Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller blott, innan jag öfvergår till den financiella sidan af frågan, få erinra, att vid Sebastopol ansåg man nödvändigt att anlägga jernvägen till Balaklava, just för att till det förra stället kunna framföra tillräckliga stridskrafter, hvilket under andra förhållanden varit omöjligt.
Vid betraktande af den financiella sidan måste man först fråga: hafva vi råd att bygga jernvägar eller hafva vi det icke? och vidare: hafva vi råd att bygga dem i så stor skala, som StatsUtsk. föreslagit, eller måste vi inskränka oss till att göra det i mindre skala?
Dessa frågor hafva Hr Gripenstedt redan gifvit den fullständigaste utredning, och som jag icke funnit på något sätt poetiskt färglagd, om den också varit framförd i ett utmärkt vackert språk.
Då genom detta anförande blifvit visadt, att våra financer kunna bära de utgifter, som Utsk:s förslag innefattar, så kan jag, för min del, icke finna någon anleda, att frångå detsamma i denna punkt.
En annan fråga är, om vi böra använda befintliga tillgångar på vestra stambanan och ej uplåna de erforderliga medlen.
StatsUtsk. har för densamma föreslagit 13,754,000 Kdr.
Denna summa är föreslagen att utgå med 7,610,000 Rdr för banans anläggande Den 9 Juni e. m. 75 genom Skaraborgs län, med Götheborg till utgångspunkt.
Det öfriga är anvisadt till bangård i Götheborg samt till byggande af den jernväg, som, utgående från Stockholm, skulle dragas genom Södermanland.
Men härpå synes man ej lägga någon vigt.
Mot summans storlek invändes ingenting, ej heller vill man låta sättet för dess anskaffande inverka på beslutet.
Men man vill icke bygga andra banor än sådana, om hvilka man är fullt ense, och hvilka man således kan vara säker att hafva lagt på säkert ställe.
Men alla äro ju ense om den ifrågav:de banan, fast under olika namn, ty förhållandet är med denna bana, att så väl Jernvägs-komitén och Ofverste Ericson, som K. M., föreslagit densamma, ehuru Jernvägs-komitén ej ansett den böra ingå i den s. k. vestra stambanan.
En skiljaktighet finnes deri, att Jernvägs komitén från det inre af Södermanland går på en annan väg, än som K. M., på Öfverste Ericsons tillstyrkan, föreslagit till Orebro, men denna mindre skiljaktighet kan ej verka på hufvudfrågan.
Att väg skulle gå fram der, derom äro dock alla ense.
Man har föreslagit att sammanföra hela det ifrågasatta anslaget för arbetena å vestra stambanan, för att användas till arbetande på en bana emellan Götheborg och Orebro, och har derigenom trott sig påskynda arbetet på banan mellan Götheborg och Stockholm, om äfven denna bana skulle gå genom Södermanland.
Men häri ligger ett stort misstag, emedan de arbeten, som mäste utföras på banan StockholmKathrineholm, på flera ställen äro sådana, att de ej medgifva mer än en begränsad arbetsstyrkas användande, såsom vid bergsprängningar m. fl. arbeten, och följaktligen kan ej tiden för arbetets utförande förkortas öfver en viss gräns.
Om man ock ej fäster sig dervid, måste det alltid vara rättare att så fördela medlen, att man derigenom gagnar § af landet i st. f. i, ty man kan ej vinna det stora ändamålet, att hastigt förena Stockholm och Götheborg, förutsatt att man vill draga banan genom Södermanland, då man borttager det anslagsbelopp, som här är föreslaget för arbetena mellan StockholmKathrineholm, ty dessa anslag äro beräknade att hufvudsakligen användas till de nyssnämnde svårare och långsammare arbetena.
Man talar om en jernväg mellan Götheborg och Örebro såsom någonting ur helt politisk synpunkt (det vore nemi. en inre kommunikation mellan vestern och östern), och att man ur militärisk synpunkt ej borde tveka att votera densamma såsom högst nödvändig.
Man förbiser härvid, att man vinner det afsedda ändamålet för vida bättre pris och vida hastigare, om man förenar Orebro med Askersund medelst en jernbana.
Man erhåller då en inre kommunikation mellan Götheborg och Stockholm, under den årstid, som man begagnar vattenvägen mellan Stockholm och Örebro.
Och detta, raine Hrr, har Utsk. föreslagit!
Att lägga någon synnerlig vigt på GötheborgÖrebro-banan, ur denna synpukt, är derföre ett misstag, så mycket större, som man, genom denna banas utförande nu, försenar föreningen mellan Stockholm och Götheborg, så utomordentligt vigtig ur politisk synpunkt just derföre, att den förenar vestern med östern, då våra sjöar ännu äro isbelagda. 76 Den 9 J n ni e. m.
.Tåg begagnar tillfället att bemöta den beskyllning, man här tilltrott sig om att framställa, det StatsUtsk. skulle vilseledt 11.
St:r med afseende på Riksg:sKont:s tillgångar.
Ehuru en dylik beskyllning för hvar och en, som känner Kont:s ställning, ej förtjente besvaras, anser jag mig dock, för att de, som ej haft tillfälle att närmare följa denna sak, ej bör missledas, böra i minnet återföra huru med denna beräkning sig förhåller.
Utsk. föreslog nemi.
St:r att bevilja medel till fortsättandet af arbetena på södra och vestra banorna, under yttrande att inom Riksg:sKont. fanns medel för att bestrida utgifterna härtill under första halfåret.
Nå väl! mine Hrr, detta blir också händelsen, och jag stöder mig härvid på Fullmäktiges kalkyl, som jag nu anhåller att få upläsa. — — — Häraf synes ju klarligen, att tillgångarne äro ändå rikligare, än hvad StatsUtsk. upgifvit.
Hvar ligger då den försåtliga kalky len, som man besky Ilat Utsk. för?
Jag anhåller om bifall till StatsUtsk:s Betänk.
Här har under loppet af nära 5 dagar denna fråga blifvit i sin helhet så omständligt diskuterad på detta rum, att jag icke vill uptaga tiden med något vidlyftigt ordande derom.
Jag vill endast hålla mig till den punkt, som nu är föredragen, eller den Ode.
Innan jag inlåter mig på densamma, vill jag dock redogöra för den ståndpunkt jag intagit i denna fråga.
Den är redan angifven i min vid Utsk:s Utlåt, fogade reservation, och är i korthet att jag anser, det R.
St:r böra icke nu antaga ett system, hvilket innefattar så många banor, som K. M. i Sin Nåd.
Propos. föreslagit och Utsk. i sitt Utlåt, under-- stödt; utan att endast till 2 statsbanor böra nu af R.
St:r anslås medel.
Den ena af dessa är den som sammanbinder Vesterhafvet med Östersjön.
Den andra, utgående från sydligaste delen af landet norrut, skall på någon lämplig punkt skära den förra.
I afseende åter å frågan, till hvilkendera af dessa båda vägar It.
St:r nu böra företrädesvis lemna anslag, tror jag man bör i främsta rummet tillgodose dem som äro oomtvistade.
Det är icke någon hemlighet, att tankarna om riktningen af vestra banan, som skall utgå från Stockholm, äro mycket skiljaktiga.
Opinionen i denna fråga har nästan delat representationen i 2 särskilda läger.
Ar det då skäl att under sådant förhållande söka framtvinga den ena eller andra åsigten?
Jag tror det icke, synnerligen som flera af de ifrågav:de vägarne icke äro så undersökta, att man med full rätt och grundade skäl kan bestämma sig för någondera af dem.
Jag anser derföre, att man under innev:de statsregleringsperiod bör koncentrera sina krafter på fullbordande af vestra banan genom Westergöthland, i den sträckning, som föregående Ständer afsett, och vidare genom Nerike, så att Orebro deraf beröres, antingen öfver Hallsberg eller öfver Svartå.
För denua bana skulle jag således önska att man nu ausloge medel, så vida man anser sig hafva råd dertill.
Genom densamma vinnes en verklig förbindelse mellan Stockholm och Götheborg, emedan man har segelleden mellan Stockholm och Orebro, Den !) Juni e. m. 77 ocK äfven en kortare, från hufvudstaden till Arboga.
På detta sätt vinner man det största möjliga resultat med minsta upoffring oell på den kortaste tid.
Går man åter tillväga så, som TJtsk. föreslagit, så blifva jernvägsarbetena i Sverige fördelade på många ställen, men man får icke något helt och fullständigt till nästa ltiksdag.
Det kan icke nekas att en jernvägskomraunikation, förenad med en snabb ångbåtsfart, utgör ett helt för sig, då derigenom tvenne hufvudorter förbindas med hvarandra.
Må det sedan ankomma på nästa Ständer att, sedan öfvertygelsen hunnit mogna mera än nu, och sedan alla nödvändiga undersökningar om vägens längd och kostnad blifvit fullbordade, fortsätta arbetet i den riktning, som då kan finnas lämpligast.
Der är kanske ej alldeles i sin ordning att i sammanhang med denna punkt nämna något om den södra banan ■ men då flere talare förut gjort det, torde det tillåtas äfven mig.
Efter hvad jag tror mig hafva funnit, är banan från Lund till norra ändan af Finjasjön oomtvistad.
Jag skulle gerna, om medlen anses räcka till, föreslå att denna bana fortsattes till Småland.
Jag tror dock icke att denna banas sträckning i denna riktning är så alldeles gifven.
Åtminstone vet man att flera förslag framkommit om att draga denna bana något ostligare.
Under sådana förhållanden är det försigtigast att icke gå längre än till norra ändan af Finjasjön.
Men om man anser sig hafva tillräckliga medel dertill, så skulle jag icke hafva något emot att den fortsattes i den af E.
St:r förut beslutade riktning.
Pir Bildt har sagt, att den södra vägen är kortare än den norra, och derföre borde äga företräde; men det visar sig, .vid närmare betraktande, att i anseende till de betydliga stigningar, sorn på densamma förefinnas, blir den dels lika dyr, och dels vinner man icke heller något i tid, hvarföre detta argument torde förfalla.
Men, som jag redan förut sagt, under sådana förhållanden anser jag det icke vara skäl att bestämma sig för någondera af dessa banor.
Sprengtporten har visserligen framlagt ett — som han kallar det — förmedlingsförslag.
Jag hemställer dock, om det förtjenar detta namn, då han tillstyrker anslag för vägen till Kathrineholm.
Deremot skulle jag tro, att det af Erih.
Cederström framställda förslag utgör en förmedling, som vi alla kunna komma öfverens om, då deruti begäres anslag för en bana, som icke varit tvist underkastad.
Jag tillstyrker derföre bifall till Erih. Cederströms förslag.
Jag skall ställa mig Erih.
Cederströms upmaning, att icke uprepa hvad som under öfverläggningarne på detta rum förut blifvit sagdt, till efterrättelse.
Jag anhåller om propos. på bifall till hvad StatsUtsk. i denna punkt föreslagit.
Ett skäl dertill är, att när jag lägger Sveriges karta framför mig, så finner jag detta land, genom Hjelmarens och Mälarens vattudrag, deladt i tvenne hälfter.
Jag vet äfven att södra Sverige är rikast på folk och produkter.
Jag anser således både ur kommerciella och politiska skäl af vigt, att Sveriges södra jernvägsnät först kommer till stånd.
Det är visserligen sannt, att en 78 Den 9 Juni e. m. bana bör gå norr om Mälaren, men jag tror att icke ännu det blifvit tillräckligt ådagalagdt, huruvida den bör dragas öster eller vester ora Upsala, och genom att lägga den vestra stambanan i denna nordliga direktion, skulle vi inskränka oss till ett jernvägsnät, som komme att gå endast genom norra Sverige.
— En talare här har förut framkommit med — som han uttryckte sig — ett stort jättelikt skäl, nemi. den militära vigten.
Jag måste erkänna, att min militära skarpsynthet är så ringa, att jag behöfver en ganska god tub, för att uptäcka denria omtalade jättelika vigt.
Det är visserligen en fördel att få banan mellan Götheborg och Orebro snart färdig, men jag frågar, om det icke är en ännu större fördel att inom 12 år få en väg från södra Sverige, der de flesta trupper stå.
Det är nemligen klart att vår östra granne behöfver hvila sig ett par lustrer, innan han företager sig några nya eröfringar, och det är derföre mycket sannolikare att vi få ett krig om 10 eller 15 år, än att vi skulle hafva att vänta det snart.
Under de gemensamma öfverläggningar, som föreg:de dagar ägt rum öfver denna fråga, har jag haft tillfälle att inför ett större antal representanter uttala mina åsigter.
Jag tror mig vid detta tillfälle icke kunna lämpligare ådagalägga min vördnad för det Höglofl.
Ståndet, än genom att inskränka mig till den förklaring, att jag helt och hållet instämmer i hvad Frih.
Tersmeden yttrat, att nemi.
St:r böra under denna statsregleringsperiod bevilja anslag för vestra banan OrebroGötheborg, och likaledes för den södra, från Lund till norra ändan af Finjasjön.
Genom den första af dessa vägar vinnes, efter min öfvertygelse, ett vida vigtigare mål, än hvad som kan vinnas genom alla de föreslagna jernvägsbitarne.
Dessutom vinner man något ännu vigtigare, nemi. att icke hafva bundit händerna på sig för framtiden.
Jag har således äran nämna, att jag helt och hållet instämmer i Frih.
Jag anser det vara af största vigt att, då man inlåter sig i ett stort företag, man på förhand bildar sig en klar öfversigt, huru företaget bör inrättas, eller att man upställer för sig en viss plan för dess utförande, ty underlåtes detta, så kan lätt hända, att den ena delen icke kommer att passa in med den andra, att således åtskilligt behöfver ondgöras och att kostnaderna derigenom blifva större än nödigt är.
Visserligen kan en antagen plan behöfva jemkas till följe af oförutsedda svårigheter eller förändrade omständigheter; men sådant kan icke förringa värdet af att en plan finnes.
Man säger visserligen, att vi icke hafva rätt att binda kommande Ständer, och detta kan till en viss grad vara sannt, men det är dem obetaget att undandraga sig fullföljden eller verkställigheten af vår plan, genom att icke anslå vidare medel till utförandet.
Detta är onekligen deras rättighet, likasom det måste vara vår att uttala oss öfver, huru vi anse företaget böra utföras.
Jag har med dessa få ord endast velat antyda min åsigt, att det är fullkomligt i sin ordning, att man Den 9 Juni o. m.
T» klart fattar i ögonen det mål, hvartill man vill komma, innan man inlåter sig i företaget.
Förr än jag öfvergår till det speciela af frågan, anhåller jag att få bemöta en anmärkn., som af en talare på f. m. blifvit framstäld mot K. M:s Propos. i detta ämne.
Han yttrade sin förvåning öfver att Regeringen, då den framkommit med ett förslag, som tager i anspråk så många milhr, icke ens utvecklat sina motiver till ådagaläggande af behofvet af en så vidtuseende skuldsättning, att det underlåtits att framlägga en tafla öfver det landets tillstånd, som kunde rättfärdiga en sådan åtgärd, att StatsBåds-prot:t befinnes blottadt på all utredning af ämnet i denna del o. s. v. Det synes mig som den värde talaren förbisett, att det icke är Regeringen sorn i detta fall tagit initiativet, utan att det var K.
St:r som vid förra Riksdagen begärde framläggande af en fullständig plan till Statens jernvägsbyggnader.
Det måste således förutsättas, att frågan om redan var afgjord, och det kunde då icke vara ens passande för Regeringen att underlägga R.
St:rs framställning motiver, som redan bort vara pröfvade.
Frågan huru, är deremot i den K.
Proposm fullt motiverad.
I denna skulle visserligen äfven jag hafva funnit åtskilliga jemkningar önskliga; men då jag betraktat förslaget i sitt fullständiga sammanhang med de dermed gemenskap ägande yttre förhållanden, såsom den beräkneliga arbetsstyrkan å särskilda orter, tillgången å erforderliga qvalificerade Ingeniörer, behofvet af vissa vidlyftigare förberedelser för arbetena i den närmaste framtiden, de tekniska vilkoren för materialiers fortskaffande o. s. v., har jag trott att subjektiva meningar böra, då de icke äro allt för maktpåliggande, underordnas angelägenheten deraf, att icke berörde sammanhang rubbas.
Inom Utsk. hafva emellertid skiljaktiga meningar gjort sig gällande, hvarigenom den K.
Propos. blifvit i vissa delar rubbad, i så måtto, som föreslagna bandelar af Utsk. uteslutits och andra deremot tillkommit.
Det är detta förhållande, som framkallat den af mig afgifna reservation, hvilken egentligen endast går derpå ut, att fortsättningen af vestra banan till Hallsberg bordt gifvas företräde framför de bandelar, som Utsk. föreslagit utöfver den K.
Men ehuru angelägen jag anser denna utsträckning af vestra banan vara, anser jag dock en annan omständighet af ännu större vigt, nemi. att icke skuldsättningen blir alltför stor.
Då K. M:s Propos. i alla öfriga delar möjligen kan blifva bifallen, så skulle, derest äfven denna den vestra banans ytterligare utsträckning beslötes, en större anslagssumma beviljas, än den K.
M. föreslagit, och hvilken jag anser vara åtminstone ett maximum, som icke borde öfverskridas.
Jag skulle derföre önska, att man holle denna fråga öppen till dess de anslagspunkter, som ännu återstå, blifvit afgjorda, och att R, o. Ad. således nu endast ville bifalla de summor, som blifvit af K.
M. föreslagna, med upskjutande af frågan om fortsättandet af banan till Hallsberg.
Genom fattandet af ett sådant beslut skulle frågan, i formelt hänseende, äfven blifva betydligt förenklad.
Upmärksamlieten har af flera talare blifvit fästad derpå, att det icke vore i sin ord - 80 Den 9 Juni e. m. ning att nu framkomma med något utförligare tal, då man under flera dagar, vid de gemensamma öfverläggnirgarne, haft tillfälle att yttra sig; men då en af dessa talare, hvilken vid de gemensamma öfverläggningarne, inför fullt hus, utvecklat sina asigter, såsom jag vill minnas, i 2 hela timmar, sådant oaktadt nu afgifvit ett yttrande, som räckte, om jag ej misstager mig, omkring en timma, så torde det tillåtas mig att uptaga E. o. Ad:s tid en fjerdedels eller möjligen en half timma, helst jag vid de gemensamma öfverläggningarne, ehuru jag anmält mig den andra dagen, hade den oturen att först på den fjerde blifva upropad så sent efter den vanliga middagstiden, att af ett Stånd icke mera än en medlem var närvande, och af detta Stånd endast 10 eller 12.
— Om en eller annan af dessa sistnämnda nu skulle vara tillstädes, anhåller jag derföre om ursäkt, att jag af nyssnämnde anledn. uptager några af de punkter, jag inför det fåtaliga auditoriet, vid den gemensamma sammankomsten, berörde.
Jag började då med den förklaring, att jag, långt ifrån att vara fiende till jernvägar, tvärtom önskar dem i ännu vidsträcktare skala, än skar dem på ett sätt, som står i öfverensstämmelse med mitt begrepp om rättvisa.
Ett stort misstag har, enl. min tanke, blifvit begånget, då E. St:r, vid sista Eiksdag, beslöto att stambanor skulle af Staten anläggas.
Hr Bildt har sagt, att detta beslut fattades med mogen öfverläggning; men jag tror deremot, att det åvägabragtes inom Stånden under en tid, då man icke var beredd derpå, och icke många voro tillstädes.
Efter min åsigt skulle det vara mycket lämpligare att Staten kraftigt understödde enskilta personer, som ville anlägga sådana banor, och jag är öfvertygad att, i sådan händelse, sedan nu en gång hågen blifvit väckt för jernvägen, stambanor skulll upstå i alla riktningar.
Om man t. ex. erbjöde lån mot 3 proc:s ränta, så är naturligt att man med lika summa skulle kunna få dubbelt så långa banor som nu blir fallet, då Staten ensamt får betala de proc. årligen, som erfordras för lånens amortering.
Jag är öfvertygad att, om ett sådant förslag ginge igenom, hvar och en, som önskar erhålla jernvägar förbi sina ägor, till en början skulle erbjuda den derföre erforderliga jorden kostnadsfritt, i st. f. att man nu begär 50 proc:s förhöjning derför.
Man kan mot detta förslag visserligen anmärka, att derigenom Götheborgs-intresset skulle gynnas, och detta må äfven, i viss mån, vara sannt; men blir det icke ett mycket större intresse man kommer att gynna i annat fall?
Och min öfvertygelse är den, att om Ständerna nu helt och hållet frånträda den åsigten, att
Staten bör anlägga de större banorna, så skulle just Götheborgrarne blifva de, som lemnade största bidragen, för att få den påbörjade stambanan ifrån Götheborg fortsatt till Örebro.
Jag har icke hört mer än en talare förut yttra sig i det syfte, att jordägarne borde kostnadsfritt erbjuda sin jord.
Det är äfven sannolikt, att man icke nu lyckas genomdrifva denna åsigt, men jag anser dock detta förslag vara framkommet i en lycklig stund, likasom striden om vägens dragande norr eller söder om Mälaren, och ehuru alla tvister i D en 9 Juni e. m. 81 i och för sig sjelfva visserligen äro förhatliga, liar dock denna medfört ett lyckligt resultat.
Det är nemi. klart, att om vännerna norr och söder om
Mälaren äfven varit vänner inbördes, så hade vi med s. k. express-trän farit igenom med hela jernvägsfrågan, men just denna strid har gjort det för oss möjligt att få göra en halt i denna fråga.
Man bör nu egentligen undersöka huruvida våra tillgångar medgifva att bygga jernvägar i så stor skala, som den föreslagna.
Man har påstått att EinansMinistern Hr Gripenstedt redan besvarat denna fråga, och det är sannt att han framlagt talande bevis på vår lyckliga financiella ställning.
Då jag vid den gemensamma öfverläggningen hade ordet, yttrade jag, att jag hvarken kunde eller ville bestrida riktigheten af Hr Gripenstedts upgift, och jag instämde fullkomligt i hans yttrande, att vi näst Gud, för vår lyckliga ekonomiska ställning hade att tacka den kloka och visa varsamhet hvarmed K.
M. ledt regeringsärenderna; men då jag å ena sidan hörde detta, måste jag deremot å den andra djupt beklaga att K.
M:s Rådgifvare, i stället att fortgå på den bana, som för hela landet medfört så lyckliga resultater, beträdt en alldeles mosätt, som lätt kan leda till vårt ekonomiska obestånd; och jag förklarade derföre, att Konungens Rådgifvare, näst deras åtgärd att tillstyrka tryckfrihetsfördmns förvandling från grundlag till civillag, så vidt jag hade mig bekant, ej tillstyrkt någon åtgärd som, i lika grad med denna, kunde lägga tyngd i vågskålen till förminskande af det värde, som andra deras åtgärder utan tvifvel ägde.
Då Hr Gripenstedt ådagalagt att vi, som äro i saknad af jernvägar, likväl befinna oss i en lyckligare ekonomisk ställning än de flesta andra Europeiska länder, hvilka länge ägt fördelen af dylika kommunikationsmedel, synes mig att man deraf snarare kunde draga den slutsats, att de för oss ej vore så behöfliga, för att på denna höga punkt af välstånd bibehålla oss, än att genom denna premiss leda sig till den öfvertygelse, att vi borde genast och på en gång lägga oss till dessa ofta omtalade jernvägar i hela dess stora utsträckning, som nu blifvit ifrågaställd.
— Om spelaren på ett enda kort vågar hela sin vinst, kan sådant möjligen förklaras, och måhända af hans vänner till och med ursäktas; men jag kan icke inse, huru den kloke och vise statsmannen kan inför sitt samvete försvara, att han i ett enda drag offrar eller riskerar all den vinst som landet just genom Regeringens kloka oell visa varsamhets-anda en lång följd af år förvärfvat.
Om det är en sanning, hvilket jag icke vill bestrida, att vi äga tillräckliga tillgångar för att kunna utföra detta företag, måste derföre alltid upstå den frågan: böra vi nu på en gång gifva detsamma hela dess föreslagna utsträckning, eller bjuder ej klokhet och varsamhet att stadna på den punkt, der tvisterna börja, och der opinionerna skilja sig från hvarandra?
Ar det t. ex. för Eder, mine Hrr, fullkomligt klart, hvilketdera säkrast länder till fäderneslandets sanna väl, att vägen går antingen söder eller norr om Mälaren?
Jag bekänner att jag i detta afseende ej är fullt bestämd, och jag skulle begå en mened, om jag påstode min öfvertygelse i detta fall vara fullt stadgad.
Det är då en pligt för mig och för VI H. 6 82 D en 9 Joni e. m. dem, sorn kunna vara i samma predikament, att stadna och icke gå längre.
Flere talare hafva dessutom redan anmärkt, att man saknar de noggranna statistiska och topografiska undersökningar, som äro af nöden för en riktig insigt häruti.
Jag beklagar att icke Chefen för Statens jernvägsbvggnader är närvande.
Han skulle eljest säkert kunnat svara på den frågan, om han sjelf varit i tillfälle att verkställa sådana undersökningar, eller om det ens varit möjligt för honom att få nog många skickliga personer dertill?
I annat fall, och detta tror jag just är för handen, kunna millioner förslösas genom misstag vid undersökningarne.
Jag får bekänna att jag således, i detta afseende, ingalunda är tillfredsställd.
— Man har för banan från Stockholm till Södertelje äfven åberopat strategiska skäl.
Då jag ej är militär, kan det naturligtvis ej falla mig in att fälla något omdöme om, huruvida våra trupper, i händelse af ett fiendtligt anfall, rättast böra ställas på den ena eller andra punkten.
Men jag tror mig likväl kunna anföra ett skäl, som för en hvar skall tydligen ådagalägga, att den föreslagna jernvägen från Stockholm uti ingen mån kan lemna os3 någon större trygghet mot ett anfall ifrån Ryssland.