Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta tillfälle alldeles å sido öfversigt en af elen Rikets statsförvaltning i sin helhet, hvilken varit beroende af högsta Regeringsmak teli.
Mfen samma grundsats, som gäller för Omdömet örn denria, galler äfven, för bedötnmandet af hvar och én éf de detaljer, för sig betraktade, hvilka Varit anförtrodda något af tlé förvaltande verken.
Äfven de hade lättast och rättvisast kunnat bedömmas, om man framställt deras resultater på det hela — jemfört de medel man ägt att tillgå , dfe kostnader män användt, de syften män vunnit, dels med förflutna lider hos oss, dels med främmande länders förvaltning; tifell fen sådan teckning — med bestämdhet och någon forskning i ämnet, vågar jag förklara det, — skulle ej kunnat slutas med behofvet att erinra i fr. ignvar, verk om en sparsammare hushållning.
Men om tiden ej hudgifvit Utsk. att fullborda en sådtin talla, hade det måhända icke varit obilligt, att på deh som lemnats, ej endast upptaga de anmärkta åtgärdernå , utan äfven eh och annan af dem, emot hvilka omöjligen något klander kunde riktas; men som dock måhända trognare än de anmärkta; kunnat lemna bidrag till tfeeköingfeh af förvaltningens sanna karakter.
Må det tillåtas mig att lD'c 11 17 Maj f. m, liär an'föi'a eli enda exempel, hvilket jac; med tå mycket större nöje — jag luinde kanske tillägga' pligt — väljer, sorn jag aldrig
Sett det omnämdt af någön utaf våra mångå publicitetsorganer ; och sorti del framställer ett’ af de mångå anspråk på nationens tacksamhet, en af vår handel och näringar högt förtjent embetsman äger, men mot hvilken man dock Seli våra ultrafiherafa i näringsfrihet under åratal' instämma i en brodel lig chorus med våra mest inbitna ufträister i handels- och skråtvång, att ropa: korsfäst, korsfäst!
Såsom man erinrar sig, afsade Kronan sig vid 182g, års riksdag rättigheten att till leverering in natura uppsäga dess beli fri Ina afrads- och lionde-spanmål, under det att räntegifvaren biheliöll sin optionsrätt, ätt efter behag lösa sädén efter fnarllégårtg ellet leverera den in natura.
Följden måste naturligtvis blifva den, alt när mai kegången var hög och prisen i fallande, uppsades sädén, i motsatt fall löstes den, i hegge med sannolik förlust för Kronan.
Men intet år hotade denna att blifva så kännbar, som i8j8. i83y års skörd missbedömdes af både spanmålshandlare och producenter; prisen örn hösten, efter hvilken mai kegången sattes, blefvo högst lagd i jemförelse med hvad de följande vår och sommar stägn lill.
Kronans räntésäd uppsades i allmänhet och löstes efter de jemförelsevis låga markegångarna.
Då föranstaltade redan i Januari d. v.
Stäfsseci eterärén för financeäfendéna, jemte Presidenten i Släts-cönt., om uppköp af Kronans behof utaf råg i Rysska hamnar, innan ännu efterfrågan från Sverige uppstegrat priserna, och på detta sätt lyckades man till Kronans magåzifrer i Stdclholm och Carlskrona anskaffa — på sätt bifogade document utvisar, *) — öfveå' io.ooo t:r ri ad råg, för— ailä omkostnader inberäknade, — endast 2g sk. 10 r. btcö öfver markegångspriset med tillägg af forse Ilön eller Kronans lösningspris för Stockholms län, meti 2 r:dr 27 sk. 2 rist under detta, för Blekinge län Saint flera ridr bicö under hvad oriad råg noterades vid uppliäudlingstiden i Slockholm och Carlskrona.
Vid levireringstiden var skilnaden ännu större.
Måhända besparade denna enda åtgärd Svenska statsverket större summa, än hvad alla de anmärkta posterne — förutsatt att de förmenta förlusterhu ktltlnat förekommäs — kostat detsamma.
Af alla de förvaltande verken torde, utom Stats-Cont., Krigs-coll:m och Förvaltningen af sjöärendena, jemte de sorn lyda under dessa, väta de, hvilka behandla största antalet af sådana mål, hvartill erfordras den Större administrativa skicklighet, söm för inar all på samma gång skaffa god vara för godt pris och med de möjligast ringa förluster, (ty huru mycket förskotter utgöra villkoret för godt pris vid leverantör, torde jag ej behöfva erinra).
I detta hänseende tror jag, alt allmänt kända statistiska facto ådagalägga, att de *) Se Bil.
Litt. B. Den ir Maj f. m.
Svenska förvallningarne nied framgång kunna tåla jemförelse, ej endast med Englands eller Frankrikes, vid hvilka radikala brister vidlåda, utan t. ex. med Preussens så allmänt och så rättvist lofordade förvaltande verk.
Exempelvis vill jag endast erinra, att man hos oss bygger ett linieskepp eller en fregatt af lika godhet för mindre än i något annat land, och för mindre än hälften af hvad de kosta i Frankrike och England, oaktadt vi mäste köpa ett af de vigtigaste materialierna, ekvirket, utifrån.
Di ve.ikliga förhållandet nr sådant, men måhända i tider, icke ur mannaminne, missbruk funnits, hvartill nu saknas alla spår; så torde det icke linnas rättvist af nationens representanter att recoromendera de förtjenta administratörer, som lyckats bringa det till denna punkt, till en föreställning att iakttaga mera sparsamhet.
Man har under närvar, riksdag ofta hört yrkas den sals, hvaraf äfven i StatsUtskrs utlntrn ej saknas spår, att den förändrade organisationen af Konungens Statsråd äfven måste medföra en förändrad organisation af embelsverken och gifva dem en mera pa elemenia risk riktning.
Hvad den förändrade organisationen beträffar, uppskjuter jag allt omdöme derom, intill dess jag åtminstone får se någon grundlag af dess sammansättning; men ora man med den pa r 1 e m e n t a r i s k a riktningen menar, att förvaltningens åtgärder böra riktas derhän, att parlemenlariska intressen dervid blifva fästade, så ber jag Gud bevara oss, för alt i detta fall komma att likna Frankrike och England; ty det gamla Sverige har ej råd, att, som i Frankrike och England, administrationerna, vid leverancers uppgörande o. d. m., måste mera afse att tillförbinda sig inflytelserika personer, än alt erhålla fördelaktiga contracter.
Det är icke utan, att små tecken redan börjat visa sig, huru den enskilda örn tankan äfven här söker begagna inflytelserika förespråkare, för att vinna sina syftemål, dervid icke försummande dessa mäktiga monitorer för allmänhetens undervisning i allt vetande, hvilka dagligen columnvis utminutera sina lärdomar, med klokt tillhakahållande af den ämnenas sida, som de anse vara för allmänheten onyttig att också lära känna.
Mine herrar! då jag emot en oförtjent behandling försvarat en embetsmanna-corps, hvilken jag räknar mig fölen ära att tillhöra, har jag måhända yttrat mig med någon värma; jag vågar dock tro att — ehuru jag här talat såsom medlem af national-representationen, och sålunda afven, för min ringa del, är berättigad deltaga i det domslut, RiksSltn äga öfver deras delegationers uppfyllande af dem lemnade uppdrag, — jag icke åsidosatt den grannlagenhet och den aktning, som tillkomma ett högt medborgerligt förtroende.
Men jag tror, att både rättvisa och klokhet bjuda, alt R.
St. och deras ombud äfven egna någon uppmärksamhet åt de, örn än mindre, anspråk på grannlagen - Den 37 Maj f. m. het, hvilka Konungen oell Rikets embetsman kunna äga. 35 §:n Reg.F:n gifver Sveriges embetsmannacorps en sjelfständighet, som knappast i något annat land igenlinnes; oell jag vågar tro, att det icke är bos denna corps, som den mi nsl a skatten finnes förvarad af sannt fosterländska tänkesätt och af en ordnad frihetskänsla, förenade med förmåga att bedomina hvad dessa verkligen kräfva.
Månne det då skulle vara klokt, mine herrar! att tvinga denna embetsmanna-eorps att, vid skötandet af sitt kall, såsom en hufvudsak alse ål hvad väderstreck opinionsflöjeln för dagen sig vänder?
Utom andra länders, torde våra egna häfder lemna varnande exempel i detta fall.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om återremiss af ifrågavar. utlåt., och att SlatsUtsk., i den händelse det förblifver vid sin tillstyrkan af den föreslagna und skrifvelse!) till K. M., måtte bestämdt uppgifva hvilka collegier och förvaltande verk , och i hvilka fall de ej med noggrannhet eftérkoramit hvad K. M., på grund af R.
Protocoll, hållna hos H ögloflige Ridder skåpet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1828.
Måndagen den i December.
Justerades följandet tJldrag af Protocollet hållit lios Högloft.
Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den 28 November 1828.
S. D, Remitterades till 25 dennes, på bordet lagde motion om NummerLotteriets afskaffande; jemte de af Hans Excellence Herr Grefve af Wellerstedt, Gustaf, samt Herrarne Rosenblad, Bernhard, och von Becker, Carl Johan, rörande samma ämne, nyssnämnde dag, afgifne yttranden. 2:0 Herr Montgomeries, Fabian, och Friherre Wrangels, Fredric Anton, den 25 StatsUtskottet: err Montgomeries, Gustaf, den 4 D e ti i December. dennes, på bordet lagde motioner, om inställelse af Bytesbristers och de deraf härflytande Efterräkningsposters indrifvande; jemte de af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob, Friherre Cederström, Jacob, samt Herrarne Tham, Wollrath och Börtzell, Johan Abraham, rörande samma ämne, afgifne yttranden. 3:o Herr von Hartmansdorffs, August, och Friherre Ridderstolpes, Fredric, den 25 dennes, på bordet lagde Motioner, angående utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoller vid 1818 och 1828 årens Riksdagar, äfvensom att ett exemplar af de öfrige RiksStåndens Protocoller, jemte Bihangen till samtelige RiksStåndens Protocoller vid nyssnämnde Riksdagar, måtte öfverlemnas till LandshöfdingeEmbetet i hvarje Län; tillika med de af Grefve Spens, Carl Gustaf, Friherre Boije, Fredric och Herr von Hartmansdorff, August, rörande samma ämne, denna dag afgifne yttranden.
Herr Thams, Wollrath, den 24 dennes, på bordet lagde Motion, att Herrar BancoFullmägtige måtte anmodas begagna den nu varande låga Coursell till upphandling af Silfver för Bankens räkning; jemte de af Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, Friherre Kantzou, Johan Albert, D e'n i D e c e m b e r. 5 oell Herr Lefren, Johan Pehr, rörande samma ämne, nyssnämnde dag, afgifne yttranden.
Lagutskottet: 1:0 Herr Rosenqvists, FredricLeonhard, den 25 dennes, på bordet lagde Motion, angående Vederbörande
Domares åliggande, att, å första Rättegångsdagen vid HäradsRätterne, söka förmå Parlerne till förlikning. 2:0Herr Rosenqvists, Fredric Leonhard, den 25 dennes, på bordet lagde Motion, att inga förskrifningar, stälde till Sedelhafvaren, eller till viss Man eller Ordres, hädanefter må få utgifvas; jemte det af Herr Ribbing, Arvid, i anledning deraf, denne dag afgifne yttrande.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten: Herr Ribbings, Arvid, den 22 dennes e. m. på bordet lagde Motion, om ändring i Författningen, angående Bran vinsförsäljning.
Statsutskottets den 24 dennes under N:o 1 aflåtne, och följande dagen på bordet lagde, Memorial, innefattande hemställan örn tillokt Betjening.
Sedan 4l> 42» 43 och 44 §§• i Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, företogs
Val af Bänkman för nedannämnde Bänkmansafdelningar; och befunnos, efter Valförrättningens slut, följande Herrar genom de fleste rösterne hafva blifvit till
Bänkmän utsedde:
För i4-'de Bänkmansafdelningen: Efter N:o 358.
Friherre Lagerbring, Gustaf Olof, N:o 366.
Friherre Ehrenborgh;, Casper Wilhelm.
För 3y:de Bänkmansaf delningen: Efter N:o 1922.
Herr von Platen, August Carl, N:o I93i.
Herr von Echstedt, Carl; genom lottning med N:o 1917.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken anmodade Herrar Bankmän, att innan nästa Plenum utse tvänne Electorer efter:
N.‘o no. Friherre Taube, Carl; och N:o 2002.
Herr Hisinger.
Wilhelm, hvilka blifvit kallade, att vara Ledamöter i Utskott.
Den i December. 7 Herr Uggla j Carl Wilhelm> uppläste följande:
Det är endast i anledning af några yttranden, sorn under närvarande Riksdag här på Riddarhuset blifvit fahle, jag känner mig uppmanad att uppträda, och i följd deraf tager mig friheten anföra några ord.
Jag har alltid trott och tror, alt så väl allmänna, sorn enskilda äiender bäst skötas, då ibland de handlande personerne en viss convenance råder, eller man, med åsidosättande af alla enskilda passioners spel, låter lugnet råda, samt undanrödjer allt, som kan störa detsamma.
Med ett sådant uppförande skall det åsyftade målet snart hinnas, hvilket vid Riksvårdande angelägenheter endast bör vara allmänt väl.
Nationens väntan är äfven, att de som antingen genom egna prerogativer, eller genom val äro berättigade att föra folkets talan, med åsidosättande af lägre afsigter, de må hafva äregirighet, orolighetsbegär, enskildt missnöje eller hämd till grund, utföra den på ett sätt, som är värdigt tidell varfvets upplysning och det förtroende, som legitimerat dem lill folkets ombud.
Om derföre, mine Herrar! denna fordran skall uppfyllas, tror jag, att ett annat system bör följas, än att genom häf - 8 Den i December. tighet i ord, och genom mindre grannlaga uttryck, fordra och påstå hvad man, utan att uppoffra något af sin constitutionella frihet, på ett mera skickligt sätt, säkrare kan vinna.
En värd talare, Herr Friherre Anckarswärd, har här upprepat en maxime för Styrelsen att följa, nemligen den, ”att göra lydnaden så litet tungj sorn möjligt.’’
Han tyckes dock härvid glömma, att den lag vi lyda, icke är en envåldslag, utan af folket sjelf stiftad.
Lydnaden kan väl ändock för vissa vara tung, men måste likvist iakttagas, intill dess lagen blifver upphäfd; och hvad som bär borde lända en Styrelse till beröm, eller att
Hon utkräfver positiv hörsamhet för lagliga institutioner — ett omisskänneligt tecken på hennes kraftfullhet — varnas
Hon nu för, såsom en ovigtig iagttagelse.
Men den Styrelseform vi efterlefva, föreskrifver de båda Statsmagterne, Regeringen och Folket, ömsesidiga pligter och rättigheter.
Styrelsen har sig delegerad rättigheten, att blifva bestämdt åtlydd uti de administrativa åtgärderne.
Folket deremot har den rättigheten, att anmärka vissa styrelseåtgärder, som finnas felaktige.
Hvad skulle nu den ädla Friherren kunna invända, om man anförde den gensats, att folkets rättigheter äfven böra för
Styrelsen Den i December. 9 göras sä litet tunga, som möjligt?
Eller huru skulle Herr Friherren kunna försvara ett annat förfarande?
Troligen önskade Herr Friherren, att folket, eller dess representanter ville instämma i hans nuvarande solo. — Nå väl, låt oss tänka oss detta ett ögonblick!
—Låt oss föreställa oss, att Rikets Ständer skulle uti en skrifvelse inför Thronen yttra sig i samma anda, som Herr Friherren här åtskillige gånger gjort.
Tror väl Herr Friherren, att svaret skulle uteblifva, och i hvilka ordalag väntade väl Herr Friherren detsamma?
månne uti ton och skarphet eftergifvande, utan reciprocitet?
— Nej Herr Friherre! — förlåt mig om jag misstager mig, men jag tror, alt detta svar skulle blifva för Herr Friherren mera förskräckande, än det ordet oinskränkt, som nyligen fästat Herr Friherrens uppmärksamhet uti någon Kongl. Författning, och som så förskräckligt, efter eget medgifvande, framställt sig för honom.
Det har äfven här i detta hus blifvit sagt af samma värde talare, att folket hastar till sitt mål, utan att kunna upphinnas af Styrelserna.
Detta torde mera åsyfta en rethorisk skönhet för att smycka ett tal, än att göra det begripligt.
Men om härmed vill förstås, att Styrelserna stå efter Folket i upplysning, så lärer det svårligen ännu kunna lämpas på Sverige.
Det är sannt, vi hafva att lacka vår Regering 10 Den i December. för en, allt sedan år 1809, oafbruten uppmärksamhet vid och befordrande af undervisningen hos folket, hvaribland man kan, för de mindre bemedlade classerne, räkna vexelundervisningens allmänna införande; dock lärer ännu betydligt återstå innan man med sanning kan påslå, att den stora massan af Folket uppnått den bildning och upplysning, att den ens kan mäta sig med de upplystare Samhällsmedlemmar, hvilka i constitutionel väg af Konungen äro valde och kallade till Regeringsansvaret, än mindre sägas hafva hunnit någon högre grad.
—Men på hvad sätt visar sig denna bildning hos de högre classerna ibland folket, om icke genom ett ädlare sätt alt vara, genom en blygsamhet, att icke vilja blända med sina förtjenstér, genom en hofsamhet uti uttryck, då man vill bedömma andra, och framför allt derigenom, att inom det samhälle, der man har frid och lycka, ej genom orolighetsbegär söka störta den ordning, med hvilken andra medborgare finna sig nöjde.
Innan jag således finner ett annat förhållande, än som nu är rådande, kan jag icke erkänna, att folket hos oss hastar till sitt målj utan att af Styrelsen kunna upphinnashvilket den ädle Friherren påstått; utan tvärtom har jag funnit, att Styrelsen, hvilken ej får lyssna till det första sjelfsvåldiga ropet, likväl alltid skyndat uti conces - Den i December. f i sioner, då den allmänna rösten, i förening med en högre bildning, så fordrat, och att
Hon härvid rätt väl förstått att urskilja, när denna önskan varit Folkets och någon enskilds, som origtigt befullmägtigat sig till Folkets organ.
Dessutom, Mine Herrar! huru förföriskt hör man icke ljuda ifrån vissa tribuller dessa ord:
Folket, Folkets rättigheter.
— Då dessa ord med alvar uttalas, huru mycket har man icke då skäl att lyckönska sig till individer inom nationen, som •vilja hennes väl.
Men deremot om de nyttjas i folkförförarens mun, för att dermed endast masquera egna äregiriga afsigter, egna hämdfulla planer, för alt stifta oro och missnöje, huru missbrukade, huru afskyvärde äro de icke då!
— Om historien gifver oss åtskillige exempel på redlighet i uppsåt, är hon dock flerfaldigt rikare i motsatt hänseende, och man har funnit, att den, som mest yrkat på folkets rättigheter inför en af honom ansedd förhatlig Styrelse, sjelf, då han kommit till välde, oftast varit den störste tyrannen och förtryckaren.
Herr Friherren har i ett sednare tal prisat "Wasa-Konungarnes lyckliga Regering.
I sin tid vill jag utförligare orda härom.
Jag får nu blott erinra, att den förste Konungen af denna stam, i sitt värf att befästa den frihet, han tillkämpat sitt fädernesland, äfven möttes af illvilja och afund.
Viri sidan af denne store Konungs bedrifter och ädla bemödanden försitt folk, slår en mörk skugga af den orolige oell förhatlige Thure Jönssons handlingar.
Ju mera Historien tillägger Gustaf Ericson namnet af stor, ju mera skall hans afundsman sjunka ned i det förakt, hvaraf han så rättvisligen gjort sig förtjent.
Han njuter en odödlighet, det är sannt för sina illvilliga stämplingar; men denna odödlighet för någon att ännu en gång eftersträfva, tillhör icke vårt Tidehvarf. Herr Anckarswärdj August:
Jag tviflar högeligen att Friherre Anckarsvärd, om lian vore tillstädes, skulle besvara Herr Ugglas anförande; men jag får dock tillkännagifva, att Friherren är af sjukdom hindrad att härstädes i dag närvara.
RiddarhusUtskottets, den 24 sistlidneNovember afgifne, och följande dagen på bordet lagde Memorial, innefattande utlåtande öfver BevillningsUtskottets anhållan, att till Sessions- och Arbetsrum få, under innevarande Riksdag, begagna den så kallade SecretaUtskottsSalen å Riddarhuset.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacobj anförde skrifteligen; Uti den enkla och jemförelsevis obetydliga fråga, Ridderskapet och Adeln nu Den i December. 13 skall pröfva, liar det lyckats RiddarhusUtskottet, att, genom sjelfva sättet, på hvilket hon blifvit framställd, bereda tillfälle åt betraktelser af en ganska ömtålig och alfvarsam art.
Utskottet har nemligen i saken tillstyrkt en skänk, eller, om man så behagar, en eftergift från en kassa, hvars banqueroute-tillstånd man icke ens vårdat sig att dölja, och har, såsom skäl för detta tillstyrkande, åberopat Ridderskapets och Adelns värdighet.
I förra afseendet lärer stå lika fast, som det, utan särdeles djupsinnig forskning, erbjuder sig åt eftertankan, att gåfvan skulle göras på bekostnad af Sveriges hela
Adel, från hvilken man i alla fall nödgas medelst årlig capitationsafgift hopsamla hvad Riddarhuskassan behöfver till oundgängliga utgifters bestridande.
Lemnom för ett ögonblick å sido det löjliga, det ömkliga i begreppet om gåfvor, gjorda af den, som sjelf endast har håfvor att tacka för sin tillvarelse.
Är det obekant för Ståndet, har det väl kunnat undfalla Utskottet, hvilka svårigheter äro förknippade med sjelfva dessa håfvors inbringande?
Här beslutas en årlig capitationsafgift på hvarje Svensk Adelsman.
Här anliålles, att Regeringen måtte kungöra beslutet.
Det sker; men huru?
Jo; med ett oombedt tillägg, att beslutet endast förbinder de personer bland Ridderskapet och Adeln, som vid fattandet deraf varit tillstädes och deruti instämt.
Hvem skall controllera det - >4 Dea i December. ta i ett Hus, der de närvarandes antal Ögonblickligen omvexlar, der ingen anteckning äger rum öfver ankomst och borrtgång?
Är det under sådana förhållanden — och för att ådagalägga, att förhållandet är sådant, behöfver jag blott åberopa Kongl. Maj:ts efter sista Riksdag utfärdade nådiga kungörelse om Ridderskapets och Adelns capitationsafgift — man bör lemna ur sigte de få tillfällen, som erbjuda sig, att förstärka Riddarhuskassan med en loflig och billig inkomst?
Svaret synes ligga så öppet, att jag skulle anse mig fela i skyldig granlagenhet mot Huset, om jag ens bjöd till att uttala detta svar.
Det nu anförda gäller saken.
Skälet kräfver ock sin granskning.
Åberopandet af Ridderskapets och Adelns värdighet, vid hvilken de fleste inom Utskottet fästat ett så uteslutande afseende, berättigar till den öfvertygelse, att Utskottets pluralitet tillhört Ståndets minoritet, den i Riddarhusets annaler märkliga dag, då det gällde Ridderskapets och Adelns lagstiftningsrätt, å den ena sidan, och Ministerens ofelbarhet, å den andra.
Äfven jag räknar mig till ära, att vid nämnde tillfälle hafva varit bland de öfverröstades antal.
Men jag är långt ifrån att dela den åsigt, hvilken, ehuru oangifven, likväl synes ligga till grund för Utskottets Memorial, att nemligen Ridderskapet och Adeln skulle genom ett slags
Den i December i5 ädelmod i en så lumpen fråga, som den nu för handen varande, kunna åter eröfra det yttre skenet af en värdighet, hvarom man icke varit så alldeles nogräknad i den, för grundsatsens skull, vigtigaste sak, med hvilken Ståndet haft och må hända får alt skaffa.
Begagnandet af en laglig rättighet nedsätter ingens värdighet.
Den synes mig lida fast mera, genom lusten att lysa med en frikostighet, till hvars utöfvande man saknar andra källor, än skatt och tunga på en hel medborgareklass.
Må den dag för fäderneslandet aldrig randas, då Sveriges Ridderskap och Adel gjorde sig skyldige till förebråelsen, att framte copian till det original, en stor författare tecknat, under hilden af en fattig men fåfäng ädling från ett af de södra Europas länder, genom hvilkas jernförande med Sverige en Talare på detta rum, för få dagar sedan, bjöd tili att skrämma oss från alla försök att förbättra vårt samhällsskick!
Jag anhåller vördsamt om proposition till afslag å Utskottets Memorial, och bifall till den mening, Herr von Hartmansdorff, i egenskap af RiddarhusKamererare, inför Utskottet yttrat.
Herr Riben, Carl Wilhelm,:
Innan jag går att redovisa de motiver, som föranledt mig att deltaga uti det RiddarhusUtskottets tillstyrkande, som med så oväntad bit - i6
Den i December. terhet blifvit af Herr Crusenstolpe klandradt, får jag beklaga, att det ännu ej blifvit bruket i detta Laud, att högre LocalAuctoriteter på Riksdagsorten, till förestående Riksdagar, på förhand foga anstalt om rum för Rikets Ständers Utskott.
Då skulle icke, såsom nu, hända, att, vid halfva motionstidens förlopp, Utskott finnas, som ej hafva tak öfver hufvudet.
Det är liårdt, att en person, som, ej bosatt i Stockholm, vid ankomsten dit, har svårt att förskaffa sig sjelf boningsrum, jemväl nödsakas, söka rum för det Utskott, hvars Ordförande han genom Medborgerligt förtroende blifvit utsedd att vara.
Huru lätt vore det ej deremot för HofCancelleren, att för ÖfverStåthållareEmbetet uppgifva , huru många rum för Utskotten behöfdes, och huru liten möda skulle det väl förorsaka ÖfverStåthållaren, att, genom de honom underlydande Tjenstemän, anskaffa dem.
Detta i förbigående; nu till ifrågavarande ämne.
När Friherre Leijonhufvuds anhållan, att i Riddarhuset få rum för BevillningsUlskottet, föredrogs i liiddarhusUtskottet, gjorde RiddarhusKamereraren den hemställan, som nu utur Utskottets Memorial blifvit uppläst.
Enhälligt erkände Utskottet RiddarhusKamererarens aktningsvärda nit för RiddarhusCassans förkofran, hvars tillstånd ej är det bästa; men skiljaktiga meningar yppades, huruvida betalning - Den i Decerabtr. 17 ning för rummens upplåtande borde fordras eller ej; och jag var af den sednare meningen.