Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Finnes icke denna genklang, må mitt förslag förfalla, och jag är nöjd med att hafva min enskilda åsigt i R. o.
Adis prot. förvarad.
Jag gillar i allo den grundsats, som Frih.
Raab har framställt.
Jag tror nemi., att det vore ganska nyttigt, om R.
St. i alla vigtiga anslagsfrågor hufvudsakligen toge till ledning, K. M:s Propos., och således företrädesvis sökte att bi falla de anslag, hvilka K. M., efter vederbörandes hörande, och moget bepröfvande, funnit vara af behofvet påkallade.
Men jag ber likväl, att få fästa upmärksamhelen derå, alt vid flere föreg:de Riksdagar, och jemväl under innevande Riksmöte, ganska betydliga anslag blifvit på grund af enskildte motionärers framställningar beviljade, och detta i sådana frågor, hvilka, enl. min åsigt, lämpligast bordt af K. M. väckas.
Jag menar frågor om löne-regleringen för Den 29 Juni f. m. 501 korporationer och enskildta embetsman.
Då Ständerna redan förut beträdt en sådan bana, oell derå jemväl vid denna Riksdag fortgått, samt de anslag, hvilka nu blifvit af SlatsUlsk., pä enskilde Riksdagsmäns framställningar tillstyrkta, onekligen afse befrämjandet af ganska vigtiga materiella företag, anser jag det icke vara rätt af Ständerna, alt genast ingå på en motsatt väg, och afslå Statslltskis tillstyrkanden, då de dermed afsedda ändamål äro af obestridlig nytta.
Vi böra icke förbise, att representanter från vissa orter kunna, i afseende å orternas behof af anslag till förbättrande af hamnar, kommunikationer och mera dyl., verkligen uttrycka den opinion, som i orten allmänt är gällande, vid hvilket förhållande, och då StalsUtsk. , åtminstone enl. min öfvertygelse, städse sökt att så samvetsgrann! som möjligt, granska de väckta motionerna, man icke torde behöfva, att till den ytterlighet, som Frih.
Raab tyckes anse nödvändig, följa en princip, hvilken, på sätt jag redan medgifvit, i allmänhet är ganska riklig.
Hvad nu det ifrågavar:de anslaget serskildt vidkommer, så finner man af Betänk., att kostnads-förslaget för arbetet blifvit uprättadt af Chefen för södra väg- och vattenbyggnads-distriktet, så alt behörig persons utlåtande i frågan ingalunda saknats.
Tager man derjemte i betraktande, att Ystads samhälle har under loppet af flere år, med betydliga npoffringar tillvägabragt det vackra arbete, hvars fulländande nu är i fråga, men att staden icke, ulan Statens mellankomst, mäklar sådant åstadkomma; tager man i betraktande, att det är icke allenast för Skånes, utan äfven för hela landets rörelse af väsendtlig vigt, alt Ystad förses med en god hamn, så synes det mig, som skulle ifrågavar:de angelägenhet i flere hänseenden vara förtjent af R.
Sttrs behjertande, hvarföre jag för min del anhåller, att R. o. Ad. täcktes, till hvad StatsUtsk. här föreslagit, lemna sitt bifall.
Raab har visserligen yttrat, att detta Betänk, uptager ganska många, af enskildta Riksdagsmän väckta anslags-frågor, hvilka blifvit af StatsUtsk., dels understödde, dels afstyrkte; men jag tror, att R. o. Ad., vid behandlingen af dessa frågor, skall finna, det Ulsk. framlagt giltiga skäl, så väl för till- som afstyrkandet.
Jag vill väl icke bestämdt påslå, att intet misstag härvid kunnat ega rum, men jag tror mig kunna å Utsk:s vägnar tryggt försäkra, alt Utsk. sökt att tillvägagå med den största samvetsgrannhet, samt att så rättvist som möjligt fördela de till utgående föreslagna allmänua medlen å de olika delar af landet, som blifvit för understöds erhållande anmälde.
Jag skulle högeligen beklaga, om den af Frih.
Raab förordade allmänna grundsats skulle börja att vinna tillämpning just nu, då vi skola till afgörande företaga frågor om en mängd vigtiga industriella företag, hvilka för landels uphjelpande och förkofran i ekonomiskt hänseende äro af stor betydenhet.
Jag tror, att det icke f. n. vore skäl, alt på sådant sätt förfara, och anhåller derföre om bifall till denna puukt.
Den siste värde talaren har sagt, att han instämde uti Frih.
Raabs åsigt, att Ständerna gjorde rättast, 502 Den 29 Juni f. m. om de vid afgörandet af frågor, sådane som denna, (oge ledning af K. M:s Propos.
Men någon Kongl. Propos. i denna fråga finnes icke, och således kan någon ledning deraf ej erhållas.
Vidare har Hr von Troil sagl, att då fl. St. redan tillförene, utan att K. M. sådant äskat, beviljat anslag, såsom t. ex. i fråga om löne-regleringar, så vore det orätt, att utan skälig anledn. nu öfvergifva en princip, som hittills blifvit följd, ehuru man måste medgifva, att den motsatta principen är den riktigaste.
Häruppå skall jag försöka, ali efter förmåga svara.
En löne-reglerings-fråga är en sådan fråga, deruti en hvar af R. o. Ad. kan fatta ett omdöme, och för sig göra klart, huruvida den ifrågakomne embetsmannens löne-förmåner tarfva förbättring eller icke.
Enahanda är likväl icke förhållandet med de allmänna, hela Riket omfattande frågor, som i förevar:de Hetänk. afhandias.
Dessa frågor angå kanaler, hamnar, vägar m. m.
För alt bedöma dessa angelägenheter, hafva vi ett serskildt embetsverk, nemi.
Styrelsen öfver Väg- och Vatten-bvggnader.
Förut hade vi den s. k.
Strömrensnings-komitén, hvilken, om jag ej missminner mig, vid ärendenas afgörande indelade de arbeten, som skulle verkställas, i sådana, som borde i l:sta, 2:dra, 3:dje rummet ö. s. v. komma i fråga.
Det är ganska svårt för R.
St., isynnerhet under den nuvar:de fördelningen på 4 rum, att med fullständig sakkännedom bedöma ifrågakomne företags nytta, samt med tillbörlig rättvisa fördela de anslag, hvilka för sådana ändamål anslås.
Vid dessa frågors afgörande sättes i sanning representantens samvetsgrannhet på ganska harda prof, och, i fall han ej är en sakkunnig person, måste han välja emellan, att stillatigande låta passera allt hvad han icke förstår, eller afgifva de omogna yttranden, hvartill han känner sig frestad.
Under sådana förhållanden anser jag det vara högst vigtigt, all landets styrelse för representationen framlägger förslag i fråga om de förelag, hvilka företrädesvis böra befordras, och således komma i ålnjutande af anslag.
Då vi komma längre fram i Betänk., få vi se, hurusom StatsUtsk. har föreslagit R.
St., att bevilja ett direkt Stats-anslag af icke mindre än 100,000 R:dr, till inrättande af en liten kanal, under det att man för en stor eif, och för inrättande af några slussar deri, icke beviljat mera än samma summa, och det endast såsom lån, ehuru sistberörde arbete blifvit af så väl vederbörande embetsverk, som K. JU. förordadt.
Sådant måste förefalla åtminstone den oinvigde högst besynnerligt, och kan med skäl gifva anledn. till tvekan, huruvida de medel, hvarå vi ej hafva så särdeles stor tillgång, blifvit rättvist och ändamålsenligt fördelade.
Raab yttrat, att hans afsigt med sitt anförande vore att erfara, huruvida den af honom lyckade mening, delades af någon bland R. o. Ad., har jag ansett mig böra öppet tillkännagifva, att jag helt och hållet gillar den åsigt han uttalat.
Jag kan icke, hvad föi egrde fråga serskildt vidkommer, finna, att Tslads samhälles anseende i någon mån skulle hafva blifvit förringadt, derest staden följt den väg, Frih.
Raab utpekat, eller i underd:het anmält saken hos K. M., Hvilken efter Väg- och Vattenbyggnads-Styrelsens hörande, till Ständerna aflåtit Nåd.
Propos, i ämnet, som sålunda i Den 29 Juni f. m. 503 fullt utredt skick kommit till Ständernas behandling.
Vid betraktande deraf, att våra Riksdagar nu följa så tätt uppå hvarandra, att endast året 1855 skiljer de är, hvarunder R.
St. hafva sammanträden, anser jag mig böra gå ännu längre, än Frih. Raab, och föreslå, det R. o. Ad. mätte återremittera hela Betänk., med uttalande af den åsigt, Frih.
Raab här angifvit, så att grundsatsen redan vid denna Riksdag måtte vinna tillämpning.
Jemte det jag förenar mig med Hr von Troil, och anhåller om bifall till denna punkt, ber jag, att få med några ord besvara Frih. Raabs och Hr Ribbings yttranden, deruti de framhålla den princip, att alla frågor om anslag till allmänt-nyttiga företag, böra i främsta rummet af Regeringen behandlas.
Jag för min del tror, att det skulle vara ganska olyckligt, och äfven orätt, att endast medgifva K. M., alt göra framställningar uti ifrågakomne hänseende.
Jag betviflar ingalunda, ali Konungens Rådgifvares upriktiga önskan är, att äfven i dylika fall som detta, befordra det allmänna bästa, och att de med största samvetsgrannhet skola behandla dessa ärenden, men jag tror, att man ej bör förgäta, alt Konungens Rådgifvare se med de underordnade verkens ögon, och vi hafva ganska tydliga bevis uppå den partiskhet, hvarmed dessa verk se åtskilliga saker.
Jag har ännu en orsak, hvarföre jag icke kan gilla den nu framlagde principen.
Det år naturligt, att Konungens Rådgifvare mäste tveka, att framkomma med begäran om så stora anslag, som t. ex. innefattas i så väl K. M:s Propos., som enskildta motioner vid denna Riksdag, och jag anser den säkra följden af principens genomförande blifva, att många nyttiga arbeten skulle hvarken föreslås eller verkställas.
Det nuvande förfaringssättet torde derföre vara det rättaste, och det, sorn mest öfverensstämmer med Grund lagen, (y det är ganska möjligt, att Regeringen kan hafva olika åsigter om kommunernas behof, än de sjelfva, och derföre har äfven Grundlagen medgifvit enskildta Riksdagsmän, att i dylika frågor väcka förslag, hvilka sålunda måste komma under Ständernas behandling, och icke kunna qväfvas.
Jag får, på grund häraf reservera mig emot den åsigt, Frih.
Raab och Hr Ribbing vilja göra gällande.
Det är onekligen ganska önsk värdt, att alla frågor af sådan beskaffenhet, som den, hvilken nu utgör föremålet för vår öfverläggning, erhålla en så fullständig utredning som möjligt, hvarföre det äfven vore för omdömets ledning ganska lyckligt, om K. M. i alla sådana frågor afgåfve Propos.
Men då detta å ena sidan villigt erkännes, får å andra sidan icke förgätas, att vår Grundlag uttryckligen tillerkänner medlemmarne af serskildta kommuner rättighet, att genom sina representanter omedelbart till R.
St. frambära deras önskningar i ett eller annat afseende.
Jag kan icke föreställa mig, att
Grundlagens mening med denna rättighets inrymmande är, att densamma aldrig skall begagnas, ulan endast vara en tom form, en rättighet endast på papperet, men ej i verkligheten.
Då Grundlagen medgifver de enskildta 504 Den 20 Juni f. ni. representanterna denna rättighet, så förnlsättes naturligtvis, att deras förslag kunna så vål afslås, som bifallas.
På sådant sätt har Grundlagen allt hittills blifvit tillämpad, och om äfven ett eller annat misstag egt rum, så torde man likväl icke kunna med fog säga, alt R.
St. i någon större skala missbrukat sin rättighet, att bevilja understöd af allmänna medel på enskilde personers framställningar.
Det möter dessutom ganska stora svårigheter för enskildle kommuner, alt pä deuua väg få stals-bidrag till allmänna arbetens utförande, ty de hafva ganska svält, att för StatsUtsk. och R.
St. framlägga nyttan och behöfligheten af dessa arbeten.
Det är för dem vida lättare, att få de nödiga anslagen beviljade, i fall de, så vidt tid och omständigheter sådant medgifva, gå den vanliga vägen genom vederbönde myndigheter fram till K. M., som sedermera till R.
St. öfverlemnar saken fullständigt utredd.
Men om denna utredning kan på annat sätt så fullständigt åstadkommas, att StatsUtsk. och R.
St. klarligen inse arbetets nytta och nödvändighet, är det enl. min lanke högst orätt, att neka det begärda understödet, endast på den grund, att frågan icke blifvit af Regeringen och dess underlydande embetsverk behandlad, och jag tror icke heller, att R.
St. vid föregide Riksdagar, ansett sig derigenom förhindrade, att lemna deras bifall till saker, hvilka i och för sig sjelfva varit nyttiga.
Hr von Troil har på ett, enl. mitt omdöme, serdeles klart och tydligt sätt ådagalagt, att ifall man nu skulle, i afseende å Ystads samhälle tillämpa deu grundsats, som Frih, Raab framhållit, sä skulle R. o. Ad. nu, då det är fråga om industriella företags befrämjande, afvika från en bana, man tillförene följt, då det varit fråga om löneförbättringar åt enskildta korporationer och embetsman.
Visserligen har Hr Ribbing häremot anmärkt, att det är mycket lätt att bedöma, huruvida en lön är tillräcklig eller icke, och att man kan gifva det begärda löne-anslaget, utan alt derigenom på något sätt, träda andras rätt för nära.
Men jag tror, alt den värde ledamoten misstager sig, då han upfattar lönereglerings-frågor på detta ensidiga, för att så säga, speciella sätt.
Om man deremot utgår från den åsigt, att alla löner böra vara afpassade efter de tjenster, Staten fordrar af embetsmännen, så finnes det en viss skala, efter hvilken lönerna äro anslagne, och om denna skala är riktig, så är det naturligtvis ganska olämpligt, att densamma rubbas.
Om det finnes en partiell orättvisa i en lönereglering, och denna orättvisa af enskild motionär klart ådagalägges, så bör rättelse derutinnan vidtagas, och så har R. o. Ad. förut förfarit, hvilket förfaringssätts riktighet jag ingalunda vill bestrida; men nekas kan likväl icke, att hvarje förhöjning af en redan fastställd lön, förorsakar en rubbning i hela löne-systemet, som fram-manar likartade anspråk på andra håll, och detta har äfven af erfarenheten blifvit bekräftadt.
Jag ber att få anföra ett exempel härå.
Vid sisth Riksdag beviljade R.
St. på enskild motionärs framställning, löneförbättring åt Artilleriet, som onekligen deraf var i behof.
Denna löne-förbällring beviljades i vida större skala, än K.
M. föreslagit, derföre att man fann behofvet i ögonen fallande.
St. beviljat löne - Den 29 Juni f. m. 505 förbättring åt Ingeniör-corpsen, emedan man ansåg densamma såsom geni-eorps stå i jemnbredd med Artilleriet, och således böra åtnjuta samma förmåner.
Härutaf finna vi, att hvarje förändring i det antagna systemet, merändels drager en annan med sig, och att man således icke bör se saken så ensidigt, som Hr Ribbing tyckes hafva gjort.
För att nu återkomma till sjelfva frågan, så är det icke om nyttan och nödvändigheten af det ifrågasatta arbetet, man nu tvistar, utan man skall afgöra, huruvida det är skäl, att gifva understöd just ät Ystad, framför alla andra sjö-städer, hvars hamnar tor de behöfva förbättras.
Förhållandet är således ganska likartad! med en löneförbältrings-fråga, ty i håda fallen kan man säga: ”låtom oss icke förhasta oss med anslags-beviljande, utan vänta och se till, huruvida icke andra tjenstemän (eller hamnar) kunna vara i ännu större behof af understöd.”
Men en sådan jemförelse anställdes icke, då det var fråga om löne-förbältringar, och jag hoppas derföre, att R. ö. Ad. nu, dä det gäller industriella förelag, icke skall afklippa densamma, endast och allenast pä den grund, att anslagens beviljande skulle strida emot en princip, hvars giltighet icke är erkänd, och hvilken åtminstone ännu icke i praxis lyckats göra sig gällande.
Hvad den ifrågavar:de hamn-anläggningens behöflighet vidkommer, instämmer jag i det yttrande, Hr von Troil derom afgifvit, och anser mig ej böra vidare yttra något deröfver, då ingen talare bestridt anslagets beviljande, på den grund, att detsamma skulle vara onyttigt.
Om någon anmärkn. i sådant hänseende skulle under öfverläggningens fortgång framställas, skall jag ej underlåta, att den till besvarande uptaga.
Jag för min del har intet att anmärka, hvarken mot lagligheten eller nyttan deraf, att anslag beviljas, till följd af enskilda motioner.
Det förhåller sig, på sätt föreg:de talare redan anmärkt, att Grundlagen från begynnelsen förutsatt, det frågor om anslag skulle kunna väckas, lika väl af Riksdagsmän, som af Konungen.
Gr. von Rosen har äfven rätt deri, att om Konungen skulle begära hvarje anslag, som kunde anses nyttigt och nödigt, så skulle utan tvifvel ganska många, sorn nu likväl beviljas, uteblifva, derföre att Konungens Rådgifvare tveka, att äska allt för stora anslag, hvaremot enskilde motionärer icke draga i betänkande, att begära hvad de anse erforderligt.
Om de få afslag, betyder sådant mindre.
Vägras åter ett af Regeringen äskadt anslag, så utbasuna lidningarne genast, att Konungens Rådgifvare icke ega Ständernas förtroende.
Omständigheter, som vid denna Riksdag förekommit, bekräfta äfven riktigheten af Gr. von Rosens anmärkn., ty hvarken Hrr Just.-Råd eller Ingeniör-corpsen skulle hafva fått förbättrade löne-vilkor, derest icke enskildta motionärer väckt fråga derom.
Jag kan likväl icke, vid detta tillfälle underlåta, att fästa upmärksamheten å det olika sätt, hvarpå StatsUtsk. behandlat frågan om anslag till löner, och frågor om anslag till kanaler, harn - 506
Den 29 Juni f. m. nar och mera dylikt.
Det förhåller sig verkligen så, som Hr Ribbing anmärkt, alt det är vida lättare att bedöma, om en militär eller civil embetsman kan, i sin samhällsställning, vara belåten med ett visst löne-belopp eller icke, än att afgöra, om det är skäl, att till hamn-anläggning i Ystad anslå 50,000 eller 20,000 R:dr, eller om alls intet bör dertill beviljas.
Sådant oaktadt har StatsUtsk. icke halt samma betänkligheter, i afseende på hamnar och kanaler, som i fråga om embets-verken.
När saken rörer löne-reglering för något sådant, vill StatsUtsk. hafva icke blott Chefens utan äfven Konungens Rädgifvares yttranden i ämnet.
Men är fråga om en hamn-anläggning, så anses icke en gång Väg- och VattenbyggnadsStyrelsens yttrande behöfligt, utan en underordnad tjenstemans, en Distrikt-Chefs yttrande förklaras vara tillräckligt.
Begäres 400 R:dr åt en tjensteman, så kan saken ej afgöras med mindre, än att Konungen sjelf yttrar Sig.
Men gäller det 400,000 R:dr lill väg- eller vattenbyggnader, så behöfves det icke.
Ar något sammanhang i ett dylikt förfarande?
Om Distrikt-Chefernas utlåt:n göra tillfyllest, hvartill tjenar då Väg- och Vattenbyggnads-Styrelsen?
StatsUtsk. borde då inkomma till R.
St. med hemställan, att hela delta embetsverk måtte afskaffas, enär StatsUtsk, erhåller fullt tillräckliga uplysningar af Distrikt-Chefernes yttranden.
Nämnde styrelse hördes icke heller år 1848, då jernvägsfrågan afhandlades.
Nu, då man känner, huru detta företag aflnpit, så borde man väl deraf taga sig till vara, och behandla dylika ämnen med mera försigtighet, än på den tiden, då man hoppade öfver alla skrankor, för att så hastigt som möjligt få sitt jernvägs-begär tillfredsställde
Jag anhåller äfven att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på skillnaden mellan Ulsk:s förfarande vid den 5:te punkten, ang:de Ystad, och den 8:de, ronde Amål.
Ofver de ifrågasatta hamn anläggningarne, på båda dessa ställen, hafva vederbönde Distrikt Chefer yttrat sig, men Ystad får ett anslag af 60,000 R:dr, och Amål, som begärt endast^ 14,000, får intet!
Huru lyda väl skälen för afslaget, beträffande Amål?
Jo sålunda: ”Då K.
M. icke funnit skäl, att i berörde hänseende göra någon framställning hos R. St., och Statens medel tagas i anspråk för vigligare ändamål, har Utsk. funnit sig förhindradt, att f. n. till denna motion tillstyrka bifall.”
Samma skäl hade, enl. milt förmenande, lika väl kunnat användas, i fråga om Ystads hamn, hvarom Konungen icke heller gjort framställning.
Men sådan är skillnaden mellan Skåne och Dalsland, mellan en stad, som har sin Landsh. i StatsUlsk:t, och en stad, som icke har någon adlig Landsh.
Följden af detta olika förfarande kunde möjligen blifva den, alt de län, sora hafva ofrälse Landshöfd:r, i tysthet önskade, att i stället erhålla Adelsmän, framför allt sådana, som vore skickliga, att sitta i StatsUtsk., hvarigenom de kunde få sig anslag beviljade.
Jag har intet emot, att Statens medel användas till sådana ändamål, som det ifrågavaride.
Men jag önskar, att det måtte ske med sammanhang, med sakkännedom, och efter sakkunnige personers hörande, och ej efter godtycke.
Således tror jag icke, lika med Gr. von Rosen, alt det är bättre, om enskildta personer fram - Den 29 Jnui f. m. 507 komma med förslag i berörde hänseenden, utan anser, ändamålet bäst vinnas, om saken skärskådas från båda sidor, ej mindre från Statens, genom vederbönde myndigheter, än från den enskildtes synpunkt.
Företagen böra då utföras med beräkning af nyttan för Riket i det hela, och med iakttagande af nödig sparsamhet m. m.
Endast på denna väg, synes man med säkerhet närma sig sanningen.
Jag tror följaktligen, att om R.
St. finner för godt, bevilja ifrågavar:de anslag, så borde dervid fästas vilkoret, att Konungen först pröfvar, huruvida den framlagda planen är riktig, och företaget i öfrigt förtjenar understöd.
Vore detta vilkor redan iakttaget, så ville jag medgifva anslaget.
Men som det saknas, önskar jag, alt R. o.
Ad. mätte återremittera denna punkt.
Det är så mycket vigtigare, att göra början med honom, som man eljest förmodligen huge, vid alla de efterföljande höra åberopas det skälet, att då R o. Ad. bifallit punkten, ang:de Ystad, som haft goda förespråkare, så fordrar rättvisan, att de öfriga anslags-framställningarne äfven bifalles, antingen de hafva några förespråkare eller ej.
Först och främst ber jag, att få rätta ett misstag, som min vän, Gr. von Rosen, begått, då han trodde miu mening vara, att beröfva enskildta medlemmar af R.
St. rättigheten, alt begära anslag till sådana företag, som det ifrågavande, derföre att jag förordade Frih. Raabs förslag, att StatsUtsk. borde såsom allmän grundsats antaga, att icke bevilja sådana anslag, förr än vederbör:de myndigheter blifvit i saken hörda, och underd. framställning till K. M. ingifvits.
Min meniDg är alldeles icke sådan.
Jag vill lemna hvar och en representant öppet, att sedan de embetsverk, om hvilkas partiskhet Gr. von Rosen talat, afslyrkt en framställning, och sedan till och med K. M., på grund af ett sådant afslyrkande utlåtande, ansett Sig icke böra derom till R.
St. aflåta någon propos.
, att hos R.
St. väcka samma förslag, och underställa detsamma deras pröfning, hvarvid äfven den öfverklagade partiskheten hos embetsverken torde kunna, ifall den verkligen egt rum, i dagen framdragas.
Det är visserligen möjligt, att en sådan partiskhet understundom kan hos ett embetsverk göra sig gällande, men jag tror likväl, att sådant oftare inträffar hos den enskildte, och i saken mest intresserade.
I alla fall har en talare, som upträdt efter mig, redan ådagalagt, att partiskhet kan finnas äfven på andra håll, och att spåren deraf möjligen skulle kunna skönjas just i del utlåt., hvaröfver vi nu öfverlägga.
Jag vill visst icke påstå, att sådant är förhållandet, men lika litet torde man kunna påstå, att inga misstag, inga förbiseenden blifvit vid detta utlåt:s afgifvande begångna.
Just för att undvika detta, och för ali draga nytta af det embetsverk, åt hvilket man beviljat löne-förhöjning, anser jag, att man borde taga till regel, att alla sådana framställningar, som ifrågavar:de, borde göras hos K. M., samt Väg- och Vattenbyggnadsstyrelsen deröfver höras, innan R.
St. anmodas, att dertill anslå medel. 508 Den 29 Juni f. m.
En långvarig discussion skulle måhända upsla, ifall jag till fullständigt besvarande uptoge Hr Bildts yttrande, och framlade min åsigt, rör:de det sätt, hvarpå löneregleriugs-frågor böra behandlas.
Jag har icke under innevande Riksdag yttrat mig i någon sådan fråga, ehuru jag visserligen önskat, ali de måtte blifva behandlade så fullständigt och rättvist som möjligt, och jag har äfven vid detta tillfälle inskränkt mig till alt yttra, att det är lättare att bedöma en lönereglerings-fråga, än att fälla ett omdöme, sora omfattar hela Rikets geologi, samt en mängd andra förhållanden, såsom om den ena staden bör framför en annan förses med hamn, den ena kanallinien uptagas heldre än en annan, o. s. v.
Dertill erfordras långt större kunskaper och sakkännedom, än för bedömande af en löns otillräcklighet för lefnadsbehofven.
Det är således högst behöfligt, att Ständerna, i fråga om anslag till allmänna företag, erhålla fullständiga uplysningar från Regeringen, och dess underordnade embetsverk.
En talare har redan anmärkt, hvad som skett på det färska trädet, eller i jernvägs-frågan.
Hvad skall då icke kunna ske på det torra trädet, om Ständerna fortfara, alt låta sakerna hafva sin gång alldeles såsom man icke skulle ega någon Väg- och Vattenbyggnads-slyrelse!
Det är de vådliga följderna af ett dylikt förfaringssätt, hvarå jag ansett mig böra fästa upmärksamheten, på det att man i tid måtte gifva ärendernas gang, en annan och lämpligare riktning.
För öfrigt har ämnet blifvit så fullständigt af den siste värde talaren utredt, alt jag icke anser mig böra vidare uptaga R. o. Adis tid, utan slutar med att i allo mig med honom förena.