Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 33 Haft. i 2 Lag-Utskottets Memorial JW 78.
Nej, anses Rikets Stander hafva beslutat, att ifrågavarande § skall erhålla följande, af Kongl. Majit föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet antagna lydelse: »Straff vare förfallet för brott, som ej blifvit åtaladt 1. inom två år, om det ej i lagen med svårare straff än fängelse belagdt är, eller 2. inom tio år, om det ej i lagen med svårare straff än straffarbete i två år belagdt är.» Voteringen har utfallit med 71 Ja och 48 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 2:dra Voteringen (enligt Votenngspropositionen M 2.):
Den som vill att 3 § 2 morn., 4 och 5 §§, förra delen af 10 §. 11 § och 38 § 1 punkten i 14 Kap. af Strafflagen skola erhålla följande af Utskottet föreslagna samt af Borgare- och Bonde-Stånden godkända lydelse: 3 § 2 mom.
»Var gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den drapne tili vrede retad, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande; då må tiden för straffarbetet till fyra år nedsättas.» 4 §•
»Har någon genom uppsåtlig misshandel dödat annan, och skedde den misshandel med berådt mod, men utan afsigt alt dräpa; dömes gerningsmannen till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år.
Äro omständigheterna synnerligen mildrande; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år.» »Varder någon dräpen, som i 4 § sägs, men skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med två till och med sex år.
Var gerningsmannen, utan egen skuld, till vrede af den dräpne retad, såsom i 3 § sägs, eller förekomma eljest synner - Lag-Utskottets Memorial J\3 78. 3 ligen mildrande omständigheter; då må straffet nedsättas till straffarbete i ett år.» Förra delen af 40 §.
»Har någon misshandlat annan så, att han deraf fått svår kroppsskada, och var sådan skada åsyftad; dömes, om skadan skedde med berådt mod, till straffarbete från och med fyra lill och med tio år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med eli till och med fyra år.
Var i sednare fallet gerningsmannen, ulan egen skuld, af den misshandlade till vrede retad, såsom i J § sägs, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande; då må tiden jör straffarbetet nedsättas till sex månader. 11 §.
»Har någon misshandlat annan, såsom i 10 § sägs, utan uppsåt att åstadkomma sådan skada som i samma § nämnd är; då skall gerningsmannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med ett till och med fyra år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete i högst två år.» 38 § 4 'punkten.
»Hafva tvänne, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med tio år;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ifrågavarande lagrum skola erhålla följande af Ridderskapet och Adeln beslutade lydelse: 3 § 2 mom.
»Var gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den dräpne till vrede Lag-Utskottets Memorial J\fs 78. retad, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande'; då må tiden för straffarbetet till sex år nedsättas.» 4 §•
»Har någon genom uppsåtlig misshandel dödat annan, och skedde den misshandel med berådt mod, men utan afsigt att dräpa; dömes gerningsmannen till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år.
Äro omständigheterna synnerligen mildrande; då må straffet nedsättas till straffarbete i /yra år.» 5 §.
»Varder någon dräpen, såsom i 4 § sägs. men skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med åtta år.
Var gerningsmannen, utan egen skuld, till vrede af den drapne retad, såsom i 3 § sägs, eller förekomma eljest synnerligen mildrande omständigheter; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år.» förra delen af 10 §.
»Har någon misshandlat annan så, att han deraf fått svår kroppsskada, och var sådan skada åsyftad; dömes, om skadan skedde med berådt mod, till straffarbete från och med sex tili och med tio år, och om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år.» 11 §.
»Har någon misshandlat annan, såsom i 10 § sägs, utan uppsåt alt åstadkomma sådan skada, som i samma § nämnd är, då skall gerningsmannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete i högst två år.» 38 § ■/ punkten.
»Hafva tvänne, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvaran - Lag-Vtskottels Memorial JM 78. 5 dra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen till straffarbete från och med sex till och med tio år,»
Som voteringen utvisat 49 Ja och 70 Nej, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i öfverensstämmelse med iVej-propositionen 3:dje Voteringen (enligt Voteringspropositionen JV5 3):
Den som vill att 14 Kap. 45 § i Strafflagen skall, i enlighet med Utskottets af Borgare- och Bonde-Stånden godkända förslag, lyda sålunda: »Misshandel, som i 12 eller 13 § sägs, ändå att den skett mot skyldeman i räll uppstigande led, maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan förman, så ock brott efter 15 eller 37 §, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande brottet till sådant åtal angifver, eller det blifvit föröfvadt vid sådant tillfälle eller å sådan ort, som i 11 Kap. 9 eller 15 § omförmäles.
Vållande, hvarom i 17 § sägs, må ej åtalas af annan än målsegande.» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner
Nej, kommer ifrågavarande § att erhålla följande af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i enlighet med Kongl.
Maj.ts Proposition antagna lydelse; »Misshandel, som i 12 eller 13 § sägs, ändå att den skett mot maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan förman, så ock brott efter 15 eller 37 §, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande brottet till sådant åtal angifver, eller det blifvit föröfvadt under sabbat eller vid sådant tillfälle eller å sådan ort, som i 11 Kap. 9 eller 15 § omförmäles.
Vållande, hvarom i 17 § sögs, må ej åtalas af annan än målsegande.»
Omröstningen har utfallit med 57 Ja och 60 Nej, hvarförutan två sedlar kasserats; och som Nej vunnit hafva Rikets Ständer beslutat på sätt A'e;'-propositioncn innehåller. 4:de Voteringen (enligt Voteringspropositionen .A? 4 a):
Den som vill, att till kontraproposition vid den blifvande bufvudvoteringen antages följande af Borgare-Ståndet för 16
Kap 13 § i Strafflagen beslutade lydelse: 6 Lag-Utskottets Memorial Jtt 78. t,Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej med bevisning om sanningen af gjordt tillmäle sig från ansvar fria, utom i de fall då han tillvitat annan bestämdt brott eller visst slag af brott, eller ock viss gerning, som i 8 § sägs.
Har den, mot hvilken lillmälet gjordes, varit för brottet tilltalad, men blifvit genom lagakraflegande. dom från åtalet frikänd, eller är den, sorn lillmälet gjorde, ej målsegande och hörer brottet ej under allmänt åtal, eller är tid lill åtal försäten, efter ty i 5 Kap. 14 § skils; då vare ej heller, till befrielse från ansvar för tillmålet, bevisning tillåten.
'» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej', Vinner Nej, kommer att till kontraproposition i hufvudvoteringen antagas BondeStåndets beslut, att förevarande § skall ur Strafflagen uteslutas.
Omröstningen har utfallit med 31 Ja och 88 Nej; i följd hvaraf för 5:te
Voteringen blifvit antagen följande voteringsproposition (M 4 b):
Den, som vill, att 16 Kap. 13 § i Strafflagen skall erhålla följande, af Utskottet föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagna lydelse: »Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej lill sitt fredande framställa bevisning om sanningen af sådant tillmäle, som i 8 § sägs.
Ar tillmäle gjordt om bestämdt brott eller visst slag af brott, och vill den tilltalade styrka, att den, emot hvilken lillmälet gjordes, är till sådant brott saker; vise då laga dom derå.
Har brottet ännu icke varit under åtal eller under pröfning i fråga om skadestånd; då skall, derest den för ärekränkning tilltalade det vill och han sjelf är målsegande eller har rätte målegandens uppdrag till talan eller ock brottet hörer under allmänt åtal, och så framt lid lill sådant eller till talan om skadestånd ej är försäten, efter ty derom stadgadt är, domstolen lägga den tilltalade tid före alt lisa, att lagligt åtal då blifvit anstäldt eller påkalladt, såsom om missgerningars angifvande och åtalande föreskrifvet är, eller att målsegandes talan om skadestånd är anhängiggjord, och huru deröfver slutligen dömdt blifvit.
Eg må till befrielse från ansvar för tillmäle om brott annan bevisning vara tillåten.» Lag-Utskottets Memorial JM 78. 7 röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit Bonde-Ståndets beslut, att förevarande § skall ur Strafflagen uteslutas.
Omröstningen har utfallit med 82 Ja och 36 Nej.
En sedel har blifvit kasserad; och som Ja vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll 6;te Voteringen (enligt Voteringspropositionen Jtä 5) :
Den som vill, alt 18 Kap, 14 § i Strafflagen skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndel beslutat, komma att lyda sålunda: »Öfverlastar sig någon af starka drycker så, alt af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, det han drucken är, och träffas han i sådant tillstånd å väg, gata eller annat allmänt ställe; straffes, för fylleri, med böter, högst femtio Riksdaler.» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer för ifrågavarande § hafva, i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, antagit denna lydelse: »Öfverlastar sig någon af starka drycker så, att af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, det han drucken är, och träffas han i sådant tillstånd å väg. gala eller annat allmänt ställe; straffes, för fylleri, med böter, högst tjugu Riksdaler.»
Denna votering har utfallit med 48 Ja och 71 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med jVe/-propositionen. 7:de Voteringen (enligt Voteringspropositionen JM 6):
Den som vill, att 20 Kap. 10 § i Strafflagen skall erhålla följande af Utskottet föreslagna samt af Borgare- och Bonde-Stånden godkända lydelse: »Begår någon snatteri tredje gången; varde ansedd, såsom hade han första resan stöld förölvat.
Snatteri al den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses.» 8 Lag-Uttkottets Memorial J\/3 78. röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ifrågavarande § skall, i enlighet med Kongl. Maj:ts af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagna förslag, komma att lyda, som följer: »Begår någon snatteri andra gången; varde ansedd såsom hade han första resan stöld föröfvat.
Snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses.»
Voteringen har gifvit ett resultat af 61 Ja och 58 Nej; och hafva följaktligen Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 8:de Voteringen (enligt Voteringspropositionen Jtä 7):
Den som vill, att till kontraproposition vid den blifvande hufvudvoteringen antages följande af Preste-Ståndet, i enlighet med Kongl Maj:ts Proposition, för 21 Kap. 10 § i Strafflagen beslutade lydelse: »Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 eller 8 §, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid förlustig;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer till kontraproposition i hufvudvoteringen alt antagas Borgare-Ståndets beslut, att omförmälda § skall lyda sålunda: »Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6. 7 eller 8 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig;»
Som, efter det en sedel blifvit kasserad, voteringen utfallit med 36 Ja och 82 Nej, har angående 21 Kap. 10 § i Strafflagen 9:de Voteringen egt rum enligt denna voterings-proposition (JV2 8):
Den som vill, att ifrågavarande § skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutat, lyda sålunda: »Den Lag-Utskottets Memorial Jft 78. 9 »Den, som gjort sig förfallen till straff efter 2, 6, 7 eller 8 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig, och den, som gjort sig skyldig till straff efter ■/, 3, 4 eller 5 §, varde till förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid dömd.» röstar Ja; Den det ej vill. röstar
Nej; Vinner Nej. anses Rikets Ständer hafva antagit Borgare-Ståndets beslut, att omförmälda § skall lyda sålunda: »Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 eller 8 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss lid förlustig».
Omröstningen bar utfallit med 55 Ja och 64 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med A7e/-propositionens innehåll.
Hvilket allt förstärkta Lag-Utskottet härmed får för Rikets Ständer vördsamt anmäla.
Prot. 1862 & 1863. 7 Samt 1 Afd. 33 Haft. 2 Stockholm, tryckt hos E. Westrell, 1863.
Lag-Utskottets Betänkande N:o 79. 1 %:o tö.
Ank. till Exp.-Utsk den 2 Nov. 1863, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af motion om förändring i lagstiftningen rörande äktenskapsförord samt mannens målsmansrätt för hustrun.
Med omförmälda, af Herr Hierta inom Vällofl.
Borgare-Ståndet väckta och till Lag-Utskoitet remitterade motion (N:o 218) åsyftas att vinna ändring i de stadganden, som finnas i torra delen af 8 Kap. 1 § och 9 Kap. 1 § Giftermåls-Balken.
Förordningen den 13 Juli 1818 har berörde del af 8 Kap. 1 § erhållit följande lydelse: “Vilja män, eller qvinna, der hon enka är, eller giftoman å mös vägnar, göra förord sig emellan före äktenskapet; då skola de det skriftligen och med tvänne vittnen upprätta, innan vigsel skor.
Ej må förord göras om annat än makarnes giftorätt, eller till förfång för dem, som bättre rätt till egendomen å den tid hafva"; innehållande denna § i öfrigt bestämmelser, huru med det upprättade äktenskapsförordet vidare förfaras skall, för att blifva för framtiden gällande. 9 Kap. 1 § Gifteimåls-Balken lyder sålunda: “Sedan man och qvinna sammanvigde äro, då är han hennes rätte målsman, och eger söka och svara för henne: hustrun följer ock mannens stånd och vilkor".
Nu har motionären föreslagit, att med borttagande från 8 Kap. 1 § Giftcrmåls-Balken af den mening, deri föreskrifves, att förord icke inå göras om annat än giftorätt, samt med två tillägg till 9 Kap. samma Balk, dessa lagrum måtte erhålla denna lydelse: 8 Kap. f §.
“Vilja man, eller qvinna, der hon enka eller myndig är, eller giftoman å omyndig mös vägnar, göra förord före äktenskapet angående giftorätt eller förvaltning och användande af den egendom, endera makan då eger, eller framdeles har att vänta; då skola de det skriftligen med tvänne vittnen upprätta, innan vigsel sker.
Ej må förord göras till förfång för dom, som å den tid hafva eller enligt lag kunna pröfvas ega bättre rätt till något, hvarom förordet handlar.
Äktenskapsförord skall" o. s. v. (lika med nuvarande Lag).
1862 Sf 1863. 7 Sami. 1 Afd. 34 Häft. 1 2 Lag- Utskottets Betänkande N:o 79.
9 Kap. ] §.
'"Sedan man och qvinna sammanvigde äro, då är han, der ej genom äktenskapsförord annorlunda blifvit bestämdt, eller de fall inträffa, hvarom nästföljande § handlar, hennes rätte målsman och eger11 o. s. v. (lika med nuvarande 1 §). 2 §.
“Idkar hustrun i eget namn handel, eller annat yrke, och sådant offentligen kungjort, eller har mannen, utan hustruns förvållande, kommit på obestånd, eller utöfvat misshandling å hustrun, eller afsäger han sig frivilligt målsmanskapet; då må hustrun söka och svara för sig sjelf samt förvalta den egendom, hon derefter kan förvärfva, dock utan förfång för andras bättre rätt å den tid, då målsmanskapet upphörde.®
Detta motionärens förslag, som, enligt hvad innehållet utmärker, hufvudsakligen afser inskränkning i den mannen tillkommande målsmansrätt, för hustrun, synes Utskottet förtjent af synnerlig uppmärksamhet.
Med afseende å mannens naturliga egenskaper och hans ställning i det borgerliga samhället, bör visserligen stadgandet i 9 Kap. 1 § Giftermåls-Balken, att mannen skall vara hustruns målsman, godkännas såsom allmän regel; men de äktenskap äro ej så sällsynta, deri mannen icke är skicklig att utöfva målsmanskapet samt sålunda förvalta och disponera boets egendom, utan denna befattning skulle kunna till större fördel för begge makarne öfverlemnas åt hustrun, då hon besitter ordningssinne och sparsamhetsanda samt öfriga för egendomens vård och förvaltning erforderliga egenskaper, som mannen saknar.
Det inträffar också icke sällan, att mannen på grund af sin målsmansrätt för hustrun tillintetgör alla frukterna af hennes sträfvanden för deras gemensamma bästa; och detta kan ej ens i afseende å den egendom, hustrun i boet infört, förekommas genom äktenskapsförord enligt nu gällande lag.
Genom en sådan handling kan väl bestämmas, att mannen ej skall hafva giftorätt i den eller den egendomen, men intet derutöfver; och så länge han har förvaltningen deraf om händer, så länge hans målsmansrätt öfver egendomen, när den ej utgöres af fast egendom, är lika oinskränkt som öfver makarnes samfällda egendom, gör äktenskapsförordet ej mycket gagn.
Det måste dessutom anses obilligt och origtigt samt i de flesta fall för hustrun förödmjukande, att hon, då hon i boet infört egendom och möjligen såsom myndig före äktenskapet fått råda deröfver, genom äktenskapet beröfvas denna rättighet och kommer att i fråga om äfven den minsta utgift bero af mannens godtfinnande.
Det kan äfven någon gång hända, att hon får lida brist på det nödvändigaste, under det mannen förslösar hennes egendom.
Detta missförhållande synes kunna i väsendtlig mån afhjelpas, om, i enlighet med motionärens förslag, det genom äktenskapsförord finge bestämmas, icke allenast i hvad mån giftorätt i makarnes egendom skulle för dem ega rum, utan äfven att från mannens målsmanskap undantoges den egendom, deri han ej egde giftorätt, eller någon del deraf.
Utskottet har derför funnit sig böra tillstyrka bifall till motionen i detta hänseende, på sätt här nedan närmare bestämmes.
Deremot anser sig
Utskottet icke kunna biträda motionärens förslag om inskränkning i giftomans rätt att göra äktenskapsförord å mös vägnar till det fall, att hon är omyndig.
Så länge mö, äfven om hon är myndig, ej får sluta äktenskap utan giftomans samtycke, synes konseqvensen fordra, att det ock öfverlemnas åt honom att genom äktenskapsförord bestämma de vilkor, han anser vara för qvinnans framtid i det tilltänkta äktenskapet betryggande.
Om han missbrukar denna sin rättighet och derigenom förhindrar äktenskapet, synes rättelse deri kunna vinnas på samma sätt, som om giftoman annars oskäligen hindrar det giftermål, som lagligen sökes. Lag-Utskottets Betänkande N:o 7.9. 3
För den händelse att hustrun icke är lämplig eller vill åtaga sig att förvalta den egendom, som genom äktenskapsförord blifvit undandragen mannens målsmanskap, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att
Rätten skall dertill förordna god man; hvarjemte Utskottet funnit nödigt tillstyrka, att kungörelse om mannens skiljande från målsmanskapet varder till allmänhetens kännedom i allmänna tidningarne införd.
Beträffande åter motionärens förslag om upphörande af mannens målsmansrätt för hustrun efter det äktenskapet inträdt, äfven om äktenskapsförord ej blifvit upprättadt; så ehuru Utskottet, i följd af sina här ofvan uttalade åsigter, i viss mån godkänner syftet i detta förslag, anser Utskottet sig dock icke kunna nu förorda detsamma.
Utskottet befarar, att allmänna tänkesättet icke är nog förberedt, på den förändring, som derigenom skulle uppkomma, för att densamma nu skulle kunna genomföras.
Dessutom synes det, som den ej heller läte sig verkställas utan en mera genomgripande förändring af hela den nu gällande lagstiftningen rörande makars egendoms-gemensamhet.
Något stadgande i detta hänseende synes jemväl vara mindre nödigt, då i Kongl. Förordningen om boskilnad och undanskiftande af egendom i makars bo den 18 September 1862 föreskrifves, dels att hustru är berättigad erhålla boskilnad icke allenast när makars gemensamma bo är belastadt med så stor gäld, att den ej kan betalas med egendom, som i boet samfälld är, och den enskilda, som för samma gäld bör svara, utan äfven när mannen genom försummelse eller vanvård af boets angelägenheter eller boets belastande med gäld utan motsvarig nytta, kan anses sitt målsmanskap missbruka; eller han af ondska eller motvilja hustrun öfvergifvit eller förlupit, och ej kommit åter inom sex månader; eller han blifvit under förmyndare ställd; dels att god man, som af Rätten förordnas, skall förvalta den egendom, hustrun efter boskilnad får lyfta eller tillträda; och dels att, sedan boskilnad blifvit beviljad, all egendom, sorn, efter ansökningen om boskilnad, genom arf, gåfva, testamente eller annorledes tillfallit hustrun, skall anses såsom hennes enskilda egendom och jem väl förvaltas af gode mannen.
I följd af hvad sålunda blifvit anfördt får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del besluta en författning af detta innehåll:
Med ändring af 8 Kap. 1 § Giftermåls-Balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818, samt 9 Kap. 1 § nämnda Balk, förordnas, att dessa lagrum skola erhålla följande lydelse: 8 Kap. 1 §•
Vilja man och qvinna, eller, der hon uuder giftoman står, giftoman å hennes vägnar, göra äktenskapsförord; då skola de det skriftligen och med två vittnen upprätta, innan vigsel sker.
Förord må göras om makarnes giftorätt, så ock om inskränkning i den rätt, mannen, såsom hustruns målsman, tillkommer öfver sådan egendom, deri han ej eger gifto rätt.
Ej må förord göras till förfång för dem, som bättre rätt till egendomen å den tid hafva.
Äktenskapsförord skall 4 Lag-Utskottets Betänkande N;o 79. öppet ingifvas till .Rätten i den ort, der makarne hafva sitt bo och hemvist, eller sätta sig neder att bo, i staden inom åttonde dagen och på landet å nästa Ting, sedan vigsel skett, och läte Rätten det i protokollet införas.
Är vigsel å annan ort förrättad, och kan förty den lagföljd ej ske, som nu föreskrifven är, då skall förord inom sagde tid hos Rätten i vigningsorten företes, och varde det, då makarne till boningsorten kommit, sist inom en månad i stad och å landet vid det Ting, som näst efter tre månader infaller, till rätter domstol ingifvet, med bevis af Rätten i vigningsorten, att det der företedt varit.
Är ej med förord så förfaret, som nu sagdt är; vare det kraftlöst.
Der mannens målsmanskap genom förord inskränkt blifvit, läte Rätten kungörelse derom i allmänna tidningarne införas.
Hvar, som begär, ege att hos Rätten undfå del af äktenskapsförord. 9 Kap. 1 §•
Sedan man och qvinna samman vigde äro, då är han hennes rätte målsman och eger söka och svara för henne, der ej genom äktenskapsförord blifvit annorlunda bestämdt.
Hustrun följer ock mannens stånd och vilkor.
Är genom äktenskapsförord viss egendom från mannens målsmanskap undantagen, och vill ej hustrun sjelf samma egendom förvalta, eller är hon ej dertill lämplig; förordne Rätten god man att förvaltningen öfvertaga, och låte kungörelse derom i allmänna tidningarne införas."
Reservationer: af Herr Grefve Sparre, Eric: “Utan att vilja bestrida behofvet af en förändring i lagens stadganden angående mannens målsmansrätt för hustru i den syftning, ifrågavarande förslag afser, eller att detsamma i viss mån öfverensstämmer med gällande åsigter om qvinnans ställning, måste jag likväl uttala den mening, att förslaget förutsätter en mera genomgripande förändring, än att densamma på sätt nu blifvit föreslaget kan åstadkommas.
Grundsatsen om mannens målsmansrätt finnes icke allenast uttryckt i 9 Kap. 1 § Giftermåls-Balken, men äfven i 11 Kap. 1 och 6 §§ samma Balk, 1 Kap. 8 § Handels-Balken m. fl. ställen, hvilka, om de lemnäs oförändrade, skola lemna rum för tvekan angående omfånget at nu föreslagna stadgande.