Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser dock redan det såsom en förmån, om man stannar vid att tillämpa 1752 års författning, så, att den må kunna uppfylla sitt välvilliga ändamål, nemi. att hedra och gagna den längre tid tjenande Svenska militären.
Af dessa skäl vågar jag vördsamt anhålla om återremiss.
Jag är förekommen af de båda siste talarne, men då Hr von Ehrenheim trott att militärer torde vara mindre lämpliga till dessa platser, samt att man blott borde fästa afseende på skicklighet, vågar jag för min del tro att det icke finnes någon bättre skola för inhemtande af ordning, påpasslighet och disciplin, med ett ord just de egenskaper, som erfordras för banvaktare vid jernvägarne, än soldatlilvet.
När nu icke fordras annat, än att f. d. militärer skola få sina förtjenster jemförda med andras, ser jag ingen orättvisa deri att militärer, derest förtjensterna äro lika, ega företräde till de uppräknade platserne.
Så är förhållandst i andra länder, och ifrågavarande tjenster skötas icke sämre der, än på något annat ställe.
Det lärer vara uppenbart, att om en f. d. underofficer eller soldat är skickligare än andra sökande till en konduktörs- eller banvaktare-syssla, så bör han också dertill ega företräde, och för vinnande af detta ändamål behöfvas inga särskildta föreskrifter, men att i en fråga, sora beror så mycket på subjektivt omdöme, som skicklighet till en dylik befattning, utlärda en förordning, som bestämdt stadgar att en viss klass skall ega företräde framför andra, innebär, om det eljest skall något innebära, att, till förmån för den framhållna klassen, imponera på vederbörande, som skola utnämna, och det anser jag icke riktigt eller rådligt.
Dock ber jag att få förklara, att jag, under förutsättning att motionen i Ekon.-Utsk:t icke vinner vidsträcktare afseende än Frih.
Gederström nu yrkat, icke vill motsätta mig återremiss af Betäk:t, Den 10 December e. m. 463 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats återremiss af förevarande Betänk., framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades flere nej, jemte ett eller annat ja, samt sedermera propos. på Betank:ts återremitterande, hvilken sednare propos. med ja besvarades.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 6 dennes bordlagde Betänk.
N:o 6, i ani. af väckt motion, ang:de ändring i 2:dra §:n 1 mom. af K. Förordningen d. 11 Juli 1862, rörande reglering af presterskapets löneinkomster.
Jag anser, att Utsk:ts förslag bör erhålla ett tillägg, för att göra det tillämpligt. K.
M:s Nådiga Förordning d. 11 Juli 1862, ang:de ordnande af presterskapets inkomster, stadgar i 2:dra §:n 1 morn., att en ledamot och en suppleant skall utses af länets hushållnings-sällskap.
Motionären har yrkat att desse personer i stället skola utses af landstinget.
Om nu ledamoten utlottas eller afgår och suppleanten sjuknar under årets lopp, t. ex. snart efter landstingets ordinarie sammanträde, så kunde det inträffa, att den i lörberörde nåd. förordning påbjudna nämnd komme i overksamhet under nära ett års tid.
Jag hemställer derföre, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt, att landstinget finge utse 2 eller 3 suppleanter, på det att icke någon sådan lucka under årets lopp måtte uppstå, som skulle göra det omöjligt för nämnden att fungera.
Så vida denna framställning gillas, anhåller jag att förslaget måtte varda Med-Ståuden kommuniceradt.
Jag tror icke att Ekon.-Utslct förbisett hvad Hr von Möller påpekat; men då Utsk:t icke ansåg sig böra afgöra, huru mångå suppleanter K.
M. skulle vilja tillsätta, har U(sk:t icke heller uppsatt sitt förslag i lagform, utan blott hemställt, att K.
M. ville förordna att landstinget skulle utse ledamot i nämnden, i stället för hushålln. -sällskapet.
M. säkerligen kommer att i förordningen införa ett sådant stadgande, som det Hr von Möller föreslagit, anser jag intet vidare reglementerande från Ständernas sida nödigt, utan anhåller om bifall till ötsk:ts Betänk.
Jag vill icke bestrida, att ju ej Hr von Möllers åsigt kan vara ganska riklig; men vid motionens behandling i Ekon.-Utsk:t fann man, att motionären icke föreslagit någon tillökning i suppleanternas antal, och jag tror icke heller att man så kan tolka hans afsigt; vid hvilket förhållande Utsk:t ej torde egt befogenhet att dermed framkomma.
Hvad sjelfva saken beträffar, var man så väl på afdelningen, som i Utsk:t, ense derom, att en ledamot, vald af landstinget, förmodades bättre skola representera länet, än en, som 464 Den 10 December e. m. vöre vald al' hushålln.-sällskapet, enär landstinget väljes af länets befolkning i sin helhet tagen, men hushållningssällskapet sjelft väljer sina nya ledamöter, hvarutinnan länet icke eger någon talan.
För öfrigt torde, hvarom jag är öfvertygad, i likhet med Gr.
Björnstjerna, när ärendet inkommer till K. M., allt, som dermed eger samband, tagas uti ett upplyst öfvervägande, och torde dervid äfven den anmärkning, som af en aktad ledamot här blifvit gjord, kunna, om den hos K.
M. af enskild person, korporation eller myndighet göres, vinna behörigt afseende.
Då således någon invändning i principielt hänseende icke blifvit gjord, tror jag att Betänk:t kan bifallas.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag oförändradt och dels bifall dertill med det tillägg, att jemte den ledamot, som af landstinget skulle väljas, två eller tre suppleanter borde af detsamma utses; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till Utsk:ts förslag utan förändring, och, då dertill svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts d. 8 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 7, i ani. af väckt motion om utvidgad näringsfrihet.
Anmältes och bordlädes: Banko-Ulsk:ts Mern.
N:o 9, med återlemnande af Riksdagsfullmägtigen Carl Dahlgrens från Elfsborgs län motion; Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 8, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af en författning ang:de giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare; samt Exped.-Utsk:ts Meni.
N:o 8, i ani. af väckt motion om upphörande af tryckningen utaf Riks-Ståndens prot.-utdr. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 9. e. m.
Lörda - Den 13 December. 465 Lördagen den 13 December 1862.
Justerades 5 prot.-utdr. för den 10 dennes.
Landtm, tillkännagaf, att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnade dels 10 inträdeskort till årsexamen med K.
Musikaliska Akademiens elever, hvilken komrne att hållas i dag e. m. kl. 6, och dels 15 inträdeskort till K. Landtbruks-Akademiens sammankomst nästa Måndag den 15 dennes; och anmodade Hr Gr. o. Landtm, de Hrr ledamöter al' R. o. Ad., som önskade begagna sig af nämnde inträdeskort, att anmäla sig hos t. f. Riddarh.-Fiskalen.
Den motion, med anledning af hvilken jag tagit mig friheten att begära ordet, har utan all diskussion blifvit remitterad till Stats-Utsk:t.
Jag torde derföre få anhålla att de anmärkningar, jag kan komma att framställa mot densamma, äfven måtte till nämnde Utsk. öfverlemnas.
I första rummet får jag dock anhålla om
Ståndets öfverseende att mina anmärkningar komma något sent.
Det är mest ofördelaktigt för mig sjelf, men såsom ursäkt torde jag få anföra, dels att de vigtiga frågorna angrde grundlagsförändringarne så upptagit tiden, att jag ej förr kunnat erhålla ordet, dels att jag, som ej liar tid alt ständigt vara närvarande vid öfverläggningarne här på Riddarhuset, icke på förhand hade mig bekant, då motionen i detta ämne väcktes.
Emellertid vill jag söka att i min framställning vara så kort som möjligt.
Först torde det tillåtas mig att förklara, det jag med tillfredsställelse ser att en , motion, sådan som den förevarande, blifvit väckt; ty endast derigenom kunna de åsigter, hvilka i min tanke äro riktiga, vinna stöd, att åsigter af motsatt beskaffenhet komma i dagen.
Jag har aldrig velat leda eller missleda någons omdöme.
Ilen sak, som är god, hvilket jag tror den vara, för hvilken jag anser mig i detta fall böra strida, vinner förr eller sednare framgång.
Vinner den ej framgång, är den icke god, och jag skall i så fall vara tacksam och anse bäst för fosterlandet att den ej framgår i den rigtning jag önskat.
Den 13 December.
Att föranleda någon ny diskussion i detta ämne, vore under förevarande omständigheter mindre lämpligt, och jag har derföre endast velat framställa några olika åsigter mot de af motionären anförda.
Motionären, Hr Lilliehöök, föreslår att det belopp, som R.
St:r må komma att anvisa till exercis af flottans bemanning, må odeladt ställas till K.
M:s disposition, och icke, såsom K. M:s Nåd.
Propos. rörande hehofven för 5:te huivudtiteln innehåller, fördelas i särskildt anslag för öfning af det yttre och särskildt lör ölning af det inre sjölörsvarets personal.
Då emellertid K. M:s Propos. innehåller att dessa medel böra delas, och det är min underdåniga framställning, sorn gilvit anledning dertill — anser jag mig ock skyldig att redogöra för skälen härför.
Motionären antyder först, alt då för hvardera grenen af sjövapnet en fördelning af gemenskap och underbefäl redan faktiskt eger rum, den såsom nödvändig nu ansedda fördelning egenteligen måste gälla officerspersonalen — och motionen innehåller att: »Ändamålet med de flytande krigsmachiner, som i skärgården böra finnas och som för densamma äro särskildt afsedde, kan sannolikt hädanefter icke blifva annat än att försvara eller biträda vid försvaret af vissa vigtiga positioner.
Skall försvaret blifva i någon mån kraftigt, måste machinerna vara skott fria, d. v. s. utgöras af flytande pansarklädda batterier.
Antalet af dessa rörliga fästningar kan icke blifva så betydligt att för dem behöfver bildas en särskild officerskorps, och deras tillbörliga användande i striden kan icke vara en sak, främmande för deni, som ega den kunskap, skicklighet och erfarenhet, som fordras för att i strid föra fartyg, tillhörande ytlre sjöförsvaret».
Detta är det hiilvudsakligaste af hvad motionären i denna fråga framställt, och han liar lemont utan anmärkning hvad K.
M. på min tillstyrkan till R.
St:r yttrat såsom sin åsigt, hvad manskap och underbefäl angår, och icke klandrat den fördelning, som redan i detta fall finnes, och jag har svårt att antaga, det den värde motionären, ifall I an anser den oriktig, kunnat så lång tid låta den fortgå, utan att söka motverka densamma.
Men örn ett sådant förhållande kunnat utbilda sig och fortgå, utan att särskilda föreskrifter i den syftning, å hvilken jag nu tagit mig friheten fästa uppmärksamheten, blifvit gifna, synes man viii vara berättigad draga den slutsats, att sådant varit en följd af naturliga orsaker, och jag torde då äfven af allt detta kunna anses ega fullt skäl att antaga detta vara en riglig och säker grund att bygga på.
För mili del anser jag då riktigt att, 0111 en fördelning af manskap och underbefäl bör ega rum, befälet äfven bör vara fördeladt, och jag vädjar till hvarje militär, 0111 icke det är nyttigt och nödvändigt alt hvarje trupp har sitt eget befäl, och jag är säker att ingen i detta afs:de skall jäfva mig.
Motionären säger, att en fördelning af befälet ej skulle vara af hehofvet påkallad eller ens nyttig, då skärgårdskriget ändrat natur, saint att, om försvaret af våra kuster i någon mån,skall blifva kraftigt, dertill måste användas flytande pansarbeklädda
Den 13 December. 467 batterier.
Jag lyckönskar motionären, i fall han f. n. är i tillfälle att bestämdt afgöra, hvilka fartyg, som äro lämpligast.
För min del nödgas jag bekänna, alt jag saknar denna förmåga, men vågar tro att man kan med full visshet säga, att de fartyg, sorn komma att byggas, snarare böra likna klassen af Monitor, än den af La Gloire.
Men om än Monitor, då den byggdes, väckte hela verldens beundran och man gjorde dess sakkunnige konstruktör ftdl rättvisa, tror jag dock alt livar och en, som tagit kännedom om fartygets beskaffenhet, och eger någon förmåga att bedomina den, lika såväl som konstruktören sjelf, kommit till den öfvertygelse, alt den, om än ändamålsenlig för kustförsvar, likväl icke är någon god sjöbåt, och lör mig framstår, som en riktig slutsats häraf, att vårt sjöförsvar kräfver fartyg af skiljaktig beskaffenhet i ofvannämnda hänseende.
Motionären säger vidare alt antalet af dessa rörliga fästningar aldrig kan blifva så betydligt, att för dem hehöfver bildas en särskild officerskorps.
Detta torde dock i första rummet bero på beloppet af de medel, R.
Sl:r vilja lill flottans behof anslå.
Om jag nu fäster mig vid det anslag al 11 millioner, som enligt sjölörsvars-komiléns beräkningar skulle behölvas intill år 1874, och värdet för flottans hela materiel, uppgående lill 21 millioner, måste jag erkänna att det för mig åtminstone, som måste antaga att det är oafgjordt, huruvida det ena eller andra slaget af fartyg är det lämpligaste, är lika omöjligt förutsäga huru många i det hela kunna, af det ena eller andra slaget, komma alt anskaffas. l)e försök, som blifvit gjorda i utlandet, och jag hoppas att Svenska regeringen äfven skall blifva salt i tillfälle att göra dylika, hafva visat svårigheten att konstruera en skeppssida, så alt den icke kan genomskjutas, k vilket antyder snarare nödvändigheten att öfvergå till mindre fartyg med ett färre antal grofva kanoner.
Likasom jag med skäl torde kunna påstå att ett regemente, som består al 1,000 å 1.200 man, för att ej tala om något af våra mindre regementen, är stort nog att hafva sin egen officerskorps, och då, oaktadt vid sednare riksdagar mera än en gång uppstått
Iråga om sammanslåendet af flere regementen till brigader, sådant ännu icke kommit till stånd, likaväl kan jag ej inse, hvarföre icke det manskap, sannolikt till antalet icke ringare, som lärer erfordras lör det inre sjöförsvaret, äfven hehöfver sin egen officerskorps.
Min öfvertygelse är visserligen att hvar man sätter en duglig sjöman, reder han sig, men jag kan icke inse nödvändigheten af att den duglighet, man med stor kostnad sökt förskaffa densamme, användes på annat sätt eller annan plats än den. för hvilken den egentligen är afsedd.
Genom hvad jag nu anlört, tror jag mig äfven hafva besvarat det påståendet, att man svårligen kan uppdraga någon gräns mellan det yttre och inre sjöförsvaret.
Då nu en fördelning af manskap redan förefinnes och denna lärer få antagas ega sin giltiga grund i den olika tjenstgöring, för hvilken det afses, torde det äfven vara nödvändigt att det - 468 De n 13 December. samma olika öfvas.
Den öfning, hvarigenom högre sjomannaduglighet förvärfvas, är, enligt hvad kändt är, al helt egendomlig beskaffenhet, men då jag nu anser att det för det inre sjöförsvaret bestämda manskapet, för att vara fosterlandet till största nytta, bör erhålla öfning uti en helt annan rigtning, eller att röra sig och handtera sig på en helt annan botten, med artilleri-kunskap som hufvudsak, måste jag antaga att det för denna trupp afsedda befälet äfven bör utöfva en belt annan tjenstgöring, än som tillkommer det yttre sjöförsvaret.
Vi känna ju det lika vigtiga, som oriktiga förhållande, som nu eger runi, att flottans beväring endast undantagsvis öfvas af flottans eget befäl.
Sjöförsvars-komitén har älven i silt Betänk, föreslagit, att all sjöbeväring, med undantag af den i Blekinge län, skall tills vidare öfvas af arméns befäl, och jag måste under närvarande förhållande vara af samma åsigt, ehuru jag helt och hållet ogillar dem till sin grund.
I)e som med all sin håg egna sig åt sjöyrket, lära val icke gerna sysselsätta sig med att öfva beväring i sistnämnde rigtning.
Genom hvad jag nu yttrat, tror jag mig hafva visat, att man kan se saken älven från en annan synpunkt än den motionären framställt, samt att giltiga skäl förefinnas för hvad K. M. i siti Propos. föreslagit.
Motionären tillägger vidare, att bifall till hvad han föreslagit, torde kunna vara att hoppas, då förslaget, sådant det af honom framställts, hvarken lägger hinder i vägen för K.
M. att vidtaga de personal-organisationer, Han må finna nyttiga, eller alt använda exercis-anslaget såsom Han finner lämpligast.
Enligt motionärens öfvertygelse skulle en delning af flottans officerskorps inom densamma och nationen återväcka dylika skiljaktiga åsigter oell strider om sjövapnets beskaffenhet och nödvändighet för landet, som de, hvilka egt rum före den så kallade flottornas sammanslagning, men hvilka stridiga åsigter, genom i sednare tider inträffade omständigheter, blifvit, åtminstone inom (lottan, i det närmaste utplånade.
Motionären tyckes i detta afseende vilja lägga mindre vigt på denna motion, emedan densamma endast alser bibehållandet af hvad som redan förefinnes.
För min del kan jag icke dela hans åsigter och tror redan det förhållande, att han, i sin ställning, ansett sig skyldig uppträda mot Iv. M:s Propos., innebära att han från sin synpunkt ej läster obetydlig vigt vid att bestrida hvad jag tillstyrkt.
Han tyckes antyda att man endast beböfver sammanslå de särskilda medlen och att saken sålunda skulle kunna ändamålsenligt ordnas.
Jag deremot anser, att om det å ena sidan är en Konungens rådgifvares skyldighet att varna i afseenden, som röra Kronans praerogativer, se till att dessa ej må trädas lör nära, det å andra sidan ovilkorligen tillkommer R.
St:r att, om K. M., rörande ett ämne, som icke egentligen beror på B.
St:rs afgörande, ändock på en sin rådgifvares tillstyrkan gör en framställning till dem, i den form sådant endast låter sig göra, för att utröna deras tanke i afs:de på åtgärder, Den 13 December. 469 som K.
M. är sinnad vidtaga, lemna ef t tydligt oell bestämdt svar.
Mängen forde möjligen antaga, alt R.
Sl:rs beslut icke beböfde
Innehålla ett bestämdt svar i detta ämne; jag deremot anser frånvaron af ett dylikt såsom ett tydligt tillkännagifvet ogillande af hvad den K.
Por|>os:n innehåller, och hvilken är ämnad ligga till grund för en förändring i flottans organisation, och skall ock veta min skyldighet att ställa mig ett dylikt till efterrättelse.
Mot motionen måste jag vidare anmärka, att densamma icke innehåller något nog bestämdt yrkande för framtida åtgärder.
Jag vill derföre söka alt närmare visa olägenheterna af det närvarande och de positiva fördelarne af en sådan förändring, K. M. föreslagit.
Hvad det närvarande angår, har jag, först hvad angår det yttre sjöförsvaret, aldrig kunnat inse någon egentlig fördel deraf, .lag talar nemi. icke om personliga fördelar och har för hög tanke om mina kamrater, att föreställa mig, att det angenäma utaf att, ehuru åtnjutande lördelar, egenteligen på grund af innehafvande af så kallade stadiga befattningar tillhörande det inre sjöförsvaret, de någon gång kunna få göra en resa till Medelhafvet ellpr Vest-Indien, skulle kunna förblandas med det för staten nyttigast, och tillåtas verka på deras åsigter i sak.
På de grunder, jag på annat håll framställt, tror jag det vore lämpligare för det vltre sjöförsvaret, om de, som hafva lust derför, mera odeladt finge egna sig deråt, och för öfrigt har jas aldrig kunnat uppfatta någon egentlig fördel eller olägenhet för det yttre sjöförsvaret af nuvarande förhållanden, livad det inre deremot vidkommer, vill jag icke upprifva gamla sår, utan lemnar åt hvar och en att af allmänt kända förhållanden draga sina slutsatser.
Jag tror mig dock icke kunna jäIvas, då jag säger att i afs:de på det inre sjöförsvarets materiel, så väl till fartyg, som artilleri, gjordes under de första 25 åren af de begge flottornas sammanslagning stora förbättringar, samt att sedan dess några egentligen genomgripande förändringar icke egt rum.
Man skulle mot mig möjligen vilja invända, att ångkanonsluparne byggts på sednare tiller.
För min del fäster jag mig vid, alt den första byggdes under den förhättringsperiod, jag nyss omnämde, och för öfrigt är frågan angtde dessa slupars ändamålsenlighet ännu icke så fullständigt utredd, att den i väsendtlig mån kan förändra rigligheten af min uppgift.
Jag tror mig vidare utan lära för motsägelse kunna påstå att den, sorn gjorde alla dessa förbättringar, var den alltför tidigt bortgångne amiral von Sydow, denne man, som, uppfostrad vid arméns flotta, aldrig, så länge han lefde, upphörde att offra sin förmåga uteslutande åt den del af de sammanslagne flottornes materiel, som tillhörde det inre sjölörsvaret.
Jag vill visst icke påstå, att han icke kunnat genomföra alla dessa förbättringar, äfven om han från ungdomen tillhört ett annat vapen; men en erkänd sanning är dock, att alla de största och ändamålsenligaste förändringar, som blifvitt gjorda inom flottan, hafva utförts af män, hvilka särskildt egna sig åt denna del af vårt försvar.
470 Den 13 December.
Ehuru ja? till en viss grad ogillar det närvarande, har dock ingen större aktning än jag för de personer, som sköta de åligganden, sorn blifvit dem anförtrodde, men hvar och en, som vil! vara rättvis, måste erkänna att man icke h. o. h. kan tala och handla mot sin känsla och öfvertygelse.
Mina anmärkningar gälla ingalunda de personer, sorn utföra sina åligganden elter den uppfattning de derom ega, utan just denna uppfattning, som icke inser det egendomliga i oliekheterna mellan de båda delarne af sjöförsvaret.
Alt den förändring, jag föreslagit, skulle medföra någon olägenhet, kan jag ej latta och har icke heller funnit något sådant antvddt i de mot K. M:s Propos. framställde anmärkningar.
Att den deremot skulle vara till nytta för skärgårdsvapnet, tror jag mig vid så många tillfällen och på många sätt hafva visat och sednast i det anförande, hvarpå K. M:s Propos. är grundad.
Då jag nu framställt några skäl för min öfvertygelse, att frågan kan betraktas ur en annan synpunkt än den af motionären framställda, vill jag slutligen fästa mig vid den kostnad, dessa ifrågavarande förändringar skulle medföra.
Vore det nödvändigt att göra stora uppoffringar i detta afsale, är jag öfvertygad att fosterlandet icke skulle sky några sådane, men det är en Konungens rådgifvares skyldighet att tillse, det de medel, R.
St:r anslå, användas på det nyttigaste och efter hans öfvertygelse bästa sätt.
Jag anser mig i detta fall hufvudsakligen endast höra åberopa den reservation, som blifvit af mig afgifven till sjiiförsvarskomiténs Betänk., angtde anslag till exercismedel, och jag anhåller att man måtte göra sig besvär, att, med ledning af densamma, endast fördela de, för öfning af den ena och den andra delen af sjöförsvarets personal, föreslagna summor med antalet af dem, som skola öfvas, och man finnér då, vid jemförelse, att kostnaden är i ena tallet omkring 109 rdr, i det andra 17 rdr per man, eller att den öfning, som anses nödig att gifva jemförlig grad af skicklighet åt hvar och en i sin sak, kostar för den ena ungefär 6^ gånger så mycket som för den andra.
Vore det nödvändigt att uppoffra den större af dessa summor, tror jag visst alt man ulan knot skulle göra rict, men jag anser för mig såsom en skyldighet, att fästa uppmärksamheten på det onödiga och rent af skadliga uti att bortkasta en så stor summa, som deri ifrågav:de, då nödvändigheten icke ovilkorligen fordrar det, och på det sätt, som ändamålsenligast förekommer en dylik misshushållning.
Hr Hjerta, Carl Joli.:
Hade jag varit närvarande då Hr Lillieliööks motion väcktes eller remitterades, så skulle jag deremot framställt några anmärkninsar.
Då jag nu finner att Gr. von Platen i ett sakrikt anförande har bemött ilrågavtde motion, så anhåller jag endast att lå instämma i de af honom uttalade åsigter, rörande vårt sjöförsvar och dermed nödiga förändringar.
Den 13 December. 471 Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att dessa yttranden måtte till Stats-Utsk:t remitteras, hvilket bifölls.
Föredrogs ånyo det d. 5 och 10 dennes på hordet lagda transsumt af Hederv.
Bonde-St:s protokoll d. 3 innevarande månad, med inbjudning till Med-Stånden att biträda Ronde-Sl:s för dess del fattade beslut om tillsättande af ett särskildt
Utsk. för behandling af frågor rörande elementarläroverken, pedagogierna och folkskolorna.
Frih. Cederström, Gustaf Carl, anförde skriftligen:
Den lifliga och varma önskan att förevarande fråga måtte hos Ilögl. R. o. Ad.
I'å en så fullständig utredning, som omständigheterna möjligen medgifva, har löranledt mig att vid detta tillfälle begära ordet.