Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Hjerta: Då Hr von Hartmansdorff sjelf har återtagit sin propos., och för att icke åstadkomma mer än en votering, så afstår jag ifrån min begäran om propos. derpå och yrkar blott återremiss.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, i sådant fall, i fråga om förevar:de punkt vore yrkadt, dels bifall, dels återremiss, dels ock af Frih. Raab, att Utsk:s förslag måtte antagas, med uteslutande af såväl ordet ”omedelbara,” som orden ”anses såsom allmän tillhörighet och,” samt framställde sedermera propos. försl å bifall och sedan å återremiss af förevar:de punkt, samt slutligen å bifall till den af Frih.
Raab föreslagna redaktionsförändring.
Ben'22 September f. m.
Dessa propostr besvarades med blandade Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo herastålde om R. o. Ad. bifölle 1 :sla punkten af Utsk:s förslag, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja, blandade med Nej, förklarade det han nu funnit
Hr von Hartmansdorff och Hr Hjerta begärde votering.
Jag anhåller alt den af mig begärda proposm matte blifva kontra-propos. vid voteringen.
Landtm, yttrade, att, då votering blifvit begärd af såväl Frih. Raab, som af Hr von Hartmansdorff och Hr Hjerta, fråga upstode om kontra-proposms innehåll, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa, om R. o.
Ad. ausåge, ali återremiss borde ingå såsom kontra-propos. vid den blifvande voteringen.
Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. till kontra-propos. antoge Frih.
Raabs förslag, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka
Den som anser, att vid äskad votering om bifall lill 1 :sta punkten af de i StatsUtsk:s Utlåt.
M 273 föreslagne stadganden, till kontra-propos. bör antagas Frih.
Raabs förslag, hvarenligt närande punkt bör erhålla följande lydelse: ”Med hänsigt lill ifrågakommande jernvägsanläggningar inom Sverige, antages och faslställes den grund sats, att alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att stå under Statens tillsyn och förvaltning,” röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages till kontra-propos.
Hr von Hartmansdorffs yrkande, att de emot ifrågavar:de punkt gjorde anmärkn:r må föranleda till återremiss.
' Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Härefter justerades följande voter:s-propos. i hufvndsaken:
Den som bifaller l:sta punkten af de i StatsUlsk:s Utlåt.
JVa 273 föreslagna stadganden, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. nämnde punkt böra erhålla följande lydelse: ”Med hänsigt till ifrågakommande jernvägs-anläggningar -166
Den 22 September f. m. inom.
Sverige, antages och faslställes den grundsats, atl alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att stå under Statens tillsyn och förvaltning”.
Efter det voteridgen härom försiggått, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda:
Ehuru jag för min del icke deltagit i diskussionen öfver StalsUlsk:s Betänk.
JYs 273 i den nu föredragna punkten, ber jag likväl att få reservera mig emot det af R. o. Ad. fattade beslut, emedan jag icke vill anses hafva bidragit till fattande af ett beslut, som i min tanka både är olyckligt och icke kan exseqveras.
Här är nemi. stadgadt att ”alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att anses såsom allmän tillhörighet, och stå under Statens tillsyn och förvaltning.”
Delta beslut, äfven om det skulle erhålla K. M:s Nåd. sanktion, är så uppenbart lagstridigt, alt det aldrig någonsin kan komma till någon tillämpning; ty om jag förutsätter, att alla egare i en provins.
Skåne eller Småland, skulle tulja, anlägga en stambana ifrån Helsingborg till Jönköping och alla jordegare derom voro ense, så, oaktadt detta Utsk:s beslut hade vunnit stadfästelse, kan ingen menniska förmena personer att öfver sina egna egor anlägga vare sig vägar eller andra inrättningar.
Af sådan grund, och då jag anser, att R. o. Ad. icke bör fatta sådane beslut, som i sig innefatta en nullitet och äro olagliga, så vill jag deremot nedlägga inin reservation.
Fortsättningen af förevande ärendes pröfning blef härefter upskjutet till eftermiddagens plenum.
I anseende till milt närvar:de sjukhels-lillslånd och tilltagande emhetsgöromål, anhåller jag att få blifva entledigad ifrån min befattning såsom ledamot i Serskildta Dtsk., men att likväl varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande att Hr Arnell, Gust.
Fredr., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från och med nästa måndag, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda (ill val af en ledamot i Serskildta Utsk. efter Hr von Hartmansdorff, samt en ledamot i StatsUtsk. under Hr Arnells frånvaro. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 4 e. m.
In fidem protocolli, dilbert Munck.
Den 22 September e. m.
Justerades 2:ue prot.-uldr. för förmiddagens plenum samt pleni-prot. för den 19 gisil.
M 273, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., i fråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, jemte väckte motioner, ang:de sättet för dylika anläggningars åstadkommande.
Då jag på f. m. hade ordet, yttrade jag, att första punkten vore inkonstitutionel, och jag utvecklade äfven orsakerna till delta påslående; men jag tror äfven att den står i strid mot Svensk lag; ty i 24:de kap. ByggningaB:n står omlaladt, huru vägar och broar byggas skola.
Jag kan af detta lagens rum icke finna annat, än hvad jag redan på f. m. yttrade, eller att, om en kommun eller provins skulle vilja bygga en jernväg i samma riktning som någon af stambanorna, så skulle den dertill vara berättigad, och för att hålla mig lill ett exempel af en väg, som verkligen varit i fråga, nemi. den mellan Norrköping och Linköping, så förklarade åtminstone en borgare, att man dertill icke ville hafva Statens biträde.
Nu kunde man föreställa sig att Ostgötharne ville bringa denna sin önskan i verkställighet, och då ville jag veta, huru man skulle kunna vägra dem det.
Jag uprepar hvad jag förut sagt, alt jag ingenting har emot, att Slaten bygger jernvägar; roen jag har blott velat reservera mig mot att anse detta såsom en allmän princip, emedan jag tror en sådan åsigt vara både inkonstitutionel och stridande mot Svensk lag.
Sedan under förmiddagens plenum endast I :sta punkten af Ulsk:s förslag blifvit pröfvad, förekom nu 2:dra punkten.
Jag har ingen egentlig anmärkning att göra mot det stadgande, StatsUtsk. föreslagit i denna punkt; men jag tror, på sätt jag i f. m:s plenum yttrade, att en föreskrift, genom hvilken enskilde personer skulle beröfvas tillfälle att deltaga i jernvägs-anläggningar, skulle hvarken vara ändamålsenlig eller för sakens framgång nyttig.
Flere skäl tala för att åt enskilde medgifva denna rättighet.
Ett af de hufvudsakligaste är, att då en provins får en jernväg anlagd på statens bekostnad, utan att dess innevånare i någon mån bidraga till denna anläggning, så mäste en annan provins anlägga sin jernväg till största delen på egen bekostnad, derföre att denna väg är, att jag så må säga, en mindre åder i det stora ådersystemet inom landets kommunikations - 168 Den 22 September e. m anstalter.
Ett annat skäl, som talar för enskildes deltagande i jernvägsanläggningar, är äfven, att man mindre skall vara utsatt för alla de svårigheter, sorn egennyttan upstaplar, och de prejerier, som Gr. von Rosen i dag omtalat, i fall enskilde blefve en slags intressenter, fastän ej för beständigt, i sjelfva jernvägen genom deltagandet i omkostnaderna för stambanornas anläggande.
Att nödgas betala 400
R:dr för tunnlandet jord vore otänkbart, i fall jordens egare vore närvande för att negoliera frågan och visade obilligheten af el t sådant prejeri.
Ett sådant medgifvande har dessutom en juridisk fördel, som är ganska väsendtlig.
Om nemi. enskilde få, på det sätt jag sedermera skall hafva äran visa, deltaga i stambanornas anläggning, npstår ett juridiskt skäl att fortsätta jernvägen efter den en gång bestämda planen, emedan Staten, så att säga, ingår ett kontrakt med den enskilde, hvarigenom också icke någon opinions-vind vid en blifvande riksdag kan förändra den riktning för banan, som vid den föregåtde riksdagen blifvit bestämd.
På detta sätt blir det hela förr färdigt, än om man vid den ena riksdagen skulle t. ex. börja en bit på en jernväg mellan Stockholm och Götheborg, och nästa riksmöte besluta en jernvägsbit mellan Upsala och Stockholm.
Om Slaten har ingått ett kontrakt med den enskilde att bygga en jernväg i en viss rigtning, så måste Staten uppfylla sina förbindelser, åtminstone för det slycke, som i kontraktet är bestämdt, och om detta stycke icke upgöres för litet, utan så, alt det, på samma gång del utgör en länk i den stora jernvägskedjan, jemväl blir något helt i sig sjelft, så vinnes ändock ett relatift ganska nyttigt ändamål, och det är detta, som det stadgande, hvilket jag straxt skall omnämna, afser.
Det är dessutom genom de enskildes biträdanden, som ett allmännare intresse säkrast kan upstå för jernvägarne.
De enskilde jernvägsegarne i provinserna skulle blifva måne om att transporterna verkställdes medelst jernvägarne, hvarigenom också en ökad afkastning å dem skulle upkomma; och då det bör förutsättas, att dessa jernvägar komma att gå genom sådana provinser, der kommunikationsanstalter bäst behöfvas, så äger man anledning att hoppas det en ökad nationalvinst skall upkomma derigenom alt jernvägarne flitigt begagnas.
Det är dessutom gifvet, att om man tillåter den enskilde, att, vid deltagandet i en jernvägs-anläggning, lämpa det bidrag, han dertill vill gifva, efter hans egendoms afstånd ifrån jernvägen, så åstadkommer man derigenom en rättvis beskattning på provinsernas innebyggare i och för jernvägars åstadkommande.
Dessa äro fördelarne af alt enskilde få deltaga i ifrågavartde arbeten, och dessa fördelar kunna vinnas genom det af Riksgälds-afdelningen utarbetade förslag, som finnes uptaget i den reservation, jagafgifvit.
Jag ber nu att särskildt få upptaga de punkter, som här blifvit vidrörda, och särskildt de inkast, som deremot blifvit gjorda.
Det första stycket lyder som följer: ”Det är enskilda personer medgifvet, att, efter skedd aktieteckning, under nedan föreskrifne vilkor och förbehåll, deltaga i kostnaderna för stambanors anläggande, samt derigenom bereda sig rätt till delaktighet i afkaslnin - Den 22 Séptember e. m. 169 gen af dessa jernbanor.”
Detta stycke skulle, om R. o.» Ad. godkände de satser, som finnas i Utskis förslag, utgöra ett soplement lill den 2:dra punkten derstädes; hvaremot den andra punkten i min reservation skulle utgöra en särskild punkt i förslaget, på sätt Riksgälds-afdeln. framställt detsamma”Stambanorna indelas i vissa sektioner, med iakttagande, att hvarje sektion kommer att omfatta en vägsträckning af omkring 15 till 20 mils längd och derutöfver; börande för hvar och en sådan sektion särskilda räkenskaper föras och årligen afslutas.”
Om man vill, att de enskilde skola bidraga till jernvägars bekostande, så kan man icke förvänta, att aktie-teckningen skall ske till ett obegränsadt belopp.
Man kan nemi. icke förmoda, att t. ex. invånare i Småland skola, lika beredvilligt som för en bana inom provinsen, teckna sig för en jernväg från Skåne till Stockholm eller för en, som ginge ännu längre norrut; men man kan med skäl antaga för sannolikt, att de skola teckna sig för en jernväg, som vore något större än sjelfva den hemorts utsträckning, inom hvilken de äro boende, men dock icke mindre, än att denna sektion kan, såsom ett helt för sig, framkalla ett allmännare intresse.
Om man nemi. tänker sig en jernvägssträcka mellan Stockholm och Jönköping, så skulle denna sträcka säkerligen icke framkalla många enskilda bidrag, emedan den vore alltför lång; men om man deremot delade den i två sektioner, en från Stockholm till Norrköping, och en från sistnämnde stad till Jönköping, så blefve dessa sektioner hvar för sig icke större, än att intresset för deras fullbordande väcktes så lifligt, att man snart kunde få de dertill erforderliga medlen fulltecknade.
Att göra dessa sektioner mindre, (jag lemnar derhän om de nämnda ändpunkterna äro de lämpliga, de äro blott valda såsom tillfälliga ex.) eller att, Såsom Gr. von Rosen yttrat, bestämma banans omfattning endast till vägen mellan Norrköping och Linköping, vore uppenbarligen icke ändamålsenligt, emedan detta stycke, i sig sjelft af mycken nytta för den ort, der det ligger, dock icke är af någon stor vigt för det allmänna, och icke heller torde vara att betrakta såsom en nödvändigtvis integrerande andel i det stora jernvägs-nåtet inom landet, då deremot en jernväg mellan Norrköping och Jönköping banade väg mellan provinser, som för närvar:de äro i saknad af en snabbare kommunikation med hvarandra, och dessutom förenade midten af Sverige med Östersjön, på ett för trafiken vida skyndsammare och beqvämare sätt, än nu medelst kanalen sker.
Om sektionerna vore på detta sätt bestämda, så blefve deras längd ungefär 20 mil.
Ville man deremot föra dem lill andra punkter, t. ex. från Stockholm till Köping, så blefve en sådan sektions omfattning ungefär 15 eller 16 mil.
Anlägger man en väg från Wexiö till Malmö, så får man tvenne linier, den ena från Wexiö till Traheryd och den andra från sistnämnde ställe till Malmö, hvardera af mellan 14 och 15 mils längd.
I RiksgäldsAfdeln. försökte man att på kartan genomgå de särskilda bansträckningar, som kunde komma i fråga, med ledning af de undersökningar, som på K.
Mits befallning blifvit af General Akrell utförda, 170 Den 22 September e. m. och man fann då a priori, att sektionernas längd borde vara omkring 15 å 20 mil eller mer, och att det icke giuge an att göra dem mindre, derföre att man då skulle gifva vapen i händerna pä dem, som säga, att om enskilda sålunda finge rättighet att bidraga till jernvägs-anläggningarne, skulle inom vissa folkrikare provinser understöd rikligen gifvas till jernvägs-bilar, såsom t. ex. mellan Helsingborg och Malmö äfvensom flere andra stallen, måhända jemväl mellan Upsala och Slockholm, och dessa bitar skulle sannolikt blifva anlagda på det ena stället bär och på det andra der, kommande Sverige alt på detta sätt förele en brokig karta af sinsemellan osammanhängande jernvägsbitar.
Sådant har man velat förekomma derigenom, att sektionernas storlek bestämts på sätt Afdelningen föreslagit.
Den tredje punkten lyder som följer: ”Sedan hela den, enl. anställda undersökningar och beräkningar för hvarje särskild sektion belöpande kostnad, genom deröfver upgjordl fullständigt förslag, blifvit bestämd, bör denna kostnadssumma fördelas på aktier, lydande hvardera å 450 R-.dr riksmynt, eller det lägsta belopp, derå stats-obligalionerna för de till jernvägsanläggningen uplånade medel äro utfärdade; och böra enskilde personer inbjudas att teckna sig för en tredjedel af dessa aktier.”
Om man såsom grundsats fastställde, att de enskilde skulle ovillkorligen teckna sig för en del af anläggnings-koslnaden, borttoges derigenom den fördel, som åsyftades genom den af R. o. Ad. bifallna Usta §:n, eller ntt Staten skulle, utan afseende på de enskildes lägre intressen, anlägga jernvägar, der Staten ansåge dem med afseende på sina högre intressen i främsta rummet böra anläggas; men derigenom att de enskilde inbjödes till delaktighet i denna teckning, blefve på täflingens bana ett tillfälle för Regeringen beredt att erhålla en säker ledning vid bedömandet af banandelens verkställbar och förmånlighet för orterne, och vida säkrare, än den ledning, som kunde erhållas genom itpgjorda statistiska beräkningar, hvilka, med den osäkerhet, som i detta hänseende råder inom vårt land, alltid måste blifva ganska ungefärliga.
Att de obligationer, som af enskilde skulle tecknas, böra ställas i sammanhang med fondsystemet, faller af sig sjelft, och att valören blifvit bestämd -till 450 R:dr riksmynt, kommer af det enkla skäl, att denna valör utgör det lägsta belopp, derå de af R. o. Ad. beslutade statsobligationerna skulle utfärdas; men det är klart, att systemet icke lider, om man än anser valören böra förändras till något annat närgränsande belopp, än hvad afdelningen föreslagit.
Den 4:de punkten innehåller: ”Beloppet af de aktier, för hvilka enskilde sålunda sig tecknat, bör i stadgad ordning inbetalas med en tredjedel årligen; egande K.
M:t att bestämma, huruvida och i hvad fall försummad inbetalning medför förlust af aktier, jemte det förut derå inbetalda belopp.”
Denna föreskrift är i fullständig öfverensstämmelse med dem, som i Riksgälds-kontoret hittills varit gällande för enskildes bidrag till utförande af sådana allmänna företag, som understödjas af stadsmedel, dock med fästadt afseende
Den 22 September e m. 171 på de förändrade förhållanden, som till följd af statsobligationerna skulle upkomma.
Nästa punkt liar följande lydelse: ”Utaf den nettobehållning, jernvägen lemnar, åtnjuter enskild aktie-egare, som till fullo inbetalt sina aktiers belopp, utdelning i förhållande till anläggningskostnaden, hvarvid denna dock ej får beräknas högre, än det belopp, kostnads-förslaget uptager, emedan den kostnad, som öfverstiger detta belopp, bör tillskjutas af Staten ensam, utan. rätt till densammas beräknande vid afkastningens fördelning; varande efter förloppet af 3 år, från jernvägs-anläggningens början, enskild aktie-egare af Staten garanterad tre procents årlig utdelning å det belopp, han inbetalt.”
Naturligtvis böra de enskilde icke vara skyldige att bidraga till betäckande af de ulgifts-summor, hvilka vid verkställigheten möjligen komme att öfverstiga det upgjorda kostnads-förslaget; . denna de enskildes ansvarsfrihet bör ega rum, emedan det är Staten ensam, som upgör förslaget och verkställer arbetet.
Då således de enskilde äro uteslutna från att taga del i bestämmandet af så väl arbetets plan, sorn dess utförande, kan man icke begära, att de skola bidraga till ersättande af de förluster, som kunna upkomma vid ett arbete, som af dem ej får kontrolleras.
Man skulle visserligen häremot kunna invända, att det vore bättre, om de enskilda finge underkasta sig denna risk, mot det att de finge deltaga i sjelfva arbetets utförande och 'förvaltning; men för min del tror jag, att de enskildes deltagande på detta sistnämnda sätt skulle medföra långt större svårigheter, än man i förstone föreställer sig, emedan de då icke kunde beräkna huru stor fördel de finge af företaget sig tillgodogöra, hvilket de deremot kunna efter det förslag, Afdelningen framställt.
Då nemi. enligt delta förslag enskild aktie-egare skulle efter en viss tids förlopp, af Staten tillförsäkras en årlig pränta af tre proc. å det belopp, han inbetalt, visste han derigenom icke allenast alt han efter en bestämd tid skulle erhålla -denna bestämda ränta på sina penningar, ulan han kunde jemväl beräkna huru stor ränteförlust han komme att vidkännas genom att köpa obligationer på ifrågavande vilkor.
En egendom, som ligger nära en jernväg, vinner naturligtvis mera i lättade transporter, Un en, som ligger längre derifrån.
Om nu en sådan egendom vinner 500 R:dr årligen, så motsvarar det, efter 5 proc., ett kapital af 10,000 R:dr.
Den, som således årligen har en vinst af 500 R:dr i lättade transporter, skulle följaktligen kunna teckna sig för 10,000 R:dr, och ränteskillnaden blefve skillnaden mellan dessa 5 proc. och de tre, som han af Staten skulle erhålla.
En annan, som icke vinner mera än 100 R:dr, skulle kunna teckna sig för ett belopp, hvars ränta vore 100 R:dr, eller 2,000 R:dr.
Man kan på detta sätt, då man vet huru stor räntan blir, alltid beräkna för huru stort kapital man kan teckna sig, äfven då detta kapital icke gifver någon ränta, och huru mycket mer kan icke en egendoms-egare beräkna detta, då det är fråga om en ränte-differens mellan 5 oell 3 proc.?
Just denna säkerhet för honom, alt erhålla en bestämd ränta, gör att han derpå kan våga ett kapital, som, sammanlagdt med andra dylika tillskott, kan vara ganska betydligt i afseende 172 Den 22 September e. m. på jernvägens kostnad, men som icke förminskar egendomens värde, oaktadt den blefve graverad med nämnde ränteförlust.
I alla fall, har dock egendomen vunnit genom den förökade afkastning, som jernvägen genom lättade fraktkostnader haft lill följd, och Staten har jemväl vunnit derigenom att han sluppit att betala mer än tre proc. å det tecknade aktie-beloppet; hvilket också tyckes vara billigt, då, under de första åren, jernvägarne icke pläga lemna någon afkastning, hvaremot de enskilda kommunerna i främsta rummet skörda fördelen deraf. 6:te mom. lyder sålunda: ”Staten är enskilde aklie-egare ansvarig, att hvarje särskild sektion af en stambana för den allmänna rörelsen är öpnad, sednast fem år efter det första inbetalningen blifvit af ”den” verkställd; i annat fall är Staten skyldig, för den öfverskjutande tiden, garantera bemälde aktie-egare fem proc:s årlig utdelning.”
Jag ber att få fästa upmärksamheien på ett tryckfel, som i denna punkt insmugit sig: der står nemi. den i stället för dem, hvilket naturligtvis är det riktiga, emedan det har afseende på aktié-egarne.
Mom. har tillkommit derföre, alt de enskilde borde ega någon kontroll öfver att arbetet verkligen blefve verkställdt inom någon bestämd och ej alltför lång tiderymd, och då verkställigheten är öfverlemnad ål Staten ensam, bör utförandet också kunna medhinnas under ett på förhand lämpligen begränsadt tidsförlopp, hvars omfång Afdelningen trott böra fastställas till 5 är, och detta med afseende å sektionernas storlek, hvilken är ungefär densamma som Köping-Hult-banans.
Med ledning af den tidsbestämmelse, som blifvit upgjord för denna jernvägs fullbordande, och hvilket är något mindre än 5 år, torde också den utaf Afdelningen beräknade tiden, inom hvilken Staten skulle ega tillfälle att fullborda sin bana, icke vara för drygt tilltagen., Sista punkten i Afdelningens förslag har följande lydelse: ”Sedan fem år förflutit från den tid, en stambane-sektion för allmänna rörelsen öppnades, bör den å samma sektion för
Slaten upkommande netto-behållning användas för att med hvarje akties fulla belopp, enligt skeende ullåltning, inlösa ett mot denna behållning svarande antal utaf de enskilda ”sektionerna,” på det att Staten slutligen måtte blifva ensam egare till alla stambanorna.”
Afven här har ett tryckfel insmugit sig; der slår nemi. sektionerna, hvilket bör rättas till aktierna.
Denna punkt har tillkommit till följd af den allmänna grundsats, som ligger på botten af alla dessa stadganden, eller att Slaten under de första åren af jernvägarnes anläggande bör, alldenstund de enskilde erhållit så mycken lindring sora möjligt, ensam draga inkomsten af dessa anläggningar.
Man har äfven ansett, alt Staten, på sätt lista punkten innehåller, bör blifva egare af stambanorna, och detta blir också Slaten till följd af det nyss uplästa stadgandet, derigenom att de enskilda aktierna utlåttas, och som delta icke får ske förr, än jernvägen lemnar någon behållning, så är det klart, att Statens fördel är betryggad.
Dessa äro de motiver, som legat till grund för de stadganden, Afdeln. upgjort för ifrågavarande förslag.
Den 22 September e. m. 173 Jag ber nu att få bemöta de anmärkntr, som jag hört anföras mot desså stadganden.
Man bar yttrat, att då enskilda personer skulle ega rättighet att deltaga i kostnaden för jernvägsanläggningar, skulle derigenom hvad man kallar trassel upkomma.
Man länke sig nemi., att Regeringen låter verkställa undersökningar om de sträckningar, hvari stambanorna böra framgå, och att, då dessa undersökningar blifvit afslutade, må allmänheten blifva underrättad så väl om hvarest stambanorna i sin helhet, som hvar de särskilda sektionerna deraf skulle framgå.
När saken hunnit till detta stadium, och om frågan t. ex. vore den, som vid- denna Riksdag inom StalsUtsk. varit lifligt diskuterad, eller huruvida jernvägen borde fortsättas från Svartå till Götheborg eller en annan byggas från Jönköping till Malmö, då skulle på dessa båda linier en konkurrens upstå, som skulle hafva till följd, alt på den ena jernvägslinien leckningarne upginge t. ex. till en fjerdedel och på den andra t. ex. till en tredjedel af kostnadssumman.