Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Stånden således icke kunna göra annat, än antaga eller förkasta ett Const.- Utskrs förslag, så kan följaktligen ingenting annat komma under öfverläggning, än hvad det gillat.
Annu ett skäl för denna mening ligger deri, ali när man icke får för tillfället göra några ändrin gar, så bloltställes man ej heller för att i hastigheten misstaga sig; ty naturligtvis har det fåtaliga Utsk., som sitter i lugn och öfverväger frågan, bättre tillfälle att se till sammanhangets iakttagande, än då man i de talrikare
Stånden gör ändringar för tillfället.
För det 4:de föreslår jag, att ett grundlagsförslag bör, lika som hvarje annat, förfalla, blott det af två Stånd ogillas.
När ett annat förslag, det må vara huru ringa som helst, förfaller, sä snart två Stånd underkänna det, hvarför skola då grundlagsförslag, som äro ännu vigtigare, ömtåligare och mera grannlaga, kunna framtvingas, när 2 eller 3 Stånd ogillat dem.
Man borde v.äl snarare låta dem i sådan händelse förfalla, når man låter det ske med andra mindre vigliga lagförslag.
Jag föreslår för det 5:te, att hvarken af Honung eller Ständer må i detta mera än i undra fall fordras att upgifva skälen för deras af slag.
Hvartill skall det tjena att anföra dem?
Enklast är väl alt säga, det Konung eller Ständer icke funnit för godt antaga förslaget; man må sedermera, å ömse sidor, tänka pä saken så godt man kan, och del torde icke vara svårt, på någondera, att utgrunda eller få veta skälen till afslaget.
Deremot torde det stundom vara kinkigt nog att kunna upgifva dem; ty om R.
St. t. ex. finna sig föranlålne att afstå en Kongl. Propos., på den grund att de anse henne innebära inskränkning i deras inflytande, Den 30 Augusti. 153 så lorrie del icke vara så lält all svara: ”vi vilja ej antaga delta förslag, emedan del skulle försvaga vår makt.” Om Konungen å sin sida finner detsamma, månne del för honom vore mindre svårt alt uttala samma skäl?
På sådant sålt skulle man möjligen kunna nödga så väl Konung som Ständer all måhända upgifva andra skäl, som vore ringare, än de lätta.
Sl. inträffar dessutom det besynnerliga förhållande, som jag sett vid åtskilliga tillfällen, när tre Stånd antaga en Kongl. Propos., alt eli Ständ afslår henne, och hon således är folkastad.
Man kan dä icke anföra de 3 Ståndens mening, hvilka gillat Proposrn, utan man måste uplaga det fjerde Ståndets, eller fätalets, som ogillat förslaget.
Delta är ju en orimlighet, och hvarför skall'man bibehålla sådana?
Jag föreslår för det 6;te, att
Konungens förslag till grundlagsändring må behandlas lika med enskilda motioner, så alt de förra må kunna af Const.Utsk. undertryckas.
När, i alla andra frågor, Konungens Proposir behandlas lika med enskilda motioner, hvarföre skall det icke kunna ske jemväl med grundlagsfrågor?
Om man, genom del sätt, som nu är föreslaget, får en K. Propos., som icke af de Hesla Stånden gillas, bordlagd, livad vinner man väl dermed?
Ty hon faller då sannolikt vid en följande Riksdag, och man har gjort sig onödigt besvär.
Man kan icke hindra en Kongl. Propos. all komma till R.
Sltrs kännedom, och man behöfver icke frukta af en sådan, hvad man af enskilda motioner kan befara, nemi. att de äro af samhällsuplösande beskaffenhet.
Jag anhåller vördsamt, att dessa mina anmärkmr och förslag till gemensamma tankar måtte af Ståndet tagas i öfvervägande.
Ifall de skulle här godkännas, och om Const.Utsk. äfven skulle finna dem förtjena afseende, torde det npgöra den ordalydelse, sora kan anses sy ftesen 1 igast.
De nuvar:de sladganderne rörrde formen för tillvägabringande af grundlagsförändringar äro felaktiga i två hänseenden, nemi. först i sak, och sedermera i upslällning.
Hvad nu först beträffar saken, så har felaktigheten derutinnan blifvit af föreg:de Const.Utsk. erkänd, och ändringsförslag vid flere Riksdagar väckte, hvilka dock icke ledt till någon annan påföljd, än att de blifvit förkastade.
De Jisigler, den siste värde talaren framställt, hafva jemväl blifvit afsedde vid de från föreg:de Utsk. afgifne förslagen; men, såsom nyss sades, ulan att tillvinna sig någon framgång.
Nuvande Const.Utsk., ehuru erkännande att de hittills gällande grundlagsstadgarne äro oriktiga i sak och att de af Hr von Hartmansdorff framställda anmärknme kunna vara ganska behjertansvärda, har likväl ansett framkommandet med ett dylikt förslag icke tjena till någonting, samt att den enda följden deraf klefve, ali, sedan förslaget blifvit förkastadt, man skulle qvarstå med de förra orikligheterna.
Genom upställningen af 56:te och Sirsta §§:na i Reg.Form. med deras stridigheter sins emellan och inre otydlighet, har en praxis under de sista 20 åren npkommil, hvilken icke rätt låter förena sig med grundlagens bokstafliga stadganden.
Utsk. har också såsom en 154 Den 30 A ugu sti. den väsendlligaste olägenhet ansett, alt å ena sidan hafva ett illa upställdt grundlagsstadgande, och å den andra en praxis, som ovilkorligen gör sig gällande på sidan om' denna grundlag, och Utsk. har trott att denna olägenhet icke allenast kunde, utan äfven borde afhjelpas.
Nu kan väl icke nekas att dea praxis, som sålunda utbildat sig, ehuru fördömlig derföre alt den icke fotar sig på grundlagens stadgande, likväl är bättre än detta ursprungliga stadgande.
Den skiljer sig från grundlagen hufvudsakligen i afseende på stadgandet, att så snart Coust.Ulsk:t föreslagit någonting, skall det ovilkorligen blifva hvilande tili nästa Riksdag, äfven om alla 4 Stånden icke vilja det.
Detta stadgande synes mig vara mindre rimligt, och denna brist på rimlighet har äfven bragt sakeo derhän, att Ständerna icke underkasta sig ett dylikt tvång, ulan i stället'under de sista 20 åren gjort sin makt gällande, så att de, när de icke vilja antaga ett af Const.Utsk. väckt förslag, förklara detsamma onödigt och onyttigt, samt sålunda genom sin egen maktfullkomlighet, ehuru tvert emot grundlagens mening, tvinga det att icke blifva hvilande.
Const.Utsk. har, i likhet med hvad vid föregtde Riksdagar egt rum, äfven vid denna måst till Stånden ingå med voter:s-propos:r, i hvilka kontra-proposma innehålla, alt förslaget icke måtte blifva hvilande.
Dessa voter:s-propos:r äro redan af 3 Stånd godkände, och komma således att blifva grund för blifvande voteringar.
För att nu afhjelpa ifrågavande stridigheter, har Const.Utsk. ansett riktigast att bringa de föreslagne ändringarne i öfverensstämmelse med bruket, hvilket ostridigt är bättre än det gamla stadgandet.
Den andra tvistepunkten rör K. M:s Proposir.
Grundlagens bud i 81 :sta §:n och den alltid följda praxis skola dessa' Propos:r behandlas annorlunda än enskilda motioner, så att de alltid ovilkorligen blifva hvilande, om Const.Utsk. tillstyrker förslaget.
Så stadgar 81:sta §:n Reg.Form., så bruket; men så stadgar icke 56:te §:n, Nu är det väl sannt, att några praktiska olägenheter häraf icke upkommit; men orätt måste det alltid vara, att hafva tvenne grundlags-paragrafer, hvilka äro svåra att förena med hvarandra.
Const.Utsk. bar fördenskull, och enär det icke förut lyckats att genomföra någon förbättring i dessa stadganden, så snart man tillika velat förändra i sak hvad som nu brukas, ansett bättre, än att försöka taga för sig allt på en gång, att endast tillse, det nu gällande praxis blefve legaliserad, samt de nu befintliga stridigheterna mellan 56:te och 81 :sta § §: n a uphäfda.
Något sämre än hvad som f. n. förefinnes, kan fördenskull icke genom Utsk:s förslag upkomma; ty om det anlages, komma grundlagsförändrings-förslag att behandlas på samma sätt som hittills, hvarjemte den egentliga förbättring vinnes, att lag och bruk blifva med hvarandra öfverensstämmande.
Vill man återigen icke nöja sig härmed, ulan fortfarande påyrkar förändring jemväl i sak, så blifver följden, att. alltsammans förfaller, och att vi således komma att qvarstå på samma punkt som förut.
För min del vill jag dock hellre hafva något godt än intet, om också detta icke skulle vara det aldra bästa, samt tillstyrker förden - Den 30 Augusti. 155 skull, att R. o. Ad. behagade, i hvad på Ståndet beror, låta ifrågavaride förslag blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
När fråga är att tillvägabringa ändringar i grundlag, sorn eger gällande kraft, synes första vilkoret våra, att göra dem så fullständiga och ändamålsenliga som möjligt.
Att man genom otydligheten i grundlagens stadganden vidtagit så att säga half-mesurer vid deras tillämpning, anser jag vara både oriktigt och vådligt.
Hr von Hartmansdorff har tydligen ådagalagt vigten af alt på ett fullständigt och ändamålsenligt sätt rätta och jemka de skiljaktigheter, som förefinnas i nuvar:de grundlagssladganden.
Ordförrden i Coust.Utsk. har deremot å sin sida besynnerligt nog förklarat, att det är bättre all hjelpa sig fram med det dåliga, än med intet, och alt man bör nöja sig med en förändring, huru ofullständig den än är, blott man får en förändring.
Då är det, efter min öfvertygelse, bättre att, i st, f. alt legalisera de oriktigheter, som i ett eller annat afseende gjort sig gällande, hjelpa sig fram med den otydlig het, som nu finnes, till dess att andra klarare åsigter i afseende på tillämpningen kunna göra sig gällande, då man kan få en bättre sådan, än som nu eger rum.
Jag kan fördenskull icke godkänna den grundlagsförändring, hvilken här blifvit föreslagen, utan anhåller, att de af Hr von Hartmansdorff framställda förslag till gemensamma tankar måtte vinna R. o. Ad:s bifall.
I enlighet med hvad Gr.
Lagerbjelke yttrat, tror jag det vara af högsta vigt, att man fäster upmärksamheten derå, alt Const.Ulsk. utgått från synpunkten, att icke föreslå någan förändring uti de ifrågavar:de §§:na, utan endast bringa dem i öfverensstämmelse med hvarandra, i hvad de f. n. antingen äro sinsemellan stridande, eller också innefatta sådana olydligheter, att de föranledt en olikartad tolkning mot hvad måhända grundlagsstiftarnes mening varit.
Om man nu fäster sig vid denna omständighet, tror jag icke att man, i likhet med den förre talaren, bör kunna påstå, att det ju är af ganska väsendtlig vigt att få dessa lagstadganden hvilande till nästa Riksdag.
Ty då vi besinna de olägenheter, som kunna upkomma, så väl inom Iagskipningen som inom representationen, derigenom, alt man eger lagstadganden, som antingen äro mot hvarandra stridande, eller också så otydliga till sin upställning, att en bestämd afvikelse derifrån eger rum, samt att till följd deraf en praxis gjört sig gällande i strid mot sjelfva lagen, tror jag, alt det är skäl att göra denna praxis till lag; må det sedermera blifva en annan omsorg att genomföra de förändringar i sak, hvartill man kan finna sig befogad.
Och alldenstund erfarenheten visat, att man icke kan komma öfverens om någon dylik förändring, samt ehuru jag erkänner de af Hr von Hartmansdorff framställda förslag vara ganska goda och ändamålsenliga, tror jag dock icke, att det är skäl alt upskjuta så väl alt ställa grundlagens stadganden i öfverensstämmelse med hvar - 156
De» 30 Augusti. andra, som ock alt legalisera den praxis, som under en längre följd af år gjort sig gällande.
Vill man derefter göra några ändamålsenliga förändringar i sjelfva lagstadganderne, ser jag ingenting, som hindrar att derom väcka serskild motion för att såsom ett alternativt förslag läggas bredvid Const.Ulsk:s.
På dessa grunder anser äfven jag, att det är af väsendtlig vigt och nytta, att det nu framslälldla förslaget blifver hvilande lill nästa Riksdag, för att då antagas.
Man kunde derigenom åtminstone hoppas att en gång slippa de vidtomfattande, tidsödande' och obehagliga diskussioner om rätta förståndet och tillämpningen af ifrägavar:de begge §§:r, hvilka under närvande förhållande så ofta ega rum in-' om de respektive Stånden.
Jag vågar fördenskull anhålla, att R. o.
Ad. icke måtte antaga de af Hr von Hartmansdorff framställda förslag till gemensamma tankar.
Jag hemställer till den siste värde talaren, om det icke vore både lämpligt och rikligt att taga Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensamma tankar i öfvervägande, alldenstund de just angå de §§:r i Reg.Form. och Riksd.Ordn., hvaruti Const.Uisk. tillstyrkt förändringar.
Samme värde talare har sagt, all det vore väl om man kunde bringa dessa båda ifrågavar:de §§ till sådan likstämmighet, all man derigenom åtminstone undveke de långvariga tvister om rälta tolkningen deraf, hvilka vid Riksdagarne förekomma.
Men månne icke ofullständigheten uti berörde §§:r bättre afhjelpies om man, i st. f. att vidtaga sådana förändringar, som Ulsk. föreslagit, antaga dem, som Hr von Hartmansdorff framställt, och hvilka han visat vara både ändamålsenliga och af behofvet påkallade, så framt man nemi. vill hafva en förnuftsenlig grundlag, som derjemte är lätt i sin tillämpning.
Ty det måtte väl strida mot förnuftet, på sätt Hr von Hartmansdorff anmärkt, att, när alla andra frågor förfalla, då två Stånd stanna mot två, så skola likväl i grundlagsfrågor de två Stånd, som icke vilja hafva den föreslagna förändringen, genom förstärkta Const.Ulsk:l tvingas att på sina bord hafva ett dylikt förslag, som de genast ansett vara af beskaffenhet att icke kunna bifallas, emedan det är stridande mot hvad både nödigt och nyttigt är.
Jag kan för min del icke inse, alt del icke är bättre, att, när man vill hafva en grundlagsförändring, göra den fullständig, och sådan att den upfyller sitt ändamål, än att laga och lappa en gällande grundlag.
När fråga var om representationsförändringen, hörde man mer än en gång, och det på delta rum, af reformens förfäktare yttras, att den och den §:u i den föreslagna lagen var felaktig, den var ofullständig och till och roed ändamålsvidrig; men allt detta, sade man, betydde ingenting; ty blott man får sjelfva förändringen, får man nog de rättelser, sorn. äro af behofvel påkallade.
Jag kan för min del icke hylla så beskaffade läror; ty antingen vill jag behålla den lag jag har, huru ofullständig den är, eller också vill jag på laglig väg söka att få den så ändrad och rättad, att den upfyller alla förnuftets fordringar.
Så år dock icke förhållandet med den nu föreslagna förändringen, och då jag för - Den 30 Augusti. 157 denskull bestrider dess antagande, anhåller jag om bifall till det af Hr von Hartmansdorff framställda förslag, hvilket, efter min öfvertygelse, upfyller de fordringar, som man i allmänhet har på en förnuftig lagstiftning.
En föreg:de talare har fästat upmärksamheten derå, alt Hr von Hartmansdorffs förslag är något annat än Utsk:s, och alt det står helt och hållet bredvid detsamma, samt fördenskull icke är lagligt.
Grundlagen har bestämdt föreskrifvit, och Hr von Hartmansdorff har sjelf vid flere tillfällen ganska strängt hållit derpå, att det endast är i afseende å detaljförändringar uti hvad Const.Utsk. föreslagit, som gemensamma tankar kunna framställas: men alldeles icke för att derigenom åstadkomma något nytt förslag.
För att nu visa att Hr von Hartmansdorffs förslag verkligen står utom Utsk:s, anhåller jag att fä upläsa detsamma.
Första punkten innehåller: ”grundlagsförslag må kunna, likasom hvarje annat, genast af Stånden förkastas.”
Denna punkt är helt och hållet onödig; ty den innehåller precist detsamma som Const.Utsk. föreslagit.
Den andra punkten lyder sålunda: ”vid återförvisning af grundlagsförslag bör förhållas såsom med andra, nemi. alt alla dervid gjorda anmärkn:r, med bevekelsegrunderna dertill, bifogas, utan att några gemensamma tankar uttryckas.” Const.Utsk. har i sitt förslag icke gjort den allra ringaste ändring i afseende å de nu brukliga gemensamma tankarne.
Hr von Hartmansdorffs förslag i denna punkt står således utom Utsk:s och är följaktligen olagligt.
För det tredje föreslår Hr von Hartmansdorff, ”att i ett grundlagsförslag böra icke några förändringar kunna göras, hvarken när det första gången föredrages, eller när det efter ålerremissen återkommer med eller utan förändringar.” Const.Utsk. har icke i sitt förslag vidrört Ständernas nuvar:de rättighet, att genom gemensamma tankar göra förändringar i Const.Utsk:s förslag, och Hr von Hartmansdorffs står således i denna punkt utom Utsk:s, samt är fördenskull icke heller lagligt.
Fjerde punkten innehåller ”att ett grundlagsförslag bör, likasom hvarje annat, förfalla, blott det af två Stånd ogillas.” Const.Utsk. har föreslagit, att för ogillande| vid första Riksdagen af ett grundlagsförslag skall erfordras alla fyra Ståndens medgifvande; men att då Stånden om ogillandet icke blifva ense, skall frågan gå till förstärkt Const.Utsk.
Det kan således i denna punkt vara tvetydigt, huruvida Hr von Hartmansdorffs förslag står inom eller utom Utsk:s. Vidare föreslår
Hr von Hartmansdorff, ”ali i afseende å grundlagsförslag bör hvarken af K. M. eller R.
St. fordras, att upgifva skäl för deras afslag.”
Nu varande grundlag stadgar, att skälen skola npgifvas.
Const.Utsk. har icke föreslagit uphäfvande af detta stadgande, hvadan således detta Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke helt och hållet står utom Utsb:s förslag.
Slutligen har Hr von Hartmansdorff föreslagit ”att K. M:s Propos:r i grundlagsväg böra behandlas lika med enskdda motioner.” Const.Utsk. har icke föreslagit något, som strider emot nu gällande grundlagsstadgande i 81 :sta §:n, der en serskild form finnes före - 158 Den 30 Augusti. skrifven för behandlingen af K.
M:s Propos:r.
Således står äfven detta Hr von Hartmansdorffs förslag utom Utsk:s. Jag har förut medgifvit, att åtskilliga af de utaf Hr von Hartmansdorff gjorda förslag äro ganska välbetänkte och tjenliga, så framt här vore fråga om, att på en gång kunna fä det bästa möjliga förslag till en grundlagsförändring i förevartde hänseende.
Men nu hafva dessa förslag till gemensamma tankar först och främst det felet, att de icke äro förenliga med lagens fordringar, och kunna således icke ur någon synpunkt af Ståndet antagas, och för det andra hafva de den olägenheten med sig att man, trots all deras förträfflighet, likväl, på sätt jag i mitt förra anförande sökt visa, icke har något hopp att få dem antagna, utan finge då qvarstå i detnuvaride oeflerrättlighetstillståndet, under hvilket man går tillväga på ett mot grundlagens bokstaf stridande sätt, i st. f. att, om man läte Const.Utsk:s förslag vara oantastade, man kunde erhålla den bestämdt stora vinsten, att slippa tvånget att gå en väg, som går bredvid den af grundlagen utstakade.
Jag fortfar fördenskull i min vördsamma anhållan om afslag å Hr von Hartmansdorffs förslag lill gemensamma tankar.
Den siste värde talaren har redan ut vecklat hvad jag i milt förra anförande endast antydde, nemi. den omständighet, att de af Hr von Hartmansdorff framställda förslag (ill gemensamma tankar vöre i ganska väsendtlig mån afvikande från det förslag, som Consl.Ulsk. afgifvit, hvadan de fördenskull vore att betrakta som serskilda motioner, hvilka icke här borde väckas, utan öfverlåtas lill Honst.Utsk., som eger att öfver desamma sig yttra.
Serskildt får jag nämna, att flere af dessa punkter framställdes inom Utsk. och ansågos der vara ganska begrundansvärda och förtjenla af mycken upmärksamhet; men man ville dock icke intaga dem i det här ifrågavar:de förslaget, emedan man föreställde sig att det väsendtliga af förbättringen derigenom skulle kunna äfventyras.
Inom Utsk. hörde man nemi. en mängd olika tankar framställas, och man nödgades derföre afstå från hvarje annan förändring, än så vidt den åsyftade alt bringa de ifrågavar:de sins emellan stridiga grundlags-paragraferna i öfverensstämmelse med hvarandra, samt sålunda få ett slut på den strid, som så länge varit i detta hänseende förd.
Fördenskull tror jag, att man måste skilja mellan de förändringar i sak, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, och de förslag, som af Utsk. blifvit framlagde.
Orsaken återigen, hvarföre icke Utsk., på sätt Hr Printzensköld yttrat, helt och hållet omredigerat berörde §§:r i enlighet med de grunder Hr von Hartmansdorff upgifvit, har varit den, att, oaktadt ett sådant förändringsförslag måhända skulle vunnit sympatier inom detta, och möjligen äfven inom något annat Stånd, ansåg man dock tänkesättet i allmänhet i detta hänseende icke varit sådant, att framgången kunnat vara otvifvelaktig.
Jag har med förvåning hört de orden uttalas af Hr Printzensköld, att man icke borde antaga en förändring, som i sjelfva verket innebär en stor förbättring, derföre att man icke på en gång kunde få allt, sorn inom dessa §§:r stöde alt inrymma.
Jag hade Den 30 Augusti. 159 troll, ali hvar och en, som hyllar uprätthållande åsigter, borde anse det vara bäst att gå småningom framåt.
Kan man framdeles erhålla något mer, så är det ganska väl, men man bör dock icke förkasta det goda, derföre att man icke kan få det bästa.
På dessa och förut anförda grunder, vågar jag fortfarande yrka, att Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensamma tankar icke måtte gillas.
De invändningar, sora äro gjorda mot mitt förslag, bevisa nogsamt, huru ofullständiga de nuvar:de grundlagsstadganderna i detta hänseende äro. Både Gr. Lagerbjelke och Frih.
Stjernstedt säga att åtskilliga af dessa förslag ligga utom Const.Utsk:s, och att de följaktligen äro olagliga, samt att jag sålunda sjelf brutit emot en regel, som jag tillförene förfäktat, nemi. alt man icke bör inkräkta på Const.Utsk:s motionsrätt.
Jag har icke trott mig göra det; ty då händelsen är, såsom med förevar:de Betänk.
, alt Utsk. framkommer med ett förslag, hvilket afser ändringar i grundlagsfrågors behandling, har jag ansett det i alla delar vara föremål för öfverläggning.
Men man må gerna gilla Gr.
Lagerbjelkes och Frih.
Sljernsledts påstående; ty hvad som ligger inom ellér utom ett förslag, kan icke af grundlagen noga bestämmas.
När det är tillåtet, alt under form af gemensamma t3nkar göra anmärkn:r, så vet man ej riktigt hvad gränsen är, och derföre bär man kommit derhän, att förslag, som varit rakt stridande mot Consl.Utsk:s, eller till och med af detsamma ogillade, likväl blifvit af något Stånd godkända.
Ett sådant förfarande, t. ex. med Representationsförslaget vid sista Riksdag, bestridde hvarken Const.Ulsk:s Ordför:de, eller någon annan ledamot af detta Ständ, med undantag af Gr. Horn.
Men jag lemnar det derhän, att man erkänt riktigheten af mina framställningar, emedan jag är förvissad, att den makt, som aldrig fullständigt besegras, nemi. sakernas egen inneboende kraft, skall i delta, såsom i många andra fall, der man bugar sig för felen utan alt våga vidröra dem, med tiden bereda framgång åt de åsigter jag här framställt.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upläst det af Hr von Hartmansdorff framstäldta förslag till gemensam tanke, med hemställan om R. o. Ad. behagade antaga detsamma ropades starka
Nej jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Nej öfvervägande, och att enär sålunda icke något förslag till gemensam tanke blifvit antaget, det i Const.Utsk:s förevar:de Mern. afgifne förslag, såvidt på R. o. Ad. berodde, komme att hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 26 och 28 dennes på bordet lagda Mern.
JVå 249, om beviljande af en gratifikation åt Öfver-Kommissarien N. A. Fredin för af honom upgjordt formulär för Riks-hufvudbok efter ny method. 160 Den 30 Augusti.
Ekon.Utskms d. 26 och 28 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 20, i anledn. af väckte frågor i de aDg:de fattigvården i Fiiket gällande föreskrifter.
Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande, och förekommo dervid Ulsk:ns yttranden, ang:de nedannämnde § §: r i nu gällande Kongl.
Förordn. om fattigvården i Riket. § 1- Den del af Lektorn A. F. Soudéns, Utsk:os Betänk, bifogade, reservation, som angår § 1, npläsles på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade:
Jag anser Lektor Sundéns reservation vara riklig.
Orden "de sina" äro ett Obestämdt uttryck, Ilvars vidsträeklhet man icke känner.
Om t. ex. föräldrarne, såsom ofta är händelsen, lefva skiljda från barnen, kan man då säga, att föräldrarne, när de icke höra till barnens hushåll, kunna räknas till hvad författningen benämner ”de sina?”
Deremot hafva våra faltigvårdsstadganden af ålder utgått från den grundsatsen, alt anhöriga böra draga försorg och vård om hvarandra, och till anhöriga böra val närmast räknas föräldrar och barn.