Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här har visserligen af tvenne talare, som nyss yttrat sig, anledningar blifvit framkastade hvarför man velat se faror, men jag tror att man gör i sådana fall häst att hålla sig till de fada, som äro för handen, och de uplysningar som dessa lemna, heldre än att öfverlemna sig till sådana skäl, som af den enes eller andres speculativa funderingar kunna upstå.
Här har blifvit sagdt, att efter några år, då priserna varit höga, d. v. s. sämre år, komma bättre år, då priserne falla.
Det har visserligen någon gång händt, att priserne fallit under det värde som här är föreslaget, men jag tror icke att några vådor deraf upstått.
Det har nyss blifvit nämndt, jag tror af Frih. Palmstjerna alt 1850 var ett sådant år.
Jag har likväl icke hört omtalas att för Statsverket någon svårighet upstod derigenom, och jag tror icke att det kunde vara förhållandet, så mycket mindre som den brist som år 1841) upstod icke upgick för det hela till mer 30 * 468 Den 23 Mars e. m. än 11,600 R:dr b:ko.
Detta var likväl ett år då öfverskotten på de ordinarie inkomsterne upgick till 171,000 R:dr.
Hvar och en finnér således, att några stora svårigheter, att med öfverskott af 171,000
R:dr reda ifrån sig en brist på denna spanmålsberäkning af 11,600 R:dr icke kunde vara synnerligen stor.
Jag nämnde nyss att den anmärkning blifvit gjord, att efter några år af en beskaffenhet komma andra, som äro olika beskaffade.
Detta passar så mycket bättre, ty om man lager just de åren ifrån 1846, hvilka skulle vara så menliga för beräkningen, sä finner man då, alt 1846 elt öfverskott på den efter lägre pris gjorda spanmålsberäkningen upstod af 34,567
R:dr b:ko på afrads-spanmålen och 47,734 R:dr på tionde-spanmålen, eller tillsammans 82,300 R:dr och i det hela pä de ordinarie inkomsterna af 320,000 R:dr.
År 1847 öfverskott: å afrads-spanmål 19,055 R:dr. å tionde-spanmål 35,311 „ 54^350 R:dr. samt i det hela af de ordinarie inkomsterna . . . 336,000 R:dr.
Ar 1848 öfverskott: å afrads-spanmål 3,605 R:dr. å tionde-spanmål 1,176 ,, 4 ^qq samt i det hela af de ordinarie inkomsterna . . 190,000 „ År 1849 brist: å afrads-spanmål 9,706 R:dr. å tionde-spanmål 1,931 ,, 1 j .600 R:dr. men i det hela öfverskott af de ordinarie inkomsterna 171,000 ,, Ar 1850 öfverskott: å afrads-spanmål 3,275 R:dr. å tionde-spanmål 15,353 ,, 18 600 R-dr samt i det hela af de ordinarie inkomsterna . . . 278,000 ,, Ar 1851 öfverskoll: å afrads-spanmål 16,822 R:dr. å tionde-spanmål 43,711 „ 60,500 R:dr. samt i det hela af de ordinarie inkomsterna . . 384,000 ,, Jag ber att få framställa om, under sådana förhållanden man verkligen har skäl att befara, att några serdeles stora svårigheter skola upstå genom den åtgärd sorn här blifvit föreslagen.
När man likväl betänker att, såsom jag är fullt öfvertygad, hvar och en mäste önska att icke mera skatter infordras till Statsverket än som verkligen behöfvas, så hemställer jag om, när sådana öfverskotter lemnäs, det icke måste vara skäl att göra skatterna lägre än de äro, emedan det eljest blir nödvändigt att fylla med bevillning ett så mycket högre belopp.
Om jag tager t. ex. år 1851, så gjorde, enl. hvad jag nyss nämnde, öfverskotterna 384,000 R:dr af de ordinarie inkomsterna, men öfverskotterna i allmänhet för det Den 23 Mars e. m. 469 äret pä bärle ordinarie och extra ordinäre inkomster utgjorde icke mindre än 1,459,000 R:dr.
Ar det då, verkligen riktigt att räntan på 1] milkr R:drs öfverskott utöfver hvad Statsverket behöfver skall vara förloradt för landet?
Ar det rätt att emellan 80 och 90,000 R:dr skola pä sådant sätt varda bortkastade.
Jag bör väl icke begagna ordet bortkastade, då de naturligtvis komma till pass på annat häll, men icke är det riktigt att dessa medel blifva sålunda infordrade af de skattdragande.
Jag tror således att det finnes alla möjliga skäl, håde den säkerhet man vill vinna och sjelfva sakens riktighet talar för antagande af det förslag, som af StatsUtsk. blifvit gjordt.
Någon fara kan för öfrigt icke upstå, så framt icke några högst opåräknade behofver inträffa, men annars kan icke någon fara ens upstå i afseende på extra ordinarie Statsanslag och förslagsanslag, ty om någon brist upstår, sä får den fyllas med Riksg:s-kont:s tillgångar.
Jag har visat huru ringa summor som här kunna komma i fråga.
Jag har likväl vid de uplysningar jag meddelat icke omnämnt de extra ordinarie inkomsterna för de åren: ty det vet hvar och en i afseende på tullen och de öfriga inkomst-titlarna, huru dermed förhåller sig.
Tullen Iemnade år 1849 ett öfverskott af 500,000 R:dr.
Hvad tillgångar bränvinsbränningen kan lemna vet man icke, men åtminstone har man sett förslager i detta fallet framställda, som syfta att visa, att man deraf kan påräkna milhr.
Jag vill likväl icke förutsätta sådant.
Jag anser endast att man bör hålla sig ungefärligen vid hvad det f. n. är, och då visar det sig att ehuru inkomsterna af bränvinsskatten med betydliga summor understigit hvad man beräknat för är 1851, så upgingo likväl öfverskotten för det året till en ganska betydlig summa.
Således antager jag möjligheten af att brist kan upstå på en eller annan titel, men det blir ändock icke någon fara äfven om sådane brister upstå, ty det är endast en för långt drifven försigtighet, som här skulle kunna' hindra detta Stånd alt gå tillväga, såsom likväl hvar och en enskild skulle anse för det l ätta, och således inser jag icke hvarföre ej StatsUtsk:s tillstyrkande i detta afseende skulle bifallas, hvarom jag också anhåller.
Vid upgörande af sådana beräkningar som denna bör man naturligtvis söka att komma sanningen så nära som möjligt.
Olägenheten af att sätta beräkningen för lågt är den, att man samlar kassor som komma att stå i Riksg:s-kont., hvilka visat sig icke vara behöflige för den Stal man reglerar.
Olägenheterna af att sätta beräkningen för högt är den att brist upslår.
Då man söker att komma sanningen så nära som möjligt, tror jag icke att man bör beskylla StatsUtsk. att det bar gått för högt i beräkningen, då Utsk. föreslagit spanmålen alt uptagas till 6 R:dr 32 sk. b:ko T:n.
Upmärksamheten har likväl här blifvit fästad derpå att medelpriset för de fem åren efter riksmarkegången varit 7
R:dr 35 sk.
Detta är således mera än 1 R:dr högre än hvad som här är i fråga att bestämmas.
Vi veta att om man nu äfven ser på den närmaste fram - 470 Den 23 Mars e. ni. tid, som vi hafva att motse, så äro priserna ganska höga.
Vi veta också att vi hafva skäl att förmoda en betydlig afsättning af den spanmål vi kunna hafva qvar i landet, så att man kan taga för afgjordt, att före nästa skörd, så är all den spanmålstillgång sorn linnes i landet temligen nlsopad.
Den skörden skulle blifva ovanligt god om den skulle kunna nedsätta priset det pär följande året under det nu föreslagna och då Statsregleringen nu upgöres endast för tre år, så tror jag att man kan sätta värdena högre än då den upgjordes för fem år.
Således anser jag att någon våda uti att sätta priset till 6 R:dr 32 sk. b:ko icke i afseende på de befarade bristerna förefinnes.
Deremot anser jag det vådligt att bibehålla spanmålspriset vid det låga belopp hvartill det nu blifvit beräknadt, enär deraf ovilkorligen skulle följa att vi till nästa Riksdag skulle hafva samlat betydliga öfverskotter äfven på denna artikel.
Dessa öfverskotter samlas icke på annat sätt, än att de skattdragande verkligen betala ut mera än hvad som för behofvens fyllande är nödigt.
Huruvida en sådan hushållning är riktig lemnar jag derhän.
Jag tror det icke; jag tror att förmågan att hära skatter blir större hos folket när det icke tages mera än som det behöfves, då det äfven är gifvet, att bevillningen kommer att ökas i förhållande efter som de ordinarie inkomsterna förslå.
Gr. von Platen har redan redogjort derför, att de ordinarie Statsinkomsterna hafva under loppet af de sednare åren lemnat ett betydligt öfverskott.
De extra inkomsterna hafva lemnat ännu större öfverskott.
Summan deraf upgår ända till 1,193,000 R:dr b:ko pr år.
En värd talare half sagt, alt om man sätter priset så högt som här är föreslagit och om något år skulle upkomma brist i Statsinkomsterna, så skulle Slats-kont. få tillsätta derpå.
Jag vågar tro, att förhållandet icke är sådant, utan att Riksg:s-kont. är skyldigt att fylla nämnde brist.
Om det skulle vara att förmoda att verkligen en sådan brist skulle upkomma, så verkar det således icke det ringaste på de utgifter Stats-kont. har att bestrida, hvilka likväl blifva bestridda i alla fall.
Här har af Hr von Troil blifvit anfördt såsom ett skäl att icke beräkna denna spanmål så högt att förslags-anslagen icke blifvit nptagna till sina fulla belopp och att det blir brister uti dem, hvilka skola fyllas.
Förhållandet med förslags-anslagen är likväl numera det att de i allmänhet räcka till, och de brister, som upstått på dem, äro ganska obetydliga.
Således tror jag icke att man för den kommande
Statsreglerings-pcrioden behöfver befara att någon stor brist derpå upstår; men i alla fall, dermed må vara huru som helst, så är det med denna såsom med alla andra slags brister, att Riksg:s-kontt skall dem fylla, och med hänseende till den åsigt hvarmed jag började mitt anförande, nemi. att man bör tillse att dessa värde-bestämmelser komma så nära sanningen som möjligt, och då jag anser att 6 R:dr 32 sk. b-.ko är åtminstone betydligt närmare sanningen i detta fall, än Den 23 Mars e. ni. 471 6 R:dr, så kan jag icke annat än tillstyrka bifall till hvad Utsk. i denna del föreslagit.
Jag erkänner riktigheten af den sats som de tvenne sista värde talarne yrkat, nemi. att man bör söka vid stats-inkomsternas likasom vid stats-utgifternas beräkning komma sanningen så nära som möjligt.
I sådant hänseende må det vara riktigt att uptaga spanmålen till 6 R:dr 32 sk. b:ko, såsom StatsUtsk. föreslagit.
Men när jag betraktar de serskilda omständigheter som förekomma deremot: så tror jag mig böra vidhålla den mening, hvilken Frih.
Palmstjerna och Hr von Troil yttrat.
Man hvarken kan eller bör för de tre kommande åren beräkna några serdeles öfverskott på tullen.
Det är möjligt att sådana kunna upkomma, men om de krigiska förhållanden, hvilka vi nu hafva att befara, skulle vara under detta och flera år, så kan man icke påräkna att handeln skall blifva så liflig som hittills, icke heller att tullen skall gifva lika stort öfverskott, som tillförene.
Det är ock lill befarandes att när åtskilliga ordinarie inkomster blifvit så mycket nedsatta, som nu skett, så nödgas man beräkna Statens extra ordinarie inkomster högre, om man skall vara säker att de motsvara de utgifter man bör betäcka.
Jag tror således alt man måste från beräkningen utesluta tull-inkomsternas öfverskott.
Betraktar man blott de ordinarie Stats-inkomsterna, så bör man afse att å den ena sidan kunna inkomsterna icke bestämdt beräknas, derföre alt somliga ' O o understundom gifva mindre än man antagit.
Ä andra sidan fordra vissa förslags-anslag större utgifter än man påräknat.
Då är det försigtigast att icke uptaga inkomsterna för högt, utan snarare så, att de öfverskrida den summa, som man har i Statsförslaget intagit.
Så gör hvarje försigtig enskild man, och jag anser Staten böra likaledes förfara.
Dessutom anhåller jag få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet. på vissa omständigheter, som kunna inträffa i den händelse man beräknar spanmåls-inkomsten högre än vederbör.
Om man höjer priset till 6 R:dr 32 sk. b:ko för T:n, eller med 1 R:dr rgds mera än Konungen föreslagit: så blifver naturligtvis följden att all indeldt spanmål jemväl skall bland utgifterne beräknas till 1 R:dr mer än förut.
Efter nuvande Statsreglering ingå 104,520 T:r spanmål i de indeldla lönerna.
Den för dem beräknade anslags-summan skulle följaktligen utan någon tunga för Staten eller räntegifvare!) ökas med 104,520 R:dr rgds.
Då torde män väl säga, nu hafva utgifterna blifvit förhöjda med lika många tusen riksdaler; det är ju förskräckligt, aldrig är det annat än ökade skatter.
Ändock betyder denna höjda summa icke annat, än att spanmålspriset måste i Credit uptagas till lika belopp som i Debet, eller till 6 R:dr 32 sk. b:ko.
Denna förhöjning har alltså ett sken af ökad utgift för Staten, hvaröfver den okunniga mängden skriker utan att hvarken Staten eller lönetagarne hafva något gagn deraf.
Om nu spanmålen blifvit satt för högt, så är ju klart alt brist derigenom upkommer.
Jag har här en beräkning öfver spanmålspriser för 21 år, från och med '472 Den 23 Mars e, m. ar' 1830 t. o. ra. 1850.
Deraf synes att 0 år har priset understigit 6 R:dr 32 sk. b:ko.
Alltså har hvart tredje eller fjerde år varit ett sådant, som skolat vålla brist.
Vi kunna derföre befara att ett dylikt år inträffar under nästa Statsreglering.
Då skall bristen fyllas med öfverskott på andra inkomster.
Man säger att om de icke räcka till, så får man taga sin skada igen från Riksg:s-kont.
Men om detta skall betala icke allenast 2j milbr, som R.
Sl:r redan beviljat till krigsrustnings-kostnader, utan äfven fylla den brist, sorn sålunda kunde upstå, så torde tillgångar saknas.
Slutligen påstår man det vara stor skada att beräkna Statsinkomsterna för högt, ty deraf blir följden att i Riksgrs-kont. ligga döda kapital, som tagits ur folkets fickor och som varit räntebärande om de der förblifvit.
Men när nu Riksg:s-kont., måste, såsom vi hört, låna upp penningar, för att kunna betala de redan beviljade krigsrustnings-kostnaderne, eftersom
Hypotheks-föreningarnes obligationer icke kunna genast säljas utan förlust, så kan Riksg:s-kont., om det blir några öfverskott, straxt använda dem.
Det kan ske antingen derigenom, att kont. inlöker sina utelöpande räntebärande obligationer, eller derigenom att Riksg:s:kont. om det får öfrerskott, hvilket jag betviflar, köper räntebärande papper.
Jag kan icke heller finna någon skada härröra deraf att öfverskott på Stats-inkomsterna npkomma, ty följden är ju den, att dessa penningar finnas tillgängliga för att anlägga hamnar, kanaler, jernvägar, m. m. d., som mina värda motståndare önska.
Mig synes således skäl vara, att återremittera StatsUtsk:s Betänk.
Afven om man antager att öfverskotten på tullen och allt annat skulle under nästk:de likasom under den sista Statsregleringstiden blifva 1,000,000
R:dr, så upgåf summan likväl icke till de 2^ milbr, som redan äro beviljade, utom hvad vi kunna komma att ytterligare anslå.
Jag kan icke instämma med den siste värde talaren, utan går att yrka bifall till Utsk:s förslag.
Deremot har blifvit framställdt den anmärkn:n att man nu efter några års höga spanmålspriser har skälig anledn. att vänta god skörd och till följd deraf fallande pris på spanmålen.
Hvad som kommer att ske är icke möjligt för någon af oss att med säkerhet bestämma; men får man döma efter de sannolikheter, som äro för handen, så synas vi ega goda grunder till den förhoppning, att landtmannen under den närmaste tiden skall kunna med fördel blifva af med sin spanmål.
Skulle han det icke kunna, så vore ett ganska olyckligt exempel valdt af Hr von Troil i afseende på bränvinslagstiftningen; ty när man på ena sidan velat inskränka bränviusbränningen, så har man å andra sidan gjort sig en förhoppning, en förespegling, att landtmannen hädanefter skulle kunna påräkna fördelaktig afsättning för sina produkter, utan att förvandla dem till bränvin.
Det har också visat sig under sekler att spanmålen varit i jemnt stigande, och jag hemställer till de Hrr, som yrka det nedsatta priset i spanmålsberäkningen, huruvida deras förmodan att spanmålen skall
Den 23 Mars e. m. 473 falla i pris öfverensstämmer med samme talares ängsliga bemödande att hindra förvandling till penningar af någon utgift, som landtmannen nu utgör i spanmål.
Hvarföre vore det då som den sidan sätter sig så ifrigt emot en sådan förvandling, om icke till följd af den föreställningen, som man städse har, att spanmålen skall vara i stigande och penningen i fallande.
Om detta sednare förmenande är riktigt, så måste deraf ovilkorligen följa att spanmålen skall hafva en fortsatt tendens att stiga.
Må vara att den under ett, två eller tre år kan falla; det är väl möjligt, men på det hela måste den likväl dock vara i stigande.
Här har blifvit sagdt ”att försigtigheten bjuder att ställa sina beräkningar så, altman får öfverskott.
Så gör den enskildte mannen;” men jag skulle verkligen beklaga den enskildte hushållare, som så ställde till, att han lade en räntelös kassa det ena året i förlag för utgifter, som han skall bestrida påföljande år.
Så skulle förhållandet blifva om den enskilde mannen skulle hushålla så, som man nu har ifrågasatt att Staten skulle hushålla genom Riksg:s-Kont.
Det är utan tvifvel alt de medel, som ingå i Riksg:s-Kont., kunna blifva väl vårdade och äfven räntebärande, men de hafva varit ett halft år och mera räntelösa innan de komma .till Riksg:s-Kont.
Det är väl icke heller alltid sagdt, att Riksg:s-Kont. genast är i tillfälle att använda dem.
De kunna äfven der få ligga någon tid räntelösa, och när de slutligen lånas ut, så sker det mot en lägre ränta.
Om den enskildte skulle hushålla så, skulle han komma i den ställning af bankrutt, som Hr von Hartmansdorff antydt.
Derföre motsätter jag mig alt en sådan hushållning skall iakttagas, emedan jag tror att den skulle blifva skadlig för Staten.
Hr von Hartmansdorff har vidare anfört ett skäl till, hvarföre man icke bör bifalla denna beräkning, som är det, att den indeldta spanmålen skulle då äfven på utgiftssidan uptagas till 6 R:dr 32 sk. b:ko, derigenom man finge en större budget, som väl vore mera öfverensstämmande med verkliga förhållandet, men som visade större ziffror, utan att derföre hvarken Statens eller löntagares fördelar ökades.
Jag tror icke att man här bör sätta ifråga att vika ifrån en riktig grundsats derföre att man befarar möjligheten af att t. ex. några tidningar skulle yttra att skatterna blifvit förökade.
Hvem kan hindra dem att meddela hvilka upgifter de behaga, och visst har man sett mångfaldiga gånger att vrängda upgifter blifvit af dem meddelade och omsagda, utan att man med de mest bevisande skäl kunnat förmå dem erkänna att de blifvit vederlagda.
Men om tidningarne kunna vilseleda det enfaldiga folket, så böra de likväl icke vilseleda R.
St:r, på hvilka det alltid ytterst beror att bevilja skatterna.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. i detta ämne, utan åberopar i öfrigt de skäl, som blifvit anförda af en föreg:de talare, hvilken yrkat samma sats, som jag söker att försvara, och slutar med anhållan om bifall till Utsk:s förslag.
Här åberopas facfa.
Det är också 474 Den 23 Mars e. m. sådana sora jag för min del har åberopat och hvarmed jag vill fortsätta.
Ett factum är, att uti K. M:s Nåd.
Propos. ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster hafva uptagits de inkomster, som ingått till Statsverket under föreg:de 3, 4 eller 5 år, understundom något deröfver.
Propos. har man sålunda försökt att på de genom siffror och räkenskaper gifna facta grunda en beräkning öfver inkomsterna, så hög som den kunde blifva, med undantag likväl af beräkningen öfver priset på spanmålen.
Skälet hvarföre detta pris icke blifvit föreslaget högre än 6
R:dr b:ko för T:n är, såsom jag tror, att åren 1849 och 1850 gaf Kronans behållna spanmål brist efter den då var:de beräkningen, och ännu mera skulle den gjort det, om den nu föreslagna beräkningen då varit antagen.
Bristen på afradspanmålen för 1849 gjorde nemi. efter beräkning af 6
R:dr b:ko 9,607 R:dr.
Om priset varit 6
R:dr 32 sk. b:ko torde R. o. Ad. finna att bristen blifvit ännu betydligare.
Detta är ett factum, som jag trotsar någon att kunna med siffror vederlägga.
Ett factum är äfvenledes, att för hvarje år upgöres liqvid emellan Stat-Kont. och Riksg:s-Kont.: men denna liqvid upgöres först på 2:a året efter det, hvarunder utgifterna skett och bristerna i inkomst upkommit, och dessförinnan ersätter Riksg:s-Kont. icke brister på sådana titlar som denna, och vanligtvis ej heller brister på förslagsanslagen, som i Riksstat äro upförda, men som hafva utgått med högre belopp än det hvartill de blifvit beräknade.
Ilär är visserligen sagdt, alt i sednare
Statsregleringar hafva dessa förslagsanslag blifvit sålunda beräknade, att icke några brister derå skulle upkomma; men jag får uplysa derom att linder innevarrde år upkommer ensamt på fouragerings-anslaget för värfvade Kavalleriet och Artilleriet, hvars belopp i RiksStaten, efter hvad jag vill minnas, utgör 130,000 R:dr eller något deröfver, en brist af öfver 100,000 R:dr.
Om man jemför inkomsterna för de titlar, hvaruti spanmål ingå, så skall man finna, att för Statsreglerings-perioden 1841 —1844 inkomsterna icke upgått till hvad de varit beräknade äfven med antagande af 6 R:dr 32 sk. b:ko för T:n.
För Statsreglerings-perioden 1848— 1850 hafva förslagsanslagen äfven öfverstigit beräkningen.
Jag anser derföre att man bör beräkna inkomst-titlarne till hvad de under föreg:de år ulgjort, såvida man kan med visshet förutse att de fortfarande bibehålla sig vid samma höjd.
Dervid förekomma mantalspenningarne, som icke variera mycket, men som äro i ett jemnt sligande med folkmängdens tillökning.
Der äro äfven tionde-tackjern och hammarskatt, med flera andra poster, som kunna beräknas, hvilket man äfven sökt göra i K. M:s Nåd.
Propos.; men att först räkna alla sådana poster noga och sedan värdera spanmålen så högt, alt brist mycket lätt kan upkomma för året, det anser jag icke vara skäl.
Att kunna räkna på öfverskott på andra än ordinarie inkomster har ju icke vid detta tillfälle kommit i fråga.
Blir fråga om de extra-ordinarie inkomsterna, så kunna 50, 60 å 100,000 R:dr mer eller mindre icke tagas så noga i betraktande, ty der blir fråga om variationer af 5 å Den 23 Mars e. m. 475 600,000 R:dr.
Men beträffande nu ensamt de ordinarie inkomsterna anser jag ostridigt att, såvida nuvande förhållanden med upbörd och redogörelse skola fortfara, så kan lätteligen Ststsbrist upkorama om spanmålen beräknas till 6 R:dr 32 sk. b:ko T:n. Skulle deremot R.
St:r, på grund af en hemställan ifrån StalsUtsk.
, besluta att ett medelpris för 10 år skulle bestämmas för spanmålsskatternas värdering, så'ser jag ingen fara dervid, och då hemställer jag ännu en gång om detta icke är ett skäl, att nu göra upskof med beslutet i detta afseende derigenom att frågan återremitteras till StatsUtsk., hvarom jag vördsamt anhåller.
Sedan jag begärt ordet har Hr von Hartmansdorff yttrat] sig i ämnet, och då jag instämmer med honom, så kan jag vara kort.
Jag anhåller blott att få göra ett par tillägg till hans yttrande.
Hr von Hartmansdorff har redan visat huruledes utgiftsbudgeten skulle visa sig större än den verkligen är. om man upsatte värdet på spanmålen till 6 R:dr 32 sk. tuko, äfvensom de olägenheter, sorn skulle npkoinma för alla dem, hvilkas löner derefter beräknas.
Det är klart att de derigenom skola anses hafva större inkomst och följden deraf blir att de också få en större skatt.
Hvarföre vill man nu att tjenstemän skola påläggas en större skatt, då man i allmänhet har tagit för grundsats att så mycket som möjligt minska skatterna för dem, enär de aldrig kunna, som många andra lära göra, upgifva sig för mindre inkomster än de hafva, och skatten således drabbar dem mest.
Man har sagt, att priset borde upsättas till 6 R:dr 32 sk. b:ko, emedan man, om priset upsattes härtill, skulle kunna göra åtskilliga skaltelindringar och derigenom åstadkomma en minskning i skattebördorna, men om man närmare ser på saken så åsladkommes derigenom alldeles icke någon förminskning i skatterna, ty följden blir endast den att inga öfverskotter upstå.
Nu veta vi allia alt öfverskotter, som finnas vid Riksdagarnes början, komma väl till pass och det finues vanligen ingenting qvar af dem odisponeradt vid Riksdagens slut.
Men det är icke nog med att inga öfverskott upkomma, brister i inkomsttitlarne kunna lätt upsla.
Hvarmed skola de betäckas?
Man (röstar sig dermed att om det blir någon brist i Statsinkomsterna, så får Riksg:s-Kont. fylla den; detta kan vara godt och väl, men hvarifrån skall Riksg:s-Kont. få ersättning?
Jo! genom de skatter, som under en eller annan titel skola till Riksg:s-Kont. ingå för' att fylla bristen.
Man anticiperar således på framtiden och i st. f. att man borde vara tacksam emot våra förfäder derföre, alt de så arrangerat, alt man vid hvarje Riksdag har en summa besparad, så vill man säga: vi böra nu taga för oss allt Bankens öfverskott m. m. och beräkna inkomsterna, så att man får stora behållningar och kan göra skättenedsättn ingar.