Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast i det fall att så beskaffad person styrker sig behöfva för någon bestämd vigtig angelägenhet besöka en annan aflägsen ort, kan pass honom tilldelas.
Jag förmodar, att de värde ledamöternes ovilja emot passväsendet grundar sig derpå, att ett slag af menniskor, nemi. gesäller, obehindradt kringstryka på landet; men dessa personer förses ej med pass, emedan deras gesällböcker gälla såsom sådane vid deras vandringar.
Med detta undantag äro passförfattningarne ganska allvarliga, och ingen kan få pass utan att antingen vara tillförlitligen känd eller ock förevisa sådana intyg, som styrka ändamålet med hans resa samt redogöra för hans personlighet.
Min öfvertygelse är, att dessa vilkor äfven i framtiden komma att iakttagas, om än en revision af passförfattningarne skulle komma att äga rum.
Björnstjerna, anhåller jag att få erinra derom, att ehuru ganska stränga passförfattningar finnas, tillämpas de nästan aldrig, enär man aldrig erfar att gästgifvare fråga efter resandes pass.
Den allmänna meningen har redan längesedan utdömdt hela passväsendet, och detta torde vara det vigtigaste skälet för dess uphörande.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad samt Hr Gr’ o. Landtm, framställt, hurusom bifall till Utslcs Betänk, icke blifvit yrkadt och Gr.
Björnstjerna föreslagit, det må R.
St:r i skrifvelse till K. M:t i underd:het anhålla, att vid afgörandet af den på K.
M:ts Nåd. pröfning beroende frågan om utfärdande af förändrade pass-författningar måtte tagas i Nåd. öfvervägande, dels huruvida icke skyldigheten för inländske resande, äfvensom Norrmän vid resor inom Sverige, alt vara försedde med pass må kunna uphöra, dels ock hvilka lättnader i detta hänseende böra utländske resande beredas, afstod Hr Ribbing från sitt yrkande om återremiss; hvarefter, sedan propos. till bifall å Utsk:s Betänk, blifvit först framställd, men besvarad med Nej, R. o. Ad. antog det af Gr.
Björnstjerna framställda förslag till beslut.
Den 15 April. 247 Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, StatsUtsk:s d. 8 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
M.-ts Nåd.
Anmäldes och lades på .bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Utlåt, och Betänk., nemi. från SlalsUlskotlel: N:o 54, ang:de aflöningens bestämmande för den hos RiksStm och Utsk:n anställda Kansli- och Vaktbetjening; N:o 55, ang:de medels anvisande för fortsättning af arbetena å vestra och södra stambanorna under innev:de år; BankoVtskoitet : N:o 29, i ani. af dels KontorsSkrifvarne H. T. Benckerts, L. J.
Hedbergs m. fl. hos Utsk. anförde besvär, och dels åtskilliga e. o. tjenstemäns ansökan om ersättning för mistade inkomster; Lagutskottet : N:o 29, i ani. af väckte motioner om förändring i vissa delar af KonkursLagen.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på dagen.
Onsdagen den 15 April 1857.
Justerades 3 prot:s-utdr. för d. 11 dennes samt pleni-prot. för d. 23 sistl.
Uplästes till justering och godkändes ett från Exped.Utsk. under N:o 61 inkommet förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse till K. M., i ani. af år 1855 verkställd revision af Statsverkets m. fl. fonders förvaltning.
Jag anhåller att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig det förtroende jag haft äran innehafva såsom Supleant i StatsUtsk.
248 Den 15 April.
Hrr Elektorer, att vid deras nästa sammanträde utse en Supleant i StatsUtsk. i st. f. Hr Björnstjerna.
Då jag icke hade tillfälle att vara närv.de i sista Lördags-plenum, så anhåller jag att nu få instämma i de reservationer, som då afgåfvos mot det beslut R. o. Ad. fattade ang:de Const.Utsk:s Mern.
Föredrogs ånyo StatsUtsIcs d. 8 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt.
Gr. Beckfriis, Corfitz, anförde skriftligen:
Då ingen lär vilja bestrida att åkerbruket är Sveriges hufvudnäring och att den numera icke kan bedrifvas med fördel på samma sätt som far och farfar gjort det, utan man är tvungen begagna de sätt som vetenskaperna och erfarenhet lärt, och hvilka vi dagligen se göra nya framsteg, så har man verkligen svårt för att fatta huru ett Utsk. kunnat afgifva ett sådant svar, som det nu föredragna, på K. M:ts Nåd.
De skäl hvarpå det grundat sitt afslag äro också af den beskaffenhet, att fullkomligt bevisa det Utsk. hvarken upfattat frågans vigt eller beskaffenhet, hvilket jag hoppas härmed kunna ådagalägga.
Utsk. medger, att ett Institut kan göra nytta, men har icke blifvit öfvertygade om, att alla fördelar deraf upnås, om den K. Propos. bifölls.
Huru är det möjligt på förhand blifva öfvertygad om att alla fördelar af ett företag skulle upnås?
De betänkligheter Utsk. framkastat emot ett Institut i Skåne, gifva åtminstone icke anledn. till tvifvel om ett lyckligt resultat.
Erfarenheten har lärt oss, att alla de större förbättringar i åkerbruksväg och kreatursskötsel, som i landet blifvit införda, hafva icke kommit från norden utan från söder och de blidare klimat.
Vore då Skåne en olämplig lokal för ett Institut; man är ju der bättre i tillfälle att acklimatisera växter, djur och åkerbruksmethoder, som visat sig fördelaktigare i andra länder, än vid Ultuna sorn ligger 70 mil längre i norr och nu är det enda vi äga.
Utsk. anmärker, att
Skåne ej är lämpligt derföre att det mest skiljer sig från det öfriga Sverige.
Men när man nu årligen afvisar från Ultuna 100:tals ynglingar, så måste dessa resa utomlands för att inhämta de önskade kunskaperna, och då komma de ju uti ännu mera olika förhållanden, än om de fått stanna i Skåne.
Utsk. säger, att Skåne ej är lämpligt derföre att der ej finnes alla variationer på jord.
I ordets egentliga bemärkelse är denna sats oriktig, ty jag påstår att ingen provins i Sverige har den mångfald af jordmån.
Men meningen med uttrycket är väl, att der ej finnes någon lokal med alla dessa variationer, och det är sannt; men jag får då nämna att en sådan hvarken finnes der eller Den 15 April. 249 i Sverige, och det betyder ej heller så mycket för ett Institut, som om det vore fråga om en RättareSkola; äfven får jag uplysa, att det Institut, som troligen gifvit de största frukter, är Mögelin i Preussen, och der finnes ej mera än en slags jord ,eller sand, då Alnarp deremot äger tillfälle till 2:ne cirkulationer, en på god jord och en på sand.
Att Alnarp ej har skog anses äfven som ett hinder, men här är ju fråga om ett Landtbruks- och ej ett Skogsinstitut!
Dock kan man indela skogshushållning i 2:no afdelningar, den första att updra skog, och dertill finnes lokal vid Alnarp; den andra, eller afverkningen af skog, kan få inhämtas på skogar å 2 mils afstånd som öfver 30 år blifvit behandlade efter system.
Att Alnarp ej är till Statens fulla disposition, anses såsom hinder, men om man beslutar ett sådant förbehåll som Hrr reservanter framställt, så tror jag att detta hinder är undanröjdt.
Utsk. tycks bra litet känna till frågans stora vigt, då det förklarat sig vara i ovisshet om huruvida ett sådant
Institut verkligen är af behofvet påkalladt?
Hvad större bevis behöfs väl derföre än att de sednare allmänna landtbruksmötena så enhälligt inför thronen framlagt sina bekymmer öfver den brist på til 1 fä 11 e som nu existerar, att på ett vetenskapligt sätt få inhämta åkerbruksskötseln, att vid det enda Institut vi äga 100-tals ynglingar årligen afvisas i brist på plats, ett förhållande som äfven inträffar vid nästan alla lärlinge-skolorna.
Att LandtbruksAkademien tillstyrkt, att om icke en lämplig lokal för Institutet finns på någon af Statens egendomar i södra Sverige, då borde en sådan inköpas om den också skulle kosta millioner.
Utsk. föreställer sig, att om verkligt behof af ett Institut funnes kunde Ultuna utvidgas.
Jag vill ej uprepa de skäl emot en sådan utvidgning, som vid mötet i Upsala framställdes, men att de fullkomligt bevisade olämpligheten af en sådan utvidgning.
Utsk. tycks äfven vara tveksamt huruvida Staten bör ytterligare vidkännas utgifter för åkerbruket.
M:ts Berättelse om Statsverkets tillstånd, finner man huru landets financiella tillstånd gått framåt.
Hvilken näring är det väl, om ej åkerbruket, som mest bidragit till delta lyckliga förhållande?
Vore det då icke skäl att
Staten på allt sätt sökte till att upmuntra denna landets rikedomskälla?
Staten bar uphäft alla skyddstullar på landtmannavaror; är det då rättvist att hämma den håg som visar sig hos landtmannen, att på vetenskapliga grunder lära sig åkerbruket, så att de kunna täfla med utlandet, hvilket, i dess blidare klimat, har många fördelar framför oss ändå.
Att på siffran bestämma ett Instituts nytta låter sig ej göra, men ingen lär väl vilja bestrida, att det betydliga framåtskridande i åkerbruket, som skett och fortgår, äro frukter af vetenskapernas förening med åkerbrukshandteringen, som icke skett om de ej arbetat tillhopa.
Utsk. säger sig icke kunna bedöma, antingen Flyingen, Dahlby eller Alnarp vöre mest lämpligt.
Emellertid har Skånska Hushålls - 250 Den 15 April. föreningen förordat Alnarp.
Denna förening består af personer, sorn uteslutande egnat sig åt landtmannayrket, hafva temligen stor erfarenhet, hafva sett en hel del länder och Institut.
Huruvida de äro kompetenta att afgifva yttrande i sådana saker vill jag ej afgöra, men om de tro sig dertill vara lika lämpliga som Utsk., af hvars ledamöter kanske ingen varit på stället, så må det ursäktas dem.
Emellertid får jag lemna några uplysningar om dessa ställen.
Flyinge äger ej åkerbruk, utan är det utarrenderadt och skötes under Walleberg.
Dahlby är äfven utarrenderadt, men till 2:ne personer, alla tre blifva ej fria förr än 1874.
Arrendatorn på Walleberg begär öfver 70,000 Rdr i afträde efter 1858.
Dahlby kunde innan sista Riksdag erhållits för billigare, men lokalen bar många olägenheter som Institut.
Det skall årligen aflemna 6,000 lisp. hö, 6,000 lisp. halm till Flyinge på mils afstånd.
Dess ägor ligga i tvänne planer, med nära \ mils afstånd; de hafva båda den form, att bredden förhåller sig till längden som 1 till 10, med boningshuset vid ena ändan och gästgifvaregården med sin krog på 100 alnar derifrån.
— På hvilket af ställena som helst skall nybyggas och tegelbruk anläggas; vid Dahlby skall det dr ifvås med torf som köpes på ■§ mil; vid Alnarp kan det sko med stenkol som hämtas vid Lomma på y mil.
Timmer, bräder och kalk skola till Dahlby köras 2:ne mil, till Alnarp ^ mil.
Skall en lärare hämtas från Lund, sker det med åkdon på en mil till Dahlby, på 20 minuter till Alnarp.
— KammarColkm anser det onödigt alt Landsbro får några trland jord vid Alnarp till sommarställe, utan kan nöja sig med de 4 trland han äger vid staden; men dessa äro dertill olämpliga såsom bestående af sank äng.
Visserligen kan man säga, mången embetsman får lefva utan ett sommarställe; men hvarföre skulle man missunna en sådan denna agrement, att få efter en dags vistande på embetsrummet i en flackt belägen sjöstad, att få komma ut på landet då tjensten derigenom ej åsidosättes och Staten ej derigenom gör någon upoffring, helst när det är en embetsman, som under de 5 år ban varit det, förvärfvat sig länets innevånares aktning, tillgifvenhet och tacksamhet.
Att det skulle blifva en löneförhöjning skulle jag ej tro, då man känner huru han vill hafva omkring sig, utan anläggandet af boningshus, trädgård och park vore snarare tillfälle till depenser.
Hvad sedan är anmärkt om de 200 tunnor säd som Institutet skulle komma att ge mera än det gifver, så går jag i borgen för att det mycket väl kan ge dem fastän de begärda t:l:den borttagas.
Hvad åter angår hvart dessa tunnor skola taga vägen, så anser jag det vara en fråga som egentligen tillkommer 1859 års Ständer att afgöra, då de först skola erläggas efter 1862.
Jag beklagar att den K. Propos:n ej gick direkte ut på att få Institutet i gång 1858, utan endast skedde i form af anmälan.
Men då jag tror mig hafva bevisat, att
Institutet är verkligen af behofvet påkalladt och att Alnarp dertill är lämpligt, så hemställer jag vördsamt till R. o. Ad., som jag är säker upfattat frågans
Den 15 April. 251 stora vigt, om det vore skäl rygga tillbaka för en sådan summa som 6,000 Rdr, hvilket är det egentliga afträdet, för att 4 år förr komma i verksamhet?
Huru kunna vi för en efterverld försvara, om vi, som jag tror, snart gå att använda millioner
Rdr för att skaffa lättade kommunikationer i landet, men ej vilja ut med några tusen
Rdr för att uphjelpa landets modernäring och på hvilkens framåtskridande det egentligen beror om dessa jernvägar skola blifva en välsignelse för landet eller en kräfta.
Sedan nu arrendatorn gifvit sitt samtycke att slå vid sitt anbud till d. 15 Juli, och den egentliga afträdessumman ej är mer än 6,000 Rdr, ty de återstående 24,000 skola likväl ut 1862 som 1858, så anhåller jag, att R. o. Ad. ville bifalla hvad K. M. i sin Nåd.
Propos. föreslagit i afseende å inrättande af ett Landtbruksinstitut vid Alnarp, och i öfrigt återremittera frågan till SlatsUtsk., på det att Utsk. måtte komma i tillfälle pröfva huruvida Läroverket icke redan 1858 må kunna komma i verksamhet.
Då man genomgår Stats Utsk:s Utlåt, i anledn. af K.
Propos. ang:de inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne, vore man frestad tro det Utsk. ansett denna fråga icke förtjena någon upmärksamhet; så lösligt har Utsk. behandlat densamma; på så betydelselösa skäl har Utsk. motiverat sitt afstyrkande.
Det hade, enl. mitt förmenande, varit Utslcs pligt, att något undersöka huruvida landet behöfde utvidgade läroanstalter för jordbruket, och en sådan undersökning, som för Utsk. varit ganska lätt att åstadkomma, hade, jag är fullt förvissad derom, ledt till annat resultat än det hvartill Utsk. kommit.
Då nu emellertid en sådan undersökning icke blifvit verkställd af Utsk., anhåller jag att få för R. o. Ad. framlägga några uplysningar i detta afseende.
Jag har sökt få reda dels på huru många lärjungar vid alla våra LandtbruksLäroverk erhålla undervisning, dels ock huru många som anmält sig för att der vinna inträde, men som blifvit för bristande utrymme afvisade, och för att bevisa sanningen af min åsigt att vi behöfva utvidgade läroanstalter för jordbruket, tror jag att jag endast behöfver framlägga resultatet af dessa undersökningar.
Det visar sig nemi. att vid samtliga Läroverken undervisades:
År 1849, 28 elever och 176 lärlingar.
» 1850, 57 » 172 » » 1851, 63 » 199 » )) 1852, 47 » 212 » » 1853, 32 » 249 » » 1854, 44 » 240 » » 1855, 31 » 259 » » 1856, 39 » 278 » Oaktadt denna högst betydliga tillväxt i deras antal, som kunnat få sin håg att vinna insigter i landets modernäring tillfredsställd, visar det sig dock, åtminstone så vidt man kan sluta af förhållandet vid de Läroverk, hvilkas berättelser omfatta delta 252 Den 15 April. ämne, att de befintliga Läroverken icke pä längt när motsvara behofvet; så finner sman t. ex., att vid Degeberg:
Ar 1847 af 121 sökande, 21 blifvit antagna; » 1850 » 82 » 17 » »' » 1851 » 93 » 20 » » vid Ultuna: » 1857 » 152 » 37 » » » [Väderbrunn: » 1852 » 46 » 19 » » » Flishult: » 1856 »38 » 10 » “ » Sjögesta: » 1850 » 29 » 17 » » » Gungvala: » 1856 »15 » 5 » » » Säbylund: » 1856 » 26 » 6 » » Resultatet häraf är, att under loppet af 9 år hafva vid 7 Läroverk af 602 sökande icke mindre än 450 måst af brist på utrymme bortvisas, och fäster man sig vid åren 1856 och den redan tilländalupna tiden af detta år, finner man att vid 4 Läroverk af 231 sökande endast 58 kunnat vinna inträde.
Månne icke dessa siffror tala tillräckligt för behofvet af utvidgade läroanstalter?
Ett behof som dessutom, på sätt Hrr:ne hafva sig bekant, blifvit vitsordade icke blott af tvenne större landtbruksmöten, utan äfven af LandtbruksAkademien och af ganska många af Sveriges största och aktningsvärdaste jordbrukare.
Äro vi således ense om att vi behöfva en utvidgning af våra LandtbruksLäroverk, så kommer man till den andra frågan, om nemi. på sätt K.
M. föreslagit, ett sådant LandtbruksLäroverk bör anläggas i Skäne och vid Alnarp. 1 det afseendet förekommer att det sista allmänna landtbruksmötet i Upsala hos K.
M. anhållit om anläggande af ett LandtbruksLäroverk i södra Sverige, och sedan LandtbruksAkademien yttrat sig i samma syfte, infordrades förslag i ämnet från Landsb:geEmbetena i Malmöhus och Christianstads län; efter många undersökningar hafva dessa auktoriteter inkommit till K.
M. med det förslag, som nu är under öfverläggning, nemi. att anlägga detta LandtbruksLäroverk vid Alnarp.
M. hört icke allenast LandtbruksAkademien, utan äfven KammarColhm, och dessa båda auktoriteter hafva gillat detsamma.
Om man af Utsk:s sväfvande ordalag försöker sluta sig till, hvarföre Utsk. afstyrkt detta sålunda af alla vederbörande tillstyrkta förslag, framstår såsom bufvudsakligaste skälet, att, enl.
Utsk:s förmenande, Staten icke skulle äga full dispositionsrätt öfver Alnarps kungsgård, enär berörde egendom blifvit Landshm i Malmöhus län på lön anslagen, samt att uplysning saknades om detta förhållande allt framgent komme att fortfara.
I afseende på Alnarps beskaffenhet ber jag få uplysa, att denna kungsgård icke är att anse såsom ett boställe i ordets egentliga mening, hvilket synes deraf, att genom K. Brefvet af d. 24 Febr. 1837 blifvit föreskrifvet, att Alnarp allt framgent skulle utarrenderas under 30 år; att den då varande arrendeafgiften skulle såsom lön tillfalla Landshrn i Malmöhus län, men att om egendomen framdeles kunde utarrenderas för en högre summa, det skulle bero på K.
M. att bestämma huruvida detta öfverskott äfven skulle tillkomma Landshtn eller icke.
Vid sådant förhållande synes tydligt att Landshrn, enl. gällande föreskrifter, Den 15 April.
253 icke har sådan dispositionsrätt öfver kungsgården Alnarp', som indelningshafvare i allmänhet hafva öfver sina boställen.
Man har sagt, att Dahlby eller Flyinge borde till ett LandtbruksLäroverk äga företräde framför Alnarp.
Med afseende härpå ber jag få uplysa, att denna fråga redan varit pröfvad af K. M., och att K.
M. ansett det f. n. icke vara lämpligt att vid dessa ställen förlägga ett sådant Läroverk.
M. för denna åsigt haft ganska giltiga skäl, det har Gr.
Beckfriis nyligen ådagalagt: det kan väl icke vara lämpligt att förlägga ett Landtbruksinstitut på ett ställe, hvars afkastning, som ovilkorligen erfordras för ett stuteri, utgår under form af foder.
Dessutom tillkommer att dessa ställen äro utarrenderade på 17 år, hvadan man nödgades betala en mycket större afträdessumma åt arrendatorn än som för Alnarp kan komma i fråga, om man icke skulle upskjuta hela frågan till en obestämd framtid.
Slutligen har Utsk. föreslagit, att man i st. f. att anlägga ett nytt Läroverk borde utvidga Ultuna.
Redan vid landtbruksmötet i Upsala visades det att någon utvidgning af Ultuna icke var lämplig, och då vi nu hafva ett Landtbruksinstitut i mellersta Sverige torde det vara skäl att äfven anlägga ett i södra delen, der både jordmån och klimatiska förhållanden äro väsendtligt olika.
På grund af hvad jag sålunda tagit mig friheten anföra, anhåller jag, att få instämma i Gr.
Beckfriis förslag, nemi. att R. o. Ad. måtte bifalla hvad K.
M. föreslagit i de 3 mom. af Sin Nåd.
Propos. med afseende på inrättande af ett Landtbruksinstitut vid Alnarp, men deremot med afseende på tiden, när ett sådant Läroverk skulle kunna komma till stånd, återremittera frågan till Utsk.
Uplästes ett af Hr af Sillén, Georg Axel, inlemnadt så lydande anförande:
Det må visserligen anses förmätet af en gammal invalid att vilja yttra sig i ett ämne af den vigt, som StatsUtsk-.s Utlåt.
N:o 53 i anledn. af K.
Propos. ang:de inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne, innebär; men det torde likväl ursäktas då man kan påräkna att enda driffjedern är en fosterländsk värma för hvad han anser vara det rätta och sanna samt befrämja fäderneslandets bästa.
Utsk. har visserligen liksom med tveksam penna afstyrkt bifall till det K. förslaget ; men då Utlåt, visar att många af R. o. Ad:s ledamöter uti Utsk. instämt uti Hr Biskop Tbomanders reservation, åsyftande bifall till den K. Propos:n, så utbeder jag mig att få lägga en ringa blott några lods vigt i den vågskål Utsk. begagnat.
Så välgörande de första patriotiska föreningarne, det ännu existerande Patriotiska Sällskapet och de s. k.
HushållsSällskapen voro, då de verkade för jordbrukets förkofran utan anspråk på Statens understöd, så litet synas de bruket motsvara den enorma kostnad de medföra för Staten.
Det var naturligt, alt då landtbruket hedrades med en Öfverlnslitution under det högtidliga namnet Akademi, denna Öfverstyrelse behöfde biträden och underordnade; och så upstod Landtbrukslnstitutet vid 254 Den 15 April.
Upsala, som upslukade ej allenast Ultuna, en af Statens dyrbaraste egendomar, utan äfven ansenliga kontanta anslag, och icke längesedan 25,000 Rdr
Bko för att visa huru man skall sköta kor.
Jag kan icke neka att jag alltid ansett LandtbruksSkolorna böra vara enskiltas stiftelser, aldrig Statens, och att de possessionaten som ville vid dem hafva sina inspektörer eller rättare inlärde fingo betala hvad det kostade.
I denna syftning höjd, gällde min ringa röst på Riddarhuset, den Riksdag frågan föresar om Ultuna kungsgårds öfverlåtande till dess nuv:de användning, ingenting.
Tidsandan talade för en statslyx i det mest anspråkslösa af alla yrken: landtbruket.
Det kan aldrig med skäl visas, att de af Staten dyrt understödde LandtbruksUndervisningsverken åstadkommit så mycket till jordbrukets förkofran, som enskilta bemödanden och föresyn den befrämjat.
Man linner af den på sin tid utmärkta skriften: »Läsning i Blandade Ämnen», att redan då, jord i den provins der man nu vill anlägga ett Landtbruksinstitut, den ädle patrioten Frih.
Macklean på sitt gods Svaneholm, ställt sitt jordbruk på en mera vinstgifvande fot än den der förut begagnade.
Så skall ock i sednare tid äfven tillgått vid den stora egendomen Engeltofta, genom nuv:de egarens omsorg och patriotiska bemödanden, och jag är viss på att många Skånes possessionaten, äfven bland bondeståndet, förstå, att, i hvad möjligt är, förkofra sitt landtbruk, utan biträde af de läror som kunna meddelas dem af ett Landtbruksinstitut.
Under 42 årigt bruk af en mindre landtegendom har jag erfarit, huru mycket exempel på ett förbättradt användande af jorden verkar på grannar och i orten varande jordbrukare.
Vid mitt tillträde af egendomen var der en ringa del af höfångsten timothej, det mesta af moss- och hårdvall samt ett kärr der boskapen knapt kunde gå under varmaste sommartiden.
Med ledning af en Öfverste Winblads bok:
Om jordbrukets lönande behandling, i hvilken visas huru han tillvägagått med odlandet och bebyggandet af Stora Frösunda, straxt utom Stockholms Norrtull, företogs odlandet af min jord.
I socknen, bestående af omkring 70 mantal, fanns då knapt någon herreman som bade ett enda tunnland timothej eller klöfver.
Man brukade efter gammalt vis, hälften af åkerjorden i träde.
Då odlade bönderna på sina täppor tobak; nu, ej allenast der, utan äfven på åkerjord, potates.
Nu finns ingen bonde der som icke bar timothej och flere som hämta flerårig produkt af samma jord.
— Detta jordbruksframsteg är ej åstadkommet genom de allmänna Landtbrukslnstituterna, icke ens genom länets HushållsSällskap.
Jag bar aldrig hört nämnas, att någon agronom der varit anlitad.
Man har gått och fortgår praktiskt tillväga efter exempel och goda i tryck utkomna anvisningar.
Jag är mycket förvissad derom, att, enl. den riktning landtbruket den sednare tiden tagit, det slägte som femtio år härefter trampar
Sveas jord, skall, utan det kostsamma Institut, som nu är i fråga, och jemväl förutan dem, som redan äro, skörda årlig frukt af all odlad jord, med vilkor likväl, att landtbruket får sig till godo använda sin egen arbetskraft, och denna ej jemte penningen, detsamma frånryckas af en svindlande jernvägsfeber.
255 är icke föranledd till denna profetiska utsago af annan vägledning än naturlagen, som föreskrifver årlig frukt af all jord, om ej annan, af lisllar; af den erfarenhet vi alla hafva att trädgårdslanden gifva årlig frukt; och slutligen får jag tillägga min egen erfarenhet genom försök med ett stycke limothejvall, som upplöjt om hösten, derpå tre år å råd bar säd och det andra af dem lades till hvila med råg och timothej, och på så sätt i tjugufem år utan afbrott burit skörd.
Utslcs afstyrkande i anseende dertill att vid Alnarp saknas skog, så finnes visserligen såsom reservanterne rätteligen erinrat ett särskilt