Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber, att Huset ville taga i betraktande, att jag ingalunda sträcker mina fordringar derhän, att jag vid detta tillfälle begär eller önskar, att man nu, då vår grannstat
Danmark verkligen befinner sig i ett stort financiel t betryck, må yrka, att den Öresundska tullen skall försvinna.
Detta anser jag mig hvarken från politisk eller annan synpunkt kunna eller böra fordra; men hvad jag bestämdt anser nationen hafva rätt att fordra af sin diplomati och sina underhandlare, är, alt de må kunna bringa tullbeloppet till det lagbestämda förhållandet, och alt icke ett så oerhördt missbruk må kunna äga rum, som det för en stund sedan af en värd talare inför Huset uppgifna, hvilket sträcker sig till flera hundra proc, utöfver det rätta förhållandet.
Det är dessa anmärkntr jag anhåller få bifoga återreinissen, örn den af R. o. Ad. beviljas.
Då jag visserligen instämmer med dem, som anse nödvändigt, att kraftiga mått och steg i diplomatisk väg vidtagas för att tillvägabringa elt rättstillstånd för Sverige, som nu synes saknas i afseende på den Öresundska tullen, kan jag dock icke dela den åsigt, som blifvit yttrad, alt Sverige borde fordra full tullfrihet i Sundet.
En värd talare före mig har ådagalagt, alt sådant visserligen icke vore alt påtänka, så länge de stora makterne erkänna, att denna tull stödjer sig på folkrätts-grunder.
Det kan likväl icke glömmas, att Sverige verkligen haft tullfrihet, och att således från vår sida ganska’’ kraftiga invändningar emot nuvar. förhållande kunna göras.
Det är derpå jag tror, att Ekon Etsk. bör fästa hufvudsakligt afseende, du det till R.
St. inkommer med förnyadt betänk.
Härvid ber jag dock alt de värde ledamöter af Ekon.Utsk., som yttrat farhågor för elt kraftigt språk i denna fråga, då de trott, att opinionen skulle samtidigt vilja desarmera Riket genom indragning af dess krigsmakt — jag ber, säger jag, att de värde ledamöterne mätte, långt ifrån att dela en sådan opinion, söka tillvägabringa en alldeles motsatt, och dervid väl skilja emellan att minska stridskrafterna och att göra nödiga reö rga nisa t io ner, hvarigenom jag tror, alt dessa krafter kunna betydligt ökas.
Vid detta tillfälle torde det dock icke vara ur vägen att erinra, huru nödvändigt det är för Sverige, att icke blotta dess sjöförsvar och att opinionerna derom må rätta sig efter det riktiga förhållandet; ty det är väl kändt, att Danmark utgör en sjöstat, som väl kan mäta sig med Sverige, och illa vore det, om
Danskarne kunde öfverträffa oss, i hvilket fall de kraftiga reclamationerna snart kunde mötas med ett språk, som det vore Svenska nationen mindre värdigt alt fördraga.
Ga Den 3 Juni c. m.
Jag uppträder för alt rättfärdiga mig från en beskyllning, sorn en talare gjort mig, att jag skulle yrkat, att Ekon.Utsk. såsom villkor för dess betänk., hvari jag icke deltagit, uppställt, att ökade anslag för 3:dje oell 4-de liufvudtitlarna må lemnäs.
Det bar jag ingalunda sagt; men jag bar sagt, att, samtidigt med denna motion, bade Ekon.-
Utsk. att afgöra andra motioner, som gingo ut på att dels indraga en stor del af indelta och hela vurfvade armeen, och dels upphäfva beväringens exercis, hvarföre det, i händelse R.
St. velat understödja dessa åsigter, sannerligen icke varit väl betänkt att samtidigt dermed föreslå ett kraftigt språk: ty lika med Hr Lagerhjelm finner jag det vara nödvändigt att, då man vill föra ett sådant språk, vara i tillfälle att försvara detsamma.
Jag gläder mig öfver det vänskapliga förhållande, som äger rum emellan oss och våra närmaste grannar, Danskarne; men jag tror, att, om man vill göra sådana påståenden, som här äro ifrågasatta, så bör man val icke befara, att ett krig skall blifva följden deraf, men dock vara rustad att kunna utföra det.
Delta är hvad jag såsom rättelse vid Hr Hjertås yttrande velat anföra.
I afseende på en annan talares uppmaning till Ekon.Utsk. alt taga noga hännedom om hvad sorn blifvit underlätet i afseende på Danska tullen, så tror jag, att, om man granskar det betänk , som derom blifvit afgifvet, man skall finna, att Ulsk. tagit kännedom om hvad som blifvit vidgjordt, och längie tror jag icke att Ekon.Uuk. kunnat gå; ty skulle Utsk. äfven sträcka sin åtgärd till att underrätta sig om de tillfallen, då något blifvit underlätet, så skulle undersökningen blifva alltför vidlyftig.
Uti frågor, som angå Statens förhållande till främmande makter, är det högst vigtigt, att
Representationen iakttager all möjlig grannlagenhet.
Detta är lika vigligt i afseende på de termer, som begagnas, som i afseende på sjelfva beslutet.
Det faller af sig sjelft, alt 0111, i anledning af den motion, som härom blifvit väckt, R.
St. vilja hos K.
M. begära, att vid fortsättningen af den negociation, som nu äger rum, kraftigare åtgärder må vidtagas, än Ständerne anse Regeringen kunna anlita med de medel, som finnas till dess disposition, så måste Representationen förklara, att den ställer till Styrelsens disposition hvad dertill fordras.
Dess allmänna termer äro tillräckliga; men mine herrar! alt ingå i specialiteter, att tala om att skicka ut några beväpnade fartyg i Sundet, sådana förslag passa sig icke och skulle sannerligen icke föra till ändamålet, ty några fartyg hindra icke, att flera fartyg på andra sidan om Danska öarna hindra fartyg att der passera genom Bälten, och i sjelfva Ölesund är farvattnet sådant, att jag tviflar på, att några fartyg på Svenska sidan kunde förhindra att från fästningen tvinga Svenska fartyg att anlöpa Dansk hamn, och Den 3 Juni e. ra 63 dessutom är det deras pligt alt göra det, hvarföre sådant äfven framdeles måste ske Jag får derföre fästa Ekon.- XJtsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten att vara varsamt i de termer, som efter återremiss komma att föreslås för R.
St:s beslut, helst jag är öfvertygad, att, under iakttagande deraf, ett godt ändamål möjligen kan vinnas; men vid motsatt förhållande, eller med användande af hvad som af några Ståndets ledamöter blifvit föreslaget, skulle jag tro, att man, långt ifrån att gynna, skulle skada den negociation, som nu är förhanden och hvilken möjligen går till fullbordan Sländernes åtgärd förutan.
Det har blifvit yttradt, att Ekon.Utsk. borde göra sig underrättadt om hvad vid fredstractaten i Kiel blifvit tillgjordt i afseende på Öresundska tullen.
Delta är en fråga, som icke angar Ekon.Utsk.. och hvilken jag icke heller tror kan blifva föremål för Ständernes öfverläggning.
Denna tiactat är en handling, som RiksSttns ledamöter kunna tryckt genomläsa, och de handlingar, som lågo till grund för detta fredsslut, äro icke heller okända.
I anledn. af hvad de sednare talarne yttrat, får jag erkänna, att Frih. Cederströms anmärkn. är riktig, den nemi. att då inom en national-representation förhållanden, som röra främmande makter, förekomma, så äro de ömtåliga.
Jag tror likväl, att denna ömtålighet icke hindrar deras omnämnande, endast man alltid iakttager en grundsats, som är en af de vackraste fostren af iy.-de seklet, en grundsats för Europeiska statsrätten, som äfven torde utgöra en ära för Sverige, hvars ädla och stora bemödanden under 3o-åriga kriget man är skyldig dess första erkännande, äfvensom äran af dess första framställning tillkommer en af de sfoia män, hvilka Sverige under den liden begagnade, nemi.
Hugo Grotius.
Denna grundsats är den, att stater emellan, utan afseende på religiösa och politiska olikheter, gäller samma aktning för lagligen beståndande rätt, samma skyldigheter till uppfyllande af ingångna förbindelser, som emellan enskilda.
Tillämpar man denna vigtiga grundsats, som forntiden icke ens anade, på ifrågavar. ämne, så kan Sverige ingalunda, såsom en värd talare här yttrat, fordra Sundska tullens upphörande; ty Sverige har uti tre på hvarandra följande, i denna del oupphäfna, fredstractater erkänt denna tull.
Det är således, efter gällande stats- och folkrätt, Sveriges skyldighet att erlägga den.
Endast ett krig, som i detta hänseende skulle vara orättvist, kunde befria Sverige från denna skyldighet; men deremot har Sverige fullkomligt laga rätt att fordra, det de villkor, under hvilka det åtagit sig denna sin förbindelse, skola uppfyllas af den stat, som endast emot dessa villkor erhållit rättigheten att uppbära lull af Svenska fartyg.
Berörda villkor finnas i 1720 års tractat i Stockholm 64 D o ii 3 Juni e. in. och Fredriksborg, hvilken, med slndgnnde, alt Sverige, för återställande af de förlorade, af Danskarne besatta provinserna, afsade sig tull fri lie ten i Sundet, och att farten deriigenom skulle blifva lika fri för alla nationer, säger, alt Sverige skall tillgodonjuta lika rättigheter med de mest privilegierade nationer, hvarmed specielt nämnas den Engelska och den Holländska.
Basen för dessa rättigheter är tractaten i Christianopel år i64-5 emellan Danmark och Holland, samt den emellan samma stater af år 1701, äfvensom några tractoler emellan Danmark och England.
Delar på denna grund Sverige stödt sin reclamation, så fort man kände, alt några missbruk ägde rum; oell i afseende på hvad här blifvit ifrågasatt, alt det på Svenska sidan varit underlätet alt göra gällande eiler bevaka Svenska undersåtares rätt i detta hänseende, får jag förklara härmedelst, att det verks archiver, inom hvilket klagomålen skulle vara förvarade, icke äga ett enda spår, som tillkännager, att något sådant skett, förrän vid slutet af år 1838 de besvär inkommo, som löranledt den undersökning af delta embetsverk, hvilken haft till påföljd vår Regerings framställning till Danska Regeringen,— och irman någonsin någon besvärat sig öfver, att honom afFordrats för dryg tull, kunde icke Svenska auloriteterne, som aldrig emollogo några dublett-räkningar o. d. rn., ana tillvarelsen af olagligbeter.
Alt klagomål icke förut skett, bar otvifvelaktig! härrört, dels deraf, att de missbruk, som småningom blifvit införda vid beräkningen af tullen i Sundet, varit mindre kännbara, då man fick erlägga tullen i ett försämradt pappersmynt, sorn emottogs al pari med silfver, och dels deraf, att skilnaden emellan de uppburna och de lagliga afgiflernn varit i allmänhet mindre betydlig; ty det ar egentligen de tractatstridiga afgifterna på vissa colonialvaror, såsom rått socker och kaffe, äfvensom på bomullsgarn, hvilka trycka handeln; hvarförutan under sednare åren, efter allmänna freden i8i5, priserna hafva å dessa varor fallit 5o å 66§- proc.
Då likväl tullen nu till oförändradt nominalbelopp uppbäres i ett mynt, ägande lika värde med silfver, med hvad den då uppbars i ett mynt, som mot silfver förlorade 5o proc. och deröfver, under det att den tractatsenliga tullen är en proc. af dessa varors värde; kan man lätt finna, huru lagstridigheterne i Sundet måste mera fästa de betalandes uppmärksamhet nu än förr.
Derjemte bar möjligheten af missbrukens tillkomst till en stor del ägt sin orsak i ett fel, hvartill de Svenska handlande i hög grad sjelfve bidragit.
Enligt 1720 års fredstractat berättigades Svenska consuln att i Helsingör såsom commissarie bevaka Svenska handelns rätt vid tull— klareringarna, och på 1600-talet var han en af Svenska Staten för detta ändamål aflönt embetsman, af mera diplomatisk än commerciel egenskap.
1720 tillät förmodl. icke stals - Dea 3 Juni e. ra. 65 statsverkets dä var. utblottade tillstånd att för denna tjensteman anslå någon lön på stat, men för Svenska handeln bade det varit bättre, att de afgifter, den till honom erlade, tillgodokominit en af Danska Regeringen och alla tullklarcriugar oberoende embetsman.
I det stället hafva vanligen vid consulsledigheter, respeclive handels-societeler recommenderat sina handels-relationer i Helsingör, hvilka, för att kunna drifva commissionsrörelse, måst ställa sig i undersåtlig! och sålunda beroende förhållande till Danska Regeringen; hvarförutan de, i deras procentvis beräknade commissions-arfvode, ägt egen förmån af dryga tullberäkningar.
Som Consolsbestäliningarne
Under en längre tid varit på detta sätt tillsatta — (när Commeree-colltm vid sisla ledigheten ville bereda dess tillsättande med en verklig embetsman, mötte detta stora och ihärdiga hinder från handels-societeterna) — var det helt naturligt, att de i egenskap af commissionärer, aldrig lemnade sina principaler del af anledningarna till klagomål, härvid Understödde af det märkvärdiga förhållande, alt aldrig någon af Danska auetoriteterna erkänd tulltariff blifvit Utgifven.
Jag får äfven tillägga, alt man tyckts till den grad förgäta sina egna intressen, att, då Commerce-collrm, som, i sammanhang med dess föll. år afgifna utredning af Sundska tullfrågan, tillstyrkt en förändrad organisation af consilia,tet i Helsingör, på K.
M.‘s befallning deröfver bort de förnämsta handels-societeterna och skeppsrederierna i Riket, så vidt jag minnes, endast den i Gefle och kanske också den i Landskrona uttryckt någon önskan, att detta consulat måtte erhålla någon i och för dess bevakning af Sundska tullangelägenheterna mera ändamålsenlig organisation; utan tyckte alla de öfriga, att de gamla förhållandena, der consilia dels i lulltnissbrukeri såg befordran af eget intresse, dels nödgades befinna sig i en ställning, urståndsättande honom att kunna uppträda emot Danska Regeringen, icke behöft någon ändring.
I afseende på hvad Ekon.Utsk. nu yttrat, så tror jag i alla fall icke, att det går an att låta frågan så helt och hållet förfalla.
Jag tror det icke, då frågan en gång är väckt och Regeringen funnit sig föranlåten alt tråda fram till försvar oell reclamåtion för sina undersåtare, hvarvid jag anser mig böra tillägga hvad som ej kunde.vara för H.
Utsk. bekant, då det afgaf sitt betänk., alt Regeringen anbefallt dess consulat i Helsingör att ej allenast, såsom föll. år var tillåtet, då Svenska skeppsredare så Önskade, biträda dem vid deras protesters afgifvande emot tractatstridiga afgifter, utan äfven att på förhand protestera mot ali tulluppbörd, som kunde ske från detta års början, i motsats till de grunder, som äro framställda i Svenska Legationens deduetion till Danska Regeringen, med anspråk på ersättning för vederbörande Svenska skeppsredare och godsägare, som 8 H. 9 66 Den 3 Juni c. m. lunde lomma att erlägga iner än livad som rätteligen dem ålåge; äfvensom collegium blifvit bordt och gifvit sitt tillstyrkande dertill, att en allmän kungörelse må utfärdas till underrättelse för Svenska allmänheten, hvars rätt ar i fråga, att de, som äga några reelamationer från detta års början i afseende på för högt uppburen tull, må anmäla dem hos Commerce-co!l:m, samt dervid aflemna alla dertill hörande bevis för att göras gällande vid en framtida uppgörelse.
Jag tror, alt It.
St. böra uttala ett godkännande af det kraftiga språk, som Regel ingen vid della tillfälle låtit föra, äfvensom ett godkännande af dessa åtgärder, så att man ser att ej heller Representationen är likgilltig för hvad Regeringen gjort till stöd för sina undersåtares intresse.
Längre tror jag visserligen, lika med Frih. Cederström, att
Ständerne ej böra gå, utan lemna det öfriga till Konungens vishet.
Jag skulle derföre, jemte det jag anhåller om återremiss, önska, att Flsk. måtte föreslå Ständerna, att, jemte ett hembärande till K.
M. af deras tacksägelse för de åtgärder, K.
M. redan vidtagit lill skyddande af Svensk rätt i afeeende på lullupphörden i Öresund, derjemte i rind. anhålla, att K.
M. ytterligare måtte vidtaga alla de åtgärder, som K.
M. kan finna lämpliga för skyddande af Svensk rätt vid tullklareringen i Helsingör, äfvensom alt K.
M. mätte täckas (emna consulatet i Helsingör den organisation, hvarigenom detta consulat försättes i tillfälle alt, enligt dess ursprungliga syftemål, kunna kraftigt iakttaga och betrygga hvad Svenska undersåtares rätt der kan fordra, samt att de dervid anställde personer blifva i afseende på sina inkomster fullkomligt oberoende af det större eller mindre lullheloppet och förbjudne ali till Kongl.
Danska Regeringen inträda i undcrsåtliga förhållanden.
Jemte det jag förenar mig med de talare, som yrkat återremiss på anförda skäl, anhåller jag alt, i anledn. af Hr Lngerbjelms framställning, få yttra, att, så vidt den värde talaren dermed åsyftat, alt det förslag, som af SlatsUtsk. vid denna riksdag blifvit fromsläldt för regleringen af 3 och 4 hufvudtillarna, skulle kunna medföra någon minskning i vårt försvars styrka ; så anhåller jag blott alt för min del få upplysa honom, alt jag ej skulle hafva hiträdt detta SlntsTJtskrs betänk., om jag icke haft den mest grundade öfvertygelse, ehuru den kan vara olika med hans, att vårt försvars styrka genom det förslag, som blifvit framstäldt, ökades och icke minskades.
Ilr Rosenblad har så fullständigt och väl utredt sjelfva saken, att dervid ingenting ytterligare är att tillägga, utan blott alt önska, det Ekon.Utsk. från den historiska delen deraf ville hemta all nödig ledning för att göra sitt förslag till en ändamålsenlig åtgärd i detta hänseepde.
Men hvad den af den värde talaren föreslagna tack - Den 3 Juni] c. m. sägelse-adressen vidkommer, så får jag för inin del förklara, alt jag icke känner de grunder, hvarpå den skulle fola sig, och anmodar jag äfven Ekon.Utsk. att söka ali möjlig upplysning i denna del, för att kunna villfara den värde talarens önskan; ty jag förmodar det icke kunna vara hans påstående, att Ekon.Utsk. och R.
St. i allmänhet skola grunda en sådan tacksägelse-adress blott på hans egen enskilda uppgift såsom representant.
För öfrigt får jag utbedja mig alt bestrida Frih. Cedcrsiröfhs yttrande, att det icke angår Ekon.Utsk., hvad sorn blifvit afhandladt och afslutadt vid tractalen i Kiel. Jag föreställer mig deremot, att det på det högsta angår både Ekon.Utsk. och R.
St. i allmänhet, som nödgas grunda sitt omdöme om hvad som är att göra på hvad sorn är gjordt.
Jag har ingalunda, såsom en talare orätt uppfattat mitt yttrande, begärt en undersökning, om hvilka underlåtenheter vid denna tractat ägt rum.
Jag tror mig hafva tydligen förklarat, att jag i afseende på Öresundska tullfrågan icke har något sådant påstående, derföre att jag icke vet hvad dervid blifvit tillgjordt; men att jag bestämdt önskar, i motsats till Frih.
Cederström, att, då Ekon.- Utsk. uppgifvit åtskilliga andra tractater, Ulsk. äfven måtte grunda sitt omdöme på den, som nödvändigt måste vasa den mest gällande, den mest talande och den, som angår oss mest af alla de tractater, som kunna ligga tilL grund för frågans behandling
Således är det min vördsamma begäran, att Ekon.Utsk. vid ålerremissen behagade fästa ett synnerligt afseende på förhållandet och ordställningen uti tractaten i Kiel, samt jemväl, så vidt delstår i Utskts makt, hvilken jag erkänner vara ganska begränsad inom vår representation, der beklagligtvis minisleren icke har åliggande att gå folkrepresentationen till handa med svar på speciella frågor, som till ministeren kunna framställas, söka underrätta sig om hvilka hinder kunnat ligga i vägen för denna frågas förmånliga afgörande vid delta tillfälle, då vi bestämdt hade en afgjord vapeidycka och troddes uppgöra villkoren till landets fördel, samt hvad i tractaten kan förekomma, som kunnat lemna anledn. för Danska Regeringen att förfara, såsom nu sker, så att Svenska medborgare och Svenska handeln beskattas med tullafgifter, som äro 5 å 6 gånger högre än de förut varit.
Jag anhåller om Ståndets öfverseende, för det jag ännu en gång besvärar med eli anförande i lietta ämne; men då min första framställning möjligen kan hafva föranledt den utsträckning, som discussionen sedermera erhållit, anser jag för min pligt attgdelfaga i de reservationer, som blifvit gjorda emot det af en värd talare, Hr Lagerhjelm, vid mitt yttrande fogade tillägg, att R.
M. anhålla om sådana åtgärder, ult”uppbör - 68 Den J Juni c, ni, den af Öresund ka tullen möjligen kunde belt och hållet upphöra.
Föregående talare hafva redan upplyst, alt denna tull grundar sig på tractqter, och jag tror, alt rätta sältet alt vinna intet af alltsammans, vore att sträcka sina fordringar för långt, samt att den första pligten af allt är att sjelf visa loyaute', då man vill njuta rättvisa af andra.
Huruvida det skulle leda till sakens fernia och skyndsamma behandling att, såsom en värd talare föreslagit, Kkon.Utsk, skulle ingå i någon undersökning om de förhållanden, sorn vållat, att vid tractaten i Kiel detta ärende blifvit lemnadt in stalu quo, lemnar jag derhän.
Jag tror, att det endast skulle draga ut på tiden.
Htjfvudsaken dr, enligt min tanke, att den delen, som angår uppbördens fortfarande utöfver Iraetaterna, mätte varda skyndsamt och kraftigt afbjelpt.
Möjligen skulle i afseende på frågan om Kieler-tractalen en loir närvar, ledamot, som jag vill minnas dervid var anställd i tjenstgöring hos Svenska beskickningen, kunna lemna någon upplysning till ledning för Utsli, Hr Rosenblad bär1 redan nämnt några anlednjr, hvarföre dessa missbruk vid uppbördm af Öresundska tullen kunnat uppkomma, nemi. att consulerne sjelfve haft större vinst, ju högre afgifterna debiterades, oell såsom ett skäl, hvarföre denna sak icke förr blifvit beifrad af Regeringen, andragit, att Commercecollini varit i fullkomlig okunnighet derom ända till år 1838, jibt derföre, att consulerne af nämnda skäl underlåtit att anmäla förhållandet.
.Såsom ett tillägg till den värde talarens anförande tager jag mig friheten fästa uppmärksamhet derpå, att Kongl. Svenska Regeringen bar annu en annan aucloritet i Damnark, nemi. den Svenska diplomatiska beskickningen.
Utan tvifvel är nu förhållandet med Öresundska tullen det vigtigaste, som denna beskickning kail hafva att bevaka, och den kunde icke heller gerna vara i okunnighet om, att förhållandet med consulerna var sådant, som nu blifvit uppgifvet.
Det står då derhän, huruvida Svenska beskickningen kan anses fullkomligen ursägtad för sin uraktlåtenhet, då den visat sig antingen icke ens känna den tractat, sorn låg till grund för Öresundska tullen, eller också, under loppet af flera år, underlåtit alt skänka någon den ringaste uppmärksamhet åt hvad dervid tilldragit sig, samt till sin Regering inberätta förhållandet.
För öfrigt har så mycket redan blifvit yttradt i ämnet, att jag icke har något att tillägga.
I anledning af hvad den siste talaren yttrat, vill jag endast fästa uppmärksamhet derpå, att det är hvarken till Svenska beskickningen i Köpenhamn eller något annat Svenskt embetsverk, som Öresundska tullräkningar ingå, utan de böra aflemnas lill vederbör, godsägare eller deras commissionärer; och när aldrig någon godsägare eller skeppsredare anfört några klagomål, så måste berörde Dc ii 3 Juni c. ni. bestickning och embetsverk, som icke hafva sin station vid tullboden i Helsingör, vara i fullkomlig okunnighet om, att klagomål kunde rättmätigt derstädes göras.
I afseende på den obekantskap, som man här yttrat om de gjorda förhandlingarna, så får jag nämna, att det utlåtande, sorn i frågan blifvit afgifvet af Commerce-colhro, och hvarpå den af K.
Svenska Regeringen till den K.
Danska afgifna reclamation hufvudsakligen sig grundar, varit införd i en allmänt läst Svensk tidning, ehuru utan de åtföljande bilagorna.
Särskildt är sjelfva Svenska memoiren, med alla bilagor, tryckt på Fransyska, pcb måhända vore det ej olämpligt, om Utsk. framställde den önskan, att K- M, ville låta anbefalla dess tryckning in extenso på Svenska, så att
Svenska allmänheten kunde erhålla full sakkännedom.
Att Utsk. nu skulle sträcka sin åtgärd till någon slags undersökning i afseende på hvad som ägt rum vid fredstractaten i Kiel, vöre olämpligt.
Denna fredstractat liar med depna finga intet annat att göra, än att den stadfäster de föregående traclaterna i Jönköping, samt Fredriksborg och Stockholm i allt, sorn icke uttryckligen namnes, och således gälla de gamla stipulationerna i denna fråga.
Del bär visserligen nu blifvit klandrndt, att man vid (reden i Kiel icke hellre ställde sipå bemödanden på att återvinna tullfriheten i Sundet, än att ernå föreningen med andra hälften af Skandinaviska ha|fön; men lemnande derhän, huruvida Sverige iH14- kunnat återfi en engång afträdd tullfrihet och hvarigenom dess handel och sjöfart genom Sundet skulle fått ett särskildt företräde för de stoia sjömakterna, vill jag endast yttra, att, ehuru dyrbar en sådan förmån skulle varit för oss, jag vågar tro, att i valet häremellan och den nu beståndande föreningen med Norrige iSi/j ingen Svensk, och 1840 högst få, skulle tvekat ett ögonblick att nied tacksamhet emottaga hvad sorn skedde.
Hr Lagerhjelm: jag har icke yrkat, att en så beskaffad framställning skulle från R.
St. göras lill K.
M-, att