Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä jas; sista gången hade ordet, inskränkte jag mig till att begära afslag å den af Utsk:t gjorda framställning.
Så till vida instämde jag likväl redan då med Hr Adelskölds förslag, att jag icke fann någon egentlig anledning att motsätta mig detsamma.
Elter hvad jag nu har anledning att antaga, lärer dock frågan redan vara afgjord såsom R.
St:rs beslut, och vid detta förhållande samt i följd af hvad för öfrigt under diskussionen blifvit anlördt, anser jag mig böra instämma med dem, som yrkat bifall till Hr Adelskölds förslag.
Taube:
Med anledning af en talares påstående, att General Akrell icke skulle hafva tillstyrkt vägen öster om Sigtunafjärden, ber jag att få hänvisa till det af honom den 4 December 1852 afgifna memorial, deruti banan föreslås norrut öfver Barkarby och Upsala till Gefle.
Vidare har man omordat de betänkligheter, hvilka uti strategiskt hänseende blifvit af den nuvarande ansvarige Krigs-Ministern uppställda mot jernvägens dragande öster om Sigtunafjärden.
Med afseende derå får jag i minnet återkalla, att K.
M. vid 1856 års riksdag algaf Nådig Propos. med förslag till jernväg uti den af mig nu förordade riktning.
Alven då satt en ansvarig Krigs-Minister vid styret; meningen endaStatsrådsledamot hade då funnit skäligt att bifoga någon reservation.
Härmed torde jag äfven hafva besvarat elen af Gr. von Rosen gjorda invändning alt han hade mer förtroende till Konung Oscar än till General Hazelius
Man bär ytterligare sagt att Norrlands-intresset icke skulle blifva skyddadt derigenom att jernbanan erliölle sin riktning till Upsala, men tyckes dervid helt och hållet vilja förbise, livad en norrländning, riksdagsfullmäktige!!
Eric Ersson från Gefleborgs län, uti sin, Utlål:t bifogade, reservation yttrat, att »norra stambanans dragande rakaste vägen, öster om Sigtunaljärden, till samt genom
Upsala rörer icke allenast orterria öster och vester närmast omkring denna fjärd, utan derjemte påtagligen äfven hela Norrlands och hela rikets intressen.»
En sanning är att ett bolag ingått till K.
M. med anhållan att, — om icke anslag beviljades för en stambanas byggande öster om Sigtunaljärden, — K.
M:t måtte tillåta bolaget att derom gå lili författning
Mycket har äfven blifvit taladt om Upsala-intresset.
Sannt är att många ifra för Upsala; men många ifra äfven för landet i sin helhet, och till deras antal hör äfven jag.
Jag kan icke fatta, att staten skall anlägga en bana allenast för att draga den lill en enda ort, (bär) Upsala; utan staten måste väl hafva ett högre syfte att uppfylla, hvilket härvidlag är alt genom jernvägens dragande genom de orter, der behof dertf finnes, underlätta utvecklingen af dessa orter och i sammanhang dermed af landet i sin helhet.
Den fl Maj e. m.
233 Jag hemställer till eder, Mina Hrr! huruvida man verkligen med skäl kan säga att landet har råd att bygga 2:ne banor norrut.
Möjligt är att i en framtid flera sådana banor kunna byggas, men tillsvidare bör man tillse att icke somliga provinser alldeles öfverlastas med jernvägar, samt att detta goda måtte någorlunda jemnt fördelas.
På dessa skäl vidhlifver jag min förut gjorda anhållan att banan måtte dragas österom Sigtunafjärden, samt att hvad öfrigt blifver af beloppet måtte anslås till förberedande arbeten för påbörjande af banan frän Upsala till Sala.
Hr Gr. och Landtm, förmälte, att då tiden var långt framskriden och flere ledamöter anmält sig att vidare yttranden i ämnet afgifva, finge Hr Gr. o. Landtm, hemställa, att fortsättningen af denna öfverläggning skulle uppskjutas till e. m:s plenum.
Ropades många ja, blandade med nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit ja öfvervägande.
Till följd häraf åtskiljdes R. o. Ad. kl. omkring 3 e. m.
Män daneil dea 11 Ma j 1863.
Upplästes ett af Gr. Lewenhaupt, Mauritz, inlemnadt memorial af l'ölj:de lydelse:
Hos Högloft. R. o. Ad. anhåller undertecknad, i anledning af sjökommendering, att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats som suppleant uti Rikets Högh Ständers Särskilda Utsk. lör behandling af K. M:s Nåd.
Propos. rörande antagande af ny Sjölag.
Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat sitt bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Ståndets
Hrr Elektorer 234 Den 11 Maj e. m. att utse en ny suppleant i det Särskilda Utsk:t efter Gr. Lewenhaupt.
Jag anser mig skyldig upplysa, alt Hr Rosenqvist erhållit pollett som hufvudman för egen ätt, och således finnér R. o Ad. att det på f. m. bordlagda yrkandet bör förfalla.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Rosenqvist numera af Riddarh.-Utslot erhållit pollet såsom hufvudman för egen ätt, torde R. o. Ad. finna, alt elen utaf Hr Lind af Hageby i förmiddagens plenum väckta fråga om utlemnande af pollett till
Hr Rosenqvist på grund af en utaf Kapitenen C. G. Palmstruch utgifven fullmakt vore förfallen och följaktligen borde från målslistan afiöras.
Fortsattes öfverläggningen rörande 11 :te punkten i StatsUtsk:ts Utlåt.
Med afseende på det ämne, som utgör föremålet för dagens öfverläggning, har jag endast att säga, att jag finner nödvändigt att, om möjligt, förenkla de olika påståenden, som äro framstälda.
Då emellertid samtidigt härmed jag har tillfälle att ingå i svaromål på anmärkningar, som blifvit riktade mot mig, så vill jag göra det med några lä ord.
Ehuru jag för min del icke upplättat General Hazelii mening i komiténs betänk, så, som om lian skulle hafva ansett en väg öster om Sigtunafjärelen i strategiskt hänseende lika godsomen sådan vester om densamma, vill jag dock lemna den saken å sido, med anledning af de utaf Gr.
Taube lemnade upplysningar; men jag kan icke underlåta att anmärka, det orsaken till minskningen i hästarnes antal vid Barkarby mot det vid Rotebro är att finna i det förhållande att en jernväg blifvit anlagd söder om Mälaren mellan Stockholm och Göteborg.
Att bästantalet blifvit minskadt på norra linien är således att finna deri att många, som bo i Westmanland och norra Nerike, för att undvika att åka en liten nätt krokväg på 3 sidor om Mälaren, begagna jernvägen söder om densamma; men det kan icke tagas till grund lör ett påslående om att industrien gått tillbaka i nämnde landskap.
En olycka är äfven att bibanorna alltid vid föredragningen kommit efter hufvudbanorna.
Om ett annat sätt egt rum, är jag öfvertygad att resultatet blifvit annorlunda, sedan de enskildta intressena redan blifvit tillfredsställda.
Då man nu har framställt ett förslag om återremiss och jag icke vill iidåta mig på att granska alla skäl, som blifvit framställda mot mina åsigter, — hvaribland jag dock främst kunnat vederlägga den anmärkning, att det är lätt att föra trupper från Wermland, Nerike och Westmanland, med det genmäle att trupper
Den 11 Maj e. ra. 235 borrie ändå lättare kunna föras från Upsala till Stockholm, då der finnes 5 å 6 ångbåtar, som göra nästan dagliga lourer, — vill jag dock icke förena mig med de Ilrr, som yrkat en åter remiss; men jag måste på det bestämdaste förklara att jag af säger mig min rättighet att begära votering för den vestra vägen endast på det vilkor, att jernvägen må stanna i Upsala, och att således propos. blifver, att vi vid denna riksdag stanna vid att gå till Upsala öster om Sigtunafjärden.
För några timmar sedan fick jag ytterligare se några bref från utlandet med kalkyler öfver våra utsigter att erhålla utländska lån, och dessa underrättelser tyckas tillkännagifva, att den krigiska sinnesstämningen hos folket och lusten att bygga jernvägar kors och tvärs i landet ingalunda ökat vår kredit.
Det är visserligen sannt, att då vi om 2 år åter hafva ny riksdag, så infaller riksdagen på en Söndag; men det blir i alla fall deri 16 Oktober. 2 år i en stats lif är icke stort mer än 2 dagar i en individs, och då kan man väl lugna sig.
Då jag ser att den K.
Proposm icke har någon anledning att vinna framgång, så inskränker jag mig att begära sparsamhet och att vi icke skola gå längre än till Upsala och stanna der.
Det är sannt alt denna bana blir en återvändsgränd, men då det är bevisadt att trafiken blir så stor vid liotebro, och det deremot icke är bevisadt att den är så stor vid Elfkarleby och de andra norra stationerna, så vill jag blott anhålla, att icke några penningar måtte kastas bort på banan från Upsala.
Hr Adelsköld; Det har blifvit anfördt att Norrland är ett framtidsland och att hehofvet af en jernbana derstädes blifver allt mer och mer trängande.
Norrland är verkligen elt framtidsland, och detta visar sig af befolkningens tillväxt; men i afseende å den sednare delen är jag af olika tanka.
Jag antager nemi. att ju iner trafiken tillväxer, ju mer Stockholms betydenhet som konsumtionsort tilltager, desto nödvändigare är det att jernvägen går i rak sträckning.
Under diskussionens lopp har man äfven visat de stora fördelarne i militäriskt afseende af en bana öster om Sigtunafjärden, och man har för dem åberopat komilerades afgilna yttranden.
Jag anser dock att vår ntivide regering, som haft alla dessa yttranden att tillgå, bör hafva mer vitsord, så mycket säkrare, som man får antaga, att den är upphöjd öfver alla stundens småaktiga beräkningar.
Jag anser mig således bakom denna auktorilé hafva kämpat för en rättfärdig sak.
Det beror nu på R. o. Ad. att afgöra, om en utsträckning af banan från Upsala till Sala skall ega rum.
Jag liar ingenting vidare att tillägga än att i en kommande tid ingen skall få anledning att önska att det beslut, som nu fattas ang:de norra banans sträckning, aldrig måtte hafva blifvit skrifvet.
Hr Nordenfelt, Leonard Magnus; Jag vill inskränka mig till att förena mig med Hr Skogman i det beslut, PresteSt. fattat.
236 Den 11 Maj e, w. Gr.
Min ställning i denna fräsa är alldeles densamma som den talares, hvilken började diskussionen i detta ämne.
Lika med honom eger jag icke något enskildt intresse i frågan, och söker derföre göra mig reda för hvad som är fördelaktigast och nyttigast för landet.
Jag kan dock icke med honom instämma i de bittra omdömen öfver dem, som hafva en mot honom olika åsigt.
Jag finner tvertom ganska naturligt, att då närheten af en jernväg skänker omsifvande orter stora fördelar, så måste deraf följa att särskildta intressen skola uppstå; deraf får man icke taga illa vid sig.
Deremot har man af dem, som icke ledas af sådana intressen, rätt att fordra det de göra sig fria från sådana ensidigheter.
Hvad nu sjelfva frågan om norra banans sträckning vester om Sigtunafjärden vidkommer, så vill jag i förbigående nämna en liten egenhet, som deraf skulle uppkomma.
Det har just nyligen, på grund af regeringens beslut, inträffat, att en ny bro, förlagd på det ställe af Stäkes-sund, som är minst hinderligt för trafiken, blifvit uppförd.
Den gamla bron var i hög grad hinderlig för trafiken.
Upsala stads ångbåtsbolag har särskildt, för att få en ny bro, uppoffrat en summa af 10,000 rdr; i öfrigt har bron blifvit hvad på allmän bekostnad.
Skulle nu jernvägen dragas öfver Stäket, komine den att gå fram ungefär der den gamla bron låg och således blifva hinderlig för trafiken i alla tider, och Upsala-bolaget åtminstone hade således icke gjort någon god affär på saken.
För öfrigt kan jag icke finna annat än att södra och medlersta Sverige blifvit väl hugnade med statsanslag lör jernvägar, och det är således nu tid på att äfven norra Sverige Olifver något uppmärksammadt.
Hvad beträffar banan mellan Stockholm och Upsala, är den redan afgjord genom 3 Stånds beslut.
Det återstår då för R. o. Ad. icke annat än att afgöra, huruvida medel skola anvisas för att fortsätta vägen norrut i riktning mot Sala.
Det är sannt att den del af Westmanland, som ligger emelian Stäket och Westerås, är i allmänhet ett mycket bördigt land och kunde i detta afseende förtjena uppmärksamhet; men anmärkas måste dock, att de 4 första milen löpa öfver trakter, som äro så genomskurna af sjöar, att der är ingen brist på kommunikationsmedel, och den som har gjort försök att på jernväg forsla varor, han vet, likasåväl som jag, att fraktkostnaden för t. ex, en tunna spanmål är så dyr, att när man kan sända den sjövägen, lärer väl ingen skicka den landvägen.
Det som gäller för denna del af trakten på andra sidan Stäket, gäller äfven för den öfriga delen af kusten, der det är fråga om att anlägga jernväg.
Westmanland har äfven den fördel, att en del deraf Ilar en icke obetydlig nytta af jernvägen mellan Arboga och Orebro; den har också Strömsholms kanal, och det lärer väl icke dröja länge förrän man får en jernväg mellan Westerås och Sala.
Den norra delen af Westmanland, likasom den öfriga delen af samma landskap, lår äfven af den tillstötande jernvägen mellan Upsala och Den ll Maj e. ta.
Sala en väsendtlig nytta.
Det synes mig dessutom något eget att, då striden om vestra banans förläggande söder om Mälaren redan borde tyckas kunna vara afgjord, man nu vill komma derhän att en vestra stambana äfven skall läggas norr om Mälaren.
Jag skulle tro att man borde kunna vara belåten, sedan man nu lått en vestra stambana, sorn äfven är lill gagn för Westmanland; äfvensom jag skulle anse att
Norrland tiar mera rätt att hugnas af anslag utaf R.
St:r än Westmanland.
Man kunde kanske vara i tvekan, huruvida det icke nu vore skäl att stanna vid Upsala och låta den återstående delen af frågan hvila; men då jag nu icke kan komma till annat resultat än att, om jernvägen drages till Sala, denna väg vid nästa riksdag kommer att fortsättas till Gefle—Fahlu-jernvägen och dymedelst äfven tillskynda Westmanland en väsendtlig fördel, får jag för min del förklara att jag gillar de beslut, som Rorgare- och f!onde-St:n lättat, samt att jag med min röst kommer att biträda det förslag, som af Gr.
Taube blifvit framstäldt.
Det är egentligen med anledning af några anmärkningar som jag begärt ordet.
En värd talare har nemi. framhållit, att om hans sytem skulle antagas för de nordliga jernvägarne, så blef hela skillnaden en million.
Jag får lästa uppmärksamheten på att det väl icke är tänkbart att en bana skulle stanna i Upsala, ty R.
St:r kunna väl icke frångå den grundsats, som blifvit uttalad, att stambanorna skola fortlöpa genom provinserna, och om vi stannade med banan i Upsala, hvad är den då annat än en bibana?
Besluta vi icke att den skall gå till Sala, så är det klart att den måste framdragas till Gefle.
Om nu äfven den vestra banan skall anläggas mot norr, är det gifvet att denna million kommer att fördubblas minst 10 å 12 gånger; således måste denna besparing blifva en sak, som går till mångfaldigt högre.
Man har äfven sagt att Norrland skulle få en längre omväg genom att gå öfver Upsala, och jag medgifver alt det blir en mil längre, om vägen går direkte från Sala; men då Sevalla är uttryckligen nämndt, så försvinner denna genväg och vinsten blir då blott 9,000 fot.
Att de enskildta intressena äro bäst bevakade genom jernvägens dragande öfver Upsala, är bevisadt, bland annat, deraf, att inom de andra Stånden dessa provinsers representanter på det varmaste förfäktat den östra sträckningen.
Här har blifvit sagdt att alla de komitéer, som förut tillstyrkt den bana, som nu är i fråga, kunna gälla mycket, men att K. M. i sin Nåd.
Propos. tillstyrkt den vestliga sträckningen, emedan det är gifvet att K.
M. bör kunna rättvisast bedömma saken.
Jag skulle derom vara ense, om jag funnit enstämmighet inom konseljen; men då jag funnit att Frih.
Ericsons förslag äfven haft manga sympathier inom densamma, så kati man icke fästa så mycken uppmärksamhet vid den K.
Proposm, som man eljest skulle hafva gjort.
Jag slutar med att instämma i den uttalade ön - 238 Dea ll Maj e. m. skan, att vi nu måtte fatta ett sådant beslut, att framtiden måtte medgifva att vi låtit oss ledas af fäderneslandets sanna väl.
Jag skall icke besvära lt. o. Ad. med någon utredning om den ena eller andra banans fördelar.
Jag vill blot t inskränka mig till att fästa uppmärksamheten på iivarom nu tvisten egentligen är.
Man vet att för närv:de 3
Stånd bestämmt att jernvägen skall anläggas öster om Sigtunafjärden; och man bör således icke spilla mångå ord på huruvida en jernväg bör gå i denna riktning eller icke.
Det är blott fråga om, huruvida och hvart fortsättningen skall ega rum, och hvad beträffar sträckningen af en bana vesterut från Upsala, så är derom ingenting afgjordt.
De åsigter, som här i detta afseende sökt göra sig gällande, hafva gått ut på dels att man icke skulle gå längre än till Upsala, dels att man skulle fortsätta vägen öfver Upsala till Sala genom en trakt, som alla synas anse gifva föga hopp om någon lidigare rörelse och som påstås i öfrigt vara mycket otjenlig, dels ock slutligen att man skulle fortsätta jernvägen från någon punkt af den beslutade jernvägen i närheten af Stockholm genom bördiga trakter i riktning åt Sala.
Mig synes att R. o. Ad. borde först besluta om jernvägen till Upsala, med Ståndet förbehållen rätt att sedermera besluta om och huruvida fortsättning af jernvägsanläggningen vesterut skall ega rum eller icke.
Ståndet bifalla den första proposm, stöde det Ståndet sedermera öppet att i afseende å fortsättningen, vare sig ifrån Edsberg eller Upsala, besluta, eller också afslå all fortsättning af vägen.
Derigenom hade man afskiljt det, hvarom ingen tvist eger rum, och inskränkt frågan till hvad som är tvistigt.
Det var icke min afsigt att deltaga i denna diskussion.
Mina åsigter i frågan äro temligen kända, och jag vill icke trötta R. o. Ad. med att åter upprepa dem.
Om frågan nu hade gällt striden ang:de sträckningen vester eller öster om Sigtunafjärden, så hade jag bibehållit tystnad; men denna tvist är nu afgjord.
Jag ber derföre att få, med fullkomlig undergifvenhet för majoritetens beslut, yttra mig om det återstående af frågan, nemi. huru vägen skall gå till Westmanland.
1 sanning, — det torde icke finnas någon provins i Sveriges rike, som halt så liten tur i jernvägsfrågor, som denna.
Redan år 1853, då jernvägsfrågorna uppstodo hos oss, framställdes förslag om anläggande af jernväg mellan Westerås och Fahlun.
Hvar och en vet att vägen mellan dessa begge städer är en af de mest trafikerade och tillika en af de mest ofarbara.
Det är nästan omöjligt att färdas i vagn denna väg, derför att de tunga jernlassen göra så djupa spår i densamma.
Alla menniskor voro derföre ense om att en väg borde anläggas mellan dessa båda städer, men en konkurrent uppstod i Gede. II.
St:r delade sig mellan de olika åsigterna, och fråga uppstod att ställa medel lill I(.
M:s disposition för en väg från Fahlun antingen Den 11 Maj e. m. 239 till Westerås eller till Gefle.
Den sednare vägen segrade i förstärkt Stats-Utsk. 1856 års riksdag kom och den bekanta striden norr eller söder om Mälaren inträffade.
Man hade all anledning att tro, att den väg, som varit hittills den alltid befarna mellan Stockholm och Göteborg, skulle antagas.
Vi känna alla utgången af 1856 års strid.
Kom så 1859 års riksdag.
Ett bolag bildade sig för att anlägga en väg vester om Sigtunafjärden till Sevalla och Fahlun, och ingick till K.
M. med begäran om Propos. på låneunderstöd.
Detta afslogs.
Motion väcktes vid riksdagen derom, men afslogs äfven Nu kom 1862 års riksdag.
Man hade på begäran nedsatt en komité, som yttrade sig för denna sträckning, och i anledning deraf föreslår K. M. densamma.
Meri nu alslås den åter.
Den frågan återstår dock: på hvad sätt skall man komma till Westmanland; tyman erkänner dock, att man bör komma dit.
En väg finnes föreslagen, nemi. från Upsala till Sala; men hvar och en, som känner denna trakt, måste medgifva att den är den sämsta af afla.
Jag känner den äfven, har egendom der och vet att der finnes icke någon trafik.
Den ligger på en hög ås, som skiljer berglandet från slättlandet, och det är icke tänkbart, att slättlandets innevånare skola sträfva dit upp för att komma till Stockholm.
Man har sagt, att den södra delen af Westmanland icke behöfver någon jernväg, emedan den har sjökommunikationer.
Detta har icke varit något skäl förut.
Hvilka provinser hafva bättre sjökommunikationer, än Södermanland och Westergötland?
Ju starkare trafiken är, desto vigtigare är det att den icke blir afbruten genom vintern och just under de månader, då landtmannen har något att afyttra.
Detta eviga talande om
Mälarekommunikationerne är således utan betydelse, och den, som talar derom, känner icke förhållandet närmare.
Nu vill man från Upsala fortsätta en väg af den beskaffenhet, att Westmanland icke har någon nytta deraf och icke heller den nedre delen af Upland.
Denna väg är dessutom mycket dyrare och går öfver en kuperad terräng.
Jag har icke heller hört mer än en eller två, som talat för densamma.
De, som äro bekanta med Upsala, hafva erkänt att den för denna stad icke är lämplig.
Det är endast Norrland, som blifvit anlördt såsom skäl för denna sträckning.
Kan Norrland hafva något intresse deraf, att vägen mellan Stockholm och Sala förlänges l| mil?
Skulle det vara för Upsala distings skull?
Icke kan man bygga en jernväg särskildt för det ändamål, att lätta transporten till denna marknad för några norrländningar.
Marknadshandelu försvinner dessutom i samma mån, som rörelsen utvidgas, och marknaden i Upsala förminskas således äfven, hvadan detta skäl också förlorar i kraft.
Bör för detta Norrland, hvars intressen dock äro något aflägsna, Westmanlands intressen nu för fjerde gången uppoffras?
Alla andra provinser i Sverige hafva fått sina jernvägar.
A det då endast denna provins, som icke skall lå något alls?
Det har redan på förmiddagen blifvit anfördt, att för 240
Den 11 Maj e. m. de öfriga provinserna byggas 125 mil jernvägar.
Om man läte vägen till Westmanland utgå från Thureberg, så skulle åt hela den areal, som omgifves af Dalelfven, Norska gränsen, Bottenhafvet och Mälaren, beviljas en jernväg af omkring 22 mils längd.
Vore det för mycket att man nu, vid den 4:de riksdagen, efter 10 års väntan, gjorde något afseende på Westmanlands önskningar?
En representantförsamling bör bedöma frågorna ur det allmännas intresse; meri om det enskildtas intressen kunna dermed förenas, bör icke billigheten också göra sig gällande?
Af hvad skäl skall nu Uplands och Westmanlands intressen uppolfras?
Jag vädjar slutligen till mina motståndare, som vunnit sitt syfte, hvarom tvista vi?
Icke kan det vara till (öije af den bitterhet, som rädt under striden, man nu icke vill unna sina medtäflare att komma ett litet stycke på sin väg, sedan man sjelf vunnit sitt ändamål.
Man skulle kunna invända, att staten icke bör nu ingå på att bygga två banor.
Men det är icke två banor.
Skillnaden mellan Hr Adelskölds förslag och K. M:s Propos. är, att K.
M. säger: »jag anser en väg böra byggas vester om Sigtunafjärden till Sala, och från d nna anser jag en jernbana vid Örsundsbro böra dragas till Upsala.» Hr Adelsköld säger i sitt förslag: »jag anser en väg böra byggas vester om Sigtunafjärden till Sala, och från den bör vid Thureberg en väg utgå till Upsala.»
Det är ju alldeles samma idé, och man har genom detta förslag lika litet tagit på hand att bygga en annan väg till Göteborg, som i anedning af K.
M:s förslag, och lika litet, sorn man hade gjort något dylikt, då man beslöt banan från Orebro till Hallsberg.
Detta förslag öfverstiger också icke med mer än 100,000 rdr det belopp, som K. M. föreslagit; och det är väl icke olämpligt, att II. o. Ad. anvisar det nu ifrågav:de beloppet för de norra provinserna på det sätt, som för dessa anses mest gagneligt.
Det är väl icke skäl, att man på dessa 5,850,000 rdr skall afpruta 1,200,000, utan åtminstone låta detta belopp användas för anläggande af en jernväg, hvarigenom Upland och Westmanland elter 10 års väntan kunde hafva något gagn.
Jag vågar på dessa grunder anhålla om bifall till Hr Adelskölds förslag.
Hamilton, Adolf:
Jag har begärt ordet för att få uttrycka min tanke att, då nu 3
Stånd bifallit förslaget om en banas anläggande till Upsala öster om Sigtunafjerden, jag anser i hög grad olämpligt att ingå på den siste värde talarens förslag att förvandla denna, af 3 Stånd beslutna, vägen till en bibana.
I fall det icke beslutas att jernvägen skulle fortsättas från Upsala i riktning till Sala, finge staten möjligen bygga en bana till Gefle.
Derigenom blef Westmanlands interesse så förbisedt, att man blef tvungen att bygga en annan bana äfven inuti Westmanland, och således blef det 2 banor.
Jag tror att dessa orters - Dea 11 Maj e. m. 241 ters rättvisa anspråk äro tillräckligt tillfredsställda genom att få en bana till Upsala och en hana derifrån till Sala, som ligger alldeles centralt i Westmanland.