Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om wi ratt eftertanke saken, har RiksgäldsmyntetS olägenhet för Landtmannen warit nästan ingen; twartom kunne wi anse desi införande, såsom en af Swensta Jordbrukets lyckeligaste tidepunkter, genom den lätthet, det bragte i rörelsen och den warusiegring som alltid är den säkraste- sporre pä inäukrien.
Skulle wi nu äter supponera, at i de fattigare orter denna statt kunde sä wida öfverstiga Landtrnannens förmåga, at han nödgades sälja sin lilla jordlapp, för at slippa utpantning, hwad olyckliga följder kunde icke detta hafva, dä Landtegeudomar skulle falla i pris, och Landet öfwsrhopas af en stara, som fran Jordbrukare förwandlade til tiggare, skulle förtwisiade med wald staffa sig en föda som Fäderneslandet tycktes neka dem.
Jag medgiswer at en statt är nödwändig, jag inedgifwer allt för gerna, at hwarje
Medborgare är stridig at upvffra en del af sit wälständ til Fäderneslandets tjenst.
Medes den projecterade afgift ten blefve frän fyra och en half million förmindstabtil twä millioner; om denna afgift uptogs såsom et twängslän med g proLents ränta, sä torde fåken fä et mildare utseende.
Twä millionerRrdr.
Lknco tordei Utländskt Länkmmauptagas, och i Riksens Ständers Landus kunde utwäg stunaS för den summa som til realklätionoirs fullkomliga werkställande kunde fordras. z:o.
Det projecterade förbudet af arbetadt Silfwer tyckes wara af ingen eller en nästM stadeligwerkam
Det torde äga til följd, at
Dare af arbctadt Silfwer undangömma det, ! hopp at det äter en gäng L-L kan komma r bruk och ät do likwäl ej Underlätä E stegra den wara, hwaraf dö äro i besittning- Detta förbud skulle dä, som alla öfriga prolu Kiliva Försatt» Mngar tätt kuiwa elullorg.8 och icke efterlefwaS, och hwäd som skadligast är,dcMindsta alltid i detta fall den aktning, man är ffyldig Öfwerheten och Högsta Mrgten, en aktnings sä nödwandig för Samhällens bestånd och som aldrig utan wäda kan rUbbas Hwad Konungens upoffring af en del af Dest §- Zet Silfwer angar, sä bär den den säkraste stämpel af det ädelmod, hwarutaf hwakje drag af Dest Neger ring MMakker sig, dä den tillika gifwer Regenter och Undersåtare et der mest lysande efterdöme af den ädla Aatriarcimlista enfald, som tyckes äterkalla tvära
Fä» ders urgamla seder.
Sluteligcn, mine Medborgare/ wägar jag päminna Eder om warde! af det wigtiga kall ost älig» ger.
Lätom ost icke
Med förhastande eller med illfta, utan med Åsidosättande af alla cnskillda afsigtek, gW MensaMt arbeta pä Fäderneslandets räddning.
Pä» minnen Eder, at Tre millione^ meuniskors wäl ankommer pä Edert beslut!
Ä erbruket i wanmagt, idogheten och näringarna aftynaoe, anropa Eder om hjelp, kunnen I wara döfwe wid deras röst? kuuneN I tilstänga Edra hjertan wid Fäderneslandets nöd? lunnen I offra dest sanna wäl ät enskillv snikenhet och winningslystnad?
Nej, Sweriges församlade Ridders» och Adelsmän, nej, etter bedrar jag mig pä Eder wishet!! l Herr V 6 n KlgueidioA, klent-ie solizn, yttrade sig ftrifteligen salunda:
Jag bestrider intet, at ju Hemliga U. skottets Betänkande och krcsteL til Riksgälds -^Sedelstockens realileranäs kunde jämnkaS och förbättras i wista omständighster; men dä as flera Utkomna krsjeÄsr i detta ämne, detsamma inträffar, sch 67- dch Riksens Stander icke kunna undandraga fig ffyldigheten at Uonorera Riksgäl-ds-Sedlarna, sä bifaller jag) för min del, hwad Utskottet hemställt och det sa mycket häldre, som Kongl. Maj:t i Räder förklarat
Sig nöjd med antagandet af denna kealilätions-plan samt nadigst försäkrat at äfwen Sjelf willja befrämja och bidraga til kealilationen., Jag får tillika ödmjukast hemställa, at uti för» Ludet om öfwerflödigt SilfwerS nyttjande, allt guld, utom ur och ringar, Hederstecken samt det, som af Kongl. Hofwet och käilimiren nyttjas, Hven til bruk ma förbjudas och hwarom underdånig anhällan hvS Konungen kunde ske.
Dageliga erfarenheten wisar Nationens tilgifwenhet för luxe och nya moller, sä at när et förbjudes, antager man et annat wida kostsammare, och enar öfwerflödigt Silfwer nu ej mera får nyttjas, gör man deraf guld, och dä är ju ingen ting til ändamalet hufvudsakligen wunnet.
Herr von kääk, Oullst, uplaste följandet Sedan Riksens Höglofi.
Ständers Ledamöter i Hemliga Utskottet, under en Lid af omkring twänne Månader haft
Mjälle öfverlägga och widtaga de klokaste utwägar til wärt Riksgäldsmynt realiteranäe, sa hafva desse Herrar och Män, såsom bäst och nogast kännare af Rikets omständigheter, otwifwelaktigt antagit och xrojecterat sädana medel, som äro öfwerensstämmande med Fäderneslandets wäl; och när jag tillika, för min del, finner at i staga warande Högloflig» Hemliga Utskottets Betänkande är det bästa af alla de föreslagna, jag haft tilfälle genomläsa; alltsL får jag den äran offentligen förklara mit bifall och antagande af den as Hemliga Utskottet författade kealilationL-Plan, hwilken derjämte, genom Kongs. Majrts uti Sit Högbemält
Betänkande bilaggda Nadiga anförande -eröfwer förklarade Höga wälbehag, ä 85 - L/4 ger sä nog mer warde; Och da Kongs. Majtt dcstutom, af Sin wanliga nåd emot Sina Undersåtare lemnat en eftergift i deras ärliga contrilmtioner af 2Oo,ooo R:dr, är jag än mer 'öfwertygad, at Högloft.
Hemliga Utflottets föreflagna medel til Myntets förbättrande böra kunna, med mina Medborgares, sä »val närwarande, som framtida wälständ werkställas.
Herr sk lastbom, klsrmsn.
Förutan ek kraftigt bistånd af Swensta Folker, sones mig alle bemödande, sä af Konungen, som Riksens Ständer, alldeles förgäfwes, om ej ömöjeligt at hjelpa kmsnoeWerket ur den förlägenhet, hwarun der kommit.
Derk» biständ, sadant det af Hemliga Ukstokkel bliswit föresiaget samt af Konungen med Nädigt walbehag och bifall beledsagadk, önstar jag, af öfwertygelse om dest nödwändigher, ma komma lil werkställiahot och kilstyrker derföre ek fullständigt gillande af Hemliga Utstottets Ve, länkande.
Herr As^orbeim, ftokisn vaviä, hade til krotocollst inlemnak följande, sam uplästes: Sedan Hans Maj:t Konungen med Dest Nådiga bifall instämt uti den af Högloft.
Hemliga Utskottet upgrfna kinsnccoch liosiisslions Plan; och denna Plan eller Betänkande blifwik under en kilräckelig betänketid öfwerlaggd och författad af för nit om
Fäderneslandets mål och widsträckta krkndstaper kända
Män; sa och i anseende til de af Hans Kongl. Maj:t i detta wigkiga amne af, gisna färffilldta Nadega yttranden, om hwilkag ofelbara »verkställighet, sedan den idraga warande I^ssiilsriansPlanen bliswit af Riksens Ständer antagen, jag, i fullt förtroende til Konungens oföränderliga ädelmod samt uprikliga Nådiga ömhet och omwarduad för Dest trogna undersämres räddning och sällhet, ar fullkomligen förtviflad, bifaller jag för min del härmed offenteligen det nämnda Betänkande och KrUiigiicms-Plan, såsom för - L75 nådeligen den bästa, som i narwarande oinstandighcter kunnat utfinnas.
För öfrigt instämmer jag med de warda Ledamöter, som föreslagit en underdånig Tacksägelse - särsHs kil Hans Kongl. Maj:r för Dest i.derpå ärende gjorda Nådiga och för hwarje
Dest trögna undersåte h-gst hugnande, ofattbara äsLlarsrianer.
. Friherre vs 6 ser, Larl.
Et wigkiga.» ämne an detta lärer lörmodeligen ej kunna komma under öliver. läggning hos Hoglofl.
Riddcrskapct och Adeln, ätmindsione cj denna Riksdag.
Dek angar ej mindre än resliizkion af Sedelpapper, svin reda» mänga är gart med et gansta nedsatt warde och nu flureligen fallit sa lågt, fem ivar ge. mensamma erfarenhet nogsamt kan bewittna.
Det be hösdes utan kwjfwet mera kundskaper, än dem jag äger, för at rätt kunna yttra sig i er ämne af den wigt som detta.
Der är redan af manga äeäuceraät; åtskilliga skäl bade med och mot haswa biijwlt framställda; och mit yttrande häröfwer kunde wisterligen wara öfwcrflödigc; men hivar och en will gerna nämna nagra ord i en frage» sädan som den förewarande.
Hemliga UlskottetS Betänkande innefattar twänne delar.
Den första angar upoffcingen af betydliga Summor lil kinanee - WerketS återställande: och det är ingen twifwcl,. at Högloft.
Rid« derjkapet och?lde!n ju för sin del är heredwiliig, nardet gäller det Allmännas'wäl, at uri sadana uxosfringar in» ga.
Den andra angar sältet til den föreslagna ldealiIskionsns »verkställande.
Jag bekänner, at jag ej ännu erhållit tiirackeliga uplyöningar för at finna, det en hastig och »våldsam reslissrion kan »vara nyttig.
Det är sannt, ar 1776 ars rerlik^rion Ivar i sit Utförande lycklig; men utan Amerikanska kriget och der flor. hwaxAi war Handel derigenom blef försatt, torde dct wara Mycket osäkert, huru dermed gatt.
Nu deremot äro ompäirdigheterna heil annorlunda; »var handel är oroad och osäker; tvär Sillfangst har mifilyckatS; flera misswäplär hafwa inträffat,' ochKriget i Europa har haft en wer. kan afwen pä ost, den wi swärligen torde kunna beräkna.
Likwal är det wisst, at den förmögne ännu wal kan berga sig; men wi mäste äswen tänka pä den fattiga delen af Nationen.
Mycket har bljfwit sagdt, mänga conlläeraiionsr hafwa blifwit anförda och flera projeÄer til pröfning framställda.
Jag är långt ifrän at tre, ak Hemliga UtstottetS dugeliga, Men mine Herrar!
Hwad hasme wi at göra?
Wi mäste antingen bifalla ekler afstä.
En förnuftig
Man ef, rcrsinnar i delta ögonblick, mindre hwad han önskar, än hwad han kan.
Tiden för RiksdagSgöromälxn är snart förliden.
Intet nytt projsQ hinner nu at utarbetas och afgöras; och de öfriga irenne Ständen hufwa redan hastigt ingått i Hemliga Utskottets Plan.
Hwilka skulle föliderna bliftva, om Högloft.
Ridderffapct och Adeln den samma asfloge.
Det skulle es wara behagligt at beskrifwa följderna deraf.
Jag finner för min de! i närwarande ögnablick ijenligast ar bifalla Hemliga Utskottets LxkrsKum prorocolli, men med der uttryckeliga förbehåll, at vet skee, oaktadt jag wisserligen icke anfer det för det bästa och antager det, efter ej annat fäs i anseende til tid och omständigheter.
Jag har derigenom fredat mit samwete och ingär ej uti answar för werkan af en Plan, den jag antager derföre,. at jag ej annat kunnat göra, önstandeö lil flut, at det mä wara Riket »il nytta.
Herr käunck ak
Ivo ten firl o lä, Lberbarö
Npläste följande:
Som jag ar för okunnig i ^inance-^KHrer för at sjelf kunna döma om wärdet as et kmancs-krojeÄ, men fullkomligen inser wärdet och nödwandighekcn af publicitet wid kinancs - Werkst och af dea upoffring Kongl. Maj:t i näder rilbudit
Sig wilsta göra — fördelar, 677 som wt ej crhälle, utan antagandet afHnnllga Utskottets ^insnLe-^rojeZ: sa anser jag mig föranläten, at pä god tro antaga en ^insnce plan, som föreslagen af dek, genom Riksens Ständers eget mal kilsatta Hemliga Utskott, erhållit er förnyade bewis om betz nytta och billighet, genom Kongl. Masils nädiga bifall.
Nyttig ar en vinsnes plan , dä den underhjelper
Statsmerket med den möjeligast mindsta tyngd för Medborgaren.
Ac Sratswerkec genom den nu föreslagna kan underhjelpas, sluter jag af den simpla grund, at det äfmen för en p! ivar Person ar en lättnad, at med kbabair fä betala sin skulL.
At dock mycken tyngd åtföljer, och ej alltid kan bliswa öfverallt lika tryckande, har denna könznoo-plan gemensamt med hwar och en annan.
Således torde kanske
Ägaren af fast agendom, den egertteligcn ?roäuLkivs Medborgaren, mindre winna ivid den, na plan, än Löntagaren och (kapitalisten.
Men en befarad stocknmg i penningcrörelsen sch i följe deraf i handel och Näringar, torde dock genom Virconr-WerkenS inrättande med säkerhet wara föreb yggd; äfwenfom ^Zioröring, pä de föreslagna Lanco-nnrer, genom deras ärli, gen ökade warde, med hwart ar tycks böra aftaga och ätmindstone ej blifwa iner tryckande, an et ökadt tilskott i Silfwer til ersättande af desta Lanea norsr.
Hwad ätcr Rattwisan, jag behöfwcr ej saga billigheten, af kro)eLksr beträffar, sä wagar jag icke bestrida den af den grund, at ära och tro lida wid ofullkomliga upfyllandet af en gifwen förskrifning, ty alla Länders och wart eger Lands Historia wisar, at Staters och Nationers förbindelser, aldrig ansetts sa heliga, som enskilldaö.
Jag med, gifwer wäl, at kanske annu ingen Nation blott kil en del betalt sin skuld, sa länge den ej öfwergatt 2O:dede, len af RikerS tilgangar och ej utgjort ^:del emot hwad dek hundrade ganger rikare England ärligen betalar blott i Ränta.
Men Swerige, om ock starkt i sina naturliga kelourcsr, är swagt i sina penningetilgangar, och jag L78 bör hysa dek oinskränkta förtroende kil Hemliga Utskottets Herrar Ledamöters kundskaper och nit för Nationens heder', at de wid detta Mjälle haft blott ar malja emellan en rob-nr pä 16^ pro(^ani och en sranuida b-mcgusrour pä
Ivo proLsnt.
För at nied fullkomlig säkerhet weta detta, mäste man hafwa den stigäng lil uplysningar och de kmidskaper, som fiimaS hos H-mliga Utffoltet, me» saknas Ho6 mig, och jag magar jaga, hos de siesta af ost.
Jag har förklarat mit bifall ti! sitlfwa ^inancePlanen och at detta bifall ar ännu mera grundadk pa förtroende, an pa öfwertygelse, men jag skulle handla emoc min öfwertygelse, om. jag äfwen i hela si!> widd ankoge det förestagna ^onrrchukiols-sätt,' tis erhållande af en Xsslifsrions - l^onä , hwars nödwanviga storlek Hemliga Utskottet bäst känner och af mig ej bestrides.
Hemliga Utskottet förestår en Ocmrriburion pä förmögenhet och pa betydeligare löner, och deri har der följt
xn allmänt godkänd princip; men jag saknar den andra, i nu svarande behof likaså nödwändiga, at näm» lige» förmögenhet och de större
Löner beskattas i prabreistv förhöjning mot deras storlek.
Sä länge IVUI-. licmsiren ej betalar siera prvLenr ys sin förmögenhet, än den fattige Torparen, sa länge ar fördelningen icke billig.
Jag tror det äfwen wara et förmånligare cvnrriburionssatt, at, med afseende pa alla siags lagliga inkomster, hwaribland pro(I!i:nr af Leitzler äfwen höra, beskatta rsvsnuer, i ställer för hjelsma ägendomen.
Ma dä jVUllionqirsn beralar so proLsnc af sina rsvsnusr, och om Torparen ej betalar mer än a proLsnr, skall kanske ända någon gäng dennes sidsta styfwer, sidsta sängkläder utgä härtil, dä den förre likafullt förblifwer en Milliongir.
I PenningewerketS tryckande behof fordras stora, kännbara upoffringar, men det är i synnerhet den rike, som bör wikkännas dem.
Han bör påminna sig, ac cn stor del af Stats - werkcrs inksmstee , , ^79 anwandas endast kil skyddande af egendoms - säkerheten , hwarwid han mest winner.
Det är icke den med mänga
Diiingtal sittande hzncjusrour - spelaren, icke den fattige Husmannen, som löper masta faran, ivid en ur. landf? fiendcS, eller en ostyrig folkhops, anfall.
Dek arden rike, den store Egendomsherre», Opi^Msn, som först skulle lida deraf.
Mä derföre desse i synnerhet betala de kostnader, som anwändaS förnämligast til Hernö fördel.
Men äfwensom den förmögne bör conrribuera och icke den fattige, sa bör den rike conrribusrs mer i proPvrriun, det ar, stera proOnr, än den endast wäl behallne; A/lillionairen mer, an ägaren af fa Tunnor Guld.
Öm således de, som äga ifrån 50 til 120,000 R:drS revsnus betala 42 a so prvLsnt, sa böra de, som hafwa fran 12 kil <>2,2O0.R:drs rsvsnus erlägga Zo ä 40 xrnLsnt, de soM äga frän 5 til 10,000 R:drs rsvenus erlägga 22 lil Z2 proCsnr; de som hafwa frän 1 til z,O2o, lo til 20 proCsnr, de som äga frän 52 R:dr. til IOOO
Rldrs revenus frän t ester 2 kil 10 proLenr, och de som äga inkomster under 52 N:dal., borde kanske, om möjeligt, alldeles förskonas.
Et nogare bestämmande as denna Calcul, hörer egentligen til Bewillnings» Utskotter, och jag är nöjd, om jag tydeiigen framställt Principen.
Denna progrerliva förhöjning af CnNtrihutionsn emot förmögenhetens storlek, har i klo är blifwit anwänd wid beskattningen i et Land, der, oaktadt de omäreliga förluster, dst, genom en Xevolruions grymheter och et oerhördt krigs olyckor lidit, arbetande
Nåsten nu skall wara i allmänhet förmögnare än förut.
Et sadant beskattnings-sätt bereder mindre rikedom, men iner jämnk fordell wälmåga: en författning, för hwilken den store kreäric i Preussen arbetade under hela sin Regerings» lid.
Men wi finne elfwen, i wart eget Lands Historia, er talande exempel af denna Comribukivnz - msrbockeHögstsalig Konung Larl XII. inMe*en dysik beskattning är i/iz, och den fortfor lil hans död, 1718.
Han fördjupade
Riket i et aderkonarigk krigs olyckor, Skader och Byar plundrades och brändes, ingens fannö, som ej genom kriget förlorar en Får, en Son, eller en Bror, och han war dock af Medelclasien och den arbetande hopen tilbeden under fin lefnad och begråten länge efter sin död.
I dei uplysta England skulle wisierligen samma beffatlningöjäct följas, om man icke der, genom dryga palagg pa ösmeisiödLwaror, äfwen sa säkert kom ät den rika: en mor ho cl > som pasiar i et Land, der Lcmsumkionen af öfwcrsiödswaror ar sä stark.
Man torde inmcmda mot detta Lomribmionb-satt, at der qwafwer Incluckiien.
Den som äger blott Tunnor Guld, mindskar ej sin idoghet för mindskuingcn af ^:dcl eller schel i sina rsvonuer för et par ar, och om Millicmairsn skulle hota, at uphöra med sin inäuliris, sa tror jag, al mi, pa Statens magnar, böre tacka honom derföre.
Läten derföre lVlillionairerne betala 2 til z Tunnor Guld ärligen as sin reverme af 4 och 6 tunnor Guld, och latom osi pä besia fa Personers raktwisa 6eprents skona flera iLOOche ^millers sidsta penning, och lemnom dem ätmindstone et hyende gwar, ak hwitå deras af möda och bekymmer trötta hufwud pa. Will Lilillionsiren, da han vermed kan rädda Fäderneölan» det, ej lefwa af sina rellsrsnäe Tunnor Guld om äret, sä sörtienar han icke wara Medborgare i det fattiga, annu tarfmeliga Swerige.
Men, sager man, den utfattige är befriad frän Bewlllning; och jag erkäyncr, ar sä star pa papperet; men utfattig anses den ej, som äger en liten koja, der menniskor och kreamr bo sammans, och en jordkorfwa, som oaktadt den dageligen fuktas med hans anleteS smerr, ej skaffar honom bröd för fjertzedelen af ar-et; äfwen denne ägare af fast ägendom skall wid sina små barns skrik esker bröd, kanske någon gang sucka: hade jag ända nu den Riksdaler jag mäste gifwa til förbättrande af et Statswcrk, som atmindstone aldrig förbat» trar mit kilständ!
Betänkcn derföre, I rike! hwad I kunnen förlora, om folkets elände blir bragc ti! der yttersta.
Folket har suckat under den hmils »varande Bewillningen.
Förekom» men at dek ej förtwistar under en paökad.
Hungersnöd, brist pä utgång ar betacka och upwarma sin af köld stelnade kropp, f?ola stuteligen hos de fattiga gwäfwa all kansta för samhälls»ordning och endast laka dem kanna behofwet af sina naturliga rättigheter.
Döfwe för mensklighetenS röst, skola de dä endast höra Naturens och hämnas menffligheken, först pä dem, som haft mest i sin magk,ac rädda den.
Jag fasar för et sadant Tidehwarf, men jag förutser det, om wi ej ankage den princip i Lanrriburianen, som jag rvagat yrka.
Fruktom icke för nägras misinöje, hat och förföljelse; Folket, de olycklige, de Fattige stkola gifwa osi sic bifalls endast den Rike, den Mägtige skall förneka ost det.
Millioners tacksamhet och hela Europas beundran skola göra osi rikeljgeir ffadeslösa för hundrades ogunst och wart eget Samwete skall belöna osi.
Fäderneslandet star pä branten af sin undergång.
Swerigeö bestånd beror i delta ögnablick i synnerhet pa desi Ivepretsmsmer; af dem wäntar kyllänen sin räddning.
Lätom osi derföre icke war« swage. jXiarionen sjelf är dek icke.
Lejonet är icke dödt, ritan sifwer; aktom osi, at det icke waknar och fjelsi »lofwar sin styrka, om wi svetsare ak wara swage.
Det ar i anledning häraf jag förestår, at
Rid» dersiapet och Adeln antager det af Kongl. Mank ^vjelf Allernadigst bifallna kckngnee-prnjeH, och ar, hwilket projoLk Ridderskapet och Adeln ock ma bifvlla, ÄNlagandec ma förenas med förbehåll af et sadant be L6 - skattnings-sätt, ak Oonrribcuionen paläggeS i progresliv förhöjning mot förmögenhetens, eller ännu häldre, mct Ixsvenueruss storlek.
Herr von 8cl>ulkrsnlieim, vaviä fden äldre).
Jag har hört flera anmärkningar emot Höglofliga Hemliga Utskottets Uealilätions-plan göras, och hn-rlka til större delen med en mättelig kinancekundstap wcderlaggas kunde.
Flera nya llealilationsförflag hafwa ock blifwit upgifna; men jag tror ordningen fordrade, at först Hemliga Utskottets Betänkande noga granskades, innan staga kunde blifwa om andras upgifter.
Man skulle swarligen förmoda , at det af Rckfens Stander walda Hemliga Utskott gjort sig sa oförtjent af all aktning, som några Ledamöters fällda utlätelser tyckas medföra.
Jag har i flera hufwudsakeliga
Mål wid öfwerläggningarna warit af särskilld tanka; men har retpsclersr klurslirersns Beslut.
Jag hade trott, at wid Betänkandets granskning hos Högloflige Ridderskapet och Adeln slntcligen uti mälet fa yttra mig.
Och Hans Lxcellerws Herr Grefwen och Landt-Marskalken lärer kunna bewittna, at Kongl. Majtt Nadigst tillätit hwarje Ledamot , at öfwer Betänkandet fä i sit
Ständ ventilers, samt ester omständigheterna jämnka, antaga och äfwen alldeles förkasta det upgifna.
Jag häller icke utaf, at et sä wigtigt
Ärende afgbres och antages genom scclgmzrion, utan förbehåller pä det högsta, at hela Betänkandet mä punkte wis granskas, om ock flera plena bertil skulle utgä, samt atintet mål Stan öfwertygelse antages.
De nu uti krolocollerna anförda twifwelsmal kunna icke annat än medföra mitztroende för hela planen, dä de samma icke behörigen blifwit uplysta och wederlaggda.
Herr von Il 0 se nlls in, >lil§.
Med all aktning för de warda Ledamöters nit och tänkesätt, hwilke yttra! oläka meningar emot Hemliga Ulstotte", och med et billigt misitroende til mina egna insigter, fär jag inskränka mig til anförande af de grunder, pä hwilka Hemliga Utskottet byggt sin plan, RikSgälds-Sedlarnas fulla inlösen hade utan tivifwel wa« rit önskelig, men sedan detza Sedlar, emot första afsigten, blifwit förwandlade ifrån Obligationer til Mynt och alldeles utträngt det redbara Myntet, har detta icke kunnat förenäs med möjeiighcten af tilgangar.
De olägenheter, som af LosSn-Sedlarna upkommit för Stats- och Riksgälds-werken samt hwar och ens säkerhet, hur Konungen insett och äskat deras kraftiga och skyndsamma afhjelpande.
En Oeualunion har da blifwit nödwändig.
I anseende til densamma fär jag åberopa hivad orne Hemliga Utskottets Ledamöter Herrar vnu 8n>c!<enlbom och v«n ,^tp andraga.
Flere Ledamöter hafwa önskat en större vrvickuiui >n och i samma man hade den tyngd, Nationen kommer at »vidkännas, blifwit drägligare.
Den vovlllunimi, Hemliga Utskottet fastställt, närmar sig mera til deras önskan, som anse O^NN-Sedlarna böra til fulla nummer-, värdet inlösas.
För at winna ändamälet har Hemliga
U skottet trott en afgift pä förmögenheten wara det säkraste och billigaste 'Medel; kkszblaiiurwn har Utskottet icke anfelt kunna »verkställas, utan at gif>va llznqu-u en ny styrka och det redbara Myntet en säker öfwerwign
I sädant afseende och da alla Oeän-SedlarnaskoLlikuiun fordrat en allt för stor summa, har Utskottet pröfwat
Adelar »vara det mindsta, four bvrde inlösas med L^e.>-mynt.
Osver den återstående tredjedelen hafwa bekymmersamma ösverläg'- rnvgar förefallit.
Man hade kunnat sörwandla den i ObUgsriooei- »ned Ränta, »nen dä sädana Od!>mni'>- iisi- buro ranta och tillika kunde tjena til i v!->c:onresi, syntes de nödvändigt stola ur rörelsen förstinna, och ätnundsione icke komma i de mindre förmögnas händer.
Zt en lid dä daotrilmrionsrnZ ökas, Egendo» Mar och waror sätt et förhöjdt warde, har Utstortet ansett en mindstning i Rörelse-^-ipir-iIsr, såsom högst äfventyrlig.
Det har derföre föreslagit den utwäg, at ombyta den äterstäende Edelea af Lreäit-Scdlarna til Eourant, med en stadgad Devalvation.
Dega Lourant-Sedlar, hwiikas namn kan wara likgilltigt, medföra den förmän, at qwarblifwa i rörelsen, och deras förhållande til Lanco-Myntet bör igenom mortiskements-fonäen blifva oföränderligt.
Utskottet har icke trott misstaga sig om kaninens säkerhet n id realisationen, dä den begarta Summan wida öfwerstiger den, som wid en annan äevalvations-grund blist wit af Kanco-Utstottet ästad.
Desia hafwa warit Utskottets föremål, grundade pä den narwarande ställningen och det renaste upsal.
Sedan sä mycket blifvit tält, stall jag ej längre uppchälla Högloflig- Ridderstapet och Adeln.
Herr Eliber, L b rillopber L oZ I s I»ur.