Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den Norrska statscassan hade således alltid öfverflöd pä vexlar och silfver, sorn den ville flin andla i Norskt mynt, och detta var således för Norrska Banken den direcla orsaken att handla med vexlar; en handel, pä hvilken den Norska statscassan nödvändigt skulle vinna, och på hvilken äfven alla enskilde trassenter också troligen icke kunde annat än viuna, då nian käuiier alt enskilde trassenter med okända namn ofta hafva ganska svårt ali fä sälja till förmånlig curs, lika lätt som en dylik myndighet, hvilken handlar för statsbankens räkning.
1 Norrige har således vexelhandel uppstått pä naturlig väg.
Samma förhållande är det äfven med den Danska Ban - Den 13 November f. m. 195 ken.
Denna, sorn Sr 18lSsliflades, liar ännu icke falt sin metalliska cassa till del belopp, att den liar ansell sig förbunden ali börja utvexling: inen della har ieke hindrat densamma, just lill följd af öfverflödet |)å vexlar, att vexla mynt med hvem sorn helst.
Detta visar, såsom hvar och en inser, att denna Bank aldrig saknat behof af silfver elier vexlar; men den har handlat vexlar, för alt vinna derpå och för alt med lätthet kunna förse Banken med silfver eller vexlar, och dertill har tillfället erbjudit sig sjelf.
Danska statens ekonomi i allmänhet är så enkel, h vi laude hufvudsakligen pä jordbruksalster, att någre starka lluelnalioner i totalvinsten af landels produclion, jemförd med dess consumlion icke kunna inträffa.
Följaktligen har det varit ganska lätt för Danska Banken att så småningom genom vexelhandel införskaffa silfver och hålla nirsen i ett jemn! skick.
Hvad nu åter slut ligan beträffar den Finska Banken, sä tror jag, all dermed förhåller sig pä ett alldeles egel sätt.
Det är möjligt, att jag i det fallet begår några misstag, och dä torde det finnas andra inom Ståndet, som kunna rälla dem, men i ett fall är jag temligen viss att icke misstaga mig, emedan jag fått underrättelse derom af en person, sjelf innevånare i Finland, sorn bestämdt kände förhållandet.
Sedan Finland skildes från Sverige och sedan all vexelhandel af enskilda trassenter inom Finland icke vidare kunde gå öfver Slockholm, såsom förut var händelsen, sä har Finland varit i ständig svårighet för alt kunna bedrifva sin trassering, intilldess alt Banken i Helsingfors inrättades och kunde emottaga dessa vexlar.
Icke nog att denna Bank således har en naturlig anleda, alt företaga sig vexeluppköp, derutaf att
Finlands enskilda exportörer och trassenlerna derstädes hafva behöfl eli ställe, der de kunde få sina vexlar försålde med mera fördel ; icke nog dermed, en särskild anledning alf alimentera vexelhandel!! har äfven uppstått för Finland, derigenom att, sedan är 1810, Byska Regeringen tillåtit Finland att få på försök införa ett ganska liberalt handelssystem samt emot låga lullafgifler emottaga hvarjehanda varor, som i Ryssland äro förbjudna, med ett ord, det har verkligen etablerat sig en stark imporlhandel med Europeiska industrialsler, pä Helsingfors, der äfven Ryssar frän del inre af Ryssland förskaffat sig sina behof, under det Rysslands alla gränser för öfrigt nästan hafva varit hermetiskt lilIsltillie O O för sådana alster.
Genom nyssnämnde beslut af Ryska Regeringen blef således Helsingfors en afsättningsort, och importvarorne spriddes derifrån till det inre af Ryssland, och delta har, om jag icke bedrager mig, efter det första experimentet, alltsedan fortfarit.
En hvar, som är litel bekant med vexclrörelsen, finner lätt, all härigenom uppkommit en ny alimeulalion för vcxclhandeln, nemi. genom erhållet tillfälle alt draga vexlar pä Hyska orter för lemnade varor.
Ingenting likt dessa förhållanden kan sägas existera här i Sverige.
Vära vexellrassenler här i Stockholm tror jag icke 306
Den 13 November f. m, ofia c nio Haga vcxcllillgångarnc fran de mindre sliidcrne och hjelpa sådana trassenter med alt förmånligt försälja deras tratlor.
Varulillverkarne i Sverige hafva i hiigst obetydlig måtto försökt — måhända något i Götheborg och annorstädes på vestra kusten — alt sjelfvc exportera sine varor; ulan expor ten bär i landet går förnämligast genom köpmannen på hvarje särskildt ort.
Att under sädane förhållanden, då vexelhandel i Sverige är mera afskild hvar för sin ort, börja något af hvad som hörer lill en större generel vexelhandel, är verkligen ett så stort experiment, alt åtminstone jag icke vågar på förhand bedomina dess resultaler.
Deremot kan jag icke undgå alt finna, att man torde icke hafva sett sig nog före vid bedömmandet af dessa förhållanden, dä man sä knapphändigt velat tillstyrka denna handel.
Sedan jag nu på delta sätt har sökt leta mig väg lill de motiver, som kunnat leda Utsk. vid detta måls handläggning, oell icke funnit dem i de naturliga förhållanden inom landet, som skulle föranleda Banken att köpa oell sälja vexlar här på Stockholms börs, utan mäst leia mig till en annan clav för dessa motiver, så undrar jag om jag mycket misstager mig, i händelse jag tror, alt denna clav är att finna uti en brochur, som kom ut uti början af detta år och som har till titel: ”En blick på handels- och penning-ställningen i Sverige.”
Efter ett vidlyftigt resonnement har författaren der slutligen med cursiv stil utmärkt sin conclusion på följande sätt: ”När då Banken, i mån af vexelbehofvet, håller börsen tillhanda sina trattor, till ett pris, som icke medgifver vinst af silfverexport, så värnar den om sin metalliska cassa, och behöfver icke minska landels sedelstock, ty det är klart, att de sedlar Banken får för sina vexlar kunna i discontväg åter utsläppas i rörelsen, hvilket deremot icke kan ske, om sedlarne invexlas emot Bankens silfver, såvida dea bestämda proportionen emellan båda skall iakttagas.
Delta är den väsendlliga skillnaden emellan vexelbehofvets fyllande genom utvexling af Bankens silfver eller genom utställande af dess vexlar.”
Här ser man således, att om icke detta har varit de värde motionärernas motiver, hvilket' icke gör något till saken, så kan det likväl hos opinionen linnas dylika motiver utom det sannskyldiga motivet, derpå jag först tog mig friheten att fästa uppmärksamheten, således ett möjligtvis åsyftadt medel till ytterligare sedelemissioner.
Vill man nemi. icke förstärka den metalliska eassan, för alt motsvara det redan utöfver det normala stigna sedelbelopet, utan, under täckmanteln att hafva köpt vexlar, på samma gång genom lån eller credit anskaffat fond för den betydligare andelen af försäljning deraf; då har man endast förstärkt Bankens cassa för alt sedan kunna gifva ut en ny sedelstock, således utgifvit dubbla papper för samma valuta.
Här kan man således ana, om icke upptäcka den fmanciella delen af detta vexelköp och benägenheten derföre, hvilken sålunda måhända skulle kun - Den 13 November f. m.
197 na sta i närmare förhållande lill enskilda intressen än Utsk. afveta!.
Här, mine Hrr, voro vi således inne på en verkligt stor finanecfråga, som likväl Husets ledamöter, likasom jag, så vidt de icke varit i tillfälle att underrätta sig om innehållet af Hr Skogmans motion, måste vara i ett temligt dunkel om alt kunna rätt fatta.
Jag anser det nu icke vara lämpligt, att ingå i detaljerna af denna fråga, emedan jag naturligtvis kan misstaga mig om hvad Utsk. kommer att föreslå i linanciel väg; men jag torde hafva sagt nog, för att visa, alt man genom beslut i denna fråga, som borde vara helt simpelt en supplementar-ålgärd till det redan fattade beslutet att skaffa in 2,000,000 silfv.sp. till förstärkning af Banken, blottställer sig att ingå uti en sak, sorn synes vara af rent financiel natur i vidsträcktare mening.
Ar della ratt, så har jag ingenting att säga; men jag tror, alt man då nära nog dämmer såsom den blinda om färgen.
Nu synes det likväl, att inom Utsk. hafva åtskillige ledamöter, troligen af varsamhet, eller möjligen emedan de rent af genomskådat aila de planer, som kunna slå i sammanhang metk detta förslag, sökt att uti de uppställde §§ få in ordställningar, som möjligen skulle kunna förebygga dessa planer.
Således se vi, att 1 § börjar med en framställning af moliverna, då det nemi. heter, att det vore för bibehållande och förstärkande af Bankens metalliska cassa, som åtgärden skulle vidtagas.
Detta är mycket bra; men hvaruti består åtgärden?
Manne deruti alt genom tratlor draga in upplänadt silfver?
Olyckligtvis synes ändamålet vara i första rummet ulpekadt, att uppköpa vexlar.
Man kan icke föreställa sig, att det någonsin är eller blir svårt för Bancoslyrelsen att anskaffa silfver genom directa köp, ej eller credit emot lemnad säkerhet.
Men har man ej på sätt och vis antydl, att man befarar lättheten härvid, då man täger sin tillflykt till en ny utväg, den nemi. att köpa vexlar?
I fall då uppköp blir i allo otillräcklige, har man ej dä gjort del för sig vida mera obehagligt att nödgas återgå till den gamla methoden?
Väl har jag sett en tidning temligen starkt scrupensa BancoUtsk., för det alt Utsk. försummat tiden och icke förr kommit in med delta betänk.; men lemnande denna opinion hell och hållet i sitt värde, hyser jag det oaktadt den opinionen, att den möjlighet som Banken kan hafva att någon gång inkiipa vexlar alldeles icke öfvertygar mig om att här kan blifva någon stadig vcxellillgång på Stockholms börs för att införskaffa silfver.
Sådant beror alldeles icke på Stockholms börs, utan det beroini' öfverskottet af totala valutan af Sveriges produclion.
Om denna är otillräcklig och consumtionen förhlifver lika stor som förut, sä vågar jag förklara, att desse operationer på Stockholms börs icke kunna förskaffa
Banken de 2,000,000 silfver; utan man finnér då alt experimenter på detta sätt endast gifva tillkänna, att man icke tilltror Svenska Banken och Statens credit vara så starka, att man vågar begära ett öppet lån.
Då jag ännu icke vet hvad svar jag kan få på min framställning, icke vet om de egentliga financierernc inom detta Hus bry sig om, 108 Den 13 No ve mijer f. m. att lemna någon uppmärksamhet ål hvad jag säger, eller derpå gifva något bestämdt svar, så torde det vara alldeles för tidigt nu alt jag skulle befatta mig med något förslag, huru Utsk:sbetänkandel bör behandlas, hvarföre jag anser mig nu böra sluta.
Det betänk, från BancoUtsk., som nu föredrages, utgör, såsom Hrr:ne ser, elt supplement till det beslut, på grund af elt föreg, betänk, frän samma Utsk., som Ståndet redan har fattat, nemi. all i Hamburg bilda en fond af 500,000 r:dr silfver eller Hamb. h co.
Den del af förslaget sorn nu förekommer, är den andra delen, eller sättet att tillgodogöra denna fond.
Den förklarar ändamålel, hvarföre denna fond skulle nedsättas i Hamburg, nemi. dels för all kunna, när sä behölYes, af denna fond direct indraga silfver lill Banken, dels oek för ali, när man genom cursens stegring har alt befara ali silfver skall utföras, i stället kunna åt dem som det önska, sälja vexlar på Hamburg, hvarigenom de slippa kostnaden af transporten utaf silfver till fasta landet.
Detta är Utsk:s mening härmed.
Den första punkten innefattar hufvudsaken.
De som följa äro intet annat än reglemenlariska stadganden, sådana som mäste gifvas med den Bancostvreise, som vi nu och alltid mäste hafva, ehvad förändring man än må göra i denna styrelses sammansättning, ty den kan aldrig komma alt bestå af annan personal än embetsman för R.
St:s Bank, och icke, såsom uti den Franska och Engelska m. fl., af Bankens ägare.
Hr Skogmans förslag uti ifrägavar. fall, som här är intaget, innefattar, såsom hela bans financeförslag i BancoUtsk., blott principen i det hela; och har det aldrig varit hans mening annat, än alt reglementariska stadganden, dock så fä och inskränkta som möjligt, skulle dertill läggas.
Nu äro desse gifna och torde böra pröfvas.
Aro B. o. Ad. icke med dem belåtne, så kunna de modifieras och förändras; mea mig synes förslaget vara af den enkla beskaffenhet, att det gerna här skulle kunna punktvis discuteras och afgöras, sedan den första punkten, sorn innehåller principen, undergalt en allmän granskning.
Särskildt har jag yttrat mig i betänk., att jag tror, att den föreslagna åtgärden skall blifva dyrare för Banken, än ett direct siIfverinköp.
Bankens skyldighet är naturligtvis endast deu att hålla silfver tillhanda åt dem som åstunda att tillvexla sig det för Bankens sedlar.
Detta nu under öfverläggning varande förslag är en särskild åtgärd, som man tror skall leda till lättnad i Bankens nyss omförmälde skyldighet.
Erfarenheten lärer få lof att komma och tala, ty på annat vill man icke höra, icke eller låta förra tiders erfarenhet tala och gå något längre tillbaka, för att se huru fordom härmed har tillgått.
Alltså har jag ansett mig inom BancoUtsk. icke kunna annat göra, än att i hvad på mig ankom söka ställa formen af stadgandet så, att den inskränker scalan för vexeluppköpet och försäljningen derhän, att någon betydlig förlust icke skulle kunna derigenom Den 13 November f. m. åstadkommas.
Inom Utsk. har aldrig af någon den princip varit uttalad, att man skulle inrätta en allmän vexling eller hvad man med andra ord behagat nämna vexelrytteri, ehuruväl en vid betänk, fogad reservation tyckes sådant antyda, nemi. alt hela bancovinslcn må användas för det ändamålet alt upprätthålla paricursen till förmån för importhandeln, och på samma gäng hafva, icke allenast beloppet af nnvar. rörclseeapitaiet till fullo ute, ulan jemväl småningom öka delsamma—ett problem, som Bancostyrelsen, i oberoende af en gynsam handelsställning, icke mäklar liisa.
Man har trott och uppgifvit, alt man anser denna utväg, nemi. vexelhandel, såsom mindre kostsam, vara förmånligare för Banken.
Detta är hvad erfarenheten nu kommer alt visa.
Jag tror dock icke, alt den af Utsk. föreslagna vexelhandel kan blifva särdeles skadlig, derest den företages i den inskränkta scala, sorn här har blifvit föreslaget.
Om här tillägges eli stadgande om beloppet af den förlust, som får göras derpå, dä tror jag, synnerligen som vi nu icke hafva långt till en kommande riksdag, att faran af förvärfvande! af ny erfarenhet häri icke vore så stor, att icke, då intet annat på öfvertygelse!] hjelper i denna tid, vinsten derpå skulle vara större.
Vid den första punkten, som är den väsendtliga, har jag för min del att göra den anmärkn., alt orden ”Götheborgs börs” böra utgå.
Alt vexelköp i Götheborg skulle ske var först pluralilclens mening inom Utsk.
Denna mening synes dock under betänkandets fortsatta utarbetning blifvit försvagad, emedan sedermera ingalunda bestämdt blef huru det skulle kunna ske.
För närvar, när öfverflöd finnes pä vexlar i Götheborg, så sända de bil till Stockholm.
Jag hemställer äfven, att de sista orden uti det slycke af 1 punkten, som omtalar ”vexlar, som ii ro betalbara i Hamburg”, mätte fä ulga, och alt der endast ina komma att slä: ”vexlar dragna på Hamburg”.
Med dessa försigtighetsmått tror jag, att saken icke är farligare, då man är nödtvungen att ånyo köpa denna erfarenhet, för att visa hvartill den leder, än all man derföre uiä betala violerue.
Hr Gripenstedt, Joli. A u g.:
Det är icke utan sin märkvärdighet, att se huru meningarne om samma sak kunna omvexla på olika lider.
För icke särdeles länge sedan föreställde man sig, att
Bankens operationer med vexlar skulle vara särdeles farliga och skadliga.
Man säde, alt all sammanblandning af Bankens och börsens affärer vore förderflig och alt ett s. k. curs-styreri vore omöjligt m. m.
Nu tyckes deremot en alldeles motsatt opinion vara på vägen att bilda sig.
Man synes snart böjd att tro hela Bankens frälsning vara nära nog beroende af dess rättighet att operera med vexlar, samt att della vore ett arcanum, som skulle förekomma allt oudt och verka allt godt.
Ingendera af dessa ytterligheter öfverensstämmer med min åsigt, men jag sluter mig likväl till dem, som anse det vara nyttigt och räll att vexelaffärer uppdragas åt Banken.
I sättet, hvarpå Utsk. sökt realisera denna ide, förefinnes emedlertid, enligt min 200 Den 13 November f. m. tanke, åtskilige brister, deni jag önskade få framställa för Fl. o.
Ad. för alt möjligen få betänk. i ett förbätlradt och fullständigare skick tillbaka.
Först viii jag likväl i korthet bemöta den anmärkn., sorn här blifvit gjord emot sjelfva principen, nemi. att det vore bättre om vexlar blott droges på de deposita af metalliskt mynt, som funnes stående i Hamburg, men ingalunda några vexlar köptes.
Detta förslag synes mig vara ganska ofullständigt, och icke omfatta mera än hälften af hela operationen.
Att köpa vexlar är ju ingenting annat än alt skaffa sig dispositionsrätt öfver ett qvantum silfver eller guld på den plats, der vexeln skall betalas.
Delta kan visserligen äfven ske genom directa aftal och köp, och det heror på omständigheterna, hvilken utväg som vid hvarje tillfälle är den lämpligaste, men orätt måtte det vara alt på förhand förbjuda den ena och just, den som kanske oftast vore användbar.
Vill man målet, så bör man äfven vilja medlet, och jag tror derföre att det blott vore en halfmesure och derjemte en oriktighet i principen, att uppdraga åt Bancofullm. alt draga vexlar, eller hvad som är detsamma, att ställa ut invisningar på sin metalliska valuta, men på samma gång förbjuda dem att på lämpligaste sätt (hvilket ofta är vexelköp) förskalla sig denna valuta.
Ett af de skäl man i detta afseende anfört var, att
Stockholms börs icke erbjöde en stadigvarande tillgång på vexlar; men detta skäl förfaller i min tanke helt och hållet.
Hvad gör det till saken, alt Stockholms börs tidtals icke äger vexlar i tillräcklig mängd?
Naturligtvis kan Banken då icke eller få köpa några; men om å andra tider deremot god tillgång finnes, hvarföre skulle den icke då få begagna denna utväg, för att förstärka sin metalliska valuta?
Jag kommer nu till de föreslagna bestämmelserna i och för dessa vexeloperationer, och har dervid åtskilligt alt anmärka.
Utskis resonnement ang:de ohehöfligheten att göra afseende pä disconten är enligt min tanke oriktigt.
Discontol är ingenting annat än vanlig ränta å vexelns belopp, intill den tid dä han skall inlösas.
Om nu förfallotiden är förlupen, så att vexeln dagen derpå är betalbar, sä är det klart, att denna vexel då har ett så mycket högre värde emot när han utgafs, som den löpande räntan under samma lid.
BancoUtsk. kan visserligen hafva rätt deruti, alt Banken, som sjelf begagnar räutefria capitaler icke behöfver vara så nogräknad med denna ränta, men då disconlot åstadkommer en förändring i vexlars värde i allmänhet, och enskilde, som måste taga räntan i betraktande, icke kunna underlåta alt ställa sitt pris derefter, så skulle eursen af ett sådant Bankens beleende lida en våldsam rubbning.
Det är gifvet, att en å vista vexel och en vexel på 90 d. d. sigt icke kunna eller böra hafva samma curs; men om Banken uppträdde som vexelköpare i stort, utan att göra afseende på discontot, så skulle detta resultat framtvingas.
Derföre tror jag, att Bancofullmts förslag i denna del var ganska riktigt, då de utsatte - Den 13 November f. m. 201 salle priset på en å visla vexel lill 128 sk. och å andra vexlar på 90 å 67 <1.
(1. sigt, hvilket är den vanliga noteringen på Hamburg, i förhållande derefter.
Vidare vill jag göra den anmärka., att Utsk:s förslag om vexelhandel på andra orter än Stockholms börs, är vådligt och dessutom obehöfligt.
Det mäste leda till svårighet i coutrollerne och en osäkerhet i allmänhet, som man, åtminstone nu till en början vid det första steget på denna bana, omsorgsfullt borde undvika.
Det är gifvet, att om vcxelköp skulle ske på andra börser än Stockholms, så mäste denna handel anförtros ät ett ombud, oell det torde blifva svårt att finna personer, hvilka förenade nog skicklighet med öfriga nödvändiga garantier, för att kunna uppdragas så grannlaga och vigtiga affärer, ty äfven om principalerna kunde gifva åtskilliga bestämda föreskrifter, så mäste det alltid komma alt återstå en stor latitud för det enskilda omdömet och afgörande!, hvilket det i min tanke är ytterst betänkligt att ytterligare öfverlåta åt andra, än de här föreslagne deputerade.
Uti 2 § förekommer vidare en stroph, som förefaller mig nog otydlig.
Der står nemi.: att ”Baneofullm. bemyndigas alt på tjenligaste vis disponera den fond, som genom föregånget vcxelköp eller annat aftal finnes hos Hankens hus i Hamburg för Bankens räkning stående, antingen medelst afgifvande af vexlar eller indragning af silfver in natura”.
De orden: ”eller annat aftal” måste förmodligen hafva afseende åp särskilda contracter, eller andra köpslut; men alltid måste det vara meningen, när det talas om en fond, sorn skulle finnas stående, att bestämmelsen har afseende på en verklig klingande valuta i Hamburg.
Jag frågar dä, om del icke vid många tillfällen, när en sådan valuta fattas, likafullt skulle vara lämpligt att kunna draga vexlar på Hamburg.
När Bancofullm. enligt nu gällande reglemente redan äga rätt och pligt, att när så nödigt pröfvas bereda sig creditiv i Hamburg, så tyckes mig vara klart, att man på denna fond lika så väl sorn pä den klingande valuta, som der kan finnas deponerad bör få draga vexlar, och icke inskränka ereditivets bruk endast till ali anskaffa silfver oell sedan draga det bit med möda, tidsutdrägt och omkostnader.
Jag skulle derföre tro, alt, i st. f. den inskränkta bestämmelsen om en bestämd stående fond, borde man gifva en mera generel, att vexlar finge dragas på all ägande eller betingad tillgång i Hamburg.
Det är öfverlemnadt åt Bancofnllm:s godtfinnande att indraga silfver eller icke, och detta är i sin ordning; men jag förslår icke Utsk:s föregående motivering i detta afseende.
För alt komma till denna conclusion, resonerar Utsk. så här: ”Utan afseende derå om Bankens säkerhet det fordrar eller mynlningen sådant krafvel-, lärer det silfver, hv.ilket för Bankens räkning blifvit å utrikes ort deponeradt, böra till Banken indragas”.
Detta är i min tanke en besynnerlig sats.
K.an det vara .all4 H. 26 202 Den 13 November f. m. deles likgiltigt, i fråga om silfrets indragning, om något behof deraf för Banken förefinnes eller ieke?
Det ligger ju dessutom en uppenbar motsägelse i detta resonuemeut om silfrets ovillkorliga indragande, och hela vexelåtgärden, sorn just går ut derpå, att det icke alltid behöfver hitföras, utan att man i stället kunde med denna fond operera i vexelväg.
Någon af BancoUtsk:s
Hrr ledamöter torde kanske upplysa, hind meningen härmed kan vara.
Strophen har visserligen icke influtit i sjelfva lagen, men det är dock af vigt, att den motivering, hvarpå denna sig grundar, göres så tydlig, att man icke deraf ledes lill förvillelser vid lagens tillämpning.
I samma § står, att det är Bancofnllm., som bestämma cursen och beloppet af de vexlar, som skola inköpas.
Jemför man nu detta stadgande med 5 §, sorn säger: att ”för utöfningeu af de med vexelköp och försäljning förenade göromål och bestyr, utse Bancofullm. tre personer, såsom deputerade;” så stannar man uppenbarligen i villrådighet om rätta meningen.
Klart tyckes det vara, att bestämmandet af vexlarnes belopp och den curs, efter hvilken de få inlösas, äro_ göromål och bestyr, som tillhöra ulöfningen af vexelköpet.
Ar det då meningen att
Deputerade skola afgöra dessa saker, såsom 5 § säger; eller skola de föreg:de bestämmelserna gälla, att det är Bancofullm. som böra göra det?
Denna brist på en tydlig begränsning emellan Fullmäktiges och Deputerades verksamhet är i min tanke ganska vådlig.
Bestämdt borde det vara utsatt, såsom äfven en af reservanterne har yrkat, hvad som tillhörde principalernes och hvad som tillhör delegerades åtgärder, och en osäkerhet eller tvetydighet i detta afseende skulle utan tvifvel leda till ledsamma följder.
Det är alltid illa, om en lag stadgas så, alt tillämpareu inledes i snaror, som sedermera föra till efterräkningar, hvilka emot honom vore en orättvisa och hinderliga för sakens jemna, ostörda gång.
I den 6 § säges, att Deputerade skola fastställa vissa allmänna reglor för sina vexelköp.
Detta kan visserligen verka till förenkling af operationerna; men jag hemställer, om det är möjligt att för alltid göra en sådan absolut bestämmelse, sora t. ex. alt utfästa ett maximum af vexlar, som hvarje postdag få köpas, såsom här äfven står.
Då man öfverlemnar sä mycket annat vigtigare åt ombudens bästa omdöme, och detta med rätta, så borde det äfven i detta afseende lemnäs dem fria bander.
Hvar och en vet, huru tillgängen på vexlar och priset derå variera från en postdag lill den andra; och alt du, genom en bestämd föreskrift, hafva gått deras omdöme i förväg, tror jag hvarken vore nyttigt eller lämpligt.