Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Var det år 1686, då kyrkolagen utgafs, vådligt att lemna tillfälle till insupande af villfarelser, så måste väl samma våda förefunnits år 1781, och jemväl i våra dagar förefinnas.
Och var ordningens bibehållande i Gustaf lilis tid nödvändigt, så kan det väl nu icke vara skäl att medgifva oordning alt inrota sig.
De förmenta olikheterna i grunden för lagstadgandets tillkomst, och för dess bibehållande, synas således ej vara på något sätt af Utsk. åda - Den 16 Juni. 221 galagda.
Sedermera gör Ulsk. elt långt tankesprång och förklarar helt kategoriskt: ”Det är dock lika obehöfligt för sådant ändamål” (ordningens vidmakthållande), ”sorn det är olämpligt, hvilket bäst uppenbaras deraf, att det städse öfverträdes, utan att någon ens sätter i fråga dess tillämpning.”
Jag vill först och främst fråga, huru LagUtsk. så noga kan veta, att förbudets tillämpning ej någonsin ifrågakomma ?
Men om äfven förhållandet vore sådant, sä är detta en försumlighet af polismakten, hvilken tilläfventyrs ej med vederbörlig upmärksamhel, vakar öfver lagars och författningars efterlefnad, samt beifrar öfverträdelser deraf, men utgör ingaluuda elt giltigt skäl för förbudets uphäfvande.
I annat fall behöfde man blott alt fräckt öfverträda alla våra lagar, samt sedan deraf hämta skäl för deras afskaffande.
Det blefve åtminstone mycket eget och stridande mot allt hvad hittills varit vanligt, alt upsälla en nnderd. skrifvelse till K. M., deruti R.
St., såsom skäl för stadgandets uphäfvande, skulle anföra, hurusom detsamma ständigt öfverträdes; hvarutinnan således antydes, att Konungens tjenstemän ej sin pligt likmätigt vaka öfver dess handhafvande.
1 hvad jag nu haft äran upläsa. är Ulsk:s hela motivering innefattad.
Jag bar tagit kännedom af motionen och funnit densamma vara på eli helt annat sätt motiverad.
Deruti säges, att den Svenska Statskyrkan är så befästad, alt man ej äger skälig anledn. alt befara någon för densamma vådlig följd deraf, alt dess anhängare sättas i tillfälle att jemföra Statskyrkans läror och gudstjenst med främmande trosförvandters.
Detta, om det vore grundad!, utgjorde visserligen eli verkligt motiv.
För min del tror jag likväl, all åtgärden kunde vara förenad med någon våda.
Den komme måhända att anses såsom en demonstration af likgiltighet å vår sida, den der skulle framkalla desto lifligare bemödanden såväl hos den Kaihotska propagandan, som ock annorstädes, der man befattar sig med proselytmakeri.
Jag skulle derföre helst önska, det R. o. Ad. behagade afslå denna del af Betänk.; men som jag befarar, att Ståndet är af en annan mening, anhåller jag blott, att frågan återremitteras, på det att Utsk. måtte blifva i tillfälle, att aflemna en riktigare och fullständigare motivering af sitt förslag.
LagUtsk. plägar vanligtvis ej låta komma sig den nu anmärkta ofullständigheten till last.
Dess Betänkm förete snarare prof på den ablra grannaste färgläggning af Ulsk:s äsigler i förefallande ämnen, men i förevar:de fall bar Utsk. tillvägagått på ett så kärft, och i min tanke osammanhängande sätt, att Exped.Utsk. vore högeligen att beklaga, om det skulle underkastas obehaget, att på deu af LagUtsk. lagda grund, upställa ett förslag till underd. skrifvelse.
Om sjelfva det resultat, hvartill LagUtsk. kommit, icke gifver anledn. till någon anmärkn., anhåller jag alt R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag, och icke återremittera frågan, endast för att gifva Utsk. tillfälle att skrifva andra motiver.
Då man känner den utmärkta stilistiska skicklighet, sorn Exped.Utsk. besitter, har raan ej skäl att befara, att Utsk., derest en underd. skrifvelse i ämnet kommer att allålas, skulle uraktlåta, 222 Den 16 Juni att derifrån utgallra de motiver, som befinnas mindre lämpliga, att i skrifvelsen inflyta.
Jag tror således, att fi. o. Ad. kan med fullkomlig trygghet förlita sig på Exped.Utsk., hvad beslutets motivering vidkommer.
Hvad äter sjelfva frågan beträffar, anser jag. att R. o. Ad. bör gilla det slut, hvari Utsk. stannat.
Om vi hafva något om ifrågavar:de stadgande oss bekant, så är det, att förbudets tillvaro i allmänhet är helt och hållet okändt.
I allmänhet anser hvilken som helst sig kunna gå i hvilken kyrka han vill, och att han derigenom skulle göra sig till ansvar förfallen, är .för honom alldeles obekant.
Och om han äfven kände förbudets tillvaro, skulle han, enl. mitt förmenande, ändock icke låta sig deraf afskräckas, Att bibehålla en alldeles antiquerad lag, som ingen efterlefver, och som aldrig kan med tvång göras efterlefd, anser jag vara ganska otjenligt, och anhåller derföre om bifall lill Utsk:s framställning i denna del af Betänk.
Lagötsk. synes hafva betraktat främmande gudstjensters bivistande såsom skådespel, hvilka det är oskyldigt att besöka.
Förmodligen har Utsk. isynnerhet fästat sig vid den Katholska gudstjenslen, emedan hon företer det grannaste skådespelet.
Gr Lagerbjelke har, såsom skäl för bifall lill Ulsk:s Betänk, anfört, att man i allmänhet icke känner den författning, som förbjuder främmande gudstjensters bivistande, emedan hon icke af vederbör:de handhafves.
Om förhållandet är sådant, borde man tillhålla vederbör:de att fullgöra sin skyldighet.
Men man bör icke, på sätt Utsk. gjort, tillstyrka lagens uphäfvande på den grund, att han icke efterlefves.
Lagerbjelke förmenar, alt de böter, hvartill den, som bivislar främmande gudstjenst, gör sig förfallen, icke skola afhålla honom derifrån, samt betraktar alltså böterne såsom inträdesafgift till ett skådespel, hvilket man är lysten att besöka.
Men är det rätt, att betrakta andaktsöfningar ur en dylik synpunkt?
Jag tror det icke, lika litet som jag anser det vara skäl att gifva våra trosförvandter tillfälle att öfvervara en främmande, fängslande och förledande gudstjenst, sorn kan locka dem alt öfvergifva deras egen, ty när saken kommit derhän, kan steget från sjelfva trosläran lättare uttagas.
Man får ej förbise, att denna fråga nära sammanhänger med den om konventikel-plakatels uphäfvande, hvilken i ett sednare Betänk. förekommer.
Så vida man finner det vara straffbart, att Lutheraner hålla sammankomster för andaktsöfning, utom kyrkan, så måste det väl äfven vara straffbart, att de sluta sig lill personer, hvilka förrätta sin andakt enl. en främmande trosbekännelse.
Ifrån hvilken sida man än må betrakta denna öfverträdelse, så är hon, efter mitt förmenande äfventyrlig, hvadan jag yrkar afslag å denna punkt.
Jag har icke kunnat up fatta LagUtsk:s framställning på samma sätt som Hr von Hartmans - Den 16 Jani. 223 dorff.
Jag tror icke dess mening hafva varit, alt genom förbudets uphäfvande, likasom inbjuda våra trosförvandter till att skåda främmande gudstjenst.
Jag tror deremot, all Utsk., lika väl som de flesta andra, insett omöjligheten af alt numera vidmakthålla ett dylikt lagstadgande, samt derföre ganska visligen föreslagit dess uphäfvande, ty en lag, som icke mera kan tillämpas, hör icke i lagstiftningen qvarstå.
Lagerbjelke, anser jag en återremiss af frågan vara obehöflig, enär det resultat, hvartill Utsk. kommit, är det enda, som i Exped.Ulsk:s förslag till underd. skrifvelse behöfver intagas.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. af Ugglas, men jag anser mig böra tillägga, att jag desto heldre tillstyrker bifall till detta förslag, som jag icke kan annat än finna del vara högst okristligt, att med straff belägga inträdandet i en kyrka, der Christi lära förkunnas.
Då dertill kommer, att ett sådant lagbud, som det ifrågavaride, icke kan tillämpas, finner jag intet skäl tala för afslag å Betänk.
Obehöflighelen af en återremiss, hafva redan föreg:de talare ådagalagd!, och jag förenar mig således med dem, sorn yrkat bifall till förslaget.
Jag finner icke något giltigt skäl lala för bifall lill delta Betänk.
Söndagen är instiftad för alt egnas åt andaktsöfningar, för att vara en helig hvila från verldsligt arbete och bestyr.
Jag inser icke, att det är någon helig hvila, att gå och betrakta en gudstjenst, hållen för anhängare af en främmande troslära, lill hvilken man ej, vid äfventyr af det Strängaste straff, får öfvergå.
Delta synes mig vara så klart, att jag anser allt vidare yttrande för afslag å Betänk, vara öfverflödigt.
Mig förefaller det, såsom skulle det vara bättre, att om söndagen bivista äfven en främmande gudstjenst, än att lägga sig till hvila.
Jag tror att det förra medför större nytta, än det sednare.
Cederslröms klander af Be'änk:s motivering beträffar, anser jag detsamma vara helt och hållet obefogadl.
Utsk. säger, att den ursprungliga grunden för förbudet måste sökas i bemödandet att förekomma insupande af villfarelser, men att grunden för dess bibehållande i 1781 års bref, endast var afsiglen, att dymedelst befordra god ordning.
Vidare säger Utsk., att förbudets qvarstående är lika obehöflig! för ordningens vidmakthållande, som olämpligt, och detta yttrande tror jag ej kunna bestridas.
Att så verkligen är förhållandet, inses bäst deraf, att man aldrig ifrågasätter förbudets tillämpning, och då Utsk. anfört denna omständighet, anser jag att deri ligger ett till fyllest görande motiv för uphäfvandet af denna lag, som helt och hållet fallit i glömska, och som de facto eller i lagskipningen redan är uphäfd.
Jag tror mig icke behöfva anföra några vidlyftiga skäl för bifall till Betänk.
Vid förra Biksdagen afgaf LagUtsk. ett förslag i samma syftning, och ehuru det då lyckades en värd ledamot af 224 Den 16 Juni. R. o.
Ad. att i en hastig vändning, få förslaget ogilladt, så tror jag alt man nu skall vara mera på sin vakt och ej tillåta, att en dy lik öfverrumpling ännu en gång skall lyckas.
Till en höljan får jag beklaga, att jag ej förra gången talade så högt, alt Gr.
Sparre förmått höra mina ord.
Jag sade, att söndagen var en helig hvila för det kristliga sinnet, men yttrade ingalunda, alt den firades bäst genom att ligga och sofva.
Vidare får jag beklaga, att Gr.
Sparre tillåtit sig att skämta öfver ett så heligt ämne, som detta.
Saken bör ingalunda anses vara likgiltig, ulan har en ganska stor betydenhet.
Under det att man vill tillåta Lutheraner alt besöka främmande trosförvandters gudstjenst och öfvergifva deras egen, bibehåller man förbudet att samlas till andaktsöfningar på annat ställe än i kyrkan.
Kan sådant vara conseqvent?
Jag tror det icke, och anser dessutom, att då lagen med ett det hårdaste straff belägger öfvergång till en främmande lära, del är i bogsta grad orätt af lagstiftaren, att uphäfva ett stadgande, tillkommet för att afhålla de mindre uplyste af våra trosförvandter från hvarje tillfälle alt höra predikas sådana trossatser, hvilkas antagande och bekännande för dem medför så stort äfventyr.
Ehuru motionär för detta obetydliga och oskyldiga förslag, har jag dock icke velat uptaga R. o. Ad:s tid med utveckling af skälen för bifall, hvilka redan af Gr. Lagerbjelke, Frih.
Ugglas och sednast af Gr.
Sparre blifvit fullständigt ådagalagda, och jag har derföre begärt ordet endast för att genmäla min värde granne, Hr von Knorring.
Jag får då fästa nämnde värde talares upmärksamhet derå, att uti Kongl. Brefvet af den 24 Jan. 1781, igenfinnes intet annat skäl för förbudets bibehållande än det högst besynnerliga, att ingen bör af nyfikenhet, att åskåda främmande gudstjenster försumma sin egen, samt alt jag redan uti motiverna till min motion visat, huru denna grund för stadgandet ramlar, endast genom en förändring i de främmande religionsförvandternas gudstjensltimmar.
Hvad åter den värde talarens yttrande om sabbatens helgd angår, får jag blott fästa upmärksamheten deruppå, att då söndagen innehåller 24 timmar, af hvilka icke alla användas till Luthersk gudstjenst, man genom åhörandet af en främmande kristlig gudstjenst, hvaruti alltid något för alla kristna bekännare gemensamt finnes, kan hämta upbyggelse, om man vill låta sig upbygga.
Frih. Greutz:
Ur den allmänna toleransens och samvetsfrihetens synpunkt, tillstyrker jag R. o. Ad. att gilla det af LagUtsk. här framställda förslag.
Propos. till bifall å förevar:de del af Utsk:s Betänk, blef nu framstäld och besvarad med starka Ja, blandade med Nej; hvarefter Hr Gr. o.
Den 16 Juni. 225 Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från Constitutions-Utskottet:
JVs 6, ang:de verkställd granskning af de i Stats-Rådet förde prol.
JVs 40, öfver Tapet-Fabrikören Johan Sandbergs ansökan om ersättning för en af honom å banko-auktion, efter silfvervärde inropad, sedermera oriktig befunnen pant.
Lag-Utskottet: JM 36, i anledn. af väckt motion om lekmäns verksamhet i kyrkans tjenst.
Besvärs- och Ekonom i-Utskottet:
M 96, i anledn. af återremiss utaf Betänk.
J\I 38, ang:de kontroll till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet all försälja sina tillverkningar; JM 97, i anledn. af återremiss af Betänk.
JVs 80; JM 98, i anledn. af återremiss af Betänk.
JM 91; JM 99, i anledn. af väckt motion om allmänna begrafnings platsers begagnande för dem, hvilka i farsot aflidit; JM 100, i anledn. af väckt motion om beviljande af stapelrätt åt staden Sölvitsborg. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. J till 2 på natten.
15 226 Den 17 Juni f. m.
Lördagen den 17 Juni 1854.
Posse, Joli. Aug., inlemnadt sålydande Mern.:
Hos Höglofl. R. o.
Ad. får jag ödmjukligen anhålla alt, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rätl, fä lemna den plats såsom ledamot i LagUtsk. mig blifvit updragen. R. o. Ad. leniDade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Lagötsk. efter Frih. Posse.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande, BankoUtsk:s den 7 och 10 dennes på bordet lagda Betänk.
JVs 34, med förslag till reglering af Bankens låne- och kreditiv-rörelse.
Härvid förekom först den del af ingressen till Betänk., hvari Utsk. afstyrkt bifall å förslaget, alt R.
St. måtte hos K. M. i underd:het anhålla, att oktrojer för Privat-Banker ej vidare må af K. M. i nåder meddelas.
Jag anhåller alt Hr Prof. Agardhs reservation matte blifva upläsen, och jag derefter få yttra mig.
Då under den till följd häraf företagna upläsningen den i reservationen intagna tablå förekom, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer att tablån måtte förbigås, och upläsningen fortsättas med sid. 84.
Jag hemställer till Hr von Hartmansdorff, huruvida man icke kunde förbigå upläsningen af alltsammans, likasom tablån, ty jag tror del icke vara riktigt, att uptaga tiden med upläsning af en reservation, som är tryckt, och för hvem som heldst tillgänglig.
Det är visserligen sanni, att det är hvar och en ledamots rättighet, att låta upläsa hvad han behagar, men jag hemställer, hvarthän det skulle leda, om man, för alt uptaga tiden, låter upläsa handlingar, hvilka icke inverka på sjelfva saken.
Jag ville bespara R. o. Ad. att höra mig sämre säga, hvad bättre blifvit sagdt af reservanten.
Derföre begärde jag upläsning af hans yttrande.
Denna är så mycket fördelaktigare för Hr Gr:n, som mina motståndare, under ti - Den 17 Juni f. ni.
227 den hinna samlas tilt biträde åt honom, hvilken jag befarar höra till dem.
Sedan härefter Prof. Agardhs reservation emot ifrågavande ingress, blifvit, med förbigående af tablån, npläst till sint, anförde tlr von Hartmansdorff:
På grond så väl af denna reservation, som de skäl, hvilka Dokt.
Thomander och Grossh.
Wallenberg, i sina reservationer, ytterligare andragit, anser jag Ståndet böra nn, såsom tillförene, anhålla att
Privat-bankerna icke malle få några nya oktrojer, när de nuvande uphöra, samt att R.
Sors Bank må genom Filial-banker ersälta de enskildta bankerna.
Men. då detta förslag — i fall det vinner Slåndens bifall —- icke kan genast sättas i verbet, emedan en mängd ändringar i Banko-reghlet dermed sammanhänga: så anhåller jag vördsamt om återremiss af denna punkt.
Hr von Hartmansdorff, som uttryckt den åsigt, att Privatbankerne målte, i öfverensstämmelse roed det beslul, som R.
St. fattade vid 1848 års Riksdag, uphöra vid nuvar:de oktrojtiders slut, har yrkat återremiss af denna punkt.
Såsom skäl för sitt tillstyrkande, har den värde ledamoten åberopat 3:ne afgifna reservationer, hvaraf den ena temligen lång, och affattad af Prof. Agardh, blifvit för R. o. Ad. upläst.
Det torde icke kunna begäras, och lill och med vara mindre lämpligt, att inför detta Stånd ingå uti någon fullständig vederläggning af den vidlyftiga reservationen, alldenstund Utsk. uti sitt tillstyrkande tillräckligt utvecklat skälen, hvarföre Utsk. afstyrkt de motioner, ang:de uphörande af Privaibankerne, som blifvit väckta.
Vi hafva här i landet en 20-årig erfarenhet, i afseende på Privatbankerne, hvilka hafva upstått och utvidgat sin rörelse, utan någon Statens eller Riksbankens mellankomst.
Denna rörelse har drifvits till fördel för industrien, och utan någon våda för allmänheten.
De föreskrifter, som i afseende på dessa banker finnas, hafva åtminstone hittills visat sig fullt betryggande, så att det icke varit förenadt med någon risk för allmänheten att emottaga deras sedlar.
Ar det skäl, alt för en oförsökt theori kullkasta . låne-inrättningar, hvilka för landet hafva varit nyttiga, och hvilka man icke vet, huru man skall kunna ersätta?
Säkert är emellertid, att de icke kunna ersättas, utan en betydlig upoffring frän Riksbankens sida.
Hatet emot Privatbankerna finnér man, vid närmare undersökning, i början hafva upkommit ifrån kapital- och förläggare-intresset i våra större städer, som fruktat att dess förtjenst skulle komma att minskas genom dessa kredit-anstalters upkomst och utbildning i landsorterna; — sedermera hafva afundsjukan och okunnigheten troget räckt hvarandra handen i striden emot Privatbaflkerna.
Den enda olägenhet som vidlåder Privatbankerna — består deruti, alt deras sedlar ej uti npbörden emottagas, och således i de orter, der ingen Bank finnes, dessa sedlar icke kunna användas till liqviderande af kronoutskylder.
När sedlarne likväl lätteligen kunna förvandlas uti Riks 15* - 228 Den 17 Juni f. m. mynt, synes mig denna olägenhet af så obetydlig beskaffenhet, att den åtminstone icke bör leda derhän, att man derföre bör uphäfva en institution, hvilken, såsom hvar och en, som närmare tagit kännedom om densamma, icke kan annat än medgifva, har varit och fortfarande är af stor nytta för industrien.
Man har sagt, att Prof. Agardh i sin reservation söker ådagalägga, att Privatbankerne kunna och böra ersättas af R.
St.-rs Bank.
En sådan ersättning anser jag för min del icke kunna verkställas, utan alt R.
Sl:rs Bauk skulle betydligt indraga sin egen lånerörelse.
Att ersätta en lånerörelse genom "att draga in en annan, blir naturligtvis ingen ersättning.
Ett annat medel till ändamålets vinnande vore, alt R.
St:rs Bank släppte ut nya sedlar, utöfver del belopp, som ansetts med Bankens säkerhet förenligt, d. v. s. att gå till Tumba.
Jag tror icke alt en sådan åtgärd kan rekommenderas, ty vi veta af erfarenhet, hvilka följder en alltför långt utsträckt sedel utgifning har med sig.
Privatbankernas lånerörelse, d. v. s. deras fordringar, utgjorde enl. sisla qvartals-rapporten 14,000,000 R:dr, hvilket således skulle af R.
Stms Bank ersättas.
De fleste reservanterne hafva i afseende på ersättningsfrågan, hufvudsakligen fästat sig vid dessa Bankers utelöpande sedelstock.
Jag tror icke detta vara riktigt, utan raan bör taga i betraktande, huru mycket penningar hafva Bankerne släppt ut i rörelsen.
Har denna rörelse varit behöflig för näringarnes utveckling, och för de industriella företag, som härigenom hafva upstålt, så måste, i händelse man drager in Privatbankerne, just denna rörelse af R.
Om vi kasta en flyktig blick pä Riksbankens nuvar:de ställning, så hemställer jag lill hvar och en af eder, mine Hrr, huruvida man kan tro det vara möjligt för densamme, att 1856 och 1857 då Privatbankerne komma all uphöra, i fall icke nya oklrojer beviljas, öka sin rörelse med utsläppandet af 14 millm.
Filial-bankerne, hvilkas upkomst man vill upmuntra, kunna icke inrättas, utan att. en stor sedel-utsläppning eger rum, och utan att Riksbanken får vidkännas ränteförlust, emedan de af Banken lemnade förslräckningar måste utgifvas emot en ganska låg ranta, och vida lägre, än hvad Banken nu betingar sig.
Om man tänker sig att Filial-bankerne röra sig med 14 millm, och deremot svarande kreditiver och lån från Riksbanken, och om mindre lyckliga handelskonjunkturer, eller andra omständigheter nödgar Banken att, då silfver strömmar ut nr landet, indraga eller minska sin sedelstock, så eger ju Banken qvar dessa betydliga kreditiver och lån lill Filial-bankerne, hvilka icke hafva något intresse uti att minska sin rörelse, emedan de begagna Bankens sedlar, utan snarare utvidga densamma, då Riksbanken deremot nödgas minska sin sedelstock.
Riksbanken kan icke bestämma någon minskning uti de sedlar, som Filial-bankerne behaga utsläppa, om icke den omständighet, som i banko-regl:tet är förutsedd, inträffar, att nemi.
Riksbanken drager in kreditiverna, och till följd deraf förstör hela den lånerörelse, som med så mycket konstlade medel kommit till stånd.
Häraf visar sig, huru vådligt det kan blifva för Riksbanken, om hela landets lånerörelse, förutom den som Banken sjelf bedrifver, Den 17 Juni f. m. 229 utöfvas af Filialbankerne, hvilka röra sig med Riksbankens sedlar, samt hafva lån ocb kreditiv från densamme.
Att vilja, för det ifrån ett visst båll upkomna, ocb temligen obefogade hatet emot Privatbankerne, låta förleda sig derhän, all man vill blottställa sig för sådana olyckor, som kunna inträffa i händelse deras rörelse skall ersättas af Filialbanker, det förundrar mig pä det högsta.
Emot en åtgärd, att genom understöd ifrån Staten eller Riksbanken framtvinga låneanstalter, hafva vi från äldre lider tillbaka varnande exempel.
Det år icke helt och hållet ur mannaminne, hvad som hände de diskonter, hvilka under början af detta århundrade upstodo, och hvilkas olyckliga slut omkring år 1818 hade till påföljd, jemte mycket annat, att Riksbanken icke kunde honorera sina egna förbindelser.
Uti Prof. Agardhs reservation finnes en mängd upgifler, hvilka jag skulle vilja kalla förvillande, och hvilka vid en närmare belysning icke riktigt sammanhänga med de slutsatser han deraf drager.
Han säger t. ex. ”när sålunda Ranken under förl. år, när rörelsekapitalet med öfver 5,000,000 R:dr öfversteg de sisla 10 årens medium, minskade sin utlåning med 2,000,000 R:dr, ökade Privalbankerne sin med 1,000,000 R:dr.”
Jag har häri min hand ett utdrag, som visar hvad R.
Stms Banks fordringar utgjorde under loppet af de 3:ne sista åren.
Derutaf inhemtas, att den 31 Dec. 1851 utgjorde Bankens fordringar 28,700,000 R:dr, 1852, 28,700,000 R:dr och 1853, 29,100,000 R:dr.
Jag kan således icke förstå, att såsom Prof. Agardh upgifver, någon förminskning egt rum.
Vidare säger Hr Agardh, ”när Banken af samma anledn. år 1847 minskade utlåningen med 1,700,000 R:dr, ökade Privatbankerne sin med 2,100,000 R:dr.”
Det vore väl icke ett serdeles olyckligt förhållande, att, när Riksbanken minskar sin rörelse, Privatbankerne deremot kunde föröka sin, men så är gudnås icke förhållandet, ty när Riksbanken, till följd af mindre fördelaktiga handelskonjunkturer, blifver tvungen att draga in sin rörelse, så inverkar det till en viss grad på Privatbankerne, sä att de icke kunna föröka sin.
Att de 1847 förökade sin rörelse härleder sig derifrån, att under det året uprättades 2:ne nya Banker, de största vi nu ega, nemi.
Götheborgs och Mälare-provinsernas.
Jag tror, att det hade varit lyckligare, om icke 2 så betydliga Banker upstått på en gång, utan successive, hvarigenom den genom dem upkomna förhöjningen i rörelse-kapitalet hade blifvit fördelad på flere år.
Om Privatbankerne skola genom andra Banker ersättas, så bör man, såsom jag nyss nämnde, laga i betraktande, icke deras utelöpande sedelstock, utan deras utestående fordringar eller utlemnade lån, ty det äro de, som af Riksbanken skola ersättas, På grund af alla dessa skäl, jemte flera, som äfven kunde anföras, får jag hos R. o. Ad. anhålla om bifall, till hvad Utsk. i denna punkt föreslagit.
Den siste värde talaren har un drat, huru man kan våga yttra sig mot Privatbankerne.
Det kommer sig, hvad mig beträffar, helt enkelt deraf, alt jag hvarken är aktie-egare eller låntagare i Privatbankerna.
Afundsjuk på dem, 230 Den 17 Juni f. m. är jag icke eller.
Men derföre alt jag är Fullmäktig i R.
Slas Bank, känner jag mig pligtig, alt, så vidt jag förslår och förmår, söka uprätthålla och akta honom för farliga medlätlare, som kunna bringa honom på fall.