Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som öfver sådana förhållanden allmänheten och kassören emellan icke någon kontroll kan finnas, så måste man anse delta såsom ett enskildt förtroende å begge sidor dem emellan, och för att freda banken för all tvist i dylika fall, stadgar en K. förordning af d. 4 Febr. 1824, att en bankens kassör, vid tjenstens förlust, icke må utfärda interims qvitto eller ett så beskaffadt bevis, som icke blifver i böckerna infördt.
Häraf synes det som banken vore tillräckligt skyddad för alla efterräkningar, men som fråga ändock uppstått om bankens ansvarighet för dylika under ingen kontroll varande medel, och om en sådan åsigt skulle göra sig gällande, banken kunde komma alt vidkännas oberäkneliga förluster, så, för att ännu mer tydliggöra 22* 341) Den 22 December f. m. nämnde K. förordn., får jag föreslå, det R.
St. afgåfve ett förtydligande af denna förordn. genom en förklaring, det R.
St:s bank under intet villkor erkänner någon ansvarighet för andra penningar, som inkomma till verkets kassörer, än dem för hvilka qvillö på bankens blanketter blifvit ntgifvet.
Ett för laga ordning betänkligt förhållande har uti 17 år opåtalt inom R.
Sus bank fortfarit, och hvarpå jag heder att fä fästa R.
Sl:s uppmärksamhet.
Ar 1830 fullbordades med stor kostnad bankens brandanstalter, och för att, utan särskild kostnad, sätta dessa i verksamhet, drogo banko-fullmäktige icke i betänkande, att, utan afseende på deras af grundlagarne icke medgifne lagstiftande makt, utfärda ett s. k. brand-reglemente, hvarigenom bankens liela tjenstemannapersonal och vaklbetjening inrullerades till tjenstgöring vid sprutorna, och på grund af hvilket reglemente, under dessa 17 år, ett betydligt penningebelopp blifvit af bankostyrelsen, villigt biträdd af understyrelsen och fiskals-erabelet, utaf verkets personal utpressad under namn af böter.
An värre: samma reglemente, som utan alt medgifva pröfning huruvida en och annan kan äga mindre fallenhet för spruttjenslen, tvingar en hvar att deltaga i ett bestyr, vid hvilket en viss uraktlåtenhet medför tjenslens förlust inom bankoverket.
Fullkomligt medgifvande hvarje tjensteman* inom banken [iligt att, då banken är uti fara, på stället bidraga till farans afböjande, kan jag dock ieke undgå att förmoda, det R.
St. vilja medgifva deras tjenare, att behandlas efter å grundlagsenlig väg tillkomne författningar, och i anledn. härutaf föreslå, det ett nytt brand-reglemente mätte på laglig väg blifva utarbetad! och sanctioneradt.
Men som bankens tjenstemän kunna vara skicklige i deras kall såsom sådane och ändock icke äga någon fallenhet för behandlingen af en spruta, och som det icke är fullt billigt, alt de tvingas till en förrättning, hvartill en möjlig ringa fallenhet kan beröfva dem både deras framtida välfärd och egendom, så får jag hemställa om icke R.
St. tillåta bildandet af en särskild brandcorps, uti hvilken må kunna inträda de af bankens tjenstemän, som till sådane sysslor känna sig äga duglighet och som icke hafva penningar och handlingar, att vid inträffad våda vaka öfver.
Denna förändring är för verkets säkerhet af högsta vigt; ty vid största eldfara, eller då möjligen eld utbrister inom sjelfva bankohusen, så skulle ettdera brandredskapen öfvergifvas, eller ock skulle kassor och handlingar löpa fara alt förkomma, om nuvar. tjenstemännens samfälda indelning på sprutorna linge qvarstå.
Anhålles vördsamligen om remiss af denna min motion, och hemställos om den icke bör komma under gemensam behandling af Banko- och LagUtskm.
Jag skulle för mindel anse det vara tillräckligt, att remittera motionen till BankoUlsk.
Dcti 22 December f. m. 341 Don tvetydighet, som i motionen insmugit sig, anser jag kunna af nämnda (Jlsk. rättas utan sammanträde med LagUtsk.; men om ett sådant sammanträde erfordras, kan sådant låta sig göra, utan att remittera motionen lill dessa Utskrs gemensamma behandling.
Förevar, motion blef uppå härefter framställd propos. remitterad till BankoUlsk.
Lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomnc mern., nemi. från Stats-Utskoltet:
N:o 6, ang:de ersättande af de tillökade riksdagskostnaderne för Hr Landtm, och Hrr Talmän.
N:o 7, ang:de riksdagskostnadernes bestridande.
N:o 8, ang;de förskott å atlöningen för den hos RiksShn och Ulsk:n anställde betjening.
Expedilions-Utskottet: N:o 5, i anledn. af erbållen anmodan om införande i riksdagsbeslutet af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de åtskillige föreslagne lagförändringar.
Upplästes och lades till handlingarne ankomna prot.utdr. från de öfriga RiksSt:n, nemi. från PresteSt. af d. 8, 11 och 15 dennes, samt från Borgare- och BondeSl:n af samma dagar samt d. 18 dennes. fl. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 3 e. m.
Onsdagen (len 22 December 1847.
Plenum kl. <5 e. m.
Frih. Cederström, Jakob, uppläste följande:
Mera än ett tredjedels sekel har förflutit, sedan de grundlagar stiftades, hvarefter vi nu för 10:de gängen i egenskap af Svenska folkets representanter äro samlade; del torde då icke vara för tidigt undersöka huruvida samhällsförhållanderna utvecklats i öfverensstämmelse med denna grundlagssliftning, såväl i beskatt - 312 Den 22 December e 111. nings- sorn annan lagslifining, eller 0111 reaktionära afvikelser gjort sig gällande i de lid efter annan ulkomne författningar.
För all med enkelhet utreda ämnet bör först visas betydelsen af 180!) års Reg:F:s tillämpning på beskattnings och annan lagstiftning, äfvensom af samma Ständers beslut i dessa ämnen.
Dervid förekommer främst dessa Ständers beslutade, s. k.' concessioner, uppfattade i 9 § af riksdrs-beslutet d. 2:dra Maj 1810, af Konungen särskildt fastställde d. (i April sistnämnde år, hvarigenom hvarje svensk man, lill hvilken klass af medborgare lian räknas må, blef berättigad att förvärfva och besitta fast egendom och jord inom Svea rike på landel och i stad af hvad natur som helst, och åtnjuta densamma tillhörande förmåner emot uppfyllande af dermed förknippade och redan fastställde eller framdeles åtagande skyldigheter, för alla medborgare klasser, rättighet all idka all slags borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga m. m.; — dernäst beslutet om grunderna för allmänna hcvillningcns utgörande i män af behållen inkomst med progressiva afgifter för den behållna större inkomsten; sä beslutet om skyldigheten för en livar, som icke är i behof af andras hjelp, alt till fattigförsörjningen bidraga, och så beslutet för bildande af en lag-comité till omarbetning af allmänna civiloch criminal-lagen lill öfverensstämmelse med del nya statsskicket och lidens anspråk, samt slutligen upphäfvande af landl-tullarne, såsom hinder för fri afsättning af näringarnes produkter och medförande för dem en slags dubbel beskattning.
Vid 1810 års riksdag i örebro förändrades ingen af dessa lagstiftningsfrågor.
Näringsfriheten enligt de af Konungen fastställda jemnkningarne uti RiksSlms privilegier eller ofvannämnde concessioner tillämpades utan tvekan af samtlige emhelsmyndiglieterne i städerne och på landet och jemväl af corn.collini; men sedan vid 1812 års riksdag i Orebro det blef dåvar.
Ständer förbehållet, att nedbryta en af grunderne för 1809 års lagstiftning, den nemi. ronde beskattningen, genom återgång från bevillningsgrunden efter behållen inkomst lill den, af 1800 års riksdag fastställde, efter klasser och rubriker, hvarigenom i och med detsamma den Svenska folket allmänt tillerkända näringsfriheten åter förlorades, i det att myndigheterne i städerne, på grund af bevilln. -förordn:s klassilikationer, vägrade näringsidkande åt dera, hvilka icke i föreskrifven ordning förvärfvat sig inträde, jemlikt äldre författningar, i näringsidkande klass och det yrkades af skråembetena, att med medborgerlig tunga borde förslås de i skråordningen bestämda tjenstbarheter och läroår, och då beskattningslagsiiftningen eller rättare allmänna hevilln.förordn:n icke mera beskattade näringsidkaren nian klasserne, hafva slriderne ronde näringsfriheten fortgått ända tills nu, då, oansedt de tid efter annan utfärdade förfatlningarne i ämnet t. o. m. den sista nu utfärdade, Svenska folket likväl icke återkommit till den frihet i näringsidkande sorn af Konung och Ständer, på sätt ofvan finnes nämnd), är 1810 fastställdes och troligtvis icke heller kan komma förr än R.
St. återgå till fastställande af samma grund för allmänna be - lien 22 December e. m. 343 villn:ns fördelning, som 1801) års Sländer bestämde; del är i mån af inkomst med progressiva afgifler för den större inkomsten, hvarvid, om farhåga skulle uppstå för svårigheter lill kontrollerande af den behållna inkomsten, brutto-inkomsten kunde läggas till grund, då lätt kontroll vunnes och följden blifva intet ensamt en, efter förmågan att draga beskattningsbördan, fördelad beskattning, utan jemväl Svenska folkets återvunna rätt i all slags näringsidkande, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga, om endast de författningar, som efter d. 0 April 1810 blifvit utfärdade rör:de näringarne, i och med detsamma upphäfvas.
Farhågorne vid 1812 års riksdag för den oro, som igenom tidningspressen skulle kunna spridas vid analyserandet af de följder till inskränkning af Svenska folkets frihet, som de förändrade bevillningsgrunderne komme att medföra, beredde bland annat den grundlagsvidriga förändringen i tryckfrihetslagen, hvarigenom Konungen tillerkändes rättighet, att indraga tidningar och periodiska skrifter.
Vid påföljande riksdagar 1815 och 1818 yrkades fåfängt återgång till 1809 års lagsliftningsgrunder i dessa ämnen och Svenska folkets genom dem fastställda näringsfrihet.
Ekonomiska författningar i diverse ämnen, bränvinsbränning ldand annat, medförde vid hvarje af de påföljande riksdagarne vidlyftiga öfverlägga!agar, men spår till system och öfverensstämmelse med grundlagsslifningens afsigter blefvo intet synliga.
Jag väckte då vid 1823 års riksdag fråga om fastställande af grunder för det statshushållningssyslem, som borde följas. R. St., under erkännande af frågans nytta, hänskölo utarbetningen från sig till Styrelsen, enl. deras tind. skrifvelse af d. 12 Juli 1823 N:o 26.
Vid 1828 års riksdag väckte jag ånyo denna fråga, uppgifvande de grunder för statshushållningen, som enl. min öfvertygelse borde följas.
Denna motion igenfinnes i R. o. Ad:s prot. för d. 12 December 1828, men då i dessa grunder för Statshushållningen fångvården icke linnes upptagen, hvartill anledn:n var, alt den organiserade fängstyrelsen då endast var några år gammal, så att man intet kunnat erfara de följder denna organisation sedan medfört, skall jag nu fylla denna lucka genom följande betänk, öfver Sveriges fångvård och behof af förändring deruti.
Kostnaden för fångars vård och underhåll var intill och med år 1815 mindre betydlig.
Fångforslingen befordrades då äfven af dertill anslagne hemman, som till följd deraf voro befriade från annan skjutsning, jemte rotering.
Men sedermera, och efter det fångföringen besörjdes med gästgifvarskjuts under uppsigt af fånggevaldiger, som aflönades på anslaget för fångars vård, samt efter det fångarnes underhåll inom de inrättade korrektionshusen, spinnhusen derunder inbegripne, blifvit så förbättradt, alt arbetsfolk i fria tillståndet sällan genom arbetet kunna beredas tillfälle att få njuta så god och tillräcklig föda, äga så snygga bostäder med beqvämliga hvilostäder, så god beklädnad, uppassning samt sjukvård, när den tarfvas, har fångpersonalen på ett förskräckan - 344 Den 23 December e. ib. de sätt årligen tilltagit samt derigenom koslnadernc för densamma jemväl ökats.
Genom 1833 års författning, ang:de försvarslösa personer, tillökades ytterligare med hvarje år fångantalet i korrektionshusen med arbetsfolk, som i brist af lagstadd tjenst eller förmåga att ställa borgen af 50 r:dr, under qvalifikationen lösdrifvare, af landshme dömdes och afsändes till korektionshusen, ehuru de ingen förbrytelse begått.
Denna författning, lill sill innebal) i uppenbar strid emot 16 g Reg.F., bar förvandlat tusentals obrottsliga Svenska medborgare till korrektionshjon och de flesta bland dem, om ej alla, till förderfvade varelser, som, om de lössläpptes och icke på samma gång kunde förskaffas årstjenst, skulle blifva vådliga för allmänna säkerheten, i anseende till deras under fängelsetiden helt naturligt förvärfvade fientliga sinnesstämning emot samhället, hvilket, ehuru de voro obrottsliga, beröfvat dem friheten och hårdare behandlat dem, än om de varit dömde för grofva stölder, i det de i sistnämnde fall, enligt Sveriges allmänna lag, icke kunnat qvarhållas i korreklionsfängelset längre tid, än lagen för brottet bestämt, då de deremot i förstnämnde kategori blifvit beröfvade sin frihet endast för försvarslöshet, hvilken, efter inspärrningen, aldrig om oj händelsevis kan upphöra, och sådant, oaktadt ofvan åberopade 16 § af Reg.F. uttryckligen bjuder, all ”Konungen må ingen från ort lill annan förflytta eller förflytta låta, eller dess frihet beröfva, utan han dertill lagligen dömd är”.
1833 års K. förordn. om försvarslösa personer är nu upphärd genom 1846 års författning i ämnet, hvarigenom den i förstnämnde förordn. arbetsfolk ålagda skyldighet att ställa borgen försvunnit; men tiden får visa, om genom denna förändring någon egentlig förbättring uppkommit, eller om den sistnämnde författningen, än mera än den förra, kommer att befordra tillökning i fångantalet inom korrektionshusen och förbrytare i landet.
Nu har emellertid den årliga kostnaden för fångvården, — dertill år 1810 30,000 r;dr och för spinnhusen 4,283 r:dr26sk. 6 rst. såsom förslagsanslag anvisades, — från och med 1845 till nästa riksdag 470,072 r:dr 5 sk. 6 rst. måst anvisas, och likväl har denna summa varit otillräcklig, enär år 1845 åtgått 767,547 r:dr 46 sk. 6 rist. och år 1846 betydligt öfver 800,000 r:dr, med eli ord: frän är 1810 t. o. m. är 1846 har varit anvisadt i förslagsanslag 6,472,668 r:dr 12 sk. 6 rst. och åtgått icke mindre än 12,031,976 r:dr 45 sk. 11 rst.
Vid denna riksdag torde anslaget behöfva bestämmas lill 900,000 r:dr, ehuru K.
M:s nåd. propus, endast uppför detsamma till 600,000 r;dr, om icke detsamma skall befinnas otillräckligt, hvilket, när bchofvet är kändt, grundlagsenlig! bör lill full motsvarighet anvisas.
Det är ej svårt alt, i fall ingen förändring i fångvårdsaustallerna införes, bestämma tidpunkten, dä fångvården skall komma att kosta mer än hela statsförvaltningen nu, och kapitalkostnaderne för fängelsebyggnader öfverskjuta den för alla öfriga publika byggnader i riket.
Den 22 December e. ni. 345 Medan tid är måste dessa samliällsvådor förebyggas; oell delta är möjligt om statens tillgångar af odisponerade trakter i Lappmarkerne lill en areal af öfver 1000 qvadratmi! med rika malmfält derinom disponerades lill kolonisation af alla arbetsföra korrektionist och af alla som i brist af arbetstillfälle sig frivilligt dertill anmälte, mankönet lill krigs- och arbelstjenst vid kolonierna, och qvinnkönet indelt i arbetslag till arbete derstädes; om författningarne ang:de korrektionsinrältningarne upphäfdes; om strafflagen ändrades så, alt, i st. f. hvad som är föreslaget om cellfängelset, man bestämde för karlar krigs- och arbelstjenst, och för qvinnor arbete på 6 års tid vid kolonierne i lappmarken; om förbud emot nybyggens anläggande och mutsedlars utfärdande å malmfält i Lappmarkerne bestämdes genom en af Konung och Ständer gemensamt beslutad författning, med föreskrift tillika, alt redan uttagne inmutningar, för att fortfarande blifva gällande, skola ärligen bearbetas och den brutna malmen tillgodogöras; att något anstånd med grufvubrylningen derstädes icke må af bergmästare få meddelas, samt alt,-om inmutade malmfält till annan in- eller utländsk man eller ock bolag föryllras, anslag må linnas till K.
M:s disposition i riksg.kont., all för statens räkning, genom börd eller inlösen ålerförvärfva detta K.
M:s och kronans regale.
Om af de 900,000 r:dr, som vid denna riksdag behöfva anvisas för fångvården, 700,000 r:dr bestämmas att årligen i 28$ är utgå till 4 procents ränta och 2 procents kapitalafbetalning ä ett statsobligationskapilal af 11,666,666 r:dr 32 sk. för kolonisation af korrektionisterna i Lappmarkerna, så blifva de öfvcrskjutande 200.000 r:dr mer än tillräcklige för underhållet af ransakuingsfångarne och de till fäslningarne eller ankarsmedjan i Carlskrona dömde straff-fångar; och Statens utgifter på denna titel efter ofvannämnde lid af 28£ år, minskade med 700,000 r:dr årligen.
Erfarenheten har i allmänhet visat, att industriella förelag, af hvad slag som helst, icke kunnat ulan förlust för kronans räkning bedrifvas; och sålunda hafva ock alla de grufvor i Sverige, hvilka lill en början af kronan bedrifvils, successive måst öfverlåtas till enskilte.
Men af denna erfarenhet bar för en lugn granskare ingen annan visshet vunnits, än att, genom brist på kunskap i de enklaste grunder för organisation af industriella företag, landels Styrelse icke förmått alt lyckas bättre, än enskilta näringsidkare, som haft lika liten insigt i ordnandet af arbetsförelag och derföre förspillt sin förmögenhet.
Då här icke kan vara fråga om att ordna kolonisationen på det sätt, att den skulle af bevakningstrupper omgifvas, utan Ivertom sålunda, att folket sjelft, indelt i trupp och arbetslag, förses med nödigt befäl af alla grader och ställes under krigslagarne, såsom i krigstid då fiende är nära, och då belägenheten der kolonierne skulle anläggas, är under ett hardt luftstreck, skild från all kommunikation med hemlandet annorledes än sjövägen, mäste befälets löner och folkets underhåll så regleras, alt de kunnigaste, skickligaste och raskaste inom armeens befäl, kunna finnas 346 Dea -2 December e. m. villige att åtaga sig tjenstgöring derstädes, samt folkets belåtenhet beredas genom tilldelning af bestämd procent af en hvars arbetsprodukt.
Villkoren för befälet bar jag ansett böra blifva: l:o Ovillkorlig rätt till befordran inom den corps, hvartill detsamma hörer, i tur vid yppad vakans; oell utom tur, en grad för 6 års tjenst; 2:o lön, enligt bilagdt förslag lill stat, emot afstående lill den, som hemma förrättar tjensten, af den samma tjenst åtföljande löneförmån ; 3:o viss procent af produkten, i sparbank afsatt, enligt samma slat (detta jemväl för folket); 4:o att logementer med möbler, husgeråd m. m. tillhandahållas på kronans bekostnad, under redovisningsskyldighet; och enligt byggnads- och utrednings-förslagen bestämde; 5:o att de i sparbanken afsatte medlen hvarje 6:te år få af en livar, som afgår från kolonien, disponeras; äfvensom, i händelse af afgång dessförinnan genom sjukdom eller eljest icke sjelfförvällad orsak, af dem sjelfva eller deras rällsinnehafvare; men vid annan afgång, bibehållas medlen för bildande af pensionsfond för enkor och barn, enligt särskild författning, inbegripande sä väl befäl af alla grader, som trupp och arbetsfolk.
Under ofvannämnde lid af 28$ år kan med säkerhet beräknas, ali de i Lappmarkcrne koloniserande krigs- och arbetsfolk öfverskjuta 12,000 personer, men tillvexten kan naturligtvis icke i förväg bestämmas.
Likväl synes troligt, all inom en tidsrymd af eli sekel personalen bör öfverskjuta 100,000, under villkor likväl, att såsom en orubblig grund bestämmes, alt den tillräckliga procent af arbetsprodukten, som nu föreslås, icke indrages eller minskas för befäl, trupp eller arbetsfolk, hvarigenom ensamt deras håg lill arbete och noggrannhet vid deras pligters uppfyllande kan vinnas, hvartill äfven torde bidraga vissheten för dem alla, att inora några få år hafva förvärfvat tillräckligt kapital, för att, då deras arbetstid vid kolonien upphört, oberoende kunna försörja sig oell de sina i hembygden.
Alt kolonisationerne lill en början böra anläggas invid Norrska riksgränsen på de ställen, der med största lätthet railvägar från de Norrska fjordarne kunna lill vägabringas till de i Lappmarkcrne närmast gränsen befintliga malmfält, är nödvändigt för att bereda säkerhet för folkets underhåll genom tillgång på den myckenhet fiskvaror, som Norriges fjordar erbjuda, och för tillförseln af nödigt brännmaterial af stenkol, samt för att bereda hastig och läll transport för utförande af koloniernes mineralieprodukler.
Då emellertid denna organisation för fångvården icke kan eller får afse rubbning i de förhållanden, hvarpå jernhandleringen i Sverige uppkommit, är tydligt, att koloniernas bearbetning af jern alltså icke må till export få lemna stångjern eller tackjern, än mindre malm, ulan bör såsom orubblig regel fastställas, all endast gjutgods, stål af alla slag, plåtar, smiden för skepps - I)on 22 December e. m. 347 byggnad och annan manufaktur, såsom railvägsskenor, dragne eller gjulne, gjutgods för husbyggnader, eldstäder af alla slag, trappor, monumentet', kolonner, med tillbehör af kapiteler och sokler etc. dertill ifrågakomma.
Den uppgifna summan af 11,000,660 r:dr 32 sk. fonderad på 700.000 r:dr af anslaget för fångars vård och underhåll, ehuru tillräcklig för rail vägsan läggningar ne från Norrska fjordarne till närmaste malmfält i Lappmatkerne, underhållet för 3å 4000 personer under första äret, byggnadernes uppförande, material iers och inventariers uppköp, samt en del af de för jernmanufaktur och kopparberedningen befintlige smältningsbyggnader, blås- och valsverk med tillhörande eld- och luftmaschiner, blir likväl otillräckligt, så framt icke, för fortsatta byggnader, öfverskotlet af arbetsprodukten blefve anvisad till disposition för koloniernas byggnadsbehof, drift och utvidgning, helst i den mån personalen ökas produktionen blifver så enorm, att malmsmällningsanstallerna ensamt inom några få år fordra byggnader, hvilka, jemte valsverk och smedjor m. ra., komma alt medtaga mångfaldigt större kapital än det för första anläggningen behölliga; men hvartill likväl de produkter, kolonisternas arbete frambringar, mer än väl lemnar tillgång.
Hvad som öfverblifver, synes lämpligast kunna anvisas lill fond för framlida krigsbehof, så att, i den mån de der organiserade trupper till vexa, de må, när behofvet påkommer, utom kolonien såsom krigsfolk kunna användas och tillgäng dä på nödige medel finnas för alt genast kunna ställa dem på rörlig fot.
Enligt den från bergmästaren Frans von Scheele lemnade uppgift i svar på frågan, huru mycket malm en grufarbetare bör kunna på dagen lösbryla vid de i lappmarkerne befintlige malmfält, ”kan, dä arbetet bedrifves på struss, under 8 timmars arbetstid, en rask grufarbetare borra och lösspränga 5 tunnor, hvarje tunna ä 2 skepp:d om 20 lisp:d per dag, och naturligtvis mera, om arbetstiden förlänges, eller arbetet vcrkslälles med kilhacka, i st. f. genom borrning”.
”Men om arbetaren skall, såsom förmånligast är, sjelf hvässa borrarna och underhålla den öfriga redskapen, samt efter den egentliga sprängningen med spett lösbryta malmen och framföra densamma till det ställe, hvarest uppmätning och lastning äger rum, kan det egentliga borrningsarbetet icke utsträckas öfver 8 timmar”.
Malmbrytningen i Lappmarkerne måste så ordnas, att den om vintern sker inuti bergen och under sommaren i dagen, alt således första årets arbete öppnar stollgångar i bergen under loppet af sommaren, för att derinom under påföljande vinter fortsätta malmbrytningen, att lill dessa stollgångar uppifrån göras borrhål för nödig luftvexling, att för upplysningen i bergen inrättas gasanläggningar, hvarmed andra logementer och byggnader äfven förses.
Om för hvarje person, öfver hufvud räknadt, 20 sjukdoms - 348 Ilen 22 December e. ni. dagar per är antagas, återstå 280 arbetsdagar, hvarunder således hvarje karl kan bryta 2800 skeppa] malin.