Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det åtminstone lärer ej detta betänk, innehålla; fastmer torde i allmännare anda det vara att ej utesluta från förrättandet af de sysslor, som en hvar, utan annors förfång, vill befatta sig med.
För öfrigt torde, såsom kändt såväl för Hr v.
Hartmansdorff som för en hvar, det förhållandet, huruvida stadsmannanäringsidkarne från de med landtmannanäringen förenade sysselsättningar afhälla sig, icke behöfva anföras.
Märkligt är och torde ej förbigås oanmärkt, att när fråga är om större handelsfrihet, anser man deri ej kunna medgifvas derföre, att näringsfriheten är inskränkt; och när man vill lossa näringstvånget, finner man äfven motstånd.
Denna smak för fortsatta restrictioner kan jag, för min del, ej gilla; och då jag befarar, att man, måhända, med återremissen kunde vinna motsatsen af hvad man önskade, inskränker jag mig till att begära bifall till betänk., sådant det nu är, och tror, att något lämpligare och bättre tillstyrkande från Utsk:n, än hvad förevar, betänk, innehåller, ej lian gifvas.
Sedan man under to år hört samma personer ulan något slags skäl — ty dit kan jag åtminstone ej hänföra de många ord, Hr v. Hartmansdorff och hans
Den 23 December c. m. 483 anhängare uppstapplat till värn mot det friare näringssystemet— strida emot näringsfriheten, hafva dessa Hrr omsider hittat på ett skäl för sin sats, som åtminstone tyckes låta något.
Detta skäl är, att såsom följd af näringsfriheten capitalisterna komme att blifva verldens herrar och att den döda penningen således skulle betyda mer än menniskans lefvande krafter, samt slutligen göra dessa sednare lill sina slafvar.
Jag hemställer likväl, om icke denna argumentation beskrifver en circuJus in demonstrando.
Om nemi. en person med capitaler nedlägger dessa i en fabriksrörelse, så behöfver han, för ätt kunna drifva denna, antingen förvärfva sig skicklighet sjelf, eller engagera sig med personer af skicklighet i yrket.
Denna samverkan af förlag och skickligheten framkallar industrien, hvars värden eiler producter sedan delas emellan förlagsmannen och näringsidkaren, som derigenom blir sjelfständig och torde i sin ordning kunna blifva förlagsman; ty arbetskraften är ju ett lika, ja, mera fruktbart capital än penningen.
Der båda dessa capitaler ökas, der blifver välmågan alltid mera allmänt spridd; och är det icke väl, att penningeägarens capitaler växa, då på samma gång de, hvilka till en sådan förkofran medverkat, just derigenom kunna bilda sig en förmögenhet?
Orsaken till andra länders stigande välstånd återfinnes närmast deruti, alt föremålen för industrien ligga för hvar och en fria till bearbetning, hvarigenom capitalerna äga tillfälle att äfven der utöfva en först då för landet sannt välgörande kraft; då deremot i vårt land skrå författningar och näringstvång nödga capitalisten att i improductiv väg söka afkastningen af sina capitaler, hvilka såmedelst, i stället för att dela interessen med näringarna och aitså stödja och främja dessa, nu endast på ett för näringarna tryckande sätt kunna deri ingå.
Jag tror, att detta korta raisonnement är tillräckligt för att vederlägga det enda af Hr v. Hartmansdorffs skäl, som kan anses förtjent att upptagas.
Likväl och då Hr Lefien upptagit en del af hvad Hr v.
Hartmansdorff i öfrigt anfört, men dervid förbigått ett och annat, skall jag, för att amplifiera vederläggningen, jemväl i korthet bemöta dessa sednare.
Hartmansdorff har sagt, att det är billigt, att, då borgaren betalar dryga communala utskylder, han borde njuta ersättning uti monopolier.
Jag är Visserligen äfven af den mening, att hvarje näringsidkare bör till staten erlägga afgift för sin rörelse; men hvad åter vidkommer de communala afgifterna och hvilka jag erkänner vara ganska dryga, så är i reservationen af Hans Jansson ådagalagdt, att orsaken till det dryga i dessa onera ligger hufvudsak ligast i communernas styrelse och förvaltning, hvari jag är öfvertygad att rättelse skulle kunna vinnas, så snart ett friare system blefve antaget och hunnit utbilda sig.
Otvifvelaktig! skulle städernas styrelse då närma sig beskaffenheten af municipal-auctoriteter.
Huru orimligt är det 464 Den 22 December e. m. t. ex. icke, att en stad, med 3 ä 4°o invånare, skall hafva sin särskildt aflönade borgmästare, magistrat &c.; och månne icke landet vunne på, att en ändamålsenlig reorganisation härutinnan vidtoges?
Min öfvertygelse är deri bestämd, att följden af ett fritt näringssystém skulle blifva måhända, att ett eller annat Trosa eller II jo försvunne såsom stad, men att deremot mera blomstrande städer Lomme att uppstå, hvilka säkerligen icke skulle behöfva något skråskydd för att kunna bära sina utskylder.
Med afseende å de farhågor, hvilka, i anseende till resultaterna af återremissen, blifvit framställda, skulle jag instämma med Gr. v. Fersen och afstå från yrkande om återremiss, så framt jag icke ansåge det nu förevar, betänk, uttrycka, snart sagdt, mindre än intet och funne detta ämne alltför vigtigt, för att så lättsinnigt behandlas.
En opinionsyttring af Ständerna derutinnan vore altså, enligt mitt förmenande, af högsta vigt; och äfven om jag förutsätter, att Utsktn vid den förnyade pröfningen af saken vidblifva deras förut fattade beslut, eller t. o. m. öfvergå till Hr v. Hartmansdorflfs illiberala åsigter, så äga dock R.
St. rätt att vid betänkts återkomst ändra detsamma till öfverensstämmelse med den opinion, de för sin del hysa, och hvilken jag hoppas kommer att instämma med billighet, rättvisa och andra fria länders erfarenhet.
Jag tror, att en sådan opinion, kan man ock icke erhålla den från alla RiksSttn, likväl möjligen skulle kunna inverka hos Regeringen till det önskade resultatet.
Jag förnyar altså mitt yrkande om återremiss.
Ilr v. Hartmansdorff har blifvit så fullständigt besvarad, att jag hufvudsakligen kan inskränka mig till den förklaring, att jag i allo instämmer med Hr Lefren, utom hvad han yttrat rör:de tillgifvenhet för prohibitivsystem i handels-lagsliftningen.
Några ord anhåller jag dock att af det pracliska lifvet få tillägga.
Jag har i 4 år lefvatiett land, der näringsfriheten såsom princip troligen vunnit sin största tillämpning, nemi. i Preussen.
Jag bar varit i tillfälle att jemnföra städerna der med våra.
Jag önskade att åtminstone någonstädes hos oss hafva funnit den tillväxt i qvarter, lilis, nybygnader och alla yttre tecken till starkt tilltagande rörelse, hvilka man finner i så många af Preussens näringsidkare städer.
Hvad fördelarna för consumenten beträffar under de olika systemerna, så ber jag om förlåtelse, att jag åberopar min egen erfarenhet och ingår i en obetydlig detail; men det är en sanning, att linder mitt vistande i Preussens hufvudstad erhöll jag aldrig ett par stöflor, med hvilka jag icke var belåten, då jag deremot efter min återkomst till Sveriges hufvudstad, trotts alla bemödanden och täta ombyten af skomakare, aldrig varit i stånd att förskaffa mig ett par stöflor, hvarmed jag varit nöjd.
Hvad angår det förtryck, man ve - Den aa December e. m. 465 velat befara, alt capitalisterna skulle kommaatt utöfva öfver den obemedlade handtverksskickligheten, så för det första, om ej mitt minne bedrager mig, tillåter ej 1823 års Ständers förslag upprättandet af handtverkerifahriker, och för det andra, äfven om någon gång friheten skulle komma att sträckas så långt, inser jag icke vådan deraf.
I Preussen erfordras intet annat vilkor för upprättande af någon bandtverkstillverkning, än betalandet af den derför stadgade afgiften.
Der kunna sålunda obehindradt handtverksfabriker uppstå, såsom ock sådana verkligen uppstått, och der borde, om detta måste blifva följden, den obemedlade färdigheten nödgas inskränka sig till att blifva ett redskap för capitalistens penningemagt.
För att visa, om så är, må det tillåtas mig ännu en gång hemta ett exempel af min egen erfarenhet.
Sista året af mitt vistande i Berlin inslalde sig hos mig min vanlige skräddares hufvudgesäll, nvss blifven sin egen, och anhöll att få sy åthnig, hvilket jag biföll.
Förliden sommar lemnade jag hans adress åt några landsmän, som besökte Berlin, med begäran, att, om mitt mål fanns qvar, en klädning måtte göras åt mig.
Denne skräddares rörelse hade då vunnit den omfattning, att, i bans frånvaro, hans förste gesäll vägrade emottaga contant liqvid af en gammal kund, innan prisen blifvit bestämda af mästaren, då frånvarande på en konstresa till Paris och London.
Detta tyckes icke visa, att skickliga gesäller der sakna tillfälle till sjelfverksamhet.
Om deremot andra, hvilkas bristande penningetillgångar icke ersättas af skickligheten, nödgas förblifva arbetare åt de större verkstäderna, så torde det åtminstone få anses problematiskt, om icke gesäller, sorn kunna berga sig, endast de äro flitiga, äro bättre lottade och nyttigare samhällsmedlemmar än mästare, som äro och förblifva trashankar.
Som jag emedlertid erkänner sanningen af den sats, att alla reformer böra ske med varsamhet, och denna grundsats blifvit följd i 1823 års förslag, så tillstyrker jag bifall till betänk.
Jag har under denna discussion förnummit, att Hr v.
Hartmansdorff i fråga om skrän och näringstvång iakttager en consequens, hvarför han i så många andra hänseenden icke synnerligen utmärkt sig.
Han har vädjat till ett påräknadt stöd hos BorgareSt.; men han har gått ännu längre, än detta Stånds medlemmar, i förfäktandet af skråförfattningarnas helgd, ty Hr Holms af åtskilliga BorgareSt:* ledamöter biträdda reservation uttrycker åtminstone den mera liberala åsigt: ”att hvarje Svensk medborgare, som visar sig äga god frejd och hafva uppnått ”myndighetsåldern, må vinna rättighet att idka handtverks”eller handelsrörelse i hvilken stad han behagar, samt att ”dertill ej må fordras annat, än att burskapssökanden skall 17 H. 59 466
Den 13 Dceemlicr c. m. ”visa sig äga skicklighet i det yrke, hvarå han söker bur”skap, den må i öfrigt vara vunnen när, hvarest och på ”huru kort tid som helst.” Frågan om läroårs afskalFande synes således t. o. m. inom sjelfva BorgareSt. hafva fått opinionen för sig, fastän äfven denna billiga jemnkning i berörde lika orimliga som för industrien menliga författningar af Hr v. Hartmansdorff fortfarande bestrides.
Men då Hr v. Hartmansdorff redan är fullständigt vederlagd af flera talare, anser jag mig nu endast böra tillägga, att jag instämmer i de af dessa talare yttrade åsigter, dock utan att kunna afstå fran yrkandet af återremiss, såväl för formens sorn sakens skull.
Jag (inner det nemi. olämpligt och oformligt att på sätt Utsktn föreslagit behandla denna fråga, sedan densamma af Konungen blifvit till R.
St. öfverlenrnad, för att gemensamt med dem afgöras i den ordning, 89 § Reg.F. stadgar.
Jag misströstar icke heller, att Ulsk:n, i händelse af betänkts återremitterande, skola vid förnyad pröfning af ämnet fästa afseende såväl å de yttranden, som här blifvit af de flesta talare afgilna, som å hvad de detta betänk, bifogade reservationer i samma syftning innehålla.
Sedan jag hört Hr v.
Hartmansdorffs yttrande, ökas min tvekan att tillstyrka återremiss.
Då uti den af representantkamrarna, hvarest Konungens rådgifvare äga säte och stämma, man hör den ende af dessa, som yttrat sig i ämnet, höja sin röst i rak strid emot de åsigter, i öfverensstämmelse hvarmed Regeringen nyligen vidtagit ganska ingripande åtgärder, fruktar jag, att sådant kunde blifva en förevändning för Utsktn att inkomma med ett ännu mera i 11 i bera 11 betänk, än detta.
Emedlertid står det R. o. Ad. då öppet att, oberoende af Utsktns tillstyrkande, fatta sitt beslut; och af sådan anledn. kan äfven jag yrka återremiss, under anhållan likväl, att icke mina yttranden må tynga återremissen, enär jag i allt fall får tillfälle försöka göra min åsigt gällande inom Utsktn.
Jag vill nu endast tillägga, att Hr v. Hartmansdorff fullkomligt oriktigt fattat min mening, om han trott den vara, att bibehållande af skråinrättningar skall befordra städernas välstånd.
Jag tror, att den tid snart skall komma, då icke ens BorgareSt. sjelf hyser ett så förvilladt begrepp.
Det enda hinder, jag för närvar, möjligen kan finna emot den totala reform, som våra orimliga näringslagar tarfva, består i vår nuvar. representationsform, i och med ändring hvaruti jag är öfvertygad, att den mest obegränsade frihet kan stå tillsammans med städernas högsta flor.
Flvad 1828 års skrifvelse angår, tror jag icke, att den är så gynnsam för det liberala systemet, som flera velat finna.
Deti hufvudsakliga omständighet har nemi. dervid blifvit förbisedd, att någon defini tion icke finnes lill åtskillnad emellan hvad förstås bör med stads-och landtmannanäring.
Jag stadnade i minoriteten sista gången frå - Den 32 December e. m. 467 gan i TJtskln förevar, och förmodligen lärer jag väl göra detsamma nästa gång.
Då jag är ledamot i Utsk:n, skall icke heller jag tynga discussionen med vidlyftighet; men skulle betänk. nu bifallas, så får jag förklara, att jag såväl inom sjelfva Utskm som på afdelningen försvarat dennas förslag.
Det var först sedan detta fallit och jag insåg, att det var omöjligt åstadkomma ett så liberalt resultat, som jag inskränkte mig till hvad min reservation utvisar.
För öfrigt är äfven jag tveksam, huruvida det är klokast att bifalla eller återremittera betänk.; och innan jag i delta afseende bestämmer mig, anhåller jag om upplysning, huru de öfriga Stånden afgjort frågan.
Sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att endast från BondeSt. prot.utdr. ankommit rörtde detta mål, och att betänk.
N:o 33 blifvit af nämnde Stånd bifallet, fortfor Hr Hjärne:
Vid sådant förhållande yrkar jemväl jag återremiss af betänk, från R. o. Ad., enär en sådan åtgärd förmodligen blifvit af Preste- och BorgareSt:n vidtagen.
En talare har beklagat, att jag i denna fråga vore så consequent.
Icke längesedan förebråddes mig, att jag i ett annat ämne förändrat mening.
Häraf torde R. o. Ad. finna, att ehvad jag gör, så klandras det.
Jag har ej heller väntat bättre och skall hvarken fästa mig vid klandret eller vid påståendet, att jag i denna fråga gått längre än en rådman af BorgareSt.
Hade han varit handtverkare, så hade han förmodligen gått längre än jag.
Man har vidare sagt det vara ett nytt påfund alt påstå, det arbetarne skulle genom skråordningarnas upphäfvande blifva trälar åt capitalisterna.
Detta yttrande visar, huru litet de ledamöter, som i dessa ämnen vilja reformera, hafva tagit kännedom om hvad som dertill hörer.
Hvad som nu säges har alltid varit sagdt, mer eller mindre utförligt, äfven vid riksdagarna, alltsedan 1719, då de ännu gällande skråordningarna af 1720 utarbetades.
Frihetssatserna gjorde sig då gällande genom de s. k. frimästarne, hvilka, efter åtskilliga jemnkningar, måste år 17^1 afskaffas.
Riksdagslitteraturen oberäknadt har här utkommit — jag tror 1822 — en allmänt läst skrift, der olägenheten af skråinrättningarnas upphäfvande på flerfaldiga orter i England omförmäldes. 182.4 eller 182.5 trycktes i Paris en mängd officiella framställningar och berättelser af handtverkare och näringsmyndigheter, ang:de olägenheterna af skråförfattningarnas upphälvande i Frankrike.
Flera tidningsartiklar hos oss, särdeles i Journalen, hafva fästat uppmärksamheten på denna olägenhet.
Om man blott erinrar sig det elände, hvari fabriksarbetarne, särdeles i berörde länder, befinna sig 468 Den aa December e. m. så bör man lätt inse vådan för handtverkarne att lomma i capitalisternas händer.
Då jag nn hör omtalas oriktigheten deraf att icke tillåta huru många som helst att hvar de behaga idka samma handtverk, påminner jag mig, huru en liberal talare, som ofta med stor framgång höjt sin röst på delta rum, enskildt till mig yttrat, att så länge det i en viss stad blott fanns 5 skomakare, kunde man der få dugligt arbete gjordt, men att, sedande blifvit tio, arbetet försämrats i samma mån, som antalet ökats.
Manne skälet kan vara annat än att de, af brist på förtjenst, förfalla till elände?
I anledn. af Hr Rosenblads anmärkn. om skodonens uthållighet i det liberala Preussen får jag erinra, att det icke är skomakarne utan garfvarne, som bereda lädret; att om det spricker, sa är det de sednares fel; att deras näring äfven bedrifves såsom de beprisade fabrikerna, och alt läder dessutom får utifrån införas.
Det är således ej på prohibitivsystemet hvarken i skrän eller tullväsendet, som vårt dåliga läder kan skyllas.
Jag beklagar, att Hr Lefre'n, med hvilken jag instämt angtde våra handelsförhållanden med utländningen.
,. icke skall dela tankar med mig i fråga om varuförädlingen inom landet.
Skillnaden oss emellan härrör deraf, att jag fortfar consequent i mina prohibitiva åsigler, då han deremot stadnar på halfva vägen.
Jag är visst icke emot upphäfvandet af de särskilda styrelserna för städer, som äro så små, att de ej kunna dein underhålla; men detta hör ej hit, ty stadsmannaprivilegier och skråordningar behöfvas lika val, antingen staden styres af en borgmästare eller en ordningsman eller en häradshöfding.
Deremot ber jag att få erinra, att enligt i8j3 års förslag skulle gesäller ställas under tjenstehjonsstadgan.
Månne man upphöjer näringarna, hvilket skulle åsyftas, då man nedsätter idkarne?
Man säger, att i de mest civiliserade länder finnes en obe- . gränsad näringsfrihet.
Jag får då fråga, om icke Cityn i London hörer dit, och likväl äro skräna der bibehållna.
Det påstås t- o. m., att Londons, det vill nästan säga verldens, bästa handtverkare bo de)1.
Hvad Preussen angår, har äfven jag vistats der under 4 år, men ingalunda kommit till samma erfarenhet som Hr Rosenblad, utan dels sett stora undantag från handtverkares näringsfrihet, dels stora olägenheter af densamma.
Man har sagt, att BorgareStis motstånd i denna fråga har sina skäl, nemi.
Ståndets skada.
Månne icke samma skäl gälla för de öfriga Stånden?
Ty nog lärer BorgareSt. säkrast förstå sitt eget bästa, och det ena Ståndet bör icke vilja undergräfva det andra.
Det vore smickrande, om, i händelse af åtérremiss, mitt yttrande kunde, såsom en talare tyckts befara, föranleda Utskrn att ändra deras tillstyrkande.
I alla fall är jag öfvertygad, att om Ständerna gå för långt, skall dock icke Konungen göra det; och hvad som är orätt skall, ehvad som än må ske, dock förr eller senare återgå.
Jag är således öfvertygad
Den 22 December e. m. om denna återgång; men jag bör söka förekomma den skada, sorn genom förhastade beslut kan dessförinnan förvållas.
Äfven jag hoppas, att la force des choses skall frambringa det naturliga systemets tillämpning äfven bos oss; och jag skulle således utur denna synpunkt mindre fästa mig vid hvad Representationen i detta afseende beslutar, öfvertygad som jag är, att Regeringen, med den magt hon äger, skall framgå, dit sjelfva nödvändigheten bjuder.
Jag begärde egentligen ordet i anledn. af Hr v.
Hartmansdorffs uppgift om skråförfattningarna i London.
Sannt är väl, att ingen handtverkare får bosätta sig i City, d. v. s. sjelfva det innersta af staden London, utan att förut hafva erhållit mästerskap; men då näringsfrihet finnes så väl i de långt betydligare förstäderna sorn på landet omkring, är täflan derigenom tillräckligt underhållen, och måste sålunda äfven betydligt verka på förhållandet med pris och arbetets beskaffenhet i den privilegierade delen af London.
Lag-och Oecon.Utskrns betänk.
N:o 33 återremitterades.
Hr Cederschjölds, Pehr Gust., d. 20 dennes på bordet lagda motion, att tiden för nästk. riksdags början måtte bestämmas lill d. i5 Jan. i83g.
Motionen synes icke vara af egenskap att erfordra remiss till Utsk.
En föregående utredning af frågan är dock nödig, på det
Stånden ej må stadna i olika beslut, hvilka kunna föranleda nog tidsödande sammanjenmkningsåtgärder.
Jag föreslår altså, att, utan att fatta något definitivt beslut, det nu må uppdragas åt Hr Gr. o.
Landtm, att öfverenskomma med de öfriga talmännen om förslag till utsättande af dag för nästa riksdags början, hvarå jag anhåller om propostn.
Uppå derom gjord propos. instämde R. o. Ad. uti Frih. V.
Schulzenheims framställning.
Jag vill icke motsätta mig det fattade beslutet, men får, för min del, förklara, att jas; funnit det vara rättare att remittera motionen till Exped.Utsk.
Föredrogos ånyo och bi föl lös Stats-Utsk:s d. 20 dennes e. m. på bordet lagda mentor, och utiåUn *): Ji:o 365. ang:de resultatet af statsregleringen samt om några stadganden, alt intagas i reglementet för Riksg.cont:s fullmägtige; *)
Se i afseende på bordläggningen af dessa handlingar tillägget vid slutet af detta häfte.
Den 22 December e. m.
Nro 368. i anledn. af vackt motion om uppgifts meddelande öfver livad som utgått till beväringsmanskapets beklädnad alltsedan år i8i4; J\':o 370. i anledn. af väckt motion om de under vissa titlar uppförda rese- och tractainentspenningeanslags förändrande till förlagsanslag; Nro 371. i anledn. af K.
M:s nåd. remiss å Landshöfdingens i Wexiö underd. anhållan om understöd till
Åsa socknemän för lidna förluster genom inträffad hagelskada; Nro 372. ang:de hiifvudboken öfver Kronans hus och byggnader; Nro 374- öfver riksd.fullm. E.
Pehrssons motion om anslag för upprättande och tryckning på allm. bekostnad af register lill RiksStrns prot. vid innevar. riksdag; Nro 376. i anledn. af K.
M:s nåd. remiss å Directrs öfver Hjelmare canal och slussverk underd. ansökning i afseende på sättet för fullgörandet af det beslut, R.
St. vid sistförflutne riksdag fattat om afsättande af en reparationsfond, såsom vilkor för erhållande afskrifning af canalbolagets skulder för lönebidrag från Banken och Riksg.cont.; Nro 377. i anledn. af Riksd.fullm.
Danielssons från Elfsborgs län motion, att det i generalcassan vid Riksg.cont. varande förråd af riksg.sedlar måtte få utgifvas samt blanketter få stämplas och utskrifvas samt i man behofvet, under nästk. år från Riksg.contrs cassör utiemnas.
Uppå begäran af Gr. von Fersen, Hans, samt Hr Rosenblad, Bernh., lades ånyo på bordet StatsUtskrs d. 20 dennes e. m. på bordet lagda utlåtmr Nro 366. i anledn. af K.
St., ang:de upptagande af lån till befrämjande af hypotheksföreningar; Nro 367. i anledn. af Riksd.fullm. från Elfborgs län And.
Danielssons förslag till upptagande af inhemska lån, för att till jordbruket utlånas.
Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 20 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Nro 36g i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
Nro 3o i fråga om reservförrådens användande till bevärrsmanskapets beklädande.
Som denna fråga redan är af R. o. Ad. bifallen, lärer ingen annan åtgärd nu vara att vidtaga, än att lägga betänk, lill handlrna.
Nro 369 lades till handlrna.
Företogs till pröfning StatsUtskrs d. 20 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Nro 070 i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
Nro 3 r4 i fråga om pensionsunderstöd för enkor och barn efter läkare, hvilka aflida i cholerafarsoten.
Den 22 December c. m.
Då delta ämne förra gången härstädes förevar, fästade jag uppmärksamheten å Domprosten Heurlins reservation.
Jag får jemväl nu underställa densamma Ståndets pröfning och antagande. R. o. Ad. beslöt, att, om läkare, som under cholerafarsoten utmärkt sig för nit oell sjelfuppolfring samt fallit offer för denna sjukdom, i fattigdom efterlemna!- enka och barn, K- M. må äga rätt, efter sig företeende omständigheter och efter vid hvarje särskildt fall föregången nåd. pröfning, tilldela ett sådant sterbhus en gratification för en gång af de creditivmedel, som i och för berörde sjukdom nu blifvit ställda lill K.
Vid förnyad föredragning lades till handhna StatsUtsk:s d. 20 dennes e. m. på bordet lagda memov. N:o 3y5, med berättelse i afseende på utbytet af den för f. d. General-assistancecont. begagnade egendom emot den Stockholms stad tillhöriga s. k.
Hessensteinska egendomen.
Likaledes lades till handhna förstärkta StatsUtskrs d. 20 dennes på bordet lagda memor.:
N:o 378. rörtde verkställd omröstning i åtskilliga punkter, angtde extra statsregleringen; N:o 37g. rörtde verkställd omröstning i fråga om bestämmande af arfvode för Statscommissarien Tauvon. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. ^ till 10 på aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfver stolpe.
Måndagen den 29 December 1834- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades 8 prot.utdr. för d. 22 dennes e. m.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.TJtsk. inkomna förslag lill R.
Wto 204- angtde väckt fråga om indragning af tjensler vid skogs- och jägeristaterna; Nto 255. i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse om ytterligare statsanslag för Arme'ens Pensionscassa; Nto 356. i anledn. af K.