Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefwe lL 6rräle, s^cob, upläste et Oict-rmen til ?rc>tocollet, sä lydande:
I högsta grad owäntadt lärer det warit för en betydlig del af Ridderskap^ och Adeln, ätmindstone war det det för mig, at ä nyo höra fräga wäckas om en sak, som genom enhälligt beslut för fä dagar sedan man öfwerenskom ej ffulle uptagas eller under öfwerläggning komma, förrän dä warande Hans Kongl. Höghet
RiksföreAändaren underrättade Riksens Ständer om sin 694 Den 13 Jun ii. nådiga önskan härutinnan.
At en sadan underrättelse sedan e) kommit, at
Konungen ej assat något förnya dt til scott af si rids män, derom äga wi uti Herr Grefwens och Lanbtmarskalkens yttrande i gar den fullkomligaste öfvertygelse.
Jag anser således denna motion, den mä framkomma rnrdcr kwad ombptt namn eller drägt som hälst, stridande emot Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut.
Da för en tid sedan frägan om utskrifning här först wäcktes tog jag mig friheten föreställa nägra skäl deremot.
För'min del sinner jag intet af dem sedan dest fZrswundne; twärtom hafva nya tillkommit, och med utbedjande af Ridderjkapet och Adelns tilgift, torde jag til hwad jag redan häruti ödmjukast anfört fä tillägga. 1:0
At Borgare-Standet gifwit ost tilkänna det de ingalunda inga i nagvn Oonscription, förrän den i rigtig ordning konrme ifrän Regeringen. r:o At dä wär personal emot twänne af do andra Ständen är sä obetydlig skulle afven det antal inskrifne wi lemnade i samma män blifwa det.
F:o Dä wi känna at brist af folk gör nästan til omöjlighet eomplelterandet af indelta Armeen, lärer upsättning af nya corner blifwa det än mera, och endast öka swärigheter för de förre. 4 0 Allmogen, mistnöjd med det forledit är upsatte Landtwärnet, mistbruket derwid och wattffötseln deraf, lärer ej utan den största motwil ja - Den rz Juni».
695 ja ä nyo utlemna sine sömr til et lika öde och fåfänga.
Föga öfwertygande frrrktar jag de löften blifwa, som för at bertil förmä dem, nu härwid lemnades af bättre behandlande, af ömmare omwärdnad, af klokare anförande: allmänheten skatt i hwad som hwad åtminstone kan ffe, och jag förutser det misinöje häraf wätiat, som stall upkomma bos en medborgare-d3,38, hwad afund, hwad
Hat mot en annan, och fluteligen ytterligheter och brott, som antingen fordra beifrande, hwilket dä stulle benämnas öfwerdrifwen stränghet eller eftergifwenhet och öfwcrseende, som til sina följder ännu farligare stall urarta til swaghet: och om, det jag tror, ej en möjlighet wore/atinärwarande stund wcrkställa en utstrifning, hwarest stall för detta folk föda, kläder och öewärinq ernäs? stola de lemnäs utan alt detta, stöka förra fel förnyas, stall et ökadt antal af folk an mera öka de olägenheter, de brister, den öfriga Armeen redan häraf kändt, och dä alt saknas utom Befäl, hwilket enligt numera StatsRädet
Herr tt^ron von 1 imens förslag stulle tagas ifrän Regementerna, ehuru förminskat deras antal blifwit, hwad nytta kan man wäl för det närwarande märtta sig af denna med omilia samlade hop, som för en längre tid oskicklige til ändamälet, endast stulle betaga Landtmannen en mängd nyttiga armar, utan at öka förswaret emot en fiendes öfwade troppar:
Är ej det efterdöme andre länder, det märt eget gistvik tilräcklige bewis häraf.
Förwiflad at de wärde Herrar, som tali för detta ämne, som yrkat en utstrifning ej kunnat följa annan inflytelses än hwad deras öf wertygelse - tzZtz Den r.3 Iun!i. wertygelse dem älagt, skulle jag anse mig fela emot dem om jag ej lemnade deras wälwiija, de medel de upgifwit, ehuru i min tanka feltagne, all den rättwisa de möjligen kunna förtjena; men brottslig skulle jag anse mig sjelf, borde jag af Ridderskapet och Ädeln anses, om jag ej ifrade emot en sak, enligt min öfwertpgelse stridande emot Författningar, sä stridande emot wära tagne beslut, af sä ringa nytta för det allmänna, sä högst impoluisivt mot wära MedStänder, ensamt tjenande at werka mistnöje i landet, at i en stund dä Landtman trockes af lika oundwikliga som dryga skatter, da dest barn utffrifne, antingen fallit et ros för fiendens swärd eller et offer för sjukdomar, okunnigheten och wanffötseln, ä nyo twingä honom lemna de öfwerblifne til lika död, til lika öden.
Jag wägar säledes hos Ridderskap^ och Adeln anställa at alla yttrande, alla Förslag kärutinnan mätte wid alt hwad heligt är, inställas, til dest Konungen hwars omsorg för Rikets skygd och fredande af trogna Undersätare aldrig kan mistkännas, pröfwar et för Landet sä betungande tilskott oundwikligt, Ständerna derom underrättas och deras underdäniga Betänkande om möjligheten och sättet infordras.
Mätte för det riärwarande de Jndelte Regementerna först bttfiva fulltalige och Landet magta dem sädane ställa.
En utskrifning, c dettcffj folkets öron altid vbestagliga, nu mera sä förhatligt blefne narnn) stall ej utan de störste swärigheter utgä, oest jag wägar säga det, at ätminstone är det aldrig detta Ständ som bör yrka en sak, i hwilken oagtadt all tänsta för Fosterlandet, all tilgifwen - Den 13 Iunir. 697 het för Regenten, det sä litet kan med egna upoffliiiqar gifwa efterdöme
Glöinmom aldrig at en utskrifning obetydligt drabbar osi, at hela tyngden faller pä den talrikare arbetande Clasi en af wära medborgare, och at der i Secler warit, i Secler stall blifwa, en Riddersman-.' försia p-igt, likasom desi största ära, at wärda hwgr mans rätt.
Jag önskade stafwa kunnat som sig bordt uplysa Niddcrstapet och Adeln om stwad jag i ut sk rifning 6 - trägen finner obilligt, olagligt och impolitisst; star' jag ej deruti lyckats, äro bewisen deraf ej tilräckstae, sä är felet stelt och hältet mitt, ej sakens, den ar tydelig, den är klar, sorn dagen.
Jag wäaar derföre ännu en gäng göra Ridderstaxet och Adeln upmärksamme pä följderna af det bestut wi i den^ na sak stola fa ta:
Fruktvm at af en allmänhet, oftast rättwis, aldrig at förakta, stedömmas säsom ostadige, obetänksamme.
Wi bora derföre noga taga osi til wara, och ej i dag ändra stwad wi för fä dagar sedan i formelig ordning beslutat.
At med moget ompröfwande skärskåda de mäl, som til wära öfwerläggningar komma, at med noggranstet fatta bestulen, at med manlig styrka förblifwa orörlige wid dem man en gäng tagit, bör enligt min tanka stämpla Ridderstapets oest Adelns göromäl wid alla tilfällcn:
Det är ätminstone stwad för ruin del, jag aldrig stall uphora at yrka, sä länge jag äger den förmon, at som medlem af detta Ständ tala inför aktningswärda Medbroder.
Herr krint^snskölä, ^xel, upläste til krotocoliLt följande:
Jag 698 Den iZ Juni.
Jag ar icke lycklig nog at med behaget-- öch waltalighetens wärma kunna teckna innia tankar i förewarande ämne; men med hopp och öfwertpgclse om Eder ofwerseende godhet och ömhet, nuna Herrar wägar jag likwäl yttra dem.
E;fwer 100 ars erfarenhet bewittnar at Sweriges ckimLs pä sin wanliga fot, rätt anförd, altid förswarat sig, ofta gjort eröfringar, ofta siagit mångdubbel styrka, och altid i sin ordning, fast ibland med drygare kostnad blifwitrecruterad.
Förledit ärs
Fälttags rysliga förödelse, har uti sä mänga hjortan wisat de mäst smartandeosar.
De siesta som detza träffats hafwa icke sa lätt at komina frän öfwertygelsen om et möjeligt fortfarande deraf, dä en u^ional armering förr etter senare päbods: Hwem ffutte mitztaga sig om söljderna ?
De hafwa sett sin blomstrande ungdom genom elände och brist, fatta et offer för grafwen, ej för fienden.
Denna tafla lika bedröflig at mäla som at se, har stärkt mig i den ofwertpgelse, hwartil äfwen erfarenheten ocksä föranlcdt, at matzer af folk icke gagna, i likbet med en beständigt öfwad och wäl underhällen regulier Trouppe.
Härom wittnar äfwen olyckligtwis detza senare Manaders Fälttag i Europa.
Ntterligare lvm ock med bättre wärd och sammansättning) underkastade twanget, skulle detza nu förflutna händelser äter lifligt för dem tecknas.
Den friwittige gär med öfwertygelfe sin fiende til mötes:
Den twungne med förskräckelsen i hjertat frän stugan, owedersageligen mera en kräfta för lifwet, än alla kulor.
Efningen för en sä beskaffad föp, menas kunna ffe alla Söndags eftermiddagar wid Den rZ Iun.ii. 699 wid Kyrkorna: erfarenheten har likwäl gjordt en sadan ogagnelig.
Man har i stället förlängt Compagnie-och Epeerttlie möten, åtminstone pä mänga stallen; hwad inflytelse skulle ock denna Ercercice hafwa pä Seder, pä Landtbruk m. m.
Minst halfwa Lördagen och Mändagen i hwarje mecka blefwo förspilde äret om, och jag wägar säga med skäl, besia aldrig Ercerecrade. Swensta Folket är, torde hända framfsr mänga andra folkstag födda med häg för Krigs-yrken, med hjertelig tilgifwcnhet för sin Konung och stt Fosterland, och alla häfder wittna, at fast de någon gäng klagat under bördan, de astid, om ock med största upoffring, fullgjordt hwad dem ä leg a t
Latom besia dygder stärkas och under hallas genom bibehållande! af friheten at wäijasine framtida yrken, Märdes förläta mina Herrar, at jag en stund pröfwat Edert tålamod.
Waren försäkrade at jag Läflar med hwar och en at gagna mitt Fosterland, och at jag önskar mig lika sä ivisit
Eder beständiga ynnest.
Herr keutsrbjslm, Larl, upläste til llrotocolwt följande VicMmsn:
Näppeligen är en proposition gjord, wädligare i sin utöfning och omöjligare til sin grund än föreståendet af utskrifning til krigstjenst af alla ständ som sylt LO är intil »v.
Skyldigheten och böjelsen til eget 'försmår är grundad i naturen hos alla, men klokheten stadgar desi gränsor och bestämmer desi företag.
Hwad blefwe följden af en sä stark coriuilrmkon af 502 Den iZ Junst. af menniffo - lif i et folkfattig land hos et folk, som ännu hafwcr i frissa minnen hwad wära Landtwärn widkandeS:
De fällö genom clinr^- ters awcrkan, genom brrst pä kläder och andre oumgangelige förnödenheter, utan at kunna efter sin önskan göra fienden afbräck; emedlertid kommer deras förlust at lange saknas i näringar» ne och begrätas as Fäder, makar och barn.
^ Hela tyngden af Rikets åkerbruk, Bergwcrlens drift och de med stor kostnad anlagde Falriquers skötsel, skulle dä ligga pä ynglingars ännu ej nog stadgade aplar och förswagade äldermäns bräckliga ssuldror: otwifwelagtlgt ssulle plogjernet rästas, jorden ligga orubbad^ hamrarne siadnade, Fabriquerne öde, samt Skeppen ruttnade i Hammarns och källorne til föda,och redbara medel til skatt - utgifterne befinnas tiltäpke i sin uprinnelse.
Destutom fordrar en i masta upbädad folkhop afwen pastande kläder,bewäring,ammurution, proviant och afwen LaZaretter, som blefwe omöjligt anskaffa frän et näringslös!
Et ratt förhällande emellan förswarare och underhällars är otwifwelaktrgt det hwarpä Landets säkerhet beror; deras förening lech jämnwigt gör dest styrka, men söndring dest ofärd. Gifwe Eud at et sädaut enighet och förtroende störande förslag
Ständen emellan icke widare mätte nrkas, eller i Fäderneslandet äga rum; ätminstone ej förr än en plan blir upfunnen som äger möjlighet til grund, och billighet i utöfning - Den iz Iunri.
7O1 vfnlng och bifallen af samtelige Rikets Ständer.
Herr lllammarslvölcl, lllorenro, Upläste följande tl! krotocollet.
Dä efter min tanka man wid alla ämnen, innan anaäende dem nä» got beslut fattas, noga bör besinna alt hwad som ems*
Mr för de samma kunna anföras, sä ånsätter jag det Högloft.
Ridderstapet och Adeln täktcs med wälwilja afhöra nägra anmärkningar angäende Förslaget om en framtidig KÄliouLl-armering, bwarom näara gänger här warit frägan.
Det förnämsta skäl som blifw-t anfordt til fördel för denna allmänna bswäring, är den närwarande Krigsmagtens otilräklighet för sit ändamål.
Det war likwäl endast med denna Militaira styrka som Xll i början af sina Fälttag kufwade irenne mägtiga fiender och förstrakte halfwa Europa.
Man torde inwända at de Arméer, som nu för tiden upsättaS äro gansta betydligt talrikare än de som i början af 1700 talet agerade emot
Ost, och hwem kan neka sanningen deraf?
Men kan det icke äfwen flutas at detta förökande af wära grannars
Krigsstyrka beständigt sortfar, och at Swerige säledes det oagtadt, at hwarje medborgare' frän Lo til 50 är är sjelfstrifwen Soldat, icke kan fä en liktalig Arm5e med Rystrand, och hwad har dä wunmts med wär I,-tionella Armenng?
Härtil swaras kanffe, at nationens allmänna esprit blir sa mycket mera tapper och strigrst: men.lefwa wi dä i Berserks-tiderna?
Är ej ställningen sä förändrad, at wi snarare mäste wänta wära förnödenheter - 7Q2 Den iZ Juni!. donhcker af wär fredliga idoghet än af wära Swärd och wär armstyrka ?
Och huru ssullc wäl tilständct bli i wart härda och swarbrukade Land, om et langwarigt krig inföll, sa at til och nied tredje dubbleringen nödgades utgä och länge borteblifwa?
Säkerligen skulle deraf hända at Landet.föll i ödesmäl och at sjelfwa Armlen sluteligen icke stulle aga nägra tilgänaar til sin Subsistens.
Desiutom männe denna Inrättning swarade fullkomligen emot sit ändamä; ?
Ja more den til och med icke Ldsolue skadclig?
Man ma saga hwad man will, äfwen med narwarande stridssätt, beror likwäl en Armäeö SgacnVL styrka icke af desi mängtalighet utan snarare af det mod som upeldar och den erfarcnbet och öfning som utmärker hwarje Soldat:
Och ssulle man kunna wänta detta utaf en hop, som widel Krigs utbrott flites frän andra yrken,ti! hwilka hwar och en efter sin serskildta fallenhet LxyliLkrrrt sig?
Jag tror ätminstone at den heliga känslan som Illwar
Osi at söka döden för Fäderneslandet icke är nägon ting som hos hwarjom och enom kan utan lika sällsynt som hwarje annan ädel embousiasinc?.
Och alraminst tror jag al' denna känsla genom Lagar och Författningar kan frambringas.
"Man äberopar Schwcitzerland såsom Men huru olika är ej Schweitz emot Swerige?
Den nationell tappcrhetS-anda underhölls icke i Helvetien förmedelst den allmänna Beväringen, ilian genom helt andra medel som frän urminnes tider blifwit inrättade, och som wisierligen icke i detta ögonblick kunna imiteras i Swerige.
Och sluteligen hwad uträttade denna allmänna Schweitzerffa bewäring, hwad werkade den?
Jo, at Den iZ Junti. 70Z at sä mänga flere offer fällö för Segerwinnar nes wapen.
Annu en omständighet torde jag fä anföra, som kanffe äfwen färtjenar upmärksamhet.
Enligt den Grundlag som Rikets församlade Ständer nyligen antagit har Konungen rätt at sjelf börja Krig.
Om nu en gäng en ung Krigslysten Monark upstiger pä Swensta Thronenj stall icke dä medwctandet om en större härsmagt ännu mera hos honom upelda eröfringslystnaden och underhälla hans hopp om triumpher.
Och hwad är wäl mera wädeligt / mera pestilentialistt än äfwen et lyckligt och segrande Krig, för et sä folkfattigt
Land som detta .
Dock behofwer jag wäl mycket uppehälla mig wid en omständighet hwarom sä wäl wära iuhernste som alla utländske Stats-kloke äro ense:
Snarare bör jag nämna en omständighet som torde framför att, åtminstone för det närwarande, wisa otjcnligheten af detta förslags - werkställande.
BondöStändet, hwilket genom denna trefaldiga dubblering mest stulle lida, är för det närwarande sä utarmadt genom Attague Krigsgärder och Kronoffjutsningar, och sä upmärksamt af det olyckliga Landtwärnets öde, at et ifrigt pästäende om denna nLttouLl bewärings inrättande säkert stulle hringa detta Hederwärda Ständ til fortwiflan, och hös detsamma grundlägga en vwilja mot sina Med-Ständer, til hwars förqwäfwande fanste flere Seeler stulle behöfwas.
Herr blammLrxKölä, tilläde, athan för öfrigt conlormeraäe sig med dem, som tilstyrkt at detta Färsing stulle afsiäs, och saken aldeles förfalla. 704 Den t.3 Junis.
Herr chrixsnvLjclt. (rörån, uplaste et Oicr.-rmen Lil ?rotoLol1st, sä lydande:
I gär hade jag den aran at anmäla mig för aticonscriptious frägan säga mina tankar, at et högtidligt beflut war fattadt at den frägan stulle hwila til Kongl. Maj:t deröfwer behagade sig i Räder yttra.
Herr Grefwen och Landtm ar stalten försäkrade osi dä at det war Hans Maj:ts Rädiga wilja:
Ja^ fant således öfwerflödigt at något yttra.
Fragan ar nu ater wäckt.
Jag sinner derföre enligt min pligt hafwa aran yttra :
At med fullkomlig öfwertygelfe om de wärpe Ledamöters uplysning och nit för Fäderneslandets bästa, som wäckt denna fräga, anser jag werkstallningen af en conscipclon i denna tidepunct, om intet omöjlig, åtminstone af skadliga följder.
Natron suckar efter fred:
Wi stafwa länge hoppats, den:
Den utgör walet för wära önskningar och enda grunden för wärt framtida hopp.
Et fortsatt krig) en con8Lriyrion huru skulle den icke öka war narwarande wanmagt.
Ridderffapets och Adelns ynglingar förlorade härwid minst.
De blifwa Ofstcerare och gä ej frän det yrke som warit dem manligt, men Allmogen och äfwen de andra Ständen, som fa göra största upoffringarne, skola naturligtwis anse med största misinöje en sädan motion.
Jag hade önskat at aldrig denna frägan blifwit wakt pä Riddarhuset. och önskar at den aldrig derifrän mätte komma at coinmuittLeras de andra respectivL Ständen.
Herr k.
ISLels kjöl cl, Olok fostan, upläste til LrotoLollse et Oictamen, sä lydande' Ehuru ätstillige warde Ledamöter af Ridderskapet och Adeln redan framftält nödwändigheten, nyt - Den 1Z Iunii. 705 nyttan och möjligheten af en Lonscription r Swerige, torde mig tilläras, at i ödmjukhet fä anföra nägre mig förekomne omständigheter, hwilka, efter min tanka, göra werkställigheten häraf til sit ändamål hwarken sä bidragande, eller sä billig och lätt, som den i forsta påseende synes wisa sig.
Efter all anledning lara de indelte Regementerne ännu hafwa mänga vacLNLer ocoiiipwtteinte: at hwarje Rust-och Notställare owilkorligen och utan någon flags förewändnillg äligger at 1 kcruwra sin VHLLNL6, torde anses utom all fraga, häldst upfyllandet af denna ffyldigbet endast bewarar honom rättigheten til sin pä detta sätt skattlagde?o38V88ions
Dä man i fredstid sär beräkna fördelen af densamma, bör man deremot i krigstid wara beredd pä tyngden deraf.
Likwäl förekommer sä-' dant manga wid förewarande folkbrist nästan omöjligt; men en elo-.isc, ipuou deremot ganska »Verkställbar.
Wänne denna olika förmodan r et och samma ämne, det, at anskaffa krigsfolk, kj involverar eN contraäiction? och wänne LN (lonscripnon, föregående en recruwiinA af de indelte Regementerne, ej ännu mera förfwarar denna Rust- och Rotehällares skyldighet?
För at göra en Lon^ripcion nyttig och anwändbar til sit ändamål, mäste förmodligen nödwändigt omsorgen föregä, at bereda utwägar til en pä sädant sätt famlad styrkas underhäll, beklädning och bewäring.^
I motsatt förhällande torde wi än widare fä erfara hwad redan inträffat och uti Hans Maj L Konungens Berättelse til Riksens Ständer finnes infördt, nemligen, at desie olycklige upoffras icke ät Hjeltarnes död, utan är belwfwens och bristernas längsamma, men säkra förstöring.
L9,90.
Den 703 Den 13 Jstmik.
Den indelte kneck ten deremot äger, utom hwad ^onte-tcrer med dej; Rust - och Rorhallare honom tillägger, antid cn tikwag at i ana sina behof blifwa underlättad af desi Rotes omjorg och wälwilja, och det i kraft af det sn crosse Roten alttid känner t desi karlö bibehållande wid lisi hälsa och krafter.
Hwilkcn åligger egentligen Fäderneslandets för sivar?
Jo den, som besitter och äger desi jord, och utaf handel, näringar och rörelser hämtar underhäll och walmäga: af den ater, som genom sit arbete endast för dagen kan förskaffa sig et torftigt uppehälle, i hwad förhääande emot den besuttne och rike kan man fordra, kan man eils wänna biträde af honom i en sak, hwarwid han har alla förluster men inga fördelar at beräkna e och männe således en allmän eller inom wista är fasistald utffrifning är billig, och männe genom en sädan handling de hittilö ansedde mest heliga rättigheter, ägande rätten och medborgerliga friheten, ej pä det grpmmäsie wäldföres'?
Af ödet eller händelser försatt iden belägenhet at inom sit Fädernesland ej aga andra fördel-ar än sin person och sin frihet, fördelar som de wilda djuren äfwen aga, är det ej nog at man mäste ärligen til Staten erlägga en wist skatt, man skall äfwen mot sin wilja släpas til et prke, hwartil ömarken häg eller fallenhet kallar: och efter utständne mödor, möjligen stympad och sjuk, lika fattig som förut, lika ukestängd fran ägande rätten i den jord, som man förswarat, och nu mera oförmögen at genom arbete söka sin bergning, i armod och elände framsläpa de äterstäende dagarne af et uselt lif.
Om man ock för ögonblicket wille döfwa
Den 1Z Iimn. 707 känslans och billighetens rost i detta fall, torde dock swärigheten och omöjligheten at werkställa en (llin8L!'iption af hwad art och beffaffenhct som backst, förtjena mera afseende.
I den afgifne berättelse öfwer Rikets tilständ dä Regemcnts-förandringen timade, anföres, at jordbruket, denna första af et lands näringsgrenar, aftynade, dels i brist pä arbetande händer, dem litstrifningar dcrifrän ryckt, dels af oräkneliga Kroiioffjrttsningar, som betogo den hemmawarande arbetaren tid och medel til dest yrkes bedrifwande, dels ändteligen af gärder och leveranser, som beröfwade jordbrukaren fine nuwarande tilgängar, under det at hans idoghet skulle bereda nya.
Bergsrörelsen rakade i den yttersta wanmagt och hotades pä flere ställen med fullkomligt ödesmäl, och dä Hans Maj:t Konungen , .ömmande Landtwärnets olyckliga öde, och med rättwist afseende derä, befallt, at alla de af Landtwärnet, hwilka under tiden något jordbruk tilfallit, böra genast frän Landtwarnsljilt-liilonsine: frigifwas, utan skyldighet at nägon annan i deras ställe anskaffa: hwarjämte Konungen ej mindre för at til Landtmannayrket återlemna et länge saknadt biträde, än för at i möjligaste mätto lindra krigsfondens utgifter, tillätit, at Landtwärns-manskapet mä tils widare hemförlofwas, torde wara mindre ffäligt äter förnya ct ingrep i hwarje enskilts fri - och rättighet, som redan sa mycket päffyndat Landets förstöring.
Hafwa wära tilgängar pä arbetsföre personer, pä tjenstbart krigsfolk, pä medel at dem underhalla och med sine - 202 Den iZ Iunik. ne behofwer förse, ej kunnat ökas pä nägra weckor; sä lära nu äfwen samma ffäl bora gälla til befrielse frän all extraorclinaire utskrifning, i synnerhet som allmänheten ännu förwarar i för frifft minne tilgängen med den förre, de derwid Lfwade knep och wäldsamheter, för at utan äfwentpr af allmänt lugn och säkerhet deruti ingä.
Den som til stöd för möjligheten af en Lonscriprion i Swerige äberopar tilgängen dermed i andra Länder, han gore en sann jämnförelse emellan Sweriges och andra Länders folkmängd, elimar och jord; han betänke at dä Frankrike äger 40 millioner menniffor, äger Swerige omkring 2.
Förhällandet blifwer säledes säsom 1 til 18 och so; han erinre stg, at Lä i det ena landet et mildt elimar hela äret igenom lemnar beständigt tilfälle til krigsöfningar, man i det andra knappast kan päräkna za 4 mänaders blid wäderlek; dä jorden i det förra fordrar mätteligt arbete och tid för at producera icke allenast rnbyggarnes behof, utan äfwen i betydlig män »varor til export, mäste i wärt land all uptänklig möda, omtanke och arbetsförmäga af alla händer anwändas, för at under de fä tvär- och sommarmänaderne bereda jorden til frambringande af wära oumgängligaste förnödenheter.
I annat fall torde lika irriga och öfwerdrifna begrepp om Nationens förmäga, som hittils ställt ost pä brädden af wärt fall, snart päffynda wär totala undergäng.
Sedan Hans Majit
Konungen med upoffrande
Den 1Z Jurin. 70Z af e.qet lugn och til hela Nationens glädje ätagit sig Riks-Styrelsen, under försäkran at äterställa fred, bora wi hysa det glada hopp at denna allmänna förmodan snart stal öfwergä til werklighet, dä i sädant fall wära återstående fä krafter wisierligen bättre anwändas pä äteruphjelpandet af märt utblottade och förswagade land, än uprättandet af en krigsstyrka, som om den än wore möjlig, altid torde förfela sit ändamäl.
Friherre upläste til ?roeoL0llet följande:
Fraga om Lonscri^tion är wäckt af någre wärde Ledamöter inom detta Stand; och ehuru det warmaste nit för Fäderneslandet ensamt gifwit anledning bertil, har sällan nägon motion werkat sä allmän brydsamhet.
At motsäga et ämne, framstäldt genom Män af snille och bepröfwad patriotisms, ffulle wara djerft af den, hwars fattn ngsförmäga naturen inffränkt inom sä träng gräns.
Om icke det wore en pligt för hwar och en icke öfwertygad medlem, at frimodigt anföra sina twifwelsmäl: och, mine Herrar! sällan ffulle inom detta Samlingsrum en djup tystnad afbrytas, om ingen annan der wägade höja sin röst än den som wore förwisiad at för sä uplyste
Åhörare kunna rrpgifwa en ny och oemotsäglig sanning.
Allmänna rösten har redan afgjort wädlig. heten at för närvarande ögonblick werkställa t^on - 710
Den 10 Junit.