Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Helt annnt är förhållandet med kronouppbördsbetjeningen på landet; kronofogden har i sin makt alt befalla länsmannen, och denne i sin ordning fjerdingsmannen att indrifva de restantier, som der kunna vara dels till hans egen uppbörd, och dels hvad han liandräckningsvis kan hafva utestående som fordran, och kostnaden är således ingen.
Jemförer man nu dessa båda uppbördsmäns ställning, nemi. uppbördscommissariens i hufvudstaden och kronofogdens å landet, så finner man, att denne sednare är vida bättre lottad i detta hänseende, än den förre, och kronofogden har icke desto mindre andel af de stämmoböter, som å landet försittas, under det att uppbördscommissarien i hufvudstaden har ingen.
Rättvisan kräfver således att försätta uppbördscommissarierne i samma ställning som kronofogdarne ä landet.
De förenade Ustk:n hafva likväl icke gått så långt, utan endast tillstyrkt, att de skulle erhålla 20 proc. af de böter, som inflyta.
Det kan således, efter min öfvertygelse icke ligga någon obillighet i detta förslag.
Hvad åter angår de fattige, så må man väl medgifva sanningen af den sats, som gäller och lyder: beati possidentes; men jag anser likväl, att undantag mången gång derifrån bör äga rum.
Det kan nemi. icke ligga någon billighet deruti, att uppbördscommissarierne skola göra en uppoffring för de fattiges skull, de fattige får man nog ändå försörja.
Jag tror, att ju större anslag, som göres till de fattige, desto mera tillväxer deras antal; det är nyttigt måhända att minska anslagen till deni, för att i samma mån dymedelst bereda en säkerhet att deras antal icke varder förökadt.
Den minskning i inkomst, som genom bifall till Utsk:ns förslag skulle uppstå, är så obetydlig, att den föga eller intet inverkar på fattiginrättningarnes bestånd i hufvudstaden, men genom ett bifall dertill, beredes de ifrågavarande tjenstemännen en skälig, fast obetydlig ersättning och uppmuntran för déras besvär, och på denna grund tillstyrker jag bifall till Ulsk:ns förslag i denna punkt.
Huruvida de tjenstemän, hvarom fråga är, behöfva en ökad aflöning, vili jag lemna derhän, ty jag känner ej så noga förhållandet; men det vore förunderligt nog, om R. o. Ad. skulle besluta att laga denna tillökning från de Den 5 Februari e. m. 129 de fattige uslingar, som för lifvets uppehälle stryka omkring gatorne, eller sitta skälfvande i rännstenarne och dö på sophögarne.
Jag tror, att man bör betrakta denna fråga ur allmänna grunsatser, och icke från en för tillfället uppflammande känslosamhet.
Hvem är det, som dessa penningar tillhöra, och åt hvilka böra de enligt Ulsk:s förslag användas?
Stämmoböterne äro, utom all fråga, Kronans; då böra väl hennes tjenstemän få en del deraf?
Man säger, att dessa uppbördsman äro icke Statens, emedan de uppbära stadens medel.
Jag får bekänna, det jag alltid funnit svårt att begripa någon rättsgrund, hvarför man skall ålägga släderne betala sina uppbördsman, när landsorternes aflönas af allmänna medel.
När nu här är upplyst, att ifrågavar. tjenstemän icke hafva större inkomster än de omförmälda, och tillika att desse äro otillräckliga, hvilket en hvar lätteligen kan inse, så finner jag för min del riktigt, att de sammansatta Ulskm föreslagit löneförhöjning åt desse tjenstemän.
Man säger väl: förhöjningen må icke tagas ifrån de fattige.
Jag svarar, att Stockholms stad, likasom hvarje annan menighet, är skyldig att försörja sina fattiga, och att om statsmedel blifvit i Stockholm anslagna till fattigförsörjning, så är det ett oriktigt undantag från den allmänna regeln.
Del är väl sant, att här i allmänhet äro flere fattige än ibland andra menigheter, men så är det också säkert, att ibland inga menigheter inom vårt land har välgörenheten varit större än i Stockholm.
Att här finnas sä många tiggare, skälfvande i gathörnen och döende på sophögarne, som en värd ledamot nyss uttryckte sig, det kommer sig dels deraf, att liderligheten i hufvudstaden är större än på någon annan ort i Riket, och dernäst alt tiggarnes oförskämdhet är större här än annorstädes.
Tiggeriet är här ett näringsfång, till skam för hufvudstaden och Riket, ty uti ingen annan hufvudstad ser man ett sådant oskick i detta hänseende som här.
Tiggeriet bör jcke uppmuntras med särskilda statsanslag; helt andra åtgärder böra vidtagas deremot.
Jag tillstyrker, att R. o. Ad. mätte bifalla Ulsk:ns förslag.
Det har här blifvit ifrågasatt, huruvida den princip vore riktig, att desse medel gå till fattigförsörjningen ; men jag hemställer om ej den principen vore rikligare, att de ifrågavarande tjenstemännen fingo den förhöjning de behöfva af Staten, och att de fattige finge behålla det obetydliga, som de hafva.
Man har sagt, att det endast är oförskämdheten, som vållar att tiggare skälfvande kringstryka gatorne; det är väl då också alltför oförskämdt af dem att dö på sopbackarna?
Ur hvilken synpunkt jag än må betrakta denna fråga, kan jag icke gilla Utskms förslag i denna punkt.
Naturligtvis bör man först tillse, om dessa uppbördsman behöfva någon tillökning i sina löner, och andra frågan blir hvarifrån tillökningen skall tagas.
Vi veta alla, att Regeringen ansett som behöflig för uppbördsmännen i landsorten en årlig 7 H. 17 130 Den 5 Februari e. m. inkomst af 800 r:dr.
Enligt hvad detta betänk, innehåller, befinnes, att nppbördsmänuen i Stockholm hafva en contant inkomst af circa 990 r:dr, och jag kan ej föreställa mig, att uppbördsbesväret är större här än i landsorten, der penningarne skola uppbäras på en vidsträckt yla.
Betraktar man derjemte, alt tjenstemännen vid uppbördsverket i Stockholm kunna förena andra tjensler, så finnér jag häruti ett skäl att icke förhöja uppbördstjenstemännens i Stockholm löner utöfver hvad för samme tjenstemän i landsorten är anslaget.
Men om man äfven antager, att de behöfva denna förhöjning, hvilket jag icke gör, så kan jag icke finna, att detta är den rätta vägen att åstadkomma en sådan generel förhöjning.
Vore behofvet allmänt kändt, vore det så trängande, sä hade troligen Regeringens uppmärksamhet blifvit fästad derpå, och Regeringen bade då troligen icke underlåtit att för ändamålet af Ständerne begära anslag.
Men att nu öfverflytta en inkomst, sorn de fattige haft, på uppbördsmännen, med en löneförhöjning af 219 r:dr, då de redan förut innehafva 990 r:dr, det kan jag ej medgifva, ulan yrkar afslag å denna punkt.
Jag anser mig böra fästa den siste talarens uppmärksamhet på, att här icke är fråga om löneförhöjning för Stockholms stads uppbördscommissarier; frågan rörer endast, att i någon mån bereda desse tjenstemän ersättning för de kostnader, som de af sina löner få vidkännas för restantiers indrifvande.
Denna kostnad har icke tagits i beräkning då de för många år tillbaka erhöllo den lön de nu innehafva, emedan restantierne den tiden icke voro på långt när så stora som nu.
Jag kan ej eller med den värde talaren instämma i jemförelsen mellan desse och landsorternes uppbördsman i det afseende, att desse, sednare skulle anses vara belåtne med en löneinkomst af 800 r:dr b:co, men uppbördscommissarierne deremot ägde en vida större.
Jag kan det ej, emedan, såvidt mig kunnigt är, man icke ansett en kronofogde på landet vara belåten med den summa, Hr af Harmens uppgifvit, ty det förslag till lönereglering, som af Konungen blifvit uppgjordt och till Ständerne vid denna riksdag framlagt, upptager, att desse tjenstemän skulle äga en löneinkomst af 1200 r:dr, och boställe derjemte.
IN är så är förhållandet, hemställer jag till den värde talaren, huruvida den af honom anställda jemförelsen emellan de ifrågavar. tjenstemännes lönevillkor kan vara lämplig.
När härtill kommer, att uppbördscommissarierne vistas på en ort, der lefnadskostnaderne äro vida dyrare än för kronofogdarne i landsorten, synes mig, att både billighet och rättvisa kräfde, att upphördscommissarierne borde erhålla en så stor andel af stämmoböterne, att de icke behöfde af sina inkomster bestrida kostnaden för restantiers indrifning.
Man säger, att dessa tjenstemän, jemte deras uppbördsmannabefattningar, skulle kunna innehafva andra tjenster.
Jag vet ej om så är förhållandet, men i allt fall bör sådant ej komma i betraktande vid afgörande af den fråga, som nu är under öfverläggning, hvilken uteslutande angår billigheten och rättvisan deruti, huruvida kostnader, som dem af Den 5 Februari e. m. 131 Ijenslernes beskaffenliet åbringas, bör deni ersättas eller icke.
Jag förnyar min anhållan om bifall lill Ulskms betänk.
Man har sagt, att här icke åsyftas löneförhöjning; men jag hemställer, om ej en minskad utgift är detsamma som en motsvarande löneförhöjning.
Vidare säges, att Regeringen ansett, alt lönen för Kronans uppbördsman på landet borde uppgå till 1200 r:dr, och att således min uppgift om 800 icke vore enlig med rätta förhållandet.
Jag har visserligen icke någon särskild kunskap om hvad Regeringen anser vara nödvändigt för en uppbördsman på landet, men den enda offentliga handling, sorn blifvit communicerad StatsUtk. vid denna riksdag i detta ämne, är en beräkning, uppgjord 1829, och deri finnas kronouppbördsmännens i 'landsorten löner upptagne till 800 r:dr, och förslaget innehöll, att alla, som ieke ägde den summan, skulle få skillnaden af Statens medel, och uppbördscommissarierne i Stockholm innehafva reda vida mera.
Jag skall icke inblanda mig i denna discussion, då jag ej äger någon särdeles kännedom af ämnet, utan vill endast tillkännagifva, det jag af en händelse kom att bevista öfverläggningen om detta betänk, hos PresteSt., hvarvid Pastor Primarius öppnade discussionen och på ganska goda skäl framställde nödvändigheten af att fattigförsörjningen ej måtte beröfvas de ifrågavar. medlen, och resultatet blef afslag å denna punkt, hvilket jag äfven anhåller, att R. o. Ad. måtte medgifva.
Det är en grundsats i afseende på uppbördsmäns aflöning, som alltid bör iakttagas, att de må (lafva så goda villkor som möjligt.
Den tillökning, som skulle tillfalla de ifrågavar. tjenstemännen, om de erhöllo den föreslagna andelen i stämmoböterne, är icke betydlig, men kan för dem vara af mycken vigt och för det allmänna likaledes, då de äro så lönade, att de icke behöfva tillgripa det allmännas medel.
Det är dessutom Stockholms stads skyldighet att försörja sina fattige, och den summa, sorn nu skulle frångå fattigfonden, äi så obetydlig, att då den fördelas på Stockholms stads innevånare, som i alla fall få erlägga hvad som utgår lill fattigvården, så drabbar det dem så ringa, alt de gerna kunna unna uppbördsmännen den fördel sorn åsyftas.
Jag tillstyrker bifall lill förslaget.
Då det i allmänhet tillkommer magislralerne i Rikets städer alt besörja uppbörden af Kronans medel, eller de utskylder, som stadens innevånare skola erlägga, så anser jag, att Ständerne underkasta sig en öfverflödig möda, då de ingå i öfverläggning om sådane frågor som denna.
Såväl uppbörden i Stockholm, som fattigvården är lill stadens omsorg öfverlemnad, och derföre skulle jag vilja tillstyrka, att R. o. Ad. icke måtte ingå i någon vidare pröfning häraf, helst, efter de underrättelser jag har, 2:ne Stånd redan afslagit den ifrågavar. punkten och frågan således är förfallen.
Hr Ridd.secret. torde i detta hänseende lemna närmare upplysning. 132 Den 5 Februari e. m. lindert.
Ridd.secret. tillkännagaf, att prot.utdr. i ämnet ankommit endast från BorgareSt., som afslagit nu ifrågavar. punkt af Stats- och Bevilln.Utskms betänk.
Om det förhåller sig så, som Frih.
Palmstjerna uppgifvit och hvilket jag ingalunda betvifla!', att magistralerne skola sjelfva besörja uppbörden och bekosta hvad fattigförsörjningen angår, då borde Staten ifrån Stockholms stad återtaga de stämmoböter, som nu gå till de fattige.
Men om Staten låter dessa böter gå till Stockholms stad, så synes det vara skäl att
Jiellre använda dem till förmän för vissa tjenstemän, som hafva kronobefattningar om händer, än att lemna dem till fattigvården, hvilken åligger stadens innevånare.
Man tager sig detta ämne så nära, derföre alt det är fråga om de fattige.
Jag påstår tvertom, att det icke angår dem, utan Stockholms stads innevånare.
Det angår hvar och en, som bor här i staden; det är således åt mig och alla, som här äro bosatta, åt hvilka man gifver skänken, ty innevånarne äro skyldige att försörja de fattige, på sätt Hr Westerstrand redan yttrat.
Här säges, att när åt en Kronans uppbördsman å landet icke anslås mera än 800 r:dr, så bör man icke gifva mera åt hans vederlike i Stockholm.
Enhvar känner likväl skillnaden i lefnadskostnader å landet och i hufvudstaden.
— Dessutom må en hvar bedömma huruvida en summa af 800 r:dr i allmänhet kan vara tillräcklig för uppbördsmän på landet.
Den som har med dem, deras redogörelser och balancer att skaffa, och läser deras förklaringar öfver anledn:rne till deras obestånd, finnér nogsamt huruvida deras löner äro tillräcklige eller ej; och om icke denna otillräcklighet föranleder till missbruk och olägenheter, som samhället på annat sätt får vidkännas.
Jag anhåller ytterligare om bifall till denna punkt.
Ofverläggningen ansågs nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle den ifrågavar. 6 eller sista punkten af Stats- och Bevilln.Utskms betänk.
Propos. till afslag å denna punkt blef derpå framställd och -besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. tillkännagaf, det han trott sig linna, att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat den sednare propos.
Hr Westerstrand begärde votering, men förklarade sedermera, medan till följd deraf voter:s-propos. uppsattes, att han afstod från denna begäran.
Vid förnyad föredragning lades, på begäran af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, Gr. Posse, Erik Arvidsson, och Gr. Lagerbjelke, Gustaf, ånyo på bordet Stats-och Bevilln.Utskms d. 25 sisth Jan. f. m. första gången bordlagde utlåtm:
N:o 38, i anledn. af väckt motion, ang:de personliga skyddsafgiftens användande till folkundervisningens befrämjande; och Den 5 Februari e, m. 133 N:o 39, i anledn. af väckt motion om personliga skyddsafgiftens användande till organiserande af arbetsinrättningar.
Föredrogos ånyo och biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utsk:ns nedannärande d. 29 sistl.
Jan. e. m. på bordet lagda utlåtrn: N:o 42, i anledn. af väckt motion om löneförhöjning för rector vid Hudiksvalls högre lärdomsskola; och N:o 43, i anledn. af väckte frågor om förändrad reglering af den åtskillige hemman i Skaraborgs och Elfsborgs län medgifna rättighet till mulbete å kronoparken Edsmären.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ns d. 29 sisth Jan. e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 44, i anledn. af gjorde anmärkmr vid betänk.
N-.o 19, rör:de väckt motion om nedsättning uti postporto-afgiften.
På begäran af Hr Bildt, Knut, och Hr Mannerskantz, Carl Axel, lades, vid förnyad föredragning, ånyo på bordet BancoUlsk:s d. 29 sisth Jan. e. m. bordlagda utlåt.
N:o 39, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s mern.
N:o 22, med hemställan , det Bancofullm. måtte berättigas att uppköpa och försälja vexlar.
Föredrogs ånyo och bifölls BancoUtsk:s d. 29 sisth Jan. e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 40, i anledn. af erhållen återremiss af Utsk:s mern.
N:o 26, ang:de förändrad reglering af embets- och tjenstemanna-personalen inom Banken.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarne BancoUlsk:s d. 29 sisth Jan. e. m. på bordet lagda mern.
N:o 41, med anmälan om verkställd votering i förstärkt Bancolltsk. öfver den i mern.
N:o 37 upptagna frågan.
På begäran af Hr Silfverstolpe, Fredr.
Otto, och Gr.
Lagerbjelke, Gustaf, lades, vid förnyad föredragning, ånyo på bordet StatsUtsk:s d. 1 dennes f. m. bordlagda utlåt.
N:o 156, dels ang-.de åtskillige i sammanhang med 6:te hufvudtiteln, för en gång eller för vissa år, äskade anslag, dels i anledn. af väckte motioner om statsbidrag för likartade ändamål.
Härefter föredrogos, men lades, på begäran af Hr Bildt, Knut, och Gr.
Taube, Henning Edvard, ånyo på bordet StatsUtsk:s nedannämnde d. 1 dennes f. m. bordlagde utlåt-.n : N:o 160, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; och N:o 161, i anledn. af ifrågastäldt understöd för Enke- och Pupill-cassan vid Riksg.cont. 134 Den 7 Februari.
Föredrogos ånyo och lades till handlingarne förstärkta StalsUlsk:s nedannämnde d. 1 dennes f. m. på bordet lagda mern.:
N:o 162, ang:de anställd omröstning öfver åtskilige till statsregleringen hörande frågor; och .
N:o 163, ang:de anställd omröstning uti en del frågor, ang:de grunderne och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin.
Slutligen föredrogos, men lades, på begäran af Hr Mannerskantz, Carl Axel, och Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, ånyo på bordet Stats- samt Allm. Besv.-o.
Ekon.Utskms nedannämnde d. 1 dennes f. m. första gången bordlagde betänk, och utlåt.: N:o 40, i anledn. af väckte förslag till ändringar uti K. stadgan ang:de folkundervisningen i Riket af d. 18 Juni 1S42; samt N:o 41, i anledn. af väckt fråga om ökadt anslag till folkskolelärare-seminarierne i Riket. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. 10 om aftonen.
In fidem, protocolli, Albert Munck.
Fredagen den 7 Februari 1845.
Justerades 8 prot.utdrag för d. 5 dennes e. m.
Föredrogs ånyo Stats- och Bevilln.Utsk:ns d. 25 sisll.
Jan. och 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 38, i anledn. af väckt motion ang:de personliga skyddsafgiftens användande till folkundervisningens befrämjande.
Cederström, Jacob: Jag beklagar, att Utsk:n under en form, som är alldeles grundlagsvidrig, framkommit med tillstyrkande af detta anslag af 12 sk. person för skolundervisningen.
Emot 61 och 64 §§ Reg.F. kan delta betänk, icke bifallas; men frågan är af vigt för samhället, i händelse R.
St. vilja anslå en sådan summa till folkundervisning, och jag begär derföre, alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. till återremiss af betänk., då Utsk., vid närmare öfvervägande af dessa §§, icke lärer tveka att uti den form, som af Frih. Oxenstjerna, Carl, blifvit framställd, anslå 12 sk. af hvarje mantalsskrifven karl och 6 sk. af hvarje qvinna; hvarvid också sedermera, utan att sammanblanda det uti samma betänk., Utsk. kan inkomma med särskildt försåg till anslag för de socknar, der afgiften icke kan lill något ändamål tjena, i anseende till dels frihet ifrån sådana afgifter, sorn kunna Den 7 Februari.
135 sättas i jemförelse med den här föreslagna, och dels ringheten i personalen, till följd hvaraf de icke kunna utgöra något belopp, som kan motsvara behofvet för en skolas inrättande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:ns utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats- o. Bevilln.Utsk:ns d. 25 sistl.
N:o 39, i anledn. af väckt motion om personliga skyddsafgiftens användande till organiserande af arbetsinrättningar.
Företogs till pröfning BancoUtsk:s d. 29 sistl.
N:o 22, med hemställan, det Bancofullm. måtte berättigas att uppköpa och försälja vexlar.
Efter uppläsning af första punkten i detta utlåt., hvaruti Utsk. förnyat sin hemställan, att Bancofullm. må berättigas att uppköpa och försälja vexlar, anmälde och yttrade sig Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Innan man kommer till de särskilda punkterna i detta betänk., tager jag mig friheten vördsamt hemställa, om icke Hr Skogmans reservation finge uppläsas, och ställas såsom motsats till Utsk:s förslag.
Jag anser nemi. denna reservation vara att föredraga framför LJtskis förslag, och på grund af de meningar, som förra gången yttrades inom detta Stånd, förmodar jag densamma komma att blifva Ståndets beslut.
Med tillkännagifvande, att uti ifrågavar. ämne ankommit och i sammanhang dermed borde föredragas ett prot.utdr. från BorgareSt. af d. 5 dennes, hvarigenom Medstånden blifvit inbjudne att förena sig i de af BorgareSt. vid pröfningen af BancoUtsk:s förevar, utlåt, fattade beslut, lät H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, nu först uppläsa berörde prot.utdrag, hvarenligt BancoUtsk:s utlåt.
N:o 39 blifvit af BorgareSt. godkändt, med undantag af 1 och 2 punkterne i de reglementariska föreskrifterne i och för vexelhandeln, deraf sistnämnde punkt blifvit antagen, sådan den i Bancol]tsk:s mern.
N:o 22 varit föreslagen, och 1 punkten ansetts böra erhålla följande lydelse : ”För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska cassa, bemyndigas Bancofullm. att af välkända och solida trassenter eller endossenter uppköpa vexlar, dragna på Hamburg och Altona.” ”För sådana vexlar må betalas högst 129 sk. per r:dr II:br b:co, om de äro till betalning förfallna inom 8:de dagen från den, då vexelslutet sker.
Vexlar på aflägsnare förfallotid betalas så mycket mindre, som disconten derå till 5 proc. för året utgör.”
Härefter verkställdes den af Hr von Hartmansdorff begärda uppläsning af Hr Skogmans vid Utsk:s utlåt, fogade reservation. *i Hr von Hartmansdorff:
Jag anser Hr Skogmans reser - 136 Den 7 Februari. vallon vara att föredraga framför Utsk:s betänk., derföre att genom hennes antagande gifves åt Bankens verksamhet, i detta hänseende, en stadga och en enkelhet, som befriar Bancofullm. och hela denna rörelse ifrån de äfventyr, som de eljest skulle vara underkastade.
Jag vill likväl vid Hr Skogmans förslag göra några anmärkmr.
Hr Skogman har nemi. sagt: ”Den som till Banken inlemnar bevis, ntfärdadt af Bankens i Hamburg antagna bankierhus, att vexlar å högst 67 dagars tid eller annan valuta i Hamburger banco blifvit kostnadsfritt för Banken hos samma hus deponerade och godkände, erhåller motsvarande summa i bancosedlar efter 128 sk. för hvar r:dr H:br b:co.”
För en r:dr H:br b:co bör betalas 128 sk. endast i den händelse, att vexeln genast inlöses, d. v. s., vore dragen på betalning vid uppvisandet.
Men då fråga är att få vexlar på 67 dagars sigt, så borde ifrån den betalning, Banken lemnar, afdragas disconten under den tid, som vexeln icke vore betalbar i Hamburg.
Skedde ej detta afdrag, så skulle man derigenom erkänna, att vårt mynt vore underlägset det värde, som det efter myntfoten verkligen innehar.
Jag hemställer derföre, att denna § måtte få följande lydelse: ”Den sora till Banken inlemnar bevis, utfärdadt af Bankens i Hamburg antagna bankiershus, att vexlar å högst 90 dagars tid,” (Jag har nemi. salt dessa 90 dagar, derför att denna tid numera lärer vara på vår börs vanligare, än den på 67 dagar, och så att säga den vanligaste; hvarjemte här äfven förekomma vexlar dragna på längre tid.) ”eller annan valuta i H:br b:co, blifvit kostnadsfritt för Banken hos samma hus deponerade och godkände, erhåller motsvarande summa i Svenska bancosedlar efter 128 sk. för hvarje r:dr ll:br b:co, sedan fem proc:s discont till vexelns förfallodag blifvit afdragen.”
Jag torde för sammanhangets skull äfven få uppläsa den andra §, som i Hr Skogmans reservation lyder sålunda: ”Vid de tillfällen, då Bancostyrelsen finnér godt att afgifva vexlar, hvilket hvarje gång på börsen kungöres, erhåller den, som till Banken inlemnar attest öfver insättning i depositionsafdelningen af bancosedlar, motsvarande minst 500 r:dr fl:br b:co, vexel eller vexlar å samma myntsort 30 dagar ä dato, efter 129 sk., under April t. o. m. September, samt 130 sk. under October t. o. m. Mars månader.”
Jag gör i afseende på beloppet här samma anmärkn., som jag gjorde vid den förra §, och anser, att här bör discont äfven komma Banken lill godo.
Hvad dernäst beträffar årstiden, så borde man väl, i st. f. att hålla sig till vissa månader, April— September och October—Mars, blott hålla sig till skillnaden emellan den tid, då ångbåtsfarten är öppen och då lion är afbruten.
Hr Skogman har naturligtvis åsyftat detta med de månader han utsatt, men det vanliga är att ångbåtsfarten fortgår äfven under October månad, hvadan jag föreslår andra ordalag, och hemställer följaktligen, att 2 § måtte erhålla följande lydelse: ”Vid de tillfällen, då Bancostyrelsen finner för godt att afgifva vexlar, hvilket hvarje gång på börsen anslås, erhåller den, som till Banken inlemnar attest öfver insättning i depositionsafdelningen af banco sed - Den 7 Februari. 137 sedlar, motsvarande minst 500 r:dr H:br b:co, vexel eller vexlar å samma myntsort 90 dagar a dato, efter 129 sk. under den tid ångbåtsfart emellan Stockholm och Tyskland är i gång, samt 130 sk. under den tid samma fart är afbruten, dock alltid med godtgörelse tili Banken af 5 proc. årlig discont för den kortare tid, hvarpå vexlarne kunna vara utställda.”
Jag anhåller vördsamt, att dessa mina förslag mätte komma under R. o. Ad:s pröfning.