Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
223 bekännelse, de sekteriska och separatister antagit, den församl ingsiordning, de inom sig kunna hafva börjat uprätta, och det upförande de i sedligt och borgerligt hänseende i allmänhet visat sig iakttaga;» »2:o att derest, genom dessa undersökningar, nämnde rörelser i någon eller några orter skulle befinnas hafva nått den utsträck ning, att de icke längre kunna anses såsom yttring af en tillfällig och snart öfvergående oro och förvillelse, K. M. då ville till Rikets nästsammanträdande Ständer i Nåd.
Propos. framställa förslag ang:de de vilkor, under hvilka i sådane orter förhanden varande anhängare af främmande lära må kunna tillåtas att bilda egna församlingar, och ang:de det förhållande till Svenska samhället, hvari medlemmar af sådane upkommande, i Riket erkände, dissen tor- försa ni 1 i n ga r böra ställas; samt ändtligen:» »3:o att K.
M. under tiden ville genom tjenliga åtgärder söka i möjligaste måtto förhindra den proselyt-verksamhet, som nu af fritt och ohejdadt kringresande dissenter-emissarier i flere landsorter lärer bedrifvas.»
Och hade i öfrigt äfven ett särskildt förslag blifvit framsläldt af Hr Carlheim Gyllenskjöld, som dock icke derå begärt propos. utan deremot yrkat, att de 3 särskilda mom:r, hvaraf Hr Tersmedens förslag bestod, måtte blifva föremål för särskilda propos:r Hr Carlheim Gyllenskjöld:
Det torde vara rättast och äfven till tidsbesparing ländande, om Hr Gr. o. Landtm, behagado framställa propos. å de begge första punkterna af förslaget på en gång, helst de lärer finnas stå i ett alldeles oskiljaktigt sammanhang med hvarandra.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då det varit Hr Carlheim Gyllenskjöld som yrkat delning af proposm, intet hinder mötte för mom:nes pröfning såsom han nu begärt, nemi. så, att 1 :sta och 2:dra momme framställdes på en gång och det 3:dje blefve föremål för särskild propos.
För att förenkla frågan och enär propos. till bifall å Utsk:s förslag ej kunde framställas, finge Hr Gr. o. Landtm, dock först hemställa, om R. o. Ad., med Ståndet förbe hållen rätt att sedan få pröfva det förändrade förslag till skrifvelse, som af Hr Tersmeden blifvit förordadt, behagade afslå Utsk:s förev:de förslag.
Denna propos. besvarades med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos., först till bifall å de 2:ne första momme af Hr Tersmedens förslag, hvarvid ropades
Ja och Nej samt sedan till afslag å samma mormr, och efter det svaren härvid utfallit med starka
Den sedermera lill bifall å 3:dje mom. af Hr Tersmedens förslag framställda proposm besvarades med blandade
Ja och Nej, hvarefter propos. till afslag å samma mom. framställdes och besvarades med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm.
Den 4 Februari. förklarade det ban ansåg denna sednare propos. besvarad med öfvägande Ja. 3:dje punkten, innehållande förslag lill författning i frågan om frihet för Svenska kyrkans medlemmar alt lill gemensamma andaklsöfningar sammankomma.
För min del anser jag, att ett ganska olyckligt tillägg blifvit gjordt i såväl det Kongl. Förslaget, som Utsk:s förra.
Den makt, som här blifvit lemnad Kyrkorådet, anser jag helt och hållet olämplig.
Under den tid indragningsmakten fanns, egdes den dock hvarken af HofKansleren eller Just.Kansleren till sådan utsträckning som här är lemnad åt Kyrkorådet.
För öfrigt förekommer icke, att något vädjande mot Kyrkorådets beslut får ega rum; och jag får derföre vördsamt föreslå att, med afslag å denna punkt, Ståndet måtte antaga ö:te punkten i K. M:s Propos. Gr.
Vid första behandlingen af denna fråga, hade Utsk., i likhet med K. M., ansett några inskränkningar i konventikel-frihetén icke böra göras, utan att sammankomster till gemensam andaktsöfning skulle vara alldeles fria och otvungna.
Utsk:s Utlåt, i detta afs:do bifölls likväl icke af något Stånd, ulan återremitterades af trenne.
Det visade sig då af discussionerna inom dessa Stånd, att man särdeles fruktade de kringresande predikanter, som ofta, enligt hvad erfarenheten visat, genom vilseledande predikningar sprida oro inom församlingarna.
Det var isynnerhet inom Preste- och BondeScn, som denna mening uttalades, och BondeSt. hade t. o. m. förenat sig om en gemensam tanke i detta afs:de, gående derpå ut, att dessa kringresande personer skulle på ett eller annat sätt kunna aflägsnas ur församlingarne.
Afven inom detta Stånd yttrades åsigter i denna riktning, och jag tror mig icke säga för mycket, då jag påslår att Utsk. i detta afs:de endast och allenast ställt sig de inom RiksSt.-n uttalade meningar till efterrättelse.
Ulsk. hade med flit undvikit att i sitt förslag intaga den del af K. M:s Propos., der det stod, att rättigheten att sammankomma till gemensam andaktsöfning skulle vara fullkomligt oförhindrad.
Det var på denna grund, som åtskillige talare inom PresteSt. yrkade att en sådan uttrycklig rättighet för en hvar att predika icke måtte promulgeras, emedan, sade de, denna rättighet kunde ifrågasättas på grund af åtskilliga ställen i våra Symboliska höcker.
Då likväl Utsk:s förra tillstyrkande icke bifölls, utan man i stället ansåg lämpligt att i det nu afgifna förslaget uttala, det hvarje medlem af Svenska kyrkan eger rätt att sammankomma till gemensam andaktsöfning, och då det tillika ansågs skäligt att lägga något band på detta predikande af kringresande, som inom Stånden så mycket öfverklagades, och som onekligen åstadkommer så mycken oro, kunde Utsk. i detta afside icke finna någon annan utväg, än att åt den enda kommunala myndighet, som i orten finnes, Den 4 Februari. 22b finnes, nemi Kyrkorådet, öfverlemna att afgöra, huruvida predikandet skulle kunna verka så menligt, att förbud mot detsamma vore nödigt.
Enligt förslaget eger dock
Kyrkorådet icke rättighet att på förhand förbjuda en predikant upträda i annat fall, än då hans föredrag »anses leda till söndring i kyrkligt hänseende eller förakt för den allmänna gudstjensten eller eljest till undergräfvande af religionens helgd.»
Dessa ord äro med temlig omsorg inom Utsk. valde, och jag tror, i olikhet med den siste värde talaren, att de icke kunna anses så sväfvande som han förmenat.
Jag skulle för min del, äfven jag, hafva önskat, att i detta hänseende hafva haft en ännu bättre myndighet att tillgå, än Kyrkorådet; men det fanns icke någon annan att välja.
Då likväl Kyrkorådet, der Kyrkoherden alltid är Ordftde, derjemte består af män, som vanligen äro de mest upiyste inom församlingen, samt tillika har kyrkodisciplfuen och vården om sederna sig anförtrodd, trodde kJtsk. att det vore den bästa myndighet man hade att gå till.
Klagan öfver Kyrkorådets beslut kan anföras hos Domkapitlet, och ett otidigt eller oskäligt förhud kan således suspenderas genom klagan i vanlig ordning.
.lag vågar derföre, på grund af dessa skäl, nch då jag tror att det ifrågasatta förslaget öfverensstämmer med allmänna opinionen, såväl inom som utom Ständerne, anhålla om bifall dertill.
Gr, Liljencrantz:
Om det å ena sidan icke kail förnekas att, såsom en talare för en stund sedan uttryckte sig, lif oell väckelse åstadkommits genom kolportörernas verksamhet, så kan det också å andra sidan ej heller bestridas, att det är af vigt att tillse, det denna verksamhet ej utsträekes utöfver de gränsor, sora kunna öfverensstämma med den bestående ordningen.
Jag vill derföre för min del icke neka till att, på sätt Hr Tersmeden yttrat, det i den Kongl. Propos. framställda förslaget till ordnande af ifrågav.de förhållande var lämpligare och måhända bättre än Utsk:s.
Ty det måste med skäl erkännas, alt fall kunna upstå, då ett ensidigt Kyrkoråd tilläfventyrs icke så noga öfverväger förhållandena, att icke ett förbud otidigt utfärdas.
Men det är dock att förvänta, alt i samma mån som upmärfcsamheten på det andliga lifvets utveckling inom samhället vidgar sig, i samma mån skola ock ensidigheten och obilligheten i detta afs:de minskas.
Det är på dessa grunder som jag vågar tillstyrka R. o. Ad. bifall till Lagötskis förslag, kommande jag således för min del att lemna min röst dertill.
Hr T ersmeden, Pehr Reinh.:
Sparres yttrande tager jag mig friheten göra ett par anmärkn:r.
Hr Gr. har sagt, att Kyrkorådet icke egde rätt att, på förhand förbjuda en predikants upträdande.
Detta är mycket sannt: en sådan rätt existerar icke heller i afs:de å tryckfriheten; men Kyrkorådet har dock den lika odiösa rätten att förbjuda menniskor att predika.
Man har ansett Kyrkorådet vara den bästa och lämpligaste mynXI H. ' 15 226
Den 4 Fet> r u ar i. dighefen, när i alla fall någon myndighet skulle väljas.
Jag vågar bestrida denna sats.
Först och främst anser jag, med den 20-<Sriga erfarenhet jag haft tillfälle förvärfva på landet, att
Kyrkorådet är den minst passande myndigheten, och för det andra anser jag icke någon särskild myndighet behöfvas, då den offentliga finnes.
Det tillhör denna att uplösa sammankomsten, och sedermera på vanlig
Svensk laglig väg beifra möjligen inträffade olagligheter.
Jag vill icke längre uppehålla mig härvid, utan förklarar, likasom i går, att, ehuru jag icke ansåg den Kongl. Propos:n i detta fall vara riktig, men dock kunde lemna utsigt till något bättre, skulle jag likväl rösta för densamma, på den grund, att jag ansåg det dess bestämmelser icke stredo emot religionsfrihetens grundprincip.
Af dessa skäl anser jag, att just detta sista morn., i såväl grund som praxis, uphäfver all konventikelfrihet eller ali frihet i andligt hänseende.
Jag får således vördsamt anhålla om propos. på följande förändrade lydelse uti ifrågav:de morn., nemi. att: »medlemmar af den Evangeliskt Lutherska kyrkan — —- — förrättas.
Ej eller må vid religions öfning, som ej är alt hänföra till enskild husandakt, tillträde vägras församlingens presterskap, eller den offentliga myndigheten i orten, hvilken sistnämnde myndighet, i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, eger att, der så nödigt anses, sammankomsten uplösa.» Jag anser det vara af vigt, att R. o. Ad. antager denna förändring, emedan, då såväl Preste- som BondeSt:n bifallit ,Utsk:s förslag, detta, derest Adeln äfven skulle antaga det, i sådant fäll blefve lag; och jag anser det då vara vida bättre, att den gamla lagen qvarstår.
Frih. Posse, Joh.
Äfven jag är, i likhet med Hr Tersmeden, icke belåten med Utsk:s förslag, och ville derföre gerna förena mig med honom om antagandet af K. M:s Propos.
Men då det icke lärer vara någon utsigt att vinna bifall härtill, anser jag det bättre, att Utslcs förslag antages.
Likväl hemställer jag, huruvida ej il. o. Ad. deruti ville göra en högst obetydlig förändring, hvilken genom en inbjudning kunde underställas de öfriga Stånden.
Denna förändring afser, att de i sista mom. omnämnda böterna skulle tillfalla ensamt församlingens fattige, för att förekomma den chikan, som kan upstå, derigenom att åklagarens vinningslystnad upmuntrar till alltför otidigt inblandande i de religiösa sammankomsterna.
Med denna förändring anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag.
Då K. M:s Propos. förra gången förevar hos R. o. Ad., önskade jag att 6:te §:n deruti måtte blifva antagen, likväl med ett tillägg, som skulle afse förekommande deraf, att kringresande predikanter kunde utöfva obehörig verksamhet.
Det skulle nemi., efter mitt förmenande, stadgas, att en lekman icke skulle få upträda, såvida icke vederbörande pastor lemnade sitt begifvande dertill.
Med ett sådant tillägg skulle jag icke hafva någonting emot att 6:te §:n antages.
Deli i Februari. 2-27 Hval beträffar
Hr Tersmeden.? anhållan, att förslaget, sådant det blifvit af K.
M. framsta i I dt, matte antagas, tror jag att deremot möter ett hinder i så måtto, att R. o. Ad. redan afslagit K. M:s Propos. i denna del.
Det gläder mig att finna, det såväl Gr.
Spane som Gr.
Liljencrantz äro med mig liktänkande i denna håga, och iag tillstyrker förslagets antagande.
Som det möjligen skulle förekomma någon betänkligt, att propos. framställes å mitt förslag, sådant det sednast af mig blifvit upgjordt, vill jag med R. o. Adis tillåtelse formulera det på ett något annorlunda sätt, ehuru för öfrigt i samma riktning.
Jag anhåller derföre om propos. på följande: lista mom. lika med det förut af mig framställda förslaget; ~:dra morn.
»Hvar som föranstaltar så beskaffad sammankomst, hvarom nu sagdt är, å tid, då den ej hållas må, eller å sådan tid dertill uplåter hus, bote etc.» Hr Tersmeden, Nils:
Jag ber att med några ord få understödja LagUtsk:s förslag i denna del.
Man känner den oro, som i många provinser dessa kringresande predikanter åstadkommit inom församlingarne.
Vi känna äfven att den gått så långt, att man inom vissa orter, t. ex. Dalarne, ingått lill K.
M. med anhållan om skydd för dylikt ofog.
När man nu vet, att ifrågavide förslag är bifallet af BondeSt., så är sådant ett ännu vigtigare skäl för oss att antaga detsamma.
De konventiklar, som hållas, äro sammankallade af utskickade emissarier, och vi vela att dessa äro ordentligt missiverade al personer, som jag vill kalla chefer för missionerna.
De hafva bref på fickan att de äro missiverade, och det är de, som äro orsaken till alla dessa baptistiska rörelser, som nu alltmer gripa omkring sig.
Jag anser således billigt, att församlingarne ega rätt att heda sig för dessa utskickade, och att Kyrkorådet får blanda sig deri, isynnerhet som Pastor sjelf sitter i detta Råd, och han är den, som bäst bör känna hvar faran är tillstädes.
Jag anhåller således om propos. på bifall till Ulsk:s förslag.
Då frågan här gäller antagandet af ett utaf de två förslag, som blifvit framställda, kan jag icke underlåta att med några ord understödja Hr Pehr Reinhold Tersmeden emot Hr Nils Tersmeden.
Den förre har ansett Kyrkorådet öfverflödigt, då i aila fall offentliga myndigheten eger tillträde till de ifrågavide sammankomsterna.
Det är en känd sak, att i många församlingar kompletteras Kyrkorådet af sina egna medlemmar, och det är en lika bekant sak, att dessa medlemmar i allmänhet äro de mest stationära inom församlingen.
Man har i allmänt tal en benämning för sådana personer, som äro mycket orörliga på sin plats och som utmärka sig för sin oåtkomlighet för alla idéer; man kallar dem »krutgubbar», och sådane finnas verkligen i månget Kyrkoråd.
Jag har tagit mig friheten alludera på denna karak - 228 Den i Febr n ar 1. teristik af Kyrkoråden, derföre ett det Sr en väl bekant sak inom Itikets Hofrätter, att der ganska ofta inkomma besvär öfver beslut af Kyrkorådet, hvarigenom böter och vilen blifvit ålagda såväl församlings-medleinmar sorn främlingar, beslut, hvilka ofta Sro, såsom man säger, »uppåt väggarne», hvarföre de också merändels blifva af Hofrätterna uphäfda, särdeles hvad vitena beträffar.
Jag tror derfpre att det är en skadlig och olämplig makt som man i detta afs:de vill lägga i Kyrkorådets händer, då det i alla fall finns en offentlig myndighet, som vakar öfver dessa sammankomster.
Jag får vördsamt hemställa, huruvida icke ett ord i Irsta moro. bör borttagas, nerol, ordet »enskild» i den mening, som börjas med: »Ej eller må vid religions-öfning» etc.
Jag anser det vara nog med ordet »husandakt», emellan det eljest kunde hända, att om t.
ex. i en by en familj sammankomme med en annan för religionsöfning, den offentliga myndigheten genast skulle få tillfälle att blanda sig deruti.
Jag tror således, att det är något ganska oskyldigt, om man undviker den tvetydighet, som genom detta ord kan upstå.
IIr Printzensköld, Carl:
Jag vågar på det högsta protestera emot sanningen af hvad den siste värde talaren yttrat.
Jag har nemi. en alldeles motsatt erfarenhet emot honom, emedan jag specielt känner, att till ledamöter inom Kyrkorådet företrädesvis väljas de mest aktade och uplvste medlemmarne inom församlingen.
Jag är öfvertvgad, att Kyrkorådet alltid, åtminstone i de flesta fall, kommer alt bestå af sådane personer, som hvarken låta förleda sig af Aftonbladets eller andras läror, utan tverlom låta sin egen öfvertygelse och rältskiinsla i detta fall lända dem till efterrättelse.
Alt beslut af Kyrkorådet blifvit fattade »upåt väggarne» kan visserligen vara en sanning; men derföre är det icke ådagaiagdt, att ej domare-mak ten kan begå samma fel, ja t. o. m. den högsta myndigheten.
Jag yrkar bifall till förslaget, hvilket jag anser lämpligare än konventikel-plakatet.
Om U. o. Ad. skulle täckas tillerkänna mig, såsom ledamot af Hofrätten, något vitsord, åtminstone lika mycket som den ledamot som omtalat en sak. hvilken han påstått vara känd inom hvarje Hofrätt, så ber jag att få tillkännagifva, att mig icke är bekant att någon sådan allmängiltig anmärkn. emot Kyi koråden blifvit framställd.
Jag har visserligen hört, att någon gång af kommunala myndigheter kunnat bestämmas ett vite, som blifvit uphäfdt; men jag bar icke erfarit att något sådant fall legat snarare Kyrkorådet än sockenstämman lill last, och jag tror icke att Kyrkorådet gjort sig förtjent af en sådan beskyllning, som här blifvit framställd.
Såvidt mig är bekant består vanligen Kyrkorådet af församlingens mest uplyste och om sedernas helgd mest nitiske medlemmar.
Jag tror, att vi i denna Den i Februari. punkt göra visligast att något beröra sjelfva hufvudsaken.
Om vi i allt åtgörande i denna religionsfrihets-fråga skulle förfara så knapphändigt, som att antingen antaga Utsk:s förslag eller ock rent af afslå det, så fruktar jag, att resultatet af våra mödor och forskningar skola blifva ganska obetydliga.
Jag vågar påstå, att det egentligen är konventikel-piakatet, som förnämligast är orsaken till de rörelser, sorn i religiöst afs:de föregå inom vårt land.
För att bedöma detta plakat fordras att vi känna det.
Det innehåller fyra punkter, utom ingressen, som är oskyldig.
Den lista punkten utgöres af en upmaning till husandakt, och den är icke heJagd med några straffbestämmelser.
Vi hafva exempel på Romerska dekreter, och de kunna nära nog jemföras med den protestantiska kyrkolagen, der en mängd kriminala straffbestämmelser äro stadgade; men de kyrkolagar, der sådane icke finnas, äro tvifvelsutan de bästa.
2:dra moni. är det egentliga konventikelpiakatet; 3:dje punkten innefattar en upmaning till presterskapet, huru de skola skicka sig och besöka folk, och slutligen innehåller den 4:de punkten en skärpt lag emot sabbatsbrott.
Vi finna således, att i detta plakat finns mycket, som är ganska godt, och åtskilligt, som bör förkastas.
Det inom., som egentligen berör konventikeln, är till den grad under all kritik, att det icke kan rekommenderas af någon, som känner närvide. tid.
Det vi fordra är lekmannens fria yttranderätt inom kyrkan; denna olörytterliga rätt är dock i konventikel-piakatet undertryckt.
Den kan likväl icke undertryckas, ty så länge kristen tro finnes, måste den bekännas.
Om vi således vilja hoppas någon förbättring i våra kyrkliga förhållanden, måste vi lemna denna lekmannens rättighet oförkränkt.
På dessa grunder tillstyrker jag, att konventikel-piakatet af år 1726, i hvad det rörer sammankomster tili religions-öfning, mätte uphäfvas.
Jag hade icke tänkt yttra mig i denna fråga, och jag skall derföre blifva ganska kort.
Jag ber blott att få instämma med llrr Hjerta och Tersmeden, nb. Iir Tersmeden, Pehr Reinhold.
Medan jag har ordet her jug blott att få tillägga, det man påmint oss om att det är Ansgarii dag i dag.
Detta torde icke vara utan betydelse, d. v. s. att om man i dag skulle antaga Utsk:s förslag, skulle vi verkligen återkomma under papismens herravälde, enär vi derigenom lemnade åt Kyrkorådet en makt, som fullkomligen öfverensstämmer med inqvisitionen.
Jag uprepar min förklaring att jag instämmer med de nämnde Hrrme.
Efter härmed fulländad öfverläggning framställde Hr Gr. o. Landtm., hurusom i afs:de på förevide punkt blifvit yrkadt dels bifall utan förändring; dels af Hr Tersmeden, Pehr Reinh., bifall med den förändring, afl i föreg:de mom. orden »medlem af dess Kyrkoråd», samt hela sista meningen skulle Uteslutas, och i sednare morn., jemte uteslutande af orden »eller underlåter att ställa 3.10 I>en ‘i Februari. sig till efter rä 11 else
Kyrkoråds förbud mot utöfvande af lärareverksamhet», ett hundra Rdr skulle uptagas såsom högsta bötesbeloppet i st. f. tre hundra Rdr; dels af Hr Hjerta bifall till Hr Tersmedens förslag med den förändring att ordet »enskild» framför husandakt komme att utgå; af Frill.
Posse bifall till Utsk:s förslag med den förändring i fråga om böterr.es fördelning, att i st. f. orden »till tveskiftes emellan åklagaren och församlingens fattige» skulle införas: »som skola tillfalla församlingens fattige»; och att slutligen Hr Estenberg föreslagit, att konventikel-plakatet af d. 12 Jan.
1726 måtte uphäfvas i hvad det rörer konventiklar.
Proposrr till bifall å hvart och ett af dessa yrkanden blefvo härpå framställde och besvarade med blandade
Ja och Nej; hvarefter propos. till bifall å Utsk:s förslag utan förändring förnyades, och sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, Hr Gr. o.
Landtm, förklarade sig nu hafva funnit
De 2:ne öfrige härefter förekommande punkterne fann R. o. Ad. icke föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från inkomne Utlål:n och Mern.:
N:o 241, i fråga om användande af en del utaf bränvinsbrännings-afgiften till de lägre undervisnings-verkens och follisk oi örn es behof; N:o 242, ang:de ansvarigheten för de af Hypotheks-föreningarne uplagne lån; N:o 243, ang:de fortfarande understöd för Riksg:sKont:s Enkeoch Pupill-kassa; N:o 244, ang.-de inlösning af ytterligare anmälde, först efter praeskriptions-tidens slut hos Riksg:sKont. företedde Iliksgis-sedlar; N:o 245, i anledn. af väckt motion om inlösen för Statens räkning af Kamereraren Cari Sandbergs anteckningar i Kameralväsendet; samt N:o 246, ang:de afskrifning utaf återstoden af lånet för ett utdiknings-arbete vid hemmanet Elmhult i Stenbrohults socken af Kronobergs län.
Slutligen anmäldes och begärdes på bordet ett från YällofL BorgareSt. ankommet prot.-utdrag N:o 546, med inbjudning till de öfrige RiksSt:n att instämma uti BorgareSt:s beslut rörande 10:de punkten af StalsUtsk:s Utlåt.
N:0 235, ang:de begärdt statsbidrag för enskilda jernvägs-anläggningars företagande. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ på 10 om aftonen.
In fidem protocoili, Alberl Munck.
Den f> Februari. 311 Lördagen de» 6 Febrnari 1858.
Plenum kl. half 10 f. m.
Justerades ett prot.-utdrag för den 3 och 4 dennes samt pleni prot. för den 23 sisth November.
Hr Estenberg, Carl Christian, anförde skriftligen:
Då jag nu här nedlägger min reservation emot I!. o. Ad:ns uti sednaste plenum (den 4 Febr. e. m. 1858) fattade beslut, med afs:de på det uti LagUtsk:s Utlåt.
N:0 61 öfver frågan om uphäfvandet af 1726 års
Konventikel-plakat framlagda förslag, måste jag derjemte yttra min sorg öfver religiositetens och civilisationens jemmeriiga och beklagansvärda nederlag inom Rikets första Stånd, då man der ännu fattar beslut, 8tt den som icke låter tillstoppa sig munnen af menniskor, när han bekänner Christum inför en fallen verld, skall utarmas och kastas i fängelse.
Att jag icke har hjerta att förena mig om ett sådant beslut, vill jag bitr offentligen erkänna, äfvensom jag anser mig böra försäkra, att det är genom sådana det ovisa nitets kraftyttringar man endast gjuter olja på svärmeriets och fanatismens vådeld, om än dessa kraftyttringar äro så vidskepliga och skenheliga som helst.
Der åter en missledd och förfelad välmening framkallat dem, kunna vi blott beklaga okunnigheten, som icke vet, och otron som icke lefver i Guds Ords sanning, (y denna eviga sanning betygar öppet:
Jag tror, derför talar jag (Ps. 116: 10)1 och tala mäste den trogne, så väl utarmad som icke utarmad, så väl fången som fri, så väl lefvande som dödad, ty den trogne allena är rik i Gud, frigjord genom Jesu Christi Guds Sons blod, och den trognes lif består segrande Öfver sjelfva döden 1 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StafsUtslcs den 29 och 30 sisth Januari på bordet lagda Utlåt.
N:o 236, i anledn. af väckte motioner om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorne. lista punkten, ang:de den af Ulsk. lillslyrkta anslagssumma.
I det StatsRådsprot. som finnes bifogadt K. M:s Nåd.
Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, har jag varit i tillfälle att öppet och oförbehållsamt uttala min åsigt och öfvertygelse om, såväl behofvet som 532 Den 6 Februari. nyttan och ändamålsenligheten af att från landsidan förse Stockholm med några fasta stöd för dess försvar och betryggande mot öfverrumplingar.
Ytterligare har jag i det plenum, dä Frih.