Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve Björnstjerna har rigtigt anmärkt, att man mäste rätta upplånings-yilkoren efter den olika naturen af de capitaler man söker erhålla.
Man kan icke erhålla fluctuerande capitaler på lång uppsägningstid, eller stående capitaler mot allt för låg ränta; och jag finner det derföre otjenligt, att välja en ränta af 3 procent med 4 månaders uppsägning, emedan desse vilkor ej locka hvarken fluctuerande eller stående capitaler i vårt land.
Det är icke tänkbart, att sådane Obligationer skulle blifva begärlige, då de aldrig kunde nyttjas som cassapapper.
Så väl räntan, som uppsägningstiden, måste alltså förändras efter de olika capitaler, sorn kunna erhållas, och man finner häraf lätt, huru nödvändigt det är att öfverlemna dessa bestämmelser till BancoStyrelsen, åtminstone inom något visst maximum.
Jag skulle i sådant afseende, hvad räntan beträffar, anse det vara lämpligast att bestämma högst 2 procent för lån på korrtare tid, och högst 4 procent för lån på längre uppsägning, Hv d äler betalningstiden angår, har jag, likasom 200
Den 3o Novemi) e r f. m, Grofve Björnstjerna, rothin sökt visa, luiru dermed bör forhell las i afseende på upplåningen, eller att någon latitud äfven här bör lemnäs BancoStvrelsen, allt efter den olika beskaffenheten af de capitaler, som upplånas; men jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på betalningstidens inflytande äfven på utlåningen.
Ty om endast fluctuerande capitaler erhållas, hvarå uppsägningstiden sannolikt ej kan blifva längre än i å högst 3 månader, är det klart, att äfven utlåningen måste ställas på korrtare lid, och säkerheten för noggrann återbetalning, hvarförutan Banken skulle riskera allt för mycket; då deremot lån på ett eller ett halft års uppsägning utan olägenhet skulle till en del kunna inkastas i de gamla Discontfonderne, eller användas på annan väg, lill exempel varubelåning.
Man säger väl, alt det är farligt att framkalla en ytterligare utsträckt lånerörelse, och att det är orätt utvidga omfånget för Bankens verksamhet i låneväg, då flere opinioner redan förenat sig deri, att Bankens lånerörelse bör så ställas, att den småningom kan upphöra.
För min del mäste jag likväl bestrida en sådan satts; ty om Banken förvaltas klokt, skall den blifva en tjenlig föresyn för lillvägabringandet, genom den enskilda crediten, af PrivatBanker, hvilka aldrig skola uppstå utan ett sådant föredöme, eller förr än en fullständig ordning i det publika Bank^jfsendet lärt den enskilda speculationen D»*n 3<> Noveni!)er f. m. 201 afl finna sin fördel vid dylika Inrättningar, och stadgat crediten roan och roan emellan.
På della sätt kan Banken, såsom en föresyn för framtida enskilda BancoAssociatiouer, blifva ett lämpligt sätt för Ständerne att komma ifrån sin LåneBank, och få den förvandlad till, hvad den bör vara, nemligen endast en Depositions- och VexelBank.
Sedan jag således framställt motiven, hvarföre jag afstyrker, att man nu ingår i delaille-undersökningar om sättet för verkställigheten af ifrågavarande upplånings-anstalt, och i stället öfverlemna!- åt BancoStyrelsen den latitud i rättigheter att kunna i allmänhet härvid förhålla sig efter omständigheterna, återstår att förklara hvad jag anser böra bestämmas.
Detta är 1:0 beloppet, hvarmed den nya rörelsen skal! bedi ifvås, i hvilket afseende jag anser den af Utskottet föreslagne summan af 3 Millioner vara en billig norm för en anstalt, som endast är gjord på prof; och 2:0 det enda speciella stadgandet, att räntan för lån på korrtare tid bör blifva lägre eller högst 2 procent, samt räntan för lån på längre tid, högst 4 procent.
Jag inser visserligen; sedan jag åhört den siste Talaren, vådan af att motarbeta en Lånerörelse, grundad på en fond, som icke finnes utom i en vacklande. credit, — jag inser, säger jag, vådan 202 Den 3o November f. m. häraf, till följd af den fruktan, hvartill den siste Talaren gifvit mig anledning, att vi, om det afslag jag yrkat vunne bifall, i stället skulle hafva att förvänta andra ännu skadligare förslag.
Emellertid kan jag, ehuru jag å ena sidan icke delar Grefve Björnstjernas farhåga, att denna lånerörelse skulle föranleda till nya sedlars utgifvande vid de tillfällen, då andra tillgångar saknades till obligationernas belåning, (ty detta synes mig tillräckligen förebyggdt genom Utskottets förslag, på sätt Herr Rosenblad redan anmärkt), å andra sidan icke eller instämma, nied Friherre Boije deruti, att dessa obligationer äro så alldeles oskyldige, eller att de utan belåning,srält ej, skulle medföra något äfventyr för Bankenl Ty jag hemställer till hvar och en, om icke, då man liar obligationer att röra sig med, Bancosedlarne till motsvarande belopp skola blifva umbärlige, och, om icke första verkan af dessa obligationer skall blifva, att silfver uttages för Bancosedlar till ett motsvarande belopp.
Men jag frågar, huru belåtne de sistkommande Bancosedlarnes innehafvare skola blifva, då de måhända få erfara, att full valuta för dem icke återstår, utan att de kanske få åtnöjas med frdelar.
Då ingen lärer kunna sätta i fråga, att ju icke lånobligationerne, som löpa med 3-procents ränta, skola heldre hållas i rörelsen, än Bancosedlarne, och att det är dessa sistnämnde, som komma att inströmma till D en 3o November f. m.
Banken, skulle jag sålunda tro, att hvad jag anfört, ej saknar grund, nemligen att 3 millioner i obligationer komma att göra samma verkan som en ny sedelulsläppning till lika belopp. — Herr Rosenblad, som behagat till vederläggning upptaga de föregående Talarnes anföranden, har, i afseende på hvad jag yttrat, blott i korthet gjort mig den förebråelse att vilja förtrycka näringarne.
För min del tror jag, att ett sådant syftemål, ehuru det icke varit Utskottets afsigt, likväl tydligen är uttaladt i Utskoftets Utlåtande; tydå Utskottet förutsatt möjligheten af hela denna rörelses indragning, genom den rättighet lill en sådan åtgärd, sora Utskottet lemnat i BancoStyrelsens händer, hemställer jag, hvilken god verkan näringarne skola erfara genom en dylik snörpning, dag har sagt, att man med dylika anstalter ej gör näringarne någon tjenst, och att man redan förut har tillräcklig erfarenhet om verkningarne deraf.
Det är ock derföre jag tror, alt inrättningen ej bör upphöra genom ett hastigt snörpningssystem, utan derigenom, att den aldrig beslutas, och att man, i låneyäg ej går längre, än man redan gjortj ty att vilja understödja näyingarne med beständiga lån, är detsamma som att erbjuda den törstige ett vatten, som icke släcker, utan snarare retar, törsten.
Herr Rosenblad har ock lillvitat mig att ej unna näringarne, hvad de sjelfve kunna åstadkomma.
Jag har likväl ao4 Den 3o November f. m. ndast sökt fästa Ridderskapets och Adelns ippmärksamhet på livad slags production, ;om kommer att läggas till grund för denna
Discontt örelse, och jag har citerat exempel från UUDisconten, der, enligt hvad Herr Rosenblad, liksom jag, säkerligen känner, lån ofta blifvit meddelade för Ull, som blott funnits på papperet.
Utskottet har föreslagit belåningsrätt för Inrikes vexlar, eller invisningar å betalningen för försålda varor; och jag frågar om det är troligt, att man nu mindre än förr skall begagna sig af fingerade köp; och om icke denna Discontrörelse skall blifva alldeles densamma, som förut, blott med den skillnad, att hvad sorn förr kallats borgesman, 1111 kommer alt beta vexeltagare.
Samma Talare har ock sagt, att Utskottets förslag vore ämnadt att afhjelpa den creditbrist, som är en följd deraf, att enskilde ej våga lemna sina capitaler till mindre vederhäftige låntagare.
Jag tror det ock; men på hvars bekostnad sker det, om icke på Bankens, som skall utlåna till dem, åt hvilka enskilde ej våga anförtro sina penningar.
För min del har jag ansett det vara rigtigare, att icke indraga Banken i en sådan lånerörelse.
Herr Rosenblad har ytterligare anfört, att anstalten skulle medföra den verkan, att de capitaler, sora ligga inläste, skola utkomma i rörelsen.
Jag tror äfven detta, men jag Ivar tillika visat den verkan af anstalten, ali capitälisterue för blotta uppvisandet af De n 3 o November f. m. 20:. sina penningar i Banken erhålla en ränta derå af 3 procent, som är rent af bortskänkt.
Herr Rosenblad slutar med den erinran, att allt nvtt möter motstånd; men om det nya, äfven då det är nyttigt, väcker motstånd, är det så mjmket större skäl alt göra motstånd mot det nya, som är skadligt. — Herr Hjerta bar talat för saken, sedd från synpunkten, att den skulle verka dertill att gifva enskilde exempel, huru en privat Bankrörelse bör drifvas.
För min del tror jag, att om endast exempel fordras, kunna de tagas, dels från andra länder, ocb dels från RiksgäldsConloi els obligationer sedan sista Riksdagen; ocb då Ilen Hjerta vidare sagt, att låneanstalt®!) vore tjenlig för att indraga utländska capitaler bär han endast underlättat min bevisning; emedan införandet af ett skuldsättningssystem hos utländningen otvifvelaktigt vore det olyckligaste, som kunde finnas.
Att söka de utländska capitalerne, sedan man förgäfves utLömt de inhemska, vet jag ej, hvartill det skulle gagna.
Jag hoppas ock, att utländningen skall akta sig att gifva oss större credit, än vi förtjena, det vill säga, på mer än hvad vi äga,, heldst sedan pia' nu mera gått i författning om en åtgärd som innefattar ett: gif akt! för ovännen Jag fortfar alltså att yrka afslag å den ifrå ga varande upplåningsrörelsen.
Då tidell redar är långt framliden, vågar jag hos Iler 206 Den 3o November f. m.
Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln underställa, om icke diseussionen nu kunde få afbrytas, för att i eftermiddagens plenum åter fortsättas. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då tiden redan långt framskridit, samt 8 Ledamöter, hvilka anmält sig, ännu icke haft tillfälle tala öfver ämnet, ansåg Haus Excellence sig böra hemställa, om Ridderskåpet och Adeln behagade bifalla Friherre Cederströms förslag, att diseussionen nu finge afbrytas, för att i eftermiddagens Plenum fortsättas. Ropades Ja.
Högloflige Ridderskåpet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen.
Fortsattes pröfningen af BancoUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anled - Den 3o November e. m. 207 ning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:is 48, 4.9» 5o, 5i, 52 och 53 förut meddeldte Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess särskilda utgreningar, för tidrymden intill nästa Riksdag blifvit af Utskottet föreslagne.
Angående en på upplåningar grundad Discontering för Handeln och den större Rörelsen. o) Rörande Upplåningen m. m. 1:0 Att Banken må tillåtas upptaga lån mot Obligationer till högst 3 procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af fyra månaders uppsägning j och med vilkor att räntans beräknande på uppsagt lån genast efter förfällodagén upphör.
Friherre Cederström, Jacob: Frågan om Bankens upplåning, för att understödja handeln och näringarne, är af mycken vigt; och det är nödvändigt att fastställa ändamålsenliga controller, på det icke denna rörelse må inleda Banken i äfvehtyrliga företag.
Skulle denna upplåning verkställas enligt det förslag, som Herr Grefve Björnstjerna i förmiddags uppläste, befarar jag, att Banken icke mera hade någon säkerhet för realisationens bestånd.
Jag för min del skulle icke vilja uppdraga åt BancoFullmägtige en så vidsträckt rätt, som uti samma förslag innefattas.
Grunderne för denna min •?.o8 Den 3o November e. m. mening äro så enkla, att allt hvad som å andra sidan blifvit anfördt, icke ett ögonblick kunnat rubba min öfvertygelse.
Jag instämmer visserligen uti grundsattsen af upplåning, men anser anstalten då böra vara så ordnad, att
Banken aldrig upplånar mera, än som åter kan utlånas den påföljande månaden, emedan den i annat fall naturligtvis skulle belastas med ett allt för högt räntebelopp.
I öfrigt (inner jag utlåningen från Banken böra kunna ske emot fullgod säkerhet, å hvilken vara som heldst; dock att till
Bankens säkerhet för pantens möjliga förstöring eller förskämning försigtigtvis bör stadgas, att endast sådane varor, sorn äro under publik vård och försäkrade i någon godkänd Assuranceanstalt, få i Banken belånas.
Orsaken till den öfvcrklagade förlägenheten ligger mera i brist på credit, än i brist pä capital, och i bristande upplysning, hvarest dessa capitaler finnas, tillika med omöjligheten att erhålla större summor på ett ställe.
Om man kunde komma derhän, att Banken emot fullgod säkerhet finge utlåna större summor på en gång, endast under vilkor, att icke mera än två tredjedelar af pantens värde i lån utlemnades, tror jag diseonteringen skulle blifva nyttig för rörelsen i stort, då den nu deremot föga eller intet uppfyller sitt egentliga ändamål.
Alltsammans beror således på sättet och vilkorenj men jag kan i dessa Den 3o November e. m. 209 i dessa nfseenden hvarken instämma med Grefve Björnstjerna elier Herr Hjerta, angående upplåningen u vista.
Derefter uppstår fråga om den controll BancoStyrelsen har att iakttaga vid bestämmande af de varor, som böra få belånas, och de försigtighetsmått, hvilka böra vidtagas mot deras förskämning.
Dessa bestämmelser böra intagas uti Instructionen för H:rr BancoFullmägtige; ty om allt skall öfverlemnas åt BancoStyrelsens eget skön, så kunde man lätt få en mängd Bancoobligationer utan valuta, och det blefve då omöjligt, att fortsatta Bankens vexlingsfunctioner, i händelse realisationen börjats, eller med andra ord, att upprätthålla myntvärdet.
Då man en gång beslutat realisationen på de grunder Rikets Ständer gjort, måsteman utgå från grundsallser, som kunna leda till dess verkställighet.
Jag har icke varit för sjelfva anstalten, men sedan den blifvit beslutad, anser jag nödigt, att helt enkelt hålla mig dervid, och i hvad på mig kan ankomma, söka bereda sådana låneanstalter, hvarigenom icke beslutet i hufvudfrågan omintetgöres.
Således tillstyrker jag för min del Rikets Ständer att besluta, det
Banken må tillåtas upptaga lån mot utfärdade obligationer å vista, dock icke till större belopp, än att i följande månad medlen åter kunna utlånas; äfvensom att 51 H. 14 310 -Den 3o November e. m. nied särskildta bestämmelser stipulera vilkoret! för de varors beläning, hvilka äro underkastade förskämning eller förstöring.
Friherre Boije, Ludvig:
Jag anhåller att i anledning af flere Ledamöters yttranden få göra några erinringar.
Till Herr Rosenblad begär jag få förklara min förbindelse för den lättelse han gifvit i det missförstånd, hvaruti icke allenast jag, utan äfven Grefve Björnstjerna befunno oss, i afseende på Utskottets förslag.
Då Herr Rosenblad sagt, alt obligationernas beläning icke skulle sträcka sig längre, än så vidt den halfva millionen förslog* måste jag bekänna, att det föreföll mig temligen oförklarligt, liuru det skulle gå till att beläna 3 millioner med en half million; men sedan jag nu fått veta gränsen för denna upplåning, finner jag mig dermed belåten, och anhåller blott, att såsom vilkor måtte tilläggas: sä vidt de anslagna 5oOj,ooo R:dr icke förslå.
För öfrigt tar jag icke åt mig Herr Rosenblads förklarande, som skulle jag bestridt en HandelsDiscont; jag har blott bestridt medlens uteslutande användande dertill.
Med hvad Herr Hjerta yttrat, vill jag förena mig till största delen, men icke i allo.
I frågan om hvilkendera upplåningen är den tjenligaste för capitalisteS na, antingen emot 2 elier 3 procent, den ena k vista, den andra på längre tid, anser jag alla bedömanden på förhand af problema - Den 3o November €. tn. 2 I I tisk natur, och vida bättre att lemna detta åt BancoStyrelsens urskilning.
Dock kan jag icke begifva mig till, att 2 procent bestämdt utsättas.
Jag påminner mig, att det gifvits en lid, då Disconlerna upplånade till 3 procent.
Det är odisputabelt, att medan de 5 millioner, som 1817 indrogos, ännu voro qvar i rörelsen * var rörelsecapitalet vida större än nu.
Den tiden upplånade mart icke till 3 procent.
Nu tror man sig kunna få låna för 2 procent.
Jag lemnar åt hvars och ens öfvertygelse denna fråga.
I min står det fast, att hela förslagets effect skall paralyseras, om 2 procents ränta faslslälles, utan någon rättighet för BancoSlyrelsen att få gå längre.
Icke eller kan jag finna någon våda uti, att bestämma högst 3 procents ränta; ty om man får för 2» Stannar man naturligtvis dervid; men om mart icke får för 2, hafva likväl orden.1 högst 3 procent gifvit åt förslaget en verkställbarhet, som utan delta tillägg icke skulle äga rum.
I anledning af de farhågor Ilen* Ribbing yttrat, får jag till honom sjelf öfverlemna, om icke, för att möta dem alla, det säkraste vore, att den dag någon fara visade sig, det stöde i BancoStyrelsens magt, alt, genom indragande af utlemnade lån, sälta sig i författning att inlösa dessa obligationer, och jag förstår icke att delta kunde göra något ondt.
Slutligen, i anledning af hvad Friherre Cederström yttrat, uther 5i II.
,4* 212 Den 3o November e. na. jag mig få erinra, att det ligger mycken ovisshet i hans begäran, att BancoStyrelsen ej skulle få upptåga mera lån, än under den påföljande månaden kunde åter utlånas.
Månne detta icke är ett bud, att se tillkommande ting?
Till Friherrns eget ljusa hufvud lemnar jag att förklara detta förhållande, hvaraf bristen troligen ligger i min uppfattning.
Ändteligen får jag hemställa, om icke, då Discontrörelsen hvälfver sig på särskilta delar af samma anstalt, det rätta är alt sönderklvfva delarna, och framställa proposition å hvarje del för sig.
Derförutan fruktar jag, att ingen öfverensstämmelse i Ståndets svar kan vinnas.
Herr Rosenblad ^ Bernhard:
Det är svårt för mig, och tröttande för Ridderskapet och Adeln, att nödgas, i stället för att hålla mig till den första punkten, upptaga alla ämnen på en gång.
Då Herr Hjerta vill innefatta dem alla i en conlraproposilion, då Friherre Cederström föreslagit en annan; och då Utskottets Utlåtande innehåller 18 Momenter, skulle man möjligen kunna få 324 contrapropositioner, och ändå ett stycke mera.
Att vederlägga hvad här blifvit yttradt, blir endast att omtugga samma sak flera gånger, heldst det visar sig att några Talare icke gjort sig mödan genomläsa Utskottets första Betänkande, i hvilket fall de omöjligen, såsom nu, kunnat begå det ena misstaget efter det andra.
Om Friherre 2<3 Den 3o November e. 20g Cederström haft Utlåtandet till hands, skulle han funnit att Utskottets tillstyrkan, i afseende på utlåningen, innefattas i t\ särskilta delar, och icke fallit i det förskräckliga missförstånd, att tro Utskottet hafva tillstyrkt utlåning, antingen fond dertill fanns, eller icke.
Likaledes har Friherre Boye miss-* förstått min förklaring om utlåningen.
Jag har redan yttrat mig i detta ämne, och ber allenast få tillägga att blott en mindre betydlig del af Bankens obligationer kan kom^ ma i fråga till belåning.
Nu begär jag endast få framställa den särskilta anhållan, att, ehvad beslut kan komma att fattas, Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes låta Utskottets Utlåtande så föredragas, att icke alltsammans blir ihoprört på en gång.
Jag ber alt ännu få anföra två saker, den ena om vigten för landet af sådane
Disconter för den större rörelsen.
En sådan discontering existerade åren 1825 och 1827 uti de t i 11 fa 11 i ge anstalterna för Bankens silfverköp, och begagnades då till fördel både för Banken och det allmänna.
Jag känner bestämdt, att när till Götheborg kommo skeppnings-reqvisitioner på jern o. s. v., hade stadens handlande varit nödsakade att sälja sina vexlar för underpris, för att söka skaffa sig Svenskt mynt, om de icke varit i tillfälle alt begagna förskotten på silfverköpen såsom en art disconteringsrörejse.
Det andra jag vill anföra, angår faran af en upplåning å vista, som Herr 2l4 Den 3o November e. ni.
Hjerta tillstyrkt.
Jag skulle måhända icke draga i betänkande att bevilja nya sedlars utgifvande för detta ändamål, från den dag vexlingeo började i Banken, emedan de då åter genast kunde ingå, när de befulinos öfverlasta rörelsen; men nu kommer denna vexling icke i fråga förr än om två år; och att under tiden tillåta utsjäppning af nya sedlar utan fond, kail icke vara nyttigt.
Jag tillstyrker således första punkten med borttagandet af ordet högst.
PresteStåndet, långt ifrån att tillåta upplåning å vista, har upphöjt uppsägningstiden till 6 månader.
Jag tror, att 2 procents ränta är för litet för denna upplåning, och tillstyr-, ker således bifall till Utskottets förslag i senare Utlåtandet, med den ändring, att en Uppsägningstid af 4 månader bestämmes; och skulle delta icke af pluraliteten bifallas, får jag anhålla Olli votering.
Friherre Rantzouj Johan Albertf anförde skrifteligen:
Jag kan icke instämma i BancoUtskottets förslag om inrättande af en Discontrörelse, grundad på af Banken mot 3 procent upplånade fonder.
Jag nekar icke, att en dylik anstalt tillhör en väl organiserad Bank, och då blifver af fördel, men jag betviflar ur många skäl, att den är tjenlig för en Bank, så illa organiserad som vår.
Orubbligt står jag fast vid den grundsats, att, om realisationen ärligt önskas, blir def Den 3o November e. m. 2l5 nödvändigt att icke utvidga Bankens låneoperationer, och jag kan ur denna synpunkt icke underlåta att motsätta mig alla förslag i en sådan syftning.
— Den ifrågavarande
Discontrörelsen förutsätter dessutom, hvad som i Sverige ännu icke finnes, nemligen Inrikes vexlar.
Den, som säljer sina varor på credit, erhåller nu derföre en helt enkel skuldsedel.
Att förändra denna usance lill ett vexelförhållande, torde medföra flera svårigheter, och jag vågar tro, att ingen starkare lockelse till vingleri funnes, än om tillfälle erbjöds, att från Banken erhålla ett lån af Sextio Tusende Riksdaler på invisningar, hvilka troligen de flesta gångor blefvo fingerade.—
Om å ena sidan den större handelsrörelsen vunne genom en större tillgång på lån af Banken, så torde åter, å andra sidan, den redan vacklande enskilda crediten derigenom få en ny stöt, då en så betydlig del af våra inskränkta capitaler komme att inflyta till Banken.
På dessa i korthet angifna grunder yrkar jag afslag å BancoUtskottets
Utlåtande i denna omständighet, och tyckes dervid befinna mig i den egna ställning, att sedan en, af mina motståndare tillstyrkt realisation blifvit beslutad, nu nödgas mot sjelfva dessa motståndare ifra för möjligheten af densammas
Verkställighet och bestånd.
Grefve von Schwerin> Fredrik Bogislaus:
Flere af Ridderskapets och Adelns 212 Den 3o November e. m.
Ledamöter hafva redan gifvit tillkänna , att de ämna yrka afslag å Utskottets Utlåtande.
Under sådana förebud är det föga lofvande, att ingå i detaljerna, och utlåta sig om hvad under vissa vilkor och försigtighetsmått borde medgifvas, eller öfverlemnas till Fullmäktiges eget bedömande.
Jag ber derföre få underställa Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln, om icke questio an först kunde afgöras, huruvida nemligen Banken må upplåna kapitaler, eller icke.
Jag vill dock icke gifva den vidsträckthet åt propositionen, som Herr Rosenblad gjort, hvarken i afseende på räntefoten eller belåningstiden.
Är c/uestio an afgjord och bifallen, är jag öfvertygad, alt Ridderskapet och Adeln nog blir ense om resten.
Jag får derföre hemställa, om icke en proposition må framställas, sådan jag nyss nämnde, men tager mig tillika friheten fästa Herrarnes uppmärksamhet derpå , att ett afslag på detta, också är afslag på ett lagens bud; ty i BankoOrdningens 44 § står, att Banken skall i upplåningsväg mottaga penningar.
Denna lag bar blifvit åsidosatt för andra olyckliga förhållanden , och i stället för lydnad åt lagen, hafva instruktioner kommit, som jemt ändras eftersom den ena eller den andra åsigten, det ena eller det andra intresset, rår.
Huru kan man vänta sig en ordentlig Banko-Styrelse, när den hvarje ögonblick måste böja Den 3o November e. m.
221 sig under en instruktion, som upphäfver lagens bud.
Skulle pluraliteten säga, alt upplåning icke skall äga rum, har man med detsamma sagt: vi vilje icke, att BankoOrdningen skall vara lag.
I BankoUtskottels förslag står äfven l al ad t om upplåning på Bankens egna obligationer.
Derom stadgas icke något i sjelfva BankoOrdningen, Belåningen af Bankens egna obligationer var ursprungligen föranledd deraf, att fyra slags mynt voro gångbara.
Man lånte åt Banken guld eller specie, och lånle sedan på obligationen kourant eller koppar eller mynt, som kunde försämras.