Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Mine Herrar, under en sådan synpunkt kan man icke med liknöjdhet åhöra, att hår talas om fortsättningen af en Cassern-byggnad i Stock, holm, som redan medtagit 75,000 Riksdaler Banco och förmodligen fordrar en lika summa till nästa Riksdag.
Ej heller kan jag inse, hvarföre ett GarnizonsSjukhus hår skall fortsåt. tas, som kostar 100,000 Riksdaler, och vist erfordrar en dylik summa.
Jag hemställer, hvad man kunnat uträtta endast med dessa belopp Den 7 Jul ii /. m> för FörsvarsVerket vid Vanås, der alla förnödenheter åro nära till hands, och kunna med båsta hushållning användas* der arbets-lönerne åro låga, och matvarorna finnas för godt pris, i stället att motsattsen af allt detta hår int rålia r.
Jag år öfvertygad, att många andra medel skola finnas att tillgå, blott man förblifver sin princip trogen, och handlar i öfverensstämmelse dermed.
Vål vet jag, och har med glädje hört den sattsen inom detta rum yrkas:
Att Sveri ges NitionalBevåring utgör grundvalen för Sveriges försvar.
Jag skulle illa kånna mitt FåderJ nesland, om jag ej erkände detta.
Men desto vigtigare år det ock, att vånda alla våra åt_ gärder åt detta system, och att i allt understödja detsamma så verksamt som möjeligt.
Det år ej nog, att vi hafva Svenska Nationens Anborna anda att bygga på, att vi äfven genom lyckliga händelser hafva en stående Armée, omkring hvil.; ken, såsom kärna, massan så lått kan bilda sig, då den skall strida för den gemensamma fosterjordens försvar; ändamålsenlig öfning fordras äfven.-
Men också huru vigtigt år det icke, att allt i vår materiel blifver låmpadt härefter, att vi noga eftersinna, hvilka vapen vi behöfva till vårt försvar, och hvarest vi bäst kunna deponera dessa vapen.
I sådant hänseende visar sig åter vigten af en central-punkt, hvarifrån man på ett ögonblick kan sprida krigs förnödenheter åt alla fyra vederstreeken inom den krets, der största befolkningen finnes.
Jag hemställer örn det år rådligt, att förlägga förråden på gråns s54 joen 7 Julii f. m. orten af en sådan omkrets, eller till och med utom den, i stället för att hafva dem i medelpunkten, der, för att låna en liknelse af naturen, man, lik spindeln, år färdig att lika hastigt på hvarje punkt af omkretsen möta angriparen.
Vid detta tillfälle kan jag ej undgå nämna, att då detta å ena sidan år nödigt, att underhålla en ständigt stridfårdig
Armée, bör den å andra sidan vara så danad, att den med minsta svårighet kan sammansmälta med massan af Nationen.
Jag anser derföre vår stående Armée åndamålseniigast inråttas, då det sker enkelt och sparsamt.
Jag har sjelf haft tillfälle, i andra Länder, erfara huru farligt det år, att göra afbrottet för starkt emellan den ständiga Armeén och NationalBevåringen.
Det år ganska lått att inse, att den som vid sidan af den ständige krigarn strider för ett gemensmt Fosterland, för att, då faran år öfver, utan annan belöning ån egit medvetande, återgå till sina fredliga yrken, icke tycker om, att finna sig nedsatt i kläder och utredning.
Af sådane skål, äfven som för hushållnings skull, vore det att önska, det allt prål lades bort på Svenska MilitairUniformen.
Då Carl XII;te med sina 8000 Svenskar slog 80,000 Ryssar, var den enkla biå rocken med gula mässings knappar lika nyttig, som en gallonerad; och Svenska krigaren behöfde ej guld, blott jern, och skicklighet att det föra.
I anledning af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af Betänkandet.
Åtskillig© yttrade härtill deras bifall. f>ni 7 Julii /. m. Herr Rofenblad, Bernhard:
Saknande förmåga att ingå i pröfning af den militairiska delen af ämnet, utbeder jag mig blott att få göra en anmärkning, i anledning af det yttrande, som för en stund sedan fälldes om de ökade Statsbördorne sedan år 1809, i jemförelse med de summor, som då till Statens behof utgingo» Härvid får jag erinra om skillnaden i myntets värde då emot nu.
När man undersöker förhållandet i detta hänseende, finner man att Statens ordinarie intrader nu oro de samma som då, endast med den skillnad, att den delen, som är bestämd uti penningar, utgår i ett försämradt mynt, att den särskilta Landttulls ersättningen upp, hört, att Tullmedlen, Stämpelpoppers- och Postmedlen ej blifvit ökade i förhållande till myntförsämringen; och att ändå Riksens
Ständer 1809 funno nödigt åtaga sig en allmän bevillning af 2 och en half million Riksdaler, beräknadt i ett mynt, åtminstone dubbelt bättre än det, hvari närvarande Bevillning endast utgår med circa 2,600,000 Riksdaler.
Jag hemställer således, om icke lyckligtvis våra Statsbördor äro j sjelfva verket mindre nu.
Före 1809 voro Stktsutgifterne för FörsvarsVerkets materiella behof beräknade till en million Riksdaler i hårt mynt, Det är sannt, att då fanns ett Sveaborg att underhålla; men så hafva vi ock deremot nu en ny Fästning att anlägga; denna hufvudfästnings byggnad måste väl åtminstone kosta lika med underhållet af en annan.
I hvad Friherre Ankarsvärd och Grefve von Platen anfort om nödvändigheten att så vidt möjligt är undvika kostnaden tift permanenta anläggningar i Stockholm Den 7 julii /. m. instämmer jag så mycket hellre, som jag anser det troligt, att man i framtiden finner nödigt att flytta, ej endast Förråden utan äfven Residensstället fran vår mest blottställda gränsort.
Björnstjerna har ansett en del af utgifterne under tredje HufyudTiteln böra bestridas medelst Statsobligationer, och såsom skäl härtill har Friherre Cederström anfort’, att för sådane inrättningar, af hvilka kommande generationer få hemta nytta, böra de äfven vidkännas kostnaderne.
Jag tror ej att nånsin en Stat befunnits i den isolerade ställning, att dess institutioner endast kommit det närvarande slägtet till godo, utan att, liksom våra fäder, jemte sina egne beredt oss fördelar, så åligger oss på samma sätt, pligter mot våra efterkommande.
Desse efterkommande få allt andre efterkommande att sörja före.
Endast i de fall, då nödvändiga behof för ögonblicket fordra extra ordinarie anslag, som öfverstiga ögonblickets förmåga att bära, kan jag tillstyrka, att sådane bördor läggas på efterkommande.
Det enda vöre derföre, om så stort belopp erfordrades för Fästnings-byggnadens skyndsamma fullbordan, att det blott genom Statslån kunde fyllas; men äfven i detta fall anser jag tredje HufvudTiteln ej böra förvandlas till en låne-anstalt.
Sådant vore ej öfverensstämmande med ordningen i vår Statsreglering, hvilken för närvarande är i det skick, att den snart kan tjena till mönster för hvarje Lands. Herr Den ^ Ju/ii /, m. 2J7 Herr von Hohenhaufen, Michaél:
Jag är icke beredd att nu kunna ingå i ett så fullständigt besvarande af de gjorde anmärkningar, som Ridderskapet och Adeln äger rätt att fordra.
Jag får derföre inskränka mig till några partiella yttranden, och dervid först äran anföra, i anledning af Friherre Anckarsvärds anmärkning om Andra LifGardes Cassernbyggnad, hvartill Frilferren ansett kostnaden hafva uppgått till större summa, än Riksens Ständer påräknat, att en a£ StatsUtskottets Ledamöter redan upplyst, att anslaget blifvit gifvet utan viss beräkning, blott såsom en fortsättning af det, hvilket förut var lemnadt åt LifGardet till Häst för enahanda ändamål.
Riksens Ständer ansågo nemligen det vara billigt, att Andra Gardet, på samma sätt som det förra, skulle erhålla sin Cassern genom Statens försorg.
Friherren har uppgjort calcul öfver den höga ränta, som belöper på det Capital, hvilket till Cassern-byggnaden åtgår.
Härvid torde jag blott få erinra, att då man gifver en skänk, lärer någon Ränte-beräkning för den samma icke gerna kunna äga rum.
Andra Gardet har visserligen aldrig betraktat ifrågavarande anslag, såsom en rättighet; tvärtom har det alltid af oss varit ansedt för en ynnest, som vi uti tacksamt minne förvara.
Mot inköpet af tomt har den höga köpe-summan blifvit anmärkt.
Det var likväl icke blott en tom plats, som inköptes; dit hörde äfven tvänne Stenhns, flera Trähus, alla med tegeltak, och åtskilliga materialier till ett icke obetydligt belopp, hvil - Ridd. o. Ad, Prot, Yl. Band, 17. t)?n 7 Julii f. ))ii leet bör Från köpeskillingen afdraga*.
Friherre!! har ytterligare anfört, att arne Compagniers inqvartering hittintills blifvit besörjd med ietoo Riksdaler.
Visserligen är förhållandet sådant* örn mati dermed menar, att Stockholms Stad icke bestått mera för ändamålet; ty Staden utbetalar blött något öfver 4oo R:dr per Compagnie» Jag vågar likväl försäkra, att vid Regementet finnas flera CompagnieChefer som i Hushyra utbetalt 35o Riksdaler.
Bestämdt erinrar jag mig, att aflidne Öfverste Pålmans Compagnie i nämnde afseende kostade honom 4oo Riksdaler årligen.
Det öfriga, såsom ljus, ved, tvätt* sängkläder, med mera* utgår derföre vanligen ur befälets egna Cassör.
Sluteligen, hvad ofvannämnde Cassern-byggnad beträffar, torde det tillåtas mig försäkra, det vi med vördnadsfull erkänsla emottagit Riksens Ständers vid sista Riks. dag till vår förmon gjorda anslag, och att vi vågat hoppas, att denna välvilja icke skulle för oss gå förlorad hos Riksens nu församlade
Ständer, ty vi hafva visserligen ingenting eftersatt i Vårt bemödande, att deraf fortfarande gora oss förtjente.
Min mening är visserligen icke, att söka föredraga Regementets enskilda fördel framför Statens, för hvilken hvarje enskildt in terrese måste gifva vika; men jag tror icke frågan om ett Central-försvar ännu vara så afgjörd, som det af förevarande discussion vill synast
Detta yttrar jag icke såsom ett försvar för Cassern-byggnaden, hvilken, jemförelsevis endast är en småsak, Utan af uppriktigaste öfvertygelse att hafva felat, då jag underlät att framställa mina tankar vid det tillfälle, fråga» B en 7 Julli f, m. 257 om Arméens organisation här föreVar.
Men jag erindrar mig,4 att jag talar till ett Protocoll, som icke stadnar här, utan kommer att spridas bland allmänheten.
Jag inskränker mig derföre till det förklarande, att jag icke tror det vara så alldeles afgjordt, att vårt försvar endast bör grundas på ett Cen träl-sys tein, i likhet med Ryssland, då Fransmännen gingo till Moscow; ty landet vore då redan förbi, innan fienden hann till medel-punkten, emedan våra förnämsta Städer och fertilaste provincer och med dem våra resourcerfligga vid Saltsjön och Mälaren.
Man har talat om Hufvudstadens flyttande; jag delar icke denna mening.
Flottan utgör vårt försvar under sommaren, och det blef ett ganska vådligt företag för fienden, att vintertiden tåga öfver Ålandshaf eller Norrbotten, hvaremot vi nog kunna taga nödige mått och steg.
Jag tror således, att vi kunna bibehålla vår Hufvudstad, sådan den nu är, och der göra de anläggningar, vi finna tjenlige.
Det är visserligen förmätet af mig, att våga, i motsats af hvad Grefve von Platen så mästerligt utvecklat, i afseende på-HufvudTitelns fördelning emellan LandtArméen och Flottan, framställa en stridig åsigt.
Min pligt fordrar dock, att jag uttalar min öfvertygelse.
I ett Land, der Nationens Representanter hvarje år sammanträda, der en ny Budget följaktligen kan årligen uppgöras, der ansvarige Ministrar finnas, som redogöra för de anslagne medlen, der kan det gå an, att för hvarje del af Försvarsverket bestämma ett särskilt belopp.
Här åter är Konungen ej blott Högste Befälhafvare!! öfver Krigsmakten till »
Dm 7 julii f, m. lands och vatten; Han är äfven Krigs-Minister.
Så länge en sådan här ej finnes, utan 1 stallet en GeneralAdjutant för Arméen, en GeneralAdjutant för Flottorne, en Stats - Secreterare för KrigsÄrenderna, en President i KrigsCollegio och en President för Förvahningen af SjöÄrenderna, hvilka alla inför Kongl. Majit redovisa och stå under
Dess omedelbara befäl, tror jag att hela anslags-summan äfven bör till Kongl. Maj:t öfverlämnäs, för att användas till hvilket Militaire-behof, Han finner för godt.
Något annat stadgande tror jag ej vara förenligt med GrundLagens esprit; och jag anser äfven derigenom största fördelen tillskyndas Flottan, som i behofvets stund kräfver de största anslagen.
Det tillhör mig icke att fälla något utlåtande öfver den militairiska delen af ämnet, emedan mig brister sak-kännedom deraf, utan det är blott i anseende till det egentligen civila deraf, som jag anhåller få yttra mig.
Det penninge-belopp, som till militaire-behof åtgår, är icke så ringa, som Herr Rosenblad förmenat.
Det är ej nog med de 5 och en half millioner Riksdaler, hvilka under tredje HufvudTiteln äro såsom anslag synlige.
Uppställningen af StatsVerkets utgifter är sådan, att en stor del af dem icke faller i ögonen.
Således hafva under Riksdagens lopp, Tabeller blifvit tryckta, som utvisa, att denna Titel kostar Staten 6 och en half millioner i stället för 3 och en half, och att hela Stats förvaltningen, t stället för de 6 Den 7 Julli j, nt, millioner räkenskaperna visa, verkeligen kostar omkring i5 millioner.
Skärskådar man medlens användande och fördelning inom denna Titel i det hela, så finner man de olikheter i lön och inkomster mellan Statens Tjenare i samma grad, hvilka an den ene än den andre anmärkt.
Ville man, utan att indraga hvad somlige hafva för mycket, eller hvad som onödigtvis utglfves, blott lägga till åt dem, som behöfva mer, så vöre det förgäfves att vänta någon besparing i det liela.
Grefve von Platen har tydligen ådagalagt nödvändigheten af system och öfverensstämmelse i försvarsverket.
En annan värd Ledamot Herr Lagerhjelm har tillförene visat, att detta bör lämpas efter Statens tillgångar, och att detsamma både för Arméen och Flottorne böp inrättas efter en gemensam plan.
Men denna plan kan icke uppgöras, utan i sammanhang med anslagen för de öfrige Styrelsens grenar, och i förhållande till deras behof.
Följaktligen är det en allmän organisation af Svenska Statsförvaltningen, såsom en följd af förändringarne 1809, och i enlighet med den då antagna GrundLagen, sorn vi böra önska.
Utgår man ej från en allmän åsigt af Sveriges behof och krafter, så måste planen blifva ofullständig.
Allt sedan Carl XI:S tid har Riket visserligen ej varit i så stort behof af en förbättrad Statsförfattning, som just nu; och hans efterdöme bör leda oss.
Han beräknade alla delarne af sitt verk på det hela, och det gjorde, att hans inrättningar ännu bestå, oaktadt de skakningar Staten sedermera lidit.
Under 18 års fred verkställde han sin skapelse.
Med all tacksamhet till
Styrelsen för det 262 Den 7 Julii /. m. gotia lion Uträttat sedan i 8og, torde man likväl ingalunda kunna jemföra det hon gjort under de 9 fredsåren, som framflutit sedan 1814, med hälften af Carl XI;s värf; och månne det icke kommer af brist på sammanhängande plan?
I afseende på detaillerna, får jag alldeles afstyrka den öfverföring från Tredje till Åttonde Hufvudtiteln, hvilken StatsUtskottet i tredje punkten af sitt Betänkande föreslagit af anslaget åt Fästnings-fångarne.
Vill man hoppas att de skola användas till någon nytta för Staten, och att deras arbete skall kunna någorledes ersätta hvad deras underhåll kostar, så bör det uppföras på anslaget af Förvaltningar, som låta förvara deni, eller de militaira; ty endast då kan man vänta, att de för besparings skuld blifva använda så gagneligt som möjligt.
Skola fångarne blott sysselsättas af militairen, men underhållas af andra än dess anslag, så kunde det vara till befarandes, att fångvården blefve alltför dyr.
Önskan, att hon å Militaire-ansla; gen måtte än vidare besörjas, är äfven påkallad, afj förmodan att den Lagstiftnings grundsats, som ålägger fängelse-straff i stället för kroppspligt, mer och mer tager öfverhand.
I sådan händelse blifrer Fångvården ännu dyrare, och med detsamma nödvändigt, att inrätta henne så sparsamt som möjligt.
Jag afstyrker således den föreslagna åtgärden, och tror, att|, om Fångvården fordrar tillskott, de då böra öka Mili— taire-anslagen.
I anledning af hvad här blifvit yttradt, an - Den 7 Julii J. m, gående nödvändigheten af en GeneralFaltTygmästare-lön, så får jag erindra, att så vidt mig är bekant, utgår verkligen en sådan lön af StatsVerket.
Om den åtnjutes af någon annan, än en ArtilleriOfficer, så är det till följe af en Styrelse-åtgärd, hvarmed Riksens Ständer ej hafva ati sig befatta.
Det har blifvit taladt om ökadt \öne-anslag åt Amiral Coijet , såsom tjenstförrättande Befälhafvare för den här förlagde Eseadre af Arméens Flotta, under det dess egentliga Chef GeIieralAmiralen Friherre von Stedingk tillika är Ordförande i förvaltningen af SjöÄrenderne, Härvid torde böra anmärkas, att då Friherre von Stedingk lärer uppbära i,5oo R:drs lön i Förvaltningen af SjöÄrenderna, så synes den i hans ställe vid Flottorne tjenstgörande Amiralen böra aflönas genom afdrag å den Ordinarie, dubbelt betalte, Chefens inkomster, och icke genom något nytt Stats-anslag, Angående det arfvode, StatsUtskottet tillstyrkt för de Tygmästare, som hafva sig vården anförtrodd af Arméens Flottas förråd i Stockholm och Götheborg, så har Friherre Ankarsvärd redan anmärkt det missförhållande, sorn äger rum mellan dess materiel och personal.
Jag tillstyrker på grund deraf, att hvad som brister i den ena, må ersättas genom besparingar i den andra.
Det är ingalunda min mening, sorn en värd Ledamot yttrat, att man skall hafva det ena förutan det’ andra, men endast 3«4 Den 7 Julli f. m. att bagge böra stå uti ett öfverensstämmande förhållande till hvarannan, hvarförutan försvaret blifver dyrt, utan att kunna uppfylla sitt ändamål.
I afseende på hvad Friherre Anckarsvärd anfört om ved och ljus för Fästningar och GarnizonsOrter, får jag blott åberopa min föregående anmärkning, vid den punkt, som rörer anslaget till Fångvården.
Likaledes instämmer jag i Friherrens anmärkning emot förhöjning af Militaira tractaments- och rese penningar, hvilka för vederbörandes resor till mönstringar, hvaraf de under fredstid förmodeligen mest föranledas, synas böra utgå af PassevolanceCassan.
I inte punkten har StatsUtskottet föreslagit en löne-tillökning för Öfversten vid Andra LifGrenadierRegementet, Hallencreutz.
Dervid får jag göra samma erinran, som förut, att man nemligen bör laga så, att det anslag, som för ett ändamål i allmänhet blifvit anordnadt, må kunna räcka till.
Lönerne inom Arméen äro, sorn man vet, mycket olika.
Vill man vid deras jemnande taga de största eller större till måttstock, så fordrar denna lön och flera andra tillökning, samt det hela ett ganska stort anslag.
Tager man åter de små lönerne till rättesnöre, så är den ifrågavarande ej ibland de ringaste.
En värd Ledamot har yttrat, att det voro svårt göra indragningar i personalen, emedan lönerne aro bestämde och icke kunna rubbas utan genom en ny organisation.
Frågas då hvarföre göres icke förslag till en sådan?
ty det är icke skäl verl 7 Julii f. m. att
Staten lemnar nya bidrag öfver allt der da begäras, utan att få något igen på andra stallen, och utan att göra alla vanlottade Officerare lika rätt, hvarom ännu icke blifvit fråga.
Hvad jag nu anfört, gäller äfven i afseende på Floltorues ConstructionsCorps och Wermlands FältJägare-Regemente.
Jag afstyrker förhöjda löne-anslag åt dem, så vida man ej gör en allmän löne-reglering inom Militairen, hvilket rättvisan påkallar.
Grefve von Platen har så fullständigt framställt skålen för skiljandet af Flottornas anslagssumma från Arméen*, att jag ej har något för mitt tillstyrkande deraf att tillägga.
Hvad man deremot yttrat, att nemligen Kongl. Majit har Sig uppdragit
Rikets försvar, och att honom ensam tillhörer att tillse hvad hvarje del kråfver, och i mon deraf anvisa medel, synes mig ej bevisa hvad det skulle ; ty om detta skål godkånnes, så kunde man äfven tillstyrka sammanslåendet af alla HufvudTitlarne, emedan ån den ena ån den andra af dem tillfälligtvis behöfva tillskott, och emedan allagrenar af RiksSfyrelsen böra ligga Kongl. Majit lika nära om hjertat.
För enheten i förvaltningen borde bestämda anslag vara anviste åt hvarje särskild Styrelse-gren.
Derigenom kunde Chefen i det hela och hvarje underlydande i sin ordning, såttas i stånd att med säkerhet göra sina beräkningar, och med större verkan utföra sina företag.
Jag kan åtminstone icke annat ån finna det vara ett stort fel, att icke anslaget för hvarje förvaltningsgren är afskildt från de öfriga, och att de 266 lien 1 Juli: /, m. besparingar, som göras det ena året, icke få reserveras en till godo det andra.
De besparingar, som nu göras för StatsVerket, åro i » sanning ganska dyrköpta, ty de hindra en sammanhängande plan i medels-användandet.
Om Riksens Ständer i stället anslogo mindre Summor åt hvarje Styrelse-gren, men med lemnadt tillstånd att åt densamma reservera besparingarne från ett år till annat, emellan Riksdagarne; så skulle de mindre summorna otvifvelaktigt blifva mera tillräckliga, emedan man hade något visst att råkna på, och emedan man ej i ovisshet hvart besparingarne toge vågen, skulle vara mindre rnon om att göra dem.
I afseende på frågan om beviljande af ytterligare Creditif åt ConvoijCommissariatet, får jag blott erinra örn den af mig tillförene våckte motion, att nemligen Creditivet ej borde beviljas, utan så vida Riksens Stånders Revisorer finge granska Convoij - Commissariatets räkenskaper.
Stats-Utskottet har redan afgifvit sitt Betänkande, angående detta ämne, och bifallit förslaget om revisionen öfver hufvud, på ett jså tillfredsställande sått, att jag dervid ej har något att tillägga, Men sorn denna fråga blifvit särskilt väckt, skulle jag önskat, att StatsUtskottet blott velat åberopa sitt förra Utlåtande om allmänna medels granskning, på det ingen, af Utskottets tystnad i detta afseende, måtte hämta anledning att tro ConvoijCommissariatets
Cassa vara derifrån undantagen.
V2is.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få Den j Julii /, m. 26 j åtfölja den förmodligen blifvande återremissen till StatsUtskottet. / Friherre Lagerbjelke, Johan: Emot Stats, Iftskottets Betänkande, angående tredje HufvudTiteln, hafva tvänne hufvudsakliga anmärkningar blifvit gjorde, den ena, att alla sådane anslag på denna Titel, hvilka egentligen tillhöra Skeppsoch Fästningsbyggnader, samt materiella anskaffningar, böra betalas med Stats-obligationer; den andra åter, emot Utskottets förslag till delning af denna HufvudTitel, uti tvänne särskilta Titlar, en för hvardera Försvarsverket, nemligen den tredje för Arméen, och en ny den 10 för Sjöförsvaret.
Jag vet ej om jag bedrager mig, men mig vill synas, som skulle idéen att sträcka StatsObligationers användande ända till anslagen på tredje HufvudTiteln, kunna leda till det resultat, att denna Titels sluteliga bestämmande blef ytterligare och tor hända länge nog uppskjutit; ty innan afgöras kan, om StatsObligationer böra till det eller det behofvet användas, lärer vara nödigt, att principen af deras creation blifvit besluten, hvilket ännu icke skett.
Val hafva Statsoch BancoUtskotten, uti deras Betänkanden om Allmänna Finance-regleringen, framställt och tillstyrkt antagandet af denna princip, men ärendet har ännu ej hos Riksens Ständer kommit till öfverläggning, än mindre hunnit förvänd* las till beslut.
Således af två saker en, antingen skulle tredje HufvudTiteln än vidare hvila till dess tillvarelsen af Statsobligationer blifvit 361 Ben 7 julii J, m.
Lag, eller örn man nu vill afgöra denna Titel, dess anslag bestridas med kända eller närvarande tillgångar, icke med tvifvelaktige och till framtiden utställde.
Hvad sjelfva saken angår, eller användandet af ifrågavarande Stats-papper till anslag på tredje HufvuöTiteln, har jag deremot åtskilliga betänkligheter, som jag hoppas Ridderskapet och Adeln tillåter mig vördsammast anföra.
Det är väl möjeligt, att någon gång den olyckliga ställning för en Stat inträffar, att den nödgas åt efterkommande hänskjuta betalningen af skulder, dem Staten för sitt sjelfbestånd varit i nödens stund, och då inga andra utvägar funnits, tvungen att göra.
Denna händelse kan icke på oss nu tillämpas, så mycket mindre, som behofvet visserligen icke fordrar en sådan åtgärd, och dessutom ifrågavarande utgifter icke synas vara af sådan egenskap, att efterverlden med dem bör belastas.
Fartvg och materialier till F örsvarsverket, vara sällan öfver t-n half mansålder; det är närvarande generation, som drager njrttan af kostnaden till dessa behof, och det är följaktligen den som densamma äfven bör bestrida.
Fästningsbyggnader åter fordra en längre tid till deras fullbordan, och kostnaden för dem blir följaktligen någorlunda jemt fördelt på närvarande oell kommande tider, hvarförutan den kommande tillika har utgiften för underhållet att bestrida.