Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det är en erkänd san ning, att ett lands stats-ekonomiska utveckling ovilkorligen måste, såsom ett harmoniskt helt framgå, och icke får ryckas ur sin bana genom vacklande emellan olika partiella åsigter, genom företräden, beviljade åt den ena delen af landet på de andras bekostnad, o. s. v., så måste äfven förevaride fråga från en sådan synpunkt betraktas.
Om man besinnar, att Svenska folkets representanter samlas hit från olika trakter af landet, som hvar för sig hafva olika, och ofta sins emellan stridiga intressen; att alla dessa representanter äro lifvade af hågen, att uträtta något gagnelig!, hvar och en för sin hemort, så finner man, att det lätt kan hända, det landets ekonomiska utveckling under denna strid de olika parlierne emellan, med mindre jemnhet kommer att fortgå.
Somliga representanter lyckas tillvinna sig mera gehör än andra; de få slumpvis större eller mindre anslagssummor åt nyttiga företag inom hemorterne beviljade, till följd af den opinions-vind, som för dagen blåser, under det att andra medlemmar af representationen, hvilka icke hafva samma skicklighet och förmåga, att förvärfva sig anhängare eller ock mindre gynnas af slumpen, icke lyckas uträtta något för deras hembygder, kanske ändock mera i behof af Statens understöd.
Kan sådant vara helsosamt för landets utveckling?
Kan det vara hugnande och upmuntrande för Styrelsen, att representationen hyser så liten tillit till densamma, att de vigtigaste saker afgöras, utan att Den 29 Juni f. n. 509 landels Regering får tillfälle alt deröfver sig yttra ?
Jag tror icke heller delta.
Det lättaste måste väl vara, att Styrelsen, som i sin hand håller förvaltningens alla trådar, som med en allmän öfverblick kan omfatta hela landels mångfaldiga förhållanden, föreslår, hvilka anslag företrädesvis böra utgå, eller åtminstone höres öfver de anslag, som af enskildte representanter äskats.
A en viss ort af ett land kan icke något i industrielt och ekonomiskt hänseende företagas, utan att detsamma utöfvar en relatif, mer eller mindre kännbar inverkan på alla öfriga delar af landet, och ger man för mycket åt ett håll, får denna del af landet en industriell öfvervigt, som icke är nyttig.
Industrien följer sina egna lagar, hvilka slå lill hvarannan i inbördes sammanhang, och icke kunna förbises, om man äfven skulle vilja det, ty följderna utvisa alltid, att hvarje förbiseende deraf bär sitt straff med sig, och i st. f. all med måttliga summor tillvägabringa något verkligt godt för landet i dess helhet, åstadkommer man endast ett partielt, enstaka företag, som bär sig under någon tid, men sedermera, såsom tillkommet, utom den af industriens naturliga lagar utstakade ordningen, af sig sjelft dör ut.
Så dant har förut inträffat, och så kommer det troligtvis fortfarande att inträffa, under det oefterrättliga represenlalions-skick, vi f. n. ega.
I motsats till Hr Bildt, påstår jag, att just
Ständernas förtroende till vissa af dessa medlemmar, i många fall haft mindre lyckliga följder, och att de hugskott, som yppa sig inom våra kamrar, åro mindre lämpliga, att leda gången af landets ekonomiska framåtskridande, och alldeles motverka och förrycka den harmoniska enhet, som skulle upstå, derest alltsammans i berörde hänseende utginge från Regeringens hand.
Den frihet, som R. St., i egenskap, af Svenska folkets lagstiftare ega, är för mig lika helig, som sjelfva detta folks frihet, men jag kan derföre icke ingå på den satsen, att en styrelse, hvilken icke i alla de frågor, der den bör kraftfullt verka, får understöd af representationen, utan faslhellre vid flere frågor af ingripande vigt alldeles förbigås, kan vara för landet af någon väsendtlig nytta.
Då raan ganska nogsamt känner, att det i många frågor händer, att fåtalet har den bästa insiglen, isynnerhet då detta fåtal innehar en så uphöjd ställning, som ett lands regering, den der har tillfälle att öfverskåda allt i ett enda stort sammanhang, bör man icke betaga delta fåtal möjligheten, att uträtta det goda, som det, just till följd af sio ställning, lättare än hvarje annan skulle kunna åstadkomma.
Det gifves visserligen många saker, hvilka omöjligen kunna genomföras förr, än vi fä ett förbättradt representations-skick, som förenar icke allenast folk-representationens nu så skarpt afsöndrade delar, utan äfven hela representationen med Regeringen, men, ehuru det måhända ännu torde komma att dröja en längre tid, innan denna lyckliga dag randas, samt många misstag derförinnan komma att, till följd af representalions-skickets felaktighet, begås, tror jag likväl det vara ganska helsosamt, att en princip, så riktig, som den Frih.
Raab här framställt, göres gällande, och jag anser det vara mindre välbetänkt, att söka kullkasta densamma.
Är principen, såsom jag fullt och fast tror, riktig, låter 510 Den 29 Juni f. m. den i alla fall icke undantränga sig, ulan kommer nog, alt en dag taga ut sin rätt, men under tiden kunna många misstag begås, som störande inverka pä samhällets utveckling.
För min del har jag intet emot, att Ystad får det ifrågavar:de anslaget.
Denna stad torde behöfva understöd för tillvägabringandet af en god hamn, lika väl sorn mången annan stad i lähdet, kanhända dock icke så väl som Amål; men i allt fall torde denna sak utgöra ett bevis på sanningen af Hr von Hartmansdorffs anmärk., att motionernas framgång till stor del beror på den större eller mindre skicklighet, hvarmed de understödjas, samt det större eller mindre inflytande, dess förespråkare ega.
Discussionen hvälfver sig egentligen omkring 2:ne frågor.
Den ena afser, huruvida det i allmänhet är lämpligt, att bevilja stats-anslag lill sådana industriella förelag, hvaröfver K.
M. ej sig yttrat; den andra rörer serskildt Ystads hamn-anläggning, och huruvida densamma förtjenar alt af Staten understödjas.
Hvad nu första frågan beträffar, så har jag redan, då jag förra gången hade ordet, uttryckt min förvåning deröfver, att ledamöter, hvilka alltid äro färdiga, att med deras röster bidraga till löne-förbältrin gar och pensioner åt tjenstemän, äfven då anslag dertill icke blifvit af K.
M. äskade, nu, då fråga är om understödjande af industriella inrättningar, hvilka likaledes icke blifvit af Regeringen till understöds erhållande anmälde, tyckas vilja vägra, alt dertill samverka.
Hr von Hartmansdorff har isynnerhet ganska strängt apostroferat StatsUtsk. för dess förfarande uti ifrågavar:de hänseende, och detta klander förvånar mig så mycket mera, som, enl. hvad jag ganska väl erinrar mig, större delen af de ganska betydliga löne-förhöjningar, som blifvit af enskilde motionärer påyrkade, och af StatsUtsk. understödde, af nämnde värde ledamot förordats.
Ja, StatsUtsk. har till och med från samma håll vanligtvis fått upbära förebråelser, då Utsk. ej ansett sig böra lyssna till dylika framställningar.
Om jag icke bedrager mig, har StatsUtsk., just till följd af en utaf Hr von Hartmansdorff väckt motion, tillstyrkt löne-förhöjning åt ledamöterne af Konungens högsta Domstol.
Deruti gjorde Utsk. naturligtvis ganska rätt, men nu, då Utsk. tillstyrker ett anslag till^hamn-anläggningen i Ystad, är Utsk:s förfarande mycket orätt.
Äfvenledes vill jag draga mig lill minnes, att StatsUtsk:s utlät., i anledn. af ifrågasatt lönereglering för' Hof-R:nes tjenstemän af detta Stånd återre mitterades, lill följd af Hr von Hartmansdorffs yrkande, hvilken, ehuru Utsk. följt det förslag K. M. afgifvit, likväl ansåg, alt Utsk. snarare bordt följa framställningar af enskildta motionärer, hvilka förordat högre löner, än dem K. M. ansett böra anslås.
Helt nyligen, vid behandlingen af en utaf Hr von Edenhjelm väckt motion om anslag till förbättring af de värfvade truppernes mathållning, hvilken motion så lill vida af Utsk. understöddes, att Utsk., som icke ansåg sig böra ingå i någon omständlig granskning af frågan, tillstyrkte beviljandet af ett årligt anslag ä 10,000
R:dr, har samme värde ledamot upslått, och yrkat återremiss på grund af anslagets otillräcklighet, ehuru K.
M. ej i frågan Sig yttrat.
Den 29 Juni f. m. 511 talare väckte i går förslag om understöd åt Prof. Sandbergs enka.
Dylika frågor få fritt och oklandradt af hvem som helst väckas, och understödjas vanligtvis af detta Stånd, men om StatsUtsk. tillstyrker beviljandet af äskade anslag lill understöd åt landets näringar och industri, då böra Utsk:s hemställanden afslås, derföre att K.
M. icke i frågorna
Sig yttrat!
För min del kan jag icke gilla detta olika behandlingssätt af enskildla motionärers-framställningar.
Jag har redan medgifvit, att det vore önskvärd!, att StatsUtsk. uti alla anslagsfrågor, hade K.
M:s Propos. att stödja sig på, men då det obestridligen är hvarje enskild Riksdagsmans rätt, att väcka motion i hvilket ämne som hellst, och då StatsUtsk. vid behandlingen af dessa motioner har sökt, att så samvetsgrannt som möjligt tillvägagå, så tror jag, alt StatsUtsk. skulle hafva förfarit ganska orätt, om det endast lyssnat till förslagen om löne-förhöjningar, och deremot afstyrkt alla framställningar, som afsett uphjelpandet af landets industri.
Vidkommande härefter den andra frågan, eller den ifrågasatte hamn-anläggningens ändamålsenlighet och behof af understöd, så får jag i minnet återkalla, alt K.
M. vid sednaste Riksdag föreslog R.
St., att bevilja ett anslag eller lån — jag minnes numera ej hvilketdera det var — af 50,000
R:dr, till förbättrande af Ystads hamn, samt att detta förslag af R.
St. bifölls, ehuru summan ej, lill följd af upkorana hinder, af Ystads samhälle lyftades. K. M. har således redan på förhand erkänt vigten af Ystads hamns förbättrande, och då nu StatsUtsk., på grund af enskild Riksdagsmans framställning, hufvudsakligast vidhållit, hvad R.
St. sjelfva vid en föreg:de Riksdag beslutat, så tror jag, att Utsk. handlat rätt och fosterländskt.
Man har här yttrat den förmodan, att motionen haft framgång i Utsk. derföre, alt ortens Landsh. är ledamot deraf, och genomdrifvit saken.
Jag får med anledn. häraf tillkännagifva, att jag ingalunda tilltror mig ega ett sådant inflytande, att jag kan genomdrifva en sak, som icke af Utsk:s majoritet anses hafva rättvisa och billighet för sig.
Jag får dessutom bedja den vijrde ledamot, som gjorde denna anspelning, kasta en blick på Betänk, i dess helhet, dervid han säkerligen skall hnna, att ganska vigtiga anslag åt olika delar af landet, hvilka icke varit i StatsUtsk. representerade, blifvit af detsamma tillstyrkta; och orsaken är helt enkelt den, att Utsk. ansett det vara af vigt att, så vidt Statens tillgångar det medgifva, uphjelpa och befordra landets industri.
Samme talare har äfven påpekat orättvisan af att bevilja Ystad 60,000 R:dr, då Amål, för hvars hamn endast 14,000 R:dr begärts, fått afslag i denna begäran.
Om aomärkaren fullständigt genomläst Utsk:s utlåt, i sistberörde fråga, så skulle han hafva funnit, att motionären, Hr Wahlund, upgifvit, att ritning och kostnadsförslag öfver arbetet till K. M. inlemnats, samt begärt, att dessa handlingar måtte af Utsk. från vederbör:de Depart. infordras.
Det måtte väl icke vara för mycket hegardt, att en motionär gör sig det besvär att sjelf ombesörja, att Utsk. får alla de handlingar, som för frågans bedömmande erfordras, sig tillställda; och om en representant åtnöjer sig med att framkasta ett förslag, utan att bekymra sig om, att anskaffa de handlingar, sora kunna befrämja för - 512 Den 29 Juni f. m. slagets framgång, så tyckes ett dylikt förfarande ådagalägga, att motionären sjelf ej fästat synnerlig vigt vid förslaget.
För öfrigt torde en hvar, utan serdeles svårighet finna, att det är en betydlig skillnad emellan Ystads och Åmåls rörelse och sjöfart.
Inom hela Sveriges Rike finnes det ingen hamn, som under så kort tid af året är tillfrusen, som Ystads; understundom är den öppen hela året om, så att sjöfarten utan afbrott kan bedrifvas.
Då Ystads samhälle redan nedlagt ganska betydliga summor på denna hamn, då hamnen, sådant oaktadt, årligen npgrundas, och då det således är af vigt, att staden förskaffar sig ett mudder-verk, så att hamnen städse kan bållås vid behöflig djuplek; hvartill kommer, att östra delen af hamnen ännu icke är fullbordad, och hamnen således ej lemnar tillräckligt skydd mot östliga stormar, så torde en hvar inse nödvändigheten af altn försätta denna hamn i fullt ändamålsenligt skick.
Jag tror alt Åmåls hamn, i afseende å dess behöflighet för landets sjöfart, icke kan ställas i någon jemnbredd med Ystads, så att, derest frågan om anslag till den förra, denna gång förfaller, landet i allmänhet icke deraf torde taga skada; men jag år deremot cfvertygad, att Rikets sjöfart skulle i betydlig mån befrämjas, om hamn-anläggningen vid Ystad vinner snar fullbordan.
Här har blifvit ytlradt, att det är omöjligt för Ständerna att bedöma, huruvida en hamn-anläggning är af behofvet påkallad.
För min del tror jag, att om man noga granskar fullständiga handlingar, sättes man ganska lätt i tillfälle, att i en dylik fråga fatta ett riktigt omdöme.
Åtminstone anser jag icke en sådan fråga vara svårare att bedöma än den, huruvida den ena eller andra embetsmannen tarfvar större lön eller icke.
Man har äfven anmärkt, alt Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen ej öfver saken sig yttrat.
Jag ber att, med anledn. häraf, få fästa upmärksamheten derå, att denna Styrelses egentliga verkställande organer, äro Distrikt-Cheferna, fördelade på 5 olika delar af landet; att Distrikt-Cheferna upgöra alla planer, och verkställa alla undersökningar, samt att, ehuru dessa planer inskickas till granskning af Styrelsen, densamma vanligtvis måste inskränka sig till, att hufvudsakligen gilla hvad Distrikt-Cheferna föreslagit, enär det är omöjligt för denna Styrelse, som har sitt säte här i Stockholm, att med fullständig sakkännedom i delaljerne, bedömma alla, till densammas granskning, inlemnade förslag.
Endast Distrikl-Cheferne, som verkställa lokal-undersökningarne, äro i tillfälle att bedöma, huruvida kostnader för materialers anskaffande, för dagsverken, m. m. dyl., äro rätt beräknade eller icke, och Central-Slyrelsen måste åtminstone i de flesta fall förlita sig på Distrikt-Chefernas omdömen.
Chefen för södra Väg- och Vatlenbyggnads-distriktet har afgifvit förslag öfver kostnaden af hamn-arbetets fullbordan, samt tillika på det fördelaktigaste yttrat sig om arbetets ändamålsenlighet.
Vid sådant förhållande skulle jag anse det vara ganska oklokt af R. o. Ad., att vägra det af StatsUtsk. tillstyrkta anslag, hvarföre jag förnyar min anhållan om punktens godkännande.
Den 29 Juni f. m. 513 Fril).
Ceders trö ta, R udol f:
Den nu pågående öfverläggningen, företer onekligen ett ganska besynnerligt fenomen, enär man finner, att vissa personer, tillhörande den liberala fraktionen, hvilken i allmänhet älskar, alt varmt förfäkta industriens behof och fördelar, nu funnit för godt, alt på ett ärevördigt sätt drapera sig i kåpan af en djup vördnad för Konunga-makten och Dess rådgifvande embetsman, för alt dymedelst afböja eli till industriella ändamål afsedt anslag.
De hafva härutinnan blifvit troget sekunderade af Hr von Hartmansdorff, som begagnat delta tillfälle, för att skarpt klandra StalsUtsk., för det all Utsk. ej behjeitat alla hans förslag inom åtskilliga löne-förbättringar, hvarvid tillika i detta klander inblandats en dosis af den värde talarens bekanta jernvägs-hat; i anledn. hvaraf Iian jemväl förehållit R. o. Ad. dess förmenta orätta förfarande i jernvägs-frågans behandling.
Medvetet eller icke, men detta sätt att förfara, leder från allt positivt resultat.
Alltsammans går endast ut på en ohjelplig uegativitet, som ej synes vara svårt all inse eller ådagalägga.
Hr von Troil har redan i det faktiska, på eli fullkomligt tillfredsställande sätt vederlagt förenämnde värde ledamöter, i det han erinrat derom, alt K. M. vid en föreg:de Riksdag föreslagit, och R.
St. beviljat anslag lill Ystads hamn-anläggning, ehuru, lill följd af anslags-vilkorens beskaffenhet, staden deraf ej sig begagnat.
Således finner man, att frågan verkligen varit föremål för K. M:s pröfning.
Vid sådant förhållande loi de man ej kunna med skäl fordra, att K.
M. ännu en gång skulle taga saken i öfvervägande, då inga nya förhållanden upstått,som kunna antagas hafva förorsakat ändring i Regeringens åsigt härom.
Det må finnas förklarligt, att K.
M. likväl ej förnyar eu framställning, som R.
St. nyligen funnit sig förhindrade att antaga.
Emedlertid torde för dem, som lägga en hufvudsaklig vigt på Regeringens åsigler, det vara fullkomligt lillfyllesigörande, att R.
St. kånna Regeringens för anslagets beviljande gynnsamma tanke i saken; hvarföre, och då frågan blifvit på ett fullt lagenligt sätt bringad å bane, något hinder för motionens bifallande ej torde ur dessa synpunkier billigtvis böra möta.
Det har för öfrigt redan blifvit anmärkt, att R.
St. vid flera föregtde riksmöten beviljat åtskilliga icke obetydliga anslags-summor i likartade ändamål, till följd af enskilde Riksdagsmäns motioner.
Riksdagen blefvo på detta sätt beviljade anslag till Öregrunds hamn, lill en kanal-byggnad i Södermanland, mångå andra exempel alt förtiga.
Det skulle således vara ett tvärt afsteg från en hittills följd bana, om man skulle göra gällande den princip, som Frih. Raab och Hr Ribbing förfäkta, eller att endast sådana företag böra på ifrågavarrde sätt understödjas, för hvilka Kongl. Propos. derom blifvit adalen.
Hr Adelborgs utfall emot vårt s. k. oefterrättliga représentations-skick, ville jag heldst undvika att vidröra, men kan dprvid dock ej underlåta, att draga mig till minnes, huruledes den värde ledamoten sjelf motsatt sig det förslag, till förbättrande af represenlalions-sättet, som vid Riksdagens början förevar lill afgörande.
Når 8 H. 33 514 Den 29 Juni f. ra man sålunda afslår de förbättrings-förslag, som erbjuda sig, tjenar det icke stort till, att efteråt beskärma sig öfver brister, dem man sjelf försummat att afhjelpa.
På samma sätt som man undanskjuta verkliggörandet af dessa nyss så ifrigt påyrkade förbättringar i vårt samhällsskick, pä samma sätt vill man nu, i de eljest lifligt förordade materiella hänseendena, förhindra den förkofran, som kunde ernås med en jemförelsevis ringa upoffring.
Del är på detta sätt man är konseqvent.
Man har vidare ouphörligt framhållit det påstående, att Utsk. bordt med lika mycket skäl understödja Amål, som Ystad; men man har dervid alldeles förbisett, att Slaten troligtvis kommer alt erhålla en icke ringa ersättning för understödet åt sistnämnde stad uti de ökade tull-intrader, som blifva en naturlig följd af stadens lämpliggörande för en vidsträcktare handels-rörelse.
Således har Staten jemväl ett materielt intresse att understödja Ystad; hvilket deremot icke år förhållandet i afseende å Amål.
För öfrigt erkänner jag gerna mig hafva för min del önskat, att äfven Amål blifvit understödd; men jag har icke kunnat annat än medgifva giltigheten af Utsk:s yttrande, att Statens tillgångar f. n. tagas i anspråk för vida vigtigare föremål, så att det mindre maktpåliggande måste tills vidare åsidosättas.
Utaf en värd ledamots yttrande att det är honom likgiltigt, hvilken utgång frågan får, skulle kunna man draga den slutsats, att saken vore af mindre vigt i sig sjelf; hvilket ingalunda medgifves.
Men då här är fråga om en princip, på hvars godkännande eller ogillande en mängd efterföljande frågors öde säkerligen beror, hoppas jag desto mera, att R. o. Ad. icke betraktar delta ärende med kallsinnighet, utan bifaller Utsk:s hemställan, hvarigenom en obestridlig nytta skulle tillskyndas både Ystad serskildt, och hela det omgifvande sädesrika landet i allmänhet, jemte det att
Ståndet dymedelst antyder sitt ogillande af en motsatt princip, som skulle motverka upkomsten af en stor mängd nyttiga företag af enahanda art.
De Hrr, hvilka här upträdt, som den nya grundsatsens förfäktare, hafva gått så långt i deras ifver, alt de updragit en parallel emellan Landshöfd:ne i Malmöhus och Wenersborgs län, samt emellan Ystads och Åmåls representanter, och i dessa personers olika egenskaper och inflytande, sökt finna ett skäl för den s. k. allmänna grundsatsen.
Jag för min del vill icke bålla mig till person, utan till sak, och vill derföre i korthet redogöra för de skäl, som förmått mig att tillstyrka det ena anslaget, men afstyrka det andra.
Hvad då först beträffar frågan om anslag till Ystads hamnanläggning, så är denna fråga icke i det ofullständiga skick, som Hr von Hartmansdorff förmenat. K. M. har nemi. redan för flera år sedan meddelat nådig fastställelse på ett af Väg- och Valtenbyggnads-styrelsen granskadt förslag, till ifrågavar:de hamn-anläggning.
Den 7 Jan. 1851 gaf K.
M. ett ytterligare understöd till nämnde företag, af hvilket Kongl. Bref kontasteras derjemte, att det verkligen förhåller sig så med denna hamn-anläggning, som Hr von Den 29 Juni f. ni. 515 Troil uplyst, eller att det af R.
St. förut beviljade anslag, icke kunnat af staden begagnas, och all K.
M. fann förelaget vara af en sådan vigt och nödvändighet, att hao beviljade staden ett serskildt låne-bidrag ur handels- och sjöfarts-fonden.
Frågan är numera icke, huruvida en hamn vid Ystad är af behofvet påkallad, ty hamnen finnes redan, ulan frågan gäller, alt försätta denna redan befintliga hamn i ett sådant skick, att den medför en ekonomisk nytta för det allmänna, hvilket sker derigenom, att hamnen upmuddras till den djuplek, att större fartyg kunna dit inlöpa.
Vid Amål är deremot fråga om en ny hamn, men denna stad är ett litet samhälle, med ganska obetydlig rörelse, och kusten derinvid äger dessutom redan 2:ne hamnar på ganska kort afstånd från staden, både i söder och norr.
En hamn-anläggning derstädes är således endast nödvändig för de trafikerande, som ämna sig just till Amål.
Deremot är en hamn vid Ystad nödvändig för hela sjöfarten på södra delen på Östersjön.
Förhållandet är således i väsendtlig mån skiljaktigt.
Här har blifvit yttradt, att man icke borde med anslag understödja industriella företag, förr än K.
M. pröfvat de dervid förekommande omständigheterna.
I delta fall är saken redan af K.
M. pröfvad, och således möler icke något hinder för den allmänna grundsatsens förfäktare, ali äfven från den sida, hvarpå de se saken, bevilja anslaget.
Men jag bestrider fortfarande riktigheten och olämpligheten af en grundsats, som man vill göra gällande nu, då det är fråga om industriella företag, men alldeles förgäter, då fråga är om ökade löne-förmåner åt Statens embets- och tjenstemän.
Vill raan ingå på denna besynnerliga väg, så gjorde man, enl. mitt förmenande, rättast, om man i Grundlagen uttryckligen införde ett stadgande derom, att enskildta representanter väl finge väcka motioner om löne-förbättringar, men alldeles icke om understöd till industriella företag.
Då vore man på det torra, såsom ordspråket lyder.
Jag finnér det högst besynnerligt, att man vid denna Riksdag vill fastställa en sådan regel för anslags beviljande, och om densamma äfven skulle lyckas alt göra sig gällande, så tror jag icke, att kommande Ständer skola gilla densamma.
Jag är tvärtom öfvertygad, att missnöjet i landet skulle blifva så allmänt, att större delen af representationen funne sig föranlåten, att i denna fråga ändra åsigt.
Om StatsUtsk., som ingalunda varit för njuggt med anslags-tillstyrkande, för att åstadkomma förbättrade löne-förmåner åt Statens ljen-> stemän, men likväl icke kunnat gå alla motionärers önskningar i denna väg till mötes, nu skulle erhålla en tillrättavisning på sådant sätt, att en kommun, som med dessa saker icke haft något att göra, skulle gå miste om ett anslag de måhända eljest bekommit, så måste jag bekänna, att ett slikt förfaringssätt vore i hög grad obilligt och oriktigt, samt dessutom mycket opolitiskt.
Man har förebrått Utsk., alt hafva varit inconseqvent, vid upställandet af motiverna för Utsk:s hemställanden i 5:te och 8:de punkterna, enär K. M:s, och vederbönde myndigheters hörande ansetts nödigt i ena fallet, men icke i det andra. 33* 516
Den 29 Juni f. nr.
Hr von Troil har redan besvarat delta inkast, men jag ber, att få tillägga, att, hvad Ystads hamn-anläggning beträffar, Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen redan förut låtit undersöka densamma, samt alt StätsUtsk. ansett det vara öfverflödigt, att meddela R.
St. vidare uplysningar om denna hamn-byggnad, enär de igenfinnas uti en af Öfverste-Löjtn.