Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sprengtporten omnämnt, så hade han, till vinnande af den upplysning han önskat erhålla, endast behöft läsa den första tryckta indragn staten för 1809, för att finna, att då ännu lefvande Riksråd vari t bibehållne vid deras Riksrådslöner; att de embeten, som genom 1809 års Reg.Form upphörde, såsom t. ex. Cancelli-presidents-befattningen, blefvo såsom en sjelfskrifven sak öfverflyttade på allm. indragn.- staten, och att enahanda förhållande iakttogs i afseende på så väl de Finska som Pommerska embetsmännen.
Men om man äfven antager, att Rikets suveräna lagstiftningsmakt, — d. v. s. Konung och Ständer gemensamt — är berättigad alt skilja tjenstemän från deras löner, då tjensterna indragas; så kan likväl ifrågasättas, huruvida sådant är lämpligt och billigt: och då är det verkligen märkvärdigt, att från samma håll, som lemnar en ganska rättvis gärd af tillfredsställelse och belåtenhet öfver det stadgande, hvarigenom Svenska embetsmanna-corpsen med två undantag försäkras om en säkerhet på sin ställning i samhället, hvilken embetsmän i andra länder icke äga, få höra yttranden, som gå ut på alt göra tjenstemännen beroende af det sämsta af allt godtycke, nemi. riksdagsmanna-godtycket.
Detta har alltför mycken likhet med förhållandet under en förfluten tid, som ingen af oss önskar sig tillbaka, för att icke efterse hvad laglig rätt i detta fall finnes för embetsmanna-corpsen , på del densamma må kunna bibehållas vid det lyckliga oberoende, som saknades under den tid, på hvilken jag syftat.
Man har under den sista pe rioden af discussionen från åtskilliga håll fordrat uppgift på de lagar, enl. hvilka de embetsmän , hvilkas embeten blifva reducerade, skulle vara berättigade till bibehållande af deras löner.
Jag känner icke att någon sådan lag finnes; men såsom en annan talare anmärkt, har en sådan tillämpning ägt rum af vana och häfd eller prsejudicater.
Uti samhälls-organismen ingår ett element, som fullt motsvarar det begrepp man bör göra sig om en lag, och detta 12 II. 45 354 Den 26 Augusti f. ra. element består uti contract-förhållandet.
Jag tyder fullmakten såsom ett contracf, afslutadt emellan Konungen å ena sidan såsom Statens chef, och fullmaktsinnehafvaren å den andra, hvilken sednare åtagit sig att fullgöra vissa functioner under hela sin lifstid, emot tilIgodonjutande af viss lön derför.
Vi hafva icke exempel derpå, att en tjenstemans löneinkomster blifva förminskade.
Vid den lön, hvarpå tjenstemannen erhållit fullmakt, har han alltid blifvit bibehållen.
Detta begrepp gäller 0111 alla tjenstemän.
Det gifves en stor skilnad emellan förtroende-embeten och inamovibla tjenster.
I förra fallet säger fullmakten: om du förverkar mitt förtroende, så casserar jag dig.
I samma stund förtroendet är förverkadt, är contractet äfven brutet.
Uti andra fallet, eller i fråga om inamovibla tjenster, är contractet icke förverkadt, med mindre tjenstemannen blifvit i laglig ordning dömd ifrån tjensten.
De personer, om livillia fråga nu är, och som höra till förra cathegorien , hafva icke förverkat något förtroende, utan deras embete har blifvit indraget; och det kan således icke komma i fråga att utesluta dem från åtnjutandet af deras löner.
Om det vore med rätta förhållandet öfverensstämmande att tillåta sig någon förminskning uti det belopp, för hvilket ifrågavar. embetsman böra på indragn.stat uppföras, så hade visserligen Statens behof i detta fall bort i betraktande tagas: men då den grundsatsen icke lärer kunna jäfvas, att det icke kan tillkomma R.
St. alt vidröra hvad K. M. i detta hänseende föreskrifvit; så lärer deraf följa, att icke ens Frih.'
Sprenglportens modification kan medgifvas; ty om man icke är berättigad att från iudragn.staten skilja de ifrågavar. 2:ne embetsmännen, så lärer deraf följa, att man icke med en enda skilling får afkorta deras lönebelopp.
Jag begick det misstag förra gången jag yttrade mig, att jag sade det statssecret.inkomster till en del bestått uti taffelpenningar.
Jag erinrar mig nu, att deras inkomst af 4000 r:dr utgjorde lön, så att taffelpenningar deruti icke ingingo.
Den minskning, som de komma att vederfaras, då lönen uppföres på indragn.stat, härleder sig derifrån, att de icke komma i åtnjutande af den spanmålsförhöjning, som kan äga rum.
Jag förnyar min anhållan om bifall lill betänk., derföre att jag förmodar, att de anmärknrr, som äro framställda, icke kunna föranleda hvarken till återremiss eller till afslag derå.
Hr Munck af Rosenschöld: Hr Lefre'n har yttrat, att han uti sitt anförande icke gifvit anledn. till den af mig yttrade förmodan, att han ansåg f. d.
Statssecret:ne von Hartmansdorff och Grip behöfliga för Statens tjenst.
Jag har tagit till stöd för denna förmodan, att Hr Lefre'n, för Den 26 Augusti f. m. 355 alt refutera mig, då jag påstod, alt vid oflanämnde herrars pensionering borde fästas det villkor, att del blott vore såvida de icke uti Rikets tjenst vidare begagnas, åberopat ett yttrande af en annan väld talare, om jag ej missminner mig, Gr.
Anckarsvärd, att den ene af de föreslagna pensionärerne vore ännu en ung man, sorn kunde länge tjena Staten med sin högre förmåga — måhända jag sträckte denna förmodan något långt.
— I afseende på den manöver eller simulacker, sorn Hr Lefrén gjort mot mitt latin, så måhända kunde den tillbakavisas, derigenom alt den värde talaren sjelf anfört något latin, soin bevisar, att lian icke är alldeles obekant med ett glossarium , om jag ej erinrade mig , alt den värde talaren, förut vid frågan om tullsystemet och näringsfriheten, såsom stöd för sin sats anförde den latinska sentensen: ”Quos Jupiter vult perdere, prius dementat.” Beträffande Hr Lefrens sist yttrade latinska fras, får jag blott nämna, alt hade Hr Lefrén varit mera philosoph än jag, så hade säkert icke någon discussion uppkommit oss emellan; jag tror det likväl, men tillika: peut-étre qtie nous avons lort tous deux.
Hr Dal mati, Wilh. Fredr.:
Mig synes att discussionen vändt sig omkring en fråga, som egentligen icke är föremål för R. o. Ad:s eller R.
St:s pröfning, nemi. huruvida Herrarne Grip och von Hartmansdorff må vara lagligen berättigade till pension eller icke.
Jag önskar för min del icke, att den afart af frihetstiden måtte åter uppenbara sig, alt R.
St. företaga sig alt pröfva och afgöra rättsfrågor.
Om Hrr von Hartmansdorff och Grip äro lagligen berättigade lill pensioner, så lära de, lika med andra medborgare som mot Staten hafva fordringsanspråk, äga sig öppet alt göra denna rätt gällande genom alt stämma K. M. och Kronan till vederbörlig domstol. K. M. lärer äfven ägt denna öfvertygelse, då han icke fann skäl att öfverlemna denna rättsfråga till R.
Sl:s bedömmande, utan blott och bart af R.
St. äskat indraga.statens förhöjning med 8000 r:dr b:co årligen att lill bemälde embetsman utgå
För min del kan jag ej finna annat, än alt R.
St. äro lika berättigade ali alsia detta som hvarje annat anslag , Hrr von Hartmansdorff och Grip naturligtvis obelaget att derefter i laga ordning göra deras rätt gällande; skulle denna rätt dem tillerkännas genom behörig myndighets beslut, så blef det naturligtvis Stats-cont:s pligt all af Kronans medel utbetala beloppet. R.
St. hafva, efter min uppfattning, nu icke att påstå annat, än huruvida Hrr von Hartmansdorff oell Grip giort sig förljente att med pensioner belönas, vid hvilken pröfning jag för min enskilda del icke finner flera skäl^ tala för belöning ål dem , än åt Gr.
Hård och Frih. Åkerhjelm.
I det hufvudsakligaste är 35ö D en rf A ii g ii s 1 i f. m, jag förekommen af Frih.
I afseende på det legala förhållandet i siden måste man betänka, att ehuruväl det icke finnes någon beskrifven lag, sorn sladgar huru förhållas skall med tjenstemannens pensionering, när Rensten indrages, likväl i fordna lider så tiilgålt, alt tjenslemannen blifvit bibehållen vid sin lön, utan att man ens ifrågasalt alt icke så borde tillgå; hvilket måste utvisa, att något allmänt rättsbegrepp legat till grund derför.
Delta rättsbegrepp måste innefattas deruti att förhållandet emellan Staten och tjenstemännen är att anse såsom ett contract till ömsesidiga rättigheter och skyldigheter.
Tjenstemannens rättighet måtte vara att bibehållas vid de förmåner, som blifvit honom försäkrade, så länge han icke brister i sina skyldigheter, eller af hvad anledn. som helst skiljes ifrån tjensten.
Om man betraktar frågan sålunda , bör man finna, att skilnaden emellan de uti 35 §:n Reg.F:n uppräknade och andra tjenstemän icke är sä väsendtlig sorn man tror.
De sednare äro berättigade alt bibehållas vid sina tjänster, intill dess de genom laga ransakning och dom derifrån skiljas.
Slatssecrettne åter äro icke underkastade annan ransakning och domän inför Riksrätt samt Konungens rätt alt afsätta dem; men aftalet emellan dem och Slaten måste vara, att så länge icke något af de fallen inträlFat, måste de anses såsom qvarstående i tjensten; och då måste, enl. rättsbegreppet, den ene conlrahenten eller Slaten icke kunna säga åt den andra eontrahenten eller tjenslemannen: din tjenst har upphört, såvida icke tjenstemännen blifvit förklarad saker alt skiljas derifrån.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, alt man fordom gått så långt uti tillämpning af detta rättsbegrepp, att till och med de på hofstalen varande tjenstemän, blifvit uppförde på indragn.- stat, när tjensterna upphört.
En ledamot har sagt, att frågan kunde gå tili kämnersrätten.
Jag hemställer, om det vore Ståndet värdigt att bita saken ankomma på kämnersrättens utslag; om icke här bör finnas så mycken upplysning om hvad rätt och billigt är, att Ståndet sjelft kan afgöra densamma.
Jag hade icke ernat yttra mig i frågan, dels derföre att jag gifvit min tanke tillkänna uti en reservation, som blifvit betänk, bifogad, och dels derföre att jag blott afhört den sednare discussionen på detta rum, — men hufvudsakligen derföre, att jag tror alt den pluralitet, hvilken inom Utsk. var ganska knapp, otvifvelakligt kommer att härstädes blifva i hög grad öfvervägande, och jag icke älskar att besvära Ståndet med att afhöra mina yttranden, då jag icke har anledn. alt hoppas att derigenom ernå åsyfladt resultat ; men jag har nödgats begära ordet, då jag hörde en lag fa i en ledamot i detta
Hus framställa en lång deduction till bevisande af den förmenta pensionsrätten, med stöd af en cilationi grundlagen, som icke Den 26 Augusti f. in. 35y uieil ginni)lagen öfverensstämmer.
Han sade nemi. att, enl. contractet emellan Staten oell tjenstemän, skulle desse icke kunna från tjensterna skiljas, förrän de förverkat Konungens förtroende.
Vore förhållandet sådant, så skulle äfven jag erkänna, alt de äga juridisk rättighet att vid lönerna bibehållas, emedan endast
Konungen kan upplysa huruvida embetsmännen förverkat haris förtroende eller icke; oeh när Konungen icke gifvit ett sådant upphörande af sitt förtroende tillkänna, måste man anse detsamma fortfara; men §:n säger att Konungen borde entlediga förtroende-t jenstemännen ifrån deras sysslor, när han pröfvar Rikets tjenst det fordra, (^tvifvelaktigt har Konungen pröfvat
Rikets tjenst fordra den grundlagsförändring, hvartill han lemnat sitt bifall, hvarigenom de tvänne tjenster blifvit indiagna , från hvilka de ifråga var. tvänne embetsmännen sålunda blifvit skiljde; och således har Konungen ntöfvat den handling, hvartill han varit berättigad, nemi. alt skilja dem från sina embeten.
Man skulle gå långt i advocatorisk finhet, om man i afseende på den, som skiljdes från sin tjenst, finner någon skilnad i den omständigheten, huruvida tjensten upphör eller lemnäs åt en annan.
Oro en person förlorar något, som han med mer elier mindre rättighet innehaft, så mätte det vara fullkomligen likgiltigt i afseende på hans rättighet att behålla saken, om den, som fråntager honom densamma, förintar den eller skänker den åt en annan.
Örn nian derföre vill läsa grundlagen sådan den finnes skrifven, så skall man finna, alt hela den uppställda juridiska deductionen förfaller.
— Uti hvad Hr Dalman yttrat kan jag icke instämma ; ty hade den juridiska rättigheten varit gifven oeh klar, så anser jag det hafva varit StatsUtskrs skyldighet att uppföra det ifrågavar. anslaget på indi agn.stat.
Jag begärde ordet, innan Hr Stråle yttrade sig, och är af honom förekommen.
Jag vill blott erinra, att med rättsbegrepp och med mitt begrepp om grundlag och civil-lag kan jag icke förena möjligheten alt lönerna kunna fråntagas embetsman , hvilkas tjenster indragas.
Man har på andra sidan åberopat giundlagen; men på hvad sätt?
jo, genom att tolka den.
Jag vill ej kalla del advocatur; men jag vill blott åberopa grundlagens eget förbud mot all tolkning deraf.
Jag ämnar icke följa Frih.
Cederström uti den argumentation han framställt motr min åsigt, emedan det skulle leda mig för långt från ämnet; icke heller vill jag genmäla de förebråelser
Hr Rosenblad riktat mot mig, derföre att jag icke läst alla indragn.stater från år 1789; emedan jag redan fästat uppmärksamheten derå, att då jag icke deltagit i målets behandling inom StatsUlsk., har jag icke heller haft någou förbindelse att så noga orientera mig i frågan.
Jag har egentligen yttrat mig med afseende på frågans intresse, betraktad ur den juridiska syn - 358 Den 26 Augusti f. m. punkten.
Sedermera hafva tvänne talare, hvilkas auctoritet i afseende på insigt i grundlagen jag fullkomligen erkänner, bestridt min åsigt.
Det har blifvit yttradt, att ett embete måste betraktas såsom ett contract emellan Staten och embetsmannen.
Denna åsigt möter någon motsägelse af ordalagen i 36 §:n Reg.Fm, der det är tydligen uttryckt, att
Konungen kan förflytta en förtroende-embetsman till hvilket embete Konungen för godt finner, utan att embetsmannen äger rättighet att ens vägra sådant.
När nu Konungen äger ^rättighet alt förflytta en embetsman till ett embete, utan att ens tillfråga honom derom; så finner man, att det första villkoret för alla contract, nemi. den ene contrahentens medgifvande att ingå på contractet, i detta hänseende saknas.
Det är blott denna anmärkn. jag ansett mig böra göra i anledn. af hvad som blifvit yttradt; och det torde icke vara utan all slags vigt för tillämpningen i framtiden, att Hr Stråle ansett den juridiska rälten kunna sträcka sig ända derhän, att den skulle kunna tillämpas äfven på personer, som innehafva hof-embeten.
I sjelfva frågan är jag tilt det väsendtligaste förekommen af Frih.
Leijonhufvud och Hr Stråle, men anser mig böra tillägga några ord i anledn. utaf ett yttrande af Gr.
Anckarsvärd, att någon juridisk rätt icke skulle finnas, med mindre den vore i bestämd lag uttryckt.
Jag beklagar det samhälle, hvarest inga andia rättigheter funnos, än de som voro uti bestämd lag uttryckta.
Det gifves rättigheter, som stödja sig på vissa rättsgrunder, som finnas i lagen uttalade; och der bestämdt lagbud icke finnes, der äger domaren, hvad som lagligen sker, att efter lagens analogi leda sig till slutföljden.
Nu stadgar allm. lagen såsom rättsprincip, att den som genom annors vällande lider skada, skall njuta ersättning af den som skadan vållat.
Det kan icke bestridas, alt genom Konungens och Sländernes sammanstämmande beslut , hvarigenom slatssecret. embelet blifvit indraget, innehafvarne deraf blifvit skadade i den mån, alt dem icke lemnäs tillfälle att dessa embeten förvalta.
Det har icke berott på dem sjelfve alt förrätta deras tjenste!-, och den skada de derigenom lidit, måste således R.
St. ersätta, derigenom att de fortfarande få tillgodonjuta de dem medelst deras fullmakter tillagda löneförmåner.
Det synes mig förvånande, huru man från grundlagens stadgande om förtroende-embeten kan leda sig dertill, att innehafvare deraf skulle vara uteslutne från de rättigheter, som andre embetsman åtnjuta.
Konungen äger rättighet att från (örtroende-embeten entlediga innehafvarne; men deraf följer icke, alt, då embetet genom grundlagsförändring blifvit indraget, embelsmannen kau anses oberättigad att tillgodonjuta de emolumenter, hvarom han i fullmakten blifvit försäkrad.
Jag tillstyrker derföre bifall till StalsUlsk:s betänk, och skulle anse det för Den 26 Augusti f m.
35g den största orättvisa och ett verkligt våld mot dessa enskilda medborgare, om de icke blifva vid sina löneinkomster bibehållne.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt.
J\:o 258.
Dä Hr Landtm, nu förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Hr Munck af Ro sen schöld votering.
N:o 208, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid SlatsUtskrs utlåt.
N:o a58 gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande.
Ja — 88- Nej — 3o.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 25g, i anledn. af Hans Janssons från Elfsborgs län motion, ang:de ersättning till nämndemän och fjerdingsman för syner och värderingar m. m.
Cederström, Jacob: Nämnden åtnjuter hälften af lingsgästningarna, och enl. författningarna åligger den derför att, utan särskild betalning, förrätta vissa kronouppdrag, såsom att vara närvar, vid syner å kronolägenheter m. m.
Jag kan icke finna skäl att bifalla detta betänk., ritan att StatsUtsk. äfven uppgifver hvad ungefärliga statsutgiften skulle blifva, hvilken icke lärer blifva så obetydlig.
Jag anhåller derföre om återremiss, på det att StatsUtsk. måtte utreda huru stort belopp det kan utgöra.
Hr von Röök, Gustaf:
Efter föredragningen afStatsUtsk:s betänk.
N:o 2Ög, som, i följd af Riksdagsm:n Hans Janssons från Elfsborgs län derom gjorda motion, föreslår, ”att nämndemän, utom för de förrättningar, hvilka dem i egenskap af ledamöter i häradsrätt åligga, äfvensom fjerdingsman, må, när de tillkallas för syner, värderingar, inventeringar m. för Kronans räkning, då förrättningen varar längre än en dag, undfå tractamente, enl. hvad dem uti expeditions-taxan för förrättningar hos enskilde beslås, jemte ersättning för resekostnaden, enl. gällande rese-reglemente,’’har den värde talaren näst före mig, Frih. Cederström, Jacob, bestrid t nämndemännen den föreslagna ersättningen på grund 36o Den a6 Augusti f. m. deraf, att nämndemän årligen åtnjuta tingsgästningspenningar och borde således utan vedergällning biträda vid dylika förrättningar för Kronans räkning.
Jag anser mig alltså böra vördsamt upplysa, alt nämndens andel uti de s. k. tingsgästningspenningarna allenast är anslagen i och för de kostnader, som nämnden får vidkännas under ordin.- och urtima-ting, och att de äro högst otillräckliga för utgifterna under dessa förrättningar, och jag vågar derföre Ödmjukast yrka, att H. StatsUtskts ofvanbemälda på goda skäl grundade utlåt, måtte bifallas.
Frih. Cederström, Det är hälften af tingsgäslningspenningarna, som nämnden åtnjuter; och den andra hälften går till domaren.
Dessa medel tillgodokomma nämnden för de kronouppdrag den verkställer och icke för dess biträde i domstolen.
Jag tror att Hr Röök har fullständigt utvecklat, att den andel i tingsgästningspenningarna, som nämnden erhåller, tillkommer densamma för dess befattning såsom nämndemän; men såsom nämndemän åligger dem äfven sådana skyldigheter, såsom t. ex. att vara tillstädes vid syner och kronolägenheter m. m.
Dessa tingsgästningspenningar äro så ringa, att de icke svara mot kostnaden för 3 å 4 af de mångfalldiga resor, som nämndemän årligen måste göra, och för hvilka det nu är fråga att lemna ersättning.
Till nämndemän väljer man vanligtvis sådana personer, hvilka mera än andra af allmogen äga vana vid att biträda vid embetsförrättningar, och derföre kan måhända nagongång tillämpning af det ifrågar. stadgandet komma i fråga, emedan det vid något tillfälle kan inträffa, att till biträde vid förrättningen skicklige personer af allmogen icke finnas i förrättnings-orten, då svårighet kunde möta att erhålla dem på en annan ort
Det är således blott ett försigtighetsmått, som Utsk. tagit, men som högst sällan kunde komma att tillämpas.
Cederströms åsyftade ändamål att StatsUlsk. skulle uppgöra ett förslag., anser jag overkställbar!, emedan resorna omöjligen kunna beräknas, och följaktligen icke ersättningen derför.
Det torde få gå med dessa som med andra reseersättningar, att deraf utbetalas af dertill befintliga medel.
Vill man afslå betänk., så må man göra det; men för min del finner jag detsamma så menlöst, att det gerna kan antagas.
Hr Ribbing, Arvid, förenade sig med Frih.
Leijonhufvud, samt att få erinra derom, huruledes nämndemän i egenskap af ledamöter uti häradsrätten ofta måste deltaga uti sådana förrättningar , som vara flera dagar, och der underhålla sig sjelfve, samt att
Den aö Augusti f. m. 36i det följaktligen skulle vara hardt, om de tvingades att utan ersättning tillstädesvara eller utföra sådana uppdrag, som icke åligga dera i deras egenskap af nämndemän.
Jag anser således billigt, att betänk, bifalles. StatsUtsk:s utlåt.
N:o ?59 blejf af R. o.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den i5 dennes på bordet lagr da utlåt.
M:s nåd. remiss uppå f. d. Lieutenanten J. W. af Uhrs underd. ansökning om pension.
Då reciten upplyser, att f. d. Lieutenanten Gustaf af Uhr bevistat fälttågen 1789 och 1790, och derunder utmärkt sig så att han erhållit medalj; så och då så få personer återstå åf dem sorti deltagit uti dessa för Svenska vapnen så hedrande bataljer, vågar jag hemställa, om det icke vore obilligt, att för denne gamle mannen helt och hållet tillstänga forbaimandets port, och örn man icke bör öfverlemna åt K.
M. att tillse, om hati icke för sina återstående dagar skulle kunna hugnas med någon liten pension.
Jag tillstyrker derföre återreniiss, på det att StatsUtsk., på grund af Hr af Uhrs krigsförtjenster, måtte förändra sitt utlåt., och föreslår R.
St. att öfverlemna åt Konungen att, örn han så för godt finner, tilldela Hr af Uhr 100 r:drs pension på allm. indragn,staten.
Jag betviflar icke Hr af Uhrs förtjenster 1789 och 1790.
Han hade gjort mycket väl, om lian blifvit qvar i fjellsten, i stället för att äfventyra sin välfärd på utrikes företag och speculationer, som misslyckats.
Jag är af den tanke, att hvarje belöning för storå förtjenster, förvärfvade i bataljer eller i fredliga yrken, borde bestå uti gratification, om vi dertill hade medel.
Hvarje hedersbevisning, som vittnar om bragder och välförhållande i Statens tjenst, borde åtföljas af någon pension om tillgångarne kunde medgifva det.
Jag vet icke, luiru mångå soip äro qvar med Svensksunds-medaljen ; men jag ti of icke* ätt det är skäl bevilja någon pension åt
Hr af tjhfj emedan Staten icke äger tillgångar dertill.
Det är icke r.oligt at.t tillsluta barmhertighetens port, men såsonl representant måste man göra det.
Huruvida den enskildå välgörenheten kap stå till hands, känner jag icke; likyäl förmodar jag, att barmhertighetens port på den vägen icke är för honom tillsluten.
Jäg får i allo förena mig uti hvad Hr Rosenblad yttrat, och på det högsta motsätta mig den siste Värde talarens åsigt.
Tjänster gjorda åt Slaten, de må vara aldrig så långt aflägsna, böra aldrig förglömmas.
Förenta Staterna uti NordAmerika visa exem12 H. 4b Den 5.6 Augusti f. m. pel på, huruledes de få återstående krigarne ifrån frihetskriget blifvit belöule med lifslidspensioner.
Det vöre hardt, om förtjensten förringades, derföre att individen sökte försörja sig sjelf, utan att falla Staten till last
Når ålderdomen infinner sig, bör Staten ihågkomma de tjenster, som den ålderstigne gjort sitt fädernesland.
Jag har hört, att den ifrågavar. personen deltagit tili ett fälttåg och derunder utmärkt sig.
Att så snöpligt afskeda honom, som StatsUlsk. tillstyrkt, anser jag R. o. Ad. ovärdigt, och förenar mig derföre med Hr Rosenblad.
Jag inskränker mig till att fullkomligen förena mig uti hvad Hr Rosenblad yttrat, och anhåller om återremiss af utlåtandet.
SlalsUtskts utlåt.
N:o 260 Lief af R. o.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 261, i anledn. af Hr Edenhjelnts, G., motion om rättighet för nuvar. vexel-controlleurer, att få bibehålla de af dem innehafvande arfvoden.
Ehuru jag är öfvertygad om, att
Utsk fäster litet afseende på hvad jag vid detta tillfälle yttrar rör:de vexel-controlleurer, är jag dock nödsakad att göra det, för att få ett fel rättadt uti betänk., der en mening blifvit mig påbördad, som jag icke vttrnt.
Då jag i följd af SlatslJlsk:s betänk.