Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N.o 3 '9' bedömas, samt den domaren åliggande förmyndare-vård utöfvas, då t. ex. en Jude, som med Nådigt tillstånd köpt fast egendom på landet, aflider samt det inlrälfur, att han efterlemnar arfvingar af samma lära, till hvilka nämnde
Nådiga tillstånd ej är utsträckt, eller att någon af arfvingarne är omyndig eller Christen.
Slutligen och jemte det de i allmänhet stadgade eds-forformulairen blifvit, i fråga om Judar, ändrade, är genom förenämnde Kongl. Författningar stället, hvarest ed bör af Jude afläggas, förbytt från Synagoga till allmän Domstol eller Embetsverk, hvilket möjligen kan leda derhän, att en Jude på grund deraf ansåge eden ej blifva för sig bindande.
Ständer hafva ansett déSsa olägenheter vida öfverväga dem, som kunna härflyta deraf, alt de mera inskränkande stadganden, söm före år 1838 för Judarne voro gällande, ytterligare någon tid tillämpas, och få med anledning häraf Rikets Ständer hos E. K, M. i underdånighet anhålla, det tillämpningen af de under år 1838, i afseende på Mosaiske trosbekännare, utfärdade Författningar måtte inställas, samt Reglementet af den 27
Maj 1782, med deruti före år 1838 gjorda ändringar och tillägg, åter för de redan i Riket med behörigt tillstånd varande Judar i kraft och verkan inträda, intilldess'en ny, fullständig och ändamålsenlig Författning, i afseende på Judarnes r* väl borgel liga som religiösa förhållanden, kan varda utarbetad och af Rikets Sländer, så vidt på dem ankommer, godkänd.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Maj 1841. C<)4 Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
Skrifvelse, IV.o 3ao.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Maj i84t.
Preste-Ståndet den 8 — —- Borgare-Ståndet den 8 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag till Förordning emot olojliga Jolksamlingar.
(Lag-Ulsk.
Bit.
N.o 123 och Uti.
N:o 182.) S. A. K.
Uti en under den 3 Juli förlidet år aflåten Nådig Propssition, har E. K.
M. täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom, vid granskning och jemförelse af nu gällande laghud, rörande olofliga folksamlingar, E. K. M. funnit 6 Gap. 1, 2 och 3 § §.
Missgernings-Balken, Förordningen den 1 Juli 1743, angående budkaflars utskickande och omkringbärande i landsorterne, samt Kungörelsen den 26 November 1816, om sättet för menighets hörande i enskilde tillåtiige ärenden, innefatta åtskillige stadganden, hvilka synas, antingen ej väl förenlige med rättvisans fordringar, eller i strid med lagens stadganden på andra ställen, eller med de begrepp, som, under en framskriden civilisation, sig utvecklat; och har E, K.
M.,på grund af dessa och i öfrigt anförde skäl, samt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad förslaget till allmän Criminal-lag i 11 Cap. Straff-Balken, rörande ofvannämnde frågor, innefattar, behagat i Nåder föreslå Rikets Ständer att, med ändring af 6 Cap. 1, 2 och 3 §. §, Missgernings-Balken, samt af numerföljden bland de i samma Capitel innefattade öfrige §.
§. och med upphäfvande af ofvanberörde Förordning den 1 Juli 1743 och Kungörelse den 26 November 1816, nämnde Capitel må erhålla sådan lydelse, som den Nådiga Propositionen innehåller, i sammanhang hvarmed jemväl de, angående detta ämne, uti Stats-Rådet och hos Högsta Domstolen förda Protocoll blifvit Rikets Ständer till kännedom i Nåder meddelade.
Rikets Ständer, som under innevarande Riksdag äfven till pröfning förehaft enskildte framställningar i detta ämne, hafva noggrannt öfvervägat, hvad härutinnan förekommit, och instämma till alla delar uti hvad E. K. M. i Dess Högslberörde Nådiga Proposilion yttrat, angående behofvet ej mindre af Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 320. 6g> förändring utaf det i 6 Cap. Missgernings-Bilken stadgade straff för uppror, än ock af lagbestämmelser för de händelser, då folkmängd antingen samlas i upprorisk afsigt, utan att våld begå, eller utan sådant uppsåt kommer tillhopa, men dock störer allmän eller enskild säkerhet.
Erfarenheten har äfven tillräckligen vitsordat nödvändigheten af bestämda föreskrifter, angående de åtgärder, som för dylika oordningars afvärjande eller stillande kunna vara lämplige och tillåtne, så alt, å ena sidan, vådorna lör det allmänna må förekommas eller förminskas, samt, å den andra, strängheten emot en vilseförd folkmassa ej blifver för långt drifven.
Efter Rikets Ständers tanka böra härvid de grunder följas, dels att den, som å Öfverhetens vägnar eger bjuda och befalla, nemligen vederbörande Civil-myndighet, uttryckligen ålägges att, när en folkmängd samlas i sådant olofligt ändamål, hvarom här är fråga, gifva densamma t jeni iga föreställningar om faran och påföljden af dess företag, då det i de flesta fall bör förmodas, att de församlade deraf blifva till besinning återförda , dels att endast
Ci vil-myndighet må kunna förordna, huruvida vapen skola till stillande af uppror användas, samt när bruket deraf bör upphöra; äfvensom Rikets Ständer anse lagen uttryckligen böra innehålla ansvarsbeslämmelser för Civil- eller Militaire-myndighet, som vid sådane tillfällen sin magt missbruka eller underlåter att sin skyldighet fullgöra.
Alla i förenämnde afseenden nödige ansedda bestämmelser synas, för sammanhangets skull, böra på ett ställe sammanföras och erhålla rum i 6 Cap. Missgernings-Balken, der föreskrifter ej eller böra saknas, sorn betrygga menigheters lofliga sammankomster.
Efter tillkännagifvande af dessa allmänna åsigter i ämnet, få Rikets Ständer nu sig i underdånighet yttra om hvad vid den speciella granskningen af E. K. M;s Nådiga Proposition förekommit: 1 §.
Till följd af hvad Rikets Ständer här ofvan i underdånighet anfört, anse Rikets Ständer denna §. böra innehålla, att, då uppsåt af den beskaffenhet, som i §:n omförmäles, af offentligen samlad folkmängd ådagalägges, vederbörande civil-myndighet skall, jemte uppmaning till folket att skingras, lemna detsamma underrättelse om de ansvars-påföljder, som eljest kunna inträffa; och då fråga här endast är om uppsåt, som icke öfvergått till handling, synes dels den till 3 års fäslnings-arbete föreslagna högsta straffbestämmelse för anförare kunna till två år nedsättas, dels benämningen ”upprorsmän” böra undvikas. 2 5- 1 likhet med hvad Lag-Comiteens förslag till allmän Criminal-lag innehåller, anse R kels Ständer, det folksamlings underlåtenhet alt, efter deni 1 § om förmälda varning, skingras, icke bör beläggas med den i 2 § stadga - Fjcpediiions-Viskottets Förslag till lind, Skrifvelse j N.-o 320. de bestraffning, så vida ej trotsande med oljud, smädeord eller bot tillika eger iuffi; äfvensom bestraffningen torde böra nedsättas till öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer i 1 §. antagna. 3 §.
Domstolen har ansett 1 momentet af denna §. böra, på sätt Lag-Comiteen oek föreslagit, lyda sålunda: ”göra upprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom,” och eger, efter Rikets Ständers omdöme, denna redaclion all erforderlig fullständighet; hvadan det tillägg, angående dörrars eller fensters sönderslående eller uppbrytande, hvilket uti den Kongl. Propositionen är intaget, lärer desto hellre kunna utgå, sorn dessa sistnämnde skadegörelser böra inbegripas under det allmänna uttrycket: ”bryta eller rifva hus, eller plundra eller förstöra annan egendom.” 4 och 5 §. §.
Emot lydelsen af dessa §. §. hafva Rikets Ständer icke funnit något att erinra. 6 §.
Af hvad Rikets Ständer vid granskning af 1 och 2 §. §. anmärkt, följer, att i 6 §. bör dels lemnäs föreskrift om skyldighet för civil-myndighet att underrätta den folksamling, som störer lugnet eller allmänna ordningen utan alt visa upprorisk afsigt, om det ansvar, som kommer att följa, derest den ej genast skingrar sig eller till ordning och stillhet återgår; dels bestämmas, att upplopp ej anlages vara å bane, med mindre de församlade, oagtadt undfångne varningar, vägra att åtskiljas och med oljud, smädeord eller hot sätta sig upp emot de befallningar, som i sådant ändamål gifvas; för hvilken senare åsigt Rikets Ständer jemväl hemta stöd af Lag-Comite'ens förslag.
I öfrigt anse Rikets Ständer, att, för en oordning af den visserligen vådliga, men dock i dess upphof icke samhällshotande, beskaffenhet, som förstås med upplopp, endast de i den Kongl.
Propositionen utsatta lindrigare straffbestäm melserne af fängelse för anförare och böter för deltagare böra stadgas. 7 §.
I denna §. synas de stadganden kunna införas, som Rikets Ständer funnit nödige, angående uteslutande rättighet för ci vil-myndighet alt påkalla biträde af krigsmanskap och förordna om vapnens bruk till upprors stillande; men, i anseende till vigten af en sådan rättighet och ansvarigheten i dess utöfning, lärer det jemväl vara af nöden att bestämma, hvilka embetsmål!, som i detta afseende må lill civil-myndighet hänföras; dervid Rikets Ständer ansett andra ej böra komma i fråga, än Konungens Befallningshafvande, Borgmästare, Polismästare, Kronofogde, eller ock de, som deras ställe företräda.
För att, så vidt möjligt är, förmå menighet att lemna uppmärksamhet åt den varning, som bör kungöras före krigsmanskaps användande, anse Expeditions-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse j N.-o 320. 697 anse Rikets Ständer nödigt ej mindre, att ett Atvarningslecken hojes, än ock att ljud äskas medelst trumma eller trumpet.
Sista meningen i 2 mom. af 7 §., nemligen orden: ”eller ställa sig till motvärn emot offentlig myndighet, sorn dem skingra vill,” synes kunna utgå. 8 §.
Rikets Ständer, som funnit den här intagna varning vara i tjenliga ordalag affattad, hafva derjemte trott, alt i ordning härefter borde i serskildt §. införas ansvarsbestämmelser för missbruk eller försummelse å civila eller militaira myndigheter nes sida vid tillfällen af uppror eller upplopp.
Enligt grunderne i 1 Cap. 12 §.
Rättegångs-Balken, synas dessa bestämmelser böra innefatta förlust af embete for alltid eller på viss tid samt, om i förbrytelsen i och för embetet jemväl inbegripes annat brott, serskildt an -svar derför, jemte skade-ersättning. 9 §.
Stadgandena i denna §. hafva Rikets Ständer funnit för menigheters frihet, att till öfverläggning i lofliga ärenden sammankomma, i vida större nion betryggande, än Kongl.
Kungörelsen den 26 November 1816; dock synes bötes-ansvaret för underlåtenhet att hos offentlig myndighet anmäla sådane sammankomster, utan våda kunna betydligt nedsättas. 10 §.
Då, enligt Grundlagen, Konungens beslut ej äro gällande, utan att vara af vederbörande Föredragande contrasignerade, hafva Rikets Ständer trott, att orden ”med Råds råde” böra uteslutas. 11 §.
Rikets Ständer hafva ansett, alt ordet ”spö” hör utbytas ^mot ”kroppspligt,” hvarigenom
Domaren mera blifver i tillfälle att efter omständigheterne lämpa bestraffningen.
Med afseende på den förändrade redaction, 6 Cap. Missgeinings-Balken, enligt Rikets Ständers tanka, skulle komma att erhålla, synes från öfverskriften till detsamma ordet ”myteri” kunna utgå och benämningen 'bloflige folksamlingar” i stället tillsättas.
Till följd af hvad sålunda i underdånighet blifvit anfördt, och då E. K.
M:s i ämnet aflåtna Proposition ej kan annorlunda än i sin helhet antagas, hafva Rikets Ständer funnit sig förhindrade att till samma Nådiga Proposition lemna bifall; hvaremot, i öfverensstämmelse med här ofvan uttalade åsigter, Rikets Ständer pröfvat skäligt för deras del besluta, och få hos E. K. M. i underdånighet anhålla om utfärdandet af en Författning, hvarigenom, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 1 Juli 174-3, angående budkaflars utskickande och omkringbäi ande i landsorterne, äfvensom af Kongl. Kungörelsen den 26 November 1816, rörande sättet för menigheters höranBih. till R.
Fröt. 184.1. 10 Sami. 1 A/d, 88 6gB Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N-o 32o. de i tillåtlige ärenden, 6 Cap. Missgernings-Balken erhåller följande förändrade lydelse:
Orri uppror och olojliga folksamlingar, 1 §*
Samlar sig menighet eller annan folkmängd offentligen tillhopa och lägger det uppsåt ådaga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att derföre hämnas; uppmane då den civila myndigheten å stället menigheten eller folkmängden att åtskiljas, och underrätte densamma om den påföljd, som för upprorsmän, enligt 2, 3 och 4 eger rum: låta de för samlade sig häraf genast skingras och till lydnad bringas; då straffes anförare med arbete å fästning från Sex månader till Två år, men de öfriga varén från straff frie. 2 §.
Skingra sig ej upprorsmän, efter sådan uppmaning och varning, som i 1 §. sägs, utan trottsa med oljud, smädeord eller hot; vardén dömde, anförare till fästnings-arbete från Två lill Sex år, och andre deltagare i upproret till sådant arbete från Sex månader till Två år. 3 §.
Göra upprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom; då skola de straffas, anförare med arbete å fästning från Sex till Tolf år, och andre deltagare med sådant arbete från Sex månader tili Sex år. 4 §> Varder den dräpen, som vill uppror stilla; då skola dråparen och alla de, sorn burit hugg och slag å den döde, lif mista.
För annan gerning, derå serskildt straff i lag utsatt är, skall å den, som gerningen föröfvat, utom det straff, honom för uppror drabba bör, ock det serskildta straffet tillämpas, efter thy derom i lag stadgas.
Varder upprorsman dräpen, ligge ogild. 5 §.
Hvar, som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder menighet att uppror Expedilions-ZJtskoltels Förslag till lind.
Skrifvelse, N.o 320.
699 göra, straffes för den anstiftan, om uppror deraf kommer, på sätt, som om anförare i hvarje fall stadgas.
Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utsprider eller utsprida låter, till uppror uppmanat; straffes, enär uppmaningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse från Två till Sex månader. 6 §.
Samlar sig folkmängd å torg, gata eller annan offentlig plats, utan att lägga sådant uppsåt å daga, som i 1 §. säges, men slörer dock lugnet eller allmänna ordningen, och låter den sig ej på offentlig myndighets uppmaning och efter erhållen varning för de påföljder, som eljest enligt Lag kunna inträda, till ordning och stillhet återföras, utan trottsar med oljud, hot eller smädeord; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till fängelse från Två till Sex månader dömas; och varde annan deltagare i upploppet fälld till böter från Tio till Femtio Riksdaler.
Öfvergå de från sådant trottsande till våld å person eller egendom, vare lag, som i 3 och 4 §. §. sägs. 7 s' .
Uppå anfordran af Konungens Befallningshafvande, eller, 0111 han ej är tillstädes, af den, som på stället innehar högsta civila myndighet, såsom i stad Borgmästare eller Polismästare, och på landet Kronofogde, eller ock de, som desses embeten företräda, må krigsmanskap lill upprors stillande användas; dock ege det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än den civila myndigheten låtit höja ett åtvarningstecken och, efter det ljud, genom trumma eller tumpet, blifvit äskadt, tre gånger knngjort nedanstående varning, der ej upprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste.
Vapnens bruk får ej fortfara, sedan civila myndigheten bjudit, att det skall upphöra.
Lag samma vare ock, då upplopp sker och deltagarne i det upplopp Öfvergå till våld å person eller egendom. 8 §.
Varning, hvarom i 7 §. sägs, varde i följande ordalag kungjord: ”1 Konungens och Lagens namn uppmanar och anbefaller jag de här församlade personer att skiljas.
Denna uppmaning bör genast hörsammas, eljest måste vapnens magt användas.
Då får en hvar skylla 6ig sjelf för den ”påföljd, honom träffar.” 700 Exeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse j N.o 3so. 9 §.
Missbrukar civil embetsman sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter lian härutinnan sin embetspligl; miste embetet alldeles eller till viss tid: innefattar sådan förbrytelse i embetet tillika annat brott: varde fälld till straff för hvarje brott serskildt, så vidt straffen förenas må;gäldeock skadan.
Lig samma vare, om, vid sådant tillfälle, militaire-befälhafvare, genom vapnens brukande, antingen innan han af civil myndighet derom anlitad blifvit, eller eljest i olrängdt mål sig förgår. 10 §.
Ej vare menighet å landet eller i stad förment alt sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som den gemensamt angår; ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet upplösas, der ej dervid företages något, som mot lag stridande är eller eljest allmän ordning slörer.
Om tid och ställe för sådan sammankomst, der den ej redan genom lag eller serskild författning medgifven eller bestämd är, skall dock offentliga myndigheten i orten eller staden så långt förut underrättas, att den kan dervid tillslädesvara, om så nödigt anses.
Underlåtes sådan anmälan, vare den, som sammankomsten föranstaltat, förfallen till böter från Tjugufem till Etthundrade Riksdaler. 11 §.
Bådar någon krigsfolk till uppbrott utan Konungens befallning; eller håller det manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra skadlig stämpling emot Rikets säkerhet, eller dess innebyggares frihet; då skall ingen honom i thy mål lyda; och miste han lif, ära och gods.
Nu faller fiende oförtänkt in i landet, och kan ej Konungens befallning afbidas; då må väl manskap till motvärn uppbådas; dock varde det straxt Konungen kungjordt. 12 §.
Hvar, som i ondt uppsåt digtar eller sprider kring landet ut lögner och falska rykten, de der röra R:kets säkerhet, eller kommer dermed allmänt buller och oväsende åstad; straffes med landsflykt, kroppspligt eller fängelse, efter som brottet är till.
Slutligen, och för alt åt den mindre kunniga delen af allmänheten bereda en säker kännedom om beiörde lagbud, hufva Rikets Ständer ansett sig Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:0 3ii.
701 böra i underdånighet anhålla, alt, derest ifrågavarande lag-förändringar af E. K.
M. antagas, i Nåder måtte förordnas, att den Kungörelse, som derom blifver utfärdad, skall en gång hvarje år från predikslolarne samt å Häradstingen uppläsas.
Hvilket allt, till svar å högstberörde Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla.
Rikets Slånder framhärda &c. Stockholm den 8 Maj 1841.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Maj 1841.
Preste-Ståndet den 8 — — Borgare-Ståndet den 8 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , i anledning af Kongl. Majtts Nådiga framställning, i fråga om mötes-passevolansens upphörande och de deraf bestridda kostnaders öf verf yttande pä Stats Verket.
N:o 462.) S. A. K.
Uti Nådig Skrifvelse af den 22 sisllidne Februari, har E. K. M., med föranledande af Rikets Ständers, för deras del, fattade beslut, all, såsom vederlag för den af rust- och rotehållare hittills utgjorda mötes-passevolauee, 7 R:lr B:co årligen, från innevarande års början, uppå Riks-Staten anvisa, till E. K. M:s Nådiga disposition, en summa stor 176,(XX) R:dr årligen, täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, att delta anslag väl fullt motsvarade d,e tillgångar, som för Arméens underhåll under mölen och mönstringar af rostoch rotehållare hittills blifvit lemnade, enäi den effécliva numerstyrkan, uppgående tillsammans till 24,854 numer, efter 7 R:Jr per numer, icke erfår - rj02 Expeditions-Utshottets Förslag till und.
SknJvcIsCj IV.o 321. drade mera fin 173,978
R:dr, men alt samma anslag icke svarade mot behofvet, om den af Rikets Sländer åsyftade lindring för jordbruket skulle komma att utsträckas jemväl till sådane numer, hvilka för närvarande hållas vacante till serskilde ändamål, mot praestationer, vid hvilkas bestämmande beloppet af den årliga mötes-passevolancen blifvit i beräkning tagen; i följd hvaraf och enär E. K.
M. ansåg en slik utsträckning äfven till dessa numer ■vara af rättvisa och behof påkallad, E. K. M. i Nåder föreslagit, att, då för dessa numer, 1813 till antalet, erfordrades, efter 7 R.dr per numer, ett belopp al 12,691 R:dr, eller tillsammans med ofvanuppgifne 173,978 R:Jr, en summa af 186,669 R:dr, Rikets Ständer måtte anslå skillnaden emellan denna summa och de redan beviljade 176,000 R:dr, utgörande 10,669 R:dr B:co, att på enahanda sätt utgå; hvarjemte E. K. M. i Nåder meddelat, att E. K. M. har för afsigt att bifalla Rikets Ständers underdåniga förslag, i fråga om möLes-passevolance-afgiftens upphörande, så snart E. K. M. fått inhemta, att Rikets Ständer, till uppfyllande af E. K. M:s Nådiga önskan, anvisat den, såsom vederlag för mötes-passevolancen, rätteligen erforderliga summa, samt att E. K.
M. emedlertid, under den 15 sistlidne Februari, förklarat, att uppbörden af 1841 års mötes-passevolance-afgift af rust- och rotehållare, skall tills vidare och intilldess annorlunda kan varda i Nåder förordnadt, genast inställas.
Rikets Ständer, som, för deras del, beslutat, alt mötés-passevolance-afgiften för manskapets underhåll vid indeldta Cavalleriet och Infanteriet borde med sistlidet år upphöra, hafva dermed afselt, att, så länge det för delta ändamål nödiga Stats-anslag utgår, rust- och rotehållare uLi intet fall skulle kunna underkastas en dylik afgift; och då nödigt är, att det med passevolance-afgiftens upphörande åsyftade ändamålet vinnes ulan rubbning i deraf bärflytande tillgångar, hafva Rikets Ständer funnit, att ersättning på stat bör uppföras, icke blott för elFectiva numer, för hvilka afgift till mötespassevolance-fonden blifvit erlagd, utan jemväl för de numer, som till serskilda behof blifvit indragne och anvisade.
Med anledning häraf hafva Rikets Ständer beslutat att, utöfver de förut anvisade 176,000 R:dr, bevilja en tillökning af de uti E. K. M:s Nådiga Proposition äskade 10,669 R:dr, eller en summa af tillsammans 186,669 R:dr, att, ifrån och med detta år, på Riks-Staten uppföras för att användas tili godtgörande af de kostnader, hvartill mötes-passevolance-afgiften eller deremot svarande andel af vacance-afgiften för till vissa behof indragne rotar varit afsedd, och sådant under vilkor, att alla de indragna rotar, för hvilka mötes-passevolance hittills icke blifvit, jemte vacance-afgiften erlagd, utan i Expedit iöns-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 322.
703 denna sistnämnde afgift ingått, må från och med innevarande år åtnjuta nedr sättning i vacance-afgiften med Sju R:dr per numer.
Hvilket, till svar å E. K. M:s Högstberörde Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 Maj 1841.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Maj 184 r. Preste-Ståndet den 5 — — Borgare-Ståndet den 8 — — Bonde-Ståndet den 8 —* — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om ändring i Sy §.
Regerings Formen.
(Coust.
N:o 99.) S. A, K.
Enär under föregående Riksdagar flere gånger inträffat, att Rikets Ständers förslag i sådane lagfrågor, som 87 §.
Regerings-Formen omförmäler, inkommit så sent, att Grundlagsenlig pröfning deraf, under Rikets Ständers sammanvaro, icke kunnat af E. K. M. medhinnas, hvadan förslagen af sådan anledning kommit att förfalla, samt med afseende å de ännu betydligare olägenheter, som uppstå, derest, när förslag till ny allmän Civil- och Criminal-lag eller andra lagförslag af större omfattning skola behandlas, Kongl. Maj:t icke, äfven efter Riksdags slut, kan Lill lag antaga, hvad Rikets Ständer, för deras del, i sådana ämnen beslutat, hvarigenom kunde inträffa, antingen att Riksdagen måste förlängas, på det Kongl. Majus beslut i dylika frågor må hinna meddelas, eller att den möda, Rikets Ständer derå användt, blefve förspild, har E. K. M., uti aflåten Nådig Proposition den 15 sistlidne Februari, täckts föreslå följande ändrade lydelse af Regerings-Formens 87 §: >t>4 Expeditions-UIskot tets Förslag till tind Skrijvelse, N.o 323. ”Riksens
Ständer ega gemensamt —• — — skäl att det vägra.
Kan Konungen icke förr, än Riksens Ständer åtskiljas, fatta och meddela Sitt beslut, vare Han oförhindrad att före nästföljande
Riksdags öppnande förslaget ordagrannt bilalla och allmän Kungörelse derom utfärda.
Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och Konungen underrätte då Riksens Ständer, vid deras nästa sammankomst, om de skäl, sotn hindrat förslagets antagande.
Finner — — — stadgadt varit.”
Då Rikets Ständers vid denna Riksdag valda Constitutions-Utskotl tillstyrkt antagandet af den utaf E. K.