Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således icke instämma i detta konsiderationsskäl, i synnerhet som förslaget synes, genom sjelfva sin natur, tala för bifall till detsamma och hvilket redan för 12 år sedan, då jag upphördo att deltaga i dessa öfverlägningar, var af alla klokt tänkande menniskor erkändt.
Jag anhåller derföre om bifall till detsamma.
Stael von Holstein, Jonas:
Då jag icke hört nå gra andra skäl anföras till afslag å förelagde Betänk, än de Frih.
Cederström framställt och hvilka jag icke kan gilla, instämmer jag med Gr.
Frölich i att begära bifall å detsamma.
Paykull, Johan Gustaf, anförde skriftligen:
Den här föreslagna förändringen innebär att BondeSt:s Sekret, icke mer skall utnämnas af Konungen.
För min del ogillar jag ett sådant förslag.
Man bör utan tvifvel hysa en hög grad af aktning för nämnde Stånds fosterlandskärlek och ofta visade nit för allmänt bästa, men då döss yrken ega en nästan uteslutande praktisk och derjemte lokal rigtning och då dess medlemmars lif med få undantag stilla förflyter i vidt aflägsna landsorter, är det nästan icke möjligt för Den 13 December e. m. desamma att förvärfva den kännedom om personer, samt deras skicklighet och förmåga, hvilken är nödvändig att ega för den som skall tillsätta en så vigtig plats som en Sekreterare-beställning i ett RiksStånd.-—Hvar och en kan visserligen inom den mera inskränkta kretsen af sin verksamhet känna någon man för hvars egenskaper han hyser förtroende, men tvifvelaktigt är alltid huruvida dessa egenskaper kunna vara i så hög grad utmärkte som erfordras.
Det troliga är dessutom att, då hvar och en naturligtvis ville förorda den af honom närmast kände, meningarne blefvo så vidt skiljde att den som finge Sekreterare-tjensten er h öl le densamma på ett ganska inskränkt antal röster.
Möjligen kunde äfven främmande inflytande verksamt sträfva att här göra sig gällande.
Jag är öfvertygad att det för Konungen, oaktadt den vidsträckta kännedom om personer
Han kan förskaffa
Sig, likväl stundom kan vara svårt att finna en man i allo lämplig till ifrågavarande befattning, och vida svårare skulle detta vara för Ståndet sjelf.
Vi se derjemte att Konungen redan en gång ogillat ett vid föregående
Riksdag framstäldt dylikt förslag, och föga troligt lärer vara att detta vigtiga prerogativ nu skulle afstås.
För min del anser jag icke heller tjenligt att genom detsammas bortkastande minska Konungamaktens i denna rigtning hälsosamma utsträckning.
Det är visserligen möjligt att samma förslag vid nästa Kiksdag ännu kan återkomma, men lyckligtvis lefva vi under en Statsförfattning der det Kongl, veto icke är blott suspensivt utan absolut.
BondeSt., kändt för fasthet och sjelfständighet, lärer väl i alla händelser icke låta inverka på sig af sin Sekret., om han skulle försöka något sådant på annat sätt än genom utredning af förekommande frågor, — Om en fullkomlig likhet i afseende på tillsättande af Sekret, inom Stånden ansågs oundgänglig, skulle jag snarare finna mig uti att Konungen utnämnde till denna plats i alla Stånden, och jag kan ingalunda inse att någon våda derigenom skulle upstå för öfverläggningarnes sjelfständighet.
— Jag afstyrker Utskottets förslag i denna punkt.
Om den som förut varit för försla get, nu är emot detsamma, så bör det icke eller förundra R. o. Ad., att den som alltid varit mot detsamma, äfven nu fortfar att vara det.
Riksdag då denna fråga förevar, yttrade jag vissa betänkligheter mot förslagets antagande, hvilka jag ännu hyser.
Jag hade härutinnan understöd af en man, hvilken nu här saknas.
Han yttrade:
När man ser till grunden af denna fråga så visar sig förhållandet vara att BondeSt:s Sekret, bör anses såsom en half Talman.
Med samma rätt som Konungen tillsätter Talmän inom Stånden bör han äfven äga tillsätta Sekret, i BondeSt. och att så förhåller sig är klart af följande stadgande i 24 § R.O.: »Åliggande Sekretm för BondeSt. särskildt att biträda Talmannen vid målens behandlande, och göra påminnelser om något emot grundlagarne stridande skulle försökas.
Ytterligare står det i hans inom samma Den 13 December e. m.
657 samma § uptagne ed följande:
Jag skall och ställa mig ovilkorlig! till efterrättelse
Rikets öfrige gällande grundlagar, och ej till det Hederv. BondeSt-.s Prot. utan min uttryckliga anmärkning af reservation, föra eller föra låta, ännu mindre till expedierande befordra eller befordra låta något, som emot de gällande grundlagarne stridande är.
Afven skall jag, vid riksdagsärendenas afgörande, med goda råd och underrättelser samt uplysningar om hvars och ens lagliga rättigheter och. skyldigheter, Ståndets ledamöter tillhandagå, samt med all min förmåga söka att bringa dessa ärender till ett med grundlagarne instämmande slut.
Sekret, i BondeSt. är det alltså ålagdt, icke blott att tillse det grundlagen behörigen iakttages, utan äfven att allting lagligen protokolleras och expedieras.
Derjemte skall han äfven gå Ståndets ledamöter till handa med goda råd och uplysningar.» »Här har blifvit sagdt oss att ett sådant biträde af Talmannen och Ståndet ej vidare skulle behöfvas, sedan grundlagen varit så länge tillämpad och Ståndet haft tillräcklig tid att inhämta, hvad sorn erfordras för alt lagenligt och riktigt behandla riksdagsärender.
Jag tror för min del, att de Hrr och män, som så yttrat sig, alldeles missförstå hvad som utgör Svenska BondeSt:s ställning och värde vid allmän Riksdag.
Desse bestå ingalunda deruti att vara ett studeradt stånd, hvilket allmogen aldrig kan blifva så länge han är sjelfarbetande.
Men det hedrande för Svenska BondeSt. och det som intet annat land kan upvisa, är att de sjelfarbetande jordegarne, de osluderade männen, ega röst på Svenska Riksdagar, och utgöra ett Stånd, motsvarande i rättigheter R. o. Ad. och hvilket Stånd som helst.
Ett sådant förslag som det förevända innebär ett försök att rycka BondeSt. ur sin ställning, hvarföre det ej kan lyckas i verkställigheten, om man än vill fresta att i lagstiftningen införa det på grund af hvarjehanda spetsfundigheter och utsmyckade talesätt.
Det är ingalunda en förnärmelse för BondeSt. att det har en lagfaren Sekret, med förutnämnde åligganden, utan tvärtom en påminnelse derom, att det olärda Ståndet bar lika rätt med det lärda, ehuru det förra behöfver att af Sekret, med vägledning betjenas.» »Till BondeSt:s Sekret, är svårligen någon annan tjenlig, än en domare från landet, hvilken eger icke blott juridiska kunskaper och vana vid formaliteters behandling, utan jemväl är bekant med allmogens lynne, behof och önskningar.
Jag vet ej eller att några andra än Iläradshöfdingar och Lagmän varit utsedde till en sådan befattning, utom en gång för några Riksdagar sedan.
Det slog så illa ut att den utsedde tog afsked och en annan måste förordnas.
Nu vet hvar och en att Häradsh:ne icke äro stationerade i Stockholm utan på landet.
Huru skulle de komma hit till val?
— Borde de då infinna sig här såsom sökande ?
Hvilken Häradsh. skulle vilja blottställa sig för att resa hit blott för en förhoppning och, om den misslyckadas, nödgas fara snopen hädan, som man säger.
Troligen bitkomme för sådant ändamål inga andra än lycksökande, med hvilka BondeSt. och R.
S:t icke skulle vara väl betjente.
Sannolikare är att Rikets
Domare bure försyn för II. II. 42 Den 13 December e. tu. att resa hit såsom sökande.
Ibland hvilka andra skulle då BondeSt. välja?
Jo ibland hvilka som heldst af folk i hufvudstaden.
När BondeSt:s medlemmar komma ifrån orterna och icke känna personalen härstädes, så kunna de icke vela hvem som förtjenar deras förtroende, utan måste söka ledning af andra.
Förmodligen vände de sig till sine Fullmäktige i Riksg.Kont. oller Banken eller rättade sig måhända efter visse Tidningsskrifvares anvisning.
Månne det val, sorn derefter skedde, skulle blifva lyckligare än Konungens?
Ar det icke troligt att Tidnir.gsskrifvare litade mest på sig sjelfva och för den skull funne riktigast att låta välja sina egna personer?
J sådant fall, mine Hrr, hurudan ledning finge väl BondeSt. ?»
Så långt den nu saknade Riksdagsmannen.
Detta anförande är visserligen längre, men jag vågar icke trötta K. o. Ad. med vidare upläsande, ej heller återuprepande af de skäl jag då anförde, och hvilka jag nu v idb I i Iver, bestående egentligen deri, att
Konungamakten icke bör beröfvas sine rättigheter, och hvilka ära lika i alla Stånden.
Det är väl sannt att inom de 3 andra Slånden tillsättes icke Sekretrn af Konungen, men de personer, som äro Ordfrde inom dessa Stånd äro i besittning af håle
Sekretess egenskaper och skicklighet alt föra ordet.
Vi hafva en Landtm, som är Landsh. och som således måste vara vand att läsa och förstå sådana författningar, som i hans Landshöfdingedöme kan komma att tillämpas.
Vi hafva en Erkebiskop, som i Consistorium också måste hafva inhemtat någon vana i författningars upfattning och tillämpning.
Vi hafva inom BorgareSt, en Ordf:de som är Borgmästare och som således måste vara lagfaren utom det att inom dessa 3-'ne Stånd sådan kunskap och erfarenhet som finnes hos deras Ordf:der också äro att tillgå hos ledamöterne.
Men huru är det inom BondeSt.?
Kan någon sådan lag och statskunskap eller erfarenhet i författningars tillämpning förutsättas hos dess Ordfde eller biand dess ledamöter?
Nej! och jag vågar derföre också vidblifva att tillsättande af Ordkde och Sekret, derstädes motsvarar ungefär utnämnandet af endast Ordf:de i de andra Stånden De armar som 1800 års grundlagstifiare lemnade åt Styrelsen inom alla de 4 RiksStånden bör, enligt min tanke, bibehållas och den enda tillgång
Konungen på detta sätt eger att inom RiksSt:n uprätthålla
Sin värdighet och grundlagurnes helgd, bör man icke missunna Honom' och oss.
Jag tror att det är vida bättre att Konungen bibehåller den makt lian bar, än att, som man hört här påstås, Han försöker att skaffa sig någon annan, t. ex. genom den här nyligen omtalade Landshöfdingelnstr. eller genom den nyligen utkomna Skolstadgan, hvarigenom en mera uteslutande eller enväldig makt blifvit lemnad åt K. Bef:de och Biskoparne hvilken makt förut var delad på flere händer.
Jag vet väl ej så bestämdt huru det i senare fallet förhåller sig, men enligt Just.Ombudsm:s berättelse synes att han för sin del funnit skal anmärka sådant i afseende på det förra.
Det är på sådana skäl och med åberopande af hvad jag vid 1850 års Riksdag yttrat, som jag motsätter mig Den 13 December e. m. 959 förslaget, och anser att det skulle vara lika orätt att borttaga ett Konungens prerogativ i detta fall, som att i alla andra afseenden förmena den som är styresman att begagna de medel han har för att utöfva sitt kall.
Ilr Bildt, Didrik Gillis: .lag ämnar icke ingå i någon vidlyftig undersökning, för att utreda, hvilket som kan vara fördelaktigast, antingen att BondeSt. bibehåller rättigheten att sjelf välja sin Sekret, i likhet med de öfriga Stin elter att det nuvar:de stadgandet skall fortfara.
Jag anser denna fråga vara af mindre vigt än man velat tillägga den, då vi veta att konungamakten utöfvat denna sin rättighet på ett sätt, hvarmed BondeSt. för egen del varit särdeles belåtet.
Jag vill endast hålla mig till frågans mera praktiska del.
Vi vela aila att BondeSt., icke derför att det af Konungen erhållit Sekret., sorn icke upfyllt sitt ansvarsfulla kall, utan derföre att de ansett sig stå i ett förmynderskap, som de öfriga St:n äro befriade från, önskat erhålla rättighet att sjelfva välja sin Sekret.
Det är derföre som BondeSt. vid flere föreg:de Riksdagar sökt att hos MedSt:n utverka sig denna rättighet och vid 1850—51 årens Riksdag bifölio också samtliga RiksStm denna BondeSt:s förnyade anhållan. R. o. Ad. för sin del biföll densamma med en öfvervägande majoritet, efler hvad jag viii minnas. R. o. Ad. har således redan i denna fråga gifvit sitt-votum.
När frågan sedermera kom till Konungens afgörande, afslogs densamma.
Vid föreg:de
Riksdag väcktes åter fråga ©m samma sak af en BondeSt:s ledamot och Const.Utsk. tillstyrkte densamma äfven då.
Man må tänka hvad man vill om den grannlagenhet som vid detta tillfälle ägde rum, då man återigen vid denna Riksdag, sedan Konungen tillkännagifvit sitt afslag, uprörde frågan; men då den emellertid bref hvilande och således för andra gången är på väg att bana sig fram lill thronen, anser jag att den icke kan eller bör stängas. R. o. Ad. bör handla konseqvent i sina beslut, isynnerhet som denna fråga är i det afseendet olika med andra, att den rörer grannlagenheten mot ett MedStånd som icke har det minsta skäl att tro det R. o. Ad. skulle afslå hvad det vid 1850 — 51 års Riksdag biföll, så mycket mer som BondeSt. icke har visat sig gå tillbaka i uplysning och bildning sedan den tiden, utan snarare tvertom.
Må de skäl, som Konungen framlagt till afslag, äga ali gällande kraft, må det utgå från thronen, men från R. o. Ad. kan och hör det aldrig utgå, så länge R. o. Ad. fäster något afseende vid att när det en gång sagt ja, så blir det ja.
Det är med afseende härpå, som jag röstar för bifall till förslaget.
Då en ledamot här åberopat en auktoritet från en föreg:de Riksdag, nemi. en man, som Ståndet under denna Riksdag saknar, tager jag mig äfven friheten att åberopa 2:ne auktoriteter, hvilka båda äro närvar;de vid innevar:de Riksdag.
Jag vill nemi. upläsa hvad Gr.
Hamilton och Frih.
Palmstjerna vid 1851 år Riksdag anförde lili 660 Den 13 December e. m. försvar för antagandet af denna grundlagsförändring, som äfven dä var i fråga.
Hamiltons yttrande lyder sålunda: »Hvad jag liufvudsakiigasl icke kan instämma uti, är påslåendet, att rättvisan emellan Stånden ovilkorligen skulle fordra ett bifall till Const.Ulsk:s förslag.
Grundlagarne hafva velat och Ståndets fördel fordrar att inom
Ståndet finnes en garanti för grundlagarnes iakttagande.
En plägsed, och måhända Ståndens enskilda önskningar, hafva fordrat, att Ståndens enskilda Ordf:r eller Talmän skola inom dem blifva utsedde.
Uti alla 4 Sl:n äga dessa förhållanden f. n. rum och kunna äga rum, emedan K. M. utnämner Sekret, i BondeSt. och således är i tillfälle att utse en lagfaren person, utan att motsätta sig Ståndets sannolika önskan att inom detsamma utse Talmän.
Det är således icke för att åstadkomma rättvisa, som jag röstar för bifall.
Saken synes mig helt enkelt sålunda.
Det måste vara en fördel för Ståndet som jag nyss nämnde, att inom
Ståndet finnes en säkerhet för grundlagarnes handhafvande.
Denna säkerhet hvilar hos BondeSt. till stor del derpå, att Sekret, kan utses af Konungen bland lagfarne män, emedan BondeSt., oaktadt sin under Riksdagarne förvärfvade praktiska erfarenhet i grundlagarnes behandling; likväl lill följd af sina sysselsättningar emellan Riksdagarne och riktningen, af sin bildning icke kan hafva vana vid grundlagens tolkning, som fordras för att kanske ögonblickligt fatta sitt beslut om hvad som är rätt och orätt.
Denna fördel har BondeSt. likväl ansett sig icke behöfva längre begagna.
Det är möjligt till och med att Ståndet funnit, att den garanti, som Ståndet äger genom Sekret:ns tillsättande af Konungen är otillräcklig.
Detta har vid föreg:de Riksdagar visat sig, till och med vid den sednaste, att propos:r blifvit inom BondeSt. framställde, oaktadt de förnyade anmärknir deremot, som af Sekret, blifvit gjorde, och de reservationer, som han derföre anmält till Ståndets prot.
Jag kan visserligen icke veta det, men det är möjligt, att BondeSt., heldre än att sakna nödig garanti för grundlagens helgd, önskar att K.
M. måtte utom Ståndet utse en Talman för BondeSt., i hvilket fall likheten emellan Stånden fordrar, att äfven detta Stånd sjelf utser sin Sekret.
Härmed må nu vara huru som helst och lagfarenhefen inom BondeSt. må vara huru beskaffad sorn helst, så finner jag uti ett bifall härtill, ett medgifvande deraf, att denna underd önskan af BondeSt. må blifva underkastad K. M:s Nåd. pröfning och det vill jag icke hindra.» Frih.
Palmstjerna åter yttrade: »Ofta nog har jag med nöje instämt i det votum, som Hr von Hartmansdorff afgifvit uti förekommande frågor och ofta nog har R. o. Adis pluralitet dermed förenat sig, men då de, såsom nu, utgå ifrån mindre vanliga grundsatser, så kan jag för min del icke deruti instämma, och jag hoppas, att R. o.
Adis pluralitet icko eller dermed instämmer.
Ett exempel endast vill jag nämna, nemi.
Hr von Ilartmansdorffs förutsättning, att R. o. Ad. icke skulle hafva något emot, om K. M. tillsatte R, o. Ad:s Sekret.
Något vidare yttrande i afseende på den frågan torde icke vara behöfligt, men jag vill se ifrågavar:de sak ifrån en något vidsträcktare synpunkt.
Hvar och en af oss torde erinra sig att vi vid Riksdagens början af BondeSLs deputerade mottogo en välkomsthelsning, som väckte allmän tillfredsställelse och som innefattade den önskan att åsigter och intressen ej måtte splittras, utan fast mera allas tankar samdrägtligen matte samverka till fäderneslandets väl.
Vi erinra oss äfven Hr Frih:n och Landlmrs af ögonblickets ingifvelse förestafvade svar, som så väl öfverensslämdc med R. o. Ad:s känsla, nemi. att R. o. Ad:s och BondeStrs sanna fördelar äro sä nära förenade, att de icke kunna åtskiljas; deras pligter emot fäderneslandet äro enahanda och för R. o.
Ad. är det synnerligen tillfredsställande att med full tillförsigt kunna påräkna BondeSt:s medverkan.
Denna medverkan uteblef icke eller d. 18 Dec. då Riksdagens vigtigaste fråga behandlades.
BondeSt. visade då, att det hade fullt allvar med sin helsning och att det stod profvel då det gällde.
BondeSt. insåg vigten deraf att de båda Stin bibehålla samdrägt, och så länge den samdrägt bibehå 1 les orubbad och de båda St:n gå hand i hand med hvarandra, så kan lugnet och lyckan för fäderneslandet icke störas af hvilka bemödanden som helst, de må komma från hvilka håll som helst.
Men om de gå hvar och en sin väg och lemna insteg åt misstroende och deraf följande missämja, samt allt hvad som af split kan upkomma, om det lemnäs något rum för inträngande af lidelsernas missledning, hvad återstår då af den lugna lyckan i vårt land?
Jag är således, mine Hrr, af den tanken, att man vid detta tillfälle ifrån R. o. Ad:s sida äfvenledes bör visa den aktning för BondeSt:s önskningar att R. o.
Ad. icke lägger något hinder i vägen för dessa önskningars framförande till thronen.
Här har blifvit sagdt att Konungen skulle lemnäs i sticket om R. o. Ad. medgifver bifall till BondeSt:s önskan i fråga om Sekret:s tillsättande.
Det kan jag för min del icke finna.
Här är icke fråga om några yrkanden, några häftiga påståenden, några stormiga rörelser, som kunde medföra våda.
Här är blott fråga om ett förslag, grundadt på en önskan, upkommen af ett begär att komma i fullkomlig likställighet med de öfriga St:n.
Hvarföre skulle då R. o. Ad. lägga sig emellan och hindra K.
M:s pröfning af en fråga, som blifvit i grundlagsenlig ordning behandlad?
Jag kan icke finna något skäl dertill.»
Det är högst sällan som jag haft den lyckan att vara af lika tanke med Frih. Palmstjerna, men jag bekänner öppet att jag i denna fråga delar hans åsigter och ber att med afseende på den siste värde talarens yttrande, alt de personer, som Konungen utnämnt till Talmän i de öfrige St:n varit lagfarno män, fa anmärka, att detta, såvidt jag erinrar mig, icke alldeles varit fallet.
Hvad ]!. o. Ad:s Ordf:de beträffar, så har under den långa tiden af 9 eller 10
Riksdagar icke flera än en lagfaren person varit Landtmarskalk, och jag tror för visst att den, som varit i tillfälle att anställa jemförelser, icke just skall ställa honom i främsta rummet.
662 Den 13 December e. m.
Jag vet Sfven att inom BorgareSt. det förhållande
Sgt rum, alt vid flera tillfallen Konungen icke utsett lagfarne män till Talmän; speciel! erinrar jag mig för ett par Riksdagar sedan att dertill utnämndes ett KommerceRåd från Götheborg som visst aldrig studerat lagfarenheten.
Detta bevisar att icke Konungen ens anser det behöfligl att välja lagfarne män till Talman i St:n, emedan det på dem hufvudsakligast beror att föra ordet, vid öfverläggningarne och att något kunna urskilja hvad som är grundlagsenlig! eller icke.
Äfven lärer det vara mindre be hofi i gt att utse lagfarne personer till Sekret.
Jag vill icke med säkerhet bestämma, hurudan! förhållandet är, men jag skulle tro att icke vår nuv:de Rid darhusSekret. har slagit sig på de juridiska studierna eller ens undergått juridisk examen, utan har han sysselsatt sig med humanistiska och administrativa studier.
Det synes mig således icke af någon vigt alt BondeSt:s Sekret, är en person, hvilken har öfverJägsna insigter i lagfarenheten.
Hr Tornerhjelm, Rudolf: Då Hr Dalman nyss yttrat, att han sällan varit i tillfälle att vara af lika tanke med Frih.
Palmstjerna, så får jag å min sida säga att jag sällan varit i tillfälle att instämma med Hr Dalman, men i denna fråga finner jag mig verkligen föranlåten att göra det, och jag kan icke finna något skäl att rubba min öfvertygelse att det vore orätt icke låta BondeSt. sjelf välja sin Sekret., i likhet med de öfriga St:n.
BondeSt. skulle i annan händelse anse sig tillbakasatt och liksom stående under förmynderskap, och man kan icke klandra dem för denna känsla eller att de önska komma ifrån nämnde förmynderskap.
Jag tror likväl att BondeSt. fästat mera vigt vid denna fråga än den förtjenar, men just derföre anser jag att man bör gå deras önskan til! mötes, då man deremot vid ett annat tillfälle, då en fråga af mera vigt för fäderneslandet är å bane, skall kunna påräkna deras understöd, och jag tror således det är stora skäl till att söka vinna sympathier och understöd inom detta Stånd, som visat sig äga samma intressen som R. o. Ad.
De flesta af de här närv:de som bevistade Riksdagsmötet år 1853, hafva voterat bifall för detsamma, och jag finner icke alls något skäl hvarför de skulle gå från denna åsigt.
Jag får förklara att jag af politiska skäl ämnar rösta bifall till detsamma.
Sedan jag begärdo ordet, hafva de skäl jag ernade anföra, redan blifvit fullständigt uttalade af Hr Bildt, hvarföre jag icke anser mig böra uptaga R. o. Ad:s tid med att uprepa desamma, utan inskränker jag mig till att förklara, att jag på de af Hr
Bildt anförde skäl röstar för bifall till förslaget.
Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.:
Mot nu förev:de Betänk. afgäf jaS vid förra Riksdagen en reservation, hvilken jag anhåller att få upläsa.
Den 13 December e. m. 6f!3 »Jag anser mig böra tillstyrka bifall till nu förevide motion och delta i BondeSt:s eget, rätt förstådda intresse, enär det snarare i min tanke är en fördel än en olägenhet för BondeSt. att vid Riksdagens början få af Konungen emottaga en välbepröfvad och enl. grundlagens fordringar dertill lämplig Sekret., hellre än att genast vid hitkomsten från skiljda landsorter underkastas äfventyret af ett val på måfå mellan troligtvis många okände, ofta ganska inkompetente, men af något parti-intresse framhållne sökande.
Något för BondeSt. förnärmande, såsom motionären förmenat, kan jag icke finna ligga uti denna bestämmelse, ty man har ej ifrågasatt St:s förmåga att bedöma kände personers duglighet, men blott svårigheten att på yttre skäl kunna göra ett val bland okände sökande.
Härtill kommer nu ytterligare den vigtiga omständigheten, att K. M. i anledn. af R.
Stirs för deras del vid sisth Riksdag fattade beslut i frågan, förklarat sig icke kunna lemna bifall lill förslaget af skäl, att det för grundlagarnes helgd är af synnerlig vigt, att de rättigheter, hvilka deruti blifvit Konung och R.
Stir ömsesidigt tillerkände, orubbade bibehållas, borde någon ändring ej heller äga rum i merberörde stadgande, hvilket i sin tillämpning hittills icke visat sig hafva för Ståndet medfört inskränkning i öfverläggningarnes frihet inom af grundlagarne bestämda gränser ej eller någon annan olägenhet.
Förutom den fullkomliga giltighet desse skäl i och för sig sjelf äga, anser jag det äfven vara mindre grannlaga, att nu förnya en framställning, som Konungen så nyligen förklarat
Sig icke kunna bifalla, i synnerhet då Const.- Utsk. vid innev:de Riksdag afslyrkt och R.
St:r afslagit ett af K.
M. framslälldt förslag till grundlags-förändring, under åberopande, bland annat, deraf, att den i grundlagarne utstakade jsmnvigten emellan de bägge statsmakternas prerogativer ej borde rubbas.»
De grunder hvarpå denna min reservation hvilade, anser jag fortfarande giltige.
En värd ledamot, Hr Bildt, har yttrat, att grannlagenheten mot ett MedStånd fordrade att vi borde bifalla detta Betänk.