Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraf har åter följt, att tendensen nu är, att man öfvergår från löpande skuldsedlar till vexlar, och att t. ex. privatbankerna använda vexlar derföre, att de äro de strängaste skuldförbindelser.
Enahanda skulle förhållandet blifva om lagstiftningen ville fortgå på samma, efter min öfvertygelse, felaktiga väg och bibehålla bysättningen endast för vexlar.
Man har sagt, att den endast borde qvars‘tå för utrikes vexlar.
Jag vill be den värde talaren, som yrkade detta, att gifva mig en uplysning, om hvad skillnaden är emellan en inrikes och en utrikes vexel.
Om jag sjelf förbiuder mig att betala en summa i Hamburg, men ej gör det och vexeln dev protesteras, sä attackerar man mig här.
Jag kan med tillhjelp af utlandet göra äfven inhemska papper till utrikes vexlar; med ett ord, denna skillnad är efter min öfvertygelse omöjlig att updraga.
Hvad är det, som gör att en vexel betalas så punktligt?
Jo, har man sagt, just bysättningstvång^!
Jag tror det alldeles Jcke.
Det må tillåtas mig, att, om man vill bestrida min åsigt i detta hänseende, få åberopa andra auktoriteter, som kunna gälla mera.
Inom flere af Europas mest civiliserade samhällen har man föresiagit bysättningslagens uphäfvande, och om det på åtskilliga ställen icke vunnit framgång, så kommer det sig af den sega konser - Ds ii 8 Äng asti. vatism, sorn inom köpmannaståndet mera än inom lagstiftningen gör sig gällande.
Jag ber att få uplysa, att år 1828 väcktes i Franska deputerade kammaren fråga om bysättningstvångets uphäfvande, och detta af en man, hvars rykte som affärs- och statsman icke skall kunna jäfvas, nemi.
Lafitte.
Då sådant kunde ske för så lång tid sedan, så tror jag, att derpå bör fästas mycket afs:de.
Den siste värde talaren har redan nämnt, att han talat med affärsmän om denna sak.
Vid frågans behandling inom LagUtsk:t tillfrågades den person, som här i Stockholm har de största vexelaffärer, »är det nödvändigt att bibehålla bysättningstvånget för utrikes vexlarP» Ilan svarade: »Finnes det bysättning för sådana vexlar?»
Det måtte väl bevisa att ifrågav:de tvång inom affärslifvet försvunnit, då den största agent för vexelaffärer hade glömt att det fanns för utrikes vexlar.
Det är också naturligt, att affärsmannen fäster sig vid hvad som brukas, och då han finner, att detta icke är händelsen med bysättning, så tviflar han på dess existens.
QiverståthållareEmbetets kansli hafva vi gjort likartade efterforskningar, och man har svarat att det aldrig användes mot större affärsmän, utan mot trashankar, uslingar eller sådana, som hafva slägtingar, hvilka kunna betala för dem.
En köpmans ära är för dyrbar för att tvånget af bysättning skulle kunna verka på honom, och man har icke utan skäl jemfört köpmannens rykte med en flickas: det ena tål lika litet att andas pä som det andra.
Köpmanuens kredit och rykte äro skadade, om han icke kan betala en vexel; han är störtad, utan att man behöfver ytterligare använda den hästkuren på honom, som innefattas i bysättningen.
Slutligen förtjenar det att tagas i betraktande hvad vår nu gällande lag stadgar.
Gå vi då till 1734 års lag, så medgifver den icke bysättning på samma sätt som nu, utan blott mot giildenärer, som man misstänker vilja rymma, eller under förutsättning att de gjort sig skyldiga till straff.
Men tidpunkten af 1734 är möjligen för långt aflägsen, och jag vill derföre undersöka i hvad mån nu gällande lag skiljer sig från Utsk:ts förslag.
Nu gällande lag frigifver en bysatt, så snart han ingifvit sin cessionsansökning och besvurit sin boupteckning; men denna formalitet att ingifva en cessionsansökning för en person, som ingenting eger, kunna vi gerna undvara; den bidrager blott att föröka domstolens arbete.
Utsk:ts förslag skulle deremot bysättningshotet endast vara ett sätt att förmå gäldenären att redligt upgifva sina tillgångar.
Detta är hela skillnaden, Nu frågar jag mine ärade motståndare och kolleger inom Utsk:t, hvad farhåga kan utländningen hafva för att krediten skall försvagas genom denna lagstiftning?
Om utländningen vet, att en gäldenär slipper" ut ur häktet, så snart han ingifvit sin cessionsansökning, kan han väl då anse att krediten försvagas derigenom, att gäldenären tvingas att på ed upgifva alla sina tillgångar?
Man har jemväl sagt, att bysättningen qvarstår i åtskilliga länders lagstiftningar.
Jag vill icke uptaga detta argument, emedan jag derigenom skulle alltför mycket trötta R. o. Ad.
Jag 100 Den 8 Augusti. ber blott att få nämna, att i det land, der den ännu finnes, användes den blott emot personer, som man misstänker vilja rymma, eller undansnilla sina tillgångar.
Men detta oaktadt och äfven om bysättningstvånget skulle i ett eller annat land qvarstå, hyser jag icke den ringaste tvekan att utdöma en institution, som icke ur någon synpunkt kan försvaras, icke är bruklig ibland affärsmän och endast bidinger att understödja procenteriet samt hjelpa procentare att spekulera på behöfvande.
Krediten bör skyddas genom en god lagstiftning och genom skyndsamhet i utmätningsväsendet.
Fordringsägaren må tillse, om den person, med hvilken han inlåter sig i affärer, är i stånd att betala sina förbindelser.
Derpå vinner krediten, men icke på att man lånar ut med gäldstugan till hypothek, eller till den ena, med beräkning att få betaldt af den andra.
Den siste värde talaren har sagt, att förslaget blifvit ställdt i sammanhang med konkurslagen.
Det har skett för att lugna dg oroliga.
Nu står bysättningen i lagen som en ani. till konkurs.
Den nytta den gör, är att om jag icke kan förmå en person till konkurs på annat sätt, så sätter jag honom i häkte och tvingar honom derigenom dertill.
Då man emellertid borttager denna ani. till cession så bör man väl i lagstiftningen införa andra utvägar för att underlätta möjligheten för en fordringsegare att utfå sill fordran.
Då den nya lagen ang:de ackord omfattar just detta, så har Utskit, för att lugna dem, som hysa oro öfver bysättningstvångets uphäfvande, satt de båda lagförslagen i sammanhang med hvarandra.
Sparres anförande, an håller jag att få yttra några ord till svar.
Hr Grin har anhållit att jag skulle upgifva en definition på hvad som menas med utrikes vexlar.
Jag anser det alldeles öfverflödigt att här lemna en sådan definition; ty jag är fullkomligt öfvertygad att Gr.
Sparre sjelf vet det, utan att jag behöfver lemna honom någon anvisning derpå.
Nu gällande vexellag skiljer emellertid emellan båda slagen, och det lärer i alla läll icke kunna bestridas, att om en vexel är dragen af ett handelshus i Hamburg på ett i Stockholm, så är väl en sådan vexel en utländsk.
— Det har vidare blifvit anfördt ett yttrande af en stor vexelagent här i Stockholm, innefattande, att han icke visste, att det fanns någon bysättning för vexlar.
Jag är fullt förvissad om att detta var ett skämt, ty på hvarje handelskontor finnes vexellagen tillhands, och den lärer således icke vara obekant för någon affärsman.
Man har sagt, att bysättningens bibehållande icke vore nödvändig för krediten.
Detta vore mycket önskvärdt oell jag skulle vilja hoppas det; men jag för min del har icke hittills blifvit öfvertygad om att så är förhållandet, och just den omständigheten, att man i de mest kommerciella stater bibehåller detta stadgande, måste göra lagstiftaren tveksam att uphäfva det här.
Man säger att köpmän i detta fall äro mera konservativa, än andra; men jag tror snarare motsatsen, ty man har väl i allmänhet ansett, att hos Deri 8 Augusti.
101 affärsmän en särdeles liflighet eger rum, som gör att man inom denna klass snarare är böjd för förändringar, iin att hänga fast vid det gamla.
Sparre anmärkt, att jag skulle sagt, att en skillnad borde ega rum emellan olika slag af förbindelser.
Jag har dock icke yttrat något sådant; jag anförde blott som ett faktum, att det finnes en sådan skillnad i vår lag, och jag anser den också nödvändig i afsrde å vexlar, hvilka lagstiftarne just ansett nödigt att omhägna med särskildt skydd derföre, att de äro ett beqvämt betalningsmedel.
Hittills har man derföre icke tilltrott sig att borttaga bysättningen för vexlar, hvadan det också för framtiden lärer blifva nödvändigt att gifva dessa mera skydd än t. ex. räkningar.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad:s tid; jag förutser visserligen utgången, men jag har dock velat uttala mina betänkligheter emot antagande i sin helhet af Utskits förslag.
Ty jag är öfvertygad om att det är riktigt att i viss mån inskränka bysättningen; men jag tror dock att Utsk:t i en fråga, nemi. de utländska vexlarne, gått för långt, emedan bysättningens försvinnande i afs:de å dem enl. min öfvertygelse skulle skada krediten.
Jag fortfar således i min anhållan, att till 2:dra mom:t måtte göras det tillägg, att undantaget skall omfatta äfven hvad vexellagen stadgar ang:de utrikes vexlar.
När frågan om en ny kon kurslagstiftning här förevar, åberopade LagUtskds Ord/ide, huruledes det är af vigt, att Sverige i afsule på sin lagstiftning i denna väg närmade sig de förhållanden, som egde rum i andra länder, samt borde tillse att samma lagar, som der gällde, särdeles i afs:de å sådana förhållanden, som hade gemenskap med handelsrörelsen, äfven blefve gällande i vårt land.
Nu synes det som om samme Ordfule icke skulle vara angelägen om en sådan öfverensstämmelse länderna emellan, ty när en talare emot honom anfört, att andra kommerciella länder bibehållit bysättning för vexlar, svarar Utsk:ts Ordfule: »hvad angår andra länders lagstiftning i detta hänseende oss?
Vi stifta lagar för oss sjelfva!» Emellertid har jag för min del trott, att just den öfverensstämmelse med andra länders konkurslagar, som man söker tillvägabringa hos oss, äfven bör göra sig gällande i afs:de på exsekutionstvånget. och jag får i detta fall åberopa just det skäl, sora väsendtligen låg till grund för den föreslagna förändringen i konkurslagen, nemi att det är af vigt att bibehålla en så nära öfverensstämmelse som möjligt emellan våra exsekutiva lagar och andra länders.
Nu har Hr Olivecrona anfört, att i de flesta kommerciella länder bysättning för vexlar allmänt bibehålies, just på det att hvar och en, som uthändigar en så beskaffad handling, skall ihågkomma den fara han löper, om han icke fullgör sin förbindelse, och att han vid dess utfärdande skall iakttaga den största försigtighet.
Det är då, efter min öfver - 102 Den 8 Augusti. tygelse, icke medlet att stärka krediten, att lossa på de stranga band, som böra vara gällande i afs:de på upfyllandet af ingångna förbindelser.
Jag är visserligen så filantropiskt sinnad, alt jag ofta finner det omenskligt att bysätta personer, sorn åtminstone ur moralisk synpunkt kunna vara ganska ursäktliga att hafva kommit på obestånd och ådragit sina borgenärer förluster; men deremot har jag icke något medlidande med personer, som kunna, med rättighet att vinna förtroende, utfärda sådana handlingar, som vexlar; då bör, om någonsin, en strängare lag förefinnas, och då nu icke är' fråga om annat eller mera, än att förändra lagen så, att den strängare exsekutiva rätten må blifva bibehållen för vexlar, på sätt förhållandet är i andra länder, så kan jag icke annat än tillstyrka K. o. Ad. att instämma i det förslag, Hr Olivecrona framställt.
Jag måste emot den siste värde talaren an märka, att lian missförstått Hr Olivecrona.
Hr Printzenskölds upfattning skulle nemi.
Hr Olivecrona hafva sagt, att vi borde följa alla andra länders exempel och afskaffa bysättning för alla andra förbindelser, utom för vexlar.
Det kan icke vara möjligt, att han så yttrat sig, emedan förhållandet ej är så någorstädes.
Det finnes nemi. länder, der bysättningen är bibehållen blott för köpmansafifärer, t. ex. i Frankrike; men det finnes mig veterligen icke något land, der den är bibehållen blott för vexlar.
Hvad åter angår yttrandet, att jag skulle veta hvad utrikes vexel är, så får jag svara, att jag verkligen icke inser, hvaruti skillnaden emellan en sådan vexel och en inrikes ligger.
Om jag t. ex. drager en vexel på Hr Olivecrona att betalas i Hamburg, så vet jag icke om det är en utländsk vexel eller ej, och icke kan man väl påstå, att denna skillnad skulle bestämmas först derigenom att Domstolens utslag upfättar den såsom utländsk och sålunda tillägger den en strängare exsekutiv kraft.
När det är fråga om olika rättigheter på grund af olika papper, måste jag hafva dessa papper rätt tydligt definierade.
Hr Olivecrona har bestridt min åsigt derom, att en löpande skuldsedel bör hafva samma kraft som en vexel; men jag vidhåller hvad jag sagt, att den person, som innehar en förbindelse af en annan, som skall betalas på en viss dag, bör af lagstiftningen skyddas lika mycket, som hvar och en annan, och jag kan för min del icke utfundera något skäl, hvarföre jag skulle gifva utländningen större rätt och större skydd, än hvar och en af mina landsmän.
Jag har ganska riktigt upfattat Hr Olivecronas anförande, då jag förklarat, det jag ansåge den strängare exsekutiva rätten böra bibehållas i afs:de å vexlar, hvilket deremot icke eger rum i förslaget.
Jag tror, att denna omständighet är af vigt, emedan ett sådant stadgande lärer vexelutgifvarne att ihågkomma den risk de löpa, om de icke upfylla sina förbindelser.
För öfrigt har jag visst icke ansett, att LagUtsk:t gjort orätt, då det tillstyrkt bysättuingens uphäfvande i allmänhet, Den 8 Augusti. 103 ehuru jag anser att den bör qvarstå för vexlar.
Jag medgifver riktigheten af Gr.
Sparres anni., att en fordran, grundad på en löpande förbindelse eller en accepterad räkning, kan vara att anse lika vigtig som en vexel.
Men i allmänhet har man om vexeln helt olika begrepp, än man har om andra förbindelser, hvilka icke gerna tagas såsom kontant valuta i handel och vandel, hvilket deremot är händelsen med vexlar.
Derföre bör också lagstiftaren vara angelägen att icke genom mildare stadganden motverka det gagn, som vexlar f. n. innebära.
Det är derföre jag anser det vara af yttersta vigt att icke nu gällande lag, i hvad den rörer vexelförbindelser, förändras.
Jag har egentligen begärt ordet i ani. af den anm., som af Gr.
Sparre blifvit framställd mot det af mig föreslagna amendementet.
Jag har nemi. ansett, att man icke borde sammanblanda ifrågav.de, enl. min tanka goda och nyttiga förslag med ett annat, som också kan vara nyttigt och godt, men hvars antagande, då det är särdeles vidlyftigt och inveckladt, kan bero på andra omständigheter.
Sparre anfört för att bibehålla det af Utsk:t föreslagna vilkoret, hafva efter min upfattning egentligen bestått deruti, att man velat göra denna koncession för att lugna de rädda och för att kunna svara utländningen, när man underrättar honom om att bysättningen är uphäfven, att man på samma gång antagit en konkurslag, hvarigenom det blifvit lättare att få en gäldenär under konkurs.
Förutsatt att jag riktigt upfattat
Hr Grins argumenter, vill jag i samma ordning besvara dem.
Hvad det första vidkommer, tror jag att om Gr.
Sparre sjelf tillhört de rädda, skulle han säkert hafva gjort skälen för räddhågan så klara, att man kunnat få reda på dem.
Men för mig åtminstone har det icke lyckats riktigt att upfatta dessa skäl, och som jag icke kan gifva vika för en räddhåga, som ej gifver skäl för sig, så förefaller det mig som om man icke borde göra någon koncession åt densamma, då det kan blifva vådligt för sakens framgång.
Det är mot dessa slags spekulationer, som innefattas deruti, att man lånar åt A för att B skall betala, om icke A skall blifva bysatt, som jag anser att man måste rigta ett dödshugg, och det sker bäst genom en sådan lag, som den nu föreslagna.
Beträffande det andra skälet, tror jag på de grunder, jag redan haft äran anföra, att det icke är behöfligt för uppehållande af vår utländska kredit.
Jag tror nemi., att ingen gör vexelaffärer här i Sverige under förutsättning, att han skall blifva tvungen att bysätta.
Men jag får fästa upmärksamheten derpå, att man icke afskaffar bysättningen, utan tvertom bibehåller den, ehuru blott som ett medel för att framtvinga tillgångar.
Det är således blott den s. k. omedelbara bysättningen som man afskaffar.
Vidare innefattar förslaget den ändringen i hittills gällande lag, att då man nu kan tvinga en person att göra konkurs genom användande af bysättning, hvarifrån han dock blir fri, så snart han aflagt gäldenärsedeu, så kan man enl. detta förslag få gå denna ed, utan att 104 I)eii 8 Augusti. göra konkurs, hvilket jag tror af alla skall erkännas sorn en fördel.
Jag tror verkligen, att om någon utländning skulle finna sig villrådig, huruvida han bör fortsätta sina ingångna affärsförbindelser eller afbryta dem, till följd deraf att vi ändrat vår bysältningslag, så vore det mycket enkelt att göra honom reda för huru den lag är beskaffad, som vi infört, hvaremot jag är förvissad att det skulle vara förenadt med många svårigheter att göra honom reda för alla förändringarne i vår konkurslag.
Jag tror således, att om detta förslag antages, skola alla redbara affärsmän blifva belåtna.
Jag måste således fortsätta mitt yrkande; men på det att alla meningar må få tillfälle att uttrycka sig och då flere sådane här blifvit uttalade, hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., om man icke skulle kunna först framställa propos. på bifall, med förbehåll att K. o.
Ad. sedermera finge särskildt besluta rör:de dels min hemställan och dels Hr Olivecronas.
Jag nödgas bedja om ursäkt derföre, att jag nu för 3:dje gången anhåller om ordet; men jag är föranledd af Gr. Sparre.
Han har ytterligare begärt att jag skulle definiera, hvad som menas med ntrikes vexlar, och bedyrat att han sjelf icke kan det.
Jag får då säga, att jag icke anser mig behöfva gifva en sådan definition, emedan jag är fullt öfvertygad om, att Gr.
Sparres okunnighet icke är verklig, utan låtsad.
För öfrigt måste den exsekutiva makten ovilkorligen pröfva, om en vexel är inländsk eller utländsk, innan gäldenären kan sättas i häkte.
Jag har med upmärksamhet åhört den intressanta diskussion, som här egt rum, och den har hos mig framkallat åtskilliga reflexioner, som jag ber att få meddela, mindre i ändamål att derpå grunda något förslag till beslut, än för att möjligen framkalla något yttrande af de Hrr, som på R. o. Adis vägnar deltagit i LagUtskits förhandlingar ang:de det nu ifrågavide förslaget.
Det är alldeles obestridligt och af alla erkändt, att om vi här i landet vilja gå framåt och upnå det välstånd, som råder i många och kanske de flesta andra länder, så är det af högsta vigt att vår kreditlagstiftning ordnas i öfverensstämmelse med andra landers, t. ex.
Tysklands, Englands och Frankrikes, der man på sednare tiden i detta afs:de gjort ganska mycket.
Men enl. min öfvertygelse bör sådant ske i ett sammanhang, så att det ena beslutet hänger tillsammans med det andra.
Det är i detta som i andra fall vådligt att fatta partiella beslut, utan att man vet i hvad sammanhang de stå med hvarandra.
Man har i motiverna till föreliggande förslag hänvisat till förändringarne i vår konkurslag, hvilka redan förehafts till pröfning hos R.
St;r; men så vidt jag vet är förslaget härom ännu icke definitivt afgjordt.
Jag säger således, att det varit önskligt, att de förslag, som röra vära kreditlagar, hade kunnat samtidigt framställas.
Vidare har man i motiverna, bland mångå vackra och lärda saker, äfven yttrat: »vi tveka ofta att hos oss uptaga hvad andra folks lagstiftningar ega redbart och godt, derföre att det icke upvuxit D en 8 Augusti. 105 på inhemsk grund: må vi då åtminstone icke tveka att utplåna eli mörk fläck ur vår lagstiftning, derföre att den jemväl igenfinnes i andra länders.» Hr v. Koch, som sist hade ordet, uttryckte den förmodan, att om bysättningen borttoges, skulle det hafva den verkan på procenterisystemet, att det småningom skulle försvinna.
Blefve detta verkligen händelsen, skulle jag otvifvelaktigt för min del icke hafva den ringaste tvekan att rösta för saken; ty stadgandet är obestridligen omenskligt; ehuru jag icke egentligen vill hänföra det till den mörka sidan i kreditlagstiftningen.
Denna är, att vi göra, hvad ingen annan gör, nemi. lemna oss sjelfva till hypothek.
Ty hvad gör man annat, när man skrifver borgen för någon, och icke har annat, än sin person att svara med ?
Och hvad är bysättning annat, än att man använder hypotheket?
Jag undrar, om de
Hrr, som sitta i LagUtsk:t, tänkt något på detta förhållande, som är alldeles egendomligt för vårt land.
Jag har endast velat framställa dessa reflexioner för att af de Hrr, som deltagit i förslaget, uptagas till besvarande.
Emot den siste värde talarens anmärkningar har jag endast det att yttra, att om ett olyckligt bruk inrotat sig hos oss alt skrifva borgen och sålunda sätta sin person i pant, då man icke har något annat, så kan lagstiftaren icke gerna gå till väga på annat sätt, än att säga att detta hypothek icke duger.
Det är ett olyck ligt bruk att gå i bargen, då man ingenting eger, men lagstiftaren kan icke förbjuda det, emedan det tillhör den menskliga friheten.
Men när lagstiftaren icke längre gifver detta hypothek något, skydd, då är det anledning förmoda, att bruket skall uphöra, och det är den enda väg, lagstiftaren kan beträda.
Jag tror således, att då den siste värde talaren klagar öfver detta bruk, bör han vara mycket belåten med Utsk:s förslag.
Sparre har till en del förekommit mig, och jag anhåller blott att få tillägga några ord.
Ehuru jag icke omnämt borgenssystemet, eller att det skulle komma att upphöra, emedan jag på sätt och vis anser det främmande för saken, kan jag likväl icke inse, huru Hr Akerman kunnat draga de konklusioner af mitt yttrande, som han gjort.
Hvad jag egentligen vill förekomma, är dessa slags spekulationer, som gå ut derpå, att när man har en förbindelse af A., få betaldt af B., ehuru B. hvarken är löftesman eller gäldenär, utan t. ex. fader till A.
Man kan icke förekomma att någon går i borgen; men så till vida kan man motverka detta bruk, att man icke godkänner skuldsedlar, när ingen annan säkerhet finnes, än gäldenärens person.
Då kommer saken på den punkt, den bör vara; ty man frågar då: »har han något att betala med?» men man tänker icke: »han har den eller den till fader eller broder, hvilka icke skola tillåta, att han bysättes. »
Det är just ett sådant system, som förslaget åsyftar att motverka, och som säkerligen Hr Akerman varmare än någon annan önskar se försvinna.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. 106 Den 8 Augusti.
Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende å LagUtsk:ts förev:de Betänkide, yrkats dels bifall till detsamma oförändradt, dels af Hr Olivecrona, att Utsk:ts förslag mätte godkännas med den förändring, att efter de i slutet af sjelfva lagstadgandet förekommande orden »äfvensom i Konkurslagen» måtte införas orden »samt i Vexellagen beträffande utrikes vexlar», och dels slutligen af Hr von Koch bifall till förslaget med uteslutande af de i inledningen förekommande orden »under förutsättning att förslaget till Konkurslag vinner bifall»; och skulle, i enlighet med Hr von Köchs jemväl gjorda begäran, de af honom och Hr Olivecrona påyrkade förändringar i Utsk:s förslag blifva föremål för särskilda framställningar, samt förbehåll derom vid propos. å bifall till Utsk:ts förslag göras. Efter det propos. å bifall till Betänk, med nyssnämnde förbehåll härefter blifvit framställd och med ja besvarad, hemställde H. Exc., huruvida K. o. Ad. ansåge, att de i inledningen till Förordningsförslaget förekommande orden »under förutsättning att förslaget till Konkurslag vinner bifall» borde bibehållas, dervid svarades många nej och några ja; hvarefter H.
Exc. framställde propos. å bifall till Hr von Köchs förslag, att omförraälde ord skulle uteslutas; och då svaren nu utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Upplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den sou) bifaller Hr von Köchs förslag, att orden »under förutsättning att förslaget till Konkurslag vinner bifall» skola utgå från inledningen till LagUtsk:ts i Betänk.
N:o 41 framställda förfättningsförslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, komma ofvanberörde ord att qvarstå.»
H. Exc. Hr Gr. o. Landtmm yttrade, att det återstode att pröfva Hr Olivecronas förut omförmäldte förslag;, hvarefter och sedan propos. å bifall till detsamma blifvit framställd samt besvarad med flere nej och ett eller annat ja, H.
Exc. förklarade sig hafva funnit nej öfvervägande.
Jag anhåller, att de öfriga RiksStm måtte inbjudas att förena sig i de beslut, R. o.
Ad. nu fattat.
Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos ., sitt bifall.