Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har anmärkt, att, efter det nya förslaget, skulle valen vid Urtima Riksdagar till Banko- och RiksgäldsFullraägtige samt
Justitieombudsman komma att ske utan någon föregående granskning af de förra personernes åtgärder.
För min del tror jag icke, alt valen grunda sig på någon föregående granskning, ulan att det är hvarje Stånds på helt andra grunder hvilande opinion om individerna, som vid valen gör sig gällande.
Dessutom får jag erinra, alt, vid denna Lagtima Riksdag, JustitiaeOmbudsmanneu valdes innan hans åtgärder af Lagutskottet blifvit granskade.
Jag erinrar mig ej med säkerhet, om ej samma förhållande äfven var med valet till
Ful 1- mägtige.
Om dessa val bibehållas, tror jag att alla Herr von Schulzenheims redactions-föi ändringar i de derom handlade §§ förfalla.
För öfrigt har Herr von Schulzenheim trott, alt alla de ändringar, som Utskotten föreslagit uti Riksdagsordningen, borde äfven införas i RegeringsFormen.
Herr von Schulzenheim tror det vara oriktigt, att i RegeringsFormen åberopa Riksdagsordningen.
Man har dock prejudicat för sig i 56 § RegeringsFormen, der RiksdagsOrd - 154 Den 9 Mars f. m. ningen cileras: äfven som manga nya solter blifvit i Riksdagsordningen införda, som ej finnas i Regeringsformen, t. ex. hela RevisionsVerket.
Jag inser derföre ej någon nödvändighet, som påkallar ali Grundlagarne åter skola, om jag så får uttrycka mig, belastas med en ny dupplicatur.
Hvad Herr von Troils anmärkning beträffar, att han icke är nöjd med första orden uti redactions-förslaget till 109 § uti Regeringsformen, att nemligen tiden för Lagtima Riksdags fortfarande i allmänhet utsattes till 6 månader; så *bör jag upplysa, att dessa ord verkligen ingå i detna under öfverläggning varande förslaget, och alt *jag sjelf skulle önska ert rättelse ungefär sålunda:
Sex månader äga Riksens Ständer rätt att vid Lagtima Riksdag sammanvara.
Men dä jag tror, att ingen misstydning i detta afseende kan äga rum, så, hemställer jag, om icke anmärkningarne kunde förfalla och förslaget få antagas att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Grefve florn, Claes Fredrik:
Jag instämmer i Grefve Frölichs förmodan, alts då vi af Herr HofCancelleren få biträde i afseende på vårt redactions-förslag, så är det alt förmoda, det detta förslag kommer att hvila lill nästa Riksdag, och att det äfven då bi fal 1 es enär det af Regeringen understödjes.
Jag tror det derföre vara Den g Mars f. m. 155 nödvändigt, alt Ridderskapet och Adeln med synnerlig noggrannhet granskar detta förslag.
De anmärkningar, som blifvit gjorda, gillar jag fullkomligt, och instämmer således med Herr voll Schulzenheim, Grefvarne Gyldenstolpe och Frölich, så mycket heldre, som jag tror det vara nödvändigt alt Ridderskapet och Adeln nu uttalar sin tanka i ämnet.
Såsom skal för den mening, att val af Rikets Ständers Fullmäglige i RiksgäldsConloret och Ranken samt JustitiaeOmbudsmannen icke böra ske annat än vid Lagtima Riksdag, kan antagas, att Lagtima Riksdag följer så tätt på en Urtima att dessa Fullmägtige, liksom JustitiaeOmbudsmannen, må hända icke ens hinna tillträda sina platser innan andra personer äro i deras ställen utvalde.
Jag anser det vara af högsta vigt att redactionen af dessa , förslag Lill Grundlags-förändringar blir sådan och i den form, alt de utan svårighet vid nästa Riksdag kunna gillas; förenande mig med Herr von Troil och Herr Cederschjöld alt förslaget till 109 § tarfvar ändring, nemligen sålunda: Sex månader äg.e Rikets Ständer ovillkorligen rätt att sammanvara.
Cederström har sagt, att detta Memorial borde läggas till handlingarne för att hvila såsom eli Rikets Ständers Utlåtande intill 11*ta Riksdag.
29 § Riksdagsordningen säger dock lydeligen, alt frågor orri ändringar i Grundlagen ej förr an näst - 156 Den g Wars I. m. kommande Riksdag kunna af da varande Ständer beslutas; följaktligen kan man visserligen vid denna Riksdag förkasta liela förslaget, då det innebär frågan om ändring i en redan bestående
Lag, ty man beslutar icke denna grundlagsändring vid första Riksdagen, då man afslår densamma.
I följd af hvad jag nu yttrat, anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln måtte, såsom sin gemensamma tanka, antaga Herr von Sehulzcnheims förslag med det af GrefveGyldenstolpe gjorde amendement.
Herr von Schulzenheim: Åtskillige
Ledamöter hafva ingått uti en vederläggning af mitt anförande, hvilken jag anser påkalla någon ytterligare utveckling af grunderne för de åsigter, jag haft äran framställa.
En ibland desse värde Talare, Friherre Rålamb, har yttrat, att man icke borde inrymma allt för manga detailler i RegeringsFormen.
Jag medger visserligen rigtigheten af denna princip i allmänhel;- men jag kan ej medgifva dess oinskränkta tillämplighet på nu förevarande fall, emedan jag tror, att Regeringsformen skulle, vid sidan af de nu föreslagne ändringarne och tilläggen uti Riksdagsordningen, blifva mörk och otydlig, om den sjelf förblefve oförändrad.
Jag befarar till exempel, att åtminstone någon mindre tydlighet kunde uppstå, om i 2 § Riksdagsordningen stadgades, att Urtima Riksdag ej •skulle få be - \
D o n 9 Mars f. m. falla sig med andra ämnen, än med Konungens Nådiga Propositioner, utan alt något vidare derom nämndes i 49 § Regeringsformen , än en blott citation; och jag tror vidare, att en gifven contradiction skulle uppkomma, om i samma 2 § af Riksdagsordningen skulle inflyta stadgandet, att Konungen ägde, att när som helst åtskilja Urtima Riksdag, utan att den motsvarande 109 § Regeringsformen derjemte, i afseende på Urtima Riksdagars afslutande, crliölle ett tillägg.
Enahanda motsägelse skulle jag tro uppkomma, om man i 3 § Riksdagsordningen stadgade, att Utskotten vid Urtima Riksdagar icke skulle sättas i verksamhet, utan så vidt det för handläggningen af Konungens Propositioner blefve nödigt, men man likväl lernnade 53 § Regeringsformen alldeles oförändrad; och jag hemställer, om man icke då skulle kunna stadna i någon ovisshet, huruvida Utskotten, sorn, enligt 53 § Regeringsformen, ”äro vid hvarje Riksdag nödige” j icke sålunda äfven vid Urtima Riksdagar skulle äga att, i strid med den nu föreslagna 2 §:n Riksdagsordningen, utsträcka sin verkningskrets utöfver behandlingen af Kongl. Maj:ts Propositioner.
Jag vågar derföre tro, alt de redactions-förändringar och tillägg, jag tagit mig friheten föreslå, kunde förtjena någon uppmärksamhet, hufvudsakligast måhända i anseende till den större tydlighet de åsyfta, och äfvenväl i anseen - »58 Den 9 Mars f. m. de till viglen af de ifrågavarande beslämmelserne, hvilken synes berättiga dem till v ett rum i RegeringsFormen.
Det är ur denna sistnämnda åsigt, sorn jag ännu en gång vördsamt underställer Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, om icke åtminstone sjelfva principen af en skillnad emellan Lagtima och Urtima Riksdag är så vigtig, att den förtjenade insättas i den första §:n uti Rikets första Grundlag, som omtalarRiketsSländers sammanträden, nemligen uti 49 §m RegeringsFormen, samt om icke enahanda förhållanden vore med vissa af de hufvudsakligaste stadganden, som deraf omedelbarligen härflyta.
I afseende på hvad som blifvit anfördt emot mitt yrkande, att val af Fullmäktige uti Banken och RiksgäldsContoret samt af Justitieombudsman, vid Urtima Riksdag ej må företagas; hoppas jag, att ingen måtte så missförstå min afsigt, som skulle jag dermed velat åsyfta någon inskränkning i Rikets Ständers rättighet att fritt välja dessa deras egna Fullmäktige; — jag har blott trott, alt om Rikets Ständer vid Urtima Riksdagar företoge dessa val, skulle de inkasta sig uti en mängd dermed beslägtade öfverläggningar, ledande till lika många undantag från den allmänna principen, att vid Urtima Riksdagar Kongl.
Maj:ts Propositioner skulle blifva de enda ämnen, som af Rikets Ständer kunde behandlas.
Jag kan nemligen ej föreställa mig, att Rikets Den 9 Mars f. in. i% Ständer skulle vilja från deras Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoret återtaga det åt dem på fem år gifna förtroendet, annorlunda än med full sakkännedom och på grund af en förutgången noga pröfning af desse Fullmäktiges förvaltning; men denna pröfning af personers handlingssätt skulle snart och omärkligen kunna öfvergå till pröfning af säfe, och sålunda lätteligen komma att omfatta instruetionerne och Reglementerne för de Verk, hvilkas Styrelse är åt dessa Fullmäktige anförtrodd.
Om Rikets Ständer skulle vid Urtima Riksdag välja JustitiseOmhudsman, borde de väl likaledes ingå i granskningen af denne Efnbetsmans åtgärder, och jag föreser då, alt de snart derifrån skulle inledas till granskning af Lagskipnings-verkets tillstånd i det hela.
Med ett ord, jag fruktar, att om man här tillåter sig några undantag från den allmänna regeln, skulle de Urtima Riksdagarne successive kunna blifva lika långvariga och omfattande som det närvarande Riksmötet; hvarigenom åter hela ändamålet med den föreslagna ändringen vore förfeladt; och anser jag, på dessa grunder, rådligast och bäst, att vid Urtima Riksdagar de omtalte valen icke må komma i fråga.
En annan värd Talare, Friherre Cederström, hvars större, och på egen medverkan grundade, kännedom om i8oj) års Grundlagsstiftares afsigter och motiver jag ingalunda vill eller kan bestrida, har ytt - Den 9 Mars f. m. ral, om jag rätt fattat lians mening, att skälen, livårföre
Grundlags-stiftarne då icke gjorde någon skillnad emellan Urtima och Lagtima Riksdagar, voro, dels ett billigt afseende å de stora kostnader, som ofta förnyade Riksdagar medföra, och dels öfvertygelsen, alt en längre mellantid vore nödig, på det alt Rikets Ständers vid en föregående
Riksdag vidtagna åtgärder måtte, innan den påföljande Riksdagen, hinna blifva vederbörligen pröfvade och visa sina följder, hvilket icke skulle blifva händelsen, om snart derpå sammanträdande nya Ständer ägde att, på mer eller mindre väl öfver vägda skäl, kullslå eller förändra de förras fattade beslut.
Jag anser, lika med Friherre Cederström, att en sådan längre tiderymd af 5 år kan i allmänhet vara ganska nyttig och nödig, för att lemna åt det allmänna omdömet en onekligen erforderlig pröfningstid, och för alt göra en samlad och comparerande erfarenhet möjlig; men jag tror derjemte, att dessa af Herr Friherren anförda och af mig nu till någon del biträdda argumenter, kunna lämpeligen vändas just emot den satts, Friherren sjelf försvarar; ty så länge Konungen kan, när som helst, sammankalla Urtima Riksdagar, och så länge Urtima Riksdagar få befatta sig med allt, inträder just det osäkerhetstillstånd, den brist på stabilitet, hvars skadlighet vi båda lyckas Den g Mars f. m. tyckas, i lika mån, inse.
Anlages deremot det närvarande förslaget, så kunna åtminstone inga andra rubbningar äga rum, inom 5 år, än de som af Konungen föreslås, då de deremot nu kunna föreslås och möjligen genomdrifvas af alla.
Hvad kostnaderne angår, skulle jag förmoda, att de genom förslagets antagande icke blifva på del liela förökade, ty om än Rikets Ständer derigenom komme att oftare sammanträda, blefve deremot deras sammanvaro hvarje gång mindre långvarig, och således mindre kostsam, än under det närvarande förhållandet.
Samme värde Talare liar vidare sagt, att man, genom molionsrätteos medgifna utöfning äfven vid Urtima Riksdagar, åsyftat ett correctiv mot för täta Riksdagskallelser.
Jag tror för min del, att detta correctiv alltid lämpligast bör sökas och lättast finnas i Konungens faderliga omvårdnad om Sitt Folk, och i hvarje Regerings naturliga obenägenhet, att, utan vigliga skäl och anledningar, öka Nationens bördor, endast för att ändamålslöst inkasta sig sjelf i alltid mer eller mindre brydsamma eller åtminstone besvärliga förhållanden.
Correctivet vore dessutom ofullständigt, ty om man än kunde för ett ögonblick föreställa sig hos Regeringen en så öfverdrifvet lättsinnig benägenhet till Riksdagars sammankallande, så ligger ju en 65 H. it
Den 9 Mars f. m. obegränsad rättighet dertill förvarad äfven uti närvarande Grund lags-stadgande, och dessutom en slags uppmuntran dertill uti det. nu existerande förhållande, alt en uiellankommande Urtima Riksdag, på ytterligare fem år framskjuter liden för den Lagtima Riksdag, sorn eljest skulle hafva dessförinnan inträffat.
Af flere
Talare hafva vidare några betänkligheter blifvit yttrade i afseende på möjligheten att tillvägabringa ett slut i denna fråga, i händelse man återremitterade Memorialet.
Jag får blott, i anledning deraf, äran upplysa, att som jag tror mig med visshet veta, har ett annat RiksStånd redan återremitterat frågan; att således i allt fall ett Förstärkt ConslilntionsUtskott torde komma alt sammanträda, och att således ingen betydlig tidsförlust lärer uppstå, om Utskottet vid samma tillfälle äfven bomme att votera öfver mina anmärkningar.
Till tvänne värde Talare, Grafvarne Frölich och Gyldenstolpe, får jag äran förklara, att jag utan betänklighet instämmer deri, 'It uti 49 § Regeringsformen, och äfven uti 2 § 2 Momentet Riksdagsordningen må införas det af Grefve Gyldenstolpe Föreslagne amendement, nemligen alt efter orden: ”föreslående eller afgörande”, skulle inforas följande period: ”kunnandes ”vid sådan Riksdag Rikets Ständer ej, utan "proposition från Konungen, befatta sig I Den 9 Mars f. m. ”med andra åtgärder_, än de som röra ”Ståndens enskilta ärenden.” Jag kail slutligen icke nied Herr Crusenstolpe tro, att någon orin skulle ligga förborgad under förslagets blommor; tvertom hoppas jag, att blommorna kunna växa och mogna till ganska nyttiga frukter för Fäderneslandet, och jag förnyar, på grund af denna öfvertygelse, min vördsamma anhållan om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, att Ridderskapet och Adeln måtte antaga mina redactionsförslag med Grefve Gjddenstolpes nyss omlalta amendement, såsom silia gemensamma tan* kar, och desamma således till ConslitutionsUtskoltet remittera.
Då discussionen började ansåg jag Constitutions-Utskottets förslag till Grnndlags-ändringar vara alt föredraga framför nu gällande stadganden; men jag tillstår, att de anmärkningar, som deremot blifvit gjorda, förändrat min mening så, att jag nu måste bestrida förslagen.
Skillnaden emellan Lagtima och Urtima Riksdagar blefve, att man vid de senare betoge Riksens Ständer deras motionsrätt, hvilken äfven i 1789 års RegeringsForrn var Ständerna betagen och hvilken vi troligen skulle komma att sakna.
Följden vore utan tvifvel, att Urtima Riksdagarne, der endast Kongl. Propositio 65 H. it* 164 Den 9 Mars f. m. ner förekomrne, blcfve RegeringsRiksdagar och de Lagtima, vid hvilka Folkets förut återhållna besvär desto mera yttrades, blefve FolkRiksdagar.
Hvar och en af de motsatta åsigterna skulle naturligtvis söka att vinna allt hvad vinnas kunde, och då inga utbyten af ömsesidiga anspråk kunde vid en Urtima Riksdag komma i fråga, emedan de endast kunde yttras från den ena sidan, så skulle ryckningarne eller det tvära motståndet vid Urtima Riksdagar blifva desto häftigare, och partier föranledas.
Det kunde ock hända, att RegeringsRiksdagarne blefve de interessanlaste och mest besökta, såsom man redan nuserRiddarhuset vara när Regeringens propositioner förekomma.
FolkRiksdagarne åter, der mycken klagan öfver ofta ohjeipliga svårigheter skulle förspörjas, blefve mindre interessanta och mindre besökta, likasom man nu ser Riddarhuset vara de dagar då Revillningsfrågor eller bekymmer hvar medlen skola tagas till de förhöjda skatterna, m. 11. mindre behagliga ämnen, föreliafvas.
Jag afstyrker derföre den ifrågavarande grundsaltsen; men om Ridderskapet och Adelil likväl skulle gilla den, så vill jag, i likhet med hvad Grefve Gyldenstolpe anmärkt, erinra huru olämpligt det vore alt Rikets Ständer sammankomme utan att äga rättighet efterse huru deras Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoret förvaltat sina uppdrag.
Jag anser således Stats- och BankoUtskotten Den g Mars f. m. i65 alltid höra vid Urtima Rrksdagarne tillsättas, lör att åtminstone granska sådant.
Då Revisorerne äro tillsamman äga Fullmägtige att af dem i tvifvelaktigt) fall begära råd; det skulle då vara beklagansvärdt och besynnerligt, om de ej af Rikets.
Ständer, när dessa sjelfve äro tillstädes, skulle få inhemta föreskrifter, som af behofvet påkallas.
Det kan likväl icke ske annorlunda, än genom Stats- och BankoUtskotten som både granska Fullmägtiges och Revisorernas åtgärder samt göra till Ständerna de framställningar, hvilka i anledning deraf erfordras.
Jag vill' äfven fästa uppmärksamheten derpå, alt Rikets Ständer böra, hvarje gång de äro tillsammans, kunna, om så påfordras, välja bättre Fullmägtige.
Det skulle vara en förvånande motsägelse, om Kongl. Maj:t sammankallade Rikets Ständer derföre, alt deras Fullmägtige illa förvaltade Banken, men Ständerna ändock icke skulle, emedan det vore Urtima Riksdag,, kunna välja andra Fullmägtige i de elaka Förvaltarnes ställe.
Jag måste således yrka dessa rättelser i förslaget.
Man har åberopat Norrska Grundlagen för den föreslagna skillnaden mellan Lagtima och Urtima Riksdag.
Men dels inträffa Lagtima SlorTliingen oftare, eller enligt 68 § hvart 3:dje år på första Söeknedag i Februarii månad; dels linnes ingen annan skillnad mellan ett Urtima och ett Lagtima StorThing, än alt Konungen anligt 70 § kan upplösa ett Ur - 166 Den 9
Man f. m. tima när lian för godt finner, och att enligt 112 § Grund lags-förändringar endast vid Lagtima SlorThing få afgöras.
Örn man i förevarande förslag blott stadgat dessa skillnader, så skulle jag ansett ConstitutionsUtskofetet hafva gjort rätt, men att gå så långt som Utskottet nu föreslagit, anser jag vara både onödigt och skadligt.
Herr von Trolig
Om jag lika litet blifvit förstådd af Ridderskapet och Adeln som af Grefve Frölich, så måste jag hafva uttryckt mig ganska otydligt.
Herr Grefven har trott, det jag sagt, att ConstitutionsUtskottets förslag motarbetar de Constitutionella principernas utveckling, och jag sade alldeles motsattsen.
Med våra efter nu varande Grundlag långvariga Riksdagar, är det en moralisk pligt för Styrelsen alt ej, utom vid de aldra ytterst vigtiga tillfällen, sammankalla Rikets Ständer, då det deremot, efter ConstitutionsUtskottets förslag, kan ske utan kostnad hvarje gång
Styrelsen kan hafva behof af att öfverlägga med Folkets Representanter.
Att frågan om kortare intervaller mellan de Lagtima Riksdagarne är ett nytt ämne medgifves, men det är Grefve Frölich, som bragt det å bane och ej jagv
Det har blifvit npprepadt hvilka rättigheter Rikets Ständer förlora.
Tager man för gifvit, att Urtima Riksdagar högst sällan skola inträffa, så förlora Rikets Ständer intet, emedan Den 9 Mars F. m. 167 de, vid de på bestämda tider återkommande Lagtima Riksdngarne, hafva alla dessa rättigheter bibehållna.
Ätt hufvudändamålet nied Riksdagarne, som är yttrandet af FoU kets opinion, kan vinnas äfven vid Urtima Riksdagar, bevisar sig aldrabäsfc af Franska DepuleradeKa-mmaren, hvilken, utan någon slags motionsrätt, dock vid åtskillige tillfällen, på det kraftigaste sätt uttryckt Nationens tanke om Minisleren.
Man har gjort jemförelse emellan det förevarande ConslitutionsUtskoltets förslag och 1 >789 års Säkei hetsAet; men det är den skillnad dem emellan, att Rikets Ständer då icke hade rätt att hålla Lagtima Riksdagar, utan kunde endast sammankomma till följe af Konungens kallelse.
Hvad jemförelsen belräffar tior jag dessutom, att den är något haltande, då åtskillige hand den tiden voro lagda på yttranderätten, sorn nu ej kunna komma i fråga.
Hvad åter beträffar det yttrande, att denna förändring ej vore af behofvet påkallad, så tror jag det vara vederlagdt af behofvet för Styrelsen, att, utan Nationens öfverdrifna betungande, kunna sammanträda med dess Representanter.
Herr Crusenstolpe har berättat oss, det han varit anhängare af det nya förslaget, meri, sedan han träffat en gråhårsman från 1809, hvilken lill honom framställt åtskilliga frågor, hade han deraf rönt den verkan, att han trott förslaget vara en orm beströdd med blomster.
Då jag hvarken i68 Den g
Mars f. m. öfvertygas af poetiske liknelser, eller af en Talares ålder, utan endast af de skäl lian anförer, och jag ej finner några sådana i Herr Crusenstolpes anförande, så lemnar jag det utan afseende.
Herr von Schulzenheim har trott, att val af Fullmäglige ej borde ske utan en föregången granskning af de förres åtgärder, och utan alt Verkens Reglementen blifvit å nyo pröfvade.
Delta tror jag alldeles icke vara behöfligt, emedan här icke är fråga om Reglementens författande, utan deras efterlefnad; och hvad angår pröfningen af sjelfva personerna, så upptager den, likasom vid alla opinionsDomstolar, icke mycken tid.
Jag instämmer med Herr von Schulzenheim deruti, ali det af Friherre Cederström uppgifne correctiv mot Urtima Riksdagars för ofta sammankallande ej behöfves, ty om t Folket finner, att Styrelsen blott af lättsinnighet sammankallar Urtima Riksdagar, så lärer det välja sådana Riksdagsmän, hvaraf Styrelsen ej finner sig road.
För öfrigt får jag säga , att jag visserligen icke j skulle hafva någonting emot Herr von Schulzenheims och Grefve Gyldenstolpes anmärkningar, om de kunde vid denna Riksdag medhinna att pröfvas, men jag fruktar, att en återremiss skulle göra förslagets hvilande till nästa Riksdag omöjligt, hvilket icke blir fallet om vi genast godkänna detsamma, enär vi nyss hört Ordföranden i ConslitutionsUlskoltet upplysa, att de Den 9 Mars f. m. 169 andra 3 Slånden äfven godkänt det.
Skulle förhållandet deremot vara sådant, som Herr von Schulzenheim uppgifvit, eller alt elt Stånd återremitterat Förslaget, så är jag visserligen icke heller emot att en ålerremiss äfven härifrån får ske.
Af alla de många stridiga åsigter, sorn här blifvit yttrade, fruktar jag följden blifva, att det goda som åsyftas icke vinnes, nemligen alt bereda ett för kommande Ständer antagligt grundlagsförslag i detta ämne.
Herr von Hartmansdorff är isynnerhet emot borttagandet af Rikets Ständers rättighet, att vid hvarje Riksdag förnya valen af sina Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret.
Delta förundrar mig alldeles icke, ty då man är emot hela Förslaget, så är det consequent att man är emot dess delar.
Han har utgått från en åsigt, som jag icke kan gilla, nemligen att, så snart Rikets Ständer äro tillsammans, de ovilkorligen böra granska Bankens och RiksgäldsContorets förvaltning.
Jag anser detta visserligen icke kunna i sjelfva verket vara skadligt, men jag hemställer till Herr von Hartmansdorff, om han icke tror, alt Rikets Ständer vid de Lagtima Riksdagarne uppgöra sina Inslructioner och vidja sina Fullmäktige, så alt dessa Verks förvaltning ostördt under de 4 ^ 5 åren kunna fortfara, i händelse någon Urtima Riksdag icke skulle under D e »i 9 Mars f. in. mellantiden inträffa.
Jag tror, att dä Urtima Riksdags sammankallande är något, som beror på Kongl. Maj:t, och sorn derföre ej alltid emellan de Lagtima Riksdagarne kommer att inträffa, det icke är något skäl att vid Urtima Riksdag granska Fullmäktiges förhållande, så mycket heldre sorn, om icke Urtima Riksdag inträffar, någon sådan granskning ej kommer att ske förr än vid nästa Lagtima Riksdag.
Hvad åter vidkommer Herr von Hartmansdorffs anmärkning, att Rikets
Ständer skulle kunna blifva sammankallade endast derföre, att Kongl. Majrt fann det
Banken rila förvaltades, så tror jag att sådant icke kan inträffa förr än efter Realisationen, oell om BankoFullmägtige då så illa förvaltade Banken, att utväxlingen mäste upphöra; men detta befarar jag icke, emedan jag tror, att Fuilmägtige noga skola följa sina Instructioner, och då tror jag ingen våda vara alt befara, synnerligen som jag tror, att Rikets Ständer, så väl genom sina Instructioner, sorn sina val, skola trygga Bankens säkerhet.
Hvad åter beträffar frågan om granskningen af dessa Verks tillstånd och förvaltning, så skulle en sådan granskning helt och hållet förändra den princip, att Utskotten ej skulle sammanträda till verksamhet annat än i anledning af Kongl. Maj:ts propositioner; ty anser Herr von Hartmansdorff att Rikets Ständer böra granska dessa \erk, så skola Den 9 Mars f- m. 171 nödvändigt de Utskott, livilka skulle förrätta granskningen, sammanträda utan att Konungens propositioner dertill gåfve någon anledning.
Då jag först hade ordet och gjorde anmärkningar mot de föreslaglie valen, utgick jag från samma åsigt, sorn Herr von Hartmansdorff, att om val skulle ske, så borde granskning föregå desamma.