Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke, såsom Frih.
Leijonhufvud i sista plenum yttrat, antaga att adelsmän i ali-; mänhet äga mera intrasslade affärer än andra medborgare, och att de förres fordringsägare äro mera kringspridda i landel än de sednares.
Jag måste föreställa mig, alt det förhåller sig med adelsmän alldeles som med andra cessionanter, äfven i det afseende att de hafva sina flesta fordringsägare i den trakt der de bo; och för dessa måste det onekligen vara en förmån att slippa bevaka sina fordringar inför vederbör, hofrätter.
Hvar och en, som varit vittne till hvilka stora svårigheter och föi luster det medför, då en bruksidkare eiln- någon annan medlem af frälseståndet med en mera utvidgad rörelse gör cession, och då flere hundratals personer i hans grannskap, hvilka hos honom äga fordringar, skola inskicka sina bevakningshandlingar til! en aflägsen hofrätt, måste medgifva, att för sådana fordringsägare skall uppkomma en väsendtlig förminskning i deras besvär och äfventyr, derest Utskts förslag bifalles.
I öfrigt får jag nämna, att jag finner en motsägelse uti Hr Cederschjölds yttrande, då lian påslår att, genom ifrågavar. concursmåls öfverflyIlning från hofrätterna till häradsrätterna, förstnämnda domstolars göromål skulle obetydligen minskas, men häradsrätternes deremot erhålla en ansenlig tillökning.
Jag förutser visserligen att större concursmål, de niå röra frälse eller ofrälse män, äfven framdeles komma att fullföljas till hofrätterna; men det är gifvet, att ett dylikt måls första behandling och utredande måste vara vida mera besvärligt och tidsödande, än pröfningen af de öfver denna behandling anförda klagomål.
Jag anser det också vara af synnerlig vigt att befria hofrätten™ från skyldigheten att vara första domstol i en mängd concurs- och arfs-mål, särdeles i en tid, då, genom lagnjansrätternas indragning, en icke obetydlig tillökning i hofrätternas göromål kommer att föranledas.
Jag finner mig således böra hufvudsakligen tillstyrka bifall tili Utsk:s förslag; men då jag, lika med Hr Cederschjöld, anser en ofullsländighet förefinnas deruti, att
Ulsk. icke vidrört framtida förhållandet med stadgandet rörtde adliga eessionanters forum i de fall, då de i sammanhang med concursen böra dömmas till personligt ansvar, så vill jag icke bestrida åter remiss af detta betänkande.
Lika nied de tvänne sista talarne är jag ganska beredvillig all af - 14® D e 11 5 September t. m. slå från R. o Ad:s förmenta företrädesrättighet i detta afseende; men jag kan icke för mig göra futtligt, det rättigheten att blifva dömd af hofrätten är en företrädesrättighet för cessionanten ; ty i min tanke är största fördelen deraf på fordringsägarnes sida, och då desse lika väl kunna vara ofrälse som frälse personer, så gifves i detta fall icke heller något företräde å ena eller andra sidan; men väl äga fordringsägarne, hvilka alla kunna vara ofrälse-personer, såsom jag redan nämnt, företräde eller större fördelar än cessionanten, sorn är frälseman; ty det måste alltid vara en fördel för dem alt slippa en instans; och bland alla instanser är häradsrätten den besvärligaste, emedan fordringsägaren, sorn vid häradsrätten icke har någon person att vända sig till för atl få sina bevakningshandlingar inlemnade, dervid måste antingen iakttaga personlig inställelse, eller ock till häradsrätten afsända särskildt ombud, då deremot vid hofrätterna icke saknas personer, åt hvilka bevakninghandlingarnas inlemnande med full trygghet kan anförtros.
Hr Stuart har icke kunnat förstå, huruledes häradsrättens göromål skulle kunna blifva betydligen ökade, då hofrättens endast i obetydlig man minskades genom ifrågavar. concursmåls öfverflyttniog från hofrätt lill häradsrätt; men då den varde talaren sjelf medgifvit, att de besvärligaste utaf dessa mål skulle bl ilva i hofrätten fullföljda, så blefve ju egentliga följden af denna förändring i afseende på doinstolarnes befattning dermed, alt hofrätten, som i andra hand lomme atl befalla sig med målet, vunne en obetydlig lindring i sitt besvär, då deremot häradsrätten, som förut icke haft ringaste befattning med dessa concurstvister, finge vidkännas en högst betydlig tillökning i sina göromål; och något hvar torde veta att häradsrätterne äro de domstolar, hvilka dermed äfo mest öfverhopnde.
Det är på denna grund och icke för att bibehålla en förment företrädesrätt, som jag bestrider bifall till den föreslagna förändringen; men jag vill icke motsätta mig återremiss, ehuru resultatet deraf endast kan blifva, alt samma domstol, som dömmer om företrädet fordringsägarne emellan, skall döinma om cessionantens ansvar, hvarom utlåt, uti alla concurser skall meddelas, och i hvilket hänseende äfven allmän åklagare bör tillslädesvara, för att, efter förekommande omständigheter, påstående derom framställa.
Om denna fråga får behandlas såsom jag tror att hvarje fråga bör behandlas, nemi. i enlighet med sin natur, så vet jag icke hvarför man tillen ståndsfråga skall förvandla denna, som blott är en speciel lagfråga.
Af Svenska folket angår denna lagförändring icke andra än dem som göra concurs, och dem som hafva något att bevaka i concursen.
För båda anser jag en stor fördel ligga deruti, atl förhållandet förblifver sådant det är.
Hr Cederschjölds anmärkn. är gan - Den 5 September f. m. >49 ska riklig.
Det vore en fullkomligt juridisk anomali, 0111 den civila frågan skulle behandlas på ett och brotlmålsfrågan på ett annat stalie.
Vill man löVändra förhållandet, så aidel följaktligen icke en concession man begär; man begär 2:ne, icke blott att R. o. Ad. skall afstå en rättighet, hvars fördel jag icke kan begripa, och derför gerna skulle efterskänka, utan äfven att Ståndet skall eftergifva rättigheten att för brott, som röra beder och ära, dömmas af hofrätt.
Må man handla ärligt, och må man ej, under pretext att fråga är om blott en rättighet, escamotera eu annan.
Jag anhåller 0111 afslag å betänkandet.
För min del har j-ig ingenting emot att afsäga mig del proerogalivet alt dömmas af hofrätten i första instansen, så väl i concurser, som i andra mål; men denna förändring bör ske i sammanhang med allmänna lagens nya lagförslag, ty jag finner ej klokt att laga dessa mål från hofrätterna, såsom första domstol, innan häradsrätterna blifva permanenta.
Erfarenheten har sagt oss, alt man i hofrätten kunnat få vänta ända till 10 år på en concursdom. och då skulle man, med häradsrätternas närvar, organisation, der kunna få vänta ännu längre, ja flera decennier, på domars meddelande, då förhör och af andra omständigheter föranledda uppskof lemna tillfälle ali draga längre på tiden, då domstol icke är permanent.
Jag anser derför frågan böra betraktas i sammanhang med lagförslaget i sin helhet, och då kommer jag att tillstyrka att R. o.
Ad. måtte komma att stå under samma forum med hvarje annan Svensk man i hvad fråga som helst; men i det skick saken nu befinner sig, tillstyrker jag alslag derå, emedan återremiss icke leder till ändamålet.
Jag är till största delen förekommen af den sisla värda talaren, och får derför endast förklara, alt jag begär afslag å betänk., icke ur den synpunkt att jag önskar bibehålla den företrädesrättighet R. o. Ad. äger att i åtskilliga mål dömmas utaf hofrätten i första instansen, men emedan jag, under det vi hafva att förvänta antagandet af ett nytt lagverk, anser alla sådana partiella lagförändringar, hvilka icke äro oundgängligen af behofvet påkallade, icke böra bilällas.
Jag får härvid tillägga, alt det är icke nog att förändra 8 cap.
Rätteg.-h:u till öfverensstämmelse med detta lagförslag, emedan det gifves flera med denna fråga sammanhang ägande stadganden i concurslagen, hvilka icke blifvit af LagUtsk. vidrörda; och detta är ett ytterligare skäl för mig att begära afslag ä betänkandet.
Jag har föga deltagit uti debatterna ang-.de JjagUtskts hetänk:n vid denna riksdag, emedan det egentligen blott finnes ett enda stående skäl på den motsatta sidan, hvilket är omöjligt att vederlägga, — i5o Den 5 September f. m. tift nemi. alt finga mi icke ii r alt antaga nya lagföi singel.
Detta skal användes både i lid och otid, för alt förhindra lagförändringar.
Jag (einnar derhän livad värde det kan hafva i afseende på sådana lagförändringar, sorn icke gro beroende af de förändrade principerna för det nya lagsystemet.
Medgifver man fördelen af förändringen, oell alt densamma icke stur i omedelbart sammanhang med nya lagsystemet; så kan jag icke finna annat, an att man bör bifalla en sådan förändring.
Hvad della betänk, angår, så tror jag att bifall dertill skall medföra väsendtlig» fördelar.
Det är visserligen icke af Utsk. utredt; men Utsk. har likväl upptagit så mycket af motionen i ämnet, att deiaf tydligen följer, all det verkligen icke är en så obetydlig olägenhet, icke mindre för gäldenäien än för ci editorerna, att hafva hofrätten till loi sta domstol i coneursmil.
Man har vid eli föreglde tillfälle yttrat, alt adelsmäns concurser vore af vidlyftigare beskaffenhet än ofrälse personers.
Jag har mycken anleda, att betvifla detta påstående, särdeles då jag icke kan sänta i fråga, att t. ex. köpmäns concurser, som omfatta utländska fordringsägare, äro af mångfalidigl mera invecklad beskaffenhet än de fleste adelsmäns concurser.
För öfrigt instämmer jag med Hr Stuart deruti, att om det ölen ringa vinst för hofrätten alt blifva af med dessa mål, så måtte det vara en ringa tillökning i häradsrättens göromål att erhålla desamma.
Man bar likväl Sagt, att utaf dessa måls öfverflyttning till häradsrätten skulle följa behof af tjenstledighet för ordin.-domare från öfriga Ijenstegöromåleu för ail behandla desamma.
Detta är visserligen möjligt; men jag hemställer lill en hvar, som läser Statstidningen, och deraf ser hvilka ordin.-domare, sorn begagna tjenstledighet, om icke denna tjenstledighet kunde användas för att utarbeta dessa concursmål, så alt de under liden åtminstone gjorde något gagn för sin lön.
Hr Cederschjöld gjoi de en anmärk ri., sorn jag anser hindra betänkts antagande.
Den anmärk n: n är ganska riktig, och det fö i undrar mig att den kunnat förbises af Utsk., som likväl är mera ursägladt derför, än motionären, hvilken bort tänka derpå, att det icke står tillsammans med lag att häradsrätten skulle dömma i sjelfva eoucurstvislen, utan att pröfva i hvad mån gäldenären gjort sig för vårdslöst eller bedrägligt förhållande lill ansvar skyldig.
Ehuru jag bifaller principen, nödgas jag således vid ett sådant förhållande anhålla om återremiss af betänkandet.
Uti sisla plenum, då frågan förevar, hade jag tillfälle att yttra mig derom, och jag har sedermera blifvit ännu mera fast uti den öfvertygelse, som jag då t i 11 kännaga I, nemi. alt LagUlsk. icke förljenar att på detta betänk, få utslag.
Utsk. säger i början af sitt raisonnenient; ”Då emedlertid de väckta motionerna ej afse alla Den 5 September f. m. ■ 31 så beskaffade mål, samt fråga således nu endast kan blifva nm eli partiel t upphnfvande af nämnda privilegier—— Således nr det på detta skål, sorn Utsk. icke upptagit saken i sin bellie).
1 sista plenum förklarade jag, lika med motionären sjelf, att R. o. A(l:s rättighet i allmänhet att lyda under hofrätten boule upphörn.
Jag skall inlemna en skriftlig motion i den frågan, på det Ulsk. må komma i tillfälle alt göra allt det gagn, sorn Utsk. önskar, och hvaremot de ledamöter, som yl trot sig, icke haft alt anmärka.
Cederström har sagt, alt exempel icke saknas derpå, att man i hofrätt fått vania ända till io är på conciirsdomar.
Deraf kail man bedomina fördelen utaf alt få de.sa mål handlagda vid imderdomslolarna; ty om å ena sidan det är obestridlig!, på sätt i sisla plenum ådagalades, alt de vidlyftigaste och mest invecklade concnrsmål blifvit handlagda vid härads- och rådstuf vuräf ler; så torde, ä andra sidan, intet enda exempel kunna anföras derpå, att man vid häradsrätt på dom i concurs fått vänta io, mycket mindre 20 år, såsom Frih.
Cederström befarat händelsen skola blifva, derest Ulsk:s förslag antoges.
Orsaken hvarför elt sådant dröjsmål icke kan uppslå, ligger deruti, att concurslagen bestämmer viss tid, inom hvilken des.a mål vid häradsrätten skola- afgöras.
Ehvad det är fördel eller ej att i sådana mål dömmas af häradsrätten i lörsta rummet, bör likväl förhållandet vara lika för alla.
Jag önskar derföre bifall, icke blott till hvad Utsk. föreslagit, ulan äfven i vidsträcktare mån, på sätt jag skall utveckla, då jag lill prot. skriftligen aflemnar den motion, hvilken jag i sammanhang härmed redan har muntligen väckt.
Då jag sista gången hade ordet, glömde jag att genmäla den anmärkntn af Hr Cederschjöld, alt parter liehöfde sjelfve inställa sig vid häradsrätt för att bevaka sina fordringar i concurser.
Detta är icke föreskrifvet i concurslagen, och det händer också icke sällan, att fordringsägare på förhand vid någon domstol aflägga borgenärseden och derefter till häradsrätten insända edsbeviset jemte öfriga bevakniiigshandlingarna, för alt pröfvas i sammanhang med öfriga frågorna i concnrstvisten.
Jag vill endast fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att jag ingalunda påstått det vara ett åliggande för parter alt personligen inställa sig vid häradsrätten för alt bevaka sina fordringar, ulan all jag blott sade, att vid häradsrätten saknas personer, åt hvilka fordringsägare kunna (anförtro bevakningshandlingarnas inlemnande, och alt följaktligen borgenären finner sig nödsakad att sjelf eller genom fullmäktig begifva sig lill häradsrätten, särdeles om fordringen är prioriterad eller af ett större belopp, och tillgångarna i condii smassan icke arn alltför obetydliga, då lian deremot al - Den 5 September f. m. drig i hofrätten saknar tillgång på sådant ombud som han önskar.
[Jr Dalman:
Jag hemställer till den sista talaren, om det kan vara förenadt med mera kostnad och besvär att skicka ett ombud till häradsrätten än till hofrätten.
Sådant måste väl i de flesta fall bero derpå, örn den stad, uti hvilken hofrätten befinner sig, är belägen närmare fordringsägarens bostad än tingsstället uti det härad, till hvilket cessionanten kunde lyda.
Jag måste bekänna, att jag hörer till deras antal, som icke kunna fatta nyttan af den ifrågaställa lagförändringen, och får dessutom anmärka, alt densamma rörer icke blott R. o. Ad., utan äfven andra personer inom samhället, hvilka, i följd af särskilda K. författningar, hafva hofrätten till privilegieradt forum.
Så t. ex. äga ledamöterne i Svenska Academien samma prasrogaliv som R. o. Ad. i detta, fall; och så länge intet förslag är framlagdl, hvarigenom lagförändringen skulle sträcka sig till andra personer, för hvilka hofrätten utgör privilegieradt forum, finner jag så mycket mindre skäl att bifalla densamma, sorn det är högst problematiskt, huruvida den skulle medföra någon nytta hvarken för fordringsägare eller cessionanter; hvilket en hvar, som haft med concurser att skaffa, desto hellre skall intyga, som man i allmänhet icke kan undgå att finna det bättre alt blott hafva två än att äga tre instanser, oberäknadt alt man vid hofrätten lättare än vid häradsrätten finner personer, åt hvilka man kan anförtro sin talans bevakande.
På grund af dessa och öfriga af andra talare anförda skäl, förenar jag mig uti anhållan om afslag å betänkandet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla JjagUtskts betänk.
N:o io6.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid LagUtsk:s betänk.
A:o 106 gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande.
Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Frih. Boye votering.
Den som anser de vid LagUtsk:s betänk.
N:o 106 gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande, voterar ia; den D c n 5 S e p t c m b t r f. ra. i53 elen det ej vill, voterar nej; Vinner nej, alslår R. o. Ad. ofvannämnda betänk.
[Ir Ribbing, Arvid:
Jag får hemställa till Frih.
Boye, örn det kan vara skäl att vägra ålerremiss, då jag väckt en motion, som äfven omfattar livad man med återremissen åsyftat.
Jag sammanblandar icke frågor, som ej hafva med hvarandra att skaffa.
Ang:de Hr
Ribbings motion skall jag icke underlåta alt yttra mig, då densamma förekommer; men nu har jag begärt votering, till utrönande huruvida det betänk., som utgjort föremål för öfverluggningen, skall afslås eller återremitteras; och jag qvarstår vid denna anhållan.
Då jag hvarken vill eller kan förhindra Frih.
Boye att få sin goda vilja fram, så bör jag likväl nämna, att det icke är jag, som sammanblandat frågorna, emedan de sammanblanda sig sjelfva.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 11. Nej — 3q. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. 111. lil fidem protocolli, F. O.
Lördagen den 5 September i84o.
Nästa nummer på listan är af mycken vigt.
Det angår lagm.rätternas afskaffande.
Af denna anleda., och då samlingen här synes vara så ganska ringa, får jag vördsamt hemställa till Hr Frih. o. Landtm., om ej föredragningen af detta nummer kunde uppskjutas till nästa plenum.
För rnin del skulle jag visserligen ej vilja motsätta mig Frih.
Boyes begäran, att föredragningen af detta betänk, måtte uppskjutas; men jag får blott lemna R. o. Ad. den upplysningen, att detta be i3 H. 20 154 Den 5 September e. m. tänk. i dag på förmiddagen af de 3 öfriga Stånden blifvit bifallet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde lill Frih.
Boye, huruvida han icke skulle finna lämpligt, atl med framställning af den propos., han begärt, kunde fördröjas lills de protocoll, som skulle justeras, blifvit upplästa, måhända att R. o. Ad. då talrikare vore församladt.
Justerades pleni-prottn för den ao sisth Aug. samt den 22 sisth Aug. f. m.
Hr Uggla, Gö rån Gustaf, uppläste följande:
Hindrad att tillslädesvara i del nattens plenum på detta Hus, då qvinnans medborgerliga emancipation i arfsförhållanden af Husets stora majoritet förvägrades, tillhör mig följaktligen ej någon del hvarken i äran af det fattade beslutet, om någon sådan kan deraf skördas, eller i de ropandes röster i öknen af den deremot stridande opinionens upplysta, men af styrkans makt öfvermannade åsigter, af denna makt, eller, om jag så får kalla den, denna radikala conservatism, som i frågor af denna art, i frågor nemi. om af tidens rättvisa kraf påkallade reformer, synes, i följd af en, förmedelst antalet af sina bekännare, kraftig och öfverlägsen opinion, hafva gjort sig gällande såsom dagens lösen på detta Hus.
Mig tillhör nu end ist, att med den rät I grundlagen mig hunnar, och under åberopande af de i LagUtsk:s betänk.
N:o 99 i ämnet anförda skäl och yttrade åsigter, reservera mig emot ett beslut, hvarigenom delta Stånd för sin del sökt qvarhålla, eller till en aflägsen framtid ajournera denna adla halft af menniskoslägte! i den mistning af naturlig rätt, som i vår lagstiftning ännu qvarstår, såsom en lemning efter den råa tid, då qvinnan, beröfvad både menskliga och borgerliga rättigheter, räknades bland de ursprungliga trälarnes antal.
Boye föreslagit, det föredragningen af LngUtskrs utlåt.
N:o 110. angrde upphörande af kämnersrätter, lagmansrätter, m. m. måtte uppskjutas till nästa pleni början.
Jag nödgas bestrida detta, emedan jag anser det vara grundlagsvidrigt.
För öfrigt har jag mig bekant, att detta betänk, blifvit af de 3:ne öfriga Stånden bifallet.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg det föreslagna uppskofvet med föredragningen af LagUtsk:s utlåt.
N:o 1 10 böra äga rum.
Till pröfning företogs LagUtsk:s den 22 sisth Aug. och den 2 Sept. på bordet lagda utlåt.
J\:o 110, i anledn. af Den 5 September e. m. 155 g jorda anmärkn:r vid Utsk:s betänk.
N:o 56, öfver väckta motioner om upphörande af kämnersrätter, lagmansrätter och riddaresyne-rätler, samt ändring eller upphäfvande af åtskilliga lagens runi ronde rättegångsordningen.
Frih. Boye, Ludv.: f öfverensstämmelse med den opinion jag hall äran framställa, då detta ärende förut förevarit, får jag erinra R. o. Ad. derom, att i civil-lagförslaget, hvarutur detta förslag är lånadt, står detsamma lili sammanhang, såväl med permanenta häradsrätter, som med förändring af imfrätternas loealer och antal
Då skulle det hafva någon reson med sig; nu deremot, så lösryckt som det är, fruktar jag att dess antagande blott skulle föranleda större olägenheter.
Jag har förut haft äran nämna, att, enl.
Just.Statsministerns officiella berättelse till K. M., har det hittills alltid handl, alt af de från häradsrätterna till lagm.rätterna vädjade mål hafva från 75 ända till 80 proc. fallit undan, utan att vidare från lagm.rätterna fullföljas.
Om man 1111 tager bort lagm.rätterna, så skall deraf otvifvelaktig! följa, att hofrätterna blefse öfverhopade med göromål, och följden deraf skulle blifva, att förstärkning af hofrätterna, om ej fördubbling af deras antal, måste vidtagas.
Ännu en annan olägenhet förekommer.
Förra gången, då detta betänk förevar, hade LagUtsk. varit betänkt på att förena tillstyrkandet i denna fråga med ett annat förslag, nemi. att parten alltid skulle fullgöra häradsrättens beslut, innan målet fick fullföljas till hofrätt.
Denna del af LagUtsk:s förra betänk, är bär utesluten.
Jag drager ej i betänkande alt förklara, alt i min öfvertygelse blifva olägenheterna deral större, än man 1111 föreställer sig.
Jag begär propos. till afslag å betänkandet.]
Den första frågan om lagm.- rälterues afskaffande väcktes på detta rum för något mer än 20 år sedan af en ledamot, som sedermera sjelf blef lagman; men hans förslag grundade sig derpå, att hofrätterna derjemte skulle sönderdelas, d. v. s. att hofrätter skulle inrättas på åtskilliga stallen i landet.
Dessa båda lörslag voro ovillkorligt förenade, så att lagm.rätterne skulle afskaffas och hofrätterne delas i flera.
Deremot väcktes många betänkligheter, och det var isynnerhet en betänklighet, som ansågs vara af vigt, nemi. den att hofrätterne nu vore en plantskola, hvarest unga jurister kunde hemta erfarenhet, i anseende dertill att en större mängd jurister der på ett ställe vore församlade.
Detta var ett skäl, som då anfördes emot förslaget; men annorlunda, än i sammanhang med en sådan fördelning af hofi ätterna, hade jag ej trott, att förslaget kunde komma i öfvervägande.
Om 1111 lagm.rätterna skulle upphöra, utan en sådan fördelning af hofrätterna, så skulle dessa ovillkorligen blifva öfverhopade med 4 ® ^ gan8ei’ liera mål, än de nu hafva; och för allmogen isynnerhet i56
Den 5 September e. m. stall det blifva mycket mera betungande att fullfölja sina mål i hofrätten, än i lagm.rätten, i anseende dertill, att de då ofta nödgas dyrt betala en advocat, som kan föra deras talan, och detta kostar dem mycket mera än en rättegång vid lagm.rätten, der de hafva bekanta, som kunna bevaka deras sak.
De måste derföre, om lagm.rätterna afskaffas, antingen nedlägga sin talan, eller äfventyra en mycket större kostnad, än de behöfva göra nu, då saken kan fullföljas till lagm.rätten.
Det är på denna grund som jag tror att lagm.rätternas upphörande ej bör ifrågakomma, annorlunda än i sammanhang med frågan om en förändrad organisation af hofrätterna, och hemställer derföre, att ett förslag, sorn jag tror skulle rycka sönder vår närvar, lagskipning, måtte förfalla.
I enlighet med hvad jag yttrade, då denna fråga första gången förevar, måste jag på det högsta tillstyrka bifall till detta betänkande.
Jag anser mig dock först böra till besvarande upptaga de anmärkn:r, som af Frih.
Boye blifvit gjorda emot betänkandet.
Frih:n har nemi. sagt, att lagm.rätternas afskaffande stöde i oskiljaktigt sammanhang med häradsrätternas organisation såsom permanenta domstolar.
Jag deremot får förklara, alt jag ej kan finna att något sammanhang emellan dessa frågor äger rum.
Frihlns yttrande, att denna förändring skulle göra hofrätternas förökning nödvändig, emedan målen eljest skulle alltför mycket till balance hopas inom hofrätterna, så är det visserligen sannt, att om lagm rätterna borttagas, Lomme målens antal i hofrätterna att ökas; men detta hindrar ej lagm.rätternas bortskaffande, enär K. M. i sådant fall äger rättighet att föröka divisionerna i hofrätten till det antal Högstdensamme i nåder finner vara behöfligt.
Hvad hofrätternas organisation vidkommer, så är det ingen fråga, som beror af Konung och Ständer gemensamt, utan helt enkelt en administrativ åtgärd, som Konungen kan, när honom för godt synes, i verket sätta.
Detta är icke något påhitt af mig, utan finnes uttryckt uti motiverna till 6 cap.
Itätleg.- b:n i nya civil-lagförslaget.
I öfrigt torde det vara hvar och en bekant, hvilken svår omgång för parter uppkommer genom lagin rätternas bibehållande.