Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtkottet, har, såsom det andra skälet för i frågastälte behandlingssätt anfört vidlyftigheten af StatsRådets Frotocoller, som förmodades ej medhinna uppläsas i Utskottets plenumj hvarvid jag får anmärka Den *5 Martti, att, äfven jag, varit i tillfälle att erfara hvad arbetsfliten kan åstadkomma under en inskränktare tiderymd, tnen den Oivifvelaktigt vidsträcktare läsning som ålegat Riksens Stan-' ders Revisorer under en, till bestämd tid föreskrifven, Revision, har likväl icke fått verkat till inskränkning i den allmännare granskningssrätten, under supposition, att den allmänna granskningen ej skulle medhinnna verkställas, då alla Konungabref och alla Bancooch RiksgäldsContoirets fullmägtiges Protocoller vid 1822 års revision i dess plenum upplästes.
Jag hade trodt, att vid sig nu företeende omständigheter, i förmodan att Hans Kongl.
Högket Kronprinsens höga förmälning inträffar'under påstående Riksdag, och då så många vigtiga ärender denna Riksdag förekomma att ConstitutionsUtskott icke saknat anledning beräkna ea längre tid för Riksdagens tillvarelse, än den, sorn i af Utskottet åberopade 109 §. i Regeringsformen omförmäles och, vid den verkeligen oförmodeliga händelse, att StatsRådets
Protocoller icke under den längre tiden hunnit genomläsas, kunde ju ConstitutionsUtskottet vidtaga den Constitutionsenliga utväg att begära Utskottets förstärkning, hvartill 36 §.
Riksdagsordningen öppnar anledning och är tillämpelig, om gjöromålen, af det vanliga antal deputerade, ej kunde bestridas.
Det af ConstitutionsUtskottet nyttjade uttryck, hvaremot dess Ledamot Herr Cederschjöld rätteligen sig reserverat, till bevisning för nyttan af läsning för ett inskränktare antal, på Divisio*er, af innehåll att nemligen den jämna lugna Den 25 Martii, 885 uppmRrk samheten säkra/l underhålles inom en icke alltför flor åhörande personal förekommer mig äfven så märkbart, som denna principe, isin tillämpning, i förevarande fall, otvifvelaktig! skall medföra en ganska mehnlig inflytelse på Nationens granskningsrätt, hälst med samma anledning, och samma rätt 60m nu, om tvärtemot Grundlagens föreskrift, man medgaf läsning af StatsRådets protocoller på frenne divisioner kunde en annan Lagtima Riksdag, då protocollen mö* jeligen ansågos vara vidlyftigare, läsningen komma att förrättas på sex divisioner af 4 Ledamöter, en af hvarje RiksStånd eller hälften mindre antal än nu, och ehuruväl, efter Utskottets principe, den jemna lugna uppmärksamheten, då vore säkrare underhållen, befarar jag likväl, att den kunde blifva förmycket lugn, till Nationens skada och den vigtiga granskningen blef då ytterligare betydeligen försvagad i en så inskränkt personal, som mäjeligen icke meddelade de öfrige Utskotts Ledamöterne annat, eller mera än de sjelfve ville meddela, hvarigenom Grundlagens ändamål alldeles kunde komma att förfelas, serdeles om, i den aflägsna framtiden man äfven då icke saknade skickeligheten att så begå, att medgörliga ledamöter ibland den inskränktare personalen befunnos.
I öfrigt tror jag mig icke sakna anledning till det yttrande, att då mars jemförer effecten af ConstitutionsUtskottets granskning under de förflutne
Riksdagarne på divisioner af 8 personer, och deras derunder till Riksens Ständer framställte yt - 8S5 Den z5 Martu'. frandén och omdömen, med Riksens Ständers Revisorers granskning och omdömen af Revisionens fulla personal 24 personer, denna jemförelse skall tala emot Utskottets principe, till förmohn för ett större antal af granskare, som acke af det större antalet lörspordt något hinder för den jemna lugna uppmärksamheten, hvarigenom
Nationens rättigheter likväl tryggast bevakas då den ursägt, för underlåten granskning, icke kan lå förebäras att man icke känt ämnet och icke suttit på den division, der det Runnat förekomma Under åberopande af hvad jag nu anfört, och med förbigående af de svagare skäl, Utskottet emot dess förstärkande, anfört, anhåller jag vördsammeligen att få fästa RidderSkapets och Adelns uppmärksamhet derpå „ att frågan som nu är föremål, för öfverläggning icke är så likgiltig, som vid hastigBåsigt den torde flere förekomma, utan deremot för framtiden af ganska stor vigt, helst densamma, ä anseende till tillämpning af granskningssättet af Regeringsärenden närmare rörer hufvudgrunderna i vår Constiiution, enär ConstitutionsUtskottet genom dess uteslutande rättighet till bedömande och ansvars yrkande är den enda Constitutionelle motvigt emot administrativa åtgärder, hvarom denenskilta Riksdagsmannen åcke äger omdömesrättighet, utan måste lägga hand på munnen under trones lydnad; och hade väl vid Constitutioreas antagande, Riksens Ständer aldrig medgifvit, att det, i 29 §.
Riksdagsordningen föreskrifne antal, af 24» till läsning af StatsRådets Protocoller skulle Den 25 Marlii, 887 få inskränkas till 8 för den vigtigaste och mäst magtpåliggsnde af alla Riksens Ständers rättigheter, men som likväl, emot lagstiftarens vilja och kännedom hittills blifvit tillämpadt, då Utskottet öfverlemnat sin läsnings och derpå grundade anmärkningsrätt åt 8 personer, 2:ne Ledamöter af hvarje RiksStånd.
I hänseende härtill, är det af största vigt , att lagstiftarens afsigt, icke längre må illuderas, och hoppas jag, det Ridderskapet och Adeln upplyst finner det ConstitutionsUtskottets betänkande så-: som Constitutionsvidrigt, icke må, till gillande kunna förekomma, utan Utskottet deremot åläggas den i Riksdagsordningen 29 §. föreskrifne behandling, i afseende på läsningen af StatsRådets Protocoller.
Slutligen, och då jag yrkat en allmännare, och således noggrannare, pröfning i detta afseende, lår jag härvid förklara att detta icke skecft i ändamål att öppna anledningar till ansvarspåståenden, utan hufvudsakligen att söka motverka den principe, att genom obestämda illuderade föreskrifter, försvaga, om ej framdeles tillintetgöra ett af Hufvudelementerne af vår Nationalfrihet, nemligen Nationens gransknings- och omdömes rättighet, genom dess ConstitutionsUt6kott, hvarjemte jag önskat och förmodat, att under en allmännare granskning
CoustisutiomUtskottets uppmärksamhet skulle säkrare fästas vid flere stadganden, hvilka förmodeligen såsom ansedde höra till allmänna hushållningsmål, ejnaneradt och till en del, af Representanter i detta Riksstånd, under tvekan cm sådan beskaffenhet ttenna Riksdag blifvit omfönnäidtej 888 Den 25 Martii, på det att ConstitutionsUtskottefs omdömen derom, mätte gifva en trygghet åt det enskifte omdömet och föranleda till rättelser för framtiden d^r de kunde anses böra äga rum , af så mycket större angelägenhet, som, i annat fall tystnaden kunde understödja omdömet, att den innnefattade ett medgifvande, och skulle, med trygghet för omdömet om det förflutna, möjeligen gifva en framtida trygghet för utsträckning i tillämpningen af ärendernes behandling, de; det kunde förklaras, att bestämda föreskrifter saknades för behandlingssättet och gränsome emellan Nationens och Regeringens rättigheter.
Herr af Sillén, Georg Axeli Då hos Riksens Ständer fråga blifvit väckt om förändring af flyttningstiden för Tjenstehjon , utbeder jag mig att i ämnet få yttra mina tankar.
Om jag icke misstager mig har första frågan uppstådt, om flyttningstidens återförande till Michaelidag
För min del finner jag den flyttningstid vi nu äga, vara bättre, än den förra, ur det skäl, att vid Michaelitiden oft* händer att vårsäd då ännu är obergad och jordbrukaren således då behöfver utan afbrott af flyttning begagna sina arbetare.
Men der - Deri 20 Martil, 889 emot håller jag före att för tjenstflytfning ändå mera lämpe!ig tid af året finnes,Aän slutet af October.
Det är den då Tjenstehjonet har intet om händer af den gröda husbonden bärgat för sina kreatur, då naturer, liksom gifvit en lättnad i odlarens mödor, under det mellanstånd då han anförtrodt åt jorden växternes frö och då han skall upphämta sina skördar.
Ingen tid är för jordbrukaren mera lämpelig för ombyte af tjenare, än detta mellanrum, ingen tid mera lämpelig för husbonden och tjenaren att egna åt denna omsorg, än denna, fiån hvilken samma hand, som bergar kan hafva oafbruten vård om det bärgade och dess Utdelande.
Såningen och bergningen äro de för jordbrukaren mest magtpåliggande skiften af året.
Dessa tidpuncter böra tjenarens tankar så mycket möjligt är vara fästade vid husbondens arbete.
Då nu efter i §- 7 Art. 1805 års Legostadga uppsägning får ske när som hälst, dock att den sker före den i lag utsatte tiden, som är den 10
Aug.j så följer deraf att enär vanligen vid denna tid Hö- och Sädeg. bergning inträffar, tjenaren under bergningstiden måste vända sina tankar på sitteget bestånd för nästa tjensteår, så vida han icke med sin husbonde är ense om tjenstens fortfarande.
Och då han nu nära 3 månader, ofta ändå flere, efter det han tagit sig tjenst hos en annan, skall fortfara i sin förra tjenst, så är han ofta dolsk och liknöjd i sitt arbete.
Det kan också icke väntas af en mindre bildad folk - dass, att den fullgör sina åligganden af ren pligt.
Man mäste således beräkna, att egennyttan ofta der är högsta driffjädern; det är då angeläget att författningarna derefter äro lämprde och uppfylla så mycket möjligt är hvad genom brist af sundare grundsattser måste sakrias.
Om således husbondens fördel ofta måste förlora något genom tjenarens omtan* ka att förskaffa sig annan tjenst och genom hans liknöjdhet sedan han tagit sig annan husbonde, är det nyttigt att Lagstiftaren i möjligaste måtto förekommer de menliga följderna deraf.
Detta anser jag ske om flytfningstiden blifver t. ex. den i Julii, då med lika ledig het sorn nu tjensthjonet å landet är medgifven , det alltså skulle vara i fjellsten trädt den 8 Julii, före hvilken dag hösloftern icke begynner, åtminstone i de Hufvudstaden omgifvande Länen.
Denna tid är dessutom den lämpeligaste, icke allenast i redan omförmälte afseenden, utan äfven derföre, att vägarne då äro torra och goda, Sjötransporten lättare och säkrare, än sent på hösten.
Men om denna flyttningstid antages, så blelve också nödigt, att prescriptianstiden för uppsägning ur tjenst flyttades fram till våren; och som före den nu gällande flyttningstidens antagande, sista uppsägning borde ske sju veckor före flytt— »ingen, samt detta mellanrum synes vara tillräckligt; så skulle sista uppsägningstiden nu kunna utsättas till den i s Maji.
Den 25 Martti, 89r Jemte det jag anser denna förändring af flyttningstid i allmänhet vara nödig håller j3g tilika före, att intet undantag i detta fall för Stockholm bör äga rum.
Jag inser icke den minsta nytta hvarken för husbonde eller tjenare kunna medföras mera i Stockholm än annorstädes af tvenne flyttnirgstider om året, inen detta undantag, tillkommit genom Kongl. Brefvet den 6 Julii 1732 och i rak stridighet med 1734 års allmänna lag, (14 Cap. 2 §.
HandelsBalken) förvillar och inverkar till oordningar för Landtmannen.
Deraf har uppkommit den sed på landet, åtminstone närmare Stockholm, att uppsäga till flyttning om vå; ren.
Om nu en sådan uppsägning icke äger laga verkan, sä äger den likväl ett moraliskt inflytande på tjensrhjonets förhållande sedan det yttradt sin önskan att flytta och det finnér att det lättare och med mera beqvämlighet kan föda sig om Sommaro genom frihet att gå för beting och dagspenning hvar helst det lyster, än att uthälla året hos sin husbonde för lika vilkor om sominarn som om vintern.
Begreppet om tvenne flyttningstider om året för tjenstehjon i Stockholm, har dessutom i sednare tider som jag tror allmänt varit sådant, att
Legostämman derstädes icke vore längre än ett halft år, hvilket likväl icke är enligt Författningarnes föreskrift, hvad Tjenstehjonets rätt, att uppsäga beträffar, men på hvilken tanka den dock lätteligen fallit, sorn kändt att Tjsnstehjons-flyttningen i Stockholm höst och vår ägde rum, och sorn icke tillika 892 Den 25 Martn. studerat Författningarne, hvilka i denna del icke innefatta någon reciprocitét.
Jag anhåller vördsamt att detta yttrande matte få till Allmänna Besvärs- och EconomieLJtskottet remitteras samt de öfrige RiksStånden communiceras.
Friherre Björnstjerna, Magnus; En värd Ledamot, Herr Lagerhjelm, har fästadt Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett ämne af största vigt, nemligen sättet att inrätta Rikets Försvarsstyrka så, att den under minfla majliga anjlrångtiing af Nationalkraft i fred, uttrycker den högjla möjliga Nationalkrajt i krig', den värda Ledamotens egna ord.
Hindrad af sjukdom att vara närvarande både då ifrågavarande motion väcktes och då den remitterades, får hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln jag vördsamt anhålla att nu få yttra några tankar i ämnet.
Det loyala sätt, på hvilket motionen är gjord , och den nytta som möjligen skulle kunna uppstå af den deri föreslagna undersökningen af Försvarsverkets hela omfattning, ålägga mig att, hvad sjelfva undersökningen beträffar, ej afstyrka motionen, ehuru jag fruktar att :
Den 25 Martil. den derjemte uppgifne planen till organisering af Krigsmagten till Lands och Sjös, icke kati Uppfylla det åsyftade ändamålet, utan tvertom med ökad kostnad skulle Jörringa medlen att upprätthålla Rikets sjelfbestånd.
Trenne värda Ledamöter af detta Stånd hafva me'd fullkomlig sakkännedom vederlagt den del af Herr Lagerhjelms motion som rörer Sjöförsvaret; jag inskränker mig således att här upptaga hvad den värda Ledamoten anfört rörande en förändrad sammansättning af Krigsmagten till Landt, Må man icke tro att en skråaktig egenkärlek leder min tanke och att jag anser den uppgifne planen för mindre tjenlig derföre, att den härleder sig från en man, sorn ej tillhör KrigsStåndet, nej, forskningens fält är öppet för alla; tanken intränger der i mon af dess klarhet, utan afseende på yrket man valt, som ofta genom vanors inflytande, förskjuter det goda, blott derföre att det är nytt- Utan all slogs fördom, med föresattsen att endast hylla det rätta och det sanna, går jag således nu att undersöka den af den värde Ledamoten uppgifne planeD, och gör det af så mycket större skäl sorn icke allenast han, utan flere andra aktningsvärda och upplysta medlemmar af detta Stånd, hysa den tanke, att Sveriges stridskrafter, med besparing af utgift, skulle kunna vinna i styrka, i händelse man medelst minskning af stammen skaffade tillgångar att Öka BeväringsManskapets öfning.
För att mera systematiskt, 8g4 Den 2 5 Mar t ii, tillvägaga, nödgas jag först kasta en blick på vår Krigsmagts generela caracter i jemnförelse med andra Rikens.
Europas
Arméer, ehuru ännu såsom tillförene all * flående hafva likväl sedan Franska Revolutionen undergått en väsentelig förändring, den att öfvergå ifrån Värfning!- till Conscriptions-Systernet; Franska Nationen gaf efterdömet och skapade sålunda dessa ofantliga härar, som tvungo de öfriga Staterna att antaga enahanda utväg, förutan hvilken all motkraft var vanmägtig.
Äfven Sverige fann nödvändigheten häraf och beslöt Beväringsskyldighetens införande j Nationen gjorde detta på ett dess Fäderneslands känsla och lugna omdöme lika värdigt satts beslöt det nödvändiga deraf, utan att derföre öfvergå till ytterligheten, hvilken i detta som andra afseenden alltid är skadlig.
Sverige kullkastade ej sitt bepröfvade Indelningsverk för att helt och hållet öfverlemna sig åt det nya Conscriptions-systemet, utan antog blott så mycket deraf, som, med säkerhet i krig, var förenligt med Folkets trefnad i fred- Sverige gick salunda en medelväg emellan det gamla och det nya Systemet, så mycket lämpeligare,' sorn dess indelningsverk äfven var en medelväg emelian ds tvenne i Europa förut allmänt antagna Militair-organisationer, den Värfvade Arméen och Milicta, mindre dyr än den förra, mera i j en fl bar än den sednare* Den Varj vade Ben 25"
Marlit. 895 Armeen, jag talar om förra Seclets och andra Länders, Var demoralisationens rätta stamhåll; Soldaten, en slags costnopolitisk träl, man känsla för heder, pligt och Fädernesland, dess enda band disciplinens jernspira.
Milicen åter, en oöfvad allmoge, hvilken i mili ta irisk hänseende icke lemnade den borgen, sorn Foster-; landets försvar kräfver.
Sveriges Indelta Annee, grundad af Carl X[ på principen af en sann och nödvändig hushållning, äger ingen af den Värfvade Arméens bristfälligheter, men väl dess brukbarhet i Fält, och saknar ej å andra sidan den krigsduglighet, som sällan kan upphinnas af en pur Landtmiiice.
Beväringen åter uppfyller sitt ändamål att gifva politisk aktning åt Riket, att lifva Nationalandan och att i farans stund tredubbla antalet af Fosterlandets försvarare, utan att tvinga medborgaren till den verkligen Spartaniska uppoffring af personlig frihet och ekonomisk, fördel, som denna inrättning ir.edför i de länder, hvarest den vunnit hela sin utveckling.
I Preussen t. ex. börjar Medborgarens Beväringspiigt med 3:ne års ständig tjenstgöring i Fästning eller Garnizon; derefter ingår han i reserven, som varar i 5 år, färdig att inträda i Linien, så fort han blir påkallad.
Efter dessa 6 år kommer han till usta Classen Landtvärn som vara i 5 år och under hvilken tid han hvarje höst och vår exerceras i flere veckor 896 Den 25 Martil, och hålles färdig att gå i Fält; derefter kom^ mer han i Landtvärnets 2:draClass, som varar i 10 år och kan äfven påkallas, samt slutligen tillhör han Landtstormen, till 50 års ålder: sådant är Conscriptionssystemet i hela dess utveckling, ett förfärligt ok för Continentens Folkslag, föga att jemnföra med Svenska BeväringsManskapets 10 dagligå öfning.
De fjnartciella uppoffringar ett sådant system erfordra, äro lika kännbara som de personella, och, då en conscriberad soldat i Preussen, Befälet och hela Krigsmåterielen inberäknad, kostar 249 R:dr Svenskt Banco om året, och en Fransk 464 R:dr, så kostar en Svensk Soldat, efter enahanda beräkningsgrund 127 Rtdr *) och således ej mer än hälften af den Preussiska och blott ^:del af den Franska, Då en Preussisk undersåte betalar 4f
R:dr årligen till Krigsmagtens upprätthållande, betalar én Svensk, som tillika äger en dess handel skyddande Flotta, icke mer än 2§ R:dr5 således föga mer än hälften af hvad den förre erlägger.
Svenska Krigsmagtens kostnad är, jemförelsevis med andra Rikens, således mycket låg, dess sammansättning en medelväg af Värfning- ConScriptions- och MiliceSystemerne, dess *}
Då den exercerade och beklädda Classen af Beväringen inberäknas, kostar Svenska Soldaten, efter olvannämnde beräkningsgrund, ej mer än roll R:dr om året, Den 25 Ma.rtii. 897 dess beståndsdelar ganska homogena, ty den Indelta Soldaten utgör den bäst möjliga stamm för Beväringen, sorn född i samma Provins, litande på dess redlighet, mod och trohet, lätt med honom kan förenas.
Den Indelta Soldaten förlorar ej, sorn andra Arméers, sin hela tid på ExerciceFältet; ‘han är tillika Jordbrukare, husfader och medborgare.
Bevärings-ynglingen ater uppfyller sin pligt mot Staten med den korrta öfning, som, mera gjord att dana en militairisk anda än en militairisk bildning, lifvar dess håg i stället att nedslå den, då han, förenad med den gamla Stammen, likväl utgör en Armée, som fullkomligt brukbar i Krig, mindre betungar landet i Fred, än hvilken annan sammansättning som helst, efter min öfvertygelse, möjligen skulle kunna göra.
Detta lyckliga förhållande skulle till en del rubbas i händelse Stammen minskades med de af Herr Lagerhjelm till indragning föreslagne 6000 Nummer.
Indelta Infanteriets effectiva styrka utgör nu inalles 20,408 man, hvaraf sjuke böra afräkna», ,så att 6000 mans indragning skulle medtaga f af hela styrkan.
Förhållandet emellan Stammen och Beväringen blefve då följande:
Då tvenne Classer Beväring kallas till vapen utgöra dessa i medeltal 488 man per Ba Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. II Band. 57 898 Den 25 Marlit. taillon *)$ Stammen, efter skedd indragning, Skulle i medeltal utgöra 327 man por Bataillonj således |:delar Beväring på ?;delar Stamm, hvilket, efter vunnen erfarenheten vid alla Arméer, är redan ett högst ofördelaktigt förhållande, i synnerhet då införlifniagen sker på en Stamm, som sjelf inom sig äger ett visst antal Reciuter, och hvilken, jemförelsevis mot andra Arméer, äger en ty värr så inskränkt öfningstid.
Detta är förhållandet, då endast 2:ne Classer af Beväringen införlifvas, hvilket uti en progressivt förderflig scaia skulls ökas, i händelse flere än 2;ne Classer kallades till vapnen.
Jag vet rätt väl att den värda Ledamoten medelst längre exercis för Beväringen vill ersätta förlusten af en minskad Stamm, men denna Beväringens ökade exercis, ehuru nyttig den än må vara, danar likväl ej Soldater, och just deri ligger det nog allmänt rådande miss. taget, som förblandar exercerade Ynglingar med Soldater.
Härdigheten utgör Soldatens första egenskap; denne äger den 20 å 25:årige ynglingen ej i Sverige, minst bland Allmogen, ty man - *) 1822 års Class utgjorde för Armeen 10,740 man exorceradf Manskap: gör lör 2 Classer 2t,48o man, hvilka, fördelade på vid Arméen befintliga ,44 Batailloner, gör 488 man per Bataillon, Den 25 Martil. 899 nen i vår Nord är ej stark och utväxt förrän i 25 året, då Beväringsskyldigheten upphör.
Landtvärnet, hvaraf f:delar uppfylde Sjukhusen, då den Indelta Soldaten, till och med under vintertågen i Finland och på Åland, höll sig frisk, lemnade derpå cn bedröflig erfarenhet, som skulle förnyas och Fosterlandet blottställas (ty Krigen gälla ej mera Provincec de afgöra om Riken och Throner), om dess försvar anförtroddes ensamt eller förnämligast åt denna svaga, icke till mannakraft fullmogna ungdom; med bästa vilja i verlden äger dea ej styrka nog för krigets mödor; ehuru begåfvad med ögonblicklig tilltagsenhet, ägec den ej ihärdighet nog mot krigets ofta förnyade faror.
Soldatens bästa ålder i Sverige äc från 3Q:de till 4o:de året; han äger då sin fullät kraft; denna aftager efter denna period i samma förhållande den före densamma vuxit: 40 tili &5 års ålder svarar i ihärdighet mot 25 till 30 år, 45 till 50 år emot 20 tilt 25 Sr, och heldre vill jag gå i Fält med en Svensk Ar-, mée der ingen Soldat vöre yngre än 45 år, än med en Arméa der ingen vore äldre än 25 år.
Krigens mer eller mindre lyckliga utgång,’ beror efter den nyare taktiken, till en stor del på förmågan att marchera, men i sanning behöfves det icke fullvuxna skuldror och bröst att med Räntseln, Kappotten, Randoleret, 30 skarpa skott, Geväret och 3 dagars Proviant uppgående till en sammanräknad ganska betydlig tyngd uthärda 3, 4 å 5 miis marcher om dagen; denna förmåga äga Reväringsynglingarne i allmänhet icke* och minst i de första Clas* Den 25 Martil. seme, hvilka likväl efter Författningen först måste gå i Fält, lika som de i allmänhet sak* na den härdighet som utgör Soldatens första egenskap, och förutan hvilken krigen skulle blifva lika folködande som misslyckade.
Förtroendet emellan Befäl och Trouppe, utgör den andra egenskapen, nödvändig för en Armé s consistance; denna kan ej vinnas under en högst 3 jårig bekantskap, inskränkt dels till öfningstidens få dagar dels till Kyrkparaderne, ■hvilkas nytta hvarje erfaren Officer torde anse för högst ringa; ett Compagnie, som äger 3 Officerare, hvaraf den ena har Semestre, ligger spridt i to å 15 Socknar, hvad tillsyn skall då äga rum vid Kyrkparaderne?
hvad förtroende kan deraf uppstå emellan dem och Befälet?
Exercis dervid vore ej verkställbar; vintern är der-> till för kall och under jordbruksmånaderna behofver yngligen, som kanske gått en mil till Kyrkan, hvila-, hvar skola dessutom Gevären förvaras?
hvar tillräckligt Befäl erhållas? den Indelta Soldaten, som tjent i 3 år, anses ännu för Recrut, ehuru han står under en närmare tillsyn än Beväringen möjligen skulle kunna komma: blott derefter börjar han blifva Soldat, blir tillgifven 6itt Befäl, vinner dess för* troende, och tjenande hela sin lifstid, följande sin Officer från ungdomen till grafven föga kan jemföras med den af Befälet till större del oberoende, och blott 5 år tjenande Beväringen.
Sista årets exercis vöre dessutom rent af bort,1 kastade penningar, ty han går då ur Rullorne; till och med 3:dje årets vore det, ty tro:
Den 20 Martii, joi ligen komma sällan flere än 2 Classer *tt kallas till vapnen.
Krigsvana är det 3:dje vilkoret för Soldatens duglighet i Fält, och som Krig åtminstone plägar inträffa en gång under en mansålder, och indelta Soldaten vanligen tjenar till 50 året, är man viss att alltid der igenfinna någon Krigsvana* hvilket icke vore fallet med Beväringsmanskapet, sorn ej qvarstår i Nummer längre än till 35 året.