Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans befattning är hufvudsakligen att betjena allmänheten, och för sådant ändamål torde ett annat rum vara lämpligare än sessions-rummet.
I K. M:s Propos. göres ingen skillnad emellan Aktuarien och Eegistratorn, utan den beror på den fördelning af deras göromål, som verket vill fastställa
Huru stor del deraf den ena eller andra skall hafva, beror således icke på den värde talarens tanke om hvad som är lämpligt att tilldela den ena eller den andra.
Jag tror således, att den deduktion, som han anfört, att man förbehållit det mera vigtiga åt den ena och det mindre vigtiga åt den andra, icke är riktig.
Kedan förut är tillräckligt visadt det mindre lämpliga uti att tillskapa två särskilda tjenster derföre, att en person, som är afsedd för allmänheten, skall sitta i sessions-rummet, och således skiljd från den han skall betjena.
Hr Printzensköld har tillvitat mig en inkonseqvens, som skulle ligga mig till last deruti, att jag, då fråga var om KammarColl., åberopade dess yttrande såsom ett stöd för min mening, hvaremot jag nu, i fråga om KammarR:n, afvikit från det yttrande, densamma afgifvit.
Det förefaller mig oväntadt, att man skall fordra det Regeringen, äfven med det stora afs:de den bör fästa vid embetsverkens utlåtande i frågor, der de måste anses ega den största erfarenheten och insigten, likväl skall vara förbunden att till den grad slafviskt följa de förslag, som af dessa embetsverk upgifvas, att han, till och med om det skulle innefatta en uppenbar inkonseqvens emot hvad som i ett annat likartadt fall blifvit beslutadt, skulle till nämnde förslag ovillkorligen lemna sitt bifall.
Sådant bör väl dock i allmänhet icke fordras, utan man måste väl tillerkänna Regeringen en fri pröfningsrätt med hänseende till hvad hon anser lämpligt eller icke, och att ett sammanhang eger rum i det hela.
Hvad Hr Printzensköld sagt om det olämpliga uti att icke Aktuarien utan Registratorn erhållit den föreslagna lönetillökningen, förefaller mig högst besynnerligt, då Hr Printzensköld vet att Aktuarieu och Registratorn är samma person.
Man kan väl då icke säga, att det är en löneförhöjning, hvarken för den ena eller andra.
Att det finnes ett biträde är en sak, som icke hör hit, emedan detta biträde har fått särskild aflöning.
Pluru man således ser saken, finner jag icke skäl vara anförda att afvika från StatsUtsk:s förslag.
Den härefter till bifall å förev:de mom. framställde propos:n besvarades med starka
Ja jemte ett eller annat Nej; hvarpå Hr Gr:n o. Ordf:den förklarade, att han funnit
IX H. 13 191 Den 21 Oktober, f. m.
Mom. d, ang:de löneförhöjning för de i Kansliet tjenstgörande Kanslister.
Vid föredragningen af denna punkt, torde det vara lämpligt att yttra några ord om det sätt, hvarpå KammarR:ns Kansli blifvit beliandladt, i jemförelse med det embetsverk, hvilket af tvenne Regeringens ledamöter blifvit åberopadt såsom stöd för organisationen af KammarR:n.
Den omständighet att så väl KammarColl. som KammarRm tillförene haft fi ledamöter, men att de sedermera på egen anhållan fått detta antal minskadt till fem, med den sjette lönens fördelning på de återstående ledamöterna, synes mig utgöra skäl för det antagande, att desse embetsverks göromål voro temligen lika till mängd.
Men då de nu hvar för sig förklarat sina göromål vara så ökade, att de hos K.
M. begärt återgång till det gamla ledamots-antalet, sålunda att den 6:te ledamoten blott på förordnande skulle tillsättas, så måste väl deraf följa att ärenderna i båda verken äro både till antal och beskaffenhet någorlunda enahanda.
När nu göromålen bland ledamöterna så tillökats, att en sjette ledamot blifvit nödvändig, så lärer deraf, såsom mig synes, vara en följd, att en större arbets-produkt skall kunna åstadkommas af desse 6 ledamöter, emot hvad som förut varit förhållandet, då antalet var fem.
Alltså, och då Kansliet har till ändamål att i expeditioner upsätta de beslut, som ledamöterna i embets-verket fatta, måste val, enligt mitt förmenande och efter den tankegång, som tränger sig på mig, vara en klar och gifven följd, att Kansliets göromål jemväl skola i samma mån ökas.
Låtom oss nu se till, mine Hrr. huru rättvisan blifvit utskiftad af KammarR:ns ledamöter i afs:de på dess Kansli!
Man finner då, huruledes, märkvärdigt nog, KammarColl. med verklig välvilja betett sig mot sitt Kansli, derutinnan att detta embetsverk, under det säkra förutseende att någon tillökning i tjenstemanna-personalen icke skulle kunna erhållas, likväl bibehållit denna personal oförändrad, så att åtminstone icke mer än en sjettedels tillökning i göromålen faller på samma antal tjenstemän; hvaremot KammarRm vidtagit den åtgärd, som äfven af K.
M. blifvit godkänd, att under det verket sjelf erkänt behofvet af en ökad tjenstemanna-personal, det likväl föreslår en högst betydlig minskning i samma personal, som har till åliggande att expediera hvad verket beslutar.
Anställer man nu en jemförelse mellan KammarColhii osh KammarR:ns Kansli, skall man erfara följande egna förhållande.
Hvardera af dessa embetsverk har en Sekreterare, men KammarColl. har bibehållit 5 Notarier med 2,200 Rdr i lön och 5 Kanslister, oberäknadt den, som skall blifva biträde åt Registratorn: således har Sekreteraren 10 tjenstemän till sitt biträde.
KammarRm åter, som har angeläget att erhålla 6 ledamöter, har samtidigt dermed förklarat, att af de 4 Notarier, som finnas upförda på verkets stat, kunde man indraga en, så att deras antal skulle blifva allenast tre, med 2,200
Rdr i lön hvardera.
Dessa tjenstemän skola följaktligen, derest man betraktar deras arbets-skvldighet i förhållande till deras lönevilkor, vara pligtige att verkställa samma arbete, som åligger 5 Notarier i KammarColl.
Vidare har KammarRm föreslagit att Den 21 0 k to ber f. m. 195 af 5 Kanslister, sora finnas inora verket, skola icke mindre än två kunna indragas, nemi. den, som skall blifva biträde åt Aktuarien, och den som är afsedd till Sekreterarens biträde, hvarjemte af de Irenne återstående Kanslisterna 2 skulle blifva skyldiga att, emot åtnjutande af Kanslist-lön, 1000 lldr, göra samma tjenst, som Notarierna med 2,200
Rdr i lön.
Jag hemställer till Eder, mine
Hrr, och företrädesvis till Chefen för FinansDepartitet, om det ligger någon rättvisa häruti?
Jag vet väl att man kan åberopa sig på verkets eget utlåtande; men om, vid jemförelse med detta verk, och det, som närmast liknar detsamma, det skulle befinnas, att någon orättvisa läge i berörde utlåtande, hemställer jag om det icke läte sig göra att infordra närmare uplysning om orsaken, hvarföre KammarColl. har 10 tjenstemän med samma göromål, som KammarR:n, hvilken blott har 3 Notarier och 3 Kanslister, hvarigenom detta sednare verks
Kansli blifvit minskadt med icke mindre än 4 tjenstemän.
Det är något, som åtminstone hos mig väcker en sorglig känsla, att se att embetsverks egna ledamöter visa så liten välvilja emot sina underordnade tjenstemän, att de vilja pålägga dera vida större arbete, än som skäligen svarar emot deras löneinkomster, under det de sjelfva erkänna bebofvet för sig af ett större antal ledamöter, naturligtvis derföre att göromålen ökats.
Jag må bekänna att jag verkligen är glad öfver, att jag icke deltagit i ett sådant förslag
Ty jag uprepar att för min rättskänsla är det motbjudande, att erfara, huruledes de tjenstemän, hvilka hafva till åliggande, att i expedition upfatta, hvad verkets ledamöter besluta, och de der således måste ega i det närmaste lika mycken skicklighet som ledamöterna sjelfva, blifvit i detta förslag med orättvisa behandlade.
När man jemför den lönetillökning, som blifvit tjenstemännen tillagd, med den, som beviljats ledamölerne, så skall man finna att de förra erhållit en löneförhöjning, motsvarande ungefär en tiondedel af deras fordna göromål, hvaremot ledamöterna fatt en tillökning af två femtedelar utöfver deras förra inkomster.
Jag lemnar till hvars och ens bedömande om någon rättvisa eller konseqvens ligger i detta förhållande, och endast den omständighet, att ökade göromål skola fälla Kansliet till last, innefattar en så skriande motsägelse mot Kanslipersonalens minskning, att jag icke kan fatta det.
Jag skulle, såsom skäl emot Hr Föredragandens tillstyrkande af bifall till detta förslag, vilja åberopa samma skäl, som han anfört i fråga om behofvet för ett annat embetsverk, som med det nu förev:de är närmast jemförligt, att bibehålla det antal tjenstemän som det förut haft; jag tror visserligen och är fullt öfvertygad derom, att Föredraganden gerna skulle velat ställa KammarR:n i fullkomlig likhet med KammarColl. i detta hänseende; men det är icke så lätt för en Föredragande inför K.
M.att göra framställningar, som äro rakt stridande emot hvad embetsverket föreslagit.
Det är således icke min mening, att vilja ådagalägga, det Föredraganden i något hänseende brustit i omtanka för det ena eller andra verket; men jag har velat ådagalägga, huruledes det ena verkets ledamöter mot sina underordnade tjenstemän ihågkomma sin skyldighet att söka befrämja dessa personers sannskyldiga bästa, 196 Den 21 Oktober f. m. under det att det andra embetsverket, oaktadt göromålen för dess underlydande blifvit betydligt ökade, icke i samma mån söker bereda dem en någorlunda motsvarande ersättning.
Iir Gripenstedt:
Den siste värde talaren har trott, att någon stjufmoderligliet i afs:de på KammarR:ns behandling egt rum, och har velat ådagalägga detta dels genom en jemförelse mellan KammarRm och KammarColl. och dels genom att framhålla huruledes de högre tjenstemännens antal och löner blifvit ökade och de lägres minskade.
Hvad tillökningen i ledamöternas antal vidkommer torde den värde talaren påminna sig, att under en längre tid alltid funnits en adjungerad ledamot i KammarRm, och att således i sjelfva verket ingen tillökning egt rum i annat afs:de än i aflöningsbeloppet, hvaremot arbetsskyldigheten blifvit oförändrad.
Beträffande åter förminskningen i Kansli-personalens antal, så är det en sanning att en Notarie-tjenst blifvit föreslagen till indragning och trenne andra till omflyttning.
Men i detta afs:de får jag bekänna, att jag icke har något annat att hålla mig till, än det Utlåt., som blifvit afgifvit af verkets Chef och ledamöter.
Hvad slutligen angår jemförelsen emellan KammarRm och KammarColl., så kan jag icke godkänna densamma.
Derföre att ett stort antal mål passera KammarRin, hvilkas pröfning, enär de äro af rent juridisk natur, medför arbete vid sessionsbordet, följer icke att göromålen i Kansliet skola blifva särdeles betungande eller lika stora som i KammarColl.
Sådant beror helt och hållet på målens beskaffenhet, och i detta fall tror jag, att de, som ega någon fullständigare kännedom om förhållanderna, måste medgifva att göromålen inom det sednare embetsverket äro ganska olikartade dem, som förekomma i det förra.
Jag vill således blott jäfva den slutsatsen, att derföre att ledamöternas antal inom KammarRin ökas, en tillökning i Kansli-personalen jemväl är behöflig, emedan då verkets
Chef funnit att göromålen icke äro vidlyftigare, än att de med det mindre arbets-biträdet kunna skötas, jag också tror att Regeringen icke kunnat göra annat än godkänna förslaget.
Hr Printzensköld lägga märke till, att, då det är fråga om förhöjning i tjenstemännens löner måste man också på samma gång erkänna att de derigenom böra hafva en förpligtelse att åtaga sig en i någon män större arbets-skyldighet.
Jag tror ej att man kan förebrå mig bristande nit och värme för en förbättring af tjenstemännens vilkor; men å andra sidan är det icke melan rätt, att då så högst betydliga löneförhöjningar, hvarom nu är fråga, beviljas, man också tillser att arbetet blifver jemkadt derefter, och att man icke alltjemt vill tillskansa sig förbättrade vilkor, utan att i förhållande dertill åtaga sig större skyldigheter.
På de skäl jag nu haft äran anföra, anhåller jag om bifall till Utsk:s på KammarRins eget Utlåt, grundade förslag.
Det är verkligen mycket ledsamt för mig att finna, det den siste värde talaren uptagit mina anmärkmr så som om de skulle innefatta en emot honom riktad förebråelse, att Den 21 Oktober f. m. 197 icke hafva iakttagit den välvilja emot KammarR:ns tjenstemän som han bort.
Ilar ej Hr Gripenstedt haft godheten höra min ofta uplepade förklaring, att jag är långt ifrån att vilja i ringaste mån lägga föredraganden till last, att ett sådant missförhållande egt rum, enär han med bästa vilja i verlden icke hade kunnat handla annorlunda, än han gjort.
Jag förklarade ju, att om verket sjelft hade visat mera välvilja mot sina egna tjenstemän, så hade det, enligt min öfvertygelse, för Ilr Gripenstedt, varit ett synnerligt nöje, att understödja verkets förslag; trien när delta verk, begått den, enl. mitt förmenande, upenbara orättvisa, sorn innefattas i dess afgifna förslag, så kunde föredraganden icke göra annat, än hvad som skett, och jag uprepar ännu en gång, att det ej förundrar mig att jag icke sett något annat förslag, än det förevide, då det öfverensstämnrer med KnmmarR:ns eget.
Jag ber således
Hr Gripenstedt vara förvissad, att jag icke i någon mån riktat mina anmärkrnr emot honom.
Af Hr Gripenstedts försvar för Kammarltrns förslag, synes också att han icke gjort det i sådana bestämda ordalag, att man icke kan antaga, att derest KammarRm hade framställt ett annat förslag, skulle Hr Gripenstedt hafva biträdt detsamma.
Hr Gripenstedts försvar för den olika behandling af KammarRms och KammarColhii Kansli, hvarigenom det förra verket erhållit blott 3 Notarier, men det sednare fått behållit sina 5, får jag vederlägga med att nämna, det jag varit Notarie i KammarColl. i 17 år, äfvensom tjenstgjort såsom Sekreterare derstädes, så att jag verkligen icke saknar noggrann kännedom om ärendernas mängd och beskaffenhet inom detta embetsverk, hvilka ärenden då voro vida talrikare än nu.
Jag tror således att den jemförelse jag anställt emellan båda embetsverken väl kan hafva skäl för sig, och att man icke, på de grunder, Hr Gripenstedt anfört, kan anse den vara mindre öfverensstämmande med verkliga förhållandet.
Hade KammarR.n gjort sig underrättad om hvad KammarColl. gjort i detta fall och följt dess exempel, tror jag att man hade haft skid, att förvänta, att de 4 Notarier, som funnos i KammarRm, fått qvarblifva; ty jag kan försäkra Hr Gripenstedt, att med den kännedom, jag eger om förhållanderna, äfvensom enl.
Registraturens vittnesbörd, är KammarRm i afs:de på göromål fullt lika betungad som KammarColl., och ären derna äro till och med i vissa afs:den vida besvärligare och vida kinkigare att i expedition uprätta, än flertalet af de i KammarColl. förekommande ärenden.
Ett eller annat alvittringsmål från de norra länen kan väl sätta myror i hufvudet på en Notarie; men att upsätta en hop skattläggnings-utslag och andra dylika mål, är ett arbete af den beskaffenhet, att man väl kan säga, -att det icke fordrar särdeles hufvudbry, ehuru det ovilkorligen tager i anspråk ett vida mera materielt arbete.
Då jag emellertid icke ser någon möjlighet att vinna ändring i Utsk:s förslag, får jag låta dervid bero; och vi torde väl få se, att det icke kommer att dröja länge, innan man hos K.
M. begär ändring i detta missförhållande. lförev:de morn. blef uppå, härefter framstäld propos., af R. o. Ad. bifallet. 198 Den 21 Oktober f. m. Mom. e, stridande.
Härvid förekom först Utsk:s yttrande ang:de dels vice Ådv.Fiskals-tjenstens indragning och göromålens öfverflyttning på en å Adv.FiskalsKont. anstäld Kanslist, dels oek aflönings-förmånerne för denne Kanslist, och yttrades derom af Hr Printzensköld:
Afven vid denna punkt nödgas jag npträda med åtskilliga aumärkn.r, anhållande dervid om benägen ursäkt.
Den första af dessa anmärkmr gäller det snöpliga sätt, hvarpå Utsk. afihrdat min motion om vice Ådv.Fiskals-tjenstens återupriittande.
Detta sätt att tillvägagå har åtminstone här varit så mycket mera obehörigt, som det icke kunnat eller bort undgå Utsk:s upmärksamhet, att Adv.FiskalsEmbetet är ett af de vigtigaste, som inom verket finnes; och Utsk. hade derföre varit pligtigt, att begrunda de skäl, som en föreståndare för Kont., sedan 23 år tillbaka, anfört till följd af den erfarenhet, han derom vunnit.
Den motion, som af mig blifvit i frågan väckt, innefattar en så fullständig utredning af förhållanderna med Adv.Fiskalen och vice Adv.Fiskalen, att jag blott behöfver upliisa densamma för att ådagalägga orättvisan, för att icke begagna ett annat ord.
i KammarKms åtgörande, att afslå den.
Det torde tillåtas mig att få nämna några ord om de skäl Kammarlbn anfört för sitt afslag-, allrahelst som jag tror mig bättre känna denna sak, än ledamöterna och Presidenten, hvilka nästan aldrig ens titta in i Adv.- FiskalsKont., och till följd deraf icke kunna ega den kännedom om alla de trägna göromål, som tillhöra denne tjensteman, hvilken är af nöden för att rätt bedöma frågan.
Motionen är af följande lydelse: Utaf K. M:s Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och be hof inhemtas bland annat, i afs:de på den deri föreslagna lönereglering för Kamm;:rR:n, huruledes inom detta verks Adv.FiskalsKont. uptagits allenast en Adv.Fiskal, som skulle erhålla en lön af 3,000 lldr Knit med fortsatt åtnjutande af det honom hittills anslagna aktorats-arfvode, hvilket man dock nedsatt från 12 till 10 proo., jemte en Kanslist, som, mot en lön af 1,000 Kdr Knit samt 300 Bdrs renskrifnings-penningar, skulle vara Adv.Fiskalens biträde och derjemte förrätta alla de göromål, som hittills enl.
Instruktms föreskrift ålegat vice Adv.Fiskalen, hvars tjenst således skulle komma att indragas.
Att detta förslag utgått från Kammarl?:ns President och ledamöter, finner man af det StatsRådsprot., sorn uti den K.
Propos. blifvit åberopadt; och då jag å ena sidan nogsamt inser det konseljen bordt ega allt skäl att sätta förtroende till en framställning, sora kommit från ett sådant håll, och att således anse den föreslagna indragningen vara både nyttig och ändamålsenlig, måste det, å andra sidan, så mycket mera väcka min förundran, huru Kongl. KammarR:n kunnat framställa förslaget samt dervid, såsom det vill synas, beropa sig på förvärfvad erfarenhet om vidden och beskaffenheten af de till Adv.FiskalsKont. hörande göromål, sorn hvarken Presidenten eller någon enda af KammarR:ns ledamöter någonsin tjenstgjort inom nämnde Kont., så att ingen af dem eger med der Den 21 0 k t ob er f. m.
199 varande göromål den närmare bekantskap, som erfordras, för att kunna fälla ett på sakkännedom grundadt omdöme derom, huruvida den tjenstemannapersonal, som nu uti Adv.FiskalsKont. är anstäld, må böra bibehållas eller kunna, utan men för ärendernas gång, förminskas.
Om jag af Kongl. KammarRm blifvit hedrad med det förtroendet, att höras i denna fråga, hvartill måhända icke bordt saknas giltig anledn., eftersom den tid af några och trettio år, hvarunder jag inom Adv.FiskalsKont. tjenstgjort, dels såsom Kanslist, dels såsom vice Adv.Fiskal och dels slutligen såsom Kont:ts föreståndare, satt mig i tillfälle att förvärfva mig en temmeligen vidsträckt erfarenhet om allt hvad som ligger och måste ligga inom Adv.FiskalsEmb:ts verkningskrets, så föreställer jag mig, att, i afs:de på vice Adv.Fiskalen och dess umbärlighet såsom biträde åt Adv.Fiskalen, ett helt annat omdöme än nu skolat hos Kongl KammarR:n göra sig gällande.
Det är sannerligen en ringa konst, att säga om en tjenstebefattning, hvilken man aldrig förestått, att hon är ganska lätt och kan beqvämligen skötas af en enda person, emedan den produkt, som af arbetet vid tjenstens utöfning framalstras, sällan är af den beskaffenhet, att deraf blir fullt åskådlig för begreppet huru mycken tid och möda, som för produktens frambringande måst användas.
Men denna lätthet, hvilken man understundom tror sig böra begagna, har det med sig, att man då fäller omdömen, som innefatta bestämda misstag; och så har i förev:de fall händelsen varit med Kongl.
Kammarlbn.
De af Kongl. KammarR:ns Adv.FiskalsEmb. genom så vä! ordinarie som vice Adv.Fiskalen handlagda mål och ärender, hvilka ingått uti Emb:ts arbetsberättelse!- till K. M:s Just.Kansler, hafva under de sednast förflutna 15 åren, eller från och med 1841 till och med 185 5, i medeltal årligen utgjort 400 st., hvartill kommer ett icke ringa antal ärender ang:de verkställighet å K. M:s samt Kongl.
KammarRms domar och utslag, för hvilka Adv.FiskalsEmb. särskildt årligen redovisar inför Just.Kansleren, äfvensom andra frågor, uti hvilka Adv.FiskalsEmb. måste med LänsStyrelserna och andra embetsmyndigheter skriftvexla; så att sammanlagda antalet af de ärender, som årligen handläggas af Adv.FiskalsEmb. säkerligen upgår till nära 450 st.
Vore nu alla dessa mål af den beskaffenhet, att för deras handläggning man hvarken behöfde genomläsa vidlyftiga handlingar och begrunda dessas innehåll, ej heller hade af nöden att vidtaga andra förberedande åtgärder, så skulle det väl icke ligga utom Adv.Fiskalens förmåga, att så länge han egde mannaåldrens fulla kraft, ensam, utan biträde, förvalta sitt embete; men så är icke förhållandet.
Till Adv.FiskalsEinb;ts handläggning komma icke sällan mål af den vidlyftiga och invecklade beskaffenhet, att blott för att vinna fullständig kännedom om handlingarnes innehåll, Adv.Fiskalen måste flera dagar sysselsätta sig med dessas läsning och återlösning, hvarefter ännu längre tid stundom erfordras för honora att författa det utlåt, lian skall afgifva, så framt han önskar att derigenom ådagalägga, hvad man bör vänta 200 Den 21 Oktober f. m. af honom, det han besitter de egenskaper, som erfordras för att kunna värdigt upfylla den vigtiga tjenstebefattning han har sig anförtrodd.
En annan gäng händer, att Adv.Eiskalen, innan han kan afgifva utlåt, i ett mål, måste uti Arkiver samt hos andra embetsverk inom hufvudstaden söka uplysningar, för hvilkas erhållande han nödgas flera dagar efter hvarandra aflägsna sig från embetsrummet; och när han slutligen med icke ringa besvär och tidsupoffring lyckats förskalfa sig alla de underrättelser han för målets handläggning funnit nödiga, så återstår det ännu besvärligare arbetet, att nemi. författa det memorial, hvari han skall på ett åskådligt sätt framställa resultatet af sina forskningar; och af sakens beskaffenhet beror det, om icke en ännu längre tid för detta arbetes fullbordande erfordras.
Vid sådana tillfällen är Adv.Eiskalen ibland flera veckor, ibland också, ty detta är min erfarenhet, hela månaden hindrad att sysselsätta sig med de s. k. löpande göromålen inom Adv.EiskalsKont.
För deras ordentliga skötande är då vice Adv.Eiskalen alldeles oumbärlig! och om då till Ådv.EiskalsEmb. ankomma mål, som antingen fordra skyndsam handläggning eller också bero på fataliers bevakande, så skall vice Adv.Fiskalen upträda och fullgöra hvad som i dessa hänseenden ankommer pn Adv.FiskalsEmbits åtgärd, så att detta embetes verksamhet icke må i något fall, då den påkallas af behofvet, blifva hvilande.
— Men detta är blott en sida, hvarifrån vice Adv.Fiskalens oumbärlighet är betraktad.
Jag har i det föreg:de erinrat, hurusom den ordinarie Adv.Eiskalen, äfven om han med ganska stor arbetsförmåga är utrustad, likväl understundom nödgas icke blott en, utan flera veckor odeladt upoffra sin tid åt handläggningen af blott ett enda mål; och komma nu, såsom jag erfarit, flera dylika mål på en gång, så är det klart, att ännu längre tid måste förflyta innan Adv.Eiskalen kan återtaga de löpande görornålen inom Kont.
Finnes nu ingen som har erforderlig skicklighet och förmåga till saint bestämdt åliggande att sköta dessa göromål, så är ju klart, att de alla skulle komma att ligga nere, samt att Adv.Eiskalen således, efter att hafva fullbordat ett besvärligt och tankeansträngande arbete, hvilket väl borde berättiga honom till någon hvila, i stället skulle nödsakas att genast ånyo anstränga hela sin återstående arbetskraft, för att foga behörig åtgärd vid alla de efterliggande ärender, som sålunda belasta hans bord; och om nu denna arbetskraft icke vill räcka till, utan ärenderna, som kräfva handläggning, ständigt ökas till sitt antal, ligger det då icke klart i sakens natur, att med hvarje år arbetsbalansen skall växa inom Adv.EiskalsKont.?
Ligger det dessutom någon billighet eller ens en skymt af rättvisa uti att på detta sätt öfverlasta en tjensteman med arbete, så att han icke har ett enda ögonblicks ledighet för att vårda enskilta angelägenheter, huru ringa och inskränkta dessa än må vara, eller för att kunna njuta något af sådana förströelser, hvaraf själen, efter trägen och ansträngande sysselsättning, har ett oundvikligt behof?