Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lindblomska katechesen, dels att dessa ledamöter af nämnda Stånd, endast under uttryckligt förbehåll, att uti Utsk:s betänk, skulle intagas, att den Lindblomska katechesen borde fortfarande komma att begagnas, medgåfvo, att fråga om den andra katechesen fick i betänk. inryckas, och dels slutligen, att deras afsigt var, alt någon annan än förenämnde kateches icke skulle vid religionsundervisningen få begagnas.
Under sådana förhållanden hemställer jag, om det vore välbetänkt, att antaga just motsatsen af hvad BondeSt. yrkat, eller med andra ord Hr Rosenblads förslag.
Jag tror, att den medelväg Utsk. valt är både klok och försigtig, hvaremot jag tror, att antagandet af Hr Rosenblads förslag vore mindre väl beräknadt.
Efter den utredning ämnet numera vunnit, kan jag icke finna annat, än att del vore temligen olämpligt, om det skulle inträffa, att, enl.
Utsk:s utlåt., en skrifvelse skulle till K.
M. ingå, ang:de beskaffenheten af den nuvar. katechesen och hurudan den i framtiden skall blifva, och möjligen kort derefter, enär inom PresteSt. fråga blifvit väckt om underd. anhållan hos K.
M. om nedsättandet af en komité för utarbetandet af förslag till 222 Den 29 Januari. ny kateches, en ny skrifvelse till K. M. skulle ånyo aflåtas.
Ovilkorligen måste dessa frågor hafva inflytande på hvarandra.
Ar det så, alt det Högv.
Ståndet påtänkt utarbetandet af en ny kateches, så kan man med mera skonsamhet och fördragsamhet tills vidare tåla den gamla och hennes bristfälligheter.
Jag har mig bekant, att inom PresteSt. fråga blifvit väckt ang:de antagandet af, som jag vill minnas, hela nya testamentet såsom evangeliibok, men denna motion har blifvit gjord hvilande, intilldess en förväntad K. propos. skulle hinnna att ankomma, ang:de den komités arbeten, hvilken fått sig updraget att upgöra förslag till ny evangeliibok.
Jag hemställer, om det icke vore skäl, att på lika sätt behandla förevar, betänk., nemi. att dess afgörande får anstå, intill dess frågan om utarbetandet af ny kateches blifvit afgjord, i följd hvaraf jag tror, att betänk, bör återremitteras.
Hr Bråkenhjelms yttrande, som skulle de olika uplagorna af katechesen lända blott lärarne och icke lärjungarne till besvär, så får jag härtill genmäla, att vid en religionsundervisning, jag må läsa i en skola eller med nattvardsungdom, måste ovilkorligen dessa olika uplagor af katechesen icke blott blifva till besvär för läraren, utan äfven för lärjungarne, samt äfven leda derhän, att mången svagares begrepp genom de olika förklaringarne förvirrades i st. f. att redas.
Lika med Hr Rosenblad anser jag, att R. o. Ad. bör uttala sin tanke om hvilkendera bibelversion, som vid utarbetandet af en ny kateches bör följas, men jag tager för alldeles gifvet, att R. o. Ad., som alltid visat sig sä varm, för allt christligt lif och christiig anda, icke kan hafva mera än en åsigt i detta fall, nemi. att den af Konung och R.
St. antagna biuplaga skall ligga till grund för urvalet af språken, som i katechesen skola intagas.
Skulle vi åter, såsom Gr.
Liljencrantz yttrat, lemna saken åt framtiden blott derföre, alt BondeSbs ledamöter inom Ulsk. förklarat, att allmogen icke gerna skulle emotse en förändring i eller borttagande helt och hållet af den Lindblomska katechesen, så skulle derigenom många ledsamheter upstå.
Vi erinra oss, att denna lärobok, sådan den nu befinnes, redan inom flera orter väckt mycken misstro derföre, alt bibelspråken icke blifvit hemtade från den antagna bibeluplagan.
Jag menar nemi. inom de Norrländska provinserna, hvarest misstro visat sig icke blott till katechesen, utan äfven till psalmboken, emedan folket anser språken, dels illa öfversätta, dels förvillande.
Dessutom, Mine Hrr, herrskar här i hufvudstaden ett ondt, som är hvar och en bekant.
Det har visat sig i tvenne gestalter.
Det har nemi. på ena sidan uppenbarat sig i ett inom vissa klasser öfverhandtagande lättsinne, som leker med allt heligt och omfattar med glädje, äfven minsta anledn. att rubba de dyrbaraste sanningar, då, på den andra sidan, det öfvergått till en motsatt ytterlighet, nemi. ett svärmiskt läseri.
Hvad tror Herrarne väl, att dessa hafva för aktning för vår kateches?
De anse sig hafva just i den ett vapen i sina händer, hvarmed de inbilla sig kunna slå lärarne på fingrarne, derföre att katechesen, med sina språk, icke är stödd på den enda antagna bibeluplaga, som bör vara gällande.
Jag vill icke påstå, och påstår icke Den 2 9 Januari. 223 heller, att bibelspråken i Lindblomska katechesen, hvad andan och innehållet beträffar, skilja sig ifrån den allmänna bibeluplagan, men jag medgifver och påstår, all bibelspråken i katechesen, sådana de nu finnas, gifva långt flera anledna- till denna misstro.
Sammanställer man nu det onda som finnes, med det som möjligen är att vänta; så är det svårt att bestämma hvilketdera blir det värsta.
Vi se, hurusom läseriet går fram med en förvånande fart och en otrolig finess, och huru det vet att begagna sig af det minsta vapen oförsigtigheten gifvit dem i händer.
Slutet deraf hafva vi icke sett, men måhända, när detta inträffar, torde det onda då blifva värre än det, som skulle upkomma deraf, att den förändring i katechesen vidtages, hvaraf jag nu sökt åskådliggöra behofvet.
Bibeln har i alla tider varit Svenska bonden kär.
Den är för honom Guds ord, och vi må akta oss, att afleda honom från denna dess kärlek.
Må vi tvärtom göra allt hvad vi kunna, för att ändå fastare tillknyta bandet emellan honom och det heliga ordet.
Sannolikt finnes ingen ledamot af detta Stånd, med sannt nit för christendomen inom vårt land, som icke med nöje afhört det varma och sakrika anförande den siste värde talaren afgifvit, hvilket torde tillräckligt hafva ådagalagt den stora nöd, som inom vårt land blifvit föranledd genom det obetänksamma utgifvandet af den Lindblomska katechesen.
För att leda oss ur dessa brydsamma förhållanden till ett önskligt resultat, tror jag, att Ståndet bör återremittera detta betänk.
Jag är visserligen icke älskare af återremisser, men en sådan synes mig i förevar, fall lämplig, på det att denna fråga måtte af Utsk. uptagas till pröfning i sammanhang med den motion, som inom PresteSt. lärer blifvit väckt, ronde utarbetandet af en ny kateches, öfver hvilka båda frågor Utsk. sålunda försättes i tillfälle att afgifva ett gemensamt utlåt.
Mot läseriet, likasom mot allt annat religionssvärmeri, har man ett vapen, som beslår deruti, alt man icke söker hämma det, utan låter det af sig sjelft dö, och att, så godt man kan, bibringar sina medmenniskor uplysning.
Att Lindblomska katechesen är dålig, deruti hafva läsarne rätt; men deras påbörjade verksamhet, likasom följderna deraf, fruktar jag ej, utan tror jag, att vi kunna vara lugna i det afseendet.
Den talare, sorn förmodat sig se faror för det gamla bibelspråket, torde tillåta mig att fästa hans upmärksamhet derpå, att inom detta rum någon ledamot, för bibehållandet af dessa bibelspråk, icke anfört så starka motiver som jag, då jag förklarade, att den moderniserade bibelöfversättningen till Lindblomska katechesen, är på väg att uttränga bibelläsningen ur familjen.
Jag hade väntat mig, att de ledamöter, som yttrat sig i enahanda riktning, fästat upmärksamheten vid den, i hvilken jag anser mig böra verka, och att jag önskar samma mål som de, likasom öfrige ledamöter i Utsk.
Frågan är om medlet och jag hemställer till Ståndet, om det rätta består deruti, att införa en ny christendoms-lärobok ibland allmogen, att med tvång påbjuda den.
224 Den 29 Januari.
Kan sådant lyckas?
Vi veta något hvar hvad sådant har att betyda.
Jag betviflar att någon regering lyckas i dylika bemödanden.
Den der verldsliga makten är begränsad, när den intränger på det andligas område.
Den kommer ingenstädes.
I sådana saker tror och tänker menniskan hvad hon vill.
Sådant låter icke befalla sig.
Man måste lemna henne tillfälle lill forskning och uplysning, och såmedelst småningom vinna det ändamål man åsyftar.
Jag uprepar det ännu en gång, just detta ligger till grund för Utsk:s korta, men, enl. min åsigt, kloka och förståndiga tillstyrkande, att icke rätta på något håll, utan låta PresteSt., derest det sådant finner för godt, arbeta på återuptagandet af den gamla bibeln.
Den siste talarens yttrande, att vi skola låta läseriet dö af sig sjelft, anhåller jag att få besvara dermed, att jag önskar ingenting högre, än att det falska läseriet måtte utdö och redan vara dödt.
Om den värde talaren kunde upgifva de medel, jag skall använda för att kunna komma derhän, skulle jag med tacksamhet antaga det; men, tyvärr, läseriet dör icke så hastigt, som man tror, och om vi gå i olika hem och söka upp det, skola olika faror deraf uppenbara sig.
Jag kan icke, så fullständigt som jag önskat, numera besvara Hr Bråkenhjelms anförande i fråga om farorna af det falska läseriet, utan jag måste inskränka mig dertill, att fortfarande yrka, att vi med lättsinnet på den ena sidan och läseriet på den andra, må upbjuda hela vår förmåga för att återinföra den ursprungliga bibelns språk i våra läroböcker, och således beröfva dem ett af sina vapen; derföre anhåller jag om återremiss af betänk.
Jag har dertill ett ytterligare skäl, meddeladt mig helt nyligen af en aktad ledamot, nemi. att den inom PresteSt. väckte motion om utarbetande af ny kaleches, blifvit remitterad till Ståndets enskilda Utsk., och mycket tvifvel lärer vara, huruvida denne motion någonsin kommer längre.
I mitt sednaste yttrande förglömde jag att upgifva detta skäl för en återremiss, hvilken jag anser vara af serdeles vigt, för att en gång få denna fråga afgjord på ett tillfredsställande sätt.
Då jag icke kan frångå min öfvertygelse, att R. o. Ad:s blifvande beslut i denna fråga, är för allmogen af yttersta vigt, utbeder jag mig öfverseende, för det jag ännu en gång upträder.
I anledn. af Hr Thams yttrande, att orsaken till läseriet inom Norrländske provinserne, skulle vara den Lindblomska katechesen, ber jag få erinra, att just på grund af detta förhållande utfärdades 1841 års K. bref, hvarigenom medgafs begagnandet af katecheser med bibelspråkens nuvar:de ordalydelse.
Men jag hemställer, om, då detta K. bref var en undantagslag till fördel för ofvannämnde provinser, och tillkom för att undanrödja de olägenheter, som begagnandet af den allmänt antagna katechesen ansågs medföra, det skulle vara lämpligt, att nu öfvergå till en motsatt ytterlighet, nemi. att förbjuda bruket af den uplaga utaf katechesen, hvilken man upmanat den nu lefvande generationen af allmogen att begagna, och efter hvilken de undervisa sina barn, och om en sådan ytter - Den 25 Januari.
225 ytterlighet bör tillgripas lill fördel för endast en ringa del af befolkningen inora landet.
Utsk. har derföre med fullkomlig kännedom om förhållandet ansett sig böra förmedla de stridige åsigterne.
Hvad åter beträffar den inom PresteSt. väckte motion, så får jag uplysa, att densamma åsyftar erhållandet af en normal uplaga utaf katechesen, men PresteStis i ‘Jtsk. när vande ledamöter tillkännagåfvo, det de ansågo att någon ny kaleches-uplaga icke borde komma i fråga förr, än den under arbete varande hibelöfversältningen blifvit fulländad, ur hvilken del då naturligtvis blir skäl att hemta de språk, som i katechesen böra ingå.
På grund af hvad jag redan och nu ytterligare anfört, anhåller jag om bifall till betänk.
Jag anhåller att blott få förtydliga några ord i milt sist afgifna yttrande, hvilka Gr.
Liljencrants synes hafva missförstått.
Jag har nemi. icke sagt, att det Norrländska läseriet upkommit genom den Lindblomska katechesen, utan jag har endast yttrat, att detta läseri har misstroende till den derföre, alt dess språk icke öfverensstämma med den antagna bibeln.
I öfrigt och beträffande någre talares yrkande, att vi skola tänka på allmogen, får jag hemställa, om det är uteslötande allmogen, som behöfver religionsundervisning, och om endast här i hufvudstaden de olika klasserna, hvilka skola lemnäs religionsundervisning, kunna eller vilja hänföras under den vanliga benämningen allmoge.
Min öfvertygelse är, att en kateches, såvida den skall upfylla sitt ändamål, att sprida en sann kristendomskunskap, bör vara så beskaffad, att den kan af alla förslås och tillfredsställa allas behof efter medlemmarnes olika ståndpunkt i samhället så väl den högst upsaltes, som den lägst slåendes.
Uti frågan om vår salighetssak torde vi alla böra inbegripas under namn af allmoge.
Skulle olika katecheser utarbetas för olika Stånd inom samhället, blefve följden, att allmänheten skulle gripas af misstroende till sjelfva christendomen.
Jag ser icke något giltigt skäl, hvarföre vi skola vänta, och jag fortsätter derföre yrkandet på återremiss af Utskis betänk. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Jag förenar mig så mycket hel dre med de Hrr, hvilka begärt återremiss, som jag, utom de ganska vigtiga skäl, som derför blifvit anförda, anser att, PresteSt:s beslut uti denna fråga bör på dess slutliga pröfning utöfva ett, om icke afgörande, dock stort inflytande.
Då nu emedlertid detta PresteSbs beslut ännu icke är R. o. Ad. bekant eller genom prot;- uldr. formligen meddeladt, tror jag icke all Adeln bör genom ett a priori fattadt beslut i delta ämne lägga ett hinder för frågans möjliga och bästa lösning.
Såsom svar på hvad, som nyligen yt trades, får jag nämna, att redakun af Utsk:s förslag är upgjord af PresteSt:s ledamöter inom Utsk. i samråd med deras öfrige medbroder.
Desse hafva önskat framgång åt den åsigt, som blifvit uttalad af dem, hvilka icke önskat återremiss af betänk., och 3 H. 15 2 26
Den 2 9 Januari. det är just desse gande och erfarne män, hvilka känna atlmogens tänkesätlet och sältet att leda dem, och, såsom jag nämnt, desse mäns förslag har blifvit R. o. Ad. förelagd!-.
FIr von Hartmansdorff, Äng.:
De ledamöter af Ekon.- Utsk., hvilka här yrkat bifall till ifrägavar. betänk., och öfrige medlemmar af Ståndet, hvilka önska ålerremiss deraf, instämma med hvarandra derutinnan, att man bör förekomma förargelse af de skiljaktigheter mellan bibel-språken i vår kaleches, hvilka härröra från olika bibelöfversältningar.
Då nu förhållandet, såsom vi hafva oss bekant, lärer vara, att inom PresteSl. en motion blifvit väckt om utarbetandet af en ny kaleches: så synes mig skäl vara, att, på sätt Gr. af Ugglas nyss yttrade, R. o. Ad. återremitterar betänk, lill Utsk,, på det att Ståndet icke måtte på förhand falla eli beslut, som möjligen kan komma i strid med den mening 1’resleSt. kan i frågan möjligen uttrycka.
I alla händelser synes mig R. o. Ad. böra undvika, att binda sig vid något hufvudsaklig! beslut i frågan, förr än den, ronde utarbetandet af en ny kateebes blifvit afgjord.
Af dessa skäl anhåller jag om hetänkrs återremitterande genom hvilken åtgärd Uisk:s ledamöter icke förlora det ringaste för deras mening; ty om återremissen icke kan föranleda till någon annan åtgärd än deu Utsk. redan vidtagit, så inkommer det ånyo med samma utlåt.
Men Stånden hafva då tillfälle, att, med bättre kännedom om saken fatta sina beslut.
Då nu öfverläggningen förklarades vara sl ut ari samt II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, framstälde propos. lill bifall å förevar, betänk.
, ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå H.
Ex. förklarade det han trott sig finna att nej varit öfvervägande.
H. Ex. FIr Frih. o. Landlmrs sedermera framstälde propos., om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärknrne föranleda lill återremiss blef med ja besvarad.
Då nu betänk, blifvit återremitterad!, skulle jag såsom ledamot af Utsk. högeligen önska, att få erfara, huruvida det är Ståndets mening och vilja, att med behandlingen inom Utsk. af denna fråga skall anstå intilldess Utsk. fått emottaga den här så många gånger åberopade, inom PresteSt. väckta motion, ang. utarbetandet af förslag till ny kaleches.
På förhand torde det tillåtas mig, att få tillkännagifva min öfvertygelse, grundad på mig lemnade uplysningar, att någon sådan fråga från PresteSt. måhända hvarken detina eller nästa riksdag, bl ifver till Utsk. remitterad.
FIr von Hartmansdorff, Aug.:
För min del skulle jag anse olämpligt, att R. o. Ad. nu fattade något beslut om anstånd, under någon viss tid, med behandlingen af denna fråga.
Skulle sig så förhålla, som Hr Bråkenhjelm här omnämnt, att Utsk. icke erhåller någon remiss från PresteSt. å den der väckta motionen om en komile's nedsättande för en ny kateches utarbetning, och samma fråga möjligen kommer att stadna inom Ståndets enskildta Den 29 Januari. 227 Utsk. utan att föranleda lill någon annan åtgärd, så ser jag intet hinder för begagnandet af den i Riksd.
Ordn. hvarje riksdagsman förvarade rätt ali, med auledn. af under riksdagen limade händelser, uptaga denna fråga, såsom sin motion och få henne hänvisad lill Ekon.Utsk. för att der vidare behandlas.
Ilon är till sin natur allmän, och kan icke förlora denna egenskap derföre, att elt
Slånd remitterar henne till sitt en$kildta Utsk. II.
Ex. yttrade att han, då Hr Bråkenhjelm endast i form af en önskan framställ, att R. o. Ad. måtte tillkännagifva, huruvida något upskof med Uisk:s behandling af ifrågavar. ärende borde ega ruin, och icke yrkat propos. derom, icke ansåge sig hafva anledn. att i fråga derom framställa någon propos.
Jag begagnar det nu inträffade mellanskof, som åtskiljer föredragningen af 2:ne på föredragnrslislan befintliga mål, för att till Ståndet framställa en vördsam anhållan.
Diskussionsprotm för d. 17 och 18 Dec. sistl. år äro redan justerade.
Tryckningen deraf forlsältes i svit af föreg:de, hvarefter dessa prol:r komma att ingå i den samling, sorn sedermera hålles ledamöter af detta hus tillhanda.
Jag tror mig likväl icke misstaga mig i min förmodan, alt en talrikare allmänhet vore intresserad af ali erhålla en fullständigare kännedom om denna diskussion, såväl med afseende å öfverläggningsämnets stora vigt för det allmänna, sora ock å den moderation, värdighet och varma fosterlandskänsla, hvilka så lifligt och så flerfaldigt i de afgifne ytiranderne uppenbarat sig under berörde öfverläggning, hvaraf jag var en slum, men upmärksam åhörare.
Kännedomen om densamma, på elt noggrannare sätt inhämtad, torde hos mången verka till uplysuing, gagn och tillfredsställelse.
För vinnande af detta ändamål får jag hos det H.
Ståndet anhålla, det mig måtte tillåtas, att låta trycka och utgifva, vare sig diskussionen i sin helhet för båda nämnde dagar, eller endast så stor del deraf, som kan finnas lämpligt.
På sätt jag redan haft tillfälle nämna, fortgår tryckningen för det närvar.
Lättaste utvägen att verkställa utgifvandet af dessa prot:r är naturligtvis den, att med den boktryckare, hvilken har tryckningen af R. o. Ad:s prot. sig anförtrodd, träffa öfverenskommelse så, att denne åtoge sig tryckandet af ett lämpligt antal exemplar för min räkning af prottne för berörde 2:ne dagar, utöfver det antal R. o. Ad. sig förbehållit.
Jag anhåller jemväl att till ett skyndsammare vinnande af denna min afsigt och till lättnad för verkställandet, på sätt jag haft äran anmäla, R. o. Ad. behagade sålunda bifalla denna min begäran, att jag ägde deraf, utan afbidan af prot:s-justering. för denna dag, mig begagna; utbedjandes jag mig det H. Ex.
Hr Frih. o. Landtm, täcktes å min anhållan lill H.
Ståndet framställa propos.
Jag deltog icke i diskussionen om den fråga, som förevar, d. 17 och 18 Dec. sistl. år inom della Stånd, och om hvars tryckning den siste talaren 15* 228 Den 29 Januari. nu gjort framställning.
Jag var en tyst åhörare och är således opartisk.
För min del tillstyrker jag Frih.
Cederströms begäran, men hemställer likväl, huruvida, enär hans framställning inskränker sig till tryckningen af endast de inom Riddarh. afgifna yttranden, det icke vore lämpligare, att denna tryckning ombesörjdes af Riddarh.Ulsk., ehuru jag medgifver, att ändamålet skulle lättare vinnas, om en dylik åtgärd updrogs åt Exp.Uisk. derföre att texten, en gång satt, kunde lättare i tryck erhållas, än om densamma skall ånyo sättas.
Jag skulle således tro rättast vara, alt om en sådan särskild tryckning bi fal
I es, Ridd.Utsk. anmodades att i samråd med Exp.Utsk. ombesörja utgifvandet af en så beskaffad uplaga.
Jag tror ali Hr Bråkenhjelm missförstått Frih.
Cederströms begäran, och alt Exp.Utsk. icke bör anlitas i fråga om tryckningen af förevar. prot:r, enär det, såsom mig synes, icke är ett detta Ulskts åliggande all ombesörja tryckningen och utgifvandet af ett Stånds prot.
Cederströms begäran gick derpå ut, att R. o. Ad. måtte tillåta honom, att få utgifva och trycka Ståndets protrr för ofvannämnda dagar, och Frihrn har således önskat, att samma tryckning mätte honom tillåtas på dess enskilda bekostnad.
Till alla delar förenar jag mig med Frilnn om nyttan af en mera allmänt spridd kännedom om dessa dagars förhandlingar.
Jag skulle likväl tro, att R. o. Ad., i händelse en sådan tillåtelse meddelas, dervid fäster det vilkor, att
Frihtn icke begagnar det ena af sina alternativa förslag att trycka blott en del af diskussionen, utan att hela öfverläggningen ostympad kommer att inlagas, och detta af 2:ne skål, dels emedan jag tror opartiskheten fordra framläggandet af hvad som i saken å de motsatta sidorna blifvit yttradt, dels ock alt, i händelse någon del af diskussionen skulle uteslutas, del alltid skall lemna dem, hvilka icke dela R. o. Ad:s åsigter i ämnet, ett stöd för den öfvertygelsen, att R. o. Ad. tillåtit en sådan stympöing af diskussioner i fråga om hvad, som med skäl blifvit emot R. o. Ad. anfördt, hvartill möjligen äfven skulle kunna läggas, ali R. o. Ad. fruktat detsammas spridande till allmänhetens kännedom.
Jag förnyar således min anhållan, att, i händelse Frih.
Cederströms anhållan bifalles, diskussionen oafkortad måtte blifva tryckt.
Hr Ekenstén, Joli. Fritz:
Afven jag tillstyrker Frih.
Cederströms begäran, dock med det af den siste talaren fästade vilkor, att diskussionen ostympad framlägges till allmänhetens kännedom.
Ingalunda har jag missförstått Frih.
Cederströms mening, men deremot befarar jag, att jag sjelf blifvit missförstådd.
Då jag yttrade, att Ridd.Utsk. skulle sätta sig i gemenskap med Exp.Utsk. för att åstadkomma den ifrågavar. tryckningen, så var naturligtvis min mening dermed, att sedan texten blifvit satt och betalningen derför godlgjord af riksdagskostnaderna, så förökas den vanliga uplagan af R. o. Ad:s prot. med 500 å 1000 exemplar.
Detta aftryck kostar 2 r:dr per ark, Den 29 Ja na ar i.
229 papperet oberäknad!.
Denna omkostnad anser jag Ridd.Uisk. böra bestrida och derföre har jag ansett, att samma Ulsk. äfven borde sätta sig i förbindelse med E.vp.Utsk. och dess Ordf.
Jag vet icke eljest på hvad sått tryckningskostnaden skall bestridas, såvida ej någon enskild ville tillsläppa sin kassa, eller ock tryckningen ske genom subskription.
Det är klätt, alt Ridd.
Direktm måste taga någon verksam del deri, Rör öfrigt önskar jag, att diskussionen i sin helhet lemnäs till allmänhetens kännedom.
I anledn. häraf hade undert.
Sekret, äran uplysa, att tryckningen af R. o. Adts prottr, icke ombesörjdes af hvarken Ridd.Uisk. eller Ridd.Direkt., utan genom Ridd.Kansliet.
Jag får tillkännagifva att Ridd.Utsk. och Ridd.Direktm åligger fullgörandet af de befattningar R. o. Ad. dem updrager.
Tacksam för det understöd jag af flera värde ledamöter af detta hus erhållit, anhåller jag, alt till mitt redan afgifua yttrande få tillägga några ord.
Naturligtvis har min mening icke varit, att belasta Riddarhuskassan eller Staten med någon utgift i och för tryckningen af den del utaf Ståndets prot., hvarom jag gjort hemställan, ulan är min mening att af egna medel bestrida denna i alla fall ej betydliga kostnad.
I detta hänseende är min åsyftan alldeles riktigt af Gr. af Ugglas uppfattad.
I hänsigt åter lill samme talares hemställan, att R. o. Ad. borde lemna sitt bifall endast uuder det vilkor, att diskussionen ostympad Olifver tryckt, ber jag blott att, till undvikande af hvarje missförstånd, få nämna, det jag aldrig haft för afsigt, alj trycka endast ena sidans argumenter, utan har tvärtom ämnat alt låta de motsatta sidornas skäl framstå; men skulle likväl tro, att, under en af talrika ledamöter förd diskussion, som fortgått under 2:ne hela dagar, ovilkorligen måst inträffa, att samma argumenter, ehuru måhända i termer varierade, blifvit oftare begagnade; möjligen skulle ett fullständigt uptagande häraf göra läsningen för allmänheten i någon mån tröttsam, och öfverläggningen sålunda blifva mindre allmänt känd, än den i sjelfva verket förtjenar.