Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är af 80 §:n Reg.- F:n klart, att ändringar i indelt).verkets bufvudgi under icke kunua annorlunda ske än genom Konungs och Sländers sammanstämmande beslu!
; men medelst sådana sammanstämmande beslut kunna andi ingar oär som helst ti llvögnbringns.
Den andra oriktigheten består deruti, all hos Konungen begära på en gång framläggandet af en allmän defensionsplan för Riket, och partiella omregleringar af en del utaf armeen, Det är tids nog med sådant, sedan Konungen, om [Jan i nåder skulle finna tjenligt att förelägga R.
St en sådan plan, låtit upprätta och förelagt Ständerna densamma, att pröfva hvilket eller hvilka regtten, som höra afsitta elier uppsitta, och då bör med detsamma frågan om villkoren afgöras.
Anleda, till en tredje anmärkn. finne)' jag deruti, att Utsktn föreslå ‘alt den soifia bataljonen af Bohusläns regemente må förvandlas till ständigt infanteri, under samma villkor, som under den )5 Augusti 1777 äro vordne för den norra bataljonen af ifiågavar. legde stadgade, titan afseende på de olika förhållanden, sorn gifvit anledn. lill den ena eller andra bataljonens afsittning.
Jag skulle tillstyrka afslag å elelia betänk., om ej upplyst blifvit alt de 3:ne öfriga Stånden detsarnmn återremitterat; men som detta skett, är det så mycket hattie, ty Utskm komma nu i tillfälle att omarbeta betänk.
Jag inskränker mig således ali förena mig med Hr Prytz i begäran om återremiss.
Jag tror att den första frågan, som bör komma i öfvervägande, är den, huruvida SlatsUtsk., sedan inkomst-betänk, är slutligen afgjordt, bar varit herättigadt alt föreslå en förändring i Kronans inkomster under tiden för den statsreglering, hvilken börjat med innevar. år.
Jag befarar att Utsk;n i della hänseende begått en olaglighet; men Idiom oss antaga att åtgärden vore laglig; hurudant är då tillstyrkandet i sig sjelfl?
Delser ut, efter min beräkning, som skulle Utsktn hafva tillstyrkt en årlig förlust för Kronan af 11,000 r:dr b:eo.
Rika uro vi väl emot vanligheten, men det är dock aldrig skäl ali på delta sätt bortslösa Kronans tillgångar.
— Bohusläns regttes södra bataljon lärer bestå af 400 nummer, de betala hvardera en vacance-afgift af 5 t:r, således 2,000 t:r, hvilka i medeltal uppgått till 13,700 r:dr enligt StatsUtsk:< beräkning.
Dessa 2,000 t:r äro af SlatsUtsk. vid inkomstberäkningen upptagna till 6 r:dr per t:a, således till en årlig inkomst af 12,000 rtdr.
Indelnings- eller s. k. augmenlsräntor, sorn kunna indragas och i Bohuslan utgå utan förvandling, utgöra, enligt StalsUtskrs beräkning, 7,668 rtdr Den 3o Januari f. m. 2; sk. g r:st., hvarifrån afgå de ifrågaställa 5 r:dr på hvardera af 4oo nummer eller 2,000 r:dr, då lill indragning å(erstå 5,6)8 r:dr 24 sk. g rist.
När den veikl-ga åiliga inkomsten 1 3,700 ridr minskas med nyssnämnda summa, så blifver förlusten i statsinkomst i rundt lal 8000 rl-lr.
Härtill komma öka-le statsutgifter; heklädnadshidrag 3-g r;-lr på hvaitdi-ra af 4oo nummer, i,4'io; årlig kostnad för 4°° kapotter, efter 15 års hrukningsli-l, 800; d;o för 400 gevär dlo, 700 ridt,; dito för underhåll af tross och remtyg 100, eller tillsammans 11,000 rldr, som Staten således årligen förlorar oell rusthallen, årligen vinna.
Denna förlust hafva Utskm tillstyrkt, endast på grund af enskild motionärs framställning, samt utan alt utredning af vederbör, embetsverk föregått.
Si lösligen behandlas icke allmänna ärenden i Kronius embetsverk, hvadan jag instämmer i anhållan om återlemiss, Hr Edenhjeim, Gillis, uppläste följande; Då de sammansatta Utskm funnit billighet uti de af motionärerna gjorda framställningar om att södra bataljonen i likhet med den norra bör förändras till beständigt varande infanteri, oell således bör blifva befriad från erläggandet af hastvacance-afgiften, äfvensom truppens beväring, beklädnad, utredning och tross-passevolance m. m., i likhet med hvad förhållandet nu är med norra bataljonen; så, ehuru mycken tacksamhet jag är Utskln skyldig för den utmärkta godhet mot nuvar. rusthållsägarne genom en sådan gåfva, hade jag dock önskat, att Utskm först gjort sig närmare underrättade om hvilken oförliknelig skilnad det är å hemmanens godhet i norra och södra Bohuslän, och hurti många brödlösa menniskor, som dagligen uppväxa på de kala klippöarna i Bohusläns skärgård, synnerligast inom Oroust oell Tjörns härader, och således bort begagna ett så godt tillfälle som detta, då Utskln finna att Statens ekonomiska ställning är så fördelaktig, att så betydliga summor som de ifrågavar. kunna utan förnyade anslag minska staseassans påräknade inkomster, att i stället föreslå att en del deraf nnvändts till anslag till svagare rust- och rotehållshemman inom hela regitet, samt andra för länet synbara angelägenheter, hvartill inga medel eljest finnas.
De som äga den ringaste loealkännedom torde nogsamt finna att, ehuru tungt rustningsbesvärel för närvar, synes vara inom södra bataljonen, så kan det dock icke jemföras med det nuvar. roteringsbesväret, som tillhör de flesta hemman inom Sörbygdens, Qville, Bullaren och Tanums härader, oell att örn hästvacance-afgifterna m. m. belt och hållet efterskänkas, så skola nämnda häraders rotehållare vid en kommande riksdag äfven begära undsättning i sina roteringsskyldigheter, hvilken begäran den då i länet va - D e ii 3o Januari f. m. ronde landshöfding ovillkorligen blir skyldig understödja såsom en både billig och rättvis fordran.
Jag får således vördsamt föreslå, att, iden händelse R.
St. underdånigst tillstyrka, att södra bataljon föinndras till ständigt infanteri, det då må ske mot följande villköl', nemi. att rusthållare för en sådan fördel må ei lägga 3:ne tunnor spanmål, hälften råg och hälften koin, sorn för hela bataljonen utgör 1,200 tunnor, livai utaf 800 tunnor böra användas till biträde för de svagaste rotar inom bela regttet, samt 4oo tunnor för skolors anläggande och undervisningens befrämjande bland ungdomen inom skärgården, hvais innevånare sjelfve äro alldeles oförmögne att för denna angelägna åtgärd bestrida några kostnader.
Skulle detta mitt förslag vinna bifall, så blir det icke allenast nuvarande rusllrållshemmansägare, som derigenom vinna stora fördelar medelst 2tne tunnors af den årliga häslvacance-afgiften eftergift på beklädnaden, beväringen, trossen och utredningen, utan äfven en stor fördel för länets öfrige innevånare, som derigenom vinna en slags roteringsjemk ning, samt dessutom för liela samhället, sorn genom spridandet af kunskaper och upplysning bland ungdomen i skärgården gusatf nämnda härdade och sjövanda ungdom blir kunnig i hvari som tillhör dugliga sjömän i stället för hvad som nu är förhållandet uti endast idkandet åfelt nära nog brödlös! fiske.
Äfvenledes anser jag mig böra meddela den upplysning, att contractet emellan K. M.och Kronan samt rusthållai ne, hvilket afsluiades år 1791, redan är tilländalupet, och alt II.
St. således antingen böra anslå medel till de 58 nummers lippsittning till cavallen, eller också tillstyr ka, att rusthållare för samma nummer matte blifva ålagde att erlägga samma ålgölet-som de öfrige rustliållarne sig åtagit intill delta mål hinner blifva fullkomligen afgjordt.
Likaledes tol de det blifva nödigt, att II.
M. Konungen underdånigst blir underrättad om, alt cnntracterna emellan rusthållare och deras soldater äro olika med dem som äro afslnlade emellan rotehållare och deras soldater, hvarföre det blir nödvändigt, att nya contracter rusthållare och deras soldater emellan blifva uppgjorda, i händelse Utsktns förslag antages, oell 1 Lisl hål Isbataljonen i annor händelse icke skall anses vara upplöst.
N:o 112 återremitterades.
Ånyo föredrogs Consl.Utskts den 9 och 2j dennes på bordet lagda mein.
]N:o 73, med förslag lill andrad ordalydelse af Tryckfr.förordn:s 5 § 1 oell 5 mom.
Äfven i i:a moni. af denna föreslagna förändring tyckes mig Gunst rit mindre lyckligt.
CJtsk. har förutsatt att en åklagare måste yrka straff: det kan likväl
Ilända att han ej dertill finner anledning.
Ordalydelsen borde derföre vara sådan, 4åö Den 3o Januari f. m. nit <Ieri upptogs åklagarens påstående, inen icke yrkande af straff.
Jag anhåller alt få veta luiru detta mål blifvit hehandladt af de öfriga Stånden och alt derefter få fortfara.
BondeSt. liar antagit lill grundlagsenlig behandling Const.Ulskts ifrågavnr. mern., men ifrån Preste- och BorgareSt:n är ingen underrättelse ankommen ronde sistnämnda 2:ne Stånds beslut i denna fråga.
Jag har anmärkntr att göra mot begge de förändringar, som Consl.Utsk. föreslagit.
I första morn. heter det: ”Lagliglrelen — — — — åtalas, och der ra nsak ningen fullbordas bör, genom förhör med parterna, genom åklagarens slutpåstående, som bör bestämdt upptaga det straff, han yrkar, samt genom den tilltalades slutliga förklaring.”
Det väsendtligt! i detta förslag är, att åklagaren skall uppgifva beloppet af det straff han yrkar.
Delta synes vara ett förbiseende af juryns befattning, som är att förklara om den tilltalade är skyldig eller icke, men som ej har något att skaffa med beloppet af det straff, sorn följer på brottsligheten.
Det sednare tillhörer domaren, och del så mycket mer, som straffets ådömmande är föremål för besvär, då juryns utsago om brottsligheten eller åskådligheten deremot gifves en gång för alla, utan alt vara föremål för högre pröfning.
Alt nu för juryn utsätta beloppet af det straff åklagaren yrkar, lärer icke åsyfta något annat än att låta juryn på förhand veta hvad den brottslige kan komma alt få umgälla och derigenom verka på juryns öfvertygelse, så att lion, i händelse straffet synes för bardt, må kunna accordera med sitt samvete och säga: hellre än alt den anklagade skall undergå ett så hardt straff, måfdian förklaras oskyldig.
Delta vore att låta juryn få makt öfver straffbestämmelserna, i stället för att blott äga rätt att yttra sig öfver brottsligheten.
Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte förklara detta förslag vara olämpligt. —1 5:te mom. slår: ”Efter inhemtad underrättelse om nämndens åtgärd, skall domstolen ofördröjligen för parterna afkunna utslagffmed tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, och som, i de fall, der det af åklagaren åberopade lagrum medgifver straffets bestämmande inom utsatta gränser, icke må stadgas svårare, än åklagaren yrka t.” Om denna förändring skulle af R. o. Ad. antagas, blefve deraf följden, att om det lyckades vederbör, att skrämma åklagaren att nedsätta sitt ansvarspåstående till det aldra lägsta, ehuru brottsligheten kunde höra till den högsta qvalificationen; så skulle domaren vara bunden af åklagarens påstående.
Dels är della orätt i sig sjelft, dels är det stridand* mot grun - Den 3o Januari f. m. 457 grunden för vår lagskipning i allmänhet, som icke gö‘r domaren beroende af åklagaren.
Jag hemställer, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara äfven detta förslag vara olämpligt.
Ridd Secret. tillk ännagaf, alt, under Hr von Harlmansdorffs sista yttrande, prot.otdr. fran BorgareSt. ankommit rör:de Ståndets beslut öfver Const.Utsk;s mern.
N:o 75, samt uppläste nämnda prot.utdr., af innehålI att BorgareSt. återremitterat nyssnämnda mern., med förklarande, såsom Ståndets gemensamma tanke, att de uti delta mom. tillstyrkta förändringar lili 5 §:n och 5 mom. af Tryckfr.förordningen icke kunde antagas att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Spens, Carl Gustaf: Emot de af Gr.
Mörner och Hr von Hartmansdorff framställda inkast anhåller jag att få yttra några ord.
Jag ber herrarne betänka, att sjelfva den juridiska behandlingen, till hvilken tryckfrihetsmål aro hänvisade, utgör en undagtagsinrättning, och att man således icke blott ur theoretiska åsigter får bedömma denna fråga utan äfven utur praktiska; att när lagstiftaren stadgar i samma criminal-lags mom. straff inom 2 särskilda gränser och arbitrage för straffdomaren, sker det lika så ofta derföre, att han icke tilltror sig fullt noga kunna qvalificera brottbestämmelserna; han iemnar då denna deras ytterligare qvalification åt domarens samvete.
Derföre säger han: straffes efter domarens pröfning, efter omständigheterna, inom de eller de utsatta gränserna.
Det är icke egentligen blott en straffqvalification, det är tillika en brottqvalification, som ingår i denna domarens pröfning.
Det är nödvändigheten att, när brottbestämmaren i allmänhet är en annan än straffdomaren, undvika två arbitragedomstolar vid behandlingen af samma mål, som utgör ett theoretiskt stöd för Const.Utskjs förslag.
Detta förslag åsyftar att borttaga den ena af dessa arbitrager och alt ställa så till, att den egentliga broltdomaren eller jurymannen ej, i osäkerhet om huru den som endast borde vara straffdomare skall ytterligare bestämma brottet och på grund deraf dömma, må accordera med sitt samvete, just på det sätt Hr von Hartmansdorff omtalat.
Sådana accorder kunna äga rum, icke blott för att fälla, ulan än mera för att fria, så mycket mer som lagprincipen i vårt land, särskildt uttryckt i Tryckfr.förordn., är att hellre fria än fälla.
Vid sådana tillfällen tror jag att det är hardt för en juryman att icke vela bestämdt till livad slags brott det är som frågan kommer att hänföras, ifall han inom sig är öfvertygad, att de brottslag, som i lagmomentet äro sammanförda, äro af flera olika arter.
Vid granskning af 3 §:u Tryckfr.lagen, synes det tydligen att åtskilliga sådana satnmanföringar äga 19 H. 58 458 Den 3o Januari f. tn. rum; det är ofta stor skilnad mellan det brott, sorn enligt förnuftet bör af en domare straffas med det högsta utsatta stratTel, och det som bör straffas med det minsta.
Jurymännen kan härigenom med skäl påstå sig vara i den ställning, ali när lian dömnter, vet han icke hvar den pil skall tralla, som han afskjuter.
Det nr i sådana fall jag tror att linn lättare an någonsin skall blifva förledd att aceordera med sitt samvete.
Jag tror att 0111 delta förslag icke anlages, skola, hädanefter som hittills, flere jurymän fria den tilltalade, än sorn med en verklig lagskipning är förenligt, ifall tryckfrihetsbrott upptagas.
Det är för stränghetens bibehållande vid afdömmandet af tryekfrihetsfrågor jag tror detta förslag vara isynnerhet nyttigt.
Man bar invändt, att det vore olämpligt ntl domaren skulle vara bunden vid det utaf åklagaren utsatta straff.
Jag erkänner att en annan utväg kunde vara möjlig, men den skulle i sanning göra undantagsproceduren, som ligger i tryckfrihetslagstiftningen, till så olika med ali annan att den derföre torde böra avstyrkas; det vore nemi. att domaren först yttrade sig eventuell öfver straffet, och att den frågan först utagerades eventuelt, innan juryn dömde.
Antager man icke delta förslag, och tillika vill åt juryn bibehålla möjligheten att i längden kunna utbilda sig till livad den i andra länder är, eller derhän att klart begrepp örn juryn sjelf finnes hos alla landets innevånare; då tror jag all den föreslagna utvägen är den enda, hvarigenom man kan undgå att onödigtvis försvåra jurymannens åtgärd.
Man har sagt alt åklagaren vore en olämplig utsättare af straff: uti tryckfrihetsmål uppträder likväl alltid antingen en publik åklagare eller också en enskild.
Denna sednare synes framförallt lämplig att bestämma den fiögsla qvalificationen af det brott, som han kunde hafva uraktlåtit att åtala; uppträder åter en publik åklagare, måste samma makt, som befallt ett åtal, äfven kunna välja denna åklagare, så att straffet icke blir för lågt yrkadt efter dess öfvertygelse; men då på detta sätt emedlertid ett maximum är utsatt, har jurymannen åtminstone något att gå efter.
Jag tillstyrker, på grund af detta, bifall lill Utskts förslag.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6 Hr Lefre'n, Joli.
För min del anser jag Utsk;s förslag i allo olämpligt och onyttigt, instämmande således i den åsigt, sorn Hr von Hartmansdorff framställt.
Jag ber likväl att få motivera min åsigt; oaktadt jag icke är jurist, anhåller jag om tillåtelse alt framställa min tanke 0111 saken.
Yi hafva åtskilliga arter af bevisning, stadgade i vår allmänna lag.
Ett slag utgöres, och det är det lämpligaste, af åsyna vittne; det är på grund af vittnens utsago, med ed fästad, som domaren i allmänhet dömroer, t, ex. i criminella D e u 3o Januari f. ra. 459 mål.
Atl tillägga ett vittne, som efter gången ed skall tala hvad han vet sannt vara, rättigheten att först få spörja domaren hvilken påföljden skall blifva af hans ärligt uttalade vittnesmål, vöre att förrycka allt begrepp om ed af åsyna vittne.
Ett annat slag af vittnesmål ligger i medicolegala besigtningar i fråga om mord och sjelfmord.
Att berättiga läkaren alt först spörja domaren livad påföljden kan blifva, 0111 lian uppgifver det ena eller det andra vara orsaken lill döden, sorn den besigtigade kroppen ljutit, det vore också att förrycka allt begrepp om läkarens intyg, som ingen annan kan gifva, ån den som är i läkarekonsten förfaren, hvad sjelfva factum angår, och hvälfva på honom en rättighet, sorn icke med haus befattning har gemenskap.
En tredje dass utgöres t. ex. af landtinätares intyg om kartor vid frågor, som röra milt och ditt, och äfven i criminella mål, såsom t. ex. 0111 någons råmärke vore flyttadt eller icke.
Att tillåta landtmätaren rättighet att först (låga domaren hvilken följden blir, om den mening uttalas att råmärket är flyttadt eller icke ur flyttadt och låta sanningen bero af landlmätarens godtycke, det vore att förrycka allt begrepp 0111 eli förnuftig rättegångsordning.
Nu träder juryns yttrande iu i jemförelse med dessa 3 förenämnda slag.
Juryn skall enligt Svensk lag yttra sig om ett factum, och får icke begära att på förhand få veta följderna af sitt yttrande, om de blifva så eller så, för alt kunna dagtinga med sitt samvete och uttala oidet fri eller skyldig allt efter större eller mindre Menlighet i åsigter å ena sidan eller grymhet å den andra.
Dessa anmärkntr synas mig bevisa huru orimligt förslaget är i sin grund.
Det andia förslaget går ut på att åklagaren skall få ett insteg öfver domaren, och är det förra fullkomligen likt.
Skall domaren icke vara fri att tillämpa lagen sedan lian fått lör sig uppgifvet att ett factum inträdt, som skall bedömmas, då få vi taga afsked af det hittills tillfredsställande begreppet, att
Svensk domaremakt är fri på sin domstol från alla andra impositioner än sitt samvete och Svenska lagens uttalade bokstaf.
Jag tillstyrker alt R. o. Ad. ville sorn sin gemensamma lanke förklara, att förslaget är olämpligt och icke af behofvet påkafladt.
J.ig vill icke vidare uppehålla discussionen, utan förenar mig i allo med Gr.
Spens, Jag har sjelf flera gånger varit juryman och vet i hvilken obehag lig belägenhet man kommer, derigenom alt ilian skall domina en menniska, ulan alt egentligen veta hvartill man dömmer honom, ty man liar så stora alternativer.
Actor frågar: är den och den personen skyldig eller oskyldig efter den och deri §:n?
När jurymännen ser efter den åberopade §:n, så innehåller den flera modificationer, och säger man då alt den anklagade är skyldig, så vet man icke hvartill lian är skyl - 46o Den 3o Januari f. m. dig.
Huru mycket mera ledning får ej jurymännen om Utsk;s förslag bifalles!
Spens: Jag skulle icke vidare förlänga denna discussion genom något yttrande, om jag ej ansåg mig skyldig att söka vederlägga något af Hr LefVe'ns anförande i afseende på jemförelse!! med medicolegala- och landtmälareattester.
Jag lemnar åt en hvar att afgöra om jurymän böra betraktas ensamt sorn vittnen.
Hvad jag vill åberopa är, att en juryman ej så betraktas i Tryckfr.förordningen. 4 mom. 5;te §:n lyder nemi.: ’’Jemte en kort och noga bestämd skriftlig sammanfattning af målets beskaffenhet och skick, bör domaren då för nämnden framställa denna fråga:
Är skriften brottslig efter det lagens rum åklagaren åberopat?
Således har Svenska jurylagstiftningen varit angelägen att jurymannen, innan han yttrar sig, skall blifva fullkomligen underrättad om målets beskaffenhet.
Efter min tanke innehåller det af Const.Utsk. framställda förslag ingenting annat, än en utveckling af samma ide'e.
Sådan fullkomlig utredning af målets beskaffenhet och skick kan icke äga rum i de fall, der så betydligt olika straffgrader äro i lagen sammanställda, som händelsen kan vara med åtskilliga af de ifrågavar. brotten.
Det har kanske varit Const.Utsk:s egentliga afsigt vid delta tillfälle att utveckla det i 4 mom. 5:te §:n Tryckfr.förordn. redan befintliga stadgandet.
Det torde silida för mycket emot sjelfva rättegångsordningen i dess allmänna skick att ställa åklagaren i en sådan belägenhet som Ulsk. här Velat göra.
Det skulle vara att till en del begränsa både jurymannens oell domarens åtgärder, hvilket ingalunda måtte vara meningen, då åklagaren är part.
Juryns beskaffenhet efter andan af Tryckfr.lagen är onekligen att fylla hvad som skulle brista i rättegångsbehandling, derigenom alt vittne ej kan läggas till grund för dom.
Delta måste bero på beskaffenheten af meningen att uträkna, och således böra icke andra personer sättas i vittnens ställe än sådana, sorn äro qvalificerade nog för att bedomina frågan.
Detta ställer nämnden i en blandad beskaffenhet att vara både vittne och domare.
Att åter nämnden skall finna svårighet uti att uttrycka sin öfvertygelse, derföre att beslutet knndeleda till olika grader af straff, kan jag icke inse, ty nämnden dömmer efter sin öfvertygelse.
Uti denna öfvertygelse får icke ingå en enda smula af verkan utaf denna öfvertygelse, utan blott hvad som efter nämndens tanke tinnes vara faciiskt — det förhållande, som nämnden anser vara rätt.
På dessa rnkla asigter föreställer jag mig, att, genom den förändring Const.Utsk. föreslagit, ingen fördel skall kunna hemtas.
Det är mig väl bekant, att svårigheter vid nämndens sammansät(ning ägt rum; men jag anser icke att dessa svårigheter genom detta förslag varda afliulpna; troligen hafva de härledt sig ifrån Den So Januari f. ra, andra omständigheter, hvarföre jag äfven anser att Coust.- Utskts förslag icke medför någon fördel.
Det är hufvudsakligen med anleda, af Frih.
Boyes yttrande jag fur anföra, att jag, i motsats mot honom, anser att juryn alldeles icke bör hafva sig bekant hvilken straffbestämmelse domaren tillämpar.
Juryn är en samvets- men icke en juridisk domstol, och bör således endast rådfråga sitt samvete, huruvida den anklagade är skyldig eller icke.
Skulle domaren på förhand tillkännagifva det straff, som i förra händelsen komme att tillämpas, så vore det en möjlighet att juryn, för att sauvera den tilltalade, förklarade honom oskyldig, på det han ej skulle komma alt ådömmas det stränga straffet.
Under anhållan i öfrigt att få förena mig med Hrr von Hartmansdorff och Lagerhjelm, begär jag afslag å Utskts betänkande.
Rehbinder anfört, får jag säga, alt han ganska rätt uppfattat saken.
Om jag blir jurymän, och mig förelägges den frågan huruvida en person felat emot den eller den §:n, och i samma § finnas upptagna både böter t. ex. lill 16 rtdr 32 sk. och 6 månaders fästning, och jag skulle finna att den anklagade väl förgått sig såvida, att han borde plikta 16 rtdr 32 sk., men icke undergå 6 månaders fängelse å fästning; så kommer jag att fria den anklagade, på det han ej måtte möjligen dömmas att sitta 6 månader å fästning, då jag anser honom skulle hafva försonat sitt brott med 16 r:dr 32 sktr böter.
Samma förhållande ur det med den, sorn vill skärpa straffet; lian lärer förklara den anklagande skyldig i tanke att lian kommer att undergå den strängare straffbestämmelsen.
Jag tror det vore väl om en juryman kunde veta det straff, som kommer att tillämpas, i händelse den anklagade förklaras skyldig, och tillstyrker antagande af Utskts förslag.
Jag troi' ej att
Ståndet någonsin kunnat få ett bättre bevis för olämpliglieten af i fråga vo r. förslag, än den bekännelse Frih.
Boye afgifvit angtde sitt sätt att betrakta jury man nakallet.
Han hyser den bestämda meningen, att en juryman må kunna, äfven om han anser den anklagade saker efter det mom. i lagen som är åberopadt, frikänna honom, om han fruktar alt straffet, som kunde följa derpå, blefve svårare an han för sin del funné rättvist.
Friherren anser sig således, i egenskap af juryman, äfven vara domare.
Det är samma mening, som jag förut visat ligga till grund för Coust.Utsk;s förslag.
I3r Lefrdn: