Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I stället för att gifva vårt nu gångbara mynt den stadga i varde, utom hvilken, åtminstone efter min öfvertygelse, ingen trefnad för näringarne kan finnas, föreslår Herr af Darell! vårt Bancomyntsförvandlandetill Riksgäldséedlar.
I detta förslag att göra Rikets hela penningestocktill Statsobligationer, kan jag för ingen del instämma.
Sjelfva de af Herr af Darelli anförde facta från mynteckens perioden, visa de vådliga följderne för enskilt ägande rätt samt för enskilt och allmän välmåga af ett vacklande myntvärde.
Och äfven vi känna,' fastän i mindre grad, följderne af en sådan vackling.
Jag kan således för min del ingalunda frångå den öfvertygelse, att första steget vi böra taga till återgifvande åt näringarne af det lif, öfver hvars aftagande nu så högljudt klagas, är att återgifva vårt mynt elt bestämdt och för alla hastiga förändringar fredadt värde.
Och i händelse af realisation efter de sista årens medelcours, ser jag ej huru någon olägenhet för Allmänheten skulle derigenom kunna uppkomma vid det gångbara myntets begagnande, då samma namn, beräkningssätt och värde bibehöllos, endast att d* sistnämdas vacklande — den svåraste epoken i ett mynts historia, blef förekommen.
Ej eller kan jag inse, huru någon orättvisa kunde begås med gähle - Den i5 Febr nar ii. 4g
I gäldenärer eller fordringsägare, derigenom, att det mynt, Iivari deras trausactioner äro ställde, erhöll det varde fastställdt, sora det nu äger.
Tvärtom blefvo de derigenom fredade fran de förluster, för hvilka de nu ömsesidigt, utan eget förvållande, äro blottställde; förluster, som hittills i känbar nion drabbat många medborgare.
Herr af Darelli föreslår vidare, så vida jag rätt fattat dess mening, att Riksgälds-Contoiret skulle genom nya Stats-obligationers eller Riksgäldssedlars lifgifvande, inlösa alla i fast egendom befintliga inteckningar.
I detta förslag att förvandla enskilt skuld till löpande mynt kan jag ingalunda instämma.
Dess anledning förmodar jag vara en förblandning af begreppen rör elfe-capital och penning ejtuck, en förblandning, icke sällsynt.
Rikes rörelse-capital består i alla, för dess samtlige näringar, äfvensom för dess liela förbrukning , erforderliga förlager, såsom af rå-ämnen för dess Manufacturer att förädla, af varor för dess handel att försälja, så väl en gros som i minut, af lifsmedel, machiner, inventarier, penningar m. m.; ja till och med af den arbetsförmåga och skicklig, het, som genom förutgångne uppoffringar blifvit vundne.
Ett Piikes löpande penningestock, består deremot endast i den andel af dess capitaler, som erfordras såsom ständig tillgång för anskaffande så väl af förlags-artiklar, sorn af till egen förbrukning ämnade varor, hvilka behöf - Ridd. o. Ad, Prot, I. B. 3i. 482 Den 15 Februarii. vas, innan de af vunnen afsättning eller af på-* räknade inkomster dertill bestämde tillgångar hunnit inflyta, Ju Ulligare rörelsen är, ju mera den enskilta crediten är utvidgad, desto mindre relativ penningestock erfordras; ty desto förr inflyta nya tillgångar för behofvens tillfredsställande och desto flera af dessa kunna då erhållas utan nödvändighet af liquid, förrän de påräknade tillgångarne influtit.
I ett land der enskilt credit, detta stora vehikel för industriernes framsteg, finnes, der försträcka capitalister, som ej tro sig sjelfva kunna draga lika vinst af dem, sina capitaler åt näringsidkare, och befordras på detta sätt så väl bägges som det allmännas fördel.
Dessa sålunda låntagne capitaler användas af näringsidkare till hvarje erforderlig capital-andel eller förlags-artikel och således oftast minsta delen till penninge-förlag.
Om nu en större del af dessa låntagne capitaler, skulle på en gång förvandlas till löpande mynt, så kom tillgången af detta att efter dess varande värde, vida öfverstiga behofvet.
Inneliafvarne skulle således nödgas för det söka annat användande, men då ett sådant ej kunde vinnas för ett mynt sorn i sig sjelft ägde intet värde, och ej medförde någon rätt till utbyte mot ett mera réelt mynt, så måste dess värde falla, ända till dess det, så vida tillökningen fortfor, kom att un. dergå assignaternes öde, oell detta tror jag, att ingen önskar vårt mynt.
Ladea på bordet.
Den i 5 Februarii, 485 Herr af Darelli, Isaac, uppläste ytterligare följande:
(Se Bilagan N;o 3.)
Herr Gyllenram, Carl Anton, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande ; (Se Bilagan N:o 4.)
Herr Gripenjledt, Jacob, anförde skrifteligen:
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus , uppläste följande:
Den 15 F elmar iit Grefve Gyllenborg, Johun Henning, hade inlemna-t ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande:
(Se Bilagan N:o 7.) Lades på bordet.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade ytterligare inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes och var af följande innehåll:
(Se Bilagan N:o 8.)
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus' Såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet, utbeder jag mig få upplysa, att Utskottet mycket noga öfvervägat mängden af de göromål, som tillhöra det, och jemfört dem med den tid, Grundlagen för Riksdagen bestänuner.
Utskottet har dervid funnit, att StatsRådsProtocollerne för 5 år utgöra en så högst betydlig massa, att deras genomläsning skulle komma att medtaga en ganska lång tid.
Att det således synts Utskottets Ledamöter omöjligt att in Pleno medu hinna denna läsning, jemte hvad i öfrigt kan tillkomma Utskottets handläggning, det vågar jag försäkra; äfvensom, att vi åtminstone vid närmare eftersinnande voro af den mening, att åtta personers uppmärksamhet är alldeles tillräcklig, att genomse handlingar, der, såsom jag fattat Grundlagen, frågan ej så mycket är, att Ben 15 Februarii.
48s minutieust upptaga hvar enda fråga, som skulla tyckas leda till en anmärkning, som icke mera, att uppfatta den allmänna tendencen, hvilken ledt rådalagen.
Vidare voro vi öfvertygade, att, om låsningen anställdes i en så stor samling som 24 personer, skulle den allmänna uppmärksamheten vara mindre spänd på föremålet för läsningen, hvilken, för att höras, borde verkställas med en förhöjd och i samma raon enformig ton, hvarigenom uttrycket skulle betydligen minskas.
Af dessa skål formerade vi oss på 3 afdelningar, och emot denna åtgärd ser jag för min del icke något hinder i vår gällande Grundlag.
Dervid iakttog dock Utskottet den försigtighet, att de vid låsningen' uti divisionerne förekommande omständigheter der blott skulle anmärkas, för att sedan in Pleno till öfvervägande företagas j hvadan granskningen och afgörandet åro Utskottet ensamt förbehållne*
Detta år hvad jag nu, då jag ej var beredd att tala, ansett mig böra gifva tillkänna; och anhåller jag för öfrigt att Grefve Gyllenborgs Anförande i åmnet, må få hvila på bordet.]
Såsom äfven Ledamot af Constitutions-Utskottet, anhåller jag, att vid hvad den siste värde Talaren yttrat få bifoga några anmärkningar, rörande mig personligen.
Jag var i Utskottet af den tanken, att man med öked arbetstid skulle kunna undvika att sätta sig på tre divisioner, och ehuru detta vål lör mig, i anseende till mina enskilta göromål, skolat medföra betydliga olägenheter, var jag dock beredvillig, att börja 486
Den 15 Februarii. betet tidigare em morgnarne och fortsätta det om så hade erfordrats, äfven på eftermiddagarne, emedan jag ansåg pligterne mot det allmänna i mitt kall, såsom Ledamot af Utskottet, ej böra vika för mitt enskilUi förhållande, om ock min egen fördel dervid skulle lida.
Den erfarenhet jag sedermera i Utskottet vunnit, har tyckts bekräfta hvad jag förut vågade förmoda, nemligen: att läsningen kunnat med ansträngda krafter, till och med ske in Pleno; emedan man medhunnit på en dag att låsa 3 å 4 månaders Protocoll ifrån Handels- och FinanceExpeditionen, som i allmänhet har de vidlyftigaste Protocoll, efter hvad man sagt mig.
Frågan angående
Utskottets fördelande blef genom votering afgjord, och j>g torde få till Ridderskapets och Adelns Protocoll anmäla, att jag tillika med tvånne andra af detta Stånds Ledamöter, anfördt reservation emot Utskottets beslut i denna del.
Herr Gripen/vård, Fredric Adolph, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lydande:
(Se Bilagan N:o 9.) Lades på bordet.
Den i5 Februarii. 437 Herr Gripen/värd, Fredric Adolph, hade ytterligare inlemnat följande, som upplåstes:
(Se Bilagan N;o 10 ) Lades på bordet.
Herr von Qvanten, Carly anförde skrifteligen : (Se Bilagan N:o 11.)
Herr von Qvanten anhöll, att dess Anförande måtte till Bevillnings-Utskottet remitteras. Lades på bordet.
Herr Réejiftjerna, Nils Svante, uppläste följande:
Herr von Hartmansdorff, Augujt:
På bordet hvilar ett Memoria! af Herr Tham, angående rättelse i Närings-författningarne och Tullsystemet, angående de förluster för StatsCassan och det moraliska förderf, som af de 488 Den 15 F einiar ii.
Öfverdrifvit trånga tvångs- och förbuds-lagarne åstadkommas.
Herr Tham har tillika antydt de olika grundsatser, som i dessa afseenden följas i styrelsen af Norrige, ehuru det lyder under samma Konungs spira, och har med oss den största likhet i natur-alster och behof.
Tham instämmer jag i dessa åsigter.
Huru skadliga de ytterliga prohibitif-författningarne varit för oss, synnerligen hvad tullen beträffar, bevisas bäst deraf, att under de tvånne år som förflutit sedan 1820, då Tull-författningarne skärptes, skall Statsbrist hafva yppat sig i de af Tullverket påräknade inkomster.
För att åt dem, sorn önska veta, huru ett mera liberalt system står uti Norrige^ lemna en dylik underrättelse, har jag gjordt en jemförelse mellan Tull-inkomsterne i Sverige och Norrige för 4 år.
Jag anhåller att få uppläsa den, och att hon sedermera måtte jemte Herr Thams motion få hvila på bordet och till vederbörligt Utskott remitteras.
(Se bifogade Tabell.)
Man ser således, att både den oafkortade inkomsten och behållningen af Tullverket i Sverige åro i proportion mindre ån i Norrige , och att den sednare år 1818, »var rent af eller öjver 49,000 R:d, mindre i Sverige ån i Norrige, detsamma skulle äfven i allmänhet vara händelsen hos oss, om icke uppgåiden mot det främmande myntet höjde summorna i Sverige, Dertill bidraga äfven confiscationer och böter, hvilka härstädes år 1819 uppgingo till Riaa. o. Aa.
Pfot, i b. sia. ass. Jemförelse imellan Tullinkomsternas förhållande i Sverige och Norrige, hvilket sednare Land i anseende till sitt läge och beskaffenheten af sina in- och utförsels-artiklar, har med vårt den största likhet.
I Sverige med något^ öfver 2,400,000 Innebyggare, rikare jord, handelstvång och tull-afgifternas erläggande i Hamburger Banco eller Silfver, och deraf följande uppgäld eller cours-förhöjning, hvilken oftast uppgått till öfver hälften af hela tull-inkomstens oafkortade belopp, har förhållandet, då endast Convoij-medlen, på I Norrige med något öfver 800,000 Innebyggare, fattigare jord, handelsfrihet (utom med sädesbrännvin och spelkort, förbjudna till införsel, samt ekvirke och ekbark, förbjudna till utförsel; och inga afgifter i främmande mynt eller deraf följande uppgäld under jemförelse-tiden, ;e sidor, åro undantagne, varit följande: Riksdaler Svenskt Banco.
Norrska Specier.
Riksdaler Svenskt Banco. 1817.
Behållning.
Oafkortad inkomst Afgå afkortningar Omkostnaden 154,808 367,016 11 34 6 5 1,745,020 5oi,854 32 45 1 1 1 1 Oafkortad inkomst Afgå fast aflöning Omkostnader 37,085 65,928 37 io3 761,106 io3,oi4 5i 20 Återstå — — — — 1,243,465 35 — Återstå — 628,092 11 i,o46,82 0 7 41 1818.
Oafkortad inkomst Afgå Afkortningar Omkostnader 87,580 407,507 17 14 5 6 1,771,888 495,087 4q 4 11 Oafkortad inkomst Afgå fast aflöning Omkostnader 56,9i3 26,142 35 1 868,687 65,o55 9° 54 Återstå 3l — — — — 1,276,801 8 5 Återstå — 795,652 56 i,526,o54 5 4! 18191 Oafkortad inkomst Afgå Afkortningar Omkostnader 120,469 365,453 12 12 ~5 2 2,268,518 483,go2 25 24 10 Oafkortad inkomst Afgå fast aflöning Omkostnader 56,992 85,258 65 80 i,o58,2oo 122,23l 117 25 7 Återstå 1,784,616 1 5 Återstå — 955,969 92 ij55g,94g 29 4 1820.
Oafkortad inkomst Afgå Afkortningar Omkostnader 1i8,g5i 588,73o 51 6 11 1,962,691 507,661 20 57 2 Oafkortad inkomst Afgå fast aflöning Omkostnader 35,704 186,091 2 “9 1,037,769 221,796 115 I Återstå 1 1 1,559,956 35 — — 1,455,029 5o 5 Återstå — s15,973 114 4 I Summa behållning för 4 år *) 5,759,912 26 11 Summa behållning för 4 år Således mindre behållning för Norrige ån Sverige under samma tid, blott 5,292,780 467,151 27 47 4 f7?( z. 1 Summa S5?759a912 26 lil .*) Intägterna uti Hamburger Banco och Silfver äro, enligt de uppgjorda Stats-calculerna, förvandlade, för, 1817, efter Medel-Cours af 109 sk. 1818, - - - nö 1819, - - 111 _ 1820, - - 101 — *) 1 brist på någon sådan Cours-bestämning i Norrige, som i Sverige, äro Norrska Specierne förvandlade, efter det allmännaste förhållandet mellan Svenska och Norrska sedlar under jemlörelse-tiden, till en Medel-Cours af 72 Norrska Specie skilling för 1 Riksdaler Svenskt Banco.
Den i5 Februarii, 439 146,024 R:dr 1 sk. 6 rist., men som i Norrige måste vara obetydliga, till följe al der varande handelsfrihet och lindrigare Tullafgifter.
Orsakerna till detta missförhållande mellan de bägge Rikenas tull-intrader, ligga utan tvifvel förnämligast i tvångs-systemet.
Det gifver mindre inkomster, emedan förbuden och de höga afgifterne göra det frestande och lönande att våga något på lurendrägeri och tullförsnillning; det fordrar större utgifter, emedan en i samma mon behöflig strängare tillsyn kråfver talrikare bevakning.
Således underhålla vi, oagtadt Landttullarne åro upphåfne en Inrikes Tullbevakning af 275 personer och dessutom emot Norrige, en efter föreningen ökad gräns-bevakning af 145 personer, hvilken allena kostar 53,344 R:dr, hvaremot å Norrska sidan svarar nästan ingen, eller några få man.
Det år i anledning af Herr von Hartmansdorffs uppgifter, i afseende på tull-uppbörden i Sverige och Norrige, som jag utbeder mig att få nämna några ord.
Jag anhåller nemligen att få den önskan framställd till det Utskott, dit Herr von Hartmansdorffs jemte öfrige anföranden i ämnet remitteras, att, i händelse hans calculer ej serskildt upptaga Tull-uppbörden för import och export, hvardera specificerad , Utskottet då må inhämta närmare upplysningar öfver förhållandet i denna del, så vål i Norrige, sorn i Sverige, innan något project i fö - 4go Den 1-5 Februarii, revarande fråga uppgöres eller till Riksens Ständer ingifves.
Det år icke svårt, att få en hög tull-råkning, men den vittnar ej alltid om ett förmonligt förhållande.
År 1813 utgjorde Tulluppbörden i Sverige omkring 5 millioner, men då införskrefvos också 8oo,ooo tunnor spännemål, och tull-afgiften för utländskt bränvin steg ensam till 420,000 R:dr.
Jag år visserligen ej vän af prohibitiva system, och gillar ej eller tull-afgifter som åro så höga, att de måste mana till tullförsnillning; men jag önskar upprigtigt att mine landsmän må tillverka hvad tillverkas kan.
Så som jag kånner tillståndet i Norrige, åtminstone i norra delen deraf, så fin. nes de hos innebyggarna knappast någon husgerådspersedel, som ej från Utlänningen införskrifves; till och med matvar "na hemtas från utrikes ort: och jag önskar att vår Tull-uppbörd icke må i detta afseende täfla ined Norriges.
I anledning af Herr Hartmansdorff^ nyss afgifne yttrande, tror jag mig böra rätta ett dess misstag, Herr von Hartmansdorff anser den år 1820 vidtagne skärpning i prohibitiva Författningarne, hafva vållat den sedermera inträffade minskningen i Tull intraderne.
Mig vetterligt vidtogs år 1820 ingen skärpning i prohibitiva Tull-lagarne, men en strängare lag för bestraffande af deras öfverträdelse infördes, och det med sjelfva systemet conseqventa stadgande vidtogs, att alla till införsel förbjudna condemnerade varor skulle åter utföras, för att utrikes försäljas.
Genom detta senare, minskades betydligen TullVerkets
Den 15 Felmar ii. 49 r inkomster under artikeln Confiscationer, emedan dess utgifter ökades genom den ersättningsskyldighet, TullVerket medelst införandet af nya strafflagen fick vidkännas, till vederbörande beslagare af deras andel i de bötei, som enligt förra strafflagen erlagdts förbrytelser, hvilke efter den nya medföra straff' utaf fängelse.
Hvad sjelfva saken beträffar, så delar jag Herrar Thams och v. Hartmansdorffs önskan, att prohibitiva systemet mätte upphöra; och skulle jag önska samma öde åt det så kallade ProductPlacatet.
Hvad nytta det ägt för Svenska Fragthandeln, åtminstone i senare tider, känner jag icke.
Deremot kan jag uppgifva ett factum, som upplyser hvad skada samma handel lidit genom detta Placats tillvarelse.
De sednare åren hade en tillfällig brytning i handelsförhållanderne emellan Förenade Staterne af America och Frankrike uppkommit, hvarigenom all direct handelsförbindelse emellan dessa Stater de facto upphördf.
Under denna tid voro Svenska Fartyg, som kunde erhållas för lindrigare fragt ån andras nationers, mycket efterfrågade i Americanska hamnar, och de första åren hade de en lönande fragtförtjenst.
Men sedan Americanska Regeringen, efter inhämtad kännedom af hos oss gällande förbud för främmande fartyg, att införa andra ån egna produeter, vidtaget i afseende på Sverige ett reciprocitetssystem, upphörde denna lönande fragtförtjenst just i en tidpunkt, då våra rederier ägde största behofvet af den.
Vid verkställigheten af prohibitivsystemets upphåfvande, anser jag det tillägg ound - 4g* Den i2 Ftbruarii, gängligt, först, att den måtta och försigtighet iakttages, som erfordras vid öfvergången från ett system till ett alldeles motsatt, och sedan att hvarje vara, som hos oss produceras, vid införsel utifrån belägges med en tull, fullt motsvarande alla de algifter, af hvad namn och beskaffenhet som hålst, hvilka den Svenske Producenten i och för denna varas production erlågger till Staten; ty i annan händelse gynnade man den utländska producenten, på den inhemskas bekostnad.
Med detta tillägg tror jag, ett de af Herr Grefve von Schwerin yttrade betänkligheter blifva, åtminstone elter min Öfvertygelse, undanröjde.
(Se Bilagan N:o i3.)
Herr von Hartmansdorff:''
I afseende å hvad Herr Gretve von Schverin satt i fråga, nemligen om någ m skillnad i den af mig meddelade uppgiften vore iakttagen emellan ingående och utgående tull, bör jag hafva åran upplysa, att en sådan skillnad icke blifvit gjord.
För öfrigt och hvad angar frågan huru vida det vore rådiigt eller ej, att ålägga utgående tull: så beror svaret på undersökning huruvida det är köparen eller såljareri, som betalar tullen.
Är varan lätt afsättlig och begärlig, så är det väl köparen som får betala afgifterne, i motsatt händelse säljaren.
I förra fallet vore den ptgående tullen lika förmonlig för Riket, som Den i2 Februarii, ' 4g3 han, i omvändt förhållande skulle yara ofördelaktig.
Hvad Herr Rosenblads anmärkning beträffar, så får jag erinra, att då jag nämnde det TullFörfattningarne år 1820 blifvit skärpta, påstod jag ej att de tillåtna varorne blifvit färre.
Men ytterligheten af stränghet i straff, leder ungefär til] samma verkan, eljer motsatsen af hvad man åsyftat, det är strafflöshet, emedan menskligheten bjuder emot att utkräfva det öfverdrifna.
De tysta, eller icke åtalade öfverträdelserna blifva då desto flera, och samhället förlorar derpå i alla afseenden.
På samma sätt förhåller det sig med den omtalade förlusten på confiskeradt gods.
Ofverdriftens påföljd att leda till motsatta resultater är sfi ofelbar, att sjelfva confiscationerne sorn borde medföra den största vinst, leda till förlust.
Den upplysning Herr Rosenblad derom meddelat är således ganska lärorik.
Han har yttrat, att man borde iakttaga måtta vid öfvergården från ett system till ett annat, och deri instämmer jag fullkomligt; men för att roed nytta omvända sig, måsteman först inse det oriktiga, i den belägenhet hvaruti man sig befinner, och att i någon mån göra det åskådligt, har varit ändamålet med min vördsamma framställning.
Jag har vågat begära ordet i detta vördade särnlund, och jag känner mig verkligen brydd, då jag till detta mitt första yttrande valt ett ämne, som det må hån^a icke tillhör mig att bedöma.
Jag årnur 4g4 Den i5 Februarii. nemligen försöka att tala emot den ytterlighet af liberalitet i afseende på näringar och synnerligen handel, sorn nu så ofta yrkas»
Jag har haft tillfälle höra både här och utom detta hus, huru nian sammanfördt idéerna om den utrikes och den inländska handeln.
På samma tid, som man med råtta ifrar derför, att den Svenska Medborgaren må äga frihet att tillverka hvad vara som hälst inom landet, på samma tid vill man äfven genom införandets af ett illimiteradt handelssystem, stånga all utväg för honom att vinna afsättning å hvad han producerar.
Man behöfver likväl blott gå 3oo år tillbaka, för att se, huru de nationer, som i tid vidtagit ett inskränkt handelssystem, beråknadt på den inre näringsflitens förkofran och på skydd mot yttre concurrence, för att ej råka i samma förhållande, som Colonier i allmänhet, hunnit ett välstånd, som i motsatt fall icke stått att vinna.
Annu i Elisabeths tid kunde t. ex. kläde blott af gröfre slag i England tillverkas.
Den båttre ullen fördes rå öfver canalen till Nederländerne, der den förädlades och återköptes sedan med flera 100 procents förlust.
Elisabeth införde då det prohibitiva Handels- och Manufactursystem, som ännu i England fortfar.
Min tanka år, att lika så mycket man bör ifra för frihet i handel och näringar inom oss, lika mycket bör man strida emot en illimiterad handelsoch importråttighet.
Jag frågar om det är troligt, om det är ens möjligt, att för våra landtmannaprodueter finna afsättning utom Riket?
Regeringen har i detta hänseende gjordt ett och annat försök; men några ultra-liberale af våra Den i5 Februarii, Författare hafva nog mycket klagat deröfver.
Jag vill ej yttra mig i denna fråga, men jag försvarar likväl icke, att Regeringar i allmänhet deltaga i handelsspeculationer, som ensamt synas tillhöra den enskildtes verkningskrets; jag ansar dem göra både rått och vål om de försöka leda den enskildta omtankan till begagnande af nya canaler för industriens utvidgande.
Om denna öfverproduction af landtmannayaror icke kan utom landet afsättas, så är det dock sannolikt att den skall kunna inom landet föryttras, på det sätt nemligen, att Handtverkerier och Manufaeturer med flere Stadsmannanäringar, hvilkas idkare skola uppäta Landtmannens producter, lifvas och tillväxa.
I motsatt fall stannar det dervid, att Landtmannen måste sakna den lämpligaste uppmuntran för producenten lättad afsättning.
Jag anhåller att detta mitt yttrande må till vederbörande Utskott få åtfölja remissen af de till detta ämne hörande motioner och anföranden.
Herr Rosenblad-.
I anledning af hvad den siste värde talaren anfört, får jag nämna, att om vid införandet af ett liberalare handelssystem, det afseende jag tillstyrkt fästes på hvad öfvergången från ett motsatt system fordrar; så blifva de Näringsidkare tryggade för förluster, hvilka i stöd af nu gällande stadganden nedlagt capitaler i någon näring, som möjligen kunde komma att lida afbräck genom det förändrade systemet.
Det torde vara nog i afseende på närvarande Näringsidkare.
I afseen - Den i5 Februciriii de på framtiden delar jag ej Herr Lefréns fruktan att utländsk täflan skulle qväfva våra näringar, så snart, på sätt jag äfven yrkat, vid införseln utifrån lika hög tull kom att erläggas för en vara, som dess inhemska producent i och för dess production erlagt till Staten.
Skulle vid sådana omständigheter likväl något inhemskt industrielt företag ej kunna tåla utländsk täflan, så är det tecken att detta förlag efter våra förhållanden ej är lönande, och då erhålla troligen de förut deri begagnade capitaler ett mera nyttigt användande i annan väg, hvartill visserligen ej kom att saknas tillfälle, så länge hos oss erforderliga capital-tillgångar äro så ringa jemförelsevis med de näringsföretag som kunna erbjuda sig.
Hvad spanmålshandeln beträffar, tror jag, att om en oföränderlig tull å spanmål fasställdes, uträknad efter dess medelvärde och efter ett medium å de skatter, som betunga dess inhemska production, så skulle den in.; hemska producenten, om han än någon gång fann utländsk medtäflare, likväl erhålla en riklig ersättning, derigenom, att vid de efter naturens lagar inträffande svagare skördar och deraf höjda priser, han ej, som hittills varit förhållandet, ägde en utländsk concurrence, som var helt och hållet fri från de dryga afgifter, hvilka betungat hans egen production, och med hvilken han således ej utan förlust kunde täfla.