Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär g:de Grunden innehåller, att medeltull skall bestämmas vid alla de tillfällen, då en bättre vara af samina slag kan förblandas med en sämre, och man således ej kan erhålla något säkert värde, tror äfven jag för min del, att antagandet af p:de Grunden ej hindrar, att för artikeln ull, eller hvilken annan vara som helst, fastställa en särskild tull, om det kan visas, att den är nödvändig.
Jag får derföre förena mig med de Ledamöter, hvilka yrkat bifall till g:de Grunden, Herr Cederschjöld:
Man har, för att bestrida min hemställan om tull-auctioner på vissa varor, åberopat förhållandet från sista Riksdagen, och att Rikets Ständer då utsatte tullen i vissa procent af värdet, men att oredor deraf uppkommo.
Jag får fästa uppmärksamheten på de väsendtliga skillnaderna emellan hvad jag nu yrkat, och det som Rikets Ständer då besiöto.
Då skulle det gälla om alla varor; nu är blott fråga om de varor, som äro af olika godhet.
Då skulle värderingar förrättas på dessa varor; nu skulle ingen annan värdering ske, än genom bjudande Öfver hvarandra på auction.
Men jag hemställer, om icke Den 3o October f. m. 377 saken skulle kunna hjelpas på ett ännu enklare sätt, nemligen att för sådana varor, å hvilka eljest en medeltull skulle bestämmas, tullen kunde erläggas in natura till vissa procent af varan.
När 100® infördes, erlades i tull 5 ®, och så vidare, in natura.
Sedan skulle tullintägten säljas på auction, antingen på stället eller annorstädes.
Då skulle allt besvär för Tullbetjeningen undvikas, största säkerhet vinnas att Kronan finge sin rätt, och anledning till underslef förekommas.
Hvad för öfrigt den andra frågan angår, att ingen motsägelse skulle finnas emellan de båda Grunderne, så öfverlemnar jag åt hvar och en opartisk att döma derom, när det står i den ena, att varor af olika beskaffenhet skola åläggas medeltull, och i den andra vissa procent af varans värde.
Uppå derefter gjord framställning, blef g:de BevillningsGrunden af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Herr Cederschjöld reserverade sig emot Riddei skåpets och Adelns beslut. io:de BevillningsGr unden.
Att den fastställda tullprocenten utsältes till bestämdt belopp uti Riksdaler, skillingar och runstycken, efter mått, mål och vigt, pä alla sådana varor, hvilka icke äga hufvudsaklig skiljaktighet i qvaliteten; 378 Den 3o
October f. m. i hvilken senare händelse de måste förtullas efter värde, och tullen bestämmas till viss procent af detta värde.
Jag tror, att i denna Grund fattas något, samt att näst efter orden: efter mätt, mål och vigt, borde stå: eller stycketal.
Sådana varor finnas, hvilka ej kunna beräknas hvarken efter mått, mål eller vigt.
Jag får förklara min tillfredsställelse deröfver, att denna Riksdags Bevillningsutskott behagat fastställa tullprocenten efter mått, mål och vigt, hvilket jag vid sista Riksdag föreslog, ehuru det icke blef af dåvarande Bevillningsutskott eller Ständerne antagit.
Men jag föreslog då äfven, såsom jag tror på goda skäl, att lull procenten för vissa varor borde fastställas efter trådarnes antal.
Jag tillstår, att jag ej äger mera kunskap härom, än hvad jag erhållit genom erfarenheten i England och Frankrike; men när jag ser, att mitt förslag vid förra Riksdagen, som då ej blef antagit, nu vunnit bifall, i afseende på mått, mål och vigt, kunde det hända, att förslaget i afseende på trådarnes antal äfven förtjenar att såsom grund för tullen å vissa varor antagas.
Herr af Billbergh, Johan Petter: Herr Lefren bar yrkat, att näst efter orden: mått, mål och vigt, borde tilläggas: eller stycke - Den 3o O c tobe r f. m. 379 tal; Herr Munck af Rosenschöld åter, ejler trådarnes antal.
Vi skulle få en oändlighet af sådana benämningar, om vi började gå från den allmänna grundsattsen att, i motsatts mot värde, antaga mått, mål och vigt.
Jag tror, att det gör tillfyllest, emedan man derigenom kan få alla möjliga varor bestämde.
Jag anhåller således om bifall till Utskottets redaction.
Jag för min del skall afstå från att insistera på antagandet af trådarnes antal, såsom grund för tullen, i den förmodan, alt vid nästa Riksdag äfven detta mitt förslag skall blifva antagit, likasom det om antagandet af mått, mål och vigt, såsom grund för tullen å andra varor, blef vid sistlidne Riksdag förkastadt och nu vid denna godkändt.
Jag tror, att ordet stycketal bör tilläggas i io:de Grunden, emedan åtskillige varor finnas, som ej med mått, mål och vigt kunna mätas, och hvilka således endast genom detta ord kunna uttryckas.
Uti Herr Lefrens yttrande härom instämmer jag derföre.
En värd Ledamot har påstått, att iakttagandet af min anmärkning ej skulle vara angeläget derföre, att hvad jag åsyftar, är bestämdt genom mått, inål eller vigt.
Således skulle till exempel musikaliska instrumenter mätas med kanna, 38o Den 3o October f. m. pundsvigt, eller aln.
Man skulle då säga en aln fortepiano, ett pund clarinetter, en kanna violiner.
Jag skall likväl icke envisas med min anmärkning, ifall man ej anser sig vederlagd af detta exempel.
Det är blott i afseende på redactionen af den idé, hviken ilen siste Talaren framställt, sorn jag skulle hemställa, om man ej kunde säga talj mått, mål eller vigt.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å io:de BevillningsGrunden, med den förändring, att näst efter orden: mättjmål och vigt, borde tilläggas: eller stycketal.
Om Tullbestämmelsen.
Angående föreslagen förminskning i tull.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln gillade Utskottets Utlåtande i denna del.
Angående den föreslagna Skyddstullens belopp af 33- procent.
Den af Utskottet föreslagna skyddstull är egentligen ett utbyte emot förbuden.
Man återgår således
Den 3o October f. m. till hvad jag i förra Plenum nämnde, alt det system Utskottet nu framställt, ej är annat än en fortsättning af det, som sedan 1824 varit antagit, eller ett framgående till det liberala systemet.
Men detta vill tillika säga, att Utskottet önskar bereda samma skydd, som förbudet förut lemnat åt näringarne.
Jag tror, att på stämpelbara varor, är detta skydd, med 33-f- procent, i allmänhet tillräckligt; likväl ber jag, att dervid få fästa det förbehåll, att jag, vid de särskilta artiklar, der jag anser denna skyddstull böra vara högre, får derom göra anmälan.
I afseende på stämpelbara varor, eller de, hvilkas olofliga införande är för våra fabriker skadligt, så kunna de, äfvensom de å dem åsatte stämplars ägthet, likaväl controlleras, som om de voro förbudne.
Med förändrade författningar i afseende på beslagsförrättningar och deras påföljd, och sådane kunna vi förvänta, då sannolikt både Rikets Ständer och landets Styrelse förena sig om denna åsigt, anser jag således skyddstulls-systemet skola i allmänhet och de facto medföra samma säkerhet som förbuden göra de jure, emedan desse, oaktadt en ingalunda förminskad uppmärksamhet, ändock öfverträdas, fastän måhända mindre än förr.
Jag anhåller derföre om proposition till bifall å denna punkt.
Hans Excellence Herr Grefven och LanätMar skalk en erinrade, alt då Utskottet, 38a Den 3o O et ober f. m. under åberopande af dess först meddeldte Betänkande, i dess senare Utlåtande tillstyrkt antagande af en generel skyddstull lill ett belopp af33f procent, kunde, derest Ridderskapet och Adeln nu fattade ett bestämdt beslut derom, binder möjligen uppkomma, att, i händelse Ridderskapet och Adeln, vid pröfning af de särskildta artiklarna i Tulltaxan, skulle så anse lämpligt, för en eller annan artikel höja tullen.
Jag erkänner riktigheten af den framställning Herr Grefven och LandtMarskalken gjort, och får der före föreslå, att Ridderskapet och Adeln må antaga hvad Utskottet tillstyrkt, under förbehåll, att vid hvarje artikel, der Ridderskapet och Adeln finnér det nyttigt, derom särskildt besluta.
I händelse bifall till denna punkt skulle innefatta, att man ej ägde rätt få tullen nedsatt på särskilta artiklar under 33\ procent, lår jag bestrida framställningen; ty efter mintanka är här ej blott fråga om, huru stort skydd genom vissa procent våra näringar inom landet behöfva, utan äfven nödvändigt, att taga i öfvervägande varornes volum.
Då man tager denna i beräkning, uppstår ofta det förhållande, att man är nödsakad sätta mycket Jåg lull på en vara, emedan, om man sätter den högre, den lurendräjas in, när det förmedelst dess ringa Den 3o October f. m. 383 volum lätt kan ske.
Mycket ctyrbara varor finnas, som man lätt till betydligt värde kan införa i fickan.
Om sådana beläggas med högre än 5 å io procents tull, förorsakar det, att ingen tull erlägges.
Således är det förmånligare, alt bestämma den låg för sådane varor.
Jag bestrider derföre belt och hållit, att skyddstullens belopp ej skall k unna betydligen nedsättas under 33 y procent vid granskningen af de föreslagna särskilta tullbestämmelserne.
Af discussionen i detta ämne befarar jag något missförstånd om Utskottets mening i uttrycket.
Här hafva förut vid i8a3 års
Riksdag varit bestämde 5o å ioo procent såsom skyddstull.
Tullstyrelsen har nu föreslagit 5o procent; Utskottet åter 33f- procent, men ej såsom ovilkorlig.
Det står i slutet af punkten: ”Utskottet k an således icke frångå sin me”ning, att den föreslagna skyddstullen till ”en tredjedel af värdet öfver hufvud är ”den mest passande;” det vill säga i allmänhet.
Således förekommer här samma förhållande, som i p:de Grunden, alt detta förslag ej hindrar Ridderskapet och Adeln att kunna både höja och minska tullen; men en utgångspunkt måste man hafva, för att säga hvad som är högre eller lägre, och denna utgångspunkt är 33-f procent.
Jag finner derföre, att med detta uttryck öfver hufvud eller i allmänhet bar Ridderskapet 384 Den 3o October f. m. och Adeln full frihet att öka eller minska tullen.
Jag tillstyrker alltså bifall å framställningen.
Jag får för min del hemställa, om denna punkt alls behöfver afgöras, och om den icke blott kan läggas till handlingarne.
Den innehåller endast en redogörelse af Utskottet, hvarom något beslut icke behöfver fattas.
När man kommer ihåg, att i första BevillningsGrunden är beslutadt, att alla varor få in- och utföras emot tull, med rättighet blott för Konungen att förbjuda, så skulle jern också få föras in och ut; och jag hemställer då, om 33f procent är tillräcklig tull för exporten af tackjern.
Jag ser, att det är förbud it i Utskottets förslag, men, om man vill vara principen trogen, bör, istället för förbudet, hög lull derå läggas.
Jag hemställer derföre, att denna punkt må läggas till handlingarne.
Jag instämmer i hvad den siste Talaren yttrat.
Om Ridderskapet och Adeln nu beslutar, att skyddstull skall existera, med vilkor att pröfva, när den skall användas, äfvensom dess belopp, tror jag, att Ridderskapat och Adeln sedermera kan, vid genomgåendet af artiklarne, der Utskottet föreslagit skyddstull tillika med dess belopp, pröfva, om Ståndet - I D c ti 3o O c t o b e r f. ra. 385 det vill hafva denna tull stadgad, och idet fallet, äfven dess belopp.
Då 33^ procents lullafgift utgör skyddstullens belopp, och således bestämmer dess natur, synes den mening Herr Munck af Rosenschöld yttrat, fullkomligen iakttagen, enär här blott är fråga om skyddstull; och då för öfrigt hela denna punkt endast innehåller ettraisonnement af Utskottet emot och öfver anmärkningarne, för att rättvisa sig, kan den gerna läggas till handlingarne, enär något beslut derom ej är af nöden.
Äfven jag förenar mig i den framställning, att denna punkt kan anses såsom blott svar på gjorde anmärkningar, och derföre gerna läggas lill handlingarne.
Det beror på Ridderskapet och Adeln, att sedermera tillämpa den, öfverstiga eller understiga den.
Att Utskottet icke ovilkorlig! fästat sig vid denna hufvud» grund, får jag upplysa just af det exempel, som Herr Cederschjöld anfört.
På tackjern är föreslagen en tull af 5o procent.
Jag tror för min del, att den här gjorde framställning är ämnad att läggas till handlingarne.
Jag hade önskat, att den aldrig kommit i några handlingar, af följande skäl.
Der slår: ”att hög ”tull skulle, efter Utskottets tanka, i så ”måtto medföra samma skadliga verkan, som 47 H. 25 386 Den 3o October f m. ”förbud, alt den tvingade lill en oloflig ”import.”
Jag bade önskat, att i ett Rikets Ständers eller Utskotts yttrande aldrig kunnat inflyta, att en författning tvingade till brott.
Det är något strängt för Lagstiftningen att medgifva.
För det andra får jag tacka Utskottet för ett medgifvande, hvarmed det nu ändteligen fått lof att framkomma.
Det står: ”den lägre tullen af io, ”i5 å 20 procent, tror Utskottet ingalunda ”vara lämplig, enär den, å ena sidan, de”sto mindre företrädesvis skulle förekomma ”tullförsnillning, som ingen tull (och än ”mindre den omnämnda) är så ringa, att ”den lågt vinningslystne icke söker und”vika den, och, å den andra, en sådan tull 3’ingalunda innebär det skydd, som våra ”näringar behöfva.’’ BeviliningsUtskottet har vid förra och denna Riksdagen stödt sig på den grundsatis: att näringarne skulle kunna vinna tillräckligt skydd genom tull, i stället för förbud.
När man nu kommer till verkställigheten, blir resultatet annat, och visar, att BeviliningsUtskottet inom sig har öfvertygelse, att den icke gifver skydd.
Det är endast i anledning af de tänkesätt, och de syftningar, hvilka Utskottet tilläggas af Herr Lefre,n, som jag skall yttra några ord.
Jag tror, att tvinga är det riktiga ordet.
Jag anser, att lagstiftningen ofta tvingar till brott, tydå man vill förbjuda det, hvartill menniskan har Den 3o Oetober f. m. 387 full rätt, tvingar man till brott.
Hvad Utskottets tänkesätt angår, äro de sig alltid lika.
Utskottet har blott sagt, att svek aldrig kan förekommas, men att tullförsnillning lättare kan hindras, än lurendräjeri.
Sjelfva den mäglige Napoleon kunde ej hindia det senare.
Jag ber om ursäkt, att jag uppehåller Ridderskapet och Adeln med några ord, hvartill jag hämtar anledning af de siste Talarnes yttranden.
I ett land som Sverige, der hela vestra gränsen utgöres af en Stat, hvarest inga införselförbud finnas, utan på bränvin, spelkort och brändt caffe, och hvarifrån man landvågen utan svårighet och tidsutdrägt, kan hitföra varor, hemställer jag huru det är möjligt, att alldeles hindra varuförsnillning och lurendräjeris utöfvande från denna gräns?
Men då man betraktar
Norriges ännu icke vidsträckta handel, och en lång landväga transport från dess kuster till Sverige och vidare inuti detta land, är åtminstone icke sannolikt, att stora qvanliteter sådane varor derifrån till oss inkomma.
Om man emellertid äfven hade armeer till bevakning att disponera, så skulle först hvarje individ deraf vara fullkomligen pålitlig, derest ändamålet skulle vinnas; och sedan, hvar finna medel lill en sådan bevaknings tillbörliga aflönande?
Be47 H. a5* 388 Den 3o O c to b er f. ui. träffande åter de södra provincerne, så äro depoterne för lurendrejeriet på Sverige i de Danska Stalerne, såsom Jutland, Seland och Bornholm, hvarifrån blott erfordras några timmar för att öfverkomma till Sverige, och stundom endast mörker och lycka, för att vinna ändamålet.
I afseende på östra kusterne, är det Tyska seglationen, som egentligen medför varor till Stockholm, ofta på ett sätt, soni utgjort TullStyrelsens förundran, när det genom mer än vanlig uppmärksamhet blifvit upptäckt.
Går man längre uppåt kusten, så har man Finland midt emot, som Iättligen äfven communicerar sig med Svenska kusten.
Att således hindra all tullförsnillning i Sverige mera än annorstädes, är omöjligt.
Att uppsätta en talrikare corps af Tullbetjenter, för att vinna detta ändamål, vore i allmänhet en kostnad, som ej skulle återgäldas med vinsten.
Man har derföre uppställt systemet för tullbevakningen vid kusterne och i landet, med afseende på den motsvarande nytta, som kunde uppkomma genom en talrikare bevakning.
Man har uti det förnyade bevaknings-systemet sökt rätta de bevakandes ställning och verksamhet, efter handelsrörelsens och skeppsfartens betydlighet på hvarje local; och de stationaira tullbevakningarne inuti landet hafva till följd häraf blifvit indragne, såsom mera vexerande än gagnande bevokningsanstalter, hvaremot kustbevakningen blifvit förstärkt.
Efter tullintradens mer eller mindre betyd - Den 3o October f. m. 389 lighet, är således bevakningens mer eller mindre talrikhet i allmänhet lämpad; en princip, hvilken uti elt land sorn Sverige, med vidsträckta och aflägsna kuster och gränsor, hvilka öfverallt äro lämpliga för varuinförsel, är så mycket nödigare, som en motsatt skulle utan ändamål öka administrationskostnaden.
Om emellertid samma uppmärksamhet iakttages hädanefter på kusterna i afseende på bevakningen mot oloflig varuinförsel, som hittills, och om Tullförfattningarne blifva sådane, att de skydda och gifva kraft åt dem, sorn beifra deras öfverträdande, vågar jag tro, att man af skyddstullen åtminstone skall vinna lika skydd, som man hittills vunnit af de ofta nog öfverträdde förbuden.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken föreslog, att Utskottets hemställan angående den så kallade Skyddstullens belopp af 33f procent malte läggas lill handlingarne.
Jag instämmer i hvad Friherre Åkerhjelm sist yttrat, och får tillägga, att om än det stränga prohibitiva systemet i sin princip vore än riktigare, än Herr Lefren tror, blir det icke gagneligl för Sverige, i anseende till våra localförhållanden, emedan det omöjligen kan verkställas.
Således måste vi, med afseen - 3qo Den 3o Octo ber f. m. de på våra vidsträckta kuster och vår belägenhet så nära betydligt trafiquerande länder, Dannemark, Tyskland , Ryssland , Finland oell Norrige, då vi ej hafva moijener till en tillräcklig bevakning, antaga ett sådant system som låter sig verkställa; det vill säga, det fria handelssystemet, endast med så mycket restrictioner till fordel för vår inre produetion, som möjligen kunna liandhafvas; men icke större, ty om man gör dem strängare, ger det blott anledning till lurendrejeri och tullförsnillning.
För stränga prohibiliva författningar öka ej inkomsterne för Staten, öka ej skyddet för inhemska produetionen, utan blott lagbrotten, och bidraga att demoralisera Nationen» ingående den speciella tullbestämmelsen i Taxan.
Jag anhåller få föreslå, att tullen å alla de artiklar, vid hvilka ingen anmärkning göres, må anses såsom bifallen utan särskild proposition.
Det skedde vid Riksdagen iSaS, och skulle bereda skyndsamhet vid ärendets afgörande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, på sätt Herr Tham föreslagit, proposition ej framställdes å hvarje artikel i Tulltaxan, utan endast å de artiklar, vid hvilka anmärkning gjordes, och att, i afseende på de öfrige artiklarne, Utskottets förslag lill lull må anses såsom af Ridderskapet och Adeli» godkändt.
Hvarefter endast vid nedannämnde artiklar discussion ägde rum.
Ben, oarbetade.
Till de af Utskottet här framställde skäl för den föreslague högre utförseltullen å ben, får jag äfven tillägga, att de utgöra ett födoämne, användbart för de fattigare classerne, i synnerhet på sådana ställen, der man har dem förenade, såsom på Hospitaler och Correctionsinrättiiingar, Af dessa skäl skulle jag anse detta ämne, såsom i flera fall behöfligt inom Jandet, icke för mycket böra underlättas i exportväg, utan böra beläggas med en högre utförseltull.
Jag skulle derföre tro, att 33 i procents tull borde åsättas denna vara.
Nu är värdet upptagit till 8 sk., fastän ben äro mera värde; tullen deremot till 2 sk. 6 r:st.
Detta gör en lägre procent än 33f.
Med en tredjedels tull af värdet, skulle den starkare utförseln kunna förekommas, och då vore ändamålet vunnit.
För mig, som har den fasta öfvertygelse, att Rikets Ständer, hvarken enskildt, eller i sin sammansättning, förmå att bedöma fluctuatio - 3g2 {Den 3o October f. m. nen af den tull, som bör läggas på alla särskilta varor under kommande 5 år, förefaller det synnerligen orimligt, att i samma afseende bedöma tullen för sådane varor, hvilka hemta sitt högre eller lägre värde från de i görningen varande technologiska upptäckter.
Ben är just en sådan vara.
Genom de motsattser, som visa sig i Utskottets Utlåtande, nemligen i icte Grunden, hvarest står: efter närvarande omständigheter ; i den 6:te: att tullen bör bibehållas; och i den irsta: att det är maximum, , sorn bestämmes; skulle det synas, att all tull i denna Taxa är ett maximum, och alt således dessa varor icke skulle kunna förändra sin natur under de påföljande 5 åren.
BorgareStåndet har fästat mycken uppmärksamhet vid artikeln om oarbetade ben, och jag anhåller, alt dess beslut måtte uppläsas.
Undertecknad Riddarhus-Secreterare : BorgareStåndet bar, enligt ProtocollsUtdrag af den 8 dennes, ansett artikeln oarbetade ben böra förbjudas till införsel.
Jag får fråga, om icke i berörde ProtocollsUtdrag efteråt förekommer något alternatif, i händelse artikeln ej skulle förbjudas, nemligen 8 sk. utförselstull å samma vara.
Man har uppgifvit så för mig, men jag är ej säker derpå.
D e n 3o O c t o b e r f. ra.
Jag är ej i tillfälle, att i ProtocollsUtdraget kunna upptäcka ett så beskaffadt alternatif.
Oarbetade ben begagnas, såsom man vet, allmänneligen till gödningsämne vid åkerbruket, och dessutom till direct beredning af ett ganska födande näringsämne för menniskor.
Bruket af bensvärta för socker-reningen har gjort största förändringen i benpriset oell bentillgången.
Här i landet börjar man ännu helt småningom att tillegna sig denna upptäckt, och likväl yppar sig redan benbi ist för tillverkarne af bensvärta, sedan man fått vana alt årligen utföra ur landet stora massor af oarbetade ben, under det vi sjelfve, med större tillgång på brännmaterialier, sedermera återköpa landets benproduetion af utlänningen, i form af bensvärta.
Jag får derföre föreslå, alt Ridderskapet och Adeln måtte instämma i BorgareStåndets beslut, eller såsom alternatif bestämma utförseltullen å hvarje Lispund till 8 sk.
Jag hade verkligen trott den tid vara förbi, då man genom tullförfattningar ville gynna den ena näringen på den andras bekostnad, eller göra somliga medlemmar-skattskyldige till andra.
Jag kan icke se, hvarföre de, sorn vilja sanda kreatursben, skola nödgas afstå deni till underpris åt Sockerfabrikanter.
Jag till - 394 Den 3o O el o ber f. m. slyrkcr derföre så mycket heldre bifall till Utskottets förslag, som det redan innefattar 3i procents tull på varan, och den, som behöfver dessa ben för sitt sockerbruk, må i min tanka gerna concurrera med utlänningen, .
Det finnes förmodligen flere slags ben, som icke kunna användas till föda, såsom af hästar, vilda djur m. m.
Och jag tror att Utskottet någorlunda gått en medelväg.
Jag vill dock icke bestrida den förhöjning Friherre Åkerhjelm föreslagit; men jag väntade icke, att nu få höra framställningar om förbud, sedan Ridderskapet och Adeln i förra Plenum afslagit denna princip.
Att sätta 8 sk. export-tull på ben, vore alldeles principvidrigt och endast, att göra den fatlige skattskyldig till några få fabrikanter, samt betaga honom den lilla förtjenst, denna industri i senare tider kunnat gifva.
Då det är möjligt för utlänningen, att genom våra Köpmän, och för dessa att genom sina Commissionärer långt in i landet hopsamla denna vara, då nära 33 f procent export-tull derå måste erläggas, och bensvärta!! drager en införseltull af 25 procent, så frågar jag, om icke
Rensvärte-fabrikören erhållit allt det billiga skydd han kan begära.
Om också Ridderskapet och Adeln icke redan beslutat, Den 3o Octo ben1 f, m. 395 alt ingen exportvara hädanefter borde förbjudas till utförsel, skulle jag likväl nu motsätta mig ett sådant förbud, emedan roan icke bör helt och hållit öfverlemna de fattiges intresse åt våra Fabrikanters godtycke.
Likväl skulle jag tro, alt en högre tull, än den Utskottet föreslagit, bör äga rum.
Denna vara förstå vi nemligen icke ännu att begagna; men snart bör värdet deraf, så väl till gödningsämne, som andra ändamål, blifva kändt.
När vi nu skola stadga ett maxi* mura för de påföljande 5 eller kanske 6 åren, böra vi ock göra afseende på, hurudan! för-* hållandet kan vara 3 å 4 år härefter, då vi torde hafva funnit denna artikel vara nyttig, icke blott för tillverkning af bensvärta, utan ock för jordbruket; och man måste medge, att den fattiges intresse äfven beror derpå, att productionen ökas och näringsidkarnes välstånd befrämjas, samt således äfven dess förmåga, att sysslosätta eller understödja de fattige.