Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 66 vidhållna tillstyrkande af bifall till K.
M:s deri omförmälda nådiga propos.
Efter hvad jag tror mig känna, har PresteSt. bifallit LagUtsk:s betänk.
N:o 65 och således antagit den K. propos. i den delen, hvarom nu är fråga, men afslagit betänk.
N:o 66, ang-.de de tysta förmånsrätterna.
BondeSt. har fattat samma beslut i afseende på de tysta förmånsrätterna, men angående förmyndarecontrollerna antagit det förslag, som innefattas i Gr.
Mörners med Heres reservation emot betänk.
Om dessa underrättelser, som af mig nu blifvit lemnade, äro tillförlitliga, så finnér R. o. Ad. deraf, att frågan om de tysta förmånsrätterna redan har fallit för denna riksdag genom två Stånds beslut.
Vid sådant förhållande skulle det kunna synas öfverflödigt att nu vidtaga någon förändring i afseende på 23 cap. 1 § Arfdab:n, enär afsigten med en förändring deruti egentligen varit, att i denna § lägga de controller, som skulle ersätta de tysta förmånsrätterna, i fall de borttogos.
Men då alla de öfriga Stånden hafva beslutit förändringar i denna §, ehuru de kommit till olika resultater, så torde det vara nödvändigt för R. o. Ad. att äfven fatta ett beslut om någon åtgärd i ämnet, såvida R. o. Ad:s beslut skall komma att äga något inflytande vid sakens slutliga afgörande.
Ty om R. o. Ad. endast skulle förklara sig icke finna skäl till någon förändring, så kan detta beslut vid den förestående sammanjemkningen ej komma under öfvervägande, utan kommer att läggas ad acta.
De flesta talare, som hittills yttrat sig i ämnet, hafva väl tillstyrkt bifall till Hr Nordenanckar förslag, men tvenne talare hafva motsatt sig så väl detta som K. M:s propos., hvar - 88 Den 5 Februari f. m. af följden skulle blifva den, sorn jag nyss omnämnt, eller att ingen förändring skulle af R. o. Ad. blifva beslutad, och att ett sådant beslut skulle vid jemförelse med de öfriga Ståndens blifva belt och hållet overksamt; hvarföre jag hemställer till dessa
Hrr, om de icke skulle finna lämpligast att frånträda detta deras yrkande.
Efter att sålunda hafva sökt ådagalägga, hvarföre R. o. Ad., efter min tanka, bör taga i öfvervägande och besluta sig för antagande af någotdera bland de framställda förslagen, så får jag instämma i de talares åsigt, hvilka yttrat, att den K. propos. icke är tillfredsställande.
Jag har i en reservation, bifogad Utsk:s betänk.
N:o 14, framlagt skälen för denna min åsigt, hufvudsakligen bestående deruti, att denna K. propos., likasom nuvarande lag, icke gifver någon garanti för verkställigheten af de deruti föreskrifna controller.
Den K. propos. gör nemi. till den nuvarande lagen endast det tillägg, att hvar och en socken skulle äga rättighet att utse sådane gode män, som i förslaget omnämnas, men utan att föreskrifva någon skyldighet dertill; och att införa ett stadgande i lagen om en sådan rättighet, utan någon motsvarande skyldighet, finner jag för min del ändamålslöst.
För öfrigt innehåller den K. propos. precist detsamma som nuvarande lag, alt förmyndare, då fränder icke finnas, eller vägra att granska räkenskaperne, väl skall hvart tredje år inlemna dem till rätten, och att rätten skall utse gode män för att verkställa granskningen.
Men något medel att kunna tillhålla en tredskande förmyndare att inlemna sin räkning, finnes hvarken i lagen eller den K. propos.
Utan anmälan af förmyndaren, att fränder ej finnas, eller att de vägrat åtaga sig räkenskapernas granskning, kan domaren naturligtvis icke veta, när de fall inträffa, att gode män borde förordnas, och en tredskande förmyndare aktar sig för af t göra en sådan anmälan.
Deraf har följden hittills varit, att inga treåriga räkenskaper hafva blifvit till rätten inlemnade, och så skall det äfven gå hädanefter, om den K. propos. antages.
Dä frågan första gången var före i Utsk., ansåg jag denna olägenhet endast kunna afhjelpas genom att lägga controllen pä domaren.
I det förslag jag uti min reservation framställde, sökte jag derföre få stadgadt, att domstolen skulle hålla diarium öfver alla förmyndareförordnanden, och tillse att förmyndarne ovillkorligen hvart tredje år inkomma med sina räkningar till domstolen, hvilken derefter skulle communicera dem med den omyndiges fränder.
Derigenom skulle en säkerhet vinnas, att föreskriften fick någon verkställighet.
Men emot detta förslag har jag af nästan alla praktiserande jurister, jag rådfrågat, hört den sammanstämmande anmärkn., att domaren derigenom skulle blifva för mycket öfverhopad af göromål, och att förslaget till följd deraf icke vore verkställbart.
Ehuru icke öfvertygad, har jag dock gifvit med mig för detta skäl, och jag har derföre modifierat mig till den åsigt, som, först af Hr Berg von Linde framställd, sedan blifvit af en del reservanter inom Utsk. upptagen.
Likväl fann jag icke den ordställning, hvarom dessa reservanter förenat sig vara tillfyllest gö - Den 5 Februari f. m. 89 görande, ulan gjorde dervid ungefär samma anmärkn-.r, som Gr.
Jag fann mig således icke kunna antaga den af reservanterna föreslagna redaciionen; men deremot finner jag mig böjd att biträda Hr Nordenanckar? modification af samma förslag.
Alla de olägenheter, såvidt jag kunnat fatta dem, som Gr.
Sparre anmärkt i reservanternas förslag, äro uti Hr Nordenanckar redactionsförslag, efter mitt förmenande, hafna.
Jag bekänner visserligen, att jag icke anser delta förslag fullkomligt, eller sådant att det för all framtid bör bestå, ulan endast såsom en högst vigtig öfvergång till den tid, då vi kunna påräkna, att få förmyndarekammare inrättade, hvilka, enligt min tanka, äro det enda säkra sättet att garantera omyndiges rätt.
Men då Konungen förklarat
Sig hafva haft och fortfarande har en ospard omtanka derom, att kunna inrätta förmyndarekammare, ehuru Ilan funnit, att tiden dertill ännu icke är inne, anser jag att vi för närvarande icke kunna komma längre, än Hr Nordenanckar» förslag åsyftar, till hvilket jag fördenskull vördsamt tillstyrker bifall.
Härefter hade lindert.
Ridd,secreterare äran upplysa, att numera äfven frän BondeSt. inkommit prot.utdr., som visade, alt Ståndet vid föredragning af LagUtsk:s betänk.
N:o 00, vidblifvit sitt i ämnet förut fattade beslut och lagt Utsk:s utlåtande till handlingarne; men att någon underrättelse om samma Stånds beslut, i afseende på LagUtskis utlåt.
N:o 65, icke derjemte erhållits, utan fortfarande saknades.
I anledn. af hvad under discussionen förefallit, synes mig frågan kunna inskränkas dertill, huruvida Hr Nordenanckar förslag skall kunna antagas, då jag förutsätter, att man icke vill ändra den ifrågavar. §, utan att erhålla något antagligt förslag.
Jag är sjelf ordförande i en så beskaffad sockennämnd, som här är i fråga, uti eit ganska stort härad, nemi.
Carlskoga.
Vid hvarje ting förekomma der 20 ä 30 förmyndareförordnanden.
Räknar man dem i medeltal til 25, så blifva de, med två ting om året, 50 för liela året, och om man antager, att hvarje förmynderskap, af hvilka de längsta kunna räcka 20 år, per medium endast fortfara 10 är, så skulle denna sockeunämnd få 500 förmynderskap om året alt sysselsätta sig med.
I sådan händelse vore det ganska osäkert om man kunde påräkna ledamöter i denna nämnd, isynnerhet om den icke en gång skulle äga nog makt att tvinga förmyndare att inför nämnden redogöra för dess förvaltning.
Och hvarifrån skulle man fä de nödvändiga anslagen att underhålla åtminstone en skrifvare?
Såvidt dessa inkast icke kunna vederlägas, så synes mig llr Nordenanckar? förslag icke kunna antagas.
Deremot hoppas jag, att det i en framlid skall låta sig göra att organisera förmyndareuppsiglen lill ett communalbestyr.
Först måste man likväl skaffa sockennämnden juridisk kraft att verkställa sina beslut och sedan mäste den hafva' en cassa, som kanske kunde bildas af en ganska ringa proc. af de omyndiges medel, för att bestrida de oundgängliga kostnader, som måste uppstå, och sedan borde också denna nämnd få 7 H. 12 DO Den 5 Februari f. ra. ett bestämdt reglemente.
Innan allt detta skett, skulle jag anse vådligt att lala det föreslagna stadgandet inflyta i lagen, hvarföre <jag ser mig nödsakad att tillstyrka afslag på samtlige de föreslagna förändringarne.
Otta:
Afsigten med den K. propos., sorn har hlifvit afgifven uti ifrågavar. ämne, har naturligtvis varit, att vid samma tillfälle, som de s. k. tysta förmånsrätterna föreslogos till upphäfvande, framställa något annat förlag, som skulle lemna den säkerhet för omyndiges egendoms rätta vård, hvilken man förut trott sig finna i nämnde tysta förmånsrätter.
Det förslag, sorn i detta afseende blifvit framstäldt af'K. M., var enligt min öfvertygelse tillfyllestgörande och mycket enklare, än de som äro framställde af åtskilliga talare här.
Dä likväl delta för de talare, som yttrat sig i detta ämne, äfvensom för Ulsk. icke synts vara tillräckligt tryggande, sä vill jag icke för min del yrka bifall till K.
M:s nåd. propos., helst ålskillige af de förslag, som blifvit gjorda, helt och hållet utgå ifrån samma afsigt, nemi. tryggande af de omyndiges rätt, och man måste hafva aktning för deras åsigt, som önska en ännu större trygghet i detta afseende, än som K. M. ansett erforderlig.
Då jag således tror, att det förslag, som blifvit gjordt af Hr Nordenanckar i detta ämne, är det som lättast kan tillvägabringa en öfvergång till framtida förmyndarekamrar, hvilka K. M. i dess nåd propos. har förklarat vara dess afsigt, att, när förhållandet blifvit bättre utredt, kunna tillvägabringa; så får jag för min del tillstyrka bifall till det förslag, som Hr Nordenanckar framställt, och dervid hufvudsakligen äfven förena mig uti hvad Hr Gunther nyss förut yttrat, ronde nödvändigheten för R. o. Ad. att i detta afseende taga något beslut, på det att icke dess mening må komma att, i anseende till de öfriga Ståndens beslut, helt och hållet ligga nere.
Äng:
För att fatta ett bestämdt omdöme om de förändringar, som här föreslås, torde det kanske vara nödigt att jemföra dem noga med hvad som för närvarande finnes, för att upptäcka olikheterna och tillse huruvida någonting genom detta stadgande är vunnet eller förloradt.
Det nuvar. stadgandet kan fördelas uti några bestämda och positiva skyldigheter för förmyndarne.
Den första är: alt förmyndarne skola årligen författa räkning, för att kunna göra redo, om så fordras.
I det fallet äro alla de framställda förslagen lika med K.
M:s nåd. propos., och äfven det. af Hr Nordenanckar framställda förslaget innefattar den förbättringen, att der influtit orden: ”sä att deraf skönjas må, huru han den omyndiges gods förvaltat”.
Detta innebär sålunda på samma gång en skyldighet att vid räkningen skola bifogas de handlingar, som närmare upplysa förvaltningen.
Detta är således en tillökning i den omyndiges rätt.
Nästa stadgande är, att om händer icke årligen begära en sådan redovisning, så skall en sluträkning hvart tredje år tillställas Ränderna.
I det fallet är K.
M:s nåd. propos. och det framställda förslaget lika med nuvarande lag.
Den 5 Februari f. m. 91 Dernäst kommer, att om inga trander finnas, eller de icke vilja öfverse räkningen, sä stadgar nuvarande lag, att domaren skalk förordna gode män.
I det fallet äro förslagen olika.
K. M:s nåd. propos. är så lill vida ofullständig, att icke någon särskild auctoritet der bestämmes, som skall emottaga en sådan räkning, utan blott att den tillställes ”rätten”.
Hr Nordenanckars förslag säger, att räkningen skall öfverlemnas till sockennämnd, eller de gode män, sorn af socknemännen utses för att verkställa granskningen.
Jemför dessa stadgandens verkningar, så finner man, att allmänna lagens stadgande är fullkdmligen utan någon effect, och äfven erfarenheten ger vid banden, att sådane räkningar alldeles icke inlemnas till domaren.
Deremot skulle dc kunna framtvingas, enligt Hr Nordenanckars förslag, derigenom att de skola lemnäs till sockennämnderna, och dessa erhålla förteckningar från domstolarna om förmyndareförordnanden, hvarigenom de kunde controllera sådant. R. o. Ad. torde sålunda finna, att deiuti ligger också bestämdt en förökning uti controllerna.
Nu blir frågan om hvad effect vidare genom ett sådant aflemnande kan vinnas.
Lagens vidare stadgande är:
”Om emot sådan räkning är något attpåminna, då bör domaren tillse, att den omyndiga rätt sker.
Ar omyndig till de år kommen, att han sjelf kan finna, det förmyndaren ej väl dess egendom förestår, staude ock honom fritt, det hos domaren att angifva, och sin rätt utföra, ändå att han öfver sitt arf ej råda får, förr än lian till laga ålder kommit, som förr är sagt.”
Om della stadgande kunde verkställas, så vore dermed allting vunnet; men det är fullkomligt overkställbar!, ty domaren äger ingen makt alt tillse, om den omyndige rätt sker.
Skulle domaren der uppträda såsom actor emot förmyndaren, så träder den sin egen pröfningsrätt i förväg med denna klandertalan ; med ett ord, delta kan aldrig ske och har aldrig skett.
Den K. propos. är i detta afseende sådan, att rätten skall pröfva om ny förmyndare, förordnas må.
Detta vore åtminstone mera möjligt att verkställa, än det andra.
Det nya förslaget innehåller i detta fall, att socknenämnden skall uppträda såsom actor och söka rättens biträde, för alt bereda en verklighet åt det stadgande, alt den omyndige skall rätt ske.
Deraf kan således uppstå en verkan. R. o. Ad. har sett, att allt, hvad som i Hr Nordenanckars förslag finnes, verkligen är ett plus utöfver hvad som för närvarande är stadgadt.
Om man kunde komma längre och få fullständigare garantier, så vore det visserligen väl.
Lagens natur och första grundidé, är ju alt skydda den svage emot den starke, så långt som det är möjligt.
Det är sålunda klart, att så långt man kan kumma, bör man gå, men en gräns finnes, öfver hvilken man icke kan gå, och denna anser jag vara iakttagen uti Hr Nordenanckars förslag.
Jag anser således, att detta förslag innehåller en medelväg emellan hvad man önskar och hvad man kan få.
Jag får derföre förena mig med dem, som yrkat bifall till detsamma.
Man har framställt betänkligheter dervid och sagt, att dertill skulle fordras vidlyftigare reglementerande; men jag hemställer, om icke just i detta förslag finnes i fern 02 Den 5 Februari f. m. särskilda punkter ett förslag till reglemente, som verkligen medelår de omyndiga en ganska god del af de rättigheter, som de borde äga.
I alla fall kan man ieke så reglementera lili en lag, som det behöfves.
Om det fattas något, så är intet hinder för K.
M. att tillägga de felande bestämmelserna.
Jag tillstyrker bifall lill detta förslag, emedan det innehåller en förbättring uti det nuvarande förhållandet.
Jag begärde egentligen ordet, endast för alt i anledn. af det upplästa prot.uldr. ifrån BondeSt. upplysa, alt BondeSt:s förra beslut innefattade afslag pä LagUtsk:s betänk., N:o 14, hvilket icke slår omnämndi uti detta sednare prot.utdr.
Men dä jag nu fått ordet, vill jag äfven begagna delta tillfälle för att mera specielt besvara en af de anmärkmr, som Gr.
Lagerbjelke framställt emot anlagande af Hr Nordenanckar förslag, hvilket jag förra gången förglömde.
Lagerbjelke har sagt, att förslaget egentligen är oantagligt derföre, att sockennämndernas bestyr derigenom skulle komma alt öfverflyttas ifrån den ena nämnden till den andra, allt eftersom den omyndige kommer alt flytta ifrån en socken till den andra.
Jag tror detta icke vara förhållandet.
Vi vete, att när förmyndare begäres för en omyndig, så sker förordnandet hos den rätt, der arfvet har fallit, och samma person förblifver sedermera den omyndiges förmyndare under hela hans omyndighetstid, lian må flytta hvart han behagar.
Samma förhållande skulle inträffa med sockennämnderna.
Den sockennämnd, som först fått denna befattning, hvarom här är fråga, till följd af den ärfda egendomens belägenhet, skulle äfven komma att fortfarande utöfva sitt bestyr, ulan afseende på förmyndarens eller den omyndiges förändrade bostad.
Under förklarande, att jag instämmer såväl med Hr Nordenanckars lillägg till de gjorda reservationerna eller hans omarbetning deraf, som i de skäl, hvilka blifvit anförda af Hr Silfverstolpe, Hr Gripenstedt och nu sednast af Hr Gunther, anhåller jag alt endast korteligen få gifva tillkänna på hvad sätt man skulle kunna lätteligen afhjelpa den andra af Gr.
Lagerbjelke gjorda anmärkmn emot detta förslag.
Han yttrade nemi., att man icke borde eller kunde förvänta af sockennämnderna, alt de skulle verksamt biträda med uppmärksamhet öfver förmyudarens sätt att förvalta myndlingars egendom.
En sådan anmärkt), har en ganska riktig grund deruti, att communalväsendel hos oss icke funnits, och, om jag tillåter mig alt säga det, icke kunnat finnas under sådana förhållanden i öfrigt, som här gjort sig gällande.
Man kan således mycket väl instämma med Gr.
Lagerbjelke deruti, att i början skulle man icke kunna röna någon verkan af en sådan ny institution.
Likväl, och ehuru man nu för tillfället genom två Stånds beslut är utestängd från möjligheten alt kunna vid denna riksdag få någonting afgjordt i afseende på förmyndarekamrar med ansvarighet, så tror jag dock, att man skulle kunna väsendtligen afhjelpa de olägenheter, sorn Gr.
Lagerbjelke anmärkt, genom en tillsats till Hr Nordenanckars förslag, hvilken jag nu ämnar upp - O en 5 Februari f. in.
U3 läsa, oell hvarvid jag anhåller, att Hr Nordenanckar sjelf ville lemna mig sin uppmärksamhet.
Den lyder sålunda: ”1 hvarje län tillförordnas af Konungens Bef:h:de en eller flere länsrevisorer, hvilka socknevis skola företaga revidering af de till sockennämnder ingifne förmyndareräkningar, och kunna till ansvar och ersättning inför laga domstol ställas af sagde nämnd eller myndling, sedan han myndig blifvit, för uppsåtligt förbigången anmärkning mot afgifven förmyndareräkning.” Jag ber R. o.
Ad. hafva godheten observera, att det ansvar, som här är omtaladt, icke är af sådan beskaffenhet, som det, hvilket kunde komma i fråga uti en förmyndarekammare.
Det är blott ett sådant ersättningsansvar, som lagen i allmänhet utstakar för den, som fått uppdrag att göra någonting och dervid uraktlåter sin skyldighet.
Ett andra mom. till samma § skulle lyda: ”Arfvode för hvarje förrättad revidering tillägges länsrevisorer af myndlingens medel, bestämd till viss procent af deras värdebelopp, på sätt inom hvarje län särskildt öfverenskommes inför Konungens Bef:h:de af deputerade för församlingarne.
Hr Giiniher, ledamot af LagUtsk., har redan fästat R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att sedan de s. k. tysta förmånsrätterna, genom tvä Stånds beslut blifvit bibehållna, har den egentliga grunden för de stadganden, som nu är under öfverläggning, bortfallit.
Det är sålunda icke fråga om annat än, på sätt Hr Gunther yttrat sig, bereda ett slags öfvergångstillstånd, intill dess man, såsom man hoppas, vid en kommande riksdag fått ett beslut ang:de de tysta förmånsrätterna, motsatt det, som för närvar, fattats.
I sådant afseende har Hr Gunther förklarat sig anse det förslag, Hr Nordenanckar framställt, vara att föredraga framför det, som den K. propos. innehåller.
En ledamot, lill hvars embetsbefatlning det hörer, alt vårda allmänna fromma stiftelser, har äfvenledes yttrat, alt han äfven gåfve företräde åt Hr Nordenanckars förslag.
Det återstår då att afgöra, huruvida R. o. Ad. anser nödvändigt att för ögonblicket gilla ett förslag, hvarom en ledamat af LagUtsk., som sjelf talat derför, likväl erkänt, att det vore till en del bristfälligt.
För mitt omdöme har Ilr Lagerhjelms anförande varit tillräckligt alt grunda hemställan till R. o. Ad., att vid denna riksdag icke vidtages någon ytterligare åtgärd i förevar, hänseende, utan låta förslaget hvila.
Om R. o. Ad. fattar ett sådant beslut, som Hr Nordenanckar föreslagit; hvad skulle väl följden deraf blifva?
Utan tvifvel de olägenheter, som Hr Lagerhjelm framställt, och då har man, intill nästa riksdag åtminstone, fått genom sjelfva erfarenheten öfvertyga sig om oriktigheten af detta förslag.
Bäst vore visserligen att slippa då upphäfva hvad man nu för tidigt beslutat.
Derigenom undginge man äfven del äfventyr, för hvilket Hr Lagerhjelm varnat och hvilket jag anser så stort, att den möjliga vinsten af ett erfarenhetsrön derföre bör underlåtas, nemi. äfvenlyret att, genom eli sådant åliggande för sockennämnden, afskräcka något -hvar alt deri inträda.
Den nya inrättningen, af hvilken 94 Den 5 Februari f. m. man hoppas åtskilligt godt, såsom jag tror med skäl, skulle kunna förqväfvas, så att säga, i sin linda, om man, innan hon kommit sig före, ålade henne befattningar, som hon icke kunde utföra.
Då det är en allmän regel, att man i tvifvelaktig» fall icke bör företaga sig något nytt, så anser jag Ii. o. Ad. böra underlåta att i detta afseende fatta annat beslut än afslag, både på Utsk:s betänk. och på Hr Nordenanckar och reservanternas förslag.
Man säger, att R. o. Ad. då skulle uppoffra sin röst, emedan två Stånd redan hafva beslut».
Jag anser vida bättre att uppoffra sin stämma, än att bidraga lill ett förslag, som kan blifva skadligt.
Huru kan man föreställa sig möjligheten att få tjenliga personer, som vilja befatta sig med att fara omkring ifrån den ena till den andra, för att efterse huru omyndiges rätt vårdas?
Nödgas man åter dertill taga sådana personer, som icke hafva annat att beställa, så skulle de säkerligen icke göra åsyftad nytta.
Frölich framställt, tror jag visserligen till sin syftning är godt, men jag tror också, alt det till sin verkställighet är så compliceradt, alt jag icke nu kan bifalla detsamma; så mycket mera som jag tror, att det icke behöfves, ty den svårighet, som Gr.
Lagerbjelke trott kunna uppstå lill följd af socken-nämndernas befattning med förmyndarevård, kan jag icke finna är värre, än den svårighet, som för närvar, linnes, at,t på grund af lagens stadgande bestämma hvilken domare, som dylika ärenden skola tillhöra.
Likaväl, som man kan hafva egendom i två socknar, bör man väl också kunna äga den i två domsagor, och allmänna lagen nämner blott, att domaren skall göra det och det.
Dervid har, så vidt jag vet, ingen tvetydighet kommit i fråga, ty den domare, som ägt jurisdictionen, der den döde bott, har hittills alltid fått befattning med sådana ärenden, och så lärer det väl blifva äfven hädanefter.
Hr von Hartmansdorffs yttrande, alt, sedan de s. k. tysta förmånsrätterna nu komma att bibehållas, den egentliga grunden för det stadgande, som nu är i fråga att införas, vore bortfallen, så nödgas jag till största delen bestrida detta yttrande.
Han har dervid utgått ifrån den förutsättning, att ett sådant stadgande nu icke behöfdes, alldenstund det egentligen skulle vidtagas för att ersätta de tysta förmånsrätterna.
Jag nekar visserligen icke sammanhanget emellan dessa bestämmelser; men jag påstår, att då de tysta förmånsrätterna äro ett alltför otillräckligt medel att skydda myndlingars rätt, emedan de lättligen kunna eluderas; så anser jag hvarje förslag att fylla denna brist böra med särdeles uppmärksamhet behandlas och med intresse omfattas.
Jag tror derjemte, att såsom en början till något bättre och för att vid ett annat tillfälle kunna få bort den tysta förmånsrätten, nb. då den blifvit ersatt af något kraftigare, så är detta kanske icke af vigt att lemna åsido.
Samma värde talare har derjemte, såsom ett positivt argugument emot förslaget, anfört, att de socken-nämnder, som skulle få dessa befattningar, icke skulle äga förmåga att dem handhafva.
D-en 5 Februari f. m. 95 Jag tror mig redan hafva sagt något till vederläggning deraf, och får nu tillägga, alt om det ägde sin grund, som Hr von Hartmansdorff har anfört, nemi. att ingen skulle vilja ingå uti sockennämnder, som får denna befattning, så får jag säga, att det i min tanka är besynnerligt, att man skulle vilja gå in i sockennämnderna för att så till sägandes sofva, men att i den mån någonting godt kunde uträttas, så skulle man icke vilja gå dit.
Jag tror tvertom och är öfvertygad, alt man kan åtminstone litet högre än så uppskatta medborgerligheten här i landet.
Jag kan i alla fall icke lägga till grund för mitt beslut en egen erfarenhet, af sådan beskaffenhet, som Hr Lagerhjelm åberopat, ty jag tror mig tvertom veta, att inom vissa communer redan finnes en ungefärlig sådan inrättning, som den här föreslagna.
Socknen har der delegerade, som äga tillsynen öfver omyndiges rätt, hvilken controll der går mycket väl, och i alla fall mäste den socken, som blifvit åberopad, utgöra ett särskildt undantag genom sin ovanliga storlek och bör alldeles icke kunna motivera ett förutseende, att det i allmänhet skulle komma att gå på det sättet.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Ga rl Axel: