Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var en skön epistel, inte sant, och lade liksom “lök på laxen“; emellertid försatte den “det goda hufvudet“ i ett ledsamt bryderi, och det såg ingen annan möjlighet att förhindra den snåle onkeln att “gå igen“, än att efterkomma hans önskan; och så har, af de ärfda papperslapparne, som upptogo titlarne på större delen af de teaterpjeser, som under 40 år gifvits i Stockholm och landsorten, och föranledt diverse reflexioner, uppkommit efterföljande berättelse, för hvilken jag hoppas att läsaren ej må hysa samma fruktan, som för spöken.
... a i Jan. 1877.
Aftonen var skön, som
Finke
Sinnesstämningen var mera lifvad än
Man hade placerat sig på hvardera sidan om uppgången till verandan, för
Efter
-- Nå, för att inte såra
-- Ni är
Tillåt, min fru
-- Ah! vi
Han var, om någon,
Ack! det var min
Men sällan är glädjen lång.
Efter några års lyckligt äktenskap, (ty han var
-- Ja, det är märkvärdigt
-- Nej, hör på
-- Tag inte så illa vid er, min söta fru!
Jag ville bara säga er att
-- Hvilken blygsamhet! liksom man inte kände till
-- Nej, nu går det sannerligen för långt, utbrast fru Patapon; ni har
Ni hör, att
-- O,
-- Hör på, mina damer, inföll majoren, ni tyckas ha glömt, att jag är
För öfrigt synes det mig vara
Jag borde bjuda er på
-- Nå,
-- Att
-- Det är farligt för
Jag ber er dock på förhand ursäkta om de ej bli lika anslående som
Och nu till min resa!
Som ni vet, drog jag hemifrån tidigt på morgonen
Alltnog, med
Oaktadt han är jemnårig med mig, har han ännu inte
Jag har dock den tron, att det kommer att ge honom anledning att spela
Emellertid ska det vara
Jag tror att
Pettersson var emellertid förbåldt intagen i sin
-- Det hörs att ni aldrig råkat ut för
-- Oroa er inte för den gamle
-- Det der var
-- Ta, ta, ta! ni sladdrar i sanning, min fru, som
-- Nu fick hon för
Sedan morbror P. tömt ett glas champagne fortsatte han berättelsen om sin och
Vi fortforo att samtala lifligare än
Jag skulle icke räkna mig till
Emellertid gick tiden ganska fort, tack vare den fängslande beskrifning, som
-- Ack,
-- Ni talar lika vist, som
Jag ville naturligtvis inte störa
Sedan jag sagt farväl åt mitt ressällskap, af hvilket en del funnit att
Tack vare mitt lugn och min hållning värdig en
Af den erfor jag att det ingick i
Jag kom nu i lika obehaglig ställning som
-- Du sade det! lät jag i en droska föra mig till hotell
För att smickra mig bjöd hon på ett rum
Jag vet inte huru länge min dvala räckte, ty efter
Herre min gud,
Fullt vaken erfor jag att rösten kom från
Förträffligt! han gick förbi, vi kunna således vara utan fruktan för en
Nå, finner du inte att det är ett angenämt lif
Ack, annat var det när jag såg blott
Mins du
-- Om jag mins, jo det må du tro, men
Ack, jag anade inte då att man snart skulle betrakta mig som en af
-- Jo vackert lycklig, men snälla
Man kunde tro att
-- Han är
-- Jo, jag är just i lynne att roa mig; det var
Så vet då, att
-- Det var
-- Ni borde som
Hon hade härunder kastat en bakelse åt den tama
-- Alldeles min mening, -- vidtog fru P., -- och
-- Jag tror
-- Det synes som ni antagit
Sedan jag dragit mig tillbaka blef det för mig
Knappt hade jag med
Filippa
Visst var uppenbarelsen af
Slående rakningen ur hågen och tänkande på att
Jag vet inte huru länge jag stod i hörnet och derunder frågade mig sjelf:
Jag märkte på
Från Strömparterren, denna täcka samlingsplats
Hvart man nu vänder sig ser man att
Vår tids
Sedan vi liksom
Bulling brorslotten, ty han har
Det var en liten rar tös må ni tro, qvick och liflig som
Det påstods att hon haft
Skada att hennes lif blef nära nog lika flyktigt som
Låt henne bli
Men, min gud! jag aflägsnar mig ju från ämnet ungefär som
I afsigt att sköta sin helsa och få några
Så till vida var allting godt, men, som ni vet, gör man
Ingenting var derföre naturligare än att K. försökte sig i
Han hade visserligen hört att den vackra
Det bör smickra
Det var utan tvifvel en dunkel tanke i
En afton
Efteråt blef det kändt att flickan
-- Förträffligt! -- utbrast fru P., -- det skall lära
-- Ni har då
-- Nog vore det
-- Och redde sig lika illa som
-- Jag slöt, -- vidtog morbror P. -- med Knifvings
Jag har gudnås glömt det mesta, men
Det behöfdes icke mer för att Fredrik, som funnit att det är
Det är osäkert huru utgången blifvit om icke Dardanell, tack vare
Sergeanten, mörk i hågen som
Jag vill blott lära
Godt! vi träffas om en timme utanför
På utsatt tid infunno sig
Knappt var signalen
Vid denna syn glömde
Förgäfves! äfven de angrepos af den, och i
Vid den
Under denna berättelse, vexlande af
Vi hade nätt och jemt fattat detta beslut, lika vigtigt som
Nå, än sen, svarade jag,
Ja, du har rätt,
Nå,
Om förlåtelse!
Komne in i matsalen, i prakt täflande med den vackra riddarsalen på
Men äfven den högsta fröjd har sitt slut, så äfven denna, och sedan
Under vägen yttrade
Tapperman till mig, att
Jag borde visst inte blanda mig i
Jag kan verkligen vara stolt öfver henne, ty utom det att hon skrifvit en historia om
Jag måste till min blygsel erkänna, att
Vi skildes nu åt, och sedan jag nått mitt hem, ämnade jag lägga mig för att
Jag vill hålla
För guds skull
Nej, gubevars, jag skulle ta
Har ni någonsin hört något dylikt?
-- O, den
-- Hvad behagas, skulle det ...
-- Förlåt
-- Som icke var utaf rosor, inföll majoren skrattande, i det han satte
-- Kors, jag tror
-- Jo, att
Morgonen efter den dag full af
Strax derefter gick jag öfver till
Under det jag intog min frukost läste jag med mycket intresse en artikel om
Under det jag derefter höll på att studera den egendomliga
Ni må tro att
Försatt i det fria som
Jag satte mig derefter upp i en omnibus och for liksom
Om jag varit
Passerande sedermera
I mina reflexioner häröfver, om ni så vill
Observerande att
Jag tror
Under middagen meddelade Emma mig hvilka
Efter intaget kaffe, till färgen kanske något mörkare än
De bo särdeles charmant
Trögelin och hans hustru, en
Efter intaget té förevisades
Sedan några förfriskningar intagits och salongen omordnats, skyndade de unga att i
Efter de båda föredragens slut, af hvilka sagan hade
Jag har icke sett er sedan
Se till exempel på
-- Ni menar
Jo, det är en fru
Han lider visst inte af
Jag svarade att hon hade onekligen rätt, men inseende att jag genom
Knappt var det gjordt, så presenterades jag för en herre vid namn
Jag blef mera förlägen deröfver än
Vi försågo oss der med ett glas punsch och genombläddrade som hastigast
Ack, den Trögelin, hvad har han icke upplefvat
Ja, ni kan sjelfva dömma, om ni har litet tålamod; se här hvad han skrifver: under mitt vistande i verldens hufvudstad blef jag, som den mest framstående
Diderot hade den godheten att föreläsa
Ett par dagar derefter blef jag af herrar
Om den gamle, som under
Sedan de åter kommit på benen uppstod ett litet gräl emellan
I sällskap med
En annan dag gjorde jag ett besök hos
Liksom under mitt besök vintern
Jag anmälde genast saken för polisministern
En middag bjuden på bröllop till
Jag borde visserligen bevara det tillika med andra
Jemte mig voro till festen inbjudne
Nu blef ett uppträde öfver all beskrifning, man dånade här och man dånade der, bruden likväl undantagen, som slet kronan och
Naturligtvis åtskildes sällskapet strax derpå och först ett par dagar derefter fick jag veta af
En skön bit
Här afbröt morbror P. läsningen af dagboken och yttrade:
Jag tyckte jag, att när jag för några år sedan på
Dock nog härom, hör vidare hvad Trögelin upplefvat:
Som jag nu hade fått nog af Paris stälde jag, i sällskap med
Väl vore derföre, om man i det sköna Italien kunde en dag säga till främlingen: här finnas
Drifven af min
I ett nu stöter jag på tvenne karlar, hvilka bjödo mig spetsen af sina dolkar --
Framkommen till en grotta, hvarest
Liksom
I sällskap med en utländing, till utseende ej olik
Om min förvåning var stor öfver att jag varit
I anledning af ett annat äfventyr får jag göra den
Då jag en dag vandrade bland ruinerna af, jag tror det var Forum Romanum, stötte jag oförmodadt på en flicka, skön som
Inseende att något måste göras om ej detta lif skulle offras på
På hemvägen erfor jag att det var
Komne till flickans boning öfverlemnade jag henne till
Endast en bjudning till
Som ett rykte spridt sig att
Från
Från Rom begaf jag mig till Berlin, likväl under vägen gästande
I pickelhufvudstaden uppehöll jag mig blott en dag, hvarunder jag lyfte hos
På aftonen besökte jag teatern för att åskåda
Från Berlin for jag, deri liknande
Min första dag försvann der lika obemärkt som
En visit dagen derpå hos
Främst bland dessa ställer jag dock den maskerad, hvilken
Jag önskade jag hade varit liksom
Under det jag vid ett tillfälle åskådade en kadrilj, hvilken dansades af
Vårt sällskap ökades snart genom ankomsten af
Återkommen till salongen attackerades jag af
Frågan kom så oväntadt, att jag stod lika häpen som
Under de få dagar som jag sedan tillbringade i London, knöt jag ett vänskapsförbund med
Till sinnes som
I stället beskärdes mig
Här är
Jag förenade mig med dem och skrattade rätt godt åt
Uppmanade af värden att stiga
Efter fullbordad toilette skyndade jag denna morgon till
Hvem möter mig vid mitt inträde, om icke min systerson
Ehuru han funnit sig särdeles väl der, tack vare
Jag hade glädjen att se det
Komne utom dörren till schweizeriet sammanträffade vi med
Glad som
Välvilligt emottagen, presenterades jag för
I första ögonblicket tyckte jag mig bland desse vara ungefär lika liten som
Med ministern öppnade jag derföre genast ett samtal om
Då ridån gick upp framträdde
Den sköna
Kardinal
Egentligen fick jag icke veta något annat än att
Under det man föredrog ett nummer ur
Ehuru det hör till
Som ni vet, har
Bertrand på S:t Helena
Knappt var lektionen slut förr än de båda
Jag fann
-- Det var skada att ej
-- Ja! men då hade också
-- Jo,
-- Snarare
Åtföljd af Emilia, hvilken förtjenar namnet af
Följde så en uppvisning af flickornas arbeten
Vill onkel se
Inseende att, ehuru
Jag bjöd sålunda farväl åt
Mitt ressällskap utgjordes af herrskapet
Med ett
Icke hunna långt på gatan, yttrade Agander,
Under förvandlingarne af min toilette, öppnade Pagander, som är
Onkel må ej tro att
Intet under derföre, återtog Pagander, att ni finner mig i
Visserligen varnade mig
Det är en nyttig
Just som vi passerade förbi
Tack vare
Som den opåräknade
Vi fortsatte nu vår färd och sedan jag köpt mig ett nummer af
Per och Pål Lavater
Punsch reqvirerades, och det första glaset egnades åt minnet af
Att den, som
Vare sig att
I triumf infördes nemligen
Hans obestånd härledde sig från hans frikostighet mot
Punsch flöt nu i strömmar, och sedan vi lyssnat till
-- Till hufvudstaden, och
-- Jo, emedan jag, -- fortfor morbror P., -- varnad af
Och nu har jag hunnit slutet på
fru majorskan:
Richelieus tid
fröken Rosa:
fröken Rosita: musiken till
fru Patapon:
fröken Garibaldi:
fröken Martha:
bror Rosenmüller:
bror Finke:
bror Bläckstadius:
bror Tuting:
och mäster Smith:
Sedan presenterna blifvit öfverlemnade fattade majoren sitt glas och yttrade:
-- Haft tanken på
Bokhandels-Anmälan.
Uti alla boklådor i riket finnes följande:
Frågar du, så svarar jag,
500 skämtsamma frågor och svar, eller s. k.
Tentamensfrågor; sammanskrifne af Nétob, 75 öre.
groteska pennritningar, urklippta af Fergus under resan, 1 kr.
Sa’ han och Sa’ hon.
Ordstäfsbok, innehållande omkring 1,100 Ordstäf, 75 öre.
Driftkuku.
Muntrations-Kalender för år 1878.
Med många gubbar, 1 kr.
Anekdoter, Äfventyr och Historier, berättelser af och om svenske Jägare och Fiskare, till trefnad under raststunderna, återberättade och utgifne af förf. till “Den praktiske Insjöfiskaren“, “Skrattar bäst som skrattar sist“, 1 kr.
Illustrerade Spegelbilder ur Fruntimmerslifvet
Åtta af Damernas svaga sidor,
blottade för sjuttiofem öre.
Innehåll: 1.
En symamsells hemlighet. 2.
Soldaten i knipa. 3.
Scen vid en badort, eller Fruntimren äro aldrig nyfikna. 4.
En lycklig äkta man. 5.
En modern Paris. 6.
Öfverraskande anspråkslöshet. 7.
Uppehållsväder och vackra utsigter. 8.
Under-bart.
Ny samling
Svenska Anekdoter:
1:a häft.
400 Presthistorier, 1:25.
2:dra häft. 365 Historiska Anekdoter, 1:50.
3:dje häft. 388 Skol-, Gymnasii-, Akademie-, Husförhörs-, Tjuf-, Lögn-, Läkare- och Rättegångshistorier, 1:25.
4:de häft.
Bondhistorier, Ordlekar och Infall, 1 kr.
Tillfällighetstalaren:
150 gratulationer och tal å födelse- och namnsdagar, samt vid förlofningar, lysningar, bröllop, barndop, silfver- och guldbröllop, kalaser, bortresa och återkomst m. fl. tillfällen af B. U.
Pettersson, förf. till “Den svenske Handsekreteraren“, Pris: 1:50.
Menniskokännaren
eller konsten att vid första anblicken ofelbart bedöma de personers karaktärer, böjelser, lefnadsvanor o. s. v., med hvilka man under lifvet kan komma i beröring; en i våra tider allt mera oumbärlig handbok för alla, som från det yttre af menniskan vilja sluta till hennes inre, af D:r Robert Cunning, öfversättning, 50 öre.
Vald samling af
700 Svenska Sångstycken,
utgifven af Axel I.
Ståhl.
Ny genomsedd upplaga.
Samlingen börjar med Svenska Folksången, hvarpå följa: 1) Finska Folksången. 2) Arier och Kupletter ur Teaterstycken. 3) Barnsånger. 4) Dryckessånger och skämtsamma sånger. 5) Folkvisor, Folkdansar och Vallqväden. 6) Jagtsånger. 7) Krigssånger. 8) Romanser, Ballader m. m. 9) Serenader.
10) Studentsånger.
Denna samling är den fullständigaste af alla hittills utgifna och på nästan alla sångstycken finnas antingen namn på tonsättarne eller ock melodierna angifna, äfvensom författarnes namn.
Det stränga urvalet både bland äldre och hittills otryckta sånger torde i förening med den prydliga utrustningen och det billiga priset göra denna rikhaltiga samling särdeles välkommen.
Gustaf den tredje med de förste Aderton af Svenska Akademien. Samtal i odödligheten den 5 april 1836. Skaldestycke
med de
förste Aderton af Svenska Akademien.
Samtal i odödligheten
Skaldestycke
FRANZÉN.
Gustaf.
Hvad nytt från Sverge ser du i den spegel,
Som visar oss, odödliga, ännu
På tidens flod, de ständigt nya segel?
Med denna nöjda blick, hvad skönjer du?
Rosenstein.
Akademien, o Konung, som din spira
Böd fram, till vård om språkets blommor, stå,
De femti år, hon lefvat, ärnar fira,
Och tycks dervid sin ungdom återfå.
På hennes altar nu den offerlåga,
Du med din egen anda blåste opp,
Förklarad stiger; och hon synes fråga
Sin framtids öde med ett nytändt hopp.
Nu kan hon icke blott den seger kröna,
Som på en afmätt täflingsbana vins,
Men, utom den, all sann förtjenst belöna,
Och hedra en talang, hvar helst den fins.
Kom, Höpken, du, som främst utaf mig nämdes!
Och må de andra alla följa dig!
Den krets af Aderton, som först bestämdes,
Nu, såsom då, omkring mig slute sig.
Höpken.
Vid denna högtid, hvilka sköna minnen
Ifrån ditt solstånds glada tidepunkt:
Då du ännu förente alla sinnen,
Då allt emot dig log så ljust, som lugnt!
Fersen.
Då du betog, med ditt behag, ditt snille,
Din talegåfva, äfven fria män;
Då du, med mindre magt, hvad helst du ville
Förmådde mer, än med ditt envåld sen!
Då, på Europas throner, blott Cathrina
I statsklok blick med dig jemförlig var;
Då, lik Augustus, du kring dig såg skina
Hvad konsten skönt, hvad äran upphöjdt har.
Hermanson.
Augustus var det ju, som slöt sin bana
Med detta utrop: Se, hur väl jag spelt.
Vår muntra Hermanson har än sin vana,
Att visa med en nål, hvad ej är helt.
Nordin.
Den nålens udd kan rifva ock det hela.
De samma orden kunde Titus sagt.
Vi ha ju hvar och en vår rol att spela;
Och allt går väl, när hvar på sin ger akt.
Här måste sanningen af alla tålas;
Ty allas tankar genomskina här.
Här ofvan molnen, hur de än bestrålas,
Vi se, hur tomt i dem det inre är.
Dock hvad mitt syfte var ännu mig gläder,
Ehur jag misstog många steg dertill.
Den Svenska äran, ärfd af stora Fäder,
Mig ledde äfven då, när jag for vill.
Att den förvara, att dess minnen sprida,
Invigde du, sjelf invigd, det förbund,
Som knöt, från lärdomsvrån och thronens sida,
Hvad ädlast var, i samma sköna rund.
Och det förbundet står, ehuru tiden,
Ej blott i bragdens, men i tankens verld,
Med storm sig vändt.
Det står med vinst af striden,
Och samlar byte utan draget svärd.
Hvad! skulle då de nya stora orden
Förkrossat henne, som ej föll den dag,
Då vid sin skyddsväns död, en enka vorden,
Hon fick från magiens höjd ett åskeslag?
Det som är skönt, blir skönt i alla tider,
Hur modet än må skifta ton och färg;
Och stjernan för det rätta aldrig skrider
Så ned, att hon ej ses från snillets berg.
Hvad stormen icke släcker, plär han lifva;
Och efter floden, hur den härjat än,
De frön, som sparats, skjuta fram och gifva
Den spillda frukten hundrafallt igen.
Så sker dock icke förr, än när af solen
En blick dem väckt och fram ur stoftet drar.
Så skedde, när du steg på kungastolen,
Och vårens lik, din spira blommor bar.
Men nu ej våren blott, som ler åt hoppet,
Bekransar nejden rundt om thronens höjd.
Nu gör en sommar, som i dröjda loppet
Allt mer välsignas, hela landets fröjd.
Så talar den, hvars egen ära hvilar,
För segrens ankar, i historiens hamn.
Dock hvina äfven der de ryktets ilar,
Som rycka upp och slita sönder namn.
Celsius.
Ej aktar häfdens tolk hvad agget skriker,
Och hvad förtalet vågar hviska blott.
Wingård.
Den domen först, som evig är, förliker
Vår lefnadsstrid emellan ondt och godt.
Botin.
Dock, att det rättas kränkta helgd försona,
Sänds ren i tiden Nemesis af Gud;
Och kungaätter skiljas från sin krona
För skylda brott mot hans försyn och bud.
När Cæsar föll, trots sina hjeltedater,
Var det vid foten af Pompeji stod.
Du från ett gyckelspel på en theater,
Med fallen mask, blef buren i ditt blod.
Armfelt.
Hämd ropte Cæsars blod, och det blef hämnadt
Ej blott med vapen, men af verldens dom.
Hans namn, från kronan ryckt, likväl var ämnadt
Att kejserligt regera ej blott Rom.
Så skall din ära –
Må hon stå sitt öde,
Af tiden pröfvad.
Nu min tröst det är,
Att, hur der nere än bedöms den döde,
Den lefvande ännu har vänner här.
Jag fann vid många hof, ibland de höga,
Beundransvärda, älskansvärda män
Med hjeltens hjerta och med snillets öga,
Men ej din like, Konungslige vän.
Hvem såg, hvem hörde dig, och ej bekände
Ditt höga väsens välde öfver sig?
Jag har dig målat, sådan jag dig kände;
Och hvem har känt dig, som ej älskat dig?
Antikens byster ej den bilden hinna,
Ej Plinii Trajan dess fägring har.
Må den, ja, må de Aderton försvinna!
De Nio ha ditt minne i förvar.
O sköna tid! då man ett sådant minne
Bland stjernebilder tacksamt lyfte opp.
Så tänkte jag, i det mitt trötta sinne,
Från verlden skildt, blott såg på himlens lopp 1.
Murberg.
En man från skolan, jag ej smickra lärde:
Hvad jag der nere sagt, jag säger nu.
Du mindes all förtjenst, allt pröfvadt värde,
Men hvad mot dig man bröt, det glömde du.
Nu tyst om mig!
Nu blott den ädle gifvarn
Af nya frön till Svenska snillets krans
Må prisad bli!
Den höge återlifvarn
Af Sverges sjelfbestånd och vapenglans!
Den segerkrönte hjelten, som det rike,
Hans dygder vunno af hans ära blott,
Med vishet styr!
Dess stora kungars like
Ren förr än kronan blef hans sköna lott.
I hela Sverges namn du sagt det ordet.
Tillåt min Konung att jag bär det ner
Till någon vid det än mig kära bordet,
Som röst deråt vid dagens högtid ger.
Bär ock vår tack till Skyddarn af det tempel,
Der Svenska språket, täflande med hans,
Af ädla dygder ställer fram exempel
Till efterföljd, ej blott till festlig glans.
Der han med vingad staf och han med lyra
En gyllne stämpel visa från den verld,
Som öfver mödans vinst och nöjets yra
Upplyfter själen undan dagens flärd.
Der de från lyckans höjder sig förena
Med dem i ryktets brant, att mana opp,
Ej till geniets lätta lek allena,
Men på förtjenstens väg, de ungas hopp.
Och der, hvad brister byggnaden ock hyser,
En invigd källa ger ej rus, men sans;
Och kanske mer i det, som mindre lyser,
Beredt en odling, som förut ej fans.
Fribytaren på Östersjön
En natt vid hafsstranden.
I Södermanland, nära hafvet, omkring två mil från Stockholm, ligger en egendom vid namn Sjövik, nu en anspråkslös bondgård, fordora ett betydligt herregods, tillhörigt den gamla ätten Drake.
Endast några tegelblandade grushögar vittna nu, hvar den ansenliga, af byte från trettioåriga kriget uppförda herregårdsbyggningen varit belägen.
Plogen har i många år gått öfver den plats, som fordom utgjorde dess borggård.
Den del af egendomen, som låg närmast hafsstranden, var i medlet af 1600-talet en stor skog, endast på få ställen uthuggen till nyodlingar.
Genom denna förde en väg till egendomens hamn.
Herrarne på Sjövik begagnade sig nämligen af den adeln tillförsäkrade rättigheten att tullfritt utföra afkastningen af sina egendomar och behöfde således en sådan.
En månklar höstnatt år 1661 befann sig en vandrare på denna ensliga väg.
Han var till skydd mot nattkylan väl insvept i en kappa, och en bredskyggig hatt betäckte hans hufvud.
Hunnen till grannskapet af den lilla hamnen, utbytte han vägen mot en stig, som till höger ledde in bland klipporna.
Stigen slutade vid en förfallen lada, men mannen fortsatte sin vandring, tilldess han uppnått en höjd, från hvilken utsigten var fri öfver hafvet och kuststräckan.
Här stannade han och blickade forskande utåt den vidsträckta vattenrymden, som lugn och spegelklar, här och der beströdd med skogbevexta skär, glittrade i månljuset.
Ett stycke från stranden sågs ett skonertlikt fartyg ligga för ankar, speglande sin smärta resning i den försilfrade böljan.
Ett oredigt sorl af menniskoröster, som tycktes komma från dess däck, trängde till hans öra, blandadt med vattnets entoniga sqvalpning mot strandens klippblock.
Mannen stod en stund orörlig, med blicken riktad på fartyget.
Och liksom för att under sin tankeverksamhet äfven hafva en sysselsättning för sina händer, kastade han kappan tillbaka, framtog ur sitt bälte en pistol, undersökte dess lås, vägde den några ögonblick i handen och stack den åter i bältet.
Derefter förde han en signalpipa till munnen och frambragte dermed ett skarpt ljud, liknande en nattfågels skri och mångdubbladt af klippornas eko.
Straxt derefter besvarades hans signal af en alldeles dylik, som kom nedifrån klipporna närmast hafsstranden.
En person i slokig hatt och kavaj dykade upp bland dessa och klättrade raskt upp till den höjd, på hvilken den obekante befann sig.
– Äro förberedelserna träffade? frågade den sednare, då den nyss ankomne stod framför honom och ödmjukt blottade ett väderbitet af ärr och skråmor vanstäldt ansigte.
– Ja, svarade denne, – men jag vågar ännu en gång bedja er betänka, kapten, att ...
– Allt väl öfverlagdt, vän Ruys, inföll den så kallade kaptenen med en otålig rörelse.
– Har du undersökt djupet?
– Det är tillräckligt, svarade Ruys.
– Och hela besättningen är samlad ombord?
– Hvarenda man.
– Och ingen har varit i land, sedan de ankrade här?
– Ingen, kapten.
Men jag har haft stor möda att hålla den från landbacken, må ni tro.
De ha nu pengar fullt upp och vilja, såsom naturligt är, förströ sig efter resan.
Missnöjet är stiget till det yttersta, och jag har dagligen fruktat myteri.
Emellertid har jag gjort hvad jag kunnat, för att lugna dem: jag underrättade dem, att ni skulle komma ombord i natt, och att vi derefter genast skulle segla in till Stockholm.
De begge männen lemnade höjden och klättrade nedför klippan, som skilde dem från hafvet.
Vid stranden låg en julle, som Ruys begagnat, då han lemnade fartyget.
Allteftersom man nalkades skonerten, tycktes stojet på dess däck tilltaga i styrka.
Dryckessånger, svordomar och alla slags oljud, som en menniskostrupe är i stånd att frambringa, blandades med hvarandra till en symfoni, som skulle förekommit sjelfva Beelzebub odräglig.
Jullens framkomst åstadkom ett kort uppehåll i oväsendet.
Väderbitna skäggiga ansigten blickade fram öfver relingen, och fallrepet nedkastades.
Då kaptenen och hans löjtnant ... ty i egenskap af sådan tjenstgjorde Ruys ombord på detta fartyg ... uppkommit på däck, mötte dem här ett skådespel af en för svaga nerver obehaglig art; men det var tydligt, att ingendera af nämnde herrar besvärades af sjuklig känslighet, ty de öfverforo däcket med mönstrande, men ingalunda häpna blickar.
Framför dem låg en man af besättningen badande i sitt blod.
Ett hugg af en änterbila hade klyft hufvudskålen, och hjernan låg utrunnen på däcket.
Likets hand omfattade ännu en i månskenet blänkande knif.
Mannen hade utan tvifvel blifvit mördad under en tvist med någon af sina kamrater.
En hög af guld- och silfvermynt låg ett stycke från liket, men icke längre bort, än att blodströmmen funnit en väg dit och besudlat den blanka metallen.
Det var den fallnes andel i bytet.
Kamraterna sutto deromkring och spelade om rättigheten att ärfva honom.