Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
137 fata förändringar varit en naturlig följd af osäkerheten i detta afsende
Man har gått från den ena yttetligheten till den andra, låtit nöja sig med hallniesurer och framför allt fruktat att upprycka det onda med roten.
I de senare åren tyckas näringarne hafva blifvit uppoffrade åt deras förlagsmäns personela interessen.
Hela den verksamma och bildade delen af nationen, har blifvit mer och mindre ruinerad; största delen af de folkclasser hvilka i civilicerade länder utgöra Statens hufvudsakligaste stöd, hafva blifvit urståndsatte att ytterligare bidraga till allmänt välstånd.
Dessa olycklige följder af många slags miss tåg, äro för väl kände för att behöfva vidare detailleras, och då en allmän reform i Rikets myntväsende, till vinnande af mera stadga deri för framtiden, redan blifvit ett föremål för Regeringens och Ständernes serskilte uppmärksamhet, så ämnar jag nu endast för Ridderskapet och Adeln framställa sednare delen af mitt förslag, eller vigten af den enskilta Creditens utsträckning och befästande, såsom hufvudvilkoren för åkerbrukets, handelns och slöjdernes återupplifvande och framtida förkofran, samt möjligheten af en blifvande realisation.
Det är nödigt att tydligt åtskilja begreppet om Riksmyntet från begreppet om den enskilta Creditens utsträckning; den senare kan icke skada det förra, utan bör tvärtom nödvändigt befästa det allmänna förtroendet, der - Deri io Februarii. igenom att den utvecklar nya källor till indiistrie och välstånd.
Nationen, som garanterat Riksmyntet, kan ej ställas till något ansvar då deremot den enskilte utgifvaren af assignationer bade bör och kan dömas enligt allmänna lagens föreskrift, på ett sätt, som gör honom för framtiden oskadlig och tjenar andra tiil varning.
Att mer eller mindre betaga en enskild man denna förmån, att till sitt och Nationens bästa begagna den credit han genom sitt uppförande förvärfva!, vore att beröfva honom en timlig belöning och frukterne af det allma n n a a förtroende han genom sin caractere, sin ordnängsdrift, sin verksamhet och väUörvärfvade förmögenhet förstått att tillvinna sig; vore att undergräfva en af äganderättens heligaste grundvalar.
Behofvet af den enskilta Crediten har tilltagit genom produetionens och Näringarnes tillväxt och kan anses såsom bevis af en förökad civilisation, för att underlätta den allmänna rörelsen och uppfylla bri— Den 10 Februariil 189 sten då mynt.
Vid alla handels-frSnsactioner, har man funnit ändamålet fullkomligen vinnas genom enskiltas och associationers utgifne och garanterade Credittecken.
I de länder der den enskilta Crediten blifvit på ett ändamålsenligt sätt utvecklad och stadgad, har man sett välmåga och industrie tilltaga utöfver allt hvad man kunnat föreställa sig, medan på samma gång Riksmyntet der vunnit en stabilitet, som förvissat hvarje medborgare om varagtigheten af den förmögenhet han trott sig äga.
Hvar och en medborgare, som sträf var att genom sin industriella förmåga åstadkomma sin egen och Samhällets förkofran, behöfver contanta Capitaler.
Man hyser i allmänhet den öfvertygelse, att landtbrukare mindre än någon annan Näringsidkare är i behof af Capitaler; denna tanka är desto origtigare sorn få medborgare i lika män erfara bristen af ett rörligt capital vid inlösen t. ex. af en egendom, i hvilken jordägaren har arfslott; vid de medel sorn måste användas att motstå alla de mångfaldiga missöden han är underkastad af boskapssjuka, missväxter och froster; hvilka senare på några timmar kunna beröfva ho-’ nom frukten af ett helt års mödor; dertill kommer äfven utomordenteiiga Statspålagor.
Öfvertygelsen att silfver och guld utgöra Den ja Februarii, ett lands rikedom, hörer till qvarlefvorna af okunnighetens tidehvarf.
De privata Creditsedlarnee omlopp beror ensamt af utgifvarens credit, förmögenhet och erkända hederliga tänkesätt.
Man behöfver ej frukta att det allmänna förtroendet skall störas genom en enskild per6ons, eller assosiationsbanqueroute.
Landets förlust deråt blif— ver ojämförligt mindre, än då Staten utgifne pappersmynt börjar vackla, utan att enligt anvisning kunna inlösas.
Någon kunde in vända~att i ett product- och folksfattigt land, som Sverige, det vöre farligt att begagna samma medel, sorn i ett rikt land Jag tror tvärtom, att just dess fattigdom annu mera påkallar dessa åtgärder, af hvilka rikare länder mindre äro ibehof, ehuru sannt det också är, att de blott behöfde sätra en gräns för den enskilta crediten för att snart upphöra att vara rika.
Det är tillräckligt kändt, huru mångfaldigt Capitalerne verka till production i alla civilicerade länder, blott genom crediten
Om man beröfvadeEngland eller förenta Nordamerica den enskilta crediten och inskränkte desse länder till att endast verka med deras rörliga Ca - Den lo Februarii, pitaler, somj finnas i verklighet, så skulle på en^gång all handel och industrie afstadna.
Då det är olika Nationer tillåtit att uppgöra sina affairer med hvarandra medel t växlar, skulle ej samina frihet förunnas medborgare inom samma land, der i i q lien alltid är mindre, emedan de co nraheiaode lyda under samma Styrelse och samma Rgar, och der fördelen är större, emedan alla resultater blifva hastigare och vinsten för Staten dubbel mot den som uppkommer af en individs p mnin^etransactioner med en af hämmande laud Då Riksmynt tet ofta måste vara otillräckligt, i synnerhet i länder med tilltagande befolkning och industrie, så är så mycket nödvändigare, att icke Sakna de medel, sorn den enskildta Crediten erbjuder, för att efter behof uppfylla bristen af det allmänna myntet, och ett förnuftigt användande af dessa medel långt ifrån att skada det allmänna myntet, måste tvärtom bidraga att befästa dess credit.
Jag förutser att många inkast kunna göras, och vill derföre möta de mäst vanliga genom en förekommande vederläggning.
Man säger: 1:0
Assignationer af privata /kola uttränga sedelmyntet.
Man kan härtill svara, att en bättre vara, ej uttränges af en sämre, eller af ett blott hjelpemedel; att dessa hjelpemedel befordra tillväxten af både befolkning och production, hvarigenom behofvet af mynt äfven 192 Den lo Februarii, måste ökas, hälst alla contributioner m. tn. endast utgöras i det allmänna Riksmyntet.
Assignationsfrihcten lemnar en monopolist fördel, sorn större delen medborgare ej kan begagna.
Men det står ju hvar och en fritt att genom flit skicklighet och ordning i sina affairer vinna samma fördel, nemligen förtroende och rikedom, hvilka alltid böra gå i bredd med hvarannan.
Assignationernas och deras utgifvares mängd och täflan vore ett säkert tecken till förtroendets styrka och produetionens tillväxt, 3:0.
Assignationsfriheten verkar dyrhet på alla vtsror genom lätt penningetillgång.
Påstås att, Capitalisten liefve satt i största förlägenheten, dd han icke såsom förr kunde göra sina penningar fruktbara.
Denna farhåga är ogrundad af 2:ne skäl: först begagnar sig hvar och en hälst af det verkliga myntet i synnerhet i Sverige, der misstroendet till Oeditsystemet, vunnit styrka, genom
Disconternes fallissetnenter.
För det andra, står det Capitalisten fritt att directe eller indirecte nedlägga sina Capitaler i företag, som rigtade både honom - Den io Februarii. *93 norn och landet.
— Creditsysiemét kund» således ej annat än vara för vårt land välgörande, och då genom detta systems införande inga olägenheter äro att befara, så skulle det endast uppfylla alla väitänkandes förhoppningar och verka förtroende och tillgifvenhet för Regeringen , såsom en belöning för dess möda
Då nu all annan förmögenhet, likasom lösrycktes från allt beroende af den conianta» vore det obilligt, attej äfven åt psnnitigarnelemna samma frihet sorn åt alla andra vahror; tillfället nemligen till ali den vinst som är möjlig.
Förekriften af laglig ränta innebär så vida ett våld, som den inskränker den naturliga rättigheten att på loflig väg till hvad grad sorn hälst Järkoff a sin förmögenhet'.
Försigtighet. cn mähgdert af skuldsatte, att en dylik förän* dring först efter en viss tid tose sin början, men äfven samma billighet fordrade att den lagliga räntan, hvilken i alla fall måste bestämma för att vid arfskiften, allmänna Cassör, Rbcönter m. m. tjena till rättesnöre, nedSättes tiil ungefär 4 procent.
Creditsystemet kan enligt min tanka delas i j:ne delar: no Statens enskilda Credit eller Statsobligationer.
Bil, till Ridd. c. Ad.
Pr, 1 Band, 13 *94 Dan lo Februarii. 2:0.
Hvad först angår den del af allmänna Creditsystemet, som rör Statens obligationer; är den till sin beskaffenhet för väl känd, för att dermed upptaga Ridderskapets och Adelns tid; torde dock tillåtas mig, att föreslå, till hvad grad deras utgifvande vore gagneligt, (Jör att anticipera på Jramtiden utan att alltförtnycket belasta den med de skatter vi undgingo för det närvarande).
Man torde kunna anse de ordinaira Statslnkomsterne och en betydligen nedsatt Bevillning tillräcklige för de utgifter, som till Statsmachinens orubbade gång äro nödige, såsom löner &c. &c. Deremot bor de
Statsobligationerna användas för alla extraordinaira företag, som ej tåla uppskof, för Rikets skyddsmagt, flottans förökande, Ström* rensningar, Canaler och andra nyttiga anläggningar, &c. &.C., med ett ord, för allt hvad som » allmänhet lika mycket gagnar tillkommande generationer, sorn de närvarande.
Man torde invända, att då skulden en gång skall betalas 6å måste efterkommande derigenom betungas med ökade skatter.
Dernäst följer att omtala, HypotheksBanDessa i vårt Fädernesland visserligen till thn io Fcbruariii ig5 namnet kända* men till sina detailler och sin inflytelse, för oss främmande inrättningen* tor* de Ridderskapet och Adeln tillåta mig att blott i korthet vidröra.
HypothekBanker kunna Vara dels af enskilde, dels genom assosiationer formerade.
På åtskilliga orter lärer det bruk äga rum, att jordägare förena sig, för att emot gemensamt hypothicerande af deras egendomar erhålla gångbart mynt.
Derigenom att de ansvara en för alla ioch alla för en, vinnes naturligtvis en större än vanlig säkerhet.
Den på sådant sätt tillkomne fonden, sätter hypotheksBanken i stånd* att utgifva pantbref, hvilka gälla som mynt»
En Gref. ve von Soden i Tyskland har föreslagit inrättande äfven af en NationalhypothekBank; det är mig dock obekant, om detta förslag gått i verkställighet.
Öm hvarje Godsägare, som mot pantbref Ville insätta sin egendom i denna Bank, för» Dm T o Februarii. bänt] sig att taga Adier t. ex. till elier ig af Egendomens värde, så erhölles nog Riksmynt lör att dermed honorera hypotbekBankens utelöpande1 obligationer, hvilka utställdes till Bankens dtlägaie, tor att gå med 4 procent och inlösas efter i eller 7 års uppsäga ning.
Då dessa obligationer efter någon tids förlopp, vunnit förtroende i allmänna rörelsen och befunnits blifva honorerade, efter deras innehåll, så kunde delägarne möjeligen befrias ftån insättning af Actiernas lula värde, då contanta penningar började tillflyta från andra håll.
Om denna korrta framställning af grunderna för HypothekBankers inrättning i någon mån vunnit Ridderskspets och Adelns bifall, och förlaget i följd deraf för vidare utarbetning öfverlemnas till behörigt Utskott, så b Ii fver det lått att framdeles sammanfatta stadgar dertill och sätta dem i öfverensstämmelse med hela mynt- och creditväs» edet i Sverige.
I såd&nt fall torde jag framdeles få tillfälle meddela vidare detailler hörande till detta ämne.
Nu återstår att uppgifva hufvudvilkoren för den del af allmänna Ct: ditsystemet, som rörer den enskilia crediten, och den rätt hvarje medlem i Samhället to de äga att utgifva Assignation. ^ växlar, större eiler mindre, skrifna, tryckta iller graverade
Denna rätt måste stödja sig på 2me hufvudgrunder, nemligen: viljas och förmågan att med fördel utgifva, — Den io Februarit, *97 gamt viljan och förtroendet att emottaga detta alags bytesmedel, Någon annan gräns bör, enligt min ianka, aldrig sättas för den enskilda creditens åtgärder i detta afseende, än den sorn fordras till förekommande af missbruk och bedrägerier, hvilket torde låta sig göra på följande sätt.
Hvar och en sorn vill begagna rättigheten att utgifva Assignationer och vexlar, borde för detta ändamål anmäla sig bos behörig Auctoritet, som agde att sådant allmänneligen kungöra, t il beredande - af förtroende, så vidt säker förmögenhet och borgens stalhnde kunde den åstadkomma.
Inga andra assignationer kunde anses gällande, än de som voro för6edde med behörig graverad stämpel, ordningsnummer m na,, sorn tjenar att förebygga eller försvåra d'ras förfalskning, och de böra få utställas på hvad summa som hälst.
Här är ingalunda fråga om assignationer på Bin. ken hvilka böra sora vanligt fortfara.
Privata Assignationer böra ändteligen vara underkastade våxellcgm, hvilken gifvet rätt, att utan omvägar arrestera d n p-rson, sorn <j honoret ar sin förbindelse, intill dess betalning följer. —■
Att närmare utveckla detailierng af C/editsystemets användande, vöre ett företag, för det närvarande utan ändamål, och som skulle ännu mera pröfva Ridderskapets och Adelns tålamod.
Otti jag genom denna min motion förmått att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärk,- Den 10 Februarii, samhet pål mitt ämne, och att föranleda till ytterligare framställningar deraf, så är min afsigt till det mästa vunnen.
Vid öfvertygelsen om fördelarne för mitt Fädernesland genom införandet af ett enskilt Creditsysteme , återfördes min känsla till minnet af den förtjeristfulle Edelcrantz’s offentliga yttranden i detta ämne; det lyder sålunda,'
Teir hända skall man en annan tid finna ali tnskillta Creditsystemet innehåller ett frö äfven för detta land.
Dess bibehållande och utvidgande, är ett af Statshushållningens vigtigaste föremål.
När allmänna StatsCrediten börjar att vackla* är dess säkraste eller rättare dess enda stöd den enskilta, Farlig är belägenheten af en Stat, der den förra hotar att falla , när den senare afiijnar eller qväfves, begynna de band lossas sorn fästa hvarje rättsint idog man vid sitt Färder ne sland, Den i» Febr-uitrii\ »99 Nio 3.
Herr Reenstjerna, Nils Svante:
Uti en tid, då allmän förlägenhet, för jord-* brukaren visar sig, då dess producter ej ens till lågt pris kunna afsättas; då MagazinsDirections tillvarelse lagt sten på bördan, utstängt andre speculanter, uti dyra åren upphandlat sitt Capital, och vid de godas ankomst, råkat Uti samma förlägenhet, som jordbrukaren sjelfs med det undantag likväl, att den senare ej får tillgodonjuta någon, afskrifning; de höga ut* skylderna; svårigheten att bekomma penningarj misscrediten personer emellan: har allt bidragit till landtmanuens undergång. iocp:de hafva redan upphört att arbeta mot ström-, men, och deras antal förökas ofta.
Riksens Högloflige Ständer, lära ej underlåta att på det kraftigaste befrämja dess hjelpj för min del, anser jag botemedlen hufvudsakligen be* stå uti afskaffandet af MagazinsDirectionenj uti nedsättandet af BankoDiscontens ränta från 6 till 4 procent, med en femtedels afbetalning, och ingen straffränta; men den sorn, utöfver 2:ne Månader manquerar, blifver sin omsättningsrättighet förlustig.
Då landtegendom, åtminstone på något afstånd från Stockholm knappt gifver 4 procent, torde det också vara absolut nödvändigt att cassorna utlåna efter samma method och ränta, som fastighetslånen uti Banken utfalla.
Jag anhåller att mitt anförande blifver med de andre respective Stan-: 200 Ben to Fébruarii. den cornmunieeradt och till vederbörligt
Ut* skott remitterad!.
N;o 4: ■Herr Hammarskjöld, Lorenzo:
Jag vågar föreslå Högloflig?
Rtdckrskapefc och Adeln afskaffaodét af ett stadgande i vått ännu gå Ilande lag, hvilket temmeligen starkt eriodrar pm fordna tiders barbari och föga sy. nes kunna stå tillsammans med Författningarne i ett fritt samhälle, nemligen afskaffäfidefc af det stadgande, sorn bjuder, att gäldskyldig hvilken ej förmår betala, må af borgenär be. röfvas sin frihet och bysättas.
Jag vägar detta förslag, emedan nämnde stadgande är till gin grund oiättvist, till sin verkan obilligt,, till sina löijöef förderfligt och för gäldenärea af intet gagn, mern för Staten högst betungande.
Genom sin utgifna Revers har 1 Intagarn»,, i sjelfva verket, ingått ett contract med långifvaren, att, på viss utsatt tid återbetala honom den summa ha.n förskjutit tillika med en ränta, sorn lag tillåter.
Då det nu är mot begreppet af contract, att det kan gälla om annat än om det sorn i contractet handlas, så är det äfven påtagligt, att ers Revers icke kan gifva sini innehafvare tätt till något annat, än det hvarpå den lyder.
Vidare då ingen revers lyder på annat än penningar, såkander!
Den 10 Felmar ii. 301 äfven rimligen icke gifva rätt tili annat as penningar eiler penningars värde.
Att elen 1 angifvande skall återfå den summa han försträckt. det är rättvisans ovedersägeliga fordran och kan låntagaren icke gifva den med penningar igen, då må hvad han äger i penningars värde mot den npplänte summan svarande til! borgenärs förnöjande försäljas* Skulle åter Debitorn icke äga effecter, lös eller fast egendom, tillräcklige att godtgöra det lån honom blifvit förskjutet, då må Creditorn söka att utfå sin betalning i och genom behållningen af Låntagarens arbete, allt efter arten af det, som han förstår och förmår att åstadkomma.
Men himmelsskriande mot ali Rikspiinqip är det, att den ena medborgaren, genom förskjutandet af några Riksdaler, skall vinna rättighet att beröfva en annan medborgare sin frihet och med detsamma stänga honom från all möjlighet att förkofra sig och upparbeta sig utur sitt betryck.
Iför brott, säger Sveriges Lag må Svensk, undersåte häktas och endast i följd a,f laga ransakning och dom, bastas och bindas»
Men är det ett btott att genom opåräknsde omständigheter och olycklige händelser, icke på sagdan dag kunna lemna reda penningar?
Är det ett brott, som gör en menniska förtjent alt mista det näst lifvet käraste och dyrbaraste hon äger, det till hvar» bevarande hon. sökt sig skygd under samhälsordningen __ jag, menar, personlig frihet?, Och huru högst obilligt är icke detta, d§ 203 Den io Fehruarii, de fläste, hvilka af denna ochristliga öfvert lefva efter det hedniska Roms lagstiftning eller af denna bysättningsrätt sig begagna, äro procentare, hvilka nyttja fasan för instängning i fängelse, och för den chicane som allmänna opinionen fästat vid olyckan af bysättning.
En vanära så stor, att den inom vissa Em-? betsmannaCorpser, ovillkorligen medförer skiljande från tjensten.
Ty denna instängning på en Gäldstuga, utom det att den ofta stänger den olycklige från den Embetsbana han inom Samhället beträdt, och belöfvar honom sine medbröders existimation, denna mägtige sporre till duglighet, vänjer honom äfven, i detta utestängande från sina vanliga göromål, vid sysslolöshet och håglös lättja, denna, efter det latinska ordspråket, Pidvinar Diaboli, men förer honom oftast, i stället såsom ett fördöfningsmedel mot förtviflan, till den grofvaste och föragtligast? liderlighet.
Pch hvad vinner Borgenären sjelf på detta häcktande af sin Debitor?
Derigenom hindras ju denne uppenbarligen från möjligheten att bereda sig utväg att afbörda sin skuld ?
Erfarenheten har också lärt, att dg Den lo Februarii. m fläste bysatte, endast kunnat komma utur sitt fängelse derigenom, att
Borgenären slutligen ledsnat vid en fåfäng väntan och vid nödtvånget att öka sin förlust, med skyldigheten att utbetala ett månatligt ehuru knappt underhåll åt den, som hans harm infordrat i häckte- Således göres, genom det ifrågavarande stadgandet, låntagaren olycklig, utan att långi fvaren deraf har någon fördel, så att i sjelf* va verket, de enda som sluteligen något deraf vinna, äro SlottsCanzli- och ExecutionsBetjenter.
Men en tredje, som häruppå mycket förlorar är Staten, som skall underhålla fängelse* rum, bevakning, värma och belysning, för att få en mängd af sina förut gagneligt användbara söner förvandlade till oduglingar och i grund förderfvade, för det att någre enskildte Procentare må kunna drifva sitt spel och släcka sin harm deröfver, att olaga räntor och fördubblade CapitalSedlar icke längre; kunna uttvingas, eller också för det att den perso» nella bitterheten må hafva fältet öppet att efter godtycke chicanera.
Denna regel är lätt sagd, men icke lika lätt efterlefd af den betryckte i denna tid af allmän förlägenhet, då allmänna crediten är störd och Rikets RöreiseCapital stadnat på några få händer, ur hvilka, åtminstone ur flere Den 10
Felruarii* af dera 5 det icke åter utgår till biträde för redelige, men r. ö ist alide medborgare, mot la-' ga ränta, men väl till vinglande Judar, döpte elier odöpte, för att till följe af d ras bernedling, bära trugt tili 25 procent.
Under en sådan tid o.-h sådana förhållanden är det svårt för den, sorn har att mot uppstegrande priser köpa lifvets förnödenheter, sora har dryga skatter att betala 0 s. v. alt icke falla, i hvad man kai ar Judehänder.
_ Vi hafva sett flera välmenande äfven någre djupt genomtänkte förslag tili den betryckte jord- och Bergsbruksren, underlättande, men den stora Glass af Medborgare, soot icke äger fast e gendom, Embetsman och Näringsidkare, hafva väl också en skymt af *n språk, på Statens vä ‘vill ja- För dem måste något annat göras, och jag vågar tro, att lör dem nvtt förslag icke sksli vara utan gagn.
Ty om Bysätruingsrätttn upphäfves, i synnerhet om tillika stadgas, att såkallade löpande Sedlar elier Reverser till Sedel-: hafva ren förklaras såsom ogiltiga, skall dermed så vidt det för Staten är görligt, en kraftig bom varda satt mot proceateriet.
Fordom, då de låntagand* voro tå, kunde det vara skäl a t de ingifvande togos i Lagstiftarens synnerliga hägn och att han gjorde ålit för deras beqvämlighet.
Nu, då de fläste äro skuldsatte, torde tide** vara inne att också på något sätt taga deni under armarne.
J#g skulle föreställa mig att denna åtgärd ärven på den allmänna crediten icke bör vara Utan vigfigt inflytande.
Solon? det fordna.
A - Den io Februarii, 2o5 théns Lagstiftare, vilie icke stadga Straff för vissa brott, för att ej derigenom gifva en vink om att sådane kunde begås.
Och denna princip använd på närvarande fall, saknar vist icke tillämplighet.
Ty månne ej denna tili var ise af ett yttre tvångsmedel just upphäfver kraften af det inre, grundadt i caracteren, i hederskänslan och agtnihgen för ingång-, na förbindelser, på hvilken agtning dock all credit ytterst hvilar. ja, äfven långifvare!! mäste vinna på en författning, som. i det deri berpfvar honom hans fordna förmåga att hindra låntagaren från möjlighet att arbeta, ger den förre rättighet att ni"d afkastnir/ged af d>m sednare® arbete göta sig betalt.
Men naturligtvis bör den som försträckt penningar, under förlitande på den rätt, söm hittills bestående lagar honom till-, lägga, icke se sig i den inskränkt, genom den retroactiva verkan af en lag, sorn föret nu skulle stiftas, jag föreslår alltså, att en viss termin måtte fixeras och sefion bestämmas, att alla efter denna tid daterade Sedlar icke måtte medföra Bysättningsrätt, hvilken derefter för alla tider i Sverige må v*rda upphäLven
De reversser ater, som fö te denna termin blifvit utgifna, måste åter gälla med den kraft, i förtroende på hvilken de blifvit emottagna: - Gen ro Februarii, N.-o 5* Herr Wulffratk,, Cari Gustaf:
Den allmänna Läkarevården har i alla tide!1 varit ett ämne, som blifvit djupt fattadt af hvarje sinne för mensklighetens högre angelägenheter och hvarje lidande, som ohörd ropar om hjelp^ blir en anklagelse, som klagande förföljer deras minne, hvilka varit i tillfälle att bereda lindring åt de olycklige.
Endasten Provincial-Läkare finnes der, hvilken skall dela sin omsorg emellan alla sjuka ibland 77,266 personer.
Men denna besparing skall ske ifrån andra håll , an ifrån den nödiga hälsovården, jag yrkar i följd häraf Statsanslag för en Provincial-Läkare inom Norra delen af Halland Och att denna Läkare må stationeras i Norra Hallands medelpunct Warberg.
Öm för min motion fordras en jämförelse emellan Hallands Läkarevård Och de öfrige Provincernas.
— Välan!
Jag kan äfven upp - Den i o Februarii, Ö07 gifva en dylik.
Gottland, sora äger 41,700 personers mindre folkmängd och dessutom en nära hälften mindre areal än Halland, har redan Statsanslag för a:ne Provincial-Läkare.
Äfven Götheborgs och Bohus Län äger tvenne, oagtadt dess betydligt mindre areala om. råde än Halland.
För öfrigt äger Halland icke inom sig något stationeradt Regemente, hvars LäkareCorps kan gagna orten och saknar således för sin Läkarevård en tillgång, sam alla de öfriga Provincema äga.