Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att det mätte tillåtas Räntegifvaren j att antingen in natura på Kronans närmast belägne Magazin lefverera Kronans behållna Ränte-, Krono - Den i Mars e. m. 35 tionde eller jdfrads-spannemål, eller ock densamma med contant betala efter hvarje års Markegångspris , utan tillökning afforsellönen, hvilketdera Räntegifvaren helst åstundar; dock att det alltid på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och godtfinnande skulle bero, att låta uttaga Kronans immediate behållna spannemål in natura, vid alla de tillfällen då behofvet gjorde sådant oundgängeligen nödvändigt.
Enär nu detta är föreslagit i det Betänkande, som ligger till grund för Utskottens senare Utlåtande, och första Betänkandet blifvit af a:ne Stand återremitteradt, följer väl tydligt, att icke något ännu är angående Kronans behållna räntespannnemål stadgadt eller afgjordt.
Vidare säger Herr Frihérren i sin reservation, att det föreslagna lefvereringssättet skulle föranleda till orättvisa och förluster dels för löntagare och dels för räntegifvare.
Detta kan jag ej eller tro; ty endast när gångbara priset understiger markegångsprisen, skulle fråga kunna uppstå om förlust för löntagaren, men denne har då fått sig en ersättning tillagd genom den mellangift och forsellön räntegifvaren är förpligtad att utom natura-praestationen erlägga; och häraf synes vara en gifven följd, att räntegifvare ej begagna den dem tillagde optionsrätt oftare, än då en verklig nöd är förbanden, och vid sådane tillfällen torde det vara skäl att afse rän - 3* 36 Den i Mars e. m. tegifvarens framtida bestånd.
Hvad Herr Friherren ytterligare i sitt yttrande anför, i afseende å det ojemna förhållande, att en räntegifvare ett år kunde få betala en, och ett annat år två tunnor, såsom Herr Friherren befarat, kan jag ej rigtigt fatta.
Skulle Herr Friherrens mening vara, att räntegifvare!! får i goda år betala mera, derföre att han i svåra betalt mindre, så är det just detta, som jag anser utgöra förtjensten af Friherre Palmsljernas förslag; eller att den skattdragande, då han har dålig skörd, ej får betala mera, än då han har en god.
Jag anser att stor fördel derigenom jemväl tillskyndas räntetagaren, som får en någorlunda jemn inkomst, i stället att han nu det ena året ofta icke äger hälften emot ett föregående, hvarmed han nödvändigt måste vara mindre belåten.
Då detta sätt för räntornes utgörande dessutom ovilkorligen skulle verka till jemnare sädespriser i allmänhet, förfaller jemväl det inkast Herr Prosten Åstrand gjort i sin reservation, att markegångsprisens osäkerhet hindrade honom att antaga Utskottens förslag.
Jag medger visserligen, alt markegångsprisen hittills icke alltid varit så tillförlitliga; men då är ett medelpris för 5 år åtminstone lika säkert att följa, som ett årligt; och dessutom bör det kunna förmodas, att om Utskottens förslag antages, så väl räntegifvare som räntetagare skola finna sin uträkning dervid, att markegångs - Den i Mars e. m. 37 sättningen, så vidt den beror af opinionen, sker i enlighet med det gångbara priset.— En annan Reservant Herr Prosten Forslind anför, att den rätt räntetagare af Staten fått sig tillerkänd, skulle genom ifrågavarande förslag förnärmas.
Härvid får jag erinra, att Slaten endast till löntagarne öfverlåtit den rätt, Staten sjelf äger, och att de således icke kunna göra anspråk på större förmåner i afseende på de indelrlta räntornas utgörande, än hvarmed Staten sjelf i afseende på de behållna räntorne åtnöjes.
Vidare utbreder sig Herr Prosten Forslind öfver nyttan deraf, att landtmannen lefvererade sina räntor in natura, och att lian dertill skulle tvingas.
Men detta later icke verkställa sig, särdeles som behofvet merendels nödgar den mindre jordbrukaren att i förtid afyttra sitt spannemålsförråd.—
Då jag härmed tror mig hafva ådagalagt, att de gjorde anmärkningarne äro mindre väl grundade, och att de olägenheter, hvarmed det ifrågavarande förslaget möjligen är beliäftadt, vida öfvervägas af de många och stora fördelar detsamma skulle medföra, tvekar jag icke att å detsamma tillstyrka bifall.
Jag skulle anse mig fela, om jag med någon vidlyftighet missbrukade Ridderskapets och Adelns tålamod i en fråga, sorn blifvit af den sista värda talaren så Den i Mars e. ni. fullständigt och väl utredd; och jag ber derföre endast, alt få fästa Ridderskapels och Adelns uppmärksamhet på de stora missbruk, som för närvarande äga rum, och hvilka jag är öfvertygad hvar och en här känner.
Orter finnas, der Räutegifvarne betala ofta 3o procent öfver gångbara priset, för alt slippa att vid olägliga tider forsla spannemålen långa vägar och ofta till flere olika ställen.
För min del skulle jag derföre anse lyckligast, om Räntegifvarne icke hade någon annan än Staten att lefverera sina räntor till, och Räntetagaren sedermera af Staten finge uppbära hela sin lön; och jag tror alt ett lösningspris, beräknadt efter medelpriset af 5 år, skulle bli det billigaste för både räntegifvare och löntagare.
Att någon åtgärd i detta afseende vidtages, anser jag af behofvet högt påkallad t; ty hvad kan väl vara obilligare, än att den, som lefvererar sin räntespannemål till Staten efter markegångspris, betalar mindre, än en annan åbo å samma hemman, som erlägger sin spannemål till någon löntagare, och ofta måste betala den till och med 3o procent högre.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottens förslag.
Grefve von Fersen, Hans:
Då jag i Utskotten hyllat den mening Herr af Billbergh nu yttrat, yrkar äfven jag bifall till Utskottens förslag.
Mig synes sorn räntegifvares och ränletagares ömsesidiga rättig - Den i Mars c. m. 39 lieter derigenom äro noggrant förvarade, emedan genom bifall dertill inkomsterne för räntetagarne, och utgifterne för räntegifvarne, nödvändigt måste blifva mera säkra och bestämda.
Skulle likväl Ridderskapet och Adelil icke vara böjd för att antaga detta förslag, hemställer jag åtminstone, att Utskottens förra Betänkande i denna fråga jnåtte blifva Nej-proposition, hvarigenom, i händelse den vinner bifall, jag hoppas, att de nu varande svårigheterne skulle någorlunda afhjelpas.
Grefve Björnstjerna, Magnus:
Här äro egentligen trenne alternaliver i fråga, nemligen: det ena, på sätt de sammansatte Utskotten föreslagit, att räntorne skulle betalas efter ett medelpris af de 5 sist förflutne årens markegång; det andra , enligt Friherre Cederströrns mening, att de skulle erläggas efter hvarje års markegångspris; och det tredje, att dermed skulle förhållas såsom hittills tillgått, då så väl räntegifvare som räntetagare äger att fordra räntornes erläggande in natura, hvaremot lösen med contant jemte dervid beräknad forlön beror på ömsesidig öfverenskommelse.
Af dessa 3:ne alternativer skulle jag tro, att det sista, eller det nu varande sättet, är det billigaste och bästa.
När man känner, huru våra markegångspriser bestämmas, eller att det sker vid en tid på året, då spannemålsprisen icke kunna vara på något sätt stad - 4o Den i Hars e. tn. gade, och att, utom Landshöfdingen, alla, som deltaga i markegångssättningen äro räntegifvare, saknar man verkligen icke anledning att frukta, det någon partiskhet dervid kunde äga rum, och att det följaktligen skulle blifva ofördelaktigt för räntetagarne, att efter denna beräkningsgrund erhålla sina löner.
Jag fruktar, att Ridderkapet och Adeln, genom bifall till hvad Utskotten i denna fråga tillstyrkt, skulle fråntaga Indeldta Armeen mycket mera, än Ridderskapet och Adelil genom den vid denna Riksdag beviljade löneförhöjningen tillagt den, och jag yrkar derföre afslag å Utskottens Utlåtande, samt bibehållande af det naturliga sätt för räntornes utgörande Konung Carl XI i sin vishet fastställt.
Herr Hjerta, Gustaf: Hvad den siste Talaren anmärkt angående Indeldta Armeens förlust, genom antagande af det nu föreslagna lefvereringssättet af räntespannemäl, synes mig sakna ali grund, då löntagarne vid armeen sällan sjelfva uppbära sina räntor, utan sådant sker genom regementernes civila embetsman och corn missionärer.
Ett förändradt sätt för räntornes utgörande kan således icke leda till någon känning inom Indeldta Armeen, hvaremot det möjligen kunde vålla förlust för Läroståndet, som vanligen sjelf uppbär sina räntor; men med afseende å de åtgärder, som blifvit vidtagne till Läroverkens och de der - Den i Mars e. m. 4> vid anställde tjenstemännens förmån, drager jag icke i betänkande att rösta för det lia framställde förslaget, om ock derigenom någon minskning i nyssnämnde förmåner skulle förorsakas, helst denna enligt min tanka icke kan blifva betydlig.
Det är för öfrigt bär hvars och ens lagliga rätt vi böra betrakta.
Vi få således icke sätta oss i deras belägenhet, som uppdrifvit deras löningsränta högre, än den lagligen bordt vara, utan vi böra hafva till föremål, att om möjligt skaffa näringsidkaren någon lindring i sina skattebidrag, under det embetsmannen tryggas vid de rättigheter och förmåner, hvarom han en gång blifvit försäkrad; och jag tror, att Utskotten afsett båda dessa saker.
Hvad räntetagaren angår, så hemställer jag till en hvar inom detta Hus, som upptagit räntespannemål, på det sätt Författningarne hittills bestämt, och ej räknat på några småaktiga tillställningar till lönens uppdrifvande, om lian ej skulle ansett sig mera belåten med en jemnare inkomst, än som af det hittills brukliga beräkningssättet varit en följd.
Om ock vid ett missväxtår, då sädespriserne följaktligen äro höga, räntetagaren efter det nu föreslagna beräkningssättet skulle få en mindre inkomst, än han fått efter det gamla; så hvad är väl mera billigt, än att räntetagaren med räntegifvaren något delar tyngden af en sådan natur-calamitet.
Deremot synes mig som räntegifvaren möjligen snarare skulle i 4 2 Den i Mars e. m. hafva skäl alt klaga öfver förlust, än räntetagaren, i genia år; men jag tror dock, att man har mindre skäl att befara sådant, helst räntegifvare!! genom det nu föreslagne sättet att erlägga räntorne helt och hållet tryggas för att ej vara underkastad några vexationer.
Utskotten föreslå, att då löpande årets markegång understiger medium af sednaste 5 årens markegångspris, räntegifvare!! må äga utgöra praestationerne in natura, men med skyldighet att derjemte contant betala skillnaden emellan de olika prisen; och häraf finner man lätt, att hvarje räntegifvare skall finna sig häst belåten att alltid erlägga lösen; ty endast de, som bo nära en räntetagare, hvilken sjelf emottar räntepersedlarne, skulle deraf icke hafva någon fördel; men detta är sällan eller aldrig fallet, utan oftast måste räntorne forslas flere mil.
Jag yrkar derföre samma satts, som jag redan vid i8a3 års Riksdag sökte göra gällande, och Utskotten hafva nu fullständigare än då behandlat ämnet.
Hvad UtskoLlen föreslagit, anser jag vara så förenligt med räntegifvares och räntetagares ömsesidiga sanna fördelar och af den stora vigt för fäderneslandet, att jag icke tvekar, att det ju vinner Ridderskapets och Adelns samt de öfrige Ståndens bifall, hvarigenom ytterligare den fördel skulle beredas, att man sattes i stånd göra en bestämdare beräkning af de indeldte lönerne, så att
Staten en gång kunde öfvertaga Den i Mars e. m. 43 dem, och löntagare icke fingo någon annan än Staten att i afseende å utbekommande af sine löner vända sig till; ett tillstånd, hvartill jag högeligen skulle önska, att vi snart kunde komma.
Herr Lefren , Johan Pehr:
Jag vill ej omsäga de välgrundade skäl, som här blifvit framställde för antagandet af Utskottens förslag, utan förenar mig deruti, men anhåller att blott få tillägga ett enda som varit egentliga motivet för mig att biträda denna mening, nemligen alt man derigenom skulle kunna hoppas att få se ett slut på de oupphörliga strider, som emellan räntetagare och räntegifvare ägt rum, så att embetsmannen hädanefter måtte kunna inträda på tjenstemannabanan, utan att straxt råka i strid med folket.
Jag önskar derföre bifall till förslaget, äfven om jag skulle antaga den mening, sorn Herr Grefve Björnstjerna framställt, att Indeldta Armeen derigenom skulle blifva lidande, i afseende på hvilken mening det dock torde till förmån för Utlåtandet kunna anmärkas, att förslaget från början utgått från en Officerare vid Indeldta Armeen med syftemål att finna en billig medelväg, utan företräde åt hvarken räntegifvare eller räntetagare.
Herr von Hartmansdorff', August:
Förekommen af Herr Lefren uti hvad jag ämnat yttra, ber jag att endast få upplysa, Den i Mars c, ra. att jag i Utskotten delat pluralitelens tanka, och derföre önskar, att del framställda förslaget måtte bifallas.
I öfrigt torde jag få fästa uppmärksamheten på det förhållande, att Utskotten egentligen åsyftat att förekomma de ojemnheter och det prejeri, som genom nuvarande liqvidationssätt äga rum.
Då målet förevar i Utskotten, uppvisade en Ledamot af BondeStåndet en Kungörelse , hvarigenom en räntetagare fordrade en tredjedel mera än markegångspriset, om ej räntegifvaren ville lemna spannemålen in natura.
Det är för att stifta fred emellan vederbörande, sora Utskotten framställt detta förslag, och jag är öfvertygad, att verkan skulle visa sig ganska god, ora detsamma antoges.
En Talare, Herr Grefve Björnstjerna, har yrkat afslag å Utskottens förslag, samt derjemte yttrat den önskan, att det gamla sättet för Grundräntornes utgörande måtte blifva beståndande.
Som jag icke delar denna åsigt, har jag begärt ordet för att få fästa uppmärksamheten på några omständigheter härvid.
Jag kan för min del icke finna något billigare, än hvad Utskotten föreslagit, nemligen ett medium af de 5 sista årens markegångspris.
En räntetagare är härmed säkerligen mera belåten, än att, efter gamla beräkningssättet, ett svårt år hafva en stor lön på papperet, den han sällan får ut, och åter ett Den i Mars e. m. 45 godt år hafva den mycket mindre.
Herr Grefve Björnstjerna synes ogilla, alt optionsrätten, att få räntorne in natura eller derföre erhålla lösen, blifvit borttagen från räntetagarne.
Jag vill ej inlåta mig uti något bedömande af det juridiskt rätta i detta fall.
Ett factum är dock, att Kongl. Maj:t uti en vid denna Riksdag aflemnad proposition angående Kronans behållna räntor afsagt Kronan Dess optionsrätt, och jag tror, att, då Kronan lemnat från sig denna rättighet, räntetagare jemväl med lika skäl kunna frånkänna?
den, i synnerhet med de garantier som blifvit föreslagne, nemligen att då medelpriset öfverstiger årets markegång, den, som erlägger sina räntor in natura, jemväl skall betala skilnaden contant.
Af hvad jag nu haft äran anföra hoppas jag, alt hvar och en skall finna, att hvarken räntegifvare eller räntetagare blifvit genom Utskottens förslag framför hvarandra gynnade, utan alt Utskotten sökt bevara bådas intressen, och förebygga de beständiga stridigheter, som, enligt hvad i synnerhet i BondeStåndet blifvit uppgifvet, emellan räntegifvare och räntetagare hittills ägt rum.
Jag tror, att del sätt Utskotten föreslagit, är säkrast ledande till detta ändamål, och tillstyiker derföre, att detsamma måtte bifallas, eller, i händelse sådant emot förmodan icke skulle ske, att åtminstone Utskottens i ämnet först afgifne Betänkande målte godkännas. 46 Den i Mars e. m. Grefve Björnstjerna:
Ehuru jag medger, att någon gång vid uppbörden af indeldta löner missbruk kunnat äga rum, och hvarföre jag äfven önskar, att en Författning, sorn förekom sådane, mätte utfärdas, tror jag likväl, att vi härvid måste taga i betraktande de löntagandes ställning och i synnerhet de militaire.
Medium af en Capitaines lön är för närvarande 33o R:dr.
Jag hemställer, huruvida man kan fordra, att en Capitaine skall vara belåten, om denna redan förut knappa lön än ytterligare minskas, hvilket skulle vara en ovilkorlig följd af det nu föreslagne sättet för räntornes utgörande, emedan markegångsprisen alltid äro lägre än det gångbara priset, och medelpriset följaktligen äfven blefve det, hvilket allt är en gifven följd af det sätt, hvarpå markegångsprisen bestämmas.
Vill man derföre inrätta ett nytt sätt för markegångssättningen, eller ock på annan väg ersätta den förlust, som för indeldta armeen genom det nya förslagets antagande skulle uppkomma, så har jag visserligen ingenting emot detsamma, men i annat fall nödgas jag deremot protestera.
Grefve Horn, Claes Fredrik:
Äfven jag önskar att få biträda Utskottens förslag.
Hvad som förut blifvit yttradt i afseende å detsamma, är så upplysande, att jag endast dermed förenar mig.
Men i afseende å hvad Grefve Björnstjerna anfört, torde Den i Mars e. m. 47 jag få erinra, att han dervid begått ett misstag, då han sagt att det utom Landshöfdingen blott vore räntegifvare, som bestämde markegångsprisen.
Deruti deltaga likväl både Rusthållare, Prester och Officerare, så att man snarare skulle kunna påstå, att markegången bestämmes nästan ensamt af räntetagare.
Samma talare har ytterligare omnämnt nödvändigheten, att i afseende på uppbördssättet för indeldta armeens löner närma sig det naturliga förhållandet, hvilket skulle vilja säga, att uppbringa lönerna, så mycket som möjligt, och han har för denna åsigt åberopat Carl XI:s auctoritet.
Jag ber att härvid få erinra, att om den vishet, hvarmed Carl XI styrde landet, ännu funnes hos de Styrande, skulle det icke kunna tillgå på ett så onaturligt sätt, att löntagarne äga vid uppbörden af sina löner godtyckligt beskatta landet; och som till förekommande häraf Utskottens förslag synes mig innefatta en icke otjenlig utväg, anhåller jag om proposition till bifall å Utlåtandet.
Herr Nordenanckar^ Gustaf:
Jag vill icke egentligen yttra mig hvarken för eller emot det framställda förslaget, utan endast, i anledning af Grefve von Fersens begäran, att i Contrapropositionen få Utskottens första Betänkande, hemställa, om det är möjligt, att till Contra-proposition taga ett Betänkande, som redan en gång är afslaget. 43 Den i Mars e. m. Hvad Utskottens senare ifrågavarande Utlåtande beträffar, torde jag blott få fästa Ridder skåpets oell Adelns uppmärksamhet på den ensidigheten deri, att väl räntegifvare, men ej räntetagare, skulle äga optionsrätt till praestation in natura.
Jag är förekommen af Grefve Horn uti hvad jag ämnat anmärka i afseende å sättet för bestämmandet af markegångsprisen.
Jag skulle tro, att räntetagarnes intresse är dervid tillräckligt bevakadt, och om det ej så vore, skulle det blifva, det genom antagande af förevarande förslag.
I samma mån räntespannemålen kommer att utgå efter ett medium af 5 års markegångspris, i samma mån skall man använda mera flit att få det för hvarje år bestämdt till det pris, sorn är det mest gångbara i orten.
Det är alltså af dessa skäl jag yrkar bifall till Utskottens sednare förslag, hvarvid jag dock ber alt få fästa Ståndets uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att i i:sta punkten af de 4 föreslagne bestämdt uttryckes, att det är hvarje Läns Markegång > som der menas.
Detta bär otvifvelaktigt varit Utskottens mening, men som vi äga en annan slags markegång, tror jag, att försigtigheten och tydligheten fordrar, att man gör ett så beskaffadt tillägg.
Såsom räntetagare skulle jag ansett mig jäfvig att Den i Mars e. m. 49 att yttra mig i denna fråga, om icke äfven räntegifvare tagit en verksam del i dess afgörande; hvarföre jag torde få meddela några historiska upplysningar, hvilka Ridderskapets och Adelns pluralitet icke lärer finna olämpliga.
Af det nya förslagets antagande är en betydlig nedsättning i räntetagares löner en ovilkorlig följd.
Jag undrar visserligen ej, att man vill skaffa någon lindring i de dryga skattebidrag, som komma att utgå till den beviljade förbättringen af penninge-löntagares vilkor.
Men Hufvudgrunden, hvarpå nedsättningen nu kommer att bero, är likväl icke, att anmärkte missbruk och prejerier hädanefter skulle kunna förekommas, i hvilket fall den vore ganska billig, utan den blir en följd deraf att markegångsprisen åtminstone i Skåne, och jag förmodar äfven någon gång i andra landsorter, vanligtvis äro lägre än de gångbara, hvilket åter är en följd af markegångsprisens bestämmande vid den tiden på året, då jordbrukare och i synnerhet allmogen behöfver sälja, och köpmannen naturligtvis begagnar sig af concurrencen för att så mycket möjligt är nedsätta prisen.
Då markegångsprisen således äro under dem, som sedermera blifva de gångbara, är ju naturligt, att om äfven ett medium af 5 års markegångspris tages till grund, detta lösningspris ändock blifver för lågt i förhållande till det gångbara.
Utomdess tages vid mai 64 H. 4 5o Den i Mars e. m. kegångssältningen ej alltid ren och strid säd till grund.
Hvad angår de missbruk, hvarföre en del räntetagare bär blifvit beskylde, anser jag mig väl pligtig medgifva sådana, men kan icke underlåta att anmärka, det äfven räntegifvare ofta gjort sig skyldige till missbruk, då de på flere år ej betalt annat än slö och oren säd, elier allsingen; och dessa borde ej eller härvid hafva kommit i förgätenhet.
Emellertid är det onekligt, att en billig reciprocitet i räntegifvare? och räntetagares inbördes förhållande i det afgifne förslaget icke blifvit iakttagen.
För öfrigt anser jag mig pligtig, att å mine kamraters vid Lunds Academi vägnar bestrida antagandet af ett löningssätt, hvarigenom de, till största delen redan förut nog illa lönte, hädanefter skulle erhålla än mindre; äfvensom jag får anmärka, att detta skulle i det hela blifva ofördelaktigt jemväl för det allmänna, ty en skicklig Adjunct eller Docens, i stället för att vänta på befordran till profession med trägna göromål och ringa utsigt för sin utkomst, söker i sådant fall häldre ett Pastorat; och om härigenom än skulle tillskyndas räntegifvaren någon fördel, hemställer jag dock dessa upplysningar till Ridderskapets och Adelns granlaga öfvervägande, på det Dess beslut ej må grunda sig på origtiga uppgifter.
Om den siste värde Talaren hade varit närvarande i Utskotten, Den i Mars e. m. bade han säkerligen skolat få en motsatt tafla emot de historiska uppgifter han meddelat.
Jag hörde icke någon antaga, hvad han nu upplyst, men deremot hörde jag, i synnerhet af Ledamöter utaf BondeStåndet, öfverklagas en mängd missbruk af räntetagare, hvilka jag nu ej erinrar mig, och hvilka jag önskat glömma.
Jag vill ej eller upptaga tiden med försök alt vederlägga Herr Munck af Rosensehölds uppgifter.
Men i anledning af Herr Nordenanckar emot mig gjorde anmärkning, att Utskottens första Betänkande icke kunde begäras till Contra-proposition, torde jag få erinra, att det icke blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget, utan endast återremitteradt.
Motivet för min begäran var dessutom, att då jag var öfvertygad, att missbruk nu för tiden äga rum, och tvenne Stånd redan bifallit det förra Betänkandet, ansåg jag åtminstone någon lindring till räntegifvarnes förmån kunna derigenom till vägabringas.
Jag talar egentligen för antagande af det nu föredragne Utlåtandet, men önskar, i händelse det icke skulle ske, att åtminstone Utskottens första Betänkande måtte godkännas.
Dermed vore ändock något vunnet; men afslå vi blott detta sednare, så är intet i hela saken utr^tladt.
Under förlitande på Bidderskapets och Adelns tålamod, skall 64II. 4* 5a Den i Mars e. m. jag upptaga och söka vederlägga några anmärkningar, som blifvit gjorde mot Utskottens förevarande förslag.
Herr Grefve Björnstjerna förmenar, att antagande deraf skulle leda till minskning i militärens löner.
Jag tror det deremot ej, och säkerligen hade icke i sådant fall en Officerare vid Indeldta Armeen väckt detta förslag.
Herr Grefven yttrar, att förlusten skulle uppkomma genom för låga markegångspris.
Detta ger mig anledning tro, det Herr Grefven ej gjort sig fullständig reda för förslaget.
Det är väl sannt, att markegångsprisen ett år kunna blifva lägre än de borde vara, men så kunna de ock det nästa året blifva högre, och då ett medelpris deraf uträknas, förlorar ju räntetagare!! icke ett öre.
I afseende å Herr Munck af Rosenschölds yttrande om nedsättning af civila Embetsmäns löner genom nu föreslagne sättet för räntespannemålens utgörande, gäller hvad jag nyss haft äran nämna angående militärernes löner.
Jag får dock medgifva, att inom AcademieStaterne ett helt annat sätt vid räntornes uppbärande ägt rum, och det är just detta, som egentligen gifvit anledning till klagomål, hvilka möjligen skulle kunna föranleda dertill, att mycket strängare åtgärder vidtagas, än de nu föreslagne, i händelse dessa icke godkännas.
Jag tror dessutom icke, alt årsmarkegången alltid är lägre än gångbara priset.
Erfarenheten intygar motsattsen häraf.