Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
RegeringsFormen , hvarest stadgas: att då ett Betänkande första gången till pröfning förekommer, skall det utan förändring antagas eller återremitteras* Hans Excellence, Herr Grefven och Landtb Marskalken hemställde derefter, om Ridderskapet och Adeln behagade ifrågavarande Utlåtan. de, i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitterahvilket bifölls.
Föredrogs å nyo BansoUtskottets den 15 dennes aflåtne samt den 19 i samma månad på bordet lagda förnyade Betänkande, angående förändring af de innom BancoVerket gällande Befordringsgrunder, enligt hvilka tredjedelen af Banquens Commissarier vid inträffande ledigheter tillsättes endast af Frälsemän.'
Herr Rothlieb, Carl Fredric, anförde skriftligen :
Den fråga, som innefattas uti Banco* Utskottets nu upplästa Betänkande, härleder sig från en nog oväntad Motion innom det Hedervärda BondeStåndet, hvilken bör betrag* tas utur tvenne Synpuncter: 1:0
Om den, såsom innefattande förslag till afstående å Ridderskapets och Adelns sida, från en genom Författningar och gammal häfd, ägande rättighet, beror ensamt på Ridderskapets och Adelns afgörande, och 3;o Om Ridderskapet och 268 Ben 25 Maji.
Hvad den första frågan angår, så bar Presidenten, Friherre Wirsén och Herr Doctor Hedrén, uti deras till BancoLJtskottets Protocoll afgifna särskildta yttranden, grundligen ådagalagt, att den beror af Ridderskapets och Adelns afgörande och begifvande; så att i detta fall icke något kan vara att erinra och tillägga: Anmärkandes Herr Doctor Hedrén, enligt min tanka, ganska rigtigt, att Banquen är att anse såsom ett Bolag af flera Interessenter, af hvilka den ena ej kan, utan den andras begifvande, honom något påtruga eller afhända.
Hvad den andra frågan angar; så utvede-' lade Grefve von Schwerin samt Friherrarne Stael von Holstein och Anckarsvärd, uti Plenum den 19 sistledne Martil', de skäl, hvil* ka dessa Herrar Ledamöter ansågo böra grunda ett afslag å den föreslagna ändringen i Bcfordringssätiet innom Banquen.
Det torde tillåtas mig att uti minnet återkalla det hufvudsakhga al deras yttranden:
Friherre Staél von Holstein anförde, att då i äldre tider till Banquens Credits upprätthållande ett tillskott af penningar gjordes af Adeln samt Preste Och Borgarestånden, hvilka derjemte garanterade Banquen, vägrade BondeStåndet att deltaga deri, med förklarande, att de med Banco icke ville hafva någon befattning.
Dessa 3 Stånd hade sedermera stadgat grunderna för Banquens
Den 25 Maji. 269 Styrelse, och ibland annat fastställt lika antal af Fullmäktige samt Banco Commissarier af hvarje Stånd, och då BondeStåndet vid 1800 års
Riksdag fingo del i BancoStyrelsen, skedde sådant med det af BondeStåndet sjelf erbudna uttryck-?
liga vilkor, att derigenom ingen rubbning skulle ske i förra Författningar och grunder för Styrelsen, anseendes Friherre Staél , och det med fullkomligaste skäl , det vara oväntadt, att en fråga af sådan beskaffenhet, som denna, just skulie komma ifrån BondeStåndet, som icke af laglig rätt, utan af god vilja, blef upptaget till deltagande i BancoStyrelsen.
Grefve von Schwerin yttrade, att som den omständighet nu mera än förr skulle inträffa, att BancoStyrelsen, vid val af Adelig* Commissarier, komme i villrådighet, så torde delta vittna, att man nu mer än förr är noga i pröfningen af den Ungdoms kunskaper och skicklighet, som i Bar.quens tjenst antages, eller också försummas den tillbörliga eftersynen; skulle det hända, att det tryter skicklig» ämnen till BancoCommissarier ibLnd de inom Verket, (detta har likväl hittills icke skett och bör vara mindre att förmoda hädanefter), så ansåg Grefven att man hellre måtte söka dem utom Banquen , än llidderskapet och Adeln skulle borrtgifva en rättighet, som grundar sig på vårt RepresentationsSysteme och på sjelfva den högre BancoStyrelsens Organisation.
Anckarsvärd bestred äfven den föreslagna förändringen, med erinran, att det 27© Den 2 5 Maji. icke borde förglömmas, att Banco-Commissariatet utgör en Autoritet, som i vissa fall motväger BancoFullmägtiges.
Den förra borde derföre vara organiserad efter samma prineipe, som den förra, äfvensom det icke borde förglömmas, att i sjelfva GrundLagen är bestämdt, att i både Högsta Domstolen och Allmänna Beredningen skola finnas Adeliga och icke Adeliga till lika antal.
Så länge denna princips gäller på andra ställen, ansåg Friherre Anckarsvärd , att den ock borde följas inom BancoCommissariatet.
Dessa nu anförda skäl och omständigheter synas bestämdt tala för förkastandet af den projecterade förändringen af Befordringsrätten innom Banquen.
Ridderskapet och Adeln har alltsedan 1809 gått sina MedStänder till mötes med afsägelse utaf alla sina, uti Privilegier stadgade fri- och rättigheter, och visat en liberalitet sig värdigj men allt bör hafva en gräns, till och med det goda , och intilldess alla rättigheter Medborgare emellan blifva li^ ka fördelade, så länge det finnes Stånd, sorn kunna kallas och anse sig såsom privilegierade, genom tillvarelsen af Skråförfattningar och en inskränkt Näringsfrihet, så länge i våra GrundLagar, vid Embetens och Tjensters bortgifvande, skillnad ännu göres emellan Frälse och Ofrälse^ så länge vågar jag yttra den öfvertygelse, att Ridderskapet och Adeln ej bör gå längre i frånträdande af dess ännu få återstående rättigheter och förmåner, utan låta förhållandet vara i det skick, hvaruti det nu sig Dea 25 Maji. befinner, hellst raan bör hoppas, att den tid ej skall vara aflägsen, då alla rättigheter och skyldigheter skola blifva likai fördelade, och då denna tidepunct inträffar, skall Ridderskapet och Adeln, troget sin uråldriga föresats, att uppoffra allt för allmänt väl, icke dröja, att , medelst frånsägelse af eina få och ingen förnärmande exclusiva rättigheter, bidraga till uppfyllandet af ett stort och nyttigt ändamål, till hvars ernående Ridderskapet och Adelr, nästan utan att vinna efterföljd, hittills så betydligt banat vägen.
På grund af allt detta, får jag ödmjukast anhålla om Proposition till afslag af Utskottets Betänkande i hela dess vidd.
Grefve De la Gardie, Jacob: Jemte det jag instämmer uti hvad Herr Rothlieb anfört, får jag derjemte tillägga, att den förmån Ridderskapet och Adeln äger, att en tredjedel af Banco-Commissariernas antal bör utgöras af Frälsemän, är en ibland de få rättigheter, som Ridderskapet och Adeln ännu äger qvar efter de många och stora Concessioner, de gjort af sine Prerogativer, och jag får då hemställa, om det är billigt, att äfven afstå denna.
Då vid 1800 års Riksdag BondeStåndetlemnades tillåtelse att inträda i BancoStyrel. sen och deltaga i denna Inrättnings förmåner, skedde sådant under det uttryckliga vilkor, att BondeStåndet afsade sig allt anspråk, som kunde förorsaka någon rubbning i de förmåner, som dc öfrige Riks - Stånden under hundra 272 Den 2 5 Maji de år, haft sig vid denna Inrättning förbehållne.
Jag vet då ej, huru det är möjligt, att förevarande fråga kunnat innom Bonde-Siåndet väckas, och jag anhåller derföre om Hans Excellence, Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition på afslag af Betänkandet.
Jag får äfven förklara, art jag anser denna fråga vara antingen en Privilegii-sak , eller ett emellan Ständer upprättadt Contract ; i förra fallet kan en rubbning ej ske utan Kidderskapets och Adelns medgifvande; i det sednare ej utan de Contraherandes ömsesidiga bifall.
Jag får af dessa skäl bestrida all ändring i hvad hitintills varit stadgadt, såsom skadligt för vårt Stånd, utan att för det Allmänna medföra någon nytta.
Då nu en värd Ledamot, Herr Rothlieb, uppläst innehållet af de anmärkningar, som här t-,11 återremiss föranledde BancoUtskottets första Betänkande; så och ehuru jag, iförhoppning på gillande af nu i frågavarande Betänkande, medgifvit, att ej äska Handlingarnas uppläsande, yrkar jag nu, att Utskottets sednare Betänkande måtte uppläsas , såsom innefattande ett nöjagtigt besvarande och grundligt vederläggande af de utaf Herr Rothlieb åberopade anmärkningar.
Med fullkomlig öfvertygelse om den fö» reslagne
Den 25 Maji. 273 reslagne
Befordringsgrundens företräde för dea hitintills och ännu gällande, har jag i Ut. skottets afgifne Betänkande instämt, men lin ka med de öfrige detia Stånds alla Leda möter, förbehållit oss. att Ridderskapetg och Adelns begifvande borde föregå beslutets fattande.
Detta medgifvande vågar jag således tillstyrka, och derigenom yttra en skiljagtig tan. ka med den sist talande värda Ledamoten; * Huruvida de öfrige Stånden äga skälig anledning, att, vårt vägrande oagtadt, antaga Betänkandet, likasom BondeStåndet det redan gjort, har jag svårt att bedomina, men jag föreser, att en obehaglig tvist Stånden emellan härigenom skulle uppkomma, hvar6 undvikande ock torde förtjena något afseende vid det Beslut Ridderskapet och Adeln nu går att fatta.
Friherre Cederström, Jacob; Denna fråga är af enahanda natur med den föreslagne förändringen af 4- §■ Regeringsformen.
Ridderskapet och Adeln ansåg, då en förändrad Redaction af berörde §. till afgörande förevar, det vara liberalt att afslå den nya Redactio. nen, i anseende till Frälse och Ofrälse Män, och i stället antaga oidställningen : mfödde Svenske Män.
Det blef då bevist, att genom detta uttryck den största latitude lemnades åt Ridi. o. Ad.
Afd, 35, 36. 274 Den 25 Maji.
Konungen, att till Ledamot i dess StatsRåd välja den Svenska Medborgare, som han ansåg äga dea största skicklighet.
Samma förhållande bör äfven vara vid BancoCommissariers tillsättande i Banquen.
Hvar och en Tjensteman i detta
Verk kan i de lägre graderne befordras efter tour, men då fråga är om Commissarie beställningar, anser jag ingen böra komma dertill utan den, som äger den största skicklighet, antingen han är Adelsman eller Ofrälse.
Och jag sr öfvertygad, att om den, som åger den största skickligheten, tillika är en Adelsman, så blifver han ej föi bigången afen Ofrälse.
Jag tillstyrker derföre, att Befordringsgrunderne för dessa Tjenster må blifva alldeles lika och att BancoFullmägtige må äga att vid be-< fordringar endast göra afseende på skicklighet, antingen Personen är af Frälse eller Ofrälse börd.
Grefve Anckarsvärd, Michael, förenade sig med Grefve de la Gardie.
Herr Mannerstam, Johani Ledamöterna af Ridderskapet och Adeln i BancoUtskottet hafva ej leinnat ur sigte den fördel, som är Ridderskapet och Adeln förbehållen genom stadgandet, att en tredjedel af BancoCommissarierne skall utgöTas af Frälsemän.
Den reservation, som berörde Ledamöter gjort till Protocollet, bevisar, att vi sökt göra denna fördel gällande, samt att vi ansett densamma vara grundad på ett Contract, som vid BancoVerkets första Inrättning gjordes och hvilket ej kan Den 25 Maji. 275 utan Ridderskapets och Adelns samtycke rubbas-
Men då man insett de olägenheter, sorn derigenom vid befordringar för Banquen upp; stått3 och då man trott, att afseende mera bor; de hafvas på allmänt väl, än på ett Stånds rät; tighet i denna del; hafva hvarken jag eller de öfriga af PJdderskapets och Adelns Ledamöter i BancoUtskottet tvekat, att under ofvannämnde förbehåll instämma i de öfriga Ledamöternes allmänt yttrade mening, hvilken i Betänkandet finnes uttryckt.
Jag är fullkorn-; ligen ense med Herr Grefve de la Gardie, att Ridderskapet och Adeln ej sparat uppoffringar af sina Privilegier, och att de öfriga Stånden litet eller intet svarat deremot; men jag tror, att sådant ej bör verka på Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga.
Jag är äfven öfvertygad derom, att de concessioner, som Ridderskapet och Adeln gjorda 1809, icke minskat Ridderskapets och Adelns anseende såsom Riksstånd, utan snarare gifvit en ökad vigt åt dess röst, genom den öfvertygelse såväl de öfriga RiksStånden, sorn Nationen fått om Ridderskapets och Adelns från alla ensidiga afsigter ski 1
Ida nit för det Allmännas väl.
Det kan icke eller bestridas, att skicklighet och förtjenst utgör den enda rätta befordringsgrunden till Tjenster innom Banquen, likasom till alla Tjenster i Staten.
Den hittills innom Banquen gällande Befordringslag har BancoUtskottet af Prctocollerne funnit med* föra den orättvisa, och kunnat föranleda till betydlig olägenhet för Verkets styrelse, att ganska unga Adelsman, som ännu ej hunnit 276 Den 25 Maji. förvärfva tillräcklig kunskap och erfarenhet, kommit i fråga till BancoCommissarier framför mycket äldre och förtjentare ofrälse Personer} och Utskottet har derföre trott, att Verkets nytta fordrade den förändringen i BefordringsLagarne innom BancoVerket, som
Utskottet föreslagit j dervid är likväl iakttaget, att de Adelsmän, som nu äro Tjenstemän i Banquen, skola vid den nu gällande Befordringstouren bibehå las.
Jag hemställer derföre, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga bifalla Betänkandet.
Jag tror, att då man anlitar vår liberalitet, vi också böra pröfva, huru mycken liberalitet blifvit visad å den sida, hvarifrån man begär vår.
Då Ridderskapet och Adeln vid 1809 års Riksdag afstod nästan allt af sina Privilegier, så var det i ädelmodigt förlitande till de öfriga Ständernes liberalitet, att också medgifva jemkning i deras} hvarom Adeln också gjorde ovilkorligt förbehåll.
Likväl hände, att man, å andra sidan, antog för afgjordt hela vårt medgifvande, utan att sjelf lemna deråt den ringaste motsvarighet.
Då vi sålunda erfarit, att vi missräknat oss på de andra Ståndens liberalitet} så vet jag icke, hvarföre vi nu likafullt skulle fortsätta en eftergift, som ej besvaras.
Jag anhåller alltså om Proposition till afslag» Grefve de la Gardie:
I anledning af hvad Friherre Cederström nyss anfört om frihet lör BancoFullmägtige att vid Befordringar Den 25 Maji. 277 innom Banquen endast göra afseende på skicklighet, och den analogie han sökt finna emellan tillsättandet af StatsRåder och BancoCommissarier uti den nya föreslagna redactionen af 4 §.
RegeringsFormen; får jag anmärka, att om valet af BancoCommissarier vore anförtrodt åt samma rättvisa och oväldiga hand, som tillsätter Ledamöter i StatsRådct, skulle jag ej ett ögonblick tveka att tillstyrka bifall af Betänkandet; men då Commissarierne tillsättas af 12 BancoFullmägtige, hvaraf 9 äro Ofrälse, så tror jag, att, med all den agtning och det förtroende jag hyser för rättskänslan hos hvarje Fullmägiig vid valet emellan Frälse och Ofrälse sökander, äfven af en alldeles lika förtjenst, de sednare skulle troligen framför de förre blifva föredragne.
Hvad åter angår Herr
Mannerstams yttrande om att för befrämjandet af BancoVerkets nytta ej hafva afseende på enskilda uppoffringar, får jag förklara, att om fråga här vore, att genom ett bifall till förslaget befrämja Fäderneslandets väl, Medborgares gagn och allmän nytta, tvekade jag visserligen ej att göra allt; jäg har aldrig -dragit i betänkande, att då Fosterlandets sak det äskat göra uppoffringar, och detta tror jag hela min framfarna lefnad skall tillräckligt ådagalägga, och sådant skall äfven vdsordas af de Protocoller, 60m inför detta “vördnadsvärda Stånd blifvit hällne.
Men då frågan nu endast är derom, att Ridderskapet och Adeln skall afstå en rättighet, hvaraf fördelen ensamt skulle tillfalla några enskilta Personer, så skall jag alltid emot ett sådant beslut opponera 278 Den 25 Maji. mig, samt anse det som en oförlåtlig eftergifvenhet och under Ridderskapets och Adelns värdighet.
Jag har ej funnit någon anledning att frånträda den tanka, jag yttrade förra gången, då detta ämne var under öfverläggning , att nemligen Ridderskapet och Adeln ej bör låta föreskrifva sig sina beslut af de andra Stånden, och efter de fordringar de behaga göra.
Jag kän ej tro, att Banquens Styrelse kan komma att lida genom de nu gällande Befordringsgrunderne.
Icke eller kan jag föreställa mig, att Ridderskapets och Adelns Medlemmar hädanefter skulle så förfalla, eller att upplysning och kunskaper ibland Adelsmän hädanefter skulle till den grad saknas, att icke man skulle finna 6 å 8 ibland dem, som ägde erforderliga egenskap per för att blifva BancoCommisssarierj och finner jag en förändrad föreskrift i denna del sä mycket onödigare, som i den händelse, bland de innom BancoVerket engagerade Personer, någon gång skulle saknas sådana Adelsmän, som Cili Commissarier skäligen kunde befor.' dras, Fullmägtige, utan att dervid förnärma någons rätt, kunna till Commissarier befordra utom Verket tjenstvarande skickliga Adelsmän.
Jag har hört vid alla Riksdagar allt sedan 1809 sä ofta åberopas liberalité, att jag får bekänna, att jag äf sl mätt på att höra Den 25 Maji. detta språk alltid framdragas * att jag skulle önska, att då man ej har något bättre, maa ville alldeles underlåta att nämna det.
Är saken rättvis, och beror Landets väl deraf, att vi efterskänka denna Befordringsgrund, så anser jag med Grefve de la Gardie, att vi ej böra tveka att göra hvarje uppoffring, som kan fordras.
Men jag kan ej qväfva den enskilta känsla af harm, som uppstår hos mig, att innom BondeStåndet en sådan Motion, som den ifrågavarande, blifvit väckt.
Jag tror att denna fråga hade först bordt från BondeStåndet till Ridderskapets och Adelns eget godtfinnande framställas, emedan afgörandet ensamt på Ridderskapet och Adeln beror.
För min del skall jag aldrig låta af BondeStåndets fordringar tvinga mig att samtycka till ett beslut, som rör Ridderskapets och Adelia enskilta rättigheter J och hvartill, i händelse frågan hade blifvit af någon utaf detta Ståndets ®giia Medlemmar väckt, jag kan häna da hade bifallit.
Jag instämmer derföre med de Herrar, hvilka yrkat ufslag å Betänkandet.
Här har blifvit ytt. rädt, att en förändring i Befordringsgrunden, sådan som Utskottet föreslagit, skulle vara en uppoffring å Ridderskapets och Adelns 6ida.
Att BancoFullmägtige utnämna till Commiesarier den skickligaste Personen bland de sökande, utan afseende derå, om han är Frälse eller Ofräb se, tror jag ej kan kallas uppoffring.
Dessutom hafva ju Riksens Ständer rätt att granska Full - Den 25 Maji. mägtiges åtgärder och nominationer, och Fullmägtige äro ju underkastade ansvar, om de befordra odugliga Personer till Commissarier?
Jag kan således ej instämma i Grefve de la Gardies förmodan, att de tre ofrälse Ståndens Fullmägtige endast skola befrämja Ofrälse Personers fortkomst, äfven om sådana medsökande funnos af Adelig börd, hvilka ägde lika eller större skicklighet, än de förra.
Herr Påhlman har ansett Fullmägtige, i händelse af brist på skickliga ämnen innom Ranquen, kun. na befordra till Commissarier Adeliga Personer utom BancoVerket.
Jag tror sådant icke vara möjligt, i anseende dertill, att för dessa Tjensters bestridande fordras mera en bepröf* vad pålitlighet, ordentlighet, arbetsamhet och vana vid göromålen , än beläsenhet.
Och då för närvarende den Adeliga Bajeningens antal är ganska inskränkt, så är det, i händelse sådant fortfar, en ren omöjlighet för Fullmägtige att uppfylla den elem gilna föreskrift, att besätta en tredjedel bland Commissarierne med Adelsmän, deräst de icke si ola nödsakas taga oskickliga.
Jag gillar ej andra RiksStånds pretentioner j men jag tror, atti detta fall bör man göra mera afseende på hvad som för BancoVerket är nyttigt, än fästa sig vid den omständigheten, i hvilket Stånd denna fråga först blifvit väckt.
Min öfvertygelse är derföre, att BancoFuilmägtige må äga rättighet att vid befordring till BancoCommissarier endast utnäm. na den Person, de anse vara den skickligaste, utan afseende på, till hvad Stånd han hörer.
Den 25 Maji, 2gl Grefve Mörner, Carl Stellan:
Ej eller jag ■finner det minsta skäl att bifalla BancoUtskottets hemställan.
Riddc-rskapet och Adein halva redan gjort så många och stora uppoffringar af deras Prerogativer. att jag ej ser någon anledning hvarföre vi skola göra flera; jag kan ej tro att de andra Stånden skola vilja, i ett Ridderskapet och Adeln enskildt rörande ämne, taga något beslut, som vore stridande emot Ridderskapets och Adelns önskan, ty då skulle Ridderskapet och Adeln på samma grund kunna besluta, att vid nästa Riksdag Frälse- och Säteri-ägare af BondeStåndet skola deltaga i detJ ta Stånds Representationsrätt, men hvilket Ridderskapet och Adeln, af agtning för BondeStåndets förut yttrade tanka, icke bifallit."
Jag anhåller derföre, på de af Herr Grefve de la Gardie anförda skäl, om afslag å Betänkandet.
Flera yrkade nu på Proposition.
I det hela anhåller jag för min del om Propow sition till bifall af Betänkandet.
Men i anseende till den vändning discussionen i detta ämne tagit, anhåller jag att få upplysa, att någon bristande reciprocité i detta fall hos de andra Stånden icke äger rum.
I den Grundförfattning för Banquens inrättning, som här fått namn af Contract, finnes stadgadt, att ett visst antal Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, samt Preste- och BorgareStånden, skall äga del i BancoVerkets inre förvaltning.
Af *S2 Dm 25 Maji. dessa vilkor är icke något mer bibehållit, än Ridderskapets och Adelns prerogativ, För de andra Stäp,den har någon fråga härom pä långliga tider icke uppstått.
Jag kan ej finna denna sak kunna komma under namn af Privilegii-fråga, utan tror, att om än Betänkandet hos Ridderskapet och Adeln skulle blifva afslagit, de öfriga RiksStånden likväl hafva full frihet, att taga det beslut, som de anse lämpligt.
Jag får ödmjukast till eftersinnande hemställa, om de offer vi gjort af Ståndets Privilegier blifvit tydde för hvad de varit: en patriotisk sjelfförsakelse , ett frivilligt ädelmod , eller om de icke snarare blifvit ansedde som en följd af lättsinnighet, eller jag vet ej hvilken uppskrämd försigtighet.
Jag tror derföre, att i dylika fall Ståndet nu mera är skyldigt sin egen agtning , att vara likaoböjljgt, som förut lättlyndigt, helst emedan det Allmänna dervid säkerligen ingen ting vunnit eller kan vinna.
Gefve Spens, Jacob Melker:
För min del tror jag, att det är intet af de företräden Ridderskapet och Adeln ägt och äger framför de andrij Stånden, som Ridderskapet och Adeln bör sorgfälligt undvika att afhända sig, som det företräde, att alltid vara ett Riksstånd, hos hvilket det enskilta Stånds-interesset har minsta inflytande på besluten i allmänna ärender.
Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Den 25 Maji. 28s Adeln behagade afslå Utskottets Betänkande, på den grund, att Ridderskapet och Adeln ansåge sig icke böra eftergifva någon af de rättigheter, hvilka blifvit Ridderskapet och Adeln vid BancoVerkets första inrättning förbehållnej hvilket bifölls.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch Oeconomiae-Utskottets den 1 dennes afgifna samt den 19 i samma månad på bordet lagda Utlåtande öfver de hos Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet gjorda anmärkniegar vid Utskottets den 25 sistlidne Februarii meddelta Betänkande, i anledning af väckt fråga om nödvändigheten af förklaring i vissa delar utaf Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 3 April 1816 om öfverenskommelser rö-' rande Prest-rättigheter, Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Rein' hold:
Då nu OeconomiaeUtskottet meddelat den förklaring, att hvad Utskottet föreslagit icke hade afseende på Gottland, hvarest tvist uppstått om bibehållandet af den så kallade ConventionsStadgan, hvilken tvist ännu ps Kongl. Maj.ts Nådiga afgörande beror, har jag icke något deremot, att Utskottets Betänkande bifalles, endast den, på sätt berördt är, af Utskottet lemnade förklaring uti den underdåniga Expeditionen till Kongl.
Majt varder intagen.
284 Dm 25 Maji.
Då nu Hans Excellence, Herr Grefven och handtMar skalken gjorde Proposition på bifil af Utskottets Utlåtande, med anmodan till ExpeditionsUtskottet, att uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl.
Majt, rö. rande detta ämne, intaga, att den af OeconomieUtskottet föreslagnä förklaring icke hade afseende på Gottland, hvarest tvist otn bibehållandet af den så kallade ConventionsStadgan uppstått, hvilken tvist ännu berodda på Kongl. Majrts
Nådiga afgörande, blef samma Proposition med Ja besvarad.
Föredrogs å nyo Statsutskottets den 12 dennes aflåtna, samt den 16 i samma månad på bordet lagda Memorial , angående Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse, rörande Intraderne från Ön St.
Barthelemy j och ansåg Ridderskapet och Adeln samma Memorial endast böra läggas till Handlingarne.