Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i April. redan till slutelig pröfning förehaft samma mål, derutinnan Utskottets beslut ej allenast blifvit fattadt utan och justeradt, hvadan således säker anledning icke saknas till den slutsats, att Expeditionen i ämnet skall innom få dagar till Rikets Ständers Plena inkomma.
Friherr#
Staél von Holstein: l anledning af de upplysningar tvänne värde Ledamöter lemnat, afstår jag för denna gången från vidare fullföljd af yrkande om påminnelse till Bevillnings-Utskottet.
Vid förnyad föredragning af Banco-Utskottets den 10 sistledne Martil afgitne , samt den 17, 19 och 24 i samma månad på bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af Återremiss om förlängning i praescriptions-tiden för låns omsättning i Banco-Discont - Verket, tillkännagaf Herr Grefven och Landt-Marskalken, att, enligt nu mera från Preste- och Bonde-Stånden ankomne Prötocolls-Utdrag, bemälte Stånd bifallit Utskottets Betänkandej i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade äfven för sin del uti enahanda beslut instämmaj hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo och gillades följande från Allmänna Besvärs-; och Oeconomis-Ut - Den t April, sköttet inkomne, samt eler» 24 sistledne Martil eftermiddagen på bordet lagde Betänkanden: l:o Af ilen 2f sistledne Februarii, i anled* ning af väckt fråga om jemkning i Roteringert vid Vesterbottens Regemente. 2:0
Af elen 20 Sistledne FebrUarii, rötande beståndet af sadäna Conträcter, som emellan PaStorerne och Församlingarne blifvit Upprätta*! de och hvarmed båda förklarat sig nöjde.
Företogs till pröfning Allmänna Besvära* och Oeconorniae-Utskottets den 2J sistledne Febroarii afgifne, samt den 2 t sistledne Martil eftermiddagen på bordet lagde Betänkande» rörande en föreslagen ny Landtmäteri-Taxa.
Friherre Wrangel, Henning.*
Jag ar visserligen af samma tanka med Utskottet deruti» att ett af flera Committerade utarbeta^ Förslag till en ny Landtmäteri-Taxå, kan vara bättre än det som af en enskild Person förfat* tas. jag tror likväl, att det gifves flera ^Personer och deribland Prsmier-lngeneurert Akerblom, sorn med sakkännedom kunde uppgifva nyttige Förslag 5 amnet, Och jag tror 'afven* att
Utskottet bordt begära att se de handlingar, hvilka de af Kongl. Majit tillförordnade och af Utskottet omnämnde Commirteräde kunnat hafva varit i tillfälle att aflemna till upplysning, om hvad de tillgjord för en ny Den t April.
Landtmäteri-Taxas upprättande} hvarefter Ubskottet kunnat sammanfatta ett project, som tillika med det af Åkerblom upprättade bordt af Utskottet insändas till Riksens Ständer, hvilka då hade kunnat öfverlemna så väl det ena , som det andra till Kongl. Maj:ts vidare granskning.
Jag anhåller i anledning häraf att Oeconomiae-Utskortets ifrågavarande
Betänkande måtte med dessa mina anmärkningar til!
Utskottet återremitteras.
Då på Herr Grefvens och LapdtMarskalkens hemställan, hurtwida Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottets Betänkande böra, i anledning af Friherre Wrangels dervid gjorde An. märkning, till Utskottet återremitteras, ropades Nej; gjorde Herr Grefven och LandtMarskalken Proposition till bifall af Utskottets Betänkande , hvilken Proposition med Ja besvarades.
Föredrogs ä nyo Lag-Utskottets den 25 sistledne Februarii afgifne, samt den 24 siscledne Martii eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, öfver de af Herrar A. L. Schwan och jacob Linström, gjorde förslag angående beloppet, hvarunder enskilte Personer icke må vara tillåtit att utlärda Invisnmgar.
Herr Peresvetoff Morath, Wilhelm: Ehuru Jag instämmer med Lag Urskottet i den mening , atr skrifne löpande Assignationer icke må tillåtas under Etthundrade R;drs belopp, Den i April. ar anser jag dock Utskottet hafva kunnat, pä sätt eri af dess Ledamöter i det af honom gifne serskildta yttrande föreslagit och yrkat , äfven meddela Utlåtande i afseende på den öf« Vcrdrifna bestraffning, sorn efter Kongl.
Förordningen den 22 October 1766 och Kongl.
Kungörelserne den 24 Martu 1790, s^mt 2 Augusti 1792, är stadgad för den, som utgifver tryckte Assignationer elier Invisningar.
Justitia Cancelleren skall för någon tid sedan hos Kongl. Maj;t gjort underdånig hemställan, om förhud mot alla slags man emellan löpande Väluf er eller Assignationer, men något annat afseende derå lärer icke lemnats, än att Kongl.
Majit den 27 Martii sistledit år i nårter låtit utfäida en Förklaring derom, att graverade Assignationer voro art anse af lika beskaffenhet m-d dr- tryckte, och alltså efter nu gällande Stadgar till utgifvande förbudne. 1766 Års förenämnde
Författning leder sitt ursprung fran
Stä »ders af Konungen sanctionerade be-lut, och troligen har Kongl. Msj:t icke anseri någon ändring eller upphäfvande deraf kunna »ke annorlunda än i den ordning
Gruudlagen medgifver. t Genom den MoHoq, på grund hvaraf Utskottet sig yttrat, är nu den legala vägen öppnad äfven tili beredande sf ändring i dessa Fö fattningar , och ehvad Hogloflige Ridderskapet och Adeln behagar återremittera Betänkandet , eller det antaga, aose^ jag högst nödigt Pn t April. att Utskottet må sättas i tillfälle att yttra sig öfver lämpligheten eller olämpligheteo af na gällande.
Författningar mot tryckte och graverade Assignationer , samt i sednare fallet, hvad slags bestraffning, jemlcad efter vår tids fordringar och sannskyldiga förhållandet till presumerade felagtigheter, kan anses böra äga rum, emedan förhållandet emellan det föreslag. ira ansvaret af böter och förlust af medborgerligt förtroende för dylika skrifne Assignationers utgifvande, och den bestraffning, såsom för falsk myntning, nu gällande Stadgar utsätta för utfärdande af lika beskaffade Assignationer, då de äro tryckte eller graverade, synes mig så origtigt, att minsta tvifvelsmål icke ens lärer kunna uppstå derom, att ju ett dera af desse straff måste anses öfverdrifvit, Falsk myntning förutsä'tter en nedrighet och ett bedrägeri, som Förbrytaren söker döl }"a, men Utgifvaren af Assignationer eller Sedar såsom
Penningar framträder öppet med sitt namn och grundar sitt företag på det förtroende han i Otten eller öfverallt i Riket äger.
Det kan således aldrig blifva en jemnt afmätt bestraffning, art på en sådan åtgärd låta följa den harda behandling, som falska Myntaren förtjenar, och det lärer vara tid att yrka qpphäfvandet af ett Stadgande, sorn efter rättsgrunder icke bör äga rum.
Af hvad sålunda är anfördt hämtar jag anledning till den anhållan, att Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes gö - Den i April. n ra Proposition , om icke denna min Motion kunde remitteras till Lag-Utskottet samt med öfrige Riks-Stånden communiceras.
Friherre Boye, Ludvig.- 1 en tidpunct då man synes vilja förmå
Oss, att skyndsamt an* taga de Finance-principer , som på ett olyckligt sätt utmärkte 1762 och 1766 årens Riksdagar, och hvilka bibehållit sig i bedröfliga minnen ända till våra dagar; böra vi icke förundra oss öfver , att man äfven vill påföra Oss samma Medel, sorn man då använde.
Innan vi likväl antaga detta; innan vi förvandla till brott en Handling af enskilta förtroendet , grundad i allmän medborgerlig rätt, hvilken af Oss bör skyddas, icke brytas; böra vi dock något närmare eftersinna med hvad magt vi skulle gå dertill.
Alla Moralister hafva medgifvit, att det icke gifves mera än ett enda fall, då Staten har rätt att intränga i den enskilta Med. borgarens förvaltning af sin Egendom och sin Credit; och detta är, när allmänna välfärden är i fråga; men med agtning åt sanningen, kan man väl ändå icke säga att detta fall här år inne.
Betänkandet säger Oss, att Allmänheten är lidande, derigenom, att de enskilte Assignationerne äga i vissa Lands-Orter en alltför stor gångbarhet; men, utom det att jag icke i allmänhet hört omtalas något sådant lidande, förstår jag icke ens huru det kan äga rum, då Assignationerne icke kunna påtrugas någon per. son, eller emottagas af andra, än de, som till dem hysa förtroende; och det icke heller försports att Assignationerne saknat inlösen.
Om % 24 Dt* i Jtprit, det är tillåtit att här omtala hvad man känner, utan att kurna genast bevisa, torde jag få anmäla , att jag har mig bekant, och tilltror mig att, om sa påfordras, framdel-s styrka, att då Landshöfdingen i Fahlu
Län blifvit uti ifrågavarande ämne börd, har han, hos Kongl. Majit i Underdånighet, förklarat sin öfvertygelse vara, att ett förbud emot enskilta Assignatio*er, skulle medföra mycken skada pä allmänna Rörelsen där; Och när Landshöfdingen i elen Ort, där Assignationerne äga mä^ta gångbarhet , så talat å Embetcts vägnar; så synes mig att Utskotrets förmälan om detta allmänna lidande, kan fä af oss betviflas.
Sunda förnuftet säger, att Assignatroner på Banco-Sedlar, icke kunna äga större begärlighet, an BancoSedlame sjelfva, samt att om Allmänheten i de Qrrer,där Assignationsrne sägas öfverflöda, bade valet emellan Assignarianer och BancoSedlar, så skalle naturligtvis Banco Sedlarne antagas, och Assignationerne försakas; och denna reflexion bevisar likaså mycket som sjelfva erfarenheten, att Assignationernes orsak ligger i penningebnsten , hvilken just äger ett ovedersägeligt bevis i sjelfva den vidsträckta gångbarhet, sorn dessa Assignationer de senare aren fått.
Vill man nu afskaffa Assignationer*ie, så må man först af sk »Fa deras orsak, penningebristen, och Assignationerne skola genast försvinnaa; vill man åter icke afskaffa parningebristen, så må man åtminstone afhålla sig ifrån att göra den värre, hvilket man gör dä man förbjuder den idoge Närings Idkaren att hjelpa" sig fram, genom utvägarne af sin egen Pen i April. il Credit
Vi äro sammankallade för att afhjelpa den allmänna Penninge förlägenheten; men icke för att göra den förfärligare 5 och om man också icke anser sig kunna vidtaga några anstalter till återvinnande af ert allmänt förtroende, man och man emellan; sä troi jag likväl att emot de omständigheter, hvilka medföra lättnad i allmänna Rörelsen, hör man åtminstone icke anställa jagt, till förtryck pä Näringarne.
På alla dessa skäl begär jag Betänkandets ogillande elitr om dertill fordras, först dess återremitterande.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Sedan51 Friherre Boye, efter min tanka, oemotsägeligen utredt denna sak, återstår för mig endast att förena mig i hans begäran af Återremiss på Betänkandet • men i fall denna ej bifalles , utan detta skall till afgörande företagas, anhåller jag oin uppsk f dermed till dess Statsoch Banco •
Utsisottens förväntade stora Betänkande om Financerne förekommer, för att, ifall äfven deruti en minskning sf det nu varande Rörelse-Capitalet föreslås, vi må få företaga allt sådant på en gång.
Herr Stråle, Kils Wilhelm:
Utan att vilja söka ärendets återremitterande till Lag-Utskottet , i full Högloflige Ridderskapet och Adeln 6å finner nödigt, utbeder jag mig likväl att få besvara en och annan af de Anmärkningar, som blifvit gjorde.
Dec är cnekeiigen hvar och en Persons rättighet att anmoda en annan att lör sig utbetala Penningar och att t sådant
Den i April. ändamål utgifva en så kallad Assignation , men denna handling måste nödvändigt inskränkas enskilte Personer emellan, ej antaga någon egenskap af ofFenteligbet och måste således vara begränsad af sådana föreskrifter, som hin dra att den begagnade friheten ej för Allmänheten kan medföra någon skada.
Det kan ej vara en enskilt mans rättighet, att på andra enskilte Personer utgifva Assignationer, hvilka såsom ett slags
Mynt löpa man och man emellan, emedan sådant ostridigt leder till mångå missbruk och Allmänheten derigenom på flere sätt kan blifva bedragen och lidande.
För Assignationer på Banquen äro serskilte Författningar utfärdade, som stadga ansvar för den som på Banquen utgifver Assignationer, utan att där äga någon Fond.
Men sådant är ej förhållande med Assignationer på Enskilte; hvarken finnes något ansvar för den, som utgifver Assignation på en Person, hos hvilken han ej äger någon fordran, ej heller någon säkerhet lör Assignations - innehafvaren , att Assignationen skall blifva infriad, om tillgäng dertill finnes hos den, på hvilken han är ståld.
Allmänna säkerheten fordrar således , att Assignationsrättigheten inskränkes så, att den ej kan medföra någon skada eller osäkerhet och i detta afseende tror jag ej att Lag*Utskottets
Förslag är för vida sträckt.
Hvad angar den anmärkta skiljagtigheten emellan det uti äldre
Föifattningar stadgade ansvar för tryckta och graverade Assignationer samt det för skrifna Invisningar nu af Lag-Utskottet föreslagne; så Den i April. 27 hår denna skillnad visst icke undfallit Lag n O Utskottets uppmärksamhet; men något Förslag till ändring deruti har ej kunnat afgifva*, enär Motionen ej dertill blifvit utsträckt, utan fråga endast väckt om förbud för skrifna Assignationer.
Sedan Motions-tiden nu mera tilländalupit lärer ej heller någon vidare fråga derom kunna väckas, utan så vida man kan anse densamma äga ett oskiljagtigt sammanhang med det nu förevarande ämnet.
Stael von Holstein , Corfitz Ludvig : Sorn Återremiss icke kan vägras, om den begäres, vill jag icke söka motverka den samma j deremot gör jag det förbehåll, att derest dessa Assignationer tillåtas, en Kungörelse måtte utgå, hvarigenom Allmänheten upplyses derom , att Riksens Ständer likväl ingalunda garanterar dessa Papper , utan att en hvar må skylla sig sjelf, om han på dem blir bedragen.
Ehuru Riksens Ständer förklarade Disconternas Assignationer icke vara Mynt , utan att detankom på hvars och ens behag att emottaga dem eller sådant vägra ; gör Allmänheten sig likväl nu en pretention att
Staten bör honorera dem, emedan de skola tillåtits att circulera såsom mynt i Landet, Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric t förenade sig med Friherre Stael von Holstein.
Herr Steuch, Johan Hinric t
Jag tror för 23 1Oen i April, min del den af Utskottet föreslagna Summ* af ioo R:tlr , hvarunder Assignationer icke skulle få utfärdas vara ganska lämpelig; men jag anser äfven andra försigtighetsmått böra i afseende å Assignationer vidtagas.
Således bör en viss tid för deras circulation bestämmas; och om Assignationen ställes pä vissa dagar, me Innnehafvaren åtnöjer sig att på längre tid än Assignationen är ställd till inlösen å den samma taga accept; så bör han , efter den i Assignationen bestämda tids förlopp icke få hålla sig till Utgiivaren, utan blott till Acceptanten.
Då jag för närvarande är oberedd att yttra mig i ämnet, men flera försigtighetsmått böra i händelse af Assignationers fortfarande bestämmas, får jag hemställa, om icke målet kunde få hvila till nästa Plenum , då man derigenom erhöll tillfälle att det samma närmare öfverväga och granska.
Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard'.
Äfven jag för min del förenar mig med de Herrar, hvilka be‘gärt Återremiss till Lagutskottet af Dess ifrågavarande Betänkande rörande Invisningar.
Jag utbeder mig att härvid endast få anmärka, att i England, hvarest Rörelse-Capitalet är öfverflödigt och enligt nyligen kungjord uppgift blott i Banco-Noter belöpande sig till öfver 20 Millioner Pund Sterling; enskifta Personers Assignationer likväl äro tillåtna samt nyttjas allmänt i Penninge-transactioner, utan att någon olägenhet deraf försports.
Tillika får jag, i anledning af hvad en värd Ledamot Hers Stråle, i afseende på Herr Moraths Den i April.
Motion yttrat, erindra, det jag icke finnér att någon Stånds.Ledamot kan vägras, att när som bellst under Riksdagens lopp väcka en Motion, så snart den står såsom denna, i ett omedelbart sammanhang med en, innom den tid som \6 §•
Riksdags ordningen föreskrifver, väckt Motion, t
Iler med redan upptagne ärender.
Vid de Yttrander, som tvänne värde Ledamöter afgifvit, anhåller jag att få göra några erinringar.
Om jag ej förstått Herr Stråles mening orätt, så anser han en allmän fara ligga i Assignationernes egenskap af offentlighet; deraf han tror att de möjligen kunde öfvergå till egenskap af Mynt, och således utgöra en förökning i Rörelse-Capitalet, som han anser skadlig.
För min del kan jag ej inse, att Assignationer kunna äga annan, eller större offentlighet, an alla Reverser till Sedelhafvaren, eller till viss Man elier Ordres, med hvilka de äga lika grund och lika försvar i alldeles samma rätts begrepp. Intetdera af dessa enskild'ta Papper kan någonsin antagas i Krono-Uppbörden, eller fa annan antaglighet än den, som hvilar på det enskildta förtroendet och följagteligen kan intet heller någotdera öfvergå till egenskap af Mynt; och så länge man irtet gerna kan förbjuda någon människa att utgifva Reverser, så förstår jag icke heller med hvad rätt, man kan förbjuda någoo att utgifva Assignationer.
Dso Reservation, som Friherre Stabel gjordt, 30
Ben t April. torde kunna undanrödjas genom blott den erinran, att här är icke fråga om att Stan* derne skulle åt de enskildte Assignationeme lemna en sådan Auctorisätion, eller att Stän» derne skulle vidtaga någon, eller några steg, mägtige att inlocka Allmänheten att anse dem för Stats papper, deraf sedermera någon ansvarighet kunde drabba Stäuderne; utan här är blott fråga, att icke nu serskildt förbjuda ett sådant begagnande af enskildta Crediten, som Lagen icke hittills förbjudit, och aldrig hör förbjuda.
Det gifves tusendetals handlingar i enskildta lifvet, som icke hvarken Lagen eller Lagstiftande Magten blandar sig med; och vi böra då icke heller blanda oss i denna.
Herr Morath'.
I anledning af hvad en värd Ledamot, Herr Expeditions-Secreteraren Stråle anmärkt, i afseende pä MotionS-tiden, har jag endast att tillägga, det den af mig framställde, är en följd af de, som hos Välioflige Borgare-Ståndet redan blifvit väckte, och LagUtskottet uti dess ifrågavarande Betänkande besvarat, samt således af den beskaffenhet sednare Momentet af j6 §. i Riksdags-Ordningen pomnämner.
Vid påseende af denna §. lärer den värde Ledamoten kunna öfvertyga sig, att för min så beskaffade Motion, Praescriprions tiden alldeles icke är förliden, och att det vant mm rättighet att densamma nu väcka, likasom jag tror att den både kan och bör blifva upptagen.
Grefve von Lantingshausen, Albrect:
Jag ämnar icke fästa mig vid det af Utskottet föreslagna straff för skrifne Assignationers utgifvande utöfver ett visst belopp, utan endast vid sjelfva Aasignationerne, hvilka jag icke anser vara skadliga, då Penninge-rörelsen redan är alltför mycket inskränkt.
Om Ridderskapet och Adeln nu ej behagar afslå Betänkandet, anhåller jag att, i likhet med hvad en värd Ledamot redan förut yttrat, detsamma ytterligare får hvila på bordet till nästa Plenum, hvarigenom man får tillfälle att närmare undersöka detta vigtiga ärende.
Herr Grefven och LandtHJarskalken yttrade, att då flere Herrar Ledamöter yrkat Återremiss af Betänkandet, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade Betänkandet, jemte de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisa ; hvilket bifölls.
Företogs till pröfning Lag-Utskottets den 27 sistledne Februarii afgifne , samt den 24 sistledne Martii eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående den uti serskildte till HögvÖfdige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet ingifne Memorial, väckte fråga om skärpande af det nu för tjufnader stadgade straff in. m.
Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, uppläste följande:
Ikn t April< Vöre jag öfvertygad om rigtigheten af den Lagstiftnings-principe, att hårda straff iörekomma brott, och afskräcka från deras utöfning, skulle jag intet ögonblick tveka att instämma i det förslag till Lag-förändring Utskottet nu tillstyrkt.
Jag vet allt för väl, att man klagar det stölder de senare åren mycket tilltagit; jag vet ock, att denna klagan icke saknar grund; — men jag tror att egenteliga uppbofvet till detta onda icke bör sökas i Lagens otillräcklighet e|jer allt för stora mildhet.
Jag är icke ens alldeles viss om böjelsen för lättja, sysslolös* het och utsväfningar så mycket tilltagit, att jag lika med Ut« kottet kan deruti finna största 6kälet för ökade rjufnader.
Fattigdom och brist på tillfälle till loflig utkomst äro visserligen de vanligaste och mäst allmänna driffjedrarne till de ta brott — En annan orsak till dess öfverklagade tilltagande tror jag mig finna i de otillräckliga anstalter till Lösdiifvares tjenilga sysslosättniog vi här i Landet äga.
Af brist på utrymme vid Allmänna Arbets-Inrättningen i Caslskrona, har man varit nödsakad, att försända sysslolöst folk till Fästningarne och derstädes förblanda med de gröfsre missdådare , ► personer, som någon gång lättjan elier odugligh ten , men ofra äfven s umpen och ett oblidt öde nekat tillfälle att erhålla lofligt Näringsfäug.
Af Kongl.
Maj.ts Nådiga Proposition, angående inrättandet af Allmänna Arbets och Cotrections-hus på B rgholms Slott och i Vadstena af den io sistledne
December inhämta*, att a Carlskrona Arbets-hus ej kunnat inrym* mas Den i April. 33 mas mer än 200 så kallade Police-Arrestanter, och att omkring 400 sådana förvaras å Fästningame.
När dessa en gång antingen, genom rymning eller efter erhållit lagligt Näringsfång, återvinna sin frihet, huru kan man väl vänta att de vidare skola blifva nyttige medlemmar i Samhället?
1 sällskap med de mäst fintliga bqfvar hafva de insupit deras grundsattser, gjort sig ett Studium af deras handtverk, och det först# bruk de göra af friheten är att utöfva de lärdomar, de erhållit för att som brottslingar åter förverka den.
Sådant är förhållandet nu och sådant måste det alltid blifva, så länge man af brist på medel eller andra orsaker, saknar Arbets-Iprättningar, grundade på en Plan, som rät* tad efter den vilstfördes olika grad af vanar% mera syftar på dess förbättring än på dess bestraffning.
Då således, efter min öfvertygelse, andra orsaker är> lågom mildhet vållar stöldens tilltagande, återstår att tillse om ändamålet, att minska dessa brott, kan vinnas genom Lagens skärpande.
Detta motsäges af ali erfarenhet, och vid ingen Lagstiftning är dess röst mera gällande än vid den Criminella.
Straffiagarne äro visserligen ett af de säkraste kännete/.ken, som utvisa en Nations lynne, dess grofhet eller odling.
Vanligen förändra de sig med Seder och tänkesätt frén Barbariska till mildare.
— Sådan är alla tiders erfarenhet.
I öfverensstämmelse härmed hafva ock Riksens Ständer uti en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj;t Ridd» och Ad.
Drot. V B. 1 Ajcl. y, 6. 34 Ben i April. af den ti Julii I8tf> yttrat den önskan, att Förslag mätte göras till sådana bestraffningar, som instämma med närvarande tids hyfsning, och sorn, skiljd från förra tiders Barbari, äro afpassade efter en bättre bildning till upplysning och tili känsla hos hvarje Individu af dess eget värde.
Hvilka srora skäl hafva väl efter 2:ne års förlopp verkat åsigter så olika dem Folkets Representanter då yttrade?
Må man ej fästa för mycken tro till den regel, som fordom följdes, och som man ej ännu synes vilja lemna alldeles ur sigte, att det som göres för att afskräcka, kao ej för starkt afskräcka.
Vore den vid en förnuftig Lagstiftning användbar, så skulle ock straffen aldrig kunna vara för härda, ty ju kardare , ju mera »fskräckande.
De grymheter, som fordom vanhedrat värt Slägte, Tortur, Rådbråkning, Spiktunnor, lefvande Begrafningar, skulle då vara de bästa Correctiven emot brott.
Till mänsklighetens heder må man erkänna art så icke förhåller sig.
Vi hafva hvarken Auto-daFéer eller Knutstraff, och de brott, emot hvilka dessa Straff i andra Länder vsnt riktade, äro dock hos oss sällsynte.
Ända till 1809 veskställdes ofta det i vår Lag påbudna Döds-straffå Barna-mörderskor.
Med afseende å de vanliga Motiverna för detta brott, nöd och blygsel, har Kongl. Majrt allt sedan merendels förskonat den brottsliga till lifvet, och att sluta af deras antal, som sedermera bl fvit dömde, har följden varit att Barnamord minskats, så att då 1808, 13 Barnamörderskor i hela Riket af Hof-Rätterne dömdes till döden, har detta antal de sednare åren nuru Deri i April. 3? skats till 5 å 6 högst g ärligen.
Äfven hos oss har en tid funnits, dä inbrortsstölder sträffades med döden.
Genom Kongl Förordningen den 20 December 174* stadgades, att d n sorn begeck detta brott, skull - utan skonsmål varda hängd, och art Galgar skulle uppsarras å Allmänna Torgen i Stockholm ; men elter vunnen erfarenhet att denna stränghet i bestraffningen ej minskade stölden, utan snarare hade en motsatt verkan, och att gröire brott derje mte ökades, mäste man den 1 April 1773 upphäfva denna Författning, och åteigå till cLn mildare
Lag, sorn förut varit och annu ät för sådana brott gällande.