Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Börandes väl å ena sidan Grundspråkets egna vigt och eftertryck noga bevaras, men å andra sidan lika sorgfälligt undvikas en så bokstaflig tolkning, hvarigenom Svenska Språket till sin rätta ari och lynne, ej mindre än sjelfva meningen till sin tydlighet, kunde komma att lida. 2 Moment.
Enär derföre uti Grundspråket några egna talesätt, eller så kallade idiotismer möta, hvilkas bokstafliga öfversättning skulle medföra någon sällsamhet och obegriplig mörkhet, böra sådana ställen till sin rätta kraft och mening med andra ord (circumloquendo) utlöras, och det så tydligen och kort, att styrkan och energien af det Bibliska talesättet icke förloras. 3.
Enär åter sådana ord och phraser förekomma, som hafva flera vanliga bemärkelser, bör den rätta på det stället, den må antingen vara en Significatio Propria et Physica eller Pigurata och Rhetorica, af sjelfva Contexten och sammanhanget sorgfälligt utletas: hvarvid såsom under hela arbetet, Analogia fidei et Scriptura bör vara Committerades Ledstjerna, till undvikande af alla ord och meningar, som äro tvetydiga eller kunna dragas till någon Den 16 November e. m. inbillad gensago emot vår rena Läras uti Guds Heliga Ord grundade HufvudSanningar, eller andra rum i den Heliga Skrift. 4 Moment.
Och vidkommande de så kallade anat- Xeyoftsva uti Ebräiskan, eller de ord, som på ett enda ställe förefalla; så bör deras rätta betydelse utrönas af Linguis Cognatis, såsom det Arabiska, Syriska och Chaldmiska, samt de uti Nya Testamentet befintliga, utaf jemförelse med Versione Septuaginta Virali och flera goda Graekiska Auctorer 5 Moment.
Hvad för öfrigt angår sådana ord uti Grundtexten, som hafva afseende på några Österländska Anliqviteter och gamla häfder, eller vissa derstädes öfliga bruk och sedvänjor (litus), så måge de väl efter bokstafven öfversättas, men derjemte genom en Nota efter Capitlet förklaras. 3 g. 1 Moment.
Uti verkställandet af ofvanbeskrifne hufvudändamål, nemligen, att till ord och mening rätteligen uttrycka Grundtexten, böra Committerade hafva en noga oeh grannlaga aglning på Svenska Språkels renhet, så att dess naturliga lynne, manlighet och värdighet i Stilen, både till ordaval, numer och meningarnes okonstlade ställning samt naturliga construction öfver allt nyttjas. 2 Moment.
Och ehuru de tillika böra hafva till ögnamärke, att i det måsta, som görligit är, och så vidt som den Svenska gamla Version icke går ifrån Sensu lilievall uti Texten, densamma behålla.
Alltid, nemi. hvarest ord och Construetioner med det nu brukliga Svenska Språkets mundart och mera höfsade skick äro enlige, då sådane ord i den gamla Versionen icke måga med några nya eller Synonyma ombytas, eller Constructiouen i oträngdt mål, hvarest Textens mening icke lider, förändras; så böra dock sila sådana derstädes förekommande ord och talesätt, som antingen äro nu aldeles komne utur bruk, eller till någon viss LandsortsDialect höra, allestädes utgå; derest icke Usus Biblicus gjort dem dess mer antagelige.
3 Moment.
Men hvad ordens ändelser och Grammaticaliska böjelser vidkommer, så böra de med varsamhet vidröras, såsom antagne uti Svenska Liturgiska Böcker och andra andeliga Skrifter, samt uti Almänhetens minne fästade.
4 Moment.
Namnen på personer, orter och rum böra behållas i samma Numero och Casu, som de uti den nu varande Svenska KyrkoBibel finnas. 4 §'.
Particlarne så uti Ebraeiskan som Graekiskan äro utaf en besynnerlig vigt, och dess angelägnare, att de rätt varda tolkade, som de utgöra meningarnes band och fogning, hvarigenom rätta Sensus alltså till en stor del på dem ankommer.
Comitterade böra fördenskull hafva en noga uppmärksam hethärpå; och ehvarest uti den gamla öfversättningen, däraf, att particlarne varit mindre kände eller i agt tagne, befinnes hafva handt, att något, som besvärar och förändrar mening och Construction, fått inflyta, detsamma rätta. 170 Den IG November e m. 2 Moment.
Och på det Svenska Kyrkan ej allenast må hugnas med en noggran Bibel-Version, utan ock en grundelig den Hel.
Skrifts förklaring på Svenska framdeles kunna erhållas, böra uti Hufvudconceptet till hvar Biblisk Bok och vid hvar vers anföras de skäl, i stöd af hvilka de Committerade en sådan och icke någon annan öfversättning kunnat gifva. 5 §• 1 Moment.
Som den nu varande afdelning i Capital och Versar, uti alla Christna länder är vedertagen, uti Skrifter citerad och Concordantier derpå inrättade, samt således, för dessa och många flera vigtiga orsaker, ej förändras kan, ehuru grund dertill eljest vara kunde; alltså hafva Committerade att den jämväl nu följa; dock kunna de vid utarbetningen, uti brädden, med mindre zififror, utmärka en efter Materierne bättre afpassad delning af Capitlen i det Gamla, samt Capitel och Versar i det Nya Testamentet; om hvilka ziffrors afsigt och betydelse en kort underrättelse uti en anmärkning frammanföre kunde till Läsarens upplysning göras. 2 Moment.
Och emedan den vanliga Bob.
Stephani interpunction uti Nya Testamentet befinnes mycket felaktig, ty bör den efter riktiga Logiska och Grammaticaliska reglor rättas.
Hvilka ock, jämte de lagar Ebrseiska Accentuationen förelägger vid Gamla Testamentets interpunction, böra till rättelse tjena. 3 Moment.
Så böra ock de så kallade Parentheser allestädes, hvarest de ej förut äro i agt tagne, tydligen utmärkas; helst de i annor händelse, orsaka mörker och otydlighet i sjelfva Texten. 4 Moment.
Uti de Profetiska Böcker böra Vaticinia, hvar för sig, oagtadt Capitlens nu varande fördelning, med Asteriscer utmärkas huru långt hvardera räcker. 6 §.
Aldenstund ingenting utur agt låtas bör, som till ljus och redighet tjenar; fördenskull hafva Committerade, att på hvarje sida, efter de berömdaste och mest godkände Chronologorum räkning, upsätta tiden af verldens ålder, för de der omnämnda händelser, samt årtalet för oclv efter vår Frälsares födelse; hvilket arbete kunde någon af Ledamöterne updragas, sedan Committerade förut i almänhet sig emellan stadgat, hvilken tideräkning såsom pålitligast följas må. 7 §.
Till mera redighet kommer vid aftryckningen att brukas tre slags särskilte Stilar, den ena och allmännaste för sjelfva Auctor Libri, en annan större Cursiv, då han införer Gud sjelf såsom talande, och då Vaticinia förekomma, och en tredje mindre Cursiv, då någon annans tal införes; hvilket hela Verket igenom bör ske på lika sätt. 8 §. 1 Moment.
De Canoniska Böcker uti begge Testamenten öfversättas först efter hvarandra, och sist de Apöcryphiska. 2 Moment.
Alla Summarier och Företal gås till vidare förbi, såsom endast tjenande att öka Volumen och dyrheten, och dessutom i det skick de nu finnas, nog ofullkomliga; men Loca Pa - Den 16 November e. m. 171 rallela, sedan de blifvit närmare öfversedda och rättade, varda uti Profversionen anförda; äfvensom en fullständig Inledning till alla Bibliska Böcker bör uti ett särskildt Verk till Svenska Församlingens tjenst utarbetas, i grund af den Ideliga Skrift och Kyrkohistorien. 9 §. 1 Moment.
Under öfversättnings-arbetet kunna Committerade, utom Salig Doctor Luthers Version, till jämförelse och upplysning betjena sig utaf de, i senare tider, hos de flesta Europeiska Nationer utkomna Bibeltolkningar och Philologiska arbeten, dock med den erinran, som i slutet af l:sta § sagdt är; äfvensom ock vid Committerades sammankomster, de Bibel-versions-arbeten, som från Pikets Consistorier för detta inkommit, och uti Präste Ståndets Archivo finnas, böra nyttjas och jämföras. 2 Moment.
Hvarest Zoologica, Botanica, Chronologica, Geographica, Militaria, Pondera, Mensur®, Nummi etc. förekomma, hafva Committerade att betjena sig af de bästa Auctorer, som dessa ämnen afhandlat.
Kunnandes jämväl uti Antiqvitatibus Ebrreicis et Graecis mycket ljus af lärda Itineratores inhämtas. 10 §. 1 Moment.
Då Committerade uppå Kongl.
Maj:ts nådiga kallelse ankommit, och denne Instruction af Kongl. Maj:t mottagit, hafva de att öfverlägga om sina göromål, meddela de frånvarande Ledamöter Instructionen, till Kongl. Maj:t i underdånighet inberätta om tiden, när de tro sig kunna vara färdige med den första hela eller halfva Bibliska
Bok, samt göra anstalt om medlens infordrande; hvaruti, så väl som allt annat hvad af nöden vara kan, vederbörande Ämbetsmän och Collegier äga att Commissionen handen räcka. 2 Moment.
Det ämne eller den Bibliska Bok, som vid nästa sammanträde till granskning förekommer, bör hvar Ledamot för sig utarbeta, samt efter Capitlens och Versarnes ordning sina anmärkningar, med skälen dertill, in Margine författa, altsammans färdigt till den utsatta dagen, hvartill ock de frånvarande Ledamöter i råttan tid insända sina arbeten, ställde till Kongl. Maj:ts Bibel-Commission i Stockholm; hvilka bref Ofverhofpredikanten och Kyrkoherden Doctor Posén emottager och förvarar till dess sammanträdet sker, då de öppnas, och jämte de närvarande upläsas, samt hvad då, efter öfverläggning, pröfvas vara den rättaste öfversättning, det inlörer Sekreteraren i Protocollet, med sina skäl till förändringarne, korteligen författade, såsom i 4:de § sagdt är. 3 Moment.
Så snart en Biblisk Bok på det sättet i concept färdig blifver, aftryckes den, såsom ett correctur exemplar, i Regal* Quarto, på godt papper, med bred marginal, och betingas med boktryckaren om så många exemplar, att Publicum deraf kan få nödig tillgång; börandes det första exemplar öfverlemnas i underd. till K. M:t, så ock ett till hvarje Kiksens Collegium, Consistorium, Academie och VetenskapsAeademien, vid lägligt tillfälle sändas; jämväl åligger Commissionen, att hos K.
M:t anhålla om en nådig kungörelse, hvarigenom en hvar af Rikets Innebyggare tillbjudes, Den 16 November e. m. att inkomma med sine anmärkningar vid det tryckta öfversättningsproject, hvilka till en viss utnämnd dag inom sex månader, böra insändas till BibelCommissionen, med påskrift:
Anmärkningar; och emottages sfven alla sådana bref af Ofverhofpredikanten och Kyrkoherden Doctor Rosén, samt af honom och Secreteraren öpnas och redigeras i ordning, till Commissionens nästa sammanträde, då de först upläsas och öfvervägas, samt, om, i anledning deraf, någon ändring i det tryckta Projectet beslutes, införes sådant i ett särskildt Protocoll. 4 Moment På sådant sätt fortfares med hvarje Biblisk
Bok, så att, när det ändteligen genom Guds bistånd, är fullbordadt, om KyrkoBibelns aftryckande in Polio kan anstalt fogas.
Hvilket allt vederbörande till underdånig efterrättelse länder.
GUSTAP. (L. S.) Johan v. Heland.
Den uplästa K.
Instruktionen af d. 18 Maj 1773 börjar, som vi finna, med orden: »K.
M. har af ömmaste sorgfällighet för »Guds sanna kännedom uti Sitt Heliga Ord, hvilket Han Sjelf up»penbarat» —.
Här synes mig ordaställningen vara mer än misslyckad; ty den evige Konungens Majestät, som är himmelens och jordens Herre och Gud, bör ju icke förvexlas i begreppet med Konungen af Sverige etc.
Vidare förekommer uti ingressen till samma nåd.
Instruktion ett åliggande för Kommissionens ledamöter, att, då sådant nödigt aktas, till sitt biträde kalla »flere K. M:s och Rikets Embetsmän.» Kommissionens samteliga ledamöter voro från början icke mindre än 20 till antalet, och dessa alla voro K. M:s och Rikets Embetsmän; icke desto mindre föreskrifves, att de adjungerade ledamöterna äfvenledes nödvändigt skola vara embetsmän ; hvaraf kan synas, som skulle man hafva gjort sig alltför stora förhoppningar från deras sida, som hafva sin tid fullt uptagen af trägna och ansvarsfulla embeten.
Ja, till den grad har man misstagit sig om personerna, genom hvilka en förbättrad Bibel-ölVersättning skulle kunna utarbetas till Svenska Kyrkans tjenst, att en Just.Kansler Liljestråle, en KansliRåd Ihre, en Arkiater v. Linné, en Arkiater v. Rosenstein, i egenskap af Kommissionens ledamöter, rent af i 10 §:s 2 mom. åläggas att, jemte upfyljandet af sina från exegetikens studium vidt divergerande embetsgöromål, »utarbeta» Bibel-öfversättningar.
Jag undrar hvad i våra dagar Just.Kanslern eller andra höga embetsmän, läkarena o. s. v. skulle säga, om man af pur K. gunst och nåde lyckliggjorde dem med ett sådant drygt item till deras för öfrigt nog dryga embetsåligganden ?
Exegetikens studium är till den grad vidt omfattande, att sjelfva de akademiska Professorerna i Theologien vid Universiteterna, då deras professioner omfatta andra delar af det Theologiska vetandet än Exegetiken, svårligen kunna medhinna, att, jemte sina theologiska föreläsningar och examina i Dogmatik, Kyrkohistoria, Homiletik, Pastoraltheologi, Kyrkolagfarenhet o. s. v., åt
Bibel-öfversättnings-arbetet egna den Den 16 November e. m. 173 flit och sorgfälliga noggrannhet, sorn ett sådant arbete ovilkorligen kräfver.
Komma då Rektorsgöromål, upvaktningar och andra hinder, som de akademiska embetena hoptals med sig föra, så inses lätt, att sjelfva de Theologiska Professorerna, stadde uti sin embetsverksamhet, hafva ganska svårt att upfylla ledamöternas åliggande uti BibelKommissionen.
Då nu så är, — och jag har gjort mig fullt förvissad, att så är, — synes mig vara af högsta nödvändighet påkalladt, att med alside på ledamotskapet i BibelKommissionen, instruktionen lemnade kommitterade fuli makt att välja sina arbetande biträden bland språkvittre och sakkunnige män i allmänhet, utan afsule på, om desse äro K. M:s och Rikets embetsman eller ej.
Och vore det väl godt, om bland Kommissionens ledamöter engagerades 3:ne Exegeter, hvilka, antingen utan att hafva någonsin åtagit sig andra embeten, eller för det exegetiska embetets skull hafvande nedlagt sina förr innehafda embeten, kunde såsom arbetare uti Bibel-öfversättningsverket egna en odelad tid och omsorg åt it'rågav:de arbete.
Besinnar man att sådane Exegeter skola i och af sitt arbete ega sin fulla utkomst för sig och de sina, att de böra vara i tillfälle att anskaffa sig den kostsamma bibelapparaten af dyra orientaliska böcker och öfriga litterära verk af mångfaldigt slag, samt att de måste bekosta skrifvare-biträden, stundom flere på en gång, o. s. v , så finner en hvar lätt, att en sådan Exeget icke gerna bör ringare lönas, än de som innehafva pastorater af första klassen.
Lyckades man finna de rätta männerna för ett sådant exegetiskt embete, och lemnade man dem i fred att arbeta, utan att binda deni till hand och fot vid alltför mycket regleraentariska föreskrifter, så tror jag att, med de förar beten, som redan äro gjorda af BibelKommissionen och andra exegetiska frejdade författare, BibelKommissionens och hela Svenska Kyrkans mål, med afstde på Bibelversionen, icke vore så synnerligen fjerran.
Uti 8 §:s 2 mom. af den nåd.
Instruktionen synes mig ett uppenbart misstag vara begånget, med afs:de på föreskriften om summarierna, företalen och loca parallela uti Profversionen.
Och rättelse häruti torde vara så mycket behöfligare, som man finner, att i BibelKommissionens sednare arbeten man verkligen låtit sig föranledas af Instruktionen till en iakttagelse, som högst menligt måste inverka på arbetet i sin helhet, synnerligast i Gamla Testamentet.
Ty då det uti Instruktionen föreskrifves, att Loca Paralella redan uti profversionens uplagor af de särskildta bibliska böckerna skola ingå, så finner en hvar, hvilka stora misstag en sådan ordning nödvändigt skall föranleda, enär det ju är alldeles klart, att ett paralellspråk uti ett föreg:de Bibelarbete kommer derigenom att hänvisa till ett Bibelspråk, som möjligen uti ett sedtiare Bibelarbete kan komma att undergå en så betydlig förändring, att sjelfva hänvisningen sålunda blir alldeles missledande.
Detta misstag, att uti Profversionerna af Bibelns särskilda delar redan införa paralellspråken, innan öfversättnings-arbetet i sin helhet är afslutadt, synes mig ju förr desto heldre böra rättas, på det uti denna vigtiga del af arbetet, som omfattar paralellspråkens placerande på sina rätta 174 Den 16 November e. m. rum, olijelpliga eller, rättare sagdt, oförmärkt sig insmygande missvisningar icke må småningom upkomma, den ena elter den andra.
Instruktionen har uti 10 §:s 1 mom. varit synnerligen nådig med afs:de på anvisningen af de penningemedel, som för ändamålet kunna af BibelKomissionen vara erforderliga.
Det synes mig, som skulle, uppå en sådan vidsträckt fullmakt i det afsrdet, hvarken böcker eller lönade arbetare böra för Kommissionen fattas, helst som BibelKommissionens kassa i och för sig numera upgår till den icke obetydliga summan af 50,000 r:dr r:mt.
Emellertid vore det väl önskligt, att ordalagen härvid uti den nåd.
Instruktionen något stadgades med afs:de på nutidens financiella anordningar; ty så vidsträckt rättighet än uti dessa orden kan synas vara gifven, torde det väl ändå icke vara så alldeles lätt för både gifvare och emottagare, att rätt veta, huru de till alla delar skola fatta meningen i dessa Instruktionens ord: »Koramitterade »skola göra anstalt om medlens infordrande, hvaruti, såväl som allt »annat hvad af nöden vara kan, vederb:de Embetsman och Kollegier »ega att Kommissionen handen räcka.»
Slutligen förmäler den nåd.
Instruktionen i 10 §:s 3 Mom. huru Proföfversättnings-arbetena skola utkomma och publiceras, och detta stadgande utgör, i min tanka, en verklig glanspunkt i hela Instruktionen; önskligt vore blott att Kommissionen följde denna anvisning, ehuru besvärligt och sjelfförsakande för Kommitterade ett sådant publicerande blefve; men i samma mon Kommitterades antal hojrsmälter till några få personer — Kommissionens ledamöter utgöra för närv. blott 5 personer, och desse allesammans på ett enda ställe i landet boende —, i samma mon torde nu, mera än förr, den nåd.
Instruktionen med afseende på arbetenas publicerande och den allmänna inbjudningen till en hvar, att med anmärkningar dervid inkomma, böra efterkommas.
Och särskildt vänder jag mig till Hrr Jurister med förfrågan, om de kunna upspåra någon K.
Kungörelse, som enligt Instruktionens 10 §;s 3 Morn.
Kommissionen bordt anhålla om hos K. M:t, »hvarigenom »en hvar af Rikets
Innebyggare tillbjudes att inkomma med sine »anmärkningar vid det tryckta öfversiittnings project», som BibelKommissionen eger att för hvar och en biblisk bok särskildt afgifva?
Den genialiske och frisinnade Konungen Gustaf
III har med ett sådant påbud velat åt den fria forskningen i BibelOrdet öpna en synkrets, renad och uphöjd öfver den hierarchiska dryghetens och sjelftillräcklighetens, samt den papistiska ofelbarhetens ensidigheter, hugskott och magtspråk.
Efter afgifvandet af dessa vördsamma anmärkningar vid K.
Instruktion af d. 18 Maj 1773 för den till Svenska BibelVersions förbättrande utsedde och förordnade särskildte Kommission, får jag inför Högloft. R. o. Ad. vördsamt föreslå, att R.
St.-r till K.
M:t ingå med underd. anhållan, att berörde nåd.
Instruktion måtte, efter tidsförbållandernas kraf och med fästadt afseende på vinnandet af det ändamål, för hvilket den är gifven, undergå nödig förändring.
Anhål - Den 16 November e. m. 17ft lande jag lika vördsamt, att Högloft.
R o. Ad. beviljar remiss till vederb.
Utsk. för denna min vördsamma Motion.
Remitterades till Allra.
Besv. o. Ekon.Utsk:t.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Mern.
N.t> 1 ang:de tillökning af Utsk:ts tjenstemannapersonal.
N:o 2 med öfverlemnande af BankoFullmäktiges till Utsk:t afgifna berättelse föredrogs och lades till handlingarne.
Alströmer, Jonas, upläste följande motion:
Förra Riksdagen talades det mycket om, huru angelägen man var att bevara vår rena evangeliska lära och våra fäders tro.
— Under en längre tid hafva kraftiga andeliga rörelser försports i vårt land.
De, som hafva erfarit Guds frid i sina nådehungrande hjertan och derföre, tvingade af Christi kärlek, icke kunnat tiga, utan börjat bekänna Herrans Jesu Namn och efter Petri Ord: kungöra Hans dygd, som dem kallat häfver af mörkret, till sitt underliga ljus, hafva åstadkommit mycken oro, såsom vanligt under tusentals år, ty redan Gamla Testamentet vittnar om denna klagan: »de förvilla folket».
Att mången, dels af ovist nit, dels med verklig villfarelse gifvit ani. och skäl till en sådan klagan, det nekas ej.
Men lika ofta, säkerligen oftare har nu, som från urminnes tid, fiendskapen till den uppenbarade sanningen sökt dölja sig bakom denna skylt.
— Åtminstone har nitet om lärans renhet, och månheten om, att folket icke skall förvillas, under den tid, då de andliga rörelserna egentligen väckt mesta bekymret, icke spändt sin upmärksamhet åt det på närmare håll varande och oändligt mycket farligare förhållandet, att, vid Akademierna, man fritt får hos ungdomen, offentligen och ex officio, inplugga den vådligaste och krassaste antichristiska lära.
Och det är just de ynglingar, som hafva fallenhet för de högsta studierna och vid hvilka man för framtiden, i vetenskapligt afseende, således också eger att fästa de högsta förhoppningarne, som ovilkorligen äro tvungna att insupa detta aqua tofana för deras andliga lif.
De kunna icke, utan att öfvergifva den bana, för hvilken de af Herren äro utrustade med rika anlag och gåfvor, undvika, befrias ifrån att tömma den sataniska giftbägaren i botten.
Att ett förfärligt ansvar hvilar öfver deras hufvud, som drifver en sådan lära, derom kan läsas på många ställen; Matth. 18: 6, 7 behöfver blott åberopas.
Men, månne de allena få bära ansvaret för de många själar, som förvillade, —• i sanning förvillade, genom denna förargelse gå bort i ett evigt mörker, sedan de här dårat sig med sitt stolta förnufts matta, vilseledande irrbloss?
— Nej! de göra det icke, — sannerligen icke.
Allas deras blod, som genom denna lögn gå förlorade, skall utkräfvas af alla dem, som i mer eller mindre mån kunnat verka deremot eller väcka upmärksamheten derpå och icke hafva gjordt 176
Den 16 November e. m. det.
— Sannerligen! vi hafva Guds ord derpå: detta blod skall utkrafdt varda.
O! måtte alla de besinna detta, som hafva att vaka öfver att lögnen ieke läres ifrån våra lärarestolar, men ändock låta satan sa befästa sig derpå:
Herren ser det.
Han, som bar det tveäggade svärdet, har Sjelf förkunnat engelen i Pergamus, att Han vet, hvar satan har sitt säte och drifver sitt ofog och sina läror.
— Tänk, hvilket gäckeri med heliga ting: först döpas, konfirmeras, gå till Herrans Heliga Nattvard, under offentlig och högtidlig försäkran att tro på Jesus Christus; — så läras, at.t allt detta är synvilla, inbillning, lögn; straxt derpå vara tvungen att liksom aflägga sin bekännelse härpå i en examen; och omsider sätta inseglet på hela denna andeliga förstörings-process, vid inträdet i statens embete, då man måste med ed förbinda sig att på nytt tro, bekänna och försvara, hvad man nyligen förut, med mycket besvär, blifvit frestad och förledd att bestämdt förneka.
Kan så dant inför Gud. eller ens inför menniskor försvaras.
Det funnes näppeligen något vådligare, hvarken för samhället, eller kyrkan, än det att låta den studerande ungdomen blifva förderf vad genom lögn och villoläror.
Kommen ihåg, att den sprides sedan i alla rikets embetsa:renar och rigtningar.
Det, som vid Akademien blifvit sådt i ynglingens hjerta, låter den mognade mannen samhället upskära under decennier.
Följderna härutaf kunna icke beräknas, de sträcka sig utöfver tidens gräns, in i evigheten, der mången med fasa skall förnimma, hvad han har betraktat med likgiltighet.
Djupt fattad af denna saks oändliga vigt. som ingen kan jäfva, har jag känt mig; upmanad att, med stöd af R.O:s 60 §, vördsamt föreslå för It. nu församlade St:r att ingå till II.
Konungen med en underd. anhållan, att Han ville förordna en eller flera allvarliga, kraftfulla och sakkunniga män, för att vid Läroverken undersöka tillståndet och utrota alla sådana läror, som äro emot Christendomen stridande, hvilka förmörka förståndet, förderfva hjertat, således leda till osedlighet och slutligen draga förbannelse och straffdomar icke allenast öfver enskilda menniskor, och våra undervisnings-anstalter, utar. omsider öfver hela landet; samt att H. M. Konungen, med ani. härutaf, å R.
St:rs vägnar, ville låta ett Cirkulär utgå till alla Rikets Consistorier med påminnelse att noggrannt vaka deröfver, att villoläror ej måtte intränga och få befästa sig vid Akademierna eller andra läroverk.
Alströmer afgaf äfven_ en motion af följande lydelse:
Säkert är, att ingenting i verlden sker af en slump eller ett blindt öde, utan allting, ifrån det minsta till det största, styres af samma Allmagt och Vishet, som skapade verlden, af samma kärlek, som utgaf Sin Enda Son för hennes frälsning och af samme Sanningens Ande, Hugsvalaren, som straffar henne för synd, för rättfärdighet och för dom.