Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har redan visat sig ett stort missnöje hos LandsSekretme; och det är ock till följd af påstötning från embetsbroder i landsorten, som jag afgifvit detta anförande.
Det har icke förut varit vanligt, att LandsSekret. sökt sig från sina tjenster.
Nu deremot söka sig många af LandsSekretme med ifver från sina embeten till andra tjenster, isynnerhet till domsagor, och till sådana, som icke äro särdeles indrägtiga.
Till och med LandsSekretm i Linköping, hvilken ansetts vara bland de bäst aflönade, sträfvar efter att erhålla annan tjenst och deribland en mödosam domsaga, som, efter hvad jag tror mig veta, såsom sjelf sökande till samma domsaga, icke gifver i bruttoinkomst mera än omkring 3000 Rdr bko.
Detta bevisar, att LandsSekretme icke äro nöjda med sin ställning; och då LandsSekretm delar den juridiska ansvarigheten med Landshm, och i många fall är ansvarig framför Landshm, så synes det mig icke vara åtminstone nödvändigt eller för det allmänna nyttigt, att han står i det stora beroende, som för det närvarande eger rum.
Hr StatsRådet Frih.
Carl Gustaf af Ugglas, som å K.
M:ts vägnar aflemnade 7 Dess Nåd.
Propos. och 2 Dess Nåd.
Skrifvelse!- till R.
Föredrogs ånyo K. Mits d. 17 sisth Dec. på bordet lagda Nåd.
St:r af d. 25 nästförutgångne
Nov, med öfverlemnande af upgjorde förslag till ej mindre lag, angide ordningen och vilkoren för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare, än ock Stadga för Konungens RegeringsRätt.
Lagerbjelke, Gustaf: K.
Mits nu föredragna Nåd.
Skrifvelse har, som bekant är, upkommit på så sätt att R.
Stilvid sista Riksdagen antogo till hvilande tvänne förslag till andrin - 84 Den 7 Mars, gar i Grundlagarne i det ena ang:de naturalisation af utländsk man, det andra ang:de inrättandet af en RegeringsRätt.
Dessa båda förslag fordrade jemväl nya civildagar, hvarföre R.
St:r ingingo till K. M:t med anhållan det K.
M:t täcktes låta utarbeta dessa civillagar och framlägga dem för Rikets nästsammanträdande St:r, d. v. s. vid nu pågående Riksdag. K. M:t anbefallde med anledn. häraf utarbetandet af dessa lagar, och nu hafva de genom denna Skrifvelse blifvit öfverlemnade åt Ständerna. K. M:t har likväl hvarken Sjelf i Sin konselj pröfvat dessa lagar, ej heller har Han deröfver låtit höra Högsta
Domstolen, utan de äro utarbetade i JustitieDepart:t och derefter till Ständerna öfverlemnade.
Denna Skrifvelse kan således i och för sig icke föranleda annan åtgärd än att läggas till handlingarne; meu då E.
St:r för deras del antagit såsom grundlag det föreslagna tillägget till 28 § Reg:sF:n, hvari förutsattes en Stadga ang:de ordningen och vilkoren för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare, så är det också nödvändigt att vid innev:de Riksdag en sådan Stadga varder utarbetad och R.
St:s pröfning underställd.
På det att så måtte komma att ske och LagUtsk:t få tillfälle att öfver en sådan Stadga inkomma med Bet., så anhåller jag att få som min motion uptaga det förslag, som blifvit i JustitieDepart:t utarbetadt, dervid jag likväl bör öppet tillkännagifva, det jag ieke haft tillfälle att genomgå detta förslag, så att jag på förhand kan säga, om jag kan instämma i dess delar, ehuru jag till följd af de formella skäl jag redan anfört, anser mig böra såsom min motion uptaga denna del af den K.
Skrifvelsen, samt på grund af 56 § Riksd:sOrdn:n derå anhålla om remiss till LagUtsk., hvaremot de öfriga delarne af den K.
Skrifvelsen torde, på sätt jag nämnt, böra läggas till handlingarne.
Jag skulle icke åter komma till ett ämne, som jag redan nosr ofta vidrört, om jag icke trodde det vara så vigtigt för fosterlandets framtida storhet och utveckling, och om jag icke visste att hos flertalet bland eder, Mine Hrr! begreppet god Svensk och Skandinav, alltmera börjar sammansmälta.
Då grundlagsförslaget ang:de naturalisationsrätten här förevar yrkade Gr.
Frölich afslag derå, emedan det icke innehöll någon särskild bestämmelse till Norrmännens fördel.
Jag deremot röstade bifall icke endast för det rätta i sjelfva saken, utan äfven, jag medger det, i den förhoppning att det första stora steget derigenom kunde tagas till brödrafolkens verkliga förening; ty, ehuru den s. k.
Föreningen räknar ett halft sekels tillvaro,, är det dock.en bedröflig sanning, att de båda folken i denna stund stå nära nog lika skiljda från hvarandra som innan 1814.
Visserligen hoppas jag att en Norrman i det enskilda lifvet icke känner sig en främling här, i det offentliga är han det dock lika mycket som hvarje annan utlänning.
Jag beklagar, att man förbisett detta i det förslag till civil-lag, som här blifvit framlagdt, men hoppas, att R.
St:r både kunna och skola godtgöra denna glömska.
Jag vet att i LagUtsk. sitta män, hvilka lika varmt som jag ifra för denna förenings utveckling, de der således komma att noga öfverväga, huruvida icke.
Den 7 Mars. 85 ett folk, förenadt med oss under samma Konung, som talar samma språk, har samma seder, och hvilket i farans stund kommer att blanda
Sitt blod med vårt, huruvida ej detta folk i naturalisationsfrflgor borde behandlas något olika mot Chineser eller Turkar.
Man invänder möjligen: »vi veta ju ieke om Norrmännen bevilja oss samma rättigheter tillbaka; hvarföre skola vi då göra första steget?»
Jo! M. Hrr! derföre att, i en strid som denna, den är ädlast, som först räcker handen.
Het runne ej Skandinaviskt blod i Norrmännens ådror om ej den räckta handen tacksamt trycktes från andra sidan Kölen.
Kommer nu detta erbjudande icke från Regeringen, men omedelbart, utan inskränkning från folkombuden sjelfva, är jag förvissad att detta högtänkta förfarande icke skall förfela målet.
Det är derföre jag vågar föreslå, att första punkten af den blifvande naturalisationslagen får följande hufvudsakliga lydelse: »Svensk medborgare-räll tillkommer hvarje välfrejdad Norrman, som sig i Riket nedsätter.»
Andra punkten skulle sedan bestämma, under hvilka vilkor medborgarerätt kunde tilldelas utländsk man.
Drill.
Skrifvelsen kan vinna en annan behandling än att läggas till handlingarne, hvilket tvifvelsutan blifvit dess öde, om ej Gr.
Lagerbjelke uptagit densamma såsom egen motion, så anhåller jag att få foga några ord till den remiss,, som Ståndet sannolikt kommer att bevilja denna motion.
Hufvudsakligen är jag förekommen af Gr.
Björnstjerna, och jag instämmer fullkomligt med honom uti att vi icke böra behandla våra Norrska bröder på samma sätt som utlänningar i allmänhet; men jag kan icke anse, att regeringen gjort sig skyldig till ett förbiseende, derigenom att den underlåtit att föreslå det undantag, vi önska för våra bröder Norrmännen; ty regeringen står båda folken lika nära, och kan icke upträda såsom målsman för det ena folket att räcka handen till det andra.
Deremot tillhör det representationen att offentligt räcka den hand, hvilken i det enskildta lifvet sedan länge redan är räckt.
Vidare kan jag icke instämma i Gr.
Björnstjernas förslag att upställa en särskild g med afseende på Norrmännen, hvarigenom de skulle erhålla Svensk medborgare-rätt, utan att engång behöfva söka den.
Det vore, enl. min tanka, att gå väl långt; ty man kan väl icke stifta civil-lag annat än i öfverensstämmelse med grundlagen, och då den öfverlåter åt Konungen rättigheten att till Svensk medborgare uptaga den, som icke är född j Sverige, så kan väl icke civil-lagen göra undantag för Norrmännen, så att de ej hos K.
M:t skulle behöfva göra ansökning derom.
Min åsigt är emellertid, att man redan i rubriken till författningen bör göra skillnad mellan Norsk och utländsk man, och jag tillåter mig föreslå följande förändringar.
Sjelfva öfverskriften som lyder: »Förslag till lag, ang:de ordningen och vilkoret! för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare», borde förändras till: »Förslag till lag, ang:de ordningen och vilkoren för Norsk eller utländsk mans uptagande till Svensk medborgare»; § 1 sorn lyder: »Vill utländsk man blifva till Svensk medborgare uptagen, gore derom hos Konungen ansökning», borde förändras till: 86 D en 7 Mars. »Vill Norsk eller utländsk man blifva till Svensk medborgare uptagen, gore derom hos Konungen ansökning»; § 2 borde, enl. min tanka, erhålla följande förändrade lydelse: »Svensk medborgarerätt må kunna vinnas af Norsk eller utländsk man, som l:o uppnått 21 års ålder» — jag medger väl att en Norrman ej borde behöfva att vänta tills han blir 21 år gammal, men som han i de flesta fall ej torde deraf hindras i val af yrke eller vistelseort, så lärer i detta afseende något undantag för Norrmännen ej vara af behofvet påkalladt — 2.0 »eger god frejd, 3:0 åtnjuter Norsk medborgarerätt eller varit med vederbörligt tillstånd i Sverige boende i 3 års tid, och 4:o har utväg att sig försörja.»
Slutet af detta moment som lyder: »då må medborgarerätt äfven tidigare efter inflyttningen i riket, än ofvan sagdt är, kunna honom beviljas», borde förändras till: »då må medborgarerätt äfven tidigare, efter inflyttningen i Sverige eller Norrige, än ofvan sagdt är, kunna honom beviljas.»
Om man gör dessa förändringar, så vinner man det mål Gr.
Björnstjerna åsyftat, och i hvilket jag instämmer.
Jag hoppas också att om förslaget blir så upstäldt, representationen skall med bifall omfatta detsamma.
Björnstjerna framställda grundsats gillar jag till alla delar, och anhåller att deri fa instämma.
Det är allmänt bekant, att sedan länge ett visst främmande förhållande existerat mellan de båda brödrafolken, och att en af orsakerne till detta förhållande varit en hos Norrmännen djupt inrotad, ännu icke försvunnen fördom, att det egentligen vore Svenska adeln, som mot Norrmännen hyste ett mindre vänligt sinnelag, och att den gerna skulle vilja i Norriges statsskick söka åstadkomma förändringar, som måste blifva allting annat än angenäma för Norrmännen.
Enl. min åsigt, höfves det derföre R. o. Ad. att i första rummet uttala en sådan åsigt som den Gr.
Björnstjerna här framställt.
Hvad åter beträffar de speciella förslag, som här af tvänne ledamöter blifvit framställde, så får jag för min del lemna företrädet åt Gr.
Björnstjernas, ty om man i naturalisations-lagen skall införa någon bestämmelse till förmån för Norrmännen, så bör det ske utan de för inflyttande från andra länder stadgade vilkor.
Sådana, t.
ex. den här föreslagna bestämmelsen om tre års bosättning, (en tid, som af mången ansetts väl kort), kunna vara nödiga för Fransmän eller Engelsmän, hvilkas antecedentia man icke känner, men förhållandet är helt olika med afseende på en Norrman; ty då han left under en regering, som står i samband med vår, så bör man väl kunna skaffa sig reda på hans föregående lif.
Jag anser således, att man icke bör fästa något afseende på den tid en Norrman här varit bosatt.
Hvad beträffar sista mom. i denna g, som lyder: »Har utländsk man, enl. hvad i 28 § Reg:sF:n medgifvet är, blifvit i Rikets tjenst anställd, eller har han gjort sig känd för utmärkt skicklighet i vetenskap eller konst, eller i landtbruk, bergsbruk eller annan näring, eller finnes hans upptagande till
Svensk medborgare eljest för riket medföra gagn, då må medborgarerätt äfven tidigare efter in - De» 7 Mars. 87 flyttningen i riket, än ofvan sagdt är, kunna honom beviljas», så tär jag förorda ett uteslutande af de flesta bland de vilkor, som bär äro stadgade ty sedan Konung oell Ständer gemensamt stiftat en lag, hvarigenom K.
M:t får rättighet att naturalisera utländsk man, så är det, enl. min tanke, icke lämpligt att genom vissa undantag nästan annullera densamma.
Jag anser, att man endast bör bibehålla det undantaget: »Har utländsk man, enl. hvad i 28 § Reg:sF:n medgifvet är, blifvit i rikets tjenst anställd», men utesluta de öfriga, emedan de skulle kunna gifva anledning till alltför stor godtycklighet, och hvad särskildt angår den sista punkten: »éller finnes hans uptagande till Svensk medborgare eljest för riket medföra gagn», så anser jag det innehålla en alltför stor latitud, och sålunda företrädesvis böra utgå.
Jag har begärt ordet för att rätta ett misstag af den siste värde talaren.
Det var ingalunda min mening, att en Norrman skulle behöfva varit bosatt tre år i Sverige för att blifva Svensk medborgare; ty ordställningen var: att den skulle kunna till Svensk medborgare uptagas, som antingen åtnjuter Norsk medborgarerätt, eller varit med vederbörligt tillstånd i Sverige boende i 3 års tid.
Hvad angår den latitud som Hr Tersmeden anser vara lemnad regeringen i sista morn., så erkänner jag, att äfven lör mig den tanken framställt sig, att man med ena handen ger hvad man med andra handen tager, men då Sverige f. n. verkligen är ganska folkfattig^ och då vi skulle vinna på att få in utlänningar, som kunde försörja sig sjelfva, så har jag ansett dessa undantag i allmänhet icke vara så farliga.
Isynnerhet då det är fråga om en civil-lag, hvilken kan ändras, om man skulle framdeles finna behofvet sådant påkalla.
Jag får derföre förorda, att ingen annan uteslutning må ega rum än af det sista morn.: »eller finnes hans uptagande till Svensk medborgare eljest för riket medföra gagn.»
Detta mom. innehåller ett alltför rymligt vilkor, och då i alla tall sa många andra undantag från den allmänna regeln af 3-årigt vistande i landet återstå, att en utlänning, om lian anses för riket nyttig, alltid kan af Konungen när som helst uptagas till medborgare, torde denna mening kunna och böra utgå.
Jemte det jag tackar de båda talare, hvilka understödt mig, instämmer jag gerna med Frih.
Baab i afseende på den blifvande lagens namn.
Att här på stående fot, upställa och afgöra lag-§§:r, anser jag deremot vara omöjligt.
Min mening var endast att LagUtsk. skulle taga saken i öfvervägande och sedan uppställa den blifvande lagen på de grunder jag vågat påpeka.
Eli stor vigt lägger jag likväl derpå, att en bestämd skillnad göres mellan Norrmän och utlänningar, att desse således aldrig sammanblandas, eller med andra ord, att § 1 endast handlar om Norrmän, § 2 deremot om utlänningar.
Hvad slutligen de anmärkningar angå, hvilka Hr Tersmeden rigtat mot de i 3 § omtalade utvidgningarne i Konungens rätt att naturalisera, så instämmer jag helt och hållet deri och önskar att §:n måtte erhålla den lydelse han föreslagit. 88 Den 7 Mars. Gr. Sparre, Erik:
Då jag såsom ledamot af LagUtsk. kom mer att deltaga i pröfningén af denna fråga, så har jag icke ansett nödigt att 1111 yttra mig deröfver.
Jag vill endast nämna att det blir LagUtsk. så mycket lättare att gå de här uttalade önskningar till möte, som man redan förut i lagstiftningen gjort skillnad mellan Norrmän och utlänningar.
I Handels- och HandtverksOrdningen t. ex. iakttages denna skillnad emellan »K. M:ts Norrska undersåter och utlänningar.»
Det blir således, enl. min tanka, lätt för LagUtsk. att, med ledning af redan befintliga lagstadganden, beträda den väg, som här blifvit föreslagen.
Uplästes ett af Hr Ribbing, Arvid, iulemnadt så lydande anförande:
Af sjukdomsförfall hindrad att öfvervara R. o. Ad:s plenum och den öfverläggning som i dag lärer förekomma om förslag till lag ang:de ordningen och vilkoren för utländsk' mans uptagande till Svensk medborgare, anhåller jag, att till R. o. Ad:s prot.. få anföra följande:
Ifrågav:de förslag synes mig ofullständigt och obestämdt i hvad det stadgar om den utländska mannens religiösa förhållanden, enär derom endast i 3 §:n förekommer, att hans ansökning om Svensk medborgarerätt skall vara åtföljd af bevis oin sökandens frejd och trosbekännelse, samt att vederbörande myndighet härom skall söka att inhemta och meddela de ytterligare uplysningar, som kunna finnas af nöden.
I hvad ändamål detta skall ske; hvem som skall emottaga uplysningarne eller hvartill de skola användas, finnes icke stadgadt; jag får derföre föreslå, att bland vilkoren, som i 2 §:n förekomma, hvarunder Svensk medborgarerätt må kunna vinnas, 2 mom. må få följande lydelse: »2:o
Ega god frejd» och ifall han är af annan trosbekännelse än den här i riket antagna, vara underkastad de lagar som för fremmande religionsförvandler gälla; likasom att slutet af 1 mom. i 4 §:n må få denna lydelse: »Dels ock» aflägga »tro- och huldhets-ed» såsom Svensk »medborgare» och förbindelse all ställa sig landets lagar lill efterrättelse.
Hr Dalman, Wilh. Fred.
Instämmande i de af Frih.
Raab gjorda anmärkmr, anhåller jag tillika att få fästa vederbörande Ulsk:s uppmärksamhet på, huruvida icke den tid, hvilken är bestämd som vilkor för åtnjutande af Svensk medborgarerätt, är något för kort.
Enl. min tanka är den för kort, och jag anser att den utan fara kunde förlängas till fem år.
Vidare anhåller jag att få fästa Utsk:s upmärksamhet på obehöfligheten af den rättighet, som i den föreslagna Stadgan gifves Konungen att efter behag kunna inskränka den tid, som en utlänning måste hafva varit bosatt här i landet; ty genom den ändring som vid sista Riksdag tillvägabragtes i 28 g Reg:sF:n, har man redan förekommit de olägenheter, som kunde upstå deraf att en för lång tid var stadgad.
Jag anhåller att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja till det Utsk., som kommer att behandla frågan.
D en 7 Mars. 89 Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. och Landtm., att under densamma blifvit yrkadt, att förevar:de K.
Skrifvelse jemte det dervid fogade förslaget till stadga för RegeringsRätten måtte läggas till handlingarne; men att Gr.
Lagerbjelke såsom sin' motion upptagit det den Nådiga skrifvelsen bifogade förslaget till Lag, ang:de ordningen och vilkoren för utlänsk mans upptagande till Svensk medborgare om hvilket åtskilliga yttranden blifvit afgifne; hvarjemte Hr Gr. och Landm. först hemställde om R. o. Ad. ansåg ifrågavane K.
Skrifvels jemte det dervid fogade förslaget till stadga för RegeringsRätten icke föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Denna Propos. besvarades med Ja, oell uppå sedermera framställd propos. bifölls, att det den K.
Skrifvelsen bifogade förslaget till Lag, ang:de ordningen och vilkoren för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare, hvilket Gr.
Lagerbjelke upptagit såsom sin motion, skulle, i sådan egenskap, jemte de derom afgifna yttranden remitteras till LagUtsk.
Eöredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde den 28 sisth Pebruari och den 4 dennes på bordet lagde Uti. och Mern.
N:o 37, i fråga om ytterligare anslag för Statens Agronomer; och N:o 38, angule utdelning bland RiksStms ledamöter af åtskilliga i Riksg.Kont. förvarade tryckta KomitéBetänk. och andra handlingar.
Ånyo föredrogs sammansatte Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.
Utskottets den 28 sisth Pehr. och den 4 dems på bordet lagda Utlåt.
N:o 7, i enl. af väckt motion, angule förändrade grunder för användandet af den från K.
Serafimer-Ordens-Gillet utgående upfostringshjelp.
Då denna motion remitterades gjorde jag några anmärkmr med afseende på dispositionen af denna upfostringshjelp.
Jag anmärkte då, att hvar och en, som är något bekant med förhållandena på landet, vet, huru svårt det är att finna lämpliga fosterföräldrar till vanvårdade barn.
Inom mitt län finns f. n. en sådan anstalt, der 18 barn finnas utackorderade, men man har icke utan största möda och mot en ganska betydlig afgift lyckats få dem fosterföräldrar.
Motionären har sjelf i sin ingress medgifvit, att det numera icke vore möjligt att finna personer, som ville åtaga sig sådana barn mot den ringa^ afgift som enligt Serafimer-Ordens-Gillets föreskrifter finge gifvas.
Afven anser jag att man binder länsstyrelsen allt för mycket genom de tvenne kategorier man upställt; den första omfattande vanartiga eller kringstrykande, och den andra fader eller moderlösa barn; ty då, en sak som äfven Utsk. vidrör, 8,000 R:dr B:ko skall fördelas i mån af folkmängden på 22 län, så kommer en ganska ringa del hvarje län till godo.
Hvad angår mitt i nåder anförtrodda län, så erhåller jag årligen 300 R:dr B:ko att använda för detta ändamål, 90 D en 7 Mars. men denna lilla summa kommer ändå väl till pass; ty fattiga torpare med 8 å 10 eller ännu flera barn äro mycket belåtna, om de kunna få ett understöd af 3—6
De få detta understöd när barnet är 2 år gammalt, och få behålla det till det blir 15 år; sökande anmäla sig årligen och åtminstone 40 å 50 barn åtnjuta ett sådant understöd.
Skulle man nu på sätt Stats- och Bkon.Utsk. föreslagit i första rummet sörja för vanartiga eller kringstrykande barn, så fruktar jag att i många län endast 5 å 8 barn skulle kunna utackorderas; ty man skulle numera säkert icke nöja sig med mindre än 50 å 60 R:dr, i betraktande af det ansvar, som åligger en fosterfar för ett så beskaffadt barn.
Om nu detta anslag endast skall användas till förmån för vanartiga eller fader- och moderlösa barn, huru skall man då göra med de föräldrar, hvilka förlidet år erhållit det ringa understödsbelopp, som de fått löfte att behålla tills barnet blir 14 år?
Derom yttrar
Utsk. icke något,’ skall man taga från dem detta understöd, eller hur skall man förfara?
Det är väl möjligt att länsstyrelserna skulle kunna förfara efter godtfinnande vid denna utdelning, men då åtgärder så ofta blifva klandrade, så anser jag att man i detta afseende bör lemna länsstyrelserna en någorlunda fri hand.
Jag skulle derföre för min del vilja tillstyrka 11. o. Ad. att antaga förslaget med den lydelse: att det understöd, som från Serafimer-Ordens-Gillet ställes till länsstyrelsernas disposition bör efter skedd anmälan och noggrann pröfning utdelas till fattiga eller vanartade barns underhåll.
Derigenom skulle man icke binda händerna på länsstyrelserna, utan blefvo de i tillfälle att göra denna utdelning på sätt dem syntes lämpligast.
Jag hemställer derföre om icke R. o. Ad. skulle anse lämpligast att bifalla Utsk.:s förslag i afseende på medlens utdelande till länen efter deras folkmängd, men i sista momentet af förslaget antaga den ändring jag tagit mig friheten föreslå.
Jag anhåller vördsamt att Hr Gr. och Landtm, härom behagade göra propos.
Innan jag yttrar mig med afseende på Utsk.:s förslag anhåller jag få uttala några ord med afseende på tillkomsten af ifrågavarande upfostringshjelp.
Utsk.:t har visserligen i sitt Betänkule såväl meddelat de uplysningar som vunnos vid sista Riksdag, som ock sökt att ännu ytterligare utreda förhållandena, men enligt mitt förmenande har häruti en ock annan irring insmugit sig.
På sätt Utsk. i Betänkandet yttrar, anslogos redan år 1573 till hospitalet i Helsingör 1,900 tunnor kronotionde, hvilka sedan Skåne blifvit en Svensk provins af Konung Carl XI indrogs år 1666.
Men detta väckte ett sådant missnöje i provinsen att 500 t:r deraf anslogos till hospitalet i staden Lund, hvilka 500 t:r likväl eftet tre år eller 1669 åter indrogos, så att hela beloppet af den upfostringshjelp
Skåne förut utgjorde till hospitalet i Helsingör, nu öfverlemnades till Barnhuset i Stockholm.
Dåvarande Generalgouverneuren i Skåne Gr.
Äscheberg anmälde hos K.
M. det stora missnöje som deröfver var rådande, och derpå utkom K. M. Nådiga Bref af d. 27 Nov. 1682, Den 7 Mars. 91 hvilket Utsk. omnämnt, och som nr af följande lydelse; »Dhe 1,900 t:r spanmål, som d. 20 Decemb. anno 1666, Kongl.
Maj:ts minorennitet, är af Helsingörs Hospitalsspannemål till Barnhuset i Stockholm förordnade, vill Kongl. Maj:t också härefter låta dervid oförryckt förblifva, men hvad nu kommer genom förhöjning till att öfverskjuta, det skall tillkomma Barnhuset i Malmö, som der inrättas skall, såväl som ock dé 2,000 Dahr silfvermynt, hvilka Kongl. Maj:t Nådigt uti Malmö beviljat dertill och Krigs Kammarrådet Cronacker förnimmes hafva emottagit af Kongl. Maj:ts Idofkassa, såsom ock den summan, hvilken salig Hr Johan Gyllenstjerna sjelf och andra flera med honom dertill förärat och i en särdeles bok, hvilken Krigs-Kammarrådet Cronacker om händer häfver inskrifne äro, vi Gåendes Kongl. Maj:t att Cronacker samma book forderligt ifrån sig lefvererar och för de uppburna penningarne rigtig räkning gjöra skall».
Häraf torde K. o. Ad. finna, att åtskilliga enskilda donationer ursprungligen ingått i den fond, som stiftades för det s. k.
Barnhuset i Malmö.
År 1681 anbefallde K.
M. en ny tiondesättning i Skåne, hvarvid i allmänhet de förutvarande räntorna fördubblades, så att utom de kronotionde tunnor, hvilka förut tillhört hospitalet i Helsingör, och som sedan blifvit öfverlemnade till Barnhuset i Stockholm, ett belopp af nära 1,900 t:r åter pålades samma hemman.
Det är dessa nära 1,900 t:r, som nu utgöra den s. k. upfostringshjelpen.
Likväl egde det dåvarande Barnhuset i Malmö utom denna upfostringshjelp en annan fond, hufvudsakligen samlad genom enskilda donationer, hvilken år 1709 upgick till 46,505 D:r Smt.