Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den röda sadelgjorden obroderad i stället för broderad ; 2:0 hölstei kappor af blått sammet och hölsterremmar på en Konung Carl Xll:s ridsadel N:o 523; 3;o på en förbögel af svart sammet, N:o 528, saknas en större topas; 4:o på en likartad persedel, N:o 527, felas en stor smaragd och på det dithörande ryggstycket en carniol ; Dea 5 Maj f. m. 5:o på seldonen, N:o 646, saknas ett rödt karduanssadeltäcke, fodrad t med rödt sarge; 6:0 bland hästtygen, N:o 6g5, en kusksadel af svart läder med förgylda messingsbeslag och knapp; 7:0 af de på beslaget å sammetsbaljan till sabeln N:o 44^ upptagna io3 st. smärre stenar, linnas endast 97 i behåll, och af de 5i större och 12 mindre stenar samt 4l perlor, som hort finnas på sabelfästet, äro inalles endast 73 större och mindre stenar och perlor qvar, (således saknas icke mindre än 3i); 8:0 i stället för de i inventariet på sabeln N:o 4gf uppförda 3-2 turkoser, 3g rubiner och 10 smaragder, finnas endast större och mindre stenar samt 34 små hvita perlor; 9:0 tre stenar saknas af de på sadeln N:o 49^ uppgifna 37.
10:0 de till betseltygel vid sadeln N:o 5g4 hörande hufvudlag och tygel af randigt grönt guldmoire med messingssöl jor saknas; 11:0 skölden till Johan IH:s rustning N:o 969 är borta; 12:0 spetsarna på fanorna N:is io5o och 1064 felas; i3:o spetsarna på standaren N:is 1101 och 1104, samt en spets på standaret N:o 1081 felas; 14:0 ett standar, N:o ti44,af ljusblått damast, kantadt med silkes- och guldfransar, banderoller och tofsar af guld, saknas alldeles; i5:o ett mahntäcke af rödt sammet med guld saknas alldeles; 16:0 af under N:o 1184 upptagna 24 lansar, 4 standarstänger och 23 fans t änger, finnas allenast 10 i behåll; 17:0 de under N:o 1263 upptagna segerbyten af en vimpel och en flagga, under 1808 års sjökrig tagna frän Ryska briggen Westrin, hafva icke kunnat igenfinnas.
Dessutom felas några banderoller, tofsar, en stålbåge och 3 bågjern, en vimpel samt 6 landtvärnsfanor.
Deremot finnas åtskilliga persedlar, som ej äro i 1823 års inventarium upptagna, såsom 1 trumpetfana med Polska vapnet till N:o 179; guldgaionerade kappor af blått sammet, till valltrappen N:o 7Öo; ett lårstycke till Erik^ XlVts rustning; t hvit tofsfana N:o 1081, med Åbo !äns*vapen; 16 s. k. rustställningar eller hängare för pansarskjortor; l stort standar med Östgötha vapen; 4 fanor; en förgylld spärrsadel; 2 mössor för hofjaktvarfvet; 1 par förgyllda stigbyglar; 1 sadelschabrack af svart sammet; 5 st. mahnkappor; i vapenkjortel af siden med guldfransar; 1 pansarmössa med hjertplåt af silfver, hvarpå 6 röda och 6 gröna stenar äro infattade, och förmenas hafva tillhört Erik d. Helige; 1 par armskenor af jern, incrusterade med guld; 4 st* pansarskjortor och 1 pik af jern med skaft af samma metall , beklädt med buxbom och elfenben; i3 i stället för to stenar på en Turkisk sabel JX:o 479- Den 5 Maj f. m.
Vidare har inventerls-förrättningen erinrat, hurusom detta fordom omsorgsfullt ordnade galleri af Svenska troplieer, krigsbyten , rustningar och mångartade militära attributer upphört, alltsedan det förflyttades till Ulriksdal , att hållas tillgängligt för allmänheten och ulländningen.
”Hvilka än ”de verkande orsakerna” — yttrar inventer:s-förrättningen — ”lill denna tillslutning, detta undangömmande af en natio’’nens allmänna egendom må hafva varit, måste det dock ”medgifvas(, att en offentlig exposition af dessa fornlemnin”gar i den alltför inskränkta locul , der de alltsedan 182} ”befunnits provisoriskt förvarade, ingalunda var fördelaktig, "då m in tager i betraktande deras planlösa uppställning och ”den bizarra sammanblandning om hvartannat af föremål ”utaf högt och oförgängligt historiskt värde med andra, som, ”fastän icke saknande sin märkvärdighet, likväl endast tje, Jnat till prydnader vid praktfulla likbegängelse!' eller tornerspel” — att icke tala 0111 anachronismerna vid uppställningen.
Inventeringsmännen hafva således, bland annat, föreslagit: a) att Krigs-colltm må hos Regeringen anhålla om ti11 — fåtelse att få låta ändamålsenligt inreda Lifrustkammare och ordna denna efter en rationel och historisk plan, hvartill dugligt manskap af invalid-corpsen skulle begagnas såsom handräckning; b) att de af befälet vid Norrska jägarecorpsen i eonfidenshuset begagnade rum måtte utrymmas; c) att de nedra rummen i huset måtte förses med luckor; d) att en detaljerad ny plan uppgöres för effecternas uppställning i olika rum; e) att lustkammaren, sedan den blifvit ordnad, minst en dag i hvarje Juni, Juli, Augusti och September månader, må, efter annonce i tidningarna, hållas öppen för allmänheten mot en afgift af 8 sk. b:co personen, samt i öfrigt för sällskaper och utländingar , som sådant önska, mot särskild ersättning till uppbördsmannen; f) alt åtminstone under sommarmånaderna en post af invalid-corpse*, med undergevär beväpnad, må bevaka rustkammaren.
Vi förmoda, att denna inventering föranleder till en allvarsam undersökning, och att den nuvar.
Krigs-collun icke med samma sorglöshet, som hans företrädare sedan 1823, betraktar denna angelägenhet, hvilken för den ”Svenska nationalkänslan” torde vara långt ifrån lika Iikgilltig, som den visat sig vara det för höga vederbörande.
Då jag ej arnar yttra mig särskildt om någon af de speciella punkterna i SlatsUtsk:s nu föredragna utlåt., så har Den 5 Maj f. ni. 2o5 ja" ansclt rättast alt vänta, tills discussionen i delta afseende slutats.
StatsUlsk. synes mig i allmänhet hafva haft lill ögonmärke den lika så riktiga, sorn nu för tiden nödvändiga principen att gå tillväga med sparsamhet i beviljandet af anslag; men äfven denna princip kan utereras, och blifva skadlig i sin tillämpning, om den drifves för långt.
För min del skulle jag tro, att Utsk. gjort sig skyldigt till denna öfverdrift; ty det synes mig, sorn detsamma i åtskilliga fall bandlat som fabeln förmäler, att bonden gjorde med sin häst: lian dref honom nemi. till ett oafbrutet strängt arbete, men knappade på fodringen så länge, tills densamma ej iner förmådde, utan stupade.
Han hade således ingen vinst af denna förknappning, utan en gifven förlust.
Så tror jag äfven förhållandet skulle blifva med landet, om R.
St. godkänna TJtskts utlåt., i hvad det rörer Just.revisionen, Kammur-col!:m och Götha Hofrätt.
Det är allmänneligen bekant, att nämnda verk och collegier högst nödvändigt behöfva de begärda anslagen, i hvad de röra en förökad arbetspersonal, och Utsk. har ej heller motsagt detta förhållande.
Att ärendena i dessa verk komma att bedrifvas med drift och skyndsamhet, det är för landel i allmänhet af för stor vigt, än att man bör våga lemna åt slumpen, huruvida det i en framtid möjligen kan komma att ske med de åtminstone för närvar, crkändt otillräckliga embelspersonalerna.
Det är ej Ptegeringen, som lider af, att vi vägra dessa anslag , utan det äro vi sjelfve, som i första handen derföre få plikta genom fördröjda, måhända aldrig afgjorda, rättegångar, och sednare, genom nödvändigheten att i en framtid bevilja högre anslag, än sorn behöfts, om målen ej, genom en längre tids otillräcklig tjenstemanna-personal, förblifvit oafgjorda och efterliggande, samt sålunda till den grad hopats , att den uu föreslagna på intet vis då kan komma att räcka till.
Att föreställa sig troligt eller ens möjligt, hvad Utsk. synes vilja gifva vid handen, dådet i premissen till betänk., sid. i , yttrar dessa ord:
"Då nu R.
St. vid innevar. riks"dag, för deras del, beslutat en förändrad ända målse lili gare "organisation af Statsrådet, och, såvida K. lil. dertill lemnar nåd. sanclion, anleda, är att, i följd deraf, förvänta "sådana förbättrade regleringar af domstolarna och styrelse’’verken, som ej allenast leda till förenkling sä väl i lag"skipningeu, sorn i de administrativa ärendenas behandling, ulan äfven göra de redan befintliga anslagen mera tillräckJ’liga, sä all, om ökade behof på eli eller annat ställe upp"komma, tillgångar dertill må kunna beredas, genom minskJJmng i utgifter tili andra grenar af förvaltningen; sä har JJVtsk. trott tidpunkten nu ej vara inne, att för sådana em"betsverk, hvilkas förändrade reglering af förenämnda ordsaker kan förutses, tillstyrka ökade anslag, om än medgif - 30 6 Den 5 Maj f. m. ”vas skulle, att, i embetsverkens nuvar. skick, anleda, kun”nät finnas lill begäran af någon förhöjning uti deras stater” — att föreställa sig möjligheten, säger jag, att af en blifvande ändamålsenligare organisation af Statsrådet, landet och alla dess styrelsegrenar skulle komma att bilda ett nytt Eldorado, samt att förenkling af lagskipningen och de administrativa ärendena deraf genast skulle blifva en följd in. m.; det torde komma att höra till de fromma önskningarna, hvilka , man mä ställa till huru man vill, åtminstone i vår tid ej komma att gå i fullbordan.
En så beskaffad förenkling kan åtminstone minst tillvägabringas derigenom, att man nu genom vägrade anslag söker försvåra eller rättare omöjliggöra dessa verks ändamålsenliga förvaltning, samt de derstädes förekommande målens ordentliga och skyndsamma bedrifvande och afgörande.
På dessa grunder vågar jag tillstyrka återremiss af utlåtandet.
Slutligen får jag med min röst biträda den af Hr von Röök äskade samt af åtskilliga talare biträdda pensionering af häradshöfdingarna på landet.
Då jag med säkerhet kunde förutsätta, att StatsUtskts utlåt, rörtde andra hufvudliteln skulle vid denna riksdag, likasom vid de föregtde. blifva från R. o.
Ad. återremitteradt; så har jag föreställt mig, att detsammas disculerande skulle förnämligast hafva till afsigt, att till Utsk:s kännedom lemna en mängd af anmärkntr från särskilda personer, hvarigenom Utsk., vid målets förnyade företagande, skulle kunna gå tillväga med ledning afen fullständigare kännedom af Ståndets afsigter, och äfven med ledning af åtskilliga i sak lemnade upplysningar.
Jag har derföre ansett olämpligt att fördröja discussionen , genom att för hvarje punkt ingå i besvarande af framställningarna, och större delen af dem , som blifvit afgifna , äro af den beskaffenhet, alt de, efter min tanke, icke böra besvaras, förrän efter målets ånyo företagande i Utsk.
Det finnes likväl åtskilliga deribland, som äro af något mera allmän och en till utseendet alltför allvarsam natur, för att så länge lemnäs utan allt afseende.
Utsk. föreställde sig visserligen, att det förslag, Utsk. framställt, skulle väcka många invändntr inom detta Stånd, och det har i denna förmodan icke misstagit sig
Den vigtigaste af de anmärkn:r, som här blifvit framställda, dea mest omfattande är den, att Utsk. icke bort behandla statsreglertns uppgörande ur någon politisk synpunkt; att det endast bort pröfva, huruvida behofvet i hvarje särskildt fall fanns och i sådant fall tillstyrka detta behofs fyllande, såvida tillgång dertill kunde anskaffas.
De som yrkat detta, lära likväl icke ihågkommit, att det finnes alne slag af behof.
Till det ena slaget höra de, som äro oundgängligen nödvändiga eller oeflergifliga.
Sådana behofs fyllande har det Den 5 Maj f. m. 207 varit Utskrs afsigt att tillstyrka.
Andra behof liro de, som icke äro oundvikliga , men hvilkas fyllande dock vore nyttigt.
För dem finnes ingen gräns.
Man kan tryggt påslå, att luiru stora summor Staten än skulle hafva till sin disposition, kunde de alla nyttigt användas.
På samma sätt finnes å andra sidan ingen gräns för tillgångarna till behofvens fyllande, förrän staten blifvit uttömd.
Dessutom ligger i påståendet, att budgeten borde uppgöras utan afseende på politiska förhållanden, en fullkomlig obekantskap med det constitutionelt representativa statslifvets abc; antingen en verklig eller en låtsad okunnighet.
Utan ett sådant öfvervägande af tidsställningen har statsbudgeten aldrig blifvit och kan den aldrig blifva af en frisinnad Representation uppgjord.
Der Representationen bifaller allt hvad Regeringen äskar, är det ett tecken, att den till Regeringen hyser ett odeladt förtroende, såvida den icke är beroende eller bestucken; och der denna fullkomliga belåtenhet icke äger rum, der yttrar sådant sig alltid, i mer eller mindre grad, allt efter förtroendet, genom inskränkning i de anslagssummor Regeringen begärt.
De representativa och constitnlionella styreisesättens grundide'e är öfverensstämmelse emellan Statsmakterna.
De hafva å ömse sidor sina önskningsmål, sitt veto.
Bland Regeringens önskningsmål är begäran om anslag ett af de vigtigaste.
När dessa alla bifallas, uttrycker Representationen, å sin sida, sin fullkomliga välvilja och benägenhet, sin belåtenhet, likasom den andra Statsmakten på sin sida, då den bifaller Representationens önskningar.
Man har här yttrat såsom en sträng anmärka, mot Utskts förfärande, att det förslag, Ulsk. afgifvit, uttryckte en obelåtenhet emellan Statsmakterna.
Om detta uttryck är oriktigt, så måste del komma deraf, att det skulle uttrycka något som ej funnes, att del skulle uttrycka ett factum, som är ogrundad!; ty existerar sjelfva factum, så ligger felet hos dem, som åstadkommit det, och icke hos dem, som uttryckt det.
Om uttrycket innefattar en sanning, så är det såsom uttryck riktigt.
Huruvida nu detta factum finnes, derom torde den historieskrifvare, som en dag kommer att teckna våra dagars händelser, icke stanna i osäkerhet.
Hvarje god medborgare önskar visserligen att detta förhållande med det snaraste må upphöra, och jag bekänner mig vara en bland dem, sorn hoppas, att det snart skall förändras; men att, då ett sådant factum finnes, tro sig vinna något genom att förneka dess tillvaro, är att göra som barnet, hvilket, då vådan nalkas, sätter händerna för ögonen och tror den derigenom vara undanröjd.
St. hafva på sin sida skyndat att vid riksdagens början taga ett steg, ledande till undanrödjande af detta förhållande, då de för deras del antagit en grundlagsförändring till införande af en annan organisation af Konungens rådgifvarepersonal , hvilket förslags bringande i verkställighet kunnat vara det lämpligaste slutstrecket i den gam - Deli 5 Maj f. ra. la räkningen och begynnelsen lill novo conto.
Jag beklagar högligen, att den andra Statsmakten ännu icke beslutat sig för denna verkställighet, och önskar, att sådant med det snaraste måtte ske, på det att, innan statsregleringen andra gången förekommer, Thronen måtte vara omgifven af en nationell bildad rninistere, i hvilket fall resultatet af statsregleringens slutliga uppgörande torde blifva hell annat än eljest.
En annan ganska vigtig omständighet, som man äfven bör taga i betraktande, då man vill fälla sitt omdöme öfver det betänk., hvaröfver discussionen nu slutas, är den, att alla organisationsförslag för embetsverken rätteligen böra komma från Styrelsen.
Sä länge icke ett sådant organisationsförslag är lemnndt, som företer tillfredsställande grunder för sin tillämplighet, kan Representationen i de flesta fall icke rimligen göra annat, än afslå de förändringar, sorn blifvit yrkade och begära ett nytt förslag, antingen förändradt till sin beskaffenhet, eller ursprunget från andra källor.
När vid förra riksdagen — för att upptaga blott ett exempel — det aflemnades ett förslag till förändrad organisation af J ust.revisionen , grnndadt derpå, att personalen skulle minskas och derigenom tillgångar vinnas att öka lönerna ; när R.
St. antagit detta förslag och samma rninistere vid en annan riksdag säger: lönerna äro visserligen ökade, men förhållandet är icke sådant, som vid sista riksdagen uppgafs, göromålen kunna icke skötas med den minskade personalen, anslån penningar för en större personal; då hemställer jag till hvar och en opartisk, om icke Representationen vid sådant förhållande gör klokast, att vägra ökade anslag, tills den kan få förslag från en annan chef för den gren af förvaltningen, hvarom fråga är.
Man har vidare emot Utsk. såsom allmän anmärka, framställt, att det tillegnat sig en motionsrätt, som det ej skulle äga.
Alt likväl StatsUtsk. har denna motionsrätt i vissa fall, är något, som icke kan disputeras; men jag för min del tror, att det ej finnes någon enda punkt i betänk., der denna lätt behöft af Utsk. begagnas; ty då Utsk. bort taga i betraktande de af Konungen jemte dess propos. öfverlemnade handlingar, och Konungen i det propostn åtföljande prot. uttryckligen säger, att Han finner de uppgifna behofven vara ganska vigtiga, ehuru han icke funnit lämpligt att öka totalanslaget öfver en viss gräns, har Utsk. haft ganska gifven skyldighet och pligt att taga dessa behof i öfvervägande.
Men Utsk. hade icke en gång behöft denna grund till stöd för sitt förfarande; ty Utsk. har icke föreslagit andra anslag, än sådana, som blifvit yrkade antingen af Konungen eller enskilde motionärer.
Utsk. har nedsatt eller förhöjt dessa anslag; men antingen måste mau påstå, att Utsk. icke får modifiera de förslag, som dit inlemnas, eller också, då man mcdgifver rättigheten att nedsätta, Den 5 Maj f. m. sätta, äfvenväl erianna rättigheten att förhöja anslagen, såvida Utsi. tror sig finna att, å ena sidan, det åsyftade ändamålet ej lan vinnas genom det anslag, som blifvit begärdt , men alt deremot ett stort ändamål lan ernås, om det något förhöjes.
Lilaledes har man anmärlt, att det slulle ligga något grundlagsvidrigt uti att bestämma några villtor för ett anslag.
Denna anmärbn., om den verlligen är på allvar framställd, synes förråda nog myclen obekantskap med handlingssättet hos så väl Representationen i allmänhet, som den Svenska isynnerhet.
Såvida icte helt enkelt vissa stora, runda summor stola ställas till Regeringens disposition efter godtfinnande, så är alltid ett villkor förenadt med deras beviljande, nemi. det, att de skola användas till sina gifna ändamål.
Om då Utsk. anser medel böra anslås för ett bestämdt ändamål, så kan Utsi. säga, att de ej böra användas till något annat; och det lärer då bero af det Utsk., som stall pröfva salen, att hos R.
St. framställa huruvida Utsk. tror, att ändamålet på ett och icke på annat sätt kan ernås.
Likaså besynnerlig hiden anmärkn. man gjort, att Utsk. skulle vilja inkräkta på Ständernes rätt.
Finnes det verkligen någon menniska inom detta Hus eller utom detsamma, som kan föreställa sig, att Utsk. eller någon dess ledamot trott, att icke beslutande rätten skulle tillkomma de 4 RiksSttn?
Utsk. har föreslagit, hvad det ansett vara riktigt, hvad det trott motsvara R.
St:s åsigter och önskningar; men om Utsk. misstagit sig i sitt omdöme, så ligger det alltid i R.
St:s makt alt, dä förslaget andra gången förekommer, förändra detsamma, såsom de för godt finna.
Utsk. har dervid varit nödsakadt alt ihågkomma, att det varit R.
St:s och icke R. o. Ad:s Utsk. R. o.
Ad. torde för sin del komma i erfarenhet om den olikhet, som derigenom uppstår, då målet andra gången företages, och RiksSttn fått tillfälle att, såsom dem bäst synes, modifiera förslaget.
I fråga om de särskilda punkterna af detta betänk., hvaremot anmärln:r blifvit framställda, var det isynnerhet en, söm med synnerlig ovilja emot Utsk. och en viss öfverlägsenhet i tonen behandlades.
Det var ilen punkt, som rörde anslag för Hofrätterna.
Dervid förevitades Utsk. först, att det tagit befattning med ett ärende, som det ej kunde förstå, då det ej hade någon lagfaren ledamot inom sig.
Såvida detta är ett fel, så lärer felet böra tillskrifvas de särskildta Ståndens electorer, som tillsatt utsk:s-ledamölerna.
Måhända hafva electorerne dock haft sina orsaker, hvarföre de icke i detta Utsk. insatt t. ex. en Hofrätts-president, hvilket visserligen varit af vigt för Utsk. vid behandlingen al frågor, sådana sorn denna.
Jag påminner mig nemi., att, vid riksdagens böljan, electorerne i BancoUtsk. insatte en privatbanks-directeur från en småstad, men att han ej farm för godt att emottaga förtroendet.
Måhända hade det gått 6 H. 27 2X0 Den 5 Maj f. m. på samma sätt, om electorerne velat förskaffa StatsUtsk. en lagfaren man.
Vidare har det blifvit yttradt vid samma punkt, alt man icke fattade meningen af, att om Hofrättenna organiserades på ett äudamålsenligare sätt, torde medlen blifva tillräckliga.
Utsk. har visserligen icke kunnat ingå i en fullständigare undersökning om, huru Hofrätterne borde vara organiserade; men det finnes dock ett eller annat tecken, hvaraf man kan bedomina, huruvida en organisation är uppgjord med. den sparsamhet och omtanka, sorn vore önsklig.
Det är t. ex. en opinion,, som icke blott bland de ohilda, utan äfven bland jurister kan förmärkas, att vice-presideuterne inom Hofrätterna icke äro behöflige, och att deras embeten oftast blifvit begagnade såsom en slags pensionsplatser för mindre tjenstbara personer inom verket.
Dä 'man finner i den föreslagna löneregleringen för dessa verk, att, i stället för dessa platsers indragning, löneförhöjning för dem blifvit föreslagen, så bidrager sådant icke alt åt förslaget förvärfva förtroende.
Vidare fann samme anmärkare obegripligt hvad man menade dermed, att frågan om ökande af divisionernas antal, med färre ledamöter å hvarje, ännu icke blifvit vidrörd, då han förmenade, att sedan uråldriga tider, såsom jag tror orden folio, det vore en afgjord sak, att ju flere ledamöter pröfvade en sak, desto bättre skulle den blifva undersökt.
Jag tror likväl, att man ej behöfver gå till alltför gamla tider, för alt leta efter fada i denna sak.
Om man blott vill hålla sig tili samtiden och ett land, der lagväsendet betraktas med särdeles uppmärksamhet; så finner man i England t. ex.
Lord-cancelleren, som i högsta instansen dömmer ensam, och öfver hvars domslut ganska litet missnöje blifvit förspordt.
Vill märi åter hålla sig till speculalionen ensamt, så kunna visserligen tänkare uppgifvas, som sett saken ur samma synpunkt, såsom t. ex. Jeremias Bentham.
Jag ifrågasätter visserligen icke, att dessa förhällahden skulle vara obekanta för den lärde och högtärade herrn, sorn gjort anmärkningen; men de malte sannolikt för tillfället kommit att falla ur hans minne.
Det är visserligen sanni, att förslaget till ny civil-lag icke är stäldt på grundsatsen af minskadt antal ledamöter i våra domstolar, men detta förslag hafva endast få representanter, såsom jag tror endast alne motionärer, yrkat att få i dess helhet antaget; och huru. mycket man än önskar elt förbättradt lagverk, tror jag dock icke att pluraliteten vill antaga förslaget annorlunda, än efter pröfning i detaljerna, då sannolikt åtskilliga delar deraf icke blifva godkända; och jag för min del får bekänna, att jag anser sjelfva organisationen af domstolarna vara bland de delar af detta på det hela förträffliga lagverk, hvilka mest behöfva förändring.
Slutligen har det synts alldeles obegripligt hvad en förändrad organisation af Statsrådet skulle hafva för sammanhang med domstolarnas Bcu 5 Maj f. ra. 211 organisation; men för min del lior jag det vara lätt begripligt, att man hoppas, att då Statsrådet får en annan organisi 1 ion, ett helt annat förhållande också skall uppstå i afseende på den stationära och återhållande kraft, som röjt sig, synnerligen i de delar, sorn komma att tillhöra det blifvande J ns t.depar terne niet.
Den andra punkten, som framkallat anmärknlr emot StalsUtsk., och hvilken är den sista jag vill omnämna, emedan jag anser mig ej längre böra upptaga tiden, är den, sorn rörer Carolinska institutet, deri man dels ansett, att Utsk. öfverskrida gränsen för sin verksamhet, hvilket jag redan besvarat, och dels sagt, att Utsk. ingått i bedömmande af hvad det ej kunde förstå.
Jag erkänner, att inom Utsk. ej finnes någon läkare; men det är likväl vissa saker, d ni sundt förnuft bör tilltro sig att kunna afgöra.
Så torde det äfven vara i fråga örn denna läkare-organisation; och då den till slutligt afgörande förekommnr i Konungens Conselj, torde måhända ej heller der finnas någon läkare.
Jag tror, att det ej fordras någon särdeles djup vetenskaplig bildning, för att stadga sin öfvertygelse derom, att en sjöman bör danas på hafvet, en åkerman på odlingsfälten, och en läkare, der många sjukhus och sjuka finnas.
Om denna sak är tydlig och klar, så bar Utsk. bort föreställa sig, alt det tillkom Statsmakterna att, på grund af det enkla, sunda förnuftet, göra slut på den bittra strid, som vettenskapsmännen i denna fråga fört sins emellan; ty att de icke sjelfve kunna bringa denna sak till slut, derom torde hvar och en kunna öfvertyga sig, som behagar taga kännedom af de handlingar, hvilka Hr von Hartmansdorff lagt på R. o.
Den siste värde talaren, en af StatsUtskis ledamöter, har här uppträdt med framställningar rör:de det constitutionelia statsskicket, hvilka jag anser vara af beskaffenhet att böra upptagas till besvarande.