i sin mån är bra oskyldigt, enär det i första rummet beror af huruvida Konungen fäster afseende på den föreslagna skrifvelsen.
Till en början får jag yttra min förundran deröfver att Gr.
Gyldenstolpe kunnat tro, att sedan en ledamot redan erhållit och yttrar sig öfver ett Utsk:s betänk, en annan ledamot skulle, genom begärd bordläggning af samma betänk, kunna förhindra förstnämnde ledamot att vidare om detsamma sig yttra.
Jag tror alt då en ledamot fått ordet så kan denne icke genom någon åtgärd från Talmannens sida, förhindras att af den lemnade rättigheten på grundlagsenlig! sätt begagna sig, utan får den, som derunder vill hafva ärendet ytterligare hvilande, anmäla sig lill erhållandet af ordet för att efter sin tur upropad, då framföra sin önskan.
Vare detta nog om ifrågavar:de bordläggning.
Hvad sjelfva saken beträffar och till besvarande af Frih.
Rehbinders anmärknrr att nya skäl tillkommit i följd af Hr Lagergrens reservation så får jag deremot erinra, alt som samma reservation var tryckt och bifogad det förra betänk, så var den ock känd och pröfvad af samtlige Stånden och att således de skäl som då deri anfördes icke kunde vara okända, hvadan den anmärka, lärer förfalla.
För öfrigt tror jag vid all lagstiftning böra iakttagas att då en åtgärd blifvit beslutad, man åtminstone må gifva sig tålamod att låta beslutet träda i verkställighet, innan man företager sig att uprifva det, ty eljest vet jag icke huru man skall kunna pröfva gagneligheten af ett beslut innan man sett resultaten deraf.
Jag anser att f. n. icke någon annan åtgärd kan eller bör komma ifråga, än alt R. o. Ad. må vidblifva sitt förra beslut, om ej Ståndet finnér lämpligare förklara frågan vara förfallen.
I afseende på den begäran om bordläggning som Gr.
Gyldenstolpe framstälde och hvaruti jag förenade mig, så är det naturligtvis med stöd af 49 §.
Riksd.Ordn. vår rättighet att få frågan bordlagd, såvida vi fortsätta vårt yrkande derpå; men då Gr.
Gyldenstolpe derifrån afstått, vill jag icke heller längre fortfara i min förut gjorda begäran.
Hvad åter sjelfva saken beträffar, så anhåller jag alt få betrakta den ur formell synpunkt; man finner då att en motion var väckt om fortsatt tillåtelse för Privatbankerne att utgifva sedlar på mindre valörer.
Detta hade Utsk:n afstyrkt och delta afstyrkande var af 2:ne RiksStånd bifallet, således motionen af dessa två Stånd afslagen.
Om nu de tvänne andre Stånden bifallit mo9 H. 22 33S Den 21 Augusti. tionen, så hade ja dessa två Stånd fattat del för densamma fördelaktigaste beslut som var möjligt, nemi. bifall; men icke desto mindre hade likväl då, enär tvä
Stånd bifallit men de två andra Stånden afslagit motionen, densamma ovilkorligen varit förfallen.
Nu hafva emedlertid tvä Stånd, i st. f. att bifalla, fattat det för motionen mindre fördelaktiga beslutet, att endast återremittera betänk.
; och alt den omständigheten, att dessa två Stånd fattat delta för motionen mindre fördelaktiga beslutet, skall verka dertill att motionen ännu vore vid lif, — det torde vara svårt att försvara.
Gyldenstolpe, den nu under öfverläggning varande frågan är en helt annan än motionen.
I sådant fall vågar jag till den värde talaren hemställa: hvem har gifvit Utskm lof att komma fram med denna nya fråga?
Ar den grundad på den förra motionen, så är den numera förfallen; är den äter derpå icke grundad, på hvilken motion är den dä grundad?
Den förfaller, såsom saknande all grund, ty Ctsk:n äga icke motionsrätt.
Slutligen, och jemväl i sjelfva innehållet af Utsk:us förslag, förefinnes en ytterligare oformlighet. R.
St. skulle nemi. enligt detsamma till K.
M. öfverlemna att bestämma när de 1111 octrojerade enskilde hanker, under den gällande octrojen skola uphöra med utgifvandet af sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co och således underkastas det i 8 § af Kai.
Kungörelsen d. 9 Januari 1846 förekommande stadgande.
Det är således icke meningen att göra förändring i berörde Kgl. Kungörelse, utan alt sätta de nuvarande Privatbankerne, genom ifrågaställa und. skrifvelse, utom lagen.
Om detta deras sättande utom lagen vid detta tillfälle för dem vore en fördel, så vore det derföre icke mera formenlig!, hvarföre jag på alla dessa förenade skäl anhåller, att R. 0. Ad. nu, i likhet med det aldeles enahanda förhållande i sista plenum beträffande Hr Stiernsvärds motion, ville, med vidblifvande af sill förra beslut, endast lägga förevarande utlåt, till handlingarue.
Åke:
Förevar:de fråga delar sig i 2:ne delar, det formella och sjelfva saken.
Hvad det formella beträffar, sä vill jag ej derom yttra mig, då så skicklige och i grundlagarne bevandrade ledamöter i det hänseendet yttrat sig.
För egen del finner jag likväl icke behandlingen vata så oriktig, derföre att Hr Lagergren, hvilken väckt motionen är ledamot af BankoUlsk.
Lagerbjelke har sagt att de förenade Utsk:n icke hafva motionsrätt: men BankoUtsk:s ledamöter mätte väl icke hafva förlorat rättigheten att väcka motioner derföre att de sammanträda med LagUlsk:s.
BankoUlsk. har alltid varit i tillfälle alt uptaga frågan, och om äfven två Stånd hafva understödi det förra betänk, så har åtminstone R. 0.
Ad. blott med pluralitet af en enda röst gifvit sitt afslag derå tillkänna, och sedan frågan var afgjord syntes det mig alt resultatet hade bordt vara annorlunda, äfvensom jag hoppas det framdiles skall visa sig att resultatet verkligen kommer att blifva annorlunda.
Stjernstedt, Aug. har åberopat
Doktor Sandbergs reservation: det är besynnerligt huru man på samma grunder i samma Den 21 Augusti. 339 sak kan komma till olika resultater.
Mig leder denoa reservation lill det påstående alt Privatbankerne fortfarande böra ega rum och jag hoppas kunna göra detta för talaren tydligt.
Sandberg påstår att rörelsekapitalet ökats med 6 a 7 mill. under de 10 sednare åren, utan att häri inberäkna Privalbankernes sedlar.
Ehuru jag vet detta icke vara med förhållandet enligt, antager jag likväl detta påstående till stöd för min sats.
Om jag nu antager rörelsekapitalet vara 7 mill. högre än 1834, men från alla provinser höres klagan öfver brist på penningar, så hemställer jag om det vore klokt och om man med godt samvete kunde vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom Privatbankerne icke mera skulle kunna existera.
All deras rörelse hämmats kan man icke undgå att märka, då deras vinst aftagit i samma mån som förbudet inträdt mot mindre sedlars ingifvande.
Denna rörelse var betydlig dä sedlar å 2 r:dr b:co fingo utgifvas, roen inskränktes från den tid som 3 r:dr 16 sk. broo stadgades utgöra den minsta sedelvalören, så alt delägarne i Wermlands Privatbank f. n. på sina insatta penningar icke hafva mer än 6| proc.
Steget från 3 r:dr 16 till 6 r:dr 32 jemfördl med den skilnad som förut var från 2 r:dr till 3 r: d r 16 sk., vore så betydligt, att jag icke t villar det Pi i vattra nkerne måste uphöra med sin rörelse, eller om de ej uphörde, likväl förminska densamma, ty de behöfde en tid för att realisera och den tiden är bestämd till 1857.
De skulle komma att förfara såsom hvar och en annan, som ligger i betydlig rörelse och måste sluta den, att nemi. indraga de mindre säkra fordringarne och minska rörelsen.
När de verkställt denna minskning kuude de föra ett skenbart lif, så ali det hette alt de ännu fortsatte rörelsen, men på sådant sätt, att de kunde inskränka den lill 1000 r:dr i månaden, hvilket vore aldeles otillräckligt.
Att en förlägenhet inom landet skulle låta känna sig lider intet tvifvel; men säger man, detta är förekommet genom en klok lagstiftning.
Vi hafva beslutat under denna riksdag en sådan upställning af 215 § i Bankoreglemente!, att derigenom all olägenhet är öfvervunnen.
Huru har man då gått tillväga?
Jo, på det sättet, att 1 mom. af nyssberörde 215:de § innehåller att BankoFullmäktige icke kunna utlemna penningar till suppleerande af Privatbankerne förr än de uphört.
De uphöra emedlertid icke, så länge de föra ett skenbart lif, och Riksbanken kan derföre ej träda emellan i följd hvaraf förlägenheten skall blifva högst känbar.
Jag skall aldrig tillstyrka något sådant, och hoppas att R. o. Ad. med begrundande af förhållandena understödjer detta betänk.
Jag ber alt serskildt (å nämna alt jag icke är Privalbanksdelägare, så att det icke är det enskildta intresset, som talar hos mig.
— Jag önskar Privatbankers aflägsnande, men på sådant sätt, alt landet der af ej må lida, och vill icke bota ondt med 7 resor värre.
Frih. Stjernstedt, Aug. sisla yttrande 22* 340 Oen 21 Augusti. påkallar mitt förnyade upträdande och får jag korteligen nämna, att denna fråga att öfverlemna saken till Konungens nåd. pröfning aldrig omtalades i de sammansatta Utskm då det förra utlåt. var under öfverläggning derstädes, utan rörde frågan vid det tillfället endast Hr Bergmans motion, bifall eller afslag till densamma, och i sednare händelsen förbud mot ingifvande af sedlar å mindre valör än 6 r:dr 32 sk.
Sedan frågan inom Utskm var afgjord, afgaf Hr Lagergren sin reservation, och i den instämde flere ledamöter.
Delta var något nytt för Utskm och jag anser alt
Utskm allt för väl kunde finna alt mer än nya skäl tillkommit.
Lagerbjelkes yttrande, får jag anföra, alt ehurn jag i allmänhet bar stort förtroende till hans tolkning af grundlagarne, jag icke denna gång likväl kan med honom instämma, ty då 2:ne Stånd återremitterat ett Utskrs betänk, hade det varit en förnärmelse mot dessa Stånd, om Utskm då yttrat att frågan var förfallen.
Utskm egde intet annat val än att antingen ändra sitt förra beslut och instämma i det medelvägsförslag, som Hr Lagergren framställde, eller också säga, att, som
Utskm icke blifvit öfvertygade af de nya skäl, som sedan ärendets förra behandling tillkommit, nödgades Utskm vidblifva sin förra tanka, men icke säga att frågan förfallit, ty den kan anses förfallen först då, om vid dess slutliga handläggning två Stånd slädnät emot två.
Palmstjerna: Gr. Lagerbjelke har yttrat, att om 2 Stånd slädnät emot 2 i denna fråga, så vore den förfallen.
Det lärer vara alldeles otvifvelaktig!, att detta yttrande innebär en sanning.
Men nu är icke händelsen alt 2 Stånd slädnät emot 2.
Stånd hafva bifallit Utskms förra under N.o 1 afgifna betänk.
, men de andra två Stånden hafva återremitterat detsamma och Utskm framställa nu en mening, som icke är så fördelaktig för motionärens tanka som den varit om motionen blifvit bifallen, utan som mera närmar sig Utskms förra afstyrkande i frågan.
Denna modifikation, som Utskm i sitt sednare utlåt, gjort, tror jag, på sätt Gr.
Gyldenstolpe så väl utredt, böra föranleda till öfverläggning inom Stånden, hvilken öfverläggning ingalunda förhindras genom något grundlagens bud.
Gyldenstolpes yttrande är så bevisande i afseende på Privatbankernes nytta för Riksbanken att föga dertill är att tillägga.
HrGrmhar tydligen visat att Privatbankerneäro för Riksbanken den termometer på den financiella almospherens tyngd, som visar hvad man bar att rälla sig efter och som afvärjer för Riksbanken de fluktuationer, den annars i betydligare mån skulle vidkännas, enär Riksbankens rörelse är fjättrad af R.
Sl:s beslut från den ena riksdagen lill den andra; hvaremot Privatbankerne äro sådane, att de kunna och måste rätta sig efter de förhållanden, som vexla år från år.
Derföre att det är allt för mycket begärdt att lagstiftningen för penningerörelsen i landet skulle kunna vara konstant och passande efter alla omständigheter och under flere års tid, kan jag icke på något sätt godkänna det skäl, att, derföre alt Ständerna vid en föreg:de riksdag fattat ett be - Den 21 Augusti. 341 slut i afseende på beloppet af den minsta valören, ett sådant beslut i närvarande tid skulle vara ändamålsenligt alt sätta i verket.
Det måste öfverlemnas ål K.
M. att i sådana fall besluta, efter som förhållanderne fordra, och Ständerna böra icke, enl. min tanke, genom sina beslut söka lägga binder i vägen för hvad som kan vara ändamålsenligt i dessa afseenden.
Då nu Ständerna likväl fattat ett beslut vid en föreg:de riksdag derom, att anhålla hos K. M., alt Privalbanks-sedlarne å 3 r:dr 16 sk:s valör icke skulle få vara i omlopp längre än till 1850 års slut, så är det så mycket mer lämpligt att Ständerna, om de finna alt en sådan indragning vore skadlig för allmänna rörelsen, nu hemställa att K.
M. täcktes besluta i detta afseende efter som K.
M. finner förhållanderna del kräfva.
Påtagligt är enl. mitt förmenande, att en åtgärd att indraga sedlarne å 3 r:dr 16 sk:s valör skulle vara ganska menlig för den allmänna rörelsen och i detta afseende är en del af Hr Sandbergs resvervation ganska påfallande.
Hr D:r Sandberg säger nemi., att det ingalunda år af någon afund öfver Privatbankernas stora vinst utan för landets räddning från en olycksbringande brytning uti dess ekonomiska och financiella förhållanden, sorn han önskar uphörandet af utgifningen utaf Privalbanks-sedlar å 3 r:dr 16 sk.
För att undvika en olycksbringande brytning, framkallar Hr Sandberg en sådan så fort som möjligt.
Ett sådant resonnement finner jag vara af beskaffenhet att icke böra länge uptaga R. o. Ad:s tid med öfverläggning.
Jag tillstyrker bifall lill Ulsk:ns nu afgifna förslag.
Hr Rosenblad: Ehuru Gr.
Lagerbjelke både för sin personlighet och med den ställning han innehar såsom Ordf. i Const.- Utsk. kan utgöra en slags auktoritet i frågor om grundlagens tolkning, så ber jag honom om ursäkt att jag anser 12 riksdagars oafbrutna och oklandrade praxis vara ett säkrare rättesnöre än hans enskilda omdöme.
Det är visserligen obestridligt, att för det en ekonomisk fråga som denna skall kunna gå igenom, så fordras tre Stånds beslut, men det har alltid varit iakttaget, och jag trotsar Hr Gr:n att kunna framvisa ett enda exempel på att icke när två Stånd återremitterat en fråga och de tvenne andra Stånden afslagit densamma, Ekon.Utsk. uptagit densamma till nytt utlåt.
Om, då del nya utlåt, kommit till Stånden, de 2:ne Stånden stannat vid sitt förut beslutade afslag så har, om också de två andra Stånden bifallit frågan, densamma ansetts förfallen emedan det fordrats 3 Stånds bifall för att frågan skulle kunna anses vara afgjord; men det har alltid ansetts, att då en fråga återremitterats af två Stånd hade den anspråk och rätt till ny pröfning innan Ständernas definitiva beslut ansetts vara tillkommet.
I öfverensstämmelse med denna praxis, hvartill jag tror man skulle kunna finna många exempel äfven vid denna riksdag, anser jag frågan grundlagsenlig! vara öppen och förnyar min anhållan om propos. på bifall lill Ulskms förslag.
U2 I>en 21 Augusti.
Jag skall icke med många ord uppehålla diskussionen.
Mig synes besynnerligt, att en lag, som blifvit stiftad på goda grunder, men som ännu icke blifvit tillämpad och således icke kunnat göra sin åsyftade verkan och ej heller fått tillfälle bekräfta eller visa frånvaron af de olägenheter, som motståndarne till densamma, vilja förutspå deraf skulle härflyta, skall annulleras.
Detta är eli skäl hvarföre jag tror del vara för tidigt att förändra den nystiflade lagpn.
Den andra orsaken hvarföre jag icke kan biträda ötslcns förslag med min röst är det, alt R. o. Ad. när fråsan första gången förevar, ganska välbetänkt beslutade bifall lill Utsk:ns dåvarande betänk.
Det är på grund af dessa båda skäl som jag förenar mig med Frih.
Stjernstedt i begäran om afslag å Utsk:ns betänk.
Den praxis, att endast åberopa Ståndets förut fattade, ja örn äfven af annat RiksSt. understödda beslut, ulan afseende på hvad vid återremissen yttrats, kan vara ganska vig och beqvämlig, men jag har aldrig älskat densamma, ulan tror fastmera rätt vara alt på det noggrannaste pröfva en vigtig sak medan man har tillfälle dertill, innan genom slutligt afgörande ärendet är, genom de af Riksd.Ordn. medgifna stadier, ulageradl.
Jag kan således icke annat än finna alt R. o. Ad. nu bör noga begrunda de skäl, som förmått Banko- och Lagötsk-.n, att inkomma med delta utlåt.
Jag förenar mig, hvad frågans formella del beträffar, med Gr.
Gyldenstolpes nyss afgifna yttrande och hemtade ur dess innehåll stöd för denna min åsigt.
Gr, Lagerbjelke bar, ehuru som mig synes med mindre skäl, till stöd för en motsatt mening åberopat det beslut, R. o.
Ad. i ett föregående plenum fattat angående ett öfver Hr Stiernsvärd» förslag, rörande reorganisation af militärväsendet, utaf Ekon.Utsk. afgifvet betänk.
Det ligger dock någon vigt på att ej förblanda dessa 2:ne serskilda fall, hvilka icke äro så alldeles öfverensstämmande, sorn Gr.
Lagerbjelke tyckes anse dem sinsemellan vara.
Endast under dylik förutsättning kan man nemi. finna sig förpliglad alt i begge dessa frågor fatta enahanda beslut.
Men Hr Stiernsvärd» motion var i grunden icke annat än ett öoskningsmål; den fråga, som nu är under behandling, är lika mycket en banko- som en lagfråga.
Den förra kunde och borde således anses förfallen, sedan 2
Stånd vägrat antaga det väckta förslaget.
Med Bankoärender råder, såsom vi vete, en annan procedur.
Att påyrka dennas tillämpning bjuder alltså redan omsorgen om formernes sorgfälliga efterlefnad.
Sakens verkliga inre vigt undfaller säkert ingen af oss.
Eller skulle det väl vara något vådligt uti alt med förtroende lägga i Regeringens hand bestämmandet af tiden när Privatbankerne skola uphöra med utgifningen af sedlar å 3: 16 sk:s valör, ty om annat är icke nu fråga.
— Uphörandet är gifvet; det är endast den t jeni igasle tidpunkten, som återstår att berama.
Tror R. o. Ad. väl alt del kan vara rådligt att, genom vidhållande af en fixerad tidpunkt, likasom vilja afskära Regeringen tillfället alt, Ben 21 Augusti. 343 efter förhållandernas kraf, förordna i denna sak?
Äge vi skål att, genom eli afslag å den nu åbanebragta frågan, göra hvad i vår förmåga står till alt beröfva Regeringen allt stöd från R.
Sl:rs sida vid ett fritt pröfvande af alla de omständigheter som torde böra rådföras för att falla ett lämpligt och godt beslut i ämnet?
Månne icke dylikt vidhållande synes innebära anlingen en alltför stor sorglöshet om följderna eller också en slags poinl-d’honneur, som vid della tillfälle likväl vill synes mindre väl använd?
Men, säger mao, må icke
Privalbankerne på de återstående fern månaderne kunna bereda sig på verkställigheten af beslutet om de mindre sedelvalörernes uphörande att utgifvas?
Ja, om R.
St. sjelfve hafva på eli fullt betryggande sätt ordnat medlen för rörelsekapitalets användbarhet jemväl för landsorlerne?
Innan man detta vet, är det för landsortens invånare hårdt nog, om
Regeringen ej skulle äga alt förunna något anstånd ål de privata, väi administrerade penningeanstalter sorn finnas i provinserne, att någon tid röra sig på det hittills tillåtna sättet.
Om åter det skulle befinnas att sådan tillåtelse för landsorlerne, ej för Privatbankernes bästas skuld, bör lemnäs, dä, säger man, torde väl Regeringen vidtaga den nödiga åtgärden härmed, ehuru utan autorisation dertill af R.
— Ja, jag förmodar också det; men anser vida tryggare och hällre, mera enligt med andan af våra konstitutionella former, att R.
St. gifva Regeringen stöd, än att utsätta dess ansvariga rådgifvare för kommande klander, hvars obefogenhet i sak kunde förbises i följd af, en åtminstone skenbar, giltighet i formell afseende.
Det vore följaktligen särdeles önskvärdt ali vi nyttjade detta tillfälle all godtgöra ett begånget förhastande.
Alt hafva uttalat en tanke, förbinder visserligen lill en desto mognare pröfning af ämnet, när fråga upslår om antagande af en annan; ja äfven när, såsom här, blott är fråga om en modifikation deraf.
Men om denna pröfning ger det resultat, all modifikationen är tjenlig, må man ju vara nöjd att lägenhet gifves till dess iakttagande.
Jag anhåller således, i likhet med Gr. Gyldenstolpe och Frih. Palmstjerna m.
II. värde ledamöter, om bifall på Banko-och LagUlskins utlåt.
Jag har upträdt för alt besvara Hr Rosenblads yttrande deri han trotsade Gr.
Lagerbjelke att kunna förete ett enda exempel på att icke, när två Stånd återremitterat en ekonomisk fråga och de 2:oe andra Stånden afslagit densamma, Ekon.Utsk. uptagil densamma lill nytt utlåt.
Såsom ledamot af Ekon.Utsk. vid denna riksdag kati jag intyga att Ulsk. ansett dylika frågor förfallne på grund af föregtde riksdagars praxis.
Jag kan i sådant fall tjena med åtskilliga exempel, såsom frågan om beväringsmanskapets vapenöfningar, frågan om Mosaiska trosbekännarna och frågan om böter för vanvårdad nummerhäst m. fl. Detta år för Hr Rosenblad bevis uppå att så verkligen tillgått och blifvit af samtliga Stånden gilladt.
Hvad åter beträffar en annan anmärkn., alt en ledamot af BankoUtsk. 344 Den 21 Augusti. icke skalle hafva förlorat sin motionsrätt dä sammanträde eger rum med annat Utsk., ber jag att få nämna, alt grundlagen tillägger BankoUtsk:s ledamöter motionsrätt endast i Bankofrågor, d. v. s. frågor som röra R.
Cederström har nu på sätt och vis återtagit det goda understöd han i ett föreg:de plenum lemnade mig och hvilket till stor del gjorde att min mening då blef gällande, Hr Frih:n har sagt, alt denna fråga egentligen är en Bankofråga.
Jag anmärker då, att den motion hvarom dä fråga var, likamycket var en statsregleringsfråga, som denna enl. min tanke är en bankofråga, nemi. en fråga som rörer R.
För min del vill jag icke uptaga R. o. Ad:s tid med någon fram ställning ronde sjelfva förslaget, tillräckliga skäl hafva blifvit anförda både för och emot; men jag vågar hemställa om, då R. o. Ad. för två dagar sedan ansåg en likartad fråga förfallen genom två Stånds afslag, R. o. Ad. nu skulle vilja handla olika, eller med ett ord, om det som var rätt i går icke är rätt i dag.
Jag tror att man fäster sig vid formen mer än som här behöfves.
Det måtte icke vara Ständernas eller Ståndens rättighet att inverka på Utskms öfvertygelse.
Det måste väl vara Utskms rättighet att få framställa hvad efter deras öfvertygelse är det rätta, då icke denna öfvertygelse står i någon bestämd strid med någon af grundlagens §§:r.
Kan man framvisa någon grundlags §, som förmenar ett Utsk. alt efter återremissjörändra sina åsigter, förändra sitt beslut och framställa ett annat.
Ar detta beslutet af beskaffenhet att icke af Ständerna godkännas, så afslå Ständerna det; men icke må de kunna qväfva Utskms öfvertygelse eller förhindra dem att framställa hvad de i anleda, af återremiss anse böra framställas, när detta har sammanhang med sjelfva hufvudfrågan.
Denna Utskms framställning är bestämdt en modifikation af deras först afgifna.
Då hade Utskm ovillkorligen afstyrkt den väckta motionen, nu hafva Utskm modifierat sitt omdöme om densamma och framställt ett vilkorligt tillstyrkande deraf genom en underd. skrifvelse till K. M. Jag vill icke påstå att R. o. Ad. gjorde rätt itali, hvilket jag icke erinrar mig, R. o. Ad. förklarade att Hr Stiernsvärds förslag hade förfallit.
Jag anser det hafva varit orätt af Utskm att väcka en fråga som icke hade sammanhang med Hr Stiernsvärds förslag, ty deruti var icke hegardt att K.
M. skulle framlägga en försvarsplan.
Della var en alldeles ny motion af Ekon.- Utsk. och således anser jag den framställningen vara olaglig, men jag vill icke derföre påstå, alt icke R. o. Ad. hade kunnat göra tillräckligt med att helt simpelt afslå denna framställning och sålunda förqväft densamma.
Men här är saken helt annan.
Hår gäller det samma fråga fastän framställd ur annan synpunkt.
Förra gången var det såsom jag nyss yttrade fråga om att framställa denna motion till ovillkorligt bifall.