Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen kan jag ej undgå att såsom en allmän reflexion öfver hela den föreslagna Statsregleringen yttra den öfvertygelse, att i den händelse E. St. skulle, såsom jag befarar, finna för godt att bevilja större eller mindre del af de nu äskade ansenliga anslagssummorna provisoriskt lill nästa Riksdag, ett sådant förfarande otvifvelaktig! skall för kommande St:r medföra den största svårighet, ja, måhända fullkomlig omöjlighet att verkställa någon deflnitif lönereglering eller göra någon ändring i hvad som en gång sålunda gifvits.
Sådant bekräftas tillräckligt af erfarenheten.
Jag anhåller att dessa mina anmärkmr remitteras till Stats-Utsk., som jag hoppas måtte lyckas att efter noggrann pröfning framställa sådane förslag i alla de vigtiga frågorna rör:de Statsregleringen, att fosterlandets sanna fördelar derigenom främjas.
Nationen har i alla dessa
Dess lifsfrågor sin upmärksamhet fästad på oss alla och specielt på Stats-Utsk:s ledamöter under förväntan att innan anslag, vare sig provisoriska eller ständiga, tillstyrkas, behofven, hvarföre de äskats, blifva vederbörligen undersökta och utredda, hvilket, efter hvad mig synes, ännu ej skett så, som erfordras.
Detta anförande begärdes på bordet H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 12 på dagen.
In fidem protocolli, Albert Munch.
Den 7 Januari. 7 Onsdagen den 7 Januari 1857.
Justerades 3 prot.-utdr. för d. 3 d:s.
Uplästes till votering och godkändes Exped.Utsk:s under N:o 4 afgifna förslag till K. St:s und. skrifvelse till K. M., ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om ändring i 85 § Reg.F:n m. m.
Föredrogs, men begärdes på bordet Exped.Utsk:s under N:o 3 afgifna förslag till R.
M. ang:de godkända förslag till ändringar i Rikets Grundlagar.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 30 sisth Dec. och d. 3dennes på bordet lagda Utlåt.
St:rs år 1855 församlade Revisorers berättelse ang:de s. å. verkstäld granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1852 och 1853.
§ I Lades till handlingarne. § 2 till och med 11.
Dessa §§ biföllos. § 12.
Lades till handlingarne. §§ 13 till och med 10.
Biföllos. § 17.
Lades till handlingarne, §§ 18 och 19.
Biföllos. §§ 20 och 21.
Lades till handlingarne. §§ 22 till och med 30.
Biföllos. § 81.
Hr Printzensköld, Carl: StatsUtsk:s framställning i denna punkt förutser jag visserligen skall vinna de 3 ofrälse 8 Den 7 Januari.
EiksStrns bifall och således] blifva ett K. St:s beslut, i följd hvaraf R.
St. äfven komma att till K.
M. frambära en anhållan, hvilken till sina följder är af vida större vigt än man synes hafva beräknat.
Framställningen går nemi. ut derpå, att i 1812 års afskrifningsregkte, stadgandet, rör:de upbördsmansrätt till afskrifningsproc. skall erhålla en förklaring, som gör detta stadgande likstämmigt med det, som förekommer i lil § i 1841 års reghte i afseende på upbörden vid sjöexped:r, hvilket stadgande lyder sålunda: »lagliga proviant-öfverskott äro de, som tillkommit genom behållna afgångsproc. och böra proviant-upbördsmännen i liqvid med kronan tillgodokomma, sedan bristerna, hvarmed räkningen sig slutar, blifvit kronan godtgjorda.» 1812 års reghte omförmäler icke något sådant liqvidationssätt om afskrifningsprocenten.
I det stadgande, som förekommer i 1812 års reghte, medgifves i de mest bestämda och tydliga ordalag upbördsmannen rättighet till viss afskrifningsproc. å alla i regktet upräknade proviant- och fourrageringspcrsedlar, vid dessas utlefverering, eller sedan de under viss tid varit inagazinerade emot det, att upbördsmannen skall ansvara för all den brist, som i förrådet möjligen upkommer, sedan de persedlar, som, enligt räkenskapsslutet, utfallit med öfverskott, blifvit, efter värdet, qvittade mot dem, å hvilka brist upstått, hvarefter det slutligen heter, att upbördsmannen ej må om öfverskotten af sin upbörd in natura disponera, utan att det må ankomma på vederbörande Ekon.
Administration att bestämma, huruvida upbördsmannen skall erhålla någon godtgörelse för desamma eller icke.
Sammanställer man nu dessa stadgande!!, som likväl förekomma i en och samma punkt, så finner man häraf tydligt, att ett slags aversionskontiakt blifvit sålunda upgjordt, med upbördsmannen, att kronan tillerkänt honom vissa fördelar, under namn af afskrifningsproc. emot det, att upbördsmannen underkastat sig ersättningsansvar för all upkommande brist i den honom anförtrodda upbörd, och att kronan således icke gjort anspråk på den behållning, som å afskrifningsproc:n möjligen kan upstå utan inskränkt detta anspråk till endast sådane öfverskotter som, enl. räkenskapsslutet, utan all sammanblandning med den der afförda afskrifningsprocm, kunna å uppbörden förefinnas.
Att nu förändra detta stadgande så, att afskrifningsproc:n skulle tilläggas egenskap af öfverskott, hvilket upbördsmannen icke ägde rätt att betrakta såsom sin egendom, utan denna hans rätt skulle bero på pröfning af vederb.
Ekon. administration, det vore, enl. min åsigt, att beröfva upbördsmannen en fördel, som blifvit honom i laga ordning tillagd, under det man i allt fall låter hans ansvarighet qvarstå oförminskad.
Jag vill också på minna derom, att verkställigheten af det stadgande, som man föreslagit att införa såsom allmänt för alla kronans magaziner, möter i vissa fall mångfaldiga svårigheter.
Att inventera det öfverblifna proviantförrådet efter en sjöexped. är en lätt sak; och likaså kunna inventeringar lätteligen anställas af proviantförråder med Den 7 Januari. 9 icke större omfattning, än de, som finnas vid Carlsborg, Långholmen och korrektionsinrättningen å Norrmalm; men helt annat är förhållandet med magasiner. der flere tusen t:r spannmål årligen ingå, t. ex. Stockholms Slottsmagasin, hvarest emottages och utlefvereras ali spannmål för garnisonens behof.
Der kan vid utgången af ett år magasinsbehållningen vara 2 å 3,000 t:r siid, och när nu lil § i 18-11 års förenämnda regkte stadgar, »att lagliga proviantöfverskott äro de, som tillkommit genom behållna afgångsproc. och höra proviant-upbördsmännen, i liqvid med kronan, lillgodokomma», så skulle man, för upgörande hvarje år af en sådan liqvid med proviantmästaren, nödgas att årligen anställa inventering af magasinet samt sålunda låta upmäta den der af kanske flera 1,000 t:r spannmål bestående behållningen, hvilket visserligen lätt låter sig sägas men icke lika lätt sig verkställa 1812 års afskrifningsreghte stadgar dessutom, att alla inventeringar af dylik beskaffenhet skola ske af edsvurne mätare och vägare, hvilka såväl som de handräckningsbiträden, som till ett ej ringa antal måste vid sådana tillfällen begagnas, icke lära underlåta att för sitt besvär betinga sig en dryg betalning; och liigges härtill värdet af den serskilla afskrifningsproc. , som ofvan åberopade reghte medgifver vid hvarje inventering, så kan det med full visshet antagas, att om stadgandet i lil § af 1841 års reghte göres gällande för kronans alla magasiner, tillämpningen deraf kommer att i allmänhet icke medföra ringaste båtnad men väl i många fall verklig förlust för det allmänna.
Alla dessa skäl hafva hos mig stadgat den öfvertygelse)], att det är klokast att låta 1812 års afskrifningsreghte förblifva oförändradt, och att, såsom KrigsColl. i sitt underd.
Utlåt, jemväl tillstyrkt, låta tillämpningen i förev:de fall af besagde reghte, sådan den hittills skett och för sig äger försvar uti den praxis, som utbildat sig under en tid af mer än 40 år, fortfarande få äga rum; så mycket heldre, som, efter allt hvad jag kan finna, StatsUtsk:s förslag härleder sig från en alldeles oriktig upfatt ning af hvad med öfverskott å magasinsupbörd rätteligen förstås, hvarigenom man förblandat de öfverskott, som bildas genom besparad afskrifningsproc., med dem, sorn eljest upkomma.
Ett upmärksamt genomläsande af 1812 års afskrifningsreghte skall nemi. öfvertyga hvar och en, att lagstiftaren alldeles icke med de af honom omförmiildte öfverskotter, åsyftat den afskrifningsproc. han bestått upbördsmannen, utan allenast hvad som kan öfverskjuta den behållning som, efter afdrag af skedda ullefvereringar med derå beräknad afgångsproc.. rätteligen bör finnas i magasinet, emedan lagstiftaren nogsamt känt, hvad också erfarenheten dagligen ger vid handen, att olika mätnings- och vägningssätt framkalla motsatta resultater, bestående i antingen brister eller öfverskotter.
Sådana kunna också upstå af andra orsaker, såsom t. ex. genom misstag i bokföringen af skedde ut - 10 Den 7 Januari. lefvereringar, så att t. ex. 500 få, korngryn, som blifvit utlefvererade kunna afföras på artikeln hafregryn, eller tvärtom, då det är helt naturligt att öfverskott upkomtner, der det icke bordt finnas, under det att brist upstår, der sådan icke bordt äga rum.
Ingenting är väl då naturligare än att det måste tillhöra vederb.
Administration att pröfva beskaffenheten af dylika öfverskott och bestämma huruvida upbördsmannen skall för dem åtnjuta någon ersättning.
Så är också stadgadt i 1812 års afskrifningsregkte; men ingalunda, att upbördsmannens afskrifningsproc. skall bilda ett öfverskott, för att sedermera i denna egenskap blifva föremål för pröfning i liqvidationsväg, hvilket enl. min åsigt, vore både obilligt och stridande emot de reciprocitets grunder, som böra gälla emellan kronan och hennes tjenstemän i fråga om skyldigheter och rättigheter.
StatsUtsk. bar visserligen föreslagit eller antydt, att den minskning i löneförmåner. som genom den föreslagna förklaringen af 1812 års afskrifningsregkte kommer att tillskyndas ifrågav:de upbördsmän, skulle kunna ersättas dermed, att man förhöjer deras löner: och i någon mån torde väl denna åtgärd upfylla sitt ändamål, men den är i lämplighet icke jemförlig med det allöningssält, som ligger uti den beviljade afgångsproc:n, och jag ser uti en dylik förändring ett försök, att äfven här vilja tillämpa det nivelleringssystem, som man nu för tiden vid löneregleringar med så mycken förkärlek begagnar, att nemi. inom hvarje tjenstegrad göra aflöningen lika för alla, utan att man besinnar det skiljaktiga förhållanden kunna på det ena stället göra tjensterna inom en grad högst betungande under det att på ett annat ställe motsatsen inom samma tjenstegrad är för handen; och så förhåller sig äfven med förvaltningen af kronans magasiner.
Det ena kan lemna sin förvaltare ringa sysselsättning — vid det andra kunna åter göromålen vara både många och trägna; och det magasin, hvarest upbörden varit obetydlig, kan under en annan period blifva ett vidt omfattande uplagsförråd med liflig omsättning.
Allt efter dessa olika förhållanden ökas eller minskas den löneförmån, som upbördsmannen har sig tillagd genom afskringsprocin, emedan denna rättar sig efter beloppet af upbörden och utlefvereringarne, och sålunda lämpas ifrågav:de aflöningsförmån utaf sig sjelf efter det större eller mindre både besvär och ansvar, som med förvaltningen af ett proviant- eller fourrageförråd är förenadt, hvilket åter när man vill ersätta förlusten af denna sportel med ett visst årligt kontant penningebelopp, aldrig kan blifva händelsen, utan denna åtgärd tvärtom kan leda derhän, att den ena upbördsmannen blir i förhållande till sina göromål vida bättre aflönad än den andre, hvilket alltid innebär en orättvisa.
På grund af alla dessa skäl yrkar jag, det Utsk:s förslag i denna punkt måtte återremitteras.
I den fråga, hvarom den siste ta laren yttrat sig, hafva 2 förvaltande verk varit af olika menin - Kori 7 Januari. 11 gar.
KrigsColl. har hyst den åsigt, att då upbördsmän eller magasinsförvaltare äro skyldige att ansvara för all brist böra de vara berättigade att bekomma öfverskottet, dock med kronan förbehållen lösningsrätt.
Styrelsen öfver fängelser och arbetsin• rättningar i Riket har varit af alldeles olika mening och slutligen har Kammar-Ii:n yttrat sig på sätt som betänk, visar: natt då persedlar och varor, som uti allmänna magasin förvarades, uteslutande vöre kronans egendom, följaktligen den för tillsyn derå anställde upbördsmän icke kunde tillerkännas laglig befogenhet att för sig behålla eller beräkna sig till godo någon del af dessa endast åt honom till förvaltning anförtrodda varor och persedlar i annan eller vidsträcktare mån än som af förrådets ägare, kronan, vore uttryckligen medgifvet: att då 1812 års reglrte medgåfve redogörare att åtnjuta afskrifningsproc.» etc.
Hvarje upbördsmän har en sådan afskrifningsproc. sig tillerkänd enl. författningarna, och när den är tagen, anser Kammar-R:n att resten af öfverskottet är kronans.
För min del är jag också af den åsigten.
Det är kronans öfverskott, och när upbördsmän fått sin andel deraf, bör kronan få behålla åtérstoden.
Men en annan sak är, att i 1812 års regkte förekomma följande af Dtsk. uptagna ord: natt då den här bestådda afskrifningen blifvit up bördstnannen tillgodoberäknad svare han derefter för all å up börden upkommande brist, sedan likväl persedlar, hvilka vid räkenskapssluiet utfallit med öfverskott, blifvit qvittadc efter värdet mot dem, hvarå brist upstått.
Skulle upbördsmannens redogörelse utfalla med öfverskott, som af vederb.
Administration godkännes och fastställes, inlösas de till K.
M. och kronan efter medelpriset af uphandlingen; hvaremot det skall vara en upbördsmän ovilkorligen förbudet att om öfverskotten af sin upbörd in natura disponera.”
Det tinnes således i denna författning ett stadgande, som tydligen tillägger upbördsmän öfverskott, likväl så att det ändock är kronans, som icke får af upbördsmannen disponeras iu natura, utan han skall i stället erhålla ersättning i kontant derför af kronan.
Ett undantag härifrån linnes gjordt i 1841 års författning, som afser sjöexpedit:r, men att nu begära, att denna författning, jemförd med 1812 års afskrifningsreglrte, skulle tillämpas så för alla upbördsmän, vore, då dessa båda författningar stå i strid med hvarandra, en orättvisa emot de tjenstemän, hvilka icke hafva att göra med sjöexpeditioner, och derföre vore min önskan, att R. o. Ad. måtte besluta, i st. f. den af Utsk:t tillstyrkta skrifvelse, en annan af det innehåll, att K.
M. måtte stadga, att samma grundsatser, som i 1841 åis författning blifvit uttalade, måtte för framtiden för alla upbördsmän blifva gällande.
Någon retroactiv verkan af denna författning kan icke äga rum.
Del vore nemi. orättvist mot nu antagna upbördsmän att fråntaga dem en fördel, som enl. 1812 års författning dem tillkommer, såvida det icke kan ske i sammanhang med den pågående löneregleringen, såvida den kommer att sträcka sig till dessa tjenstemän, i 12 Den 7 Januari. hvilket fall dem kommer alt vederfaras rättvisa.
Af dessa skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Hr M o n tgom m e ri e, Rob. Nils Germ:
Om man gör sig reda för meningen med ett afskrifningsreglrte, måste man linna, att den är endast att skydda redogörare mot förluster i den förvaltning, som blifvit dem anförtrodd.
Dessa förluster kunna upkomina, dels derigenom, att upbördsmannen utdelar varor till större myckenhet än han tagit emot, och dels derigenom att vissa varor torka in o. s. v.
För att skydda redogörare mot dylika förluster, har alltså afskrifningsreghtet blifvit utfiirdadt, och detta regl:te tillerkänner upbördsmannen vid redogörelsetidens slut en bestämd afskrifningsproc., som, sedan han utlemnat ur magasinet hvad honom blifvit anbefaldt och förrådet räcker till, utgör hans behållning men också icke något derutöfver.
Så har äfven Ivammar-R:n sett frågan.
I sill afgifna underd.
Utlåt, säger denna embetsmyndighet: »att då de persedlar och varor, sorn uti allmänna magasin förvarades, uteslutande vare kronans egendom, följaktligen den för tillsyn derå anstälda upbördsman icke kunde tillerkännas laglig befogenhet att för sig behålla eller beräkna sig till godo någon del af dessa endast åt honom till förvaltning anförtrodda varor och persedlar i annan eller vidsträcktare mån, än som af förrådets ägare, kronan, vore uttryckligen medgifvet.»
I afseende på Hr Printzenskölds yttrande, att utfärdandet af en författning sådan som Utsk:s förslag åsyfta», skulle medföra förlust för kronan, får jag nämna, att under nuvande förhållande förorsakas deremot en förlust för många andra.
Det är nemi. förlust för leverantörer och för dem, lill hvilka varorna af upbördsmannen utlemnas, ty antingen hafva leverantörerne lefvererat för mycket, eller ock de, som utbekommit varorna, fått mindre än de skulle hafva, och på detta sätt bcredes upbördsmannen fördelar på bekostnad af andra, enär öfverskott icke annorledes kunna upkomina.
Jag vädjar till
H:ne om det är kronan värdigt, att låta ett dylikt förhållande fortfarande få äga rum.
Hr Ribbing har sagt. att det vore en orättvisa, om de upbördsman, hvilka varit i åtnjutande af den fördel nuv:de förfaringssätt medför, skulle beröfvas densamma genom utfärdandet af en författning som Utsk:s förslag åsyftar.
Häremot vill jag anmärka, att det alldeles icke förhåller sig så.
KammarRtn har i sitt underd.
Utlåt, sagt, att 1812 års författning är af alldeles samma lydelse som lil g i 18-11 års iegl:te för flottan, ehuru ej i så bestämda ordalag, och att endast genom origfig tolkning af 1812 års författning upbördsmannen åtnjutit de af Hr Ribbing omförmälda fördelar.
Då således den ifrågastäillde författningen kommer att utgöra en förklaring öfver 1812 års afskrifningsregkte, och upbördsmannen derigenom beröfvas hvad dem icke lagligen utan genom missförstånd af sedan utfärdade författningar till - Den 7 Januari. 13 kommit, kan man väl icke skäligen påstå, att upbördsmännen vederfares orättvisa.
Jag tillstyrker bifall till Utsk;s förslag.
Frill af Ugglas, Curt, Gustaf:
Då jag såsom Revisor sistliden höst deltagit i den anmärkn. som föranledt Utsk:s förslag, torde det tillåtas mig att få yttra några ord.
Enl. min åsigt beror frågan från början af ett missförstånd af den ifrågakomne § i 1812 års afskrifningsreg!:te.
Genomläser man den i ett sammanhang, så tror jag, att man skall komma till den slutsats, att med öfverskott förstås endast den behållning, som upkommer genom afskrifningspron:n.
Så liar äfven Kammar-R:n sett saken, och jag tror, att denna tolkning låter ganska väl försvara sig.
Att 1812 års afskrifningsregl:te icke blifvit hittills så förstådt, föranledde llevisorernes anmärkn., ehuru, jag medgifver det, § icke är så tydlig, att den ju icke kan föranleda missförstånd, och det kan derföre vara ursägtligt, om upbördsmän tolkat den annorlunda.
Vill man likväl något så när göra sig reda för hvad med afskrifningsproc. förstås, så kan dermed icke menas annat än hvad den siste talaren upgifvit nemi. ett medel att betrygga upbördsmän mot förlust, men ingalunda att bereda dem någon annan fördel, och att en sådan tolkning är rigtig, tror jag en hvar vid eftersinnande skall medgifva.
Icke kan det vara rätt, att genom ett stadgande som det ifrågavaride upmunlra redogörare att gå mindre ärligt tillväga, ty då man säger, att allt öfverskott i ett magasin skall tillfalla redogöraren, tvingar man honom att mäta antingen rundligt in och knappt ut, och Hr Printzensköld har sjelf medgifvit, att öfverskott sålunda kunna upkomma.
Af Stats-Utsk:s Betänk, uplyses dessutom, att t. ex. rcdogöraren vid Norrmalms fängelse år 1852 å utlcmnade 29 t:r 36 k:r ärter beräknat sig till godo utom afskrifningsproe:n utgörande 46 k:r 2 jumfrur, ett öfverskott af 5 t:r 39 k:r 13 jumfr., och att redogöraren vid fängelset å Långholmen, år 1853 å utlefvererade 755 L&. 16 H. 12 lod kornmjöl tillgodofört sig oberäknadi afskrifningsproc. 37 Ltt. 15 il. 26 lod, ett öfverskott af 52 LH. 12 lod.
Huru kan man väl tänka sig, att dessa betydliga öfverskott kunnat annorlunda upkomma än genom rundlig inmätning och knapp utmätning.
Till förekommande af ett slikt missförhållande, som syntes Revisorerne serdeles anmärkn:gsvärdt, hemställde Revisorerne till R.
St., att öfver 1812 års afsklifningsregltle skulle utfärdas en förklaring, hvarigenom detta reghte försättes i öfverensstämmelse med lil g i 1841 års afskrifningsregl:te för flottan, och då detta stadgande kunnat tilllämpas på redogörare för proviant ombord på fartyg, synes det mig äfven kunna tillämpas på redogörare för kronans magasiner å land.
Ombord å fartyg finnas varor, som kunna lika mycket intorka och afdunsta som de, hvilka förvaras i kronans förråder och magasiner, och då redogörare ombord på fartyg kunnat redovisa sin upbörd utan förlust, har jag föreställt mig sådant äfven skulle låta sig göra för redogörare på land.
Hr Printzell - 14 O e n 7 Januari. sköld har sag(, att den beräkningsgrund, som i den blifvande förklaringen af 1812 års afskrifningsreglite skulle bestämmas, icke kunde följas med mindre än att kronans magasiner och förråder inventeras.
Detta må vara en sanning, men det är äfven tydligt, att dylika inventeringar måste ske till utrönande af, huruvida i inagasinerne finnes brist eller öfverskott.
Jag stödjer dessutom mina åsigter derpå, att Kammar-R:n i sitt Utlåt, medgifvit, att 1812 års förenämnda reglite bör tydas så, som jag bär haft äran visa.
Fångvårds-Styrelsen, emot hvilken den svåraste anmärkn. förekommit, har äfven sagt, att samma regkte bör sålunda förstås, och att verkställigheten af en författning i sådan rigtning icke mötes af ringaste svårigheter.
Endast KrigsCollim har varit af annan tanke, emedan den föreslagna förändringen af 1812 års ifrågavarrde regkte skulle medföra förlust för redogörarne.
Afven detta skäl synes mig icke förtjena afseende, ty är grunden för aflöningen till kronans tjenstemän origtig, såsom här är händelsen, bör sådant rättas, och då tror jag, att den af Utsk. föreslagna utväg är den enda rigtiga nemi. att förhöja lönerne, så att. i händelse de befinnas för ringa, redogöraren må vara skyddad mot förlust.
I öfrigt har StatsUtsk. så tydligt redogjort för denna fråga, att ett apmärksamt genomläsande af Utskts Betänk, är fullkomligt tillfyllestgörando för att öfvertyga en hvar om rigtigheten af Ulskts förslag, och derföre anhåller jag om bifall till denna punkt i förslaget.
Det är eget nog alt se, huru öf verläggningen om denna fråga påtagligen visar, det man alldeles icke upfaltat hennes verkliga beskaffenhet.
Man har nemi. här talat om obilligheten af, att upbördsman skall såsom sin lagliga egendom komma i åtnjutande af de öfverskott, som han tilläfventyrs genom knapp mätning och vägning vid utlefvereringar ur magasinet förskaffat sig; och då man har rätt. deri, har man likväl förbisett upoördsmannens rätt till den afskrifningsproc., som 1812 års afskrifningsreglite honom tillerkänner.
Det är just om denna afskrifningsproc. jag talat och icke om de öfverskott, som utöfver densamma kunna upkomma.
Jag blott försvarar upbördsmannens rättighet att fritt få disponera öfver denna honom af Staten tillerkända afskrifningsproc., emot det att han vidkännes den brist, som i magasinet kan upstå, och det så mycket heldre, som när ett bokslut uprättas, afskrifningsproctn der alltid blir afförd, hvarigenom denna aldrig ingår i magasinsbehållningen, sådan den visar sig efter bokslutet.
Något annat sätt för utrönande, huruvida upbördsmannen i magasinet har öfverskott eller icke, hafva de Ilrr. hvilka förordat Utsk:s förslag, icke upgifvit, än att inventeringar skola hållas hvarje år.
Men nu förhåller det sig så, att 1812 års afskrifningsregkte föreskrifver, det alla roagasinsrum der spannemål förvaras skola till deras kubikinnehåll utsättas på platta dertill gjorda och vid väggarne uprättade jernlänkar med vissa afdelrtingar, hvarå vid hvarje af - Den 7 Januari.
15 delning kubikmåttet står antecknadt, och således i det närmaste ■visar tunnetalet af den i behåll varande persedlen, så att man derefter skall kunna bedöma huruvida anledning till verklig brist förefinnes, i hvilket fall, men icke eljest, extra inventering genom noggrann vägning och mätning skall anställas.
Att utan misstanka om balance hos upbördsmannen, blott för att utreda det öfverskott genom afskrifningsproc. som i liqvid bör honom godtgöras, årligen verkställa en dylik inventering, det strider således uppenbart emot författningens både anda och mening, utom det att kronan, genom de kostnader som med hvarje inventering äro förknippade, förlorar vida mer, än om man lemnar den hittills följda praxis i afseende på afskrifningsproc:ns utgående till upbördsmannen oförändrad.