Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna stora tillverkning måtte icke hafva kommit ur luften, den mätte hafva någon orsak.
Denna var onekligen till cn del det höga priset; men priset må hafva varit så högt som helst, hade dock saltpeteru ej kunnat beredas till sådan mängd, 4 H. 6ti 5 22 Den 27 November e. m. om folket icke haft kunskap att bereda varan.
Dä derefter priset å ett LU saltpeter nedsattes till 5 r:dr, nedsalles äfven productionsqvautiteteu, dels i följd af det svikna hoppet hos en del producenter att bibehållas vid det högre priset och dels af trögheten hos Svensken i allmänhet alt vilja göra sig besvär, om han ej får väl betalt.
Detta i afseende pä qvantileten.
Hvad åter qvaliteten beträffar, får jag äran nämna, att den Svenska saltpetern är ansedd alt vara bättre än den Finska.
Under den tid, som det hoga priset gällde, gjordes elt och annat försök att som Svensk leverera från Österbotten iulureudrejad saltpeter, men vanda ögon sago straxt skillnaden mellan den Svenska och Finska, så att försöken misslyckades.
Jag har under de seduare somrarne haft tillfälle att göra besök på ett krutbruk och sett den saltpeter, sorn der levererats, vid elt tillfälle ibland andra, dä en stor post deraf anlände ifrån Korrock Westerbotten.
Oaktadt saltpeter ej får casseras, dä dea icke innehåller mer än 2 ft oarter på Ltt, och således mäste mottagas med nämnde qvantum oart, som rabatleras, och ehuru krutbruksägaren icke underlät att stå på eget bästa, befans likväl varan i några fastager sä ren, att han för dem ej kunde fordra någon rabatt.
Det torde således befinnas, att det ingalunda saknats anstalter för uppdrifvande af denna näring, och derföre torde det ock vara så mycket olämpligare alt göra framställningar i sådan syftning hos Regeringen.
Alt lill en regering säga: vi önska att något mätte göras i en sak, i hvilken den gjort allt hvad göras kunnat, det är, lindrigast sagdt, mindre hölligt, och framställningen må göras i huru lindriga termer som helst, sa iunefallar den dock en reprimaude, som Regeringen icke förtjenar.
Jag hemställer derföre om afslag pä denna punkt af betänk.
För min del vet jag icke, huru man kan draga den slutsats af den föreslagna und. skrifvelsen, som den siste värde talaren gjort.
Betänk, innehåller, i afseende på den ifrägavar. skrifvelsen, ingenting om den förflutna tiden; men i föreg:de delen af denna punkt linnes en relation om på hvad puukt saltpeteruäringen i värt land sig befinner, hvilket förhållande bar synts böra påkalla någon åtgärd, helst detsamma af R.
St:s Revisorer blifvit anmärkt.
Vi finna, att under en ganska kort lid har saltpetertillverkningen inom Sverige så betydligt aftagit, att en brist af 7 till 8000 L« årligen uppstått.
Det är visserligen uppgifvet, alt denna brist kunde beläckas af fordna öfverskott; men pä den punkt näringen nu sig befinner, är det icke att förmoda, att om brister vidare för framtiden komma att uppstå, desamma då skulle kunna fyllas.
Då StatsUlsk. såg delta förhållande, hade Ulsk. 2:ne vägar att gå : den ena var den, att föreslå det priset å saltpetern blefve förhöjdt vida öfver hvad det nu är, den andra att tillse, det näringen för framliden bedrefs med större kännedom, än som nu förefinnes.
Det är nemi. allmänt bekant, att man från Finland kan Den 27 November e. m. 523 fa saltpeter, som, köpmannavinsten inberäknad, icke star öfver 3 r:tlr l>:co per Lffi, under det att Svenska statsverket har betalt 5 r:dr b:eo, ulan att likväl kunna få sitt behof fyldt.
I södra orterna liar denna näringsgren förr inbringat ganska betydliga summor, men nu arden, med undantag af Kronobergs län, nästan nedlagd, och är orsaken dertill troligen den, att man icke förstår att ur jorden draga så myrket saltpclerämne, som der finnes.
Om sallpetcrns godhet vill jag icke nu yttra mig, men jag tror, all det är nödvändigt att ingå till K. M. och fästa Hans uppmärksamhet pä delta förhållande, på det ali man i Sverige må kunna tillverka saltpeter något när till samma pris, som i andra länder, såvida statsverket ej skall med onödiga utgifter betungas.
Jag kan ej förstå hvaruti någonting granskande i denna skrifvelse ligger.
Det förefaller mig ganska naturligt, att, då en näring belinnes vara på en låg ståndpunkt, man då begär att K.
M. må derå fästa sin uppmärksamhet.
Jag tillstyrker bifall till denna § af StatsUtskis betänk.
Såsom tillägg lill hvad Hr Westerstrand yttrat, för all bevisa Regeringens osparda nit för sa11— pelernäringens fullkomnande, får jag anföra, att styresmannen för denna näring i Westmanland Hr Capitaine Edman på Staby ärligen hos mig anhåller om kungörelser, som tillkännagifva, alt provinsens drängar och barn, som vilja lära tillverkning af saltpeter, äga att kostnadsfritt hos honom inhemta kännedom om allt hvad som till denna del af landthushållningen hörer.
Hvad sjelfva fabricationen angar och nedsällningen af det qvantum saltpeter, som under de sednare åren till Kronan erbjudits, så kommer denna minskning sig af nedsällningen i prisen för samma vara.
Delta pris, som förr varit 7: 24 per
L0f och som sedermera gått ner till 5 rrdr, har nu i år blifvit ökadt till 5 r:dr 32 sk. per IM', men enligt uppgjord calcul kan icke, åtminstone i Westmanland och den del af Sverige, der veden är något dyr, någon fahricalion af saltpeter ske med vinst för 5 r:dr per Lif.
Att under sådant förhållande skillnaden emellan det qvantum saltpeter, som ärligen till Kronans förråder inflyter och del, som derifrån mäste utgå, i sednare åren varit högst betydlig, är gifvet, och det vore derföre högst nödvändigt alt, pä ett eller annat säll, underlätta denna näring, hvilken många redan nedlagt, för att i stället såsom gödningsämne utföra saltpeterjorden pä hveteåkrarne.
Jag anser sålunda det vara ganska svårt alt under närvar, förhållanden bringa denna industrigren till något vidare stigande, åtminstone i det medlersta Sverige, och hvad angar förhållandena i Småland, så mätte Hr af Harmens bättre än jag känna desamma.
Jag skulle dock tycka, alt den föreslagna und. skrifvelsen för närvarande vore mindre på sitt ställe, hvarför jag äfven skulle tro, att afslag å denna § af StalsUlsk:s betänk, vore att tillråda.
I afseende på anstalterna för saltpeternäringens förbättring i värt Iand anhåller jag fä tillägga, alt 524 Den 27 November e. m. äfven frän Österbollen, der man anser, att sallpetern produceras till bästa priset, införskrefvos för 30 år sedan en mängd salpetersjudare, hvilka utplanterades i länen för att undervisa i beredningen af saltpeter, och hvaraf följden äfven blef den, att saltpetern uppgick lill den höga produetion, sorn var fallet före 1835.
Att den nu på ett decennium skulle hafva gått ned genom bristande kunskap vid beredningen, är icke rimligt; ulan är det troligare, att orsaken dertill är att söka i den nedsättning i prisen, som under samma tid ägt rum.
Priset är nu åter förhöjdt till 5 r:dr 32 sk. per Lfä, och det har redan visat sig, att flere af Rikets innebyggare åter börjat tänka på denna näring.
Ar 1842 utgafs en författning, deruti räntefria lån med T'0-dels årlig afbetalning ullofvades lill inredande af saltpelerlador och till inköp af saltpetcrsjuderipannor; och då dessa lån lill en så otalig mängd blifvit sökte hos Saltpetercomiteen, torde detla väl bevisa, att folket har någon kunskap om sättet att producera saltpeter.
Det säges visserligen i Utsk:s betänk., att qvantilelen af saltpeter varit mindre än Kronans behof i denna del; men jag tager mig friheten anmärka, att denna brist legat i de sednare årens tillverkning, men ingalunda i de för handen varande tillgångarne, ly under de föreg:de åren liar ett förråd samlats, som hittills varit tillräckligt att hindra någon införskrifning af utländsk saltpeter.
Jag förnyar min anhållan om afslag å denna § af betänk.
Det H.
Utsk. synes hafva förgätit, att det är till följd af R.
St:s eget beslut och K.
M:s bifall, som sallpelernäringen har nedgått, och alldeles icke i anledn. af bristande tillsyn eller uppmuntringar från Styrelsens sida.
Sä länge Staten nemi. ägde att såsom skatt af den enskilde uppbära saltpeter, så var det klart, att då en ersättningssumma af 7 r:dr 24 sk. per L2? af Styrelsen anslogs för hvad som utöfver sjelfva skatten levererades, så låg det i hvars och ens intresse, som hade sig ålagdt alt leverera saltpeter, all söka skaffa sig ersättning för ifrågavar. skatt genom möjligheten att leverera något utöfver hvad densamma utgjorde.
När åter saltpeterskatten upphörde, så följde af sig sjelf, att näringen icke blef annat än en simpel productionsanstalt, för att tillse huruvida det vore lönande att emot 7 r:dr 24 sk. tillverka saltpeter.
Då detta befans vara förhållandet, så fortgick tillverkningen i alla fall, men när man nedsätter prisen på en tillverkning så, att tillverkaren icke finner densamma mera löna sig, emedan han derigenom förlorar både tid, bränsle och redskap, utan att vinna en motsvarande ersättning, så låter han naturligtvis bli denna näring.
Det är således någonting hell annat än bristande kunskap om sättet al.t producera saltpetern, som bidragit till varans nedgående, ty från Ystad till Haparanda finnes ingen provins i Sverige, der man icke är kunnig i sättet att producera saltpeter; men då man, som sagdt är, på något annat yrke kan rinna mera, så är det naturligt, att man ej håller sig vid en näring, som icke renderar något.
Den 27 November e. m. 525 Hr von Rosen:
Jag har tillhört minoriteten i Utsk. i afseende på denna punkt.
Historiken af saltpetertillverkningen inom södra Sverige, der näringen för några år sedan var ganska långt drifven, är i korthet den, att under den lid, då Kronan betalade 7 r:dr 24 sk. per L®1, gällde en famn ved 7 r:dr, och att sedan den lid, då K.
M. nedsatt priset å saltpetern till 5 r:dr, har famnen af ved koslat 18 ä 20 r:dr.
Det är då lätt räknadt, alt i samma mån som kostnaderna ökas, men inkomsterna minskas, så skall tillverkningen dö bort, hvilket äfven varit en gifven följd af förhållandena.
Jag vill visserligen icke bestrida, att konsten att producera saltpeter kan stiga utöfver hvad den nu är, — och om den und. skrifvelsen i detta afseende kan åstadkomma någon nylla, vill jag visst icke sätta mig emot densamma —; men då de personer, som bränt saltpeter ide af mig omnämnda orter, varit ganska kunnige i sin sak, sa betvifla!' jag, alt det resultat, som Utsk. tyckes åsyfta, nemi. alt vi skulle kunna i produclion och pris af denna vara täfla med utländningen, någonsin slår att vinna, emedan ett hufvudsakligt hinder deremot, enligt min förmening, ligger i vårt kallare klimat samt öfrige förhållanden, hvilka det icke på oss beror att ändra.
Jag har visserligen sett, att Regeringen varit ganska verksam för lillvägabringandet af en ökad produclion af saltpeter, isynnerhet genom låns beviljande för de personer, som skaffade sig saltpeterlador och pannor; men olyckligtvis har här erfarenheten besannat sig, att lånen varit hufvudsak och sallpeter-tillverkningen bisak.
Jag får i sammahang härmed blott nämna, att inom 4 socknar i Christianstads län begärdes lånebelopp för detta ändamål lill en lika stor summa, sorn den, hvilken utgjorde anslaget för hela landel, samt alt vid närmare undersökning befans, alt det var de räntefria lånen, men alls icke saltpetertillverkningen, som orsakat lånens upptagande.
Då deremot K.
M. bestämt ett högre pris på saltpetern, så har jag funnit att salspeterladorne ökat sig: således i samma mån, som priset å saltpetern stiger, har man att vänta en större produc tion af samma vara, och tvertom.
Många hördes ropa på propos.
Del är utan tvifvel, alt lättaste utvägen att skaffa sig saltpeter vore, att höja priset derå i enlighet med producenternes anspråk; jag tror likväl det vara mera förenligt med Statens sanna intresse, att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom saltpeternäringen inom vårt land må kunna vinna en större fullkomlighet, och i följd deraf sjelfva varan lemnäs till bättre pris.
Här har blifvit sagdt, att från Ystad tili Haparande ingen finnes, som ej förstår konsten att koka saltpeter.
Jag får då säga, alt jag åtminstone, från Ystad till Haparanda, ej känner någon, som rätt förstår denna handtering.
Man kokar nemi. saltpetern så, att man tager ut hälften af hvad man kunde få, den andra hälften går förlorad.
Då jag tror, att det vore ett stort staUekonomiskt misstag alt återgå 526
Den 27 November e. m. till de förut gällande höga prisen på den inom landet tillverkade saltpetern, samt då jag dessutom anser den ifrågavar. und. skrifvelse!! lämplig, får jag vördsamt yrka bifall till densamma.
Hr Westerstrand har redan så fullständigt visat, att det icke är bristande kännedom om sättet att tillverka saltpeter, som förorsakat en minskning i produetionen af densamma, att jag dervid icke har något alt tillägga.
Jag vill likväl meddela den upplysning, att det, såsom Frih.
Ridderstolpe ganska riktigt anmärkt, är prisnedsältningen, men ingalunda bristande skicklighet, sorn verkat detta missförhållande.
I Jemtland, der jag vistats i 5 månader, ådrog sig den omständigheten min uppmärksamhet, att tillverkningen af saltpeter derstädes på några få år hade betydligt aflagit, och dä jag gjorde mig underrättad af sakkunnige män om de möjliga orsakerna dertill, svarades det mig allmänt, att de låga prisen, sorn voro bestämda för denna vara, hade förorsakat tillverkningens aftagande.
Man ansåg nemi., på sätt Frih.
Ridderstolpe äfven uppgifvit, det vara mera fördelaktigt att använda saltpetern till jordens gödning, än till kokning.
I samma mån som priset å denna vara hiijes, i samma män skall produclionen deraf ökas, och likaväl som ilen enskilde är tvungen att rätta sitt pris efter hvad varan går och gäller för, likaväl lärer Staten äfven vara skyldig att ställa sig denna beräkningsgrund till efterrättelse; ty Staten kan icke föreskrifva priset, då hon icke tillika kan föreskrifva den skyldighet, att varan ovillkorligen skall tillverkas.
Hvad kunde väl R.
St. vin na med en sådan skrifvelse, som den StalsUtsk. föreslagit?
St. genom densamma kunna lemna Regeringen någon underrättelse, säga henne något nytt, som hon icke visste förut?
Regeringen vet allt hvarom den und. skrifvelsen handlar, likaväl som R.
St., och de embelsmän, som Regeringen använder, veta det utan tvifvel bättre än måhända någon af oss.
Jag anser följaktligen den ifrågavar. skrifvelsen icke vara något annat, än en af de und. framställningar, hvilka äro alldeles onödiga, men temligen närgångna mot K. M.
Jag anhåller således om afslag å denna punkt.
Det är medgifvet, alt i Finland produceras saltpetern för hästa priset inom de Nordiska rikena, och det är från Finland, sorn kunskapen om dess tillverkning kommit till Sverige.
Då nu de saltpetersjudare, som från Finland införskrefvos och sedermera i Sveriges provinser utplanterades, derstädes undervisat de andra, hvilka sedan antogos till sjuderiverkmästare, och hvilka åter i sin tur hade lärlingar, så hafva på detta sätt ett betydligt antal af verkmästare blifvit anställde med lön uti de län, der saltpeter produceras, och det är icke rimligt, alt konsten skulle hafva sä dött ut, att detta hade föranledt den uppkomna minskningen i producliouen af Den 27 Norembcr e. m. 527 denna vara.
Dessutom får jag upplysa, att under de 2:ne sista åren productionen af saltpeter åter börjat stiga, så att, enligt de underrättelser man nu äger, tillverkningen under detta är varit större än under år 1S43, och under år 1843 större än under år 1842.
Ropen på propos. förnyades.
Då vi nu äro på väg att komma från denna fråga, vill jag blott erinra Ilrr:ne, att orsaken till den starka production af saltpeter, som genast efter denna närings införande i Sverige ägde rum, egentligen var den, att R.
St. såsom bevillning sig åtogo, att från hvarje hemman levere5 U saltpeter.
Man kunde nemi. icke koka blott desse 5 3", hvaraf följde, att de personer, som ägde enstaka hemman, voro mycket intresserade att af de större possessionaterne, hvilka hade stora sjuderipannor, få köpa den saltpeter de behöfde, och som de ofta betalade med 8 å 9 r:dr per LST, då Kronan för samma qvantitet blott betalade 7| r:dr.
Som sagdt är, efterfrågan af en vara skall naturligtvis verka till varans production; men då nu icke mera denna efterfrågan finues och R.
St. efterskänkt den ofvannämnde skatten på hemmanen, men Kronans pris icke destomindre nedsättes, så måste naturligtvis delta verka med dubbel styrka, dels derföre all man nu ej får mer än hälften af hvad man förr fick för samma qvantitet saltpeter, dels äfven derföre, alt behofvet af denna vara hos de enstaka hemmansägarne icke mera förefinnes.
Jag har blott velat nämna detta såsom ett tillägg till hvad angtde saltpelernäriugen från dess första början här blifvit yltradt.
Ofverläggningen rör:de denna § förklarades nu vara slutad, hvarefter 11.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. tili bifall ä 76 §.
Ropades nej, blandade med ja. H. Ex. gjorde derpå propos. till afslag å denna §, och förklarade, sedan svaret härå afgifvits med starka ja jemte några nej, att han ansåg R. o. Ad. hafva afslagit 76 §. 77 §.
Bifölls. 78 §. llr von Hartmansdorff:
Jag hemställer till det H.
Ståndet, huruvida det kan vara lämpligt alt ingå till K. M. med und. anhållan, det K.
M. ville tillhålla sine egne embetsmäu att åtlyda Hans befallningar?
Jag, för min del, kan icke annat än afstyrka ett sådant förslags antagande.
Lika med Hr von Hartmansdorff, afstyrker jag bifall och yrkar afslag å denna §.
Det förefaller mig mer än besynnerligt, att man begär en und. skrifvelse till K. M., ”det täcktes K. M. i nåder anbefalla bemälde embete 528 Den 27 November e. m. dels att, i öfverensstämmelse med stadgandet i K. br. af d. 10 Juli 1816, lala å räkning i R.
St:s Bank insätta de medel, hvilka, efter stat och särskilde författningar, till embelets disposition anordnas, dels ock att tillse, det de hos vederbör, redogörare innestående contanta behållningar af nämnde medel icke må öfverstiga hvad som till bestridande af smärre, snart förestående utgifter kan erfordras.”
Jag anhåller alt fä veta, om icke anordningar skola disponeras efter stat?
[Ivad vill det då säga, att först insätta medlen i Banken, för att dem sedermera derifrån till de särskilda hehofven utlaga?
Bet är hvarken lämpligt eller resonlig! att skicka en sådan skrifvelse.
Nyttan och nödvändigheten deraf, att de medel, som af verk och embeten förvaltas, blifva deponerade i Banken och icke förblifva under egna händer, bevisas bäst af den stöld, som skett i Ofverinlendenls-embetets cassa.
Hvad åter den frågan vidkommer, att R.
St. icke skäligen böra påminna K. Al., det K.
M. mätte tillhälla
Sine embetsmål! anställa sig Hans befallningar lill efterrättelse, så är detta visserligen i och för sig sjelf riktigt; men om å andra sidan K.
M. icke känner till en sådan uraktlåtenhet ä embetsverkens sida, hvarå aumärkn. pä goda grunder göres af Revisorerne, så tyckes det vara i sin ordning, att K. M., just genom en sådan und. anmälan, som den nu ifrågasatta, sättes i tillfälle alt derom blifva underrättad, på det att sådant för framtiden ej vidare måtte ske.
Delta är också allt hvad som säges; och jag tycker alt dervid är ingenting att erinra, utan måste jag för min del yrka bifall till det gjorda förslaget.
M:s befallningar icke ållydas af Rikets embetsman, så måste felet i första rummet vara hos Dep: isChefen eller Just.Caneelleren och så vidare hos dem, som icke tillhälla vederbör, alt fullgöra deras skyldigheter.
Det finues en § i grundlagen, nemi. den 107, deri rättighet tillägges Consl.Utsk. att göra anmärkn. mot den föredragande, som icke med nit, skicklighet och drift sitt embete utöfvat, äfvensom der (innes en annan §, den 106, som stadgar huru förfaras skall, då Konungens rådgifvare underlåtit att göra föreställningar emot öfverlrädelser af Rikets grundlag eller allmän lag.
Der äro de utvägar till erinringar, hvilka grundlagens stiftare anvisat R.
St. att begagna.
Alen alt i form af und. skrifvelser beständigt påminna, än om det ena, än om det andra, det anser jag icke vara lämpligt.
Ilr Kuylenstjerna, Erik AI agnus:
Jag, som i nära 10 år tjenstgjort vid Ofverståthållare-embetet, känner verkligen icke, att Ofverståthållare-embetet fått emottaga eller utbegärt några statsmedel eller anslag, utan för bestämda behof.
De särskilda anslagen hafva endast reqvirerats i mån af behofven, och då hafva de begärda medleh erhållits och enligt deras bestämmelse utbetalts.
Jag tror således, att den föreslagna und. skrif - D-en 27 November t. m. 529 skrifvelse!) är öfverflödig, och tillstyrker derföre afslag å den ifråga var. §.
Visserligen är det riktigt, såsom Hr von Hartmansdorff sagt, att Dep:tsChefen är ansvarig för efterlefnad af gällande författningar inom hans expedition, men jag kan ej medgifva, alt Dep;tsCbefen eller någon af hans underlydande äger någon sådan revisions-rätt, som den, hvilken R.
St:s Revisorer tillkommer, hvadan det äfven, enligt min förmening, tillhör desse att likmätigt instruclionen granska huru författningärne i dessa delar blifvit efterkomna.
När det då visar sig, alt en uraktlåtenhet existerat, hvilket jag är skyldig tro, då det af Revisorerne blifvit sagdt, saint af Statslltsk. ytterligare anmäldt, så måtte väl hela åtgärdens ändamål fordra, att man derå fäster vedcrbörandes uppmärksamhet på det att rättelse derutinnan för framtiden måtte vinnas.
Jag känner icke de upplysningar, som den siste värde talaren har i SlatsUtsk. kunnat bekomma; men jag känner, att vi i Reg.F. hafva en 90 §, som förbjuder att till föremål för R.
St:s öfverläggningar göra enskilda medborgares och corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning, och dä detta måtte vara förhållandet här vid denna §, så ser jag icke, huru densamma kan blifva föremål för Ståndets öfverläggning, hvarföre jag äfven afstår från allt yttrande deröfver, med anhållan att få ännu en gång begära propos. till afslag å den föredragna §.
Det linnes en reviderande myndighet utom R.
St:s Revisorer, som har tillfälle att tillse, huruvida författningarne efterlefvas eller icke, och denna är Kammarrätten.
Man plägar i allmänhet om detta verk icke säga, att det anmärker för litet, utan vanligen, att det anmärker för mycket.
Jag skulle derföre icke tro, att sådane händelser, som här omförmälas, i allmänhet ägt rum, utan att vederbör.
Revisorer derå fästat deras uppmärksamhet.
Denna sak hörer till de smärre förvaltningsbestyren, och äro visserligen icke sådane föremål, hvarmed R.
St. böra sig befatta, ännu mindre derom göra und. skrifvelse)1, utan att uppgifva bestämda händelser.
För den som betviflar, att medel funnits innestående i Öfverståthållare-embetets cancelli, utan alt hafva blifvit till Ranken allevcrerade, hänvisar jag till Revisions-berättelscn, som upplyser, att 1838 fans i förstnämnde verk 2,438 r:dr 6 r:st., äfvensom 1839 en annan något mindre summa, och verkliga förhållandet lärer således icke kunna förnekas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 78 §.
Ropades starka nej, blandade med ja. 4 H. 67 530 D e n 27 November e. m.
Propos. lill alsing 5 denna § blef derefter framställd och med ja besvarad. 79 §.
StatsUlsk. bar i denna punkt gjort en framställning, som, efter min öfvertygelse, är grundad på ett misstag.
Utsk. bar nemi. velat framflytta tiden för landsböckernas insändande till Kammarrätten, på det att desamma, ”till öfverensslämmelses vinnande emellan dem och rikshufvudboken, malte kunna vid riksboksslutet begagnas, i st. f. de särskilda sammandrag, hvilka nu i Riksboksluts-contoret tippgöras öfver de overificerade duppletterna af specialräkningarne.”
Jag får i anledn. deraf upplysa, alt det ingalunda är några overificerade dupletter af specialräkningarne, som till Slatscontoret insändas, utan att det är originalhandlingar, som dit inkomma, och som således ligga lill grund för riksbokslutet, ty samma speeialräkningar, ehuru i andra exemplar, finnas i landsböckerna.
Riksboksluts-contoret har för öfrigt icke med verificationer ali skaffa, alldenstund der icke finnes någon revision, oell om nämnde contor har det ena eller andra exemplaret, kan det alltså för detsamma vara af ingen betydenhet.
Som nu Riksboksluts-contoret får denna handling i September månad, så har det fått densamma tidigt nog, för att fullgöra de arbeten, som erfordras vid rikshufvudbokens afslutande, hvaraf följer, att det skäl, på hvilket Utsk. fotat sin framställning, torde förfalla.