Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad beträffar de olägenheter, som förmenas utkomma deraf, att de förvaltande verken beröfvas deras kassor, och att man icke kan se hvartill hvarje under dessa verk nu hörande Hufvudtitlars utgifter upgått, så kunna dessa olägenheter undanrödjas genom särskild bokföring, och jag har äfven hört tjenstemän inom dessa verk bekräfta detsamma.
Den 3 December f. m.
Man har kallat Utsk:s förslag för ett finansbetänk.
Då Utslc.s Ordftde så nyligen genomgått detaljerne i förslaget vill jag icke besvära R. o. Ad:n med en rekapitulation af hvad han sagt.
Han har tydligen ådagalagt, att enda förändringen, som med förslaget åsyftas, är att åstadkomma inflytande statsmedels hastigare cirkulation och större lätthet för Fullmäktige att göra medlen fruktbärande.
Ett yttrande, hvarvid man lagt mycken vigt, måste jag besvara.
Man har nemi. sagt, att Utsk. i förbigående uttalat den åsigten, att åskillige af dess bestämmelser skulle hos K. M. anmälas.
Denna anmälan skulle då innebära en tydlig afsigt hos Utsk. att göra en inskränkning i Konungens makt, sedan man förut sökt antyda att sådant varit Utskts afsigt.
1 anledn. häraf anhåller jag att få fästa upmärksamheten på Utskts yttrande i denna punkt.
Utsk. säger nemi.:
På det att de beslut och stadganden, som i anledn. af SlatsUtskts nu gjorda framställning varda utaf Rikets Ständer meddelade och hos K. M. i underd. anmälda, måtte så snart som möjligt kunna tillämpas, torde Utsk., som naturligtvis kommer att införa desamma i förslaget till RiksgtsKontts nya reg lemente, tillika få sig updraget att, för dessa besluts och stadgandens behöriga iakttagande under tiden intill dess sagde reglemente kan utfärdas, derom särskildt underrätta Fullmäktige i RiksgtsKont.
Hvad har nu Utsk. härom sagt?
Jo Utsk. har begärt tillstånd att få underrätta Fullmäktige om innehållet af dessa §§ med den föreskrift, att de skola träda i verkställighet så fort som möjligt.
Utsk. har deremot icke formulerat skrifvelsen hvarken till K. M. eller till Fullmäktige i RiksgtsKont.
Utskts yttrande i denna punkt är endast ad notitiam och innehåller icke ett ord, huru skrifvelsen till K.
M. skall affattas.
Vid genomläsande af Betänk, finner man, att det afser Fullmäktiges i RiksgtsKont. verksamhet och icke någon inkräktning i K.
Mts höga rätt, ty hvad Utsk. föreslagit i fråga om postremissvexlar är en för K.
M. utvidgad rätt, utan hvilken K.
M. icke skulle kunna begagna Privat- och Filialbanker såsom kontor för postremissvexlars köpande, emedan, om en sådan rätt icke vöre K. M. lemnad, men K.
M. icke destomindre anbefallde dessa vexlars begagnande och förluster deraf upkomma, skall det StatsRåd, som kontrasignerat ett sådant beslut, blifva af RiksRätt dömd att betala eller ersätta Staten den upkomna förlusten.
I afstde på de öfriga bestämmelserna i Utskts Betänk, innehåller 5:te punkten att statsmedel, då de utan olägenhet kunna någon tid undvaras, skola öfverlemnas af SlatsKont. till RiksgisKont.
, hvilket innefattar en skyldighet för Fullmäktige att emottaga dessa medel, hvilken skyldighet Fullmäktige nu icke hafva, och färskaste beviset derpå är K.
Mts nyligen aflåtna skrifvelse till Fullmäktige derom, att öfverskottsmedlen skola hållas allmänna rörelsen tillhanda.
Den nuvtde penningekrisen kan icke vara likgiltig för vårt land.
Det kan visserligen på ena sidan vara nyttigt, att våra börser rensas från dem, som utan förmögenhet, utan soliditet inlåtit sig i affärer och gjort många menniskor olyckliga; men det kan icke heller förnekas, att den nuvtde ställningen med - 58 Den 3 December f. m. för något mera än en sådan rensning, ty ställningen är olycklig för hela landet, ja för hela verlden.
Jag kallar den olycklig, ty när förlagen fattas, måste industrien minskas, och landets blomstrande ställning blir snart reducerad till högst obetydliga dimensioner i jemförelse med dem vi baft anledn. att hoppas.
Vi känna alla att en mängd fabriker uphört, att sågverksegare i Norrland och en mängd Bruksegare måste inställa sina arbeten till följd af bristande kapitaler.
Detta måste vara en olycka för landet, och jag tror således, att den nu rådande penningekrisen ingriper i alla grener ef vår industri, hvarföre R.
St:r icke böra lägga armarne i kors och blott se på, huru allt utvecklar sig.
Enl. min åsigt bör räntan vara fri, så att de penningar, som i landet finnas, må kunna framkallas i rörelsen, men denna fråga har redan vid denna Riksdag förfallit.
Det är för mig högst glädjande och för framtiden lugnande, att en ledamot af Regeringen här tagit initiativet.
För detta lyckliga förhållande anser jag att vi hafva att tacka StatsUtsIcs Utlåt., som synes vilja ställa Konungen af Sverige till en LydKonung under en annan Konung i Riksgts Kont.
Då de åsigter jag i denna fråga hyllar, redan blifvit med långt större förmåga, än jag eger, framställda af Hrr Lefrén, Gripenstedt och Printzensköld, inskränker jag mig till att förena mig med dem, dock med undantag af deras begäran om återremiss.
Jag tyckte mig af deras yttranden förmärka, att de önskade afslag, men dock af artighet mot StatsUtsk. begärde återremiss.
Jag för min del tror mig ej brista i nödig höflighet mot Utsk., genom att yrka propos. på afslag.
Medan jag har ordet, anhåller jag att få uptaga ett yttrande af Gr.
Sparre, nemi. att löntagarne skulle, för att afhjelpa den närv:de bristen, icke ännu komma i åtnjutande af de beviljade löneförhöjningarna.
Då det är ett faktum, att vinglerierna så updrifvit aila lefnadsförnödenheter, så vore det bra besynnerligt, om, när desse vinglare nu icke längre kunna uppehålla sin rörelse, tjenstemännen, som företrädesvis lidit af de höga priserna, skulle komma dem till hjelp.
Stjernstedt, Aug. Wilh.:
Ehuru icke heller jag förbiser det goda syfte, som ligger till grund för StatsUtsk:s förev:de Utlåt., kan jag dock icke undertrycka min öfvertygelse, att det resultat, hvartill Ulsk. kommit, väckt mina stora farhågor.
Genom den utveckling af ämnet, som i går gjordes, och hvarigenom visades de stora brister och vådor, samt t. o. m. den stridighet mot Grundlagen, som vidlåder detta Betänk,, hafva mina betänkligheter blifvit ytterligare bestyrkta.
Jemte instämmande i hvad under berörde discussion yttrades emot förev-.de Betänk, vill jag nu endast yttra några ord i afs:de på formen för detsammas behandling.
Jag anhåller således att få göra några anmärkmr vid de skäl, man förmenat skulle förefinnas för att återremittera Betänk.
Sparre har sagt det vara nödvändigt att bestämma flere upbördsterminer och deruti instämmer äfven jag; men detta skäl kan ej för mig Don 3 December f. m. 59 synas tillräckligt för att påkalla en återremiss, ty ett sådant förslag kan ju framställas alldeles fristående och skildt från detta, nu förev:de, samt under sådan form vinna R.
Hvad deremot angår 5:te punkten, mot hvilken jag har de väsendtligaste anmärkn:ne att göra, har jag hört Utsk:s Ordf:de säga, att Utsk:s afsigt ingalunda varit, att Riksg:sKont:s Fullmäktige skulle pröfva, huruvida Statsmedel kunde utanorrlnas vid inträffande behof.
Det är visserligen sannt, att sådant aldrig hittills inträffat, men blott möjligheten att det kunde framdeles komma i fråga, är för mig af tillräcklig vigt för att hindra mig från förslagets bifallande härutinnan.
Den enda punkt, som jag finner Dtsk. haft skäl att framställa, och som borde införas i Riksg:sKont:s reglemente, är den 7:de, som afser, att
Fullmäktige skulle hädanefter kunna belåna obligationer,- i st. f. att, såsom hittills, upköpa dem. lien det är ett moment äfven i denna punkt, som jag anser oriktigt, nemi. att lånetiden icke får öfverskrida 6 månader efter nästa Riksdags början.
Denna termin anser jag högst olämplig, men jag tror den kunde förändras på det sätt, att
Utsk. i stället satte den längsta tid, som kunde vara erforderlig; och endast denna punkt anser jag kunna komma i fråga att återremitteras för att sedan läggas till grund vid upgörandet af Riksg:sKont:s reglemente.
Slutligen finner jag slutstrofen, näst efter 8:de punkten, vara till den grad Konungamakten förnärmande och inskränkande dess rättigheter, att samma strof ensam borde vara tillräcklig att förkasta detta Betänk.
Under den mest skenbart oskyldiga yta, har denna strof, likasom blott i förhållande och utan att ega med föreg.-de punkter någon nummerföljd, framställt ett försåtligt angrepp mot den andra Statsmaktens i Grundlag tillförsäkrade rättighet att, oberoende af R.
St:r och dess delegerade RiksgisKont., alltid ega de nu ifrågav:de medlen under dess omedelbara disposition genom StatsKont.
Skulle någon förändring ske, önskade jag snarare att Riksg:sKont:s verksamhet uphörde, då nu anledn:n till dess upkomst ej längre förefinnes, och dess göromål derefter förflyttades till StatsKont.
På grund af hvad jag nu yttrat, anhåller jag att R. o. Ad. ville, med återremitterande af 7:de punkten, för öfrigt afslå StatsUtsk:s Utlåt.
Frih:
Alströmer, Carl Jonas Oscar: Detta Retänk. kan, efter min tanka, svårligen afslås, enär förslaget, jemte mycket nytt innefattar stadganden som redan finnas i Riksg:sKont:s nuvarande reglemente och måste inflyta i det reglemente, som kommer att under denna Riksdag fastställas.
Jag vågar derföre hemställa till dem, hvilka yrkat afslag, om de icke skulle finna lämpligare ått förena sig om återremiss, helst StatsUtsk., vid granskning af de afgifna yttrandena, icke lärer kunna misstaga sig om afsigten med återremissen och således otvifvelaktigt bör finna att den skett endast för bevarande af formen.
Då på skäl föreg:de talare anfört Betänk, bör och sannolikt äfven blir återremitteradt, anser jag mig böra i afs:de på den 7:de punkten yttra några ord.
Onekligen vore det nyttigast och bäst att vid utlåning af Riksg:sKont:s medel CO Den 3 December f. m.
Fullmäktige finge fr ia ro händer och att åt dem öfverlemnades att pröfva fullgiltigheten af erbjuden säkerhet.
Men om detta icke skulle befinnas lämpligt, utan speciella föreskrifter i detta fall fortfarande såsom hittills skola i Riksg:sKont:s reglemente meddelas, så synes mig bland de inrättningar, åt hvilka Fullmäktige ega rättighet att lemna lån, JernKont. jemväl böra uptagas, eller att åtminstone JernKontis obligationer måtte upräknas bland dem, hvilka få i Riksg:sKont. belånas.
Det är icke blott en fördel för JernKont.
, denna sekelsgamla Institution, hvars soliditet ingen lärer kunna betvifla, som härigenom skulle beredas, utan fastmer och hufvudsakligen för den allmänna rörelsen, enär denna låneanstalts verksamhet sprider sig till alla delar af landet med undantag endast af de sydligaste, nemi. de conqueterade provinserne, der någon egentlig bergverksrörelse icke finnes.
En mera oegennyltig låneanstalt lärer näppeligen kunna förefinnas, enär JernKont., för att kunna i högre mån än dess egna fonder medgifva, understödja Bruksegares förlagsbehof, stundom utlånar uplånta penningar mot samma ränta, sorn för de lånta medlen erlägges och sjelf vidkännes den möjligen upkommande förlusten.
Större säkerhet än JernKont. har att erbjuda lärer icke kunna fordras.
Kont:s kapitalbehållning utgjorde vid 1856 års slut 2,502,868 Rdr 43 sk.
Delegarnes årliga afgifter till Kont. i s. k.
JernKonttsdaler, nu utgående med 2 sk. 8 rst., men från och med nästa år med 8 öre på sk. för det i Kont. delaktiga smide, upgå i rundt tal till 40.00!) Rdr Bko.
För lån som uptagas, äro dessutom Bruksocietetens medlemmar solidariskt ansvariga, emedan, enl. gällande reglemente, sådana få af Fullmäktige uptagas i Bruks-societelens namn och å dess vägnar.
KonRs förvaltning är äfven underkastad allmän kontroll i det att, i anseende till dess kreditivrätt i Riksbanken, en af Fullmäktige i R.
St:rs Bank deltager i de är liga revisionerne.
Obligationer få icke utgifvas till högre sammaniagdt belopp än 400.000 Rdr Bko.
Desse äro ställda på 14 dagars upsägning för obligationernas innehafvare.
Hvad jag nu haft äran anföra anhåller jag måtte af StalsUtsk tagas i behörigt öfvervägande vid upgörande af förslag till den § i Riksg:sKont:s reglemente som skall motsvara § 197 i det nu gällande.
Det vigtiga ämne, som under 2 plena utgjort föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, har jag ansett förtjent af största upmärksamhet.
Jag har också sökt följa såväl de anfall, sorn blifvit gjorda mot Utslcs förslag, som äfven de anföranden, genom hvilka det blifvit försvaradt.
Om jag också icke kan lemna mitt bifall till detsamma, är jag dock ingalunda döf för de röster, som höjts för flera punkter deraf.
Det är sedan långliga tider man öfverklagat en stor del af allmänna upbördens långa liggtid utan att den kommer allmänna rörelsen till godo.
Att StatsUtsk. således framkommit med ett förslag att häri göra ändring, helst i en tidpunkt, som jag visserligen icke anser förtviflad, men som dock är ganska bekymmersam, förtjenar fullt Den 3 December f. m.
Cl erkännande och är väl förenligt med dess pligt.
Det uttalade syftet är godt och riktigt, men ändamålet helgar icke alltid medlen, och dessa böra icke vara af den beskaffenhet som de föreslagna.
Förslaget har blifvit så anatomiskt dissekeradt, att det vore att missbruka R. o. Ad:ns tålamod, om jag skulle försöka att med min lilla skärf bidraga till att framvisa dess rätta beskaffenhet.
Det är dock 3 särskilda punkter jag vill hålla mig till.
T den ena af dessa — då jag icke kan läsa, anhåller jag om ursäkt i händelse jag skulle misstaga mig, men jag tror det är den 7:de — säges, att upbördsmännen skulle insätta de influtne medlen i Privatbankerna.
Om dessa har man redan så mycket talat, att något vidare icke behofves.
De äro enskilda institutioner, som jag anser hemta sin hufvudsakliga styrka deraf, att de hafva sin egen styrelse och äro under desamma sjelfständiga, garanterade och sanktionerade af K. M., men oberoende af Kronans Embetsman.
Ett sådant insättande af medel som det föreslagna tror jag icke skulle lända till ändamålets vinnande, emedan Bankerna troligen skulle blifva föga belåtna med att först mottaga penningarna och straxt derpå få anvisningar på desamma.
Den andra punkten, som jag tror blifvit något för lätt öfverhalkad, är i fråga om det förhållande, som skulle upstå mellan StatsKont. och Fullmäktige i RiksgisKont.
, vid bestämmande af de ifrågavide medlens behöflighet.
Visserligen har StatsUtsk:s Ordfide, om jag eljest rätt upfattat hans anförande, gifvit tillkänna, att denna pröfning icke skulle bero på RiksgisKont., utan på K. M., men jag hade önskat, att förslaget tydligare uttryckt detta, på det de konflikter måtte undvikas, hvilka jag och flere andra talare förutsatt kunde inträffa.
Hvad slutligen sista strofen i Betänk, vidkommer, är jag öfvertygad, — synnerligen sedan en af Utskts ledamöter förklarat det aldrig kunna falla Utsk. in att detta beslut skulle utan K.
M:s bifall vinna laga kraft, att sådan varit Utskts mening, och att således ordet »anmälda», som väckt så mycket misstroende, tillkommit af förbiseende, hvilket jag också hoppas framdeles blir rättadt.
På grund af hvad jag nu anfört, förklarar jag min tanke vara att förslaget icke bör afslås, utan återremitteras till Utsk., under full förtröstan att detsamma, som visat sig så nitiskt att vinna ett godt ändamål, icke skall underlåta att utfinna de medel, hvarigenom detta lämpligen kan vinnas, och framför allt, att förslaget bringas i öfverensstäm melse med Grundlagen, samt särskildt § 64 Reg:sF:n. Hr Mannerskantz:
Då jag af en bland R. o. Adms till BankoStyrelsen utsedde medlemmar hört uttalas en sats, som jag anser högst skadlig för Bankens säkerhet, så kan jag icke annat än på det lifligaste deremot protestera.
Bankens säkerhet, och den yttersta grund, hvarpå dess förmåga att med silfver inlösa sina sedlar hvilar, beror derpå, att under inga vilkor någon tillökning i sedelstocken utöfver hvad som vid 1844 års Riksdag bestämdes, må få ega rum, utan att en motsvarande qvantitet silfver går in i Bankens hvalf.
Man säger, att detta belopp blef godtyckligt bestämdt.
Ja, låt vara att så skedde, men sedan det en 62 Den 3 December f. m. gäng är faststäldt, får det icke rubbas om Bankens realisationsförmfiga skall kunna säkert uprättbållas.
Man skall och kan icke säga, att om rörelsen vid en viss tidpunkt fordrar mera rörelsemedel än vid en annan, man derföre skal! behöfva öka den utelöpande sedelstocken ty om brist på bytesmedel upstår, så skaffar sig rörelsen sjelf det nödiga på det sätt, att då värdet på hvarje kreditpapper stiger i samma mån som tillgången derå blir förminskad, detta föranleder dertill att en motsvarande qvantitet silfver inflyter.
Om man jemför beloppet af sedlar nu med det belopp som förefanns, då vi sist voro i en sådan betryckt ställning, eller vid 1844 års slut, så visar sig att vår sedelstock nu är lOmilkr större än den då var.
Detta bevisar att vår rörelse så tilltagit, att ehuru vi nu äro i större penningeförlägenhet, än vi tillförne varit, rörelsen icke släpper ifrån sig dessa 30 milhr.
Det är genom ett oriktigt förhållande af kreditpapper till den metalliska valuta, hvarpå sådant papper alltid måste vara grundadt, som den ofantliga affärskrisen har upkommit, hvilken nu sträckt sina förstörande verkningar ända till oss.
Emedan man på andra ställen gjort missbruk vid utgifning af kreditpapper, har efterfrågan på det metalliska myntet blifvit så stark, att silfret och guldet derigenom sopats bort ifrån alla Banker och alla börser.
Man har nemi. skapat ofantliga massor kreditpapper, som föregåfvos vara verkliga kapitaler; och länge gick och gällde såsom sådana, men i samma ögonblick man fann, att de icke voro det, utan knappt egde något värde, tvingades man att eftersöka de rätta förlagsmed len, och försöket att få reda på dessa har orsakat, att efterfrågan af guld och silfver blifvit så stor, hvilken reaktion äfven kastat sig tillbaka på vårt land.
Men då frågan nu just är att kunna skaffa hårdt mynt, så vore väl den oklokaste åtgärd man i ett sådant ögonblick kunde vidtaga, att utfärda nya papperslappar.
Min öfvertygelse är, att vi visserligen böra med den allmänna krediten träda emellan, för att bispringa den enskilda krediten, som nu är alldeles tillintetgjord, men vi böra ingalunda för detta ändamål från Banken utsläppa mera sedlar, utan att densamma skaffar sig tillgång på verklig guld- och silfver-valuta.
Den stora efterfrågan på det hårda myntet, och det upbörda förtroendet till alla kreditpapper, som af enskilda utgifvas, gör det nödvändigt, att man i hvarje land skaffar sig så starka kreditanstalter som möjligt, så att dessa i farans stund må kunna träda emellan för att hjelpa, och just derföre är det af största vigt, att man uppehåller den kreditanstalt i vårt land, på hvilken alla de öfriga hvila, och icke vidtager åtgärder, som stjelpa i st. f. hjelpa.
Då jag under en lång följd af år haft R. o. Ad:ns förtroende att vara ledamot af BankUtsk.
, har jag ansett mig böra upträda till försvar för den grund, hvarpå vår Bank hvilar, och icke låta detta tillfälle vara obegagnadt att protestera mot en rubbning af det, som utgör hufvudgrunden för vår Banklagstiftning, och för våra industriella förhållandens deraf beroende trygghet, emot vådan af alltför starka och täta vexlingar i värdet af landets gällande mynt.
Den 3 December f. m. 63 Gr.
Jag var fullkomligt beredd på, och jag sade det äfven, att de ord jag yttrade derom, att jag var färdig till hvarje upoffring, ja äfven den att Statsregleringen med de betydligt t i 1 lök ta lönerna icke skulle genast träda i verket, — här skulle illa uptagas, men jag kan icke hjelpa det.
Jag tror att i en tid af så allmän oro måste upoffringar göras, och jag vidblifver den åsigt, alt möjligen Statens embetmän lika vä! som alla andra kunde tvingas till något offer.
Dermed har jag icke sagt, att
Statens embetsmäm skola lida för hvad vinglare felat, men här kan blifva fråga icke om att komma vinglare till hjelp, utan hvad vi så ofta hört nämnas, om en Statsbristsumma, större kanske än vi hade föreställt oss.
Det kan icke nekas — och jag vågar uttala denna åsigt, emedan jag aldrig deltagit i den stora och nästan öfverdrifna frikostighet, som blifvit af StatsUtsk. visad — att detta Utsk. handterat de allmänna medlen med så öppen hand, som om det hade haft att ösa ur Perus grufvor; och vi måste betänka, att den beräkning, som blifvit gjord af Statsinkomsterne, möjligen kan slå fel.
Låtom oss taga i betraktande de 2:ne af en talare vid ett föreg:de tillfälle upgifna hufvudkällorna för Statens inkomster: tullen och bränvinsskatten, sorn utgöra af dessas totalsumma.
Tullen är beräknad till omkring 10£ mill:r, eller lika med 1855, och det antyddes, att den skulle t. o. m. komma att betydligt öfverstiga denna summa.
Huru har det gått i år?
Jag tror icke att tullinkomsterne för detta är öfverstigit de för 1855, och hvad är då att förutse för nästkommande år.
Då vi höra att nästan alla de hus, med hvilka våra köpmän hafva sina största affärer, göra bankrutt, är det då sannolikt att tullinkomsterna skola för nästa år upgå till samma belopp som 1855?
Vi hafva sett att priset på bränvin fallit i vissa orter ända tili 1 Rdr 12 sk. kannan.
Är det väl sannolikt, särdeles då bränvinsskatten blifvit höjd till 30 sk. pr kanna, under det att bränvinsfabrikanterne med den nuv:de skatten arbetat med ringa eller ingen vinst, samt den minskning i arbetsklassens inkomster, som blir en följd af bristande arbetsförtjenst, skall föranleda minskning i konsumtionen af bränvin, att tillverkning af denna vara nästa år skall upgå till det belopp att Statens inkomst af denna skatt blir lika som nu?
Om man således med sannolikhet kan beräkna, att vid dessa båda inkomstkällor, som lemna -f- af det hela, skall upstå brist, är det icke då skäl att tänka på några inskränkningar?
— Jag har blott velat rättfärdiga mitt förra yttrande, att man borde vara betänkt på allt som kunde bidraga att afhjelpa den brist, som man måste befara, och ett så oskyldigt yttrande synes mig icke hafva bordt med hån bemötas.
Det har blifvit lagdt mig tili last, att jag sagt, det ställningen vore förtviflad.
Det är möjligt ehuru jag ej erinrar mig att detta uttryck undfallit mig och att det kan synas för starkt, men det måste medgifvas, att hvad vi nu hafva för för ögonen är något mera ån blott en lexa för vinglare, då hela vår Börs vacklar, då de rikaste hus icke kunna fullgöra sina förbindelser.
Vår Bruks- och Sågverksrörelse, som hittills hemtat sina förlager derifrån, hvar skola de laga dem?
För egen del är <u
Den 3 December f. m. jag lyckligtvis i den ställning, att jag kan vara fullkomligt lugn, emedan jag icke har några affärer.
Med en ärfd egendom, och med en lön, som sätter mig utom alla behof, kan hos mig ingen fruktan upstå för egen del, men för det allmännas skull — jag måste bekänna det — bäfvar jag.
Jag kan icke undgå att med blicken fästad på de närvtde förhållandena för mitt minne uprulla den glänsande tafla, som för 4 eller 5 månader sedan på detta rum framställdes öfver vår lyckliga ställning, för att visa, det 20 roilhrs Statsskuld vore en obetydlighet.
Jag inlade då en protest mot denna lysande tafla; och säga hvad man vill derom, siareblick mod afstde å den aldra närmaste framtiden låg icke deri.
Jag vill önska, att den för en mera aflägsen framtid måtte vara mera profetisk.
Då man emellertid nu med frikostighet beviljat alla möjliga anslag, och dertill beslutat sig för att uplåna 20 milhr till jernvägarna, så må det ursäktas mig, om jag intages af någon oro för vår framtid; och borde jag icke med hån anfallas derföre att jag såsom den yttersta och sista utvägen angifvit möjligheten af någon inskränkning äfven för Statens embetsman.
II r Gripenstedt, J o h. Aug.:
I anledn. af hvad som här blifvit yttradt, anser jag mig skyldig att, ehuru jag helst velat undvika att ytterligare uptaga R. o.
Ad:ns tid, tillägga några ord.
Man bar vid försvaret af detta Betänk, sökt gifva det en färg af oskyldighet och menlöshet, egnadt att mildra den stränga dom, som detsamma enl. mitt. omdöme förljenar, och man har för detta ändamål velat beropa sig på något misstag vid upfattningen af förslaget, men jag tiar ej kunnat finna, hvari detta misstag egentligen skulle bestå.
Med lätt hand har det vissserligen blifvit vidrördt, och sagdt, att en misstydning skulle egt rum i tolkningen af 5 punkten, sorn icke skulle hafva afs:de på den allmänna upbördens öfverlemnande till Riksg:sKont., utan blott syfta på öfverskottsmedlen och dessas hastigare aflemnande.