Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och likväl är det detta, somStatsTJtsk. gjort och anfört såsom ett skäl i sina motiver.
Hvad slutligen angår hvad de andra Stånden skola säga eller göra, tror jag icke, att StatsUtsk. behöft rätta sig derefter; ty lika litet som jag rättar mig efter andras öfvertygelse, då jag sjelf hunnit få en riktig; lika litet tror jag, att StalsUtsk. behöft göra afseende uppå hvad de andra Stånden kunna besluta.
Jag ti or , att den rätta regeln för hvar och en alltid är att handla efter sin öfvertygelse, så godt man kan.
Sprengtporten yttrade, att R. o. Ad. med nöje afhört Hr von Troils anförande.
Deruti bade Hr Friherren mycket rätt.
Dels är det alltid med nöje man afhör Hr von Troils anföranden, äfven då man icke delar hans tanke; dels erhöll R. o. Ad. derigenom upplysning, att när en juridisk ledamot inom detta Stånd i förra plenum yttrade, att det icke fanns någon jurist inom StatsUlsk.
, så var det ett rent misstag.
Jag beklagar jemväl, att, vid den anställda jemförelsen om aflöningen för Hofrätterna och öfverdornstolar i andra länder, det skäl icke var tillämpligt, som hemtades från förhållandet med Lord-cancellersembetet i England; ty om man skulle jemföra två saker, mäste emellan dem finnas någon likhet, som likväl icke i detta fall företer sig.
Det är visserligen sannt, att Lordcancellcren i 2:ne domstolar, Court of Chancery och Court of Ecqvity, är ensam domare, och man kunde på detta sätt bilda divisioner, som bestodo endast af en person; inen detta är ett förhållande, hvaröfver Englands jurister fört de största klagomål.
Dessutom äro dessa domstolar troligen de dyraste i verlden ; ty fastän Lord-cancelleren ensam afkunnar domen, så är han dervid omgifven afen massa af biträden, hvilka äro aflönade med mångfalldigt större summor, än sorn tilldelas en hel Svensk Hofrätt.
Meri vill man åberopa förhållandet i England, så finnes der en annan öfverdomstol, som stundom består af' flera hundrade ledamöter, nemi.
Öfverhuset, hvarest alla ledamölerne deltaga i domslutet.
Mycket mer vore härvid att tillägga, men i anseende till den långt framskridna liden vill jag ej längre uppehålla.
Gr, Horn) Claes Fredr.:
Då jag emotlog det lie - Den 5 Maj f. m. a it drande förtroende att vara en ledamot af StatsUtsk., hade jag verkligen icke trott, att man af mig skulle fordra en fullkomlig abnegation af allt begrepp om livad mig skulle åligga såsom representant.
Man har velat betaga mig, likasom alla andra ledamöter af StatsUtsk.
, all möjlig förmåga alt betänka de förhållanden , som i nu var. omständigheter kunde föranleda Utsk. att vidtaga ett och annat mått och steg.
De mått och steg, som StatsUtsk. har att vidtaga, äro blott att hos R.
St. tillstyrka sådana åtgärder, som bero på Sländernes beslutande rätt.
Någon revolutionsvåda eller någon maktinkräktning, som man här förespcglat, kan således icke komma i fråga, hvad steg StatsUtsk. än må tro sig böra vidtaga.
Det har varit naturligt, att StatsUtsk. i en tidpunkt , då ett af R.
St. godkändt förslag till en förändrad administration lag beroende på Konungens antagande, haft afseende på så väl det nu var , som det tillkommande statsskicket.
StatsUtsk:s ledamöters majoritet har delat Ständernes majoritets önskan om en ny sakernas orduing, och alltså ej velat understödja det gamla.
Om således StatsUtsk. icke fästat det högre afseendet på den gamla ordningens bibehållande, utan fastmera på den nyas ernående; så måste det förefalla hvar och en naturligt, att Utsk., med stöd af de motioner, som blifvit väckta, med stöd af RiksSttns kända opinioner, handlat i full conseqvens dermed, och således alldeles icke kunnat eller bort förbise de skäl , som föranled t de olika motionerna, olika opinions-yttringarna och olika fordringarna, hvilka af de särskildta RiksSttn blifvit till StatsUtsk. aflåtna.
Massan af dessa opinioners riktning är tydlig.
De åsyfta ett bestämdt vägrande till mängden af de genom Konungens propos. begärda anslag.
Då StatsUtskts majoritet delat tänkesätt med RiksSttn, så vet. jag icke, om eli betänk, af annan syftning än det förevar, kunnat inkomna lill Ständerna.
Likväl får jag fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att samma majoritet, som velat betaga den olivar.
Styrelsens organer möjligheten alt framgå på samma bana, som de hittills beträdt, likväl leinnat fullkomlig anvisning på möjligheten af en ny sakernas ordning, och att i sådant fall medel icke skola saknas, emedan StatsUtsk. redan omtalat en blifvande s. k. extra-statsreglering.
En sådan extra-statsreglering har alltid blifvit fordrad, och är således icke någon nyhet.
StatsUtsk. har vid detta tillfälle haft för afsigt att reglera sådana förhållanden eller sådana brister, som ovilkorligen skulle uppstå af detta betänkts framställande till bifall, ifall bifall kunde blifva följden afen sådan propos.
Isynnerhet bör jag likväl nu fästa mig vid de erinringar, som blifvit gjorda emot Utskts arbetssätt, emedan det kanske i någon mån kunde anses bero af mig att leda detsamma, ifall något inom Utsk. fordrades af mig, som stöde i strid mot grundlagens bestämda föreskrifter.
Att StatsUlsk. kan framkomma till R.
St. med önskoingsmål, är kändt. 112 U«u 5 Maj f. in.
Det liar vid föreg:de riskdagar ägt rum, och kan således icke heller nu bestridas.
Det är naturligt, att oin StalsUtsk. vid ett anslag fäster ett villkor, innehåller detta villkor ingenting annat, än ett önskningsmål, emedan det beror af Konungen alt alsia anslaget, då Konungen icke finner villkoret vara dermed förenligt.
Således då StalsUtsk. föreslår ett villkor vid ett anslag, har Utsk. icke gjort annat än hemställt, att det må öfverlemna.1) åt
Konungen att förkasta villkoret jemte anslaget eller också antaga båda.
Detta utgör intet band på Konungamakten; ty då man kan afslå ett anslag, måste man också kunna uttrycka sin önskan, att en viss åtgärd må äga rum, och dervid tillägga, att i sådant fall anslag för ändamålet skall anvisas.—
En talare har också velat fästa StatsUtskrs uppmärksamhet på dess bestämda pligt att icke ingå i något köpslag; jag tror till och med, att han benämnde ett sådant köpslående nesligt.
Jag förmodar, att han menade, alt StatsUtsk.
, genom sitt tillstyrkande af vägran till begärda anslag, skulle föreslå Ständerna ett nesligt satt att tillvägabringa hvad Ständernes majoritet önskade.
Ett sådant s. k. nesligt sätt tror jag i constitutionella länder vara begagnadt , och jag tror det till och med vara den enda constitutionella utväg att låta Representationens opinion väga emot Regeringens.
Men denna beskyllning för nesligt köpslagande , som talaren framställt emot .StatsUtsk., kunde långt snarare tillämpas på de auctoriteter, sorn ansett de för statsbehofven nödvändiga anslag kunna nedsättas.
Då en Regering anser ett anslag af Statens behof vara påkalladt, och en mindre summa icke kunna uppfylla ändamålet; så anser jag det vara Regeringens pligt att icke eftergifva något deraf, hvilket ovillkorligen skulle leda till samhällets skada.
Det beror sedan på Representationen, att såsom en tolk af folkets omdöme och förstånd säga!
J håfven oriktigt uppfattat
Statens behof, vi (inna dem vara olika, och då vi med er äro i strid om det rätta begreppet derom; så beror det af oss att icke understödja den åsigt vi icke gilla.
Detta är den enda rätta constitutionella utvägen Representationen har att bilda sig en Regering efter sitt förstånd.
Jag vill icke dermed hafva sagt, att Representationens majoritet alltid har det lätta förståndet, ty det kan visserligen hända, att någon gång factioner öfverväldiga Representationen; men om så är, så iir det icke Representationens fel.
Det är icke inom den lugna delen af nationen , ännu mindre inom den utvalda del deraf, som utgör Representationen , som man skall söka dessa factioners orsak; man skall finna dem utbildade från det håll, från hvilket man skulle önska att aldrig någon anledn. gåfves till allmänt missnöje.
Der ett allmänt missnöje finnes, är det fåfängt att efterfråga, om det är rättvist; men det är nödvändigt att tillse, att det ej tager någon vådligare riktning.
Jag tror nemi., alt, Ufven om Dcii 5 Maj f. m. jag icke erkänner att anlednrna äro grundade, jag ändå i första rummet måste vara betänkt på att för tillfallet medgifva att ett sådant missnöje verkligen äger runi , och att söka afböja anledntna dertill, utan afseende på huru val grundade de äro.
Jag tror, alt StatsUtsk. i den nnvar. tidpunkten får lof att handla från en sådan synpunkt, och att det till och med är Utsk:s pligt att här framträda, icke blott såsom Ständernes delegerade, för alt uträkna de behof, som allenast uppställas i en rad af siffror.
En ledamot har sagt, att StatsUtsk. icke skulle hafva någon rättighet alt vägra anslag, i annat fall , än då tillgångar saknas, och att det enda rätta sättet att vägra skatter vore, att blott åberopa bristande tillgångar.
Jag bestrider detta helt och hållet såsom en grundsats, efter livilken Representationen borde handla.
Jag skall åtminstone aldrig tillåta mig att, såsom ledamot af ett StatsUtsk., utgå från en sådan synpunkt.
Har jag förtroende för min Regering och behof uppgifvas, anser jag mig såsom ledamot i StatsUtsk. ovillkorligen böra söka att dertill skaffa tillgångar, hvilka, efter vår grundlag, alltid kunna erhållas genom bevillning.
Det är således en alldeles falsk grund man begagnar, då man svarar, att tillgångar ej finnas.
Grundlagen säger till och med, att behofven skola fyllas.
Frågan är blott: finnas dessa behof eller icke; och deröfver hur StatsUtsk. pröfningsrätt.
När nu grundlagen lemnat StatsUtsk. pröfningsrätt, så måste man tillerkänna hvar och en af detta Utskrs ledamöter så mycken urskiljning, att han kan pröfva, antaga eller förkasta ett behof.
Jag tror icke, att StatsUtsk. gjort annat än verkställt en sådan pröfning.
Jag har deltagit i denna pröfning; men jag vill icke säga, att jag med min röst biträdt alla Utsk:s beslut.
Jag har i mångå punkter varit af skiljaktig tanke, fastän denna skiljaktighet icke finnes i betänk, omnämnd ; men majoritetens mening i bufvudsaken har jag delat och med min röst biträdt.
Jag har dock aldrig glömt eller förlorat ur sigte den utväg StatsUtsk. har att, så fort Utsk. finner garantier för ett nalionelt statsskick, föreslå alla de behofs fyllande, som kunna vara förenliga med nationens bästa och af dess vinning billigas Jag ber jemväl att för R. o. Ad. få förklara, att då jag fortfar att vara ledamot af StatsUtsk. och kommer att handlägga Ståndets återremiss, jag alldeles icke, i likhet med hvad en värd ledamot velat framställa såsom det rätta, anser mig böra åsidosätta allt hvad de öfriga Stånden opinerat.
Jag tror det vara en skyldighet för hvar och en af R. o.
Ad:s ledamöter i Utsk., att icke blott hafva afseende pä hvad inom detta Stånd blifvit anmärkt, utan äfven noga begrunda hvad i de öfriga Stånden är anfördt.
Icke bör en adelsman afse endast hvad en adelsman yttrat, eller en bonde blott hvad inom hans Stånd är framstäldt.
Jag tror det vara Ulsk:s pligt alt göra afseende på hvad inom samtliga RiksSt:n före - D«u 5 Maj f. ni. kommit, och jag*skall icke söka usurpera ilen makt inom StatsUtsk.
, att jag skulle tillåta mig att, med åberopande af ett Stånds majoritet, tillstyrka förslag, sora skulle stå i strid mot den öfvervägande opinionen hos It.
St., som äfven Utsk. delar.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för att besvara Hr Lagerhjelms anmärkn., att hvarje StatsUtskts betänk, var oriktigt i formen, då det slutades med tillstyrkan af en underd. hemställan.
Horn har i detta fall gått mig i förväg med svarets afgifvande.
Jag får nu blott till Hr Lagerhjelms besvarande framställa, huruvida han icke erinrar sig många tillfällen, då han deltagit i StatsUtsk:s tillstyrkan om hemställan till Konungen.
Detta är en form, som är alldeles oskiljaktig från möjligheten att afsluta statsregler:n, och som vid mångfalldiga tillfällen måste begagnas.
Det är mig icke obekant, att StalsUtsk:s yttranden äfven någon gång måste slutas såsom Ekon.- Utsk:s: men då den hemställan, som deruti göres, är förenad med anslag och utgör ett villkor för anslagets beviljande; så tror jag, att hvar och en måste medgifva, att en sådan hemställan är af en annan beskaffenhet, än den , som kan göras af Ekon.Utsk., eller sådana hemställanden, som vid föreg:de riksdagar varit tillstyrkta af StatsUtsk.
, hvilka icke varit beledsagade med vägran af anslag för den händelse, att Konungen ej skulle finna sig uti att gå Ständernes önskningar till mötes.
Uppå derefter framställd propos., blef StatsUtsk:s utlåt.
N:o 4° af R* °* Ad. återremitteradt.
II. R. o. Ad. utskiljdes kl. 4 bil 4 e>
Tisdagen den 5 Maj 18/jo.
Justerades pleni-prot. för d. 29 sisth April f. och c. m., äfvensom det särskildta pleni-prot., som samma dag e. m., i anseende till jäf emot undert., fördes af Häradshöfdin gen Rudolph Cederschjöld.
Jag vågar utbedja mig få göra ett tillägg till hvad jag i förmiddagens plenum anförde, ang:de förslag om pension åt ålder - Dcu »
Maj c. m. ålderstigne häradshöfdingar, som efter mångårig tjenstgöring icke vidare kunna förvalta deras embeten, och hvilka embeten således, om tillräcklig pension icke anslås, måste skötas af tjenstförrättande, särskildt förordnade domare, så länge domsagans häradshöfdinge lefver och är förhindrad af sin ekonomiska ställning att afgå från sin embetsbefatlning, ehuru af ålder förnekad att uppfylla sina embetspligter.
Jag bedyrar heligt och vädjar till de personer, som hedra mig med nära bekantskap, att det sårar min hederskänsla, att vara i den ställning, att jag icke kan öfvergifva den mig i nåd. anförtrodda domsaga, utan att, under mina återstående dagar, åtnjuta en pension, som ger mig förhoppning om bergning, och jag är öfvertygad, att flere åldrige häradshöfdingar, med enahanda förhållande som det är med mig, derom dela lika tankar samt har således vördsamt föreslagit 2000 r:dr b:co årligen.
För egen del tager jag mig den friheten omnämna, att min domsaga, under blott Irenne generationer, varit i mina och mina förfäders händer io4 år eller sedan den 20 April 1736; och det hade sannerligen varit för mig synnerligt tillfredsställande, att, om mina krafter tillåtit, i det längsta vara i utöfvande af ett embete, hvaruti, utan att tillräkna mig någon egen förtjenst, om hvilken andra och domsagans innevånare må dömma, jag städse oafbrutet skördat vänskap och förtroende.
Men som domsagorna i Riket äro till arbete och inkomster olika, så torde den föreslagna pensionen 2000 r:dr b:co till alla häradshöfdingar ej vara tillämplig, och måhända i de mindre domsagor vara af mig för högt föreslagen, och tager mig således den friheten vördsamt tillägga, det H. StatsUtsk. täcktes öfverlemna till K.
M:s nåd. förordnande om den pension, antingen 2000 r:dr b:co, eller mindre, en afgående 65-årig häradshöfding bör tillslås vid afskedstagandet, och är fullt och fast öfvertygad, att en åldrig häradshöfding då, med afseende lill hans förtjenster, hugnas med och får åtnjuta den största rättvisa.
Anhållande, att detta anförande må åtfölja det af mig i samma ämne förut ingifna anförande till H.
StatsUtsk., och i sammanhang dermed komma under Utsk:s öfverläggning vid den beviljade återremissen af utlåt, under N:o 4° och de deruti upptagna särskilda afdelningar. R. o. Ad. beslöt, att detta anförande borde åtfölja återremissen af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 4°> ang- regleringen af utgifterna under riksstatens andra hufvudtitel.
Hr af Grubbens, Nils Wilh., hade inlemnat ett så lydande anförande:
Hindrad af göromål att tillstädesvara, då vid sista plenum d. 2 dennes t
Ista hufvudtiteln föredrogs, och som återremiss af detta StatsUtskis betänk.
N:o 3i då beviljades, 6 H. 29 22Ö
Den 5 Maj e. m. anhåller jag vördsammast, att äfven dessa anmärknlr måtte få åtfölja remissen.
Jag anser 170,000 r:dr årligen för H. K. H. vara alldeles för litet, och anhåller, att en summa af 200,000 r:dr måtte anslås, och således denna punkt ökas med 3o,ooo r:dr.
Deremot torde å denna hufvudtitel följande besparingar kunna göras, nemi:
Ved och kol för den K. hofhållningen är upptaget till 25,2io r:dr b:eo, en enorm summa, sorn aldrig kan åtgå; för denna summa kan köpas 3,000 famnar ved och 12,000 t:r kol. Om 3oo rum dagligen eldas på K. slottet* blir för hvart rum 10 famnar.
Vanligtvis beräknas 2 famnar björkved på hvart större rum öfver vintern; låt oss antaga 3 famnar för hvarje rum på K. slottet, blir det ändock icke mer än 900 famnar; och mer än i5o famnar tallved kan ej åtgå till köken och tvättning, ej heller 1000 läster kol. Jag anser således i5,ooo r:dr b:co vara fullt tillräckliga, ty för denna summa kan upphandlas 1000 famnar björkved, 200 famnar tailved och 100 läster kol, och likväl blifva 4°°° i'.‘dr öfver åt vedsågare och bärare.
Jag föreslår således vördsamt, att 10,210 r:dr å denna punkt afdrages.
Till lys-, polis- och renhållning å K. slottet torde 10,000 r:dr vara fullt tillräckliga, och således 6,100 r:dr kunna besparas; priset på olja är nu mera så lågt, att alla trappor, corridorer m. m. kunna upplysas för 1000 r:dr b:co årligen.
Slutligen anser jag äfven 6,000 r:dr kunna indragas för underhållet af Svartsjö och Drottningholm.
På Svartsjö har på många år icke någon reparation varit, tvertom hela ena stenhusflygeln, bestående af circa 20 rum, har blifvit bortsåld till bränneri och magaziner.
Likaså på Drottningholm; den stora s. k. casern vid China, fateburen vid sjön, höger om Drottningholmsbron, jemte alla Kronans bodar och skjul m. rn., hafva blifvit bortsålde.
Om rätt hushållades med medlen, så bör 10,000 r:dr årligt anslag vara tillräckligt; men då den förra trädgårdsmästaren för arrendet af parken och trädgårdarna m. 111. gaf, som jag hört sägas, 800 r:dr årligen till
Drottningholms-cassan, har den nuvar. lönen utur cassan till lika belopp, sedan hans s. k. arrende afdragits, ty han har 1,800 r:dr i lön och ger 1000 r:dr i arrende för hus och jord m. m., samt har betaldt för hvar smula han sommartiden levererar till de K. hofven.
En besparing skulle således på detta sätt uppstå af 22,310 r:dr, och den brist — 7)690 r:dr — är så ringa, att ju icke den, utan kännbar förlust för Staten, kan utgå för det uppgifna ändamålet, nemi. 3o,ooo r:drs förhöjning i H. K. H:s apanage. Gr. Taube, Joh. Gustaf, samt Frih. Toll, Gustaf, begärde detta anförande på bordet.
Den 5 Maj c. m.
M:s denne dag f. ni. ankomna nåd. svar uppå Ii.
St:s lind. skrifvelse ang:de riksdagens förlängande; gifvet Stockholms slott den 4 Maj 1840. R. o. Ad. fann detta nåd. svar icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna.
Föredrogs ånyo LagUtskts d. 29 sisth April samt d. 2 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 36, i aniedn. af anroärkn:r vid Ulsk:s betänk.
N:o 2, ang:de granskning af R.
St:s Just.ombudsmans afgifna embetsberättelse.
Hr Frih. o. Land tm. erinrade, att LagUtskrs nu föredra gna utlåt, icke kunde föranleda till något beslut, om icke tillika föredroges Utsk:s i ämnet först under N:o 2 afgifna betänk., hvarföre Hr Landtm, ville låta uppläsa de delar af sistnämnda betänk., hvilka kunde blifva föremål för beslut.
Sedan den del af betänk., som innehåller omdöme öfver det sätt, hvarpå Just ombudsmannen sitt embete förvaltat, blifvit uppläst, afbröt Hr von Hartmansdorff, August, läsningen, begärde ordet och yttrade:
Den delen af betänk., som är uppläst, har på detta rum icke blifvit omtvistad.
Landtm, behagar framställa särskild propos. derpå, så förmodar jag, alt den blir bifallen.
Derefter återstår den följande punkten alt tvista om.
Jag instämmer uti Hr von Ilartmansdorffs anhållan, att Hr Frih. o.
Landtm, ville framställa propos. på den upplästa delen af betänk,, och alt hvad som sedermera förekommer i betänk, måtte särskildt blifva föremål för öfverläggning inom R. o. Ad.
Jag deremot anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, måtte först framställa propos. på bifall till utlåt, i sin helhet.
HrMunck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande:
I den del af R.
St:s Just.ombudsmans nu på bordet hvilande embetsberättelse, som afhandlar åren i838ochi83g, linner man uti en der upptagen juridisk verksak ett tryckfrihetsmål, rör:de en Assessor Magnus Jacob Crusenstolpe, hvilket mål i ofvannämnda embetsberättelse afhandlas från och med sid. 82 till och med sid. 119; börjande berättelsen derom med dessa ord: ”Samma upplysta och vaksamma omsorg om yttrande-rättens helgd, sorn gaf Tryckfr.förorda, ”egenskap af grundlag, föranledde också R.
St. att särskildt ”föreskrifva sin Just ombudsman i 22 §:n af den för honom ■”fastställda ihstruction, skyldighet, att med synnerlig upp”märksamhet: och nit iakttaga hvad R.
St. till skyddande af "denna frihet stadgat &c. &c.” Följande märkvärdiga örn - Den S Maj e. m.
Ständigheter, hvilka väl röra den Svenska domaremakten, som efter den tydning afgo§:n Reg.F:n, som velat göra sig gällande, skulle vara en makt högre än Svenska Konungamakten; en makt, hvars förfarande man icke en gång exempelvis fick omtala, således mera suverän, än den, som är Gud allena för sina gerningar responsabel, men hvilka det dock torde tillåtas mig att citera, då go §:n Reg.F:n icke blifvit använd för att hindra samma acters föredragning och bordläggning.
Dessa märkvärdiga omständigheter äro följande: 1:0 att den domaremakt, sorn handlagt ofvannämnda tryckfrihetsmål, efter ett mot Assesor Crusenstolpe af publik actor väckt åtal för crimen lsesse majestatis ej ställt sig till efterrättelse 1777 års K. bref, och således beröfvat Konungen sin jus aggratiandi, ergo sjelf begätt ett crimen lassoe majestatis; 2:0 att då den strafflag, eftgr hvilken den anklagade af edsvuren nämnd blifvit dömd skyldig att straffas, innehöll flera grader, den domaremakt, hvilken haft sig ålagdt att tillämpa denna lag, med förbiseende af 24 cap. 3 §:n Rätteg.b:n, ej i sitt domslut uppgifvit de skäl, hvarföre den, i stället för den lindrigaste graden i denna strafflag, tillämpade en svårare; att denna domaremakt således dömt efter godtycke.
Hvad rätt Svenska medborgare hafva att vänta, sedan detta eller godtycket blifvit lag, är en fråga, som icke hör hit.
Så långt citationerna ur Just.ombudsmannens embetsberättelse.
När härtill kommer, att anklagelsen mot Hr Assessor Crusenstolpe för ett begånget crimen laesae majestatis grundade sig på en tydning (calumnia) af 3 §:n Reg.Fm, hvilken § afhandlar Konungens inviolabilitet och lyder: "Konungens Majestät skall hållas i helgd och vördnad; hans gerningar vare mot allt åtal fredade;’’ — af så svår beskaffenhet, att om den fortfarande kan göra sig gällande, och Svensk man kan blifva olycklig och statsfånge, derföre att han tror, att Sveriges grundlagar åtskilja Konungens person och enskilda gerningar, hvilka äro inviolabla, från regeringsåtgärder, för hvilka Konungens rådgifvare skola vara ansvarige, och hvilka icke blott kunna klandras, utan för hvilka nämnde rådgifvare kunna inför Riksrätt till ansvar ställas; och om ofvannämnda § i Reg:F:n icke på grund af 83 §:n samma grundlag får tagas efter ordalydelsen, vi väl icke kunna sägas lefva under suveränitet, men dock under embetsmanna-despolismens absoluta välde, hvilket torde vara än mera tyranniskt och fruktansvärdt; så hade jag trott, att dessa uppräknade fada kunde vara tillräckliga skäl, hvarför R.
St. kunde anse sig befogade, att — genom att i önskningsväg hos K.
M. anhålla om amnesti för en, på de rättvisa grunder, som deras egen Just.ombudsmans berättelse uppgifver och nu i min resumé' äro upptagna, för politiskt brott anklagad och dömd Svensk undersåte, — på detta sätt inför opinionen tillkännagifva ett offentligt ogilande af, alt Sveriges grundlagar af sjelfva dess domaremakt Den ä Maj c. m. 939 blifvit öfverträdda, oell Svensk medborgare olagligen blifvit beröfvad sin fr i lie t.
Men då de så nu icke blifvit ansedda, och detta H.
Stånd icke en gång ansett tillstiindigt alt egna minsta uppmärksamhet åt denna sak, utan tvertom ansett, att den icke grundlagsenligt borde upptagas; så vill jag förbigå denna sak, betraktad såsom ett juridiskt monstrum nied alla sina olagligbeter, och bär blott fasta mig vid delta tryckfrihetsmål, såsom ett politiskt brott, begånget af Hr Assessor Crusenstolpe— och gör följande motion: att R.