Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge den ene utgör bevillning med 2£ proc., den andre med 2, den tredje med 1 o. s. v., så tror jag att man icke kan komma till en rättvis upskattning af jorden, och till en rättvis upskattning af närings-idkarens inkomst, hvilket likväl alla Önska.
Jag skulle tro att första vilkoret för att kunna åstadkomma en sådan rättvis upskattning, är att BevillningsFörordmn omarbetas efter den åsigt att hvar och en bör skatta lika efter dess verkliga inkomst, han må för öfrigt vara jordbrukare, näringsidkare eller tjensteman.
Jag bekänner upriktigt att jag, i betraktande af det sätt, hvarpå Bevilln.Utsk. är sammansatt, hade väntat att vid denna Riksdag få se en mer omfattande reform föreslagen än den, som innehålles i detta Betänk.
Jag tror att i detta fall icke så stora svårigheter företett sig, om man med full kraft vill gripa verket an, men jag tror icke att man bör vidtaga den åtgärd som Utsk. pag. 22 föreslår, -hvarigenom det vill hvälfva hela besväret' från sig, och kasta det på Regeringen.
Utsk. föreslår nemi. att B.
St:r skulle hos K. M. i underd:het anhålla det K. M. täcktes på sätt Honom för godt syntes, utreda förhållandena och vid nästa Eiksdag för R.
St:r framlägga ett förslag.
Enl. min tanka hade Utsk. i alla fall bordt för E.
St:r framlägga några bestämdare grunder för upskattningen af jorden; ty som förut är sagdt, det är ingenting, som är allmänheten så mycket emot som en högre upskattning deraf. E. St:r begå en orättvisa om de hvälfva hela bördan på Regeringen; ty om man också kan behöfva att af Regeringen begära nedsättandet af en Komité för utarbetandet af detaljerna, så böra likväl R.
St:r förut bestämma de hufvudgrunder, efter hvilka de önska att en sådan Komité skall handla.
Detta arbete är alldeles icke omöjligt om Bevilln.Utsk., som är sammansatt af personer från så många olika trakter af landet, vill åtaga sig detsamma.
Man påstår att stora svårigheter äro i vägen för att erhålla en rättvis upskattning af jordén.
Jag för min del tror det icke, och ehuru flera förslag i det afseendet kunde göras så vill jag likväl endast framställa ett.
Jag är likväl icke nog egenkär för att anse detta förslag för det bästa, utan jag tror tvärtom att många bättre kunna D e n '26 Mars. 423 framläggas, men jag hoppas att derigenom visa möjligheten af att kunna komma till en rättvis upskattning af jorden.
Vill man komma till detta mål, så bör man, enl. min tanke, först tillse att inom hvarje distrikt, det må vara socken eller härad, jordegendomar finnas, som äro rättvist och sanningsenligt upskattade, icke blott med afseende på det distriktet utan äfven i jemförelse med egendomar i andra trakter.
Till norm för upskattningen kan man i allmänhet taga den köpeskilling, som blifvit gifven för jorden under de sednare åren, och för utrönande af jordens verkliga värde bör nedsättas en upskattnings-komité. hvilken, enl. min föreställning, lämpligast kan sammansättas af Ägodelmslhs ledamöter.
Dessa ledamöter äre i allmänhet aktade inom den ort de tillhöra samt äga erfarenhet och sakkännedom uti ifrågavande ämne.
Jag vill ej påstå att Ägodeln:sK:ns Ordfde kan åtaga sig ett dylikt besvär, ty inom hvarje domsaga finnes flera härader, hvardera med sin ÄgodelmsRätt, och det är omöjligt för
Domaren att kunna inom hvarje härad deltaga i ett så grannlaga arbete, utan att derigenom försumma sina öfriga åligganden.
Men AgodelnrslLs ledamöter kunna i alla fall utgöra grundkärnan till hvarje härads-upskattnings-komité, och om dertill kommer en eller två inom häradet aktade possessionaten så tror jag att denna Komité skulle vinna fullt förtroende, och kunna verkställa den upskattning af några normal-egendomar inom häradet, hvilken sedan kunde ligga till grund vid de öfrigas upskattning.
Denna Komité borde från domstolen infordra upgift på alla de egendomar, som under de sednare åren inom häradet blifvit försålda, sedan taga hufvudsumman af dessa köpeskillingar, och på ett rättvist sätt bestämma hvartill dessa normal-egendomar borde vara upskattade.
Det är gifvet att en och annan egendom kan vara försåld vida högre än hvad den är värd, andra egendomar åter kunna vara försålda vida under sitt verkliga värde, och andra till sitt rätta värde.
Derföre anser jag att om i ett härad under t. ex. de 4 sista åren, — tidpunkten kan vara likgiltig, — egendomar blifvit försålda för sammanlagdt 400,000 ILdr, så skulle denna summa blifva det värde, som åsattes dessa s. k. normal-egendomar, inom häradet, likväl så att taxerings-värdet för den ene egendomen höjdes öfver köpe-skillingen, och för den andra egendomen sänktes under densamma.
Sedan nu en dylik taxerings-komité inom hvarje härad bestämt värdet å de, under de sistförflutna åren försålde, s. k. normal-egendomarne, borde eli läns-beskattnings-komité sammanträda.
Denna länsbeskattnings-komité, bestående af. en person från hvarje härad, utsedd af häradets BeskattningsKomité, borde sammanträda, antingen under ordförandeskap af Landsten eller af någon af honom dertill anmodad possessionat, för att anställa en jemförelse mellan de olika härader; ty det är gifvet att egendomarne i det ena häradet kunna hafva blifvit försålde relativt högre än i det andra.
Man måste genom att sammanjemka dessa summor, söka komma till någon slags enhet för hela länet; ty länets försäljnings-belopp bör alltid vara lika med hufvudsumman af försäljningarne inom häradena.
Då nu en LänsUpskattningsKomité kan behöfva nedsätta försäljnings summan för det ena häradet, och höja den för det an - i 24 Den 26 Mars. dra, för att åstadkomma någorlunda jemnhet mellan normal-egendomarnes värdering inom hela länet, så borde man, för att vinna jemnhet inom hela Eiket, nedsätta en ny UpskattningsKomité, Denna Komité, hvilken borde vara sammansatt af ledamöter från de olika LänsTJpskattningsKomitéernc, skulle då hafva sig anförtrodt att jemföra de olika jordvärdena inom landet, och i afseende på länens normal-egendomar, göra de ändringar, som kunna vara af behofvet påkallade.
Om vi på så sätt erhölle en rättvis upskattnings-summa för hela Eiket, så återstode för LänsUpskattningsKomitéerna endast att göra de förändringar med afseende på häradenas primitiva upskattning, som deraf blefve en följd, och HäradsUpskattningsKomitéerna hade endast att fördela den nya summa, som sålunda blifvit för normal-egendomarne fastställd.
Om man vill göra sig detta besvär, anser jag det icke omöjligt att inom hela Sveriges Eike få alla de egendomar, som blifvit försålda under de sednare åren rättvist upskattade.
Sedan man sålunda inom hvarje härad fått normal-egendomar, blefve det väl ej särdeles svårt för TaxeringsKomitéerna att efter dessa värden taxera äfven den öfriga jorden, och på det någon kontroll i det afseendet skulle finnas, anser jag det vara nödvändigt att innan Taxerings-Komitéens prot. inkomme till PröfningsKomitéen, detsamma remitterades till HäradsUpskattningsKomitéen, hvilken då blefve i tillfälle att vid taxeringssättningen göra de anmärkmr, som den kunde finna lämpliga.
Om man en gång kommit derhän att man fått jorden rättvist taxerad, så anser jag det vara jordägarnes ovilkorlig^ rättighet att icke upskattas högre än närings-idkarne, embetsmännen eller någon annan.
Går man till TaxeringsKomitéen i en stad, så finner man att den är sammansatt dels af embetsman, som betala 1 proc. och dels af näringsidkare, som betala 2-J.
Det är temligen klart att de magistrats-personer, som sitta i TaxeringsKomitéen, icke kunna, så länge grunderna äro orättvisa, drifva näringsidkaren att upgifva sin verkliga inkomst.
Näringsidkarne åter lugna sitt samvete, när de upge för låga inkomster, med det inkastet att de för sin inkomst betala proc., då deremot embetsmännen blott betalar 1, Det kan möjligen vara rättvist att frikalla embetsmännen från all bevillning, jag vill derom ej yttra mig,.men om lian skall betala bevillning, så bör han utgöra den efter samma grunder som hvar och en annan.
Som BevillmsFörordmn nu är upställd, upmanar den till osanna upgifter, och derest icke Bevilln.Utsk. kan förmås att framlägga enklare och rättvisare grunder för bevillningens utgörande, så befarar jag att det oefterrättlighets-tillstånd, som f. n. äger rum, kommer i ali evighet att fortfara.
Jag anser äfven att de tariffer, som nu finnas i BevillmsFörordmn, borde utgå; ty så snart grunden är rättvis, är det äfven möjligt att få en rättvis taxering, men om grunden är orättvis, blir taxeringen det också.
På ofvan anförda skäl anhåller jag om åtterremiss så väl af den nu föredragna punkten som af Betänk:t i sin helhet.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han då åtskillige talare tycktes hafva missförstått hans första framställning, ang:de sättet hvarpå D en ‘26 Mars. 425 besluten borde fattas, finge fästa upmärksamlieten derpå att den punkt, som nu var föredragen, innehöll endast Utsk:s hemställan att åtskillige motioner, så vidt de afse uphäfvande af all bevillning, enl. l:sta och ;2:dra artiklarne, f. n. må lemnäs utan afseende.
Det vore således klart att om K. o.
Ad. ogillade denna hemställan, borde hela Betänk:t återremitteras, och då Hr Gr. o. Landtm, föreslog att Betaniel skulle punktvis företagas till afgörande, hade det skett med förbehåll att om K. o.
Ad. återremitterade denna punkt, Betänk:t i öfrigt icke skulle behöfva punktvis pröfvas, utan kunna i sin helhet återremitteras, för att undvika den formalitet, att äfven för denna eventualitet, Betänkut måst punktvis pröfvas.
Om jag fattat Hr Gr. o. Landtnäs yttrande rätt, böra vi nu uteslutande hålla oss till den föredragna punkten, om så är, instämmer jag fullkomligt med Gr. af Ugglas.
Denna punkt innehåller endast Utsk:s svar på tvänne motioner, om att all bevillning måtte uphöra.
Jag tror icke att dylika förslag kunna vinna något särdeles bifall här, jag har ej ens hört någon förorda dem.
Jag vill således icke vidare uppehålla discussionen, utan hoppas endast att vi snart måtte komma till en annan punkt, der de vackra yttranden, som här blifvit fällda, bättre varit på sin plats.
På sätt jag i början af mitt förra anförande nämnde, så hade jag icke ämnat yttra mig vid denna punkt, så vida icke Hr Gr. o.
Landtm, föreslagit detta sätt att föredraga Betänk:t.
Nu finner jag att jag missförstått Hr Gr. o. Landtrms yttrande, och får derföre förklara att jag icke har något att invända mot denna punkt, der Utsk. endast afstyrker tvänne väckta motioner om att all bevillning skulle uphöra; ty jag är visst icke bland dem som önska detta.
Jag hade egentligen tänkt anmäla mig vid Pag. 7, der Utsk. tillstyrker något, som jag anser vara stridande mot de åsigter jag här framställt.
Jag har icke fattat saken som den siste värde talaren; ty då fråga är om att omarbeta hela BevillmsFörordnni, och bestämma nya grunder för densamma, sfi bör väl denna fråga afgöras innan man börjar att punktvis afhandla Betänk:t.
Då det troligtvis icke är B. o Ad:s mening alt först punktvis genomgå Betänk:t till hälften, och sedan återremittera det, så anser jag att man just bör hålla sina »vackra föredrag» nu och försöka återremittera hela luntan på en gång.
Baab: -Då Hr Adelborg och jag hysa samma mening i hufvudsaken, så hoppas jag att vi äfven med afseende på formen skola komma öfverens.
Första punkten af Betänk, innehåller endast en tillstyrkan af Utsk. att bevillning fortfarande måtte utgå, hvarföre jag anser att vi tryggt kunna bifalla densamma.
Derefter kommer frågan om bevillning efter l:sta artikeln, och frågan huruvida tjenstemän böra betala någon bevillning eller icke.
Båda frå - 426 De n 26 Mars. gonia äro oberoende af den hufvudfråga, hvarom discussionen redan är börjad.
Denna fråga förekommer först Pag. 7, då jag hoppas att ingen skall hafva förgätit hvad Hr Adelborg och föreg:de talare yttrat, åtminstone skall jag, så godt jag kan påminna derom.
Afven jag finner att jag missförstått Hr Gr. o. Landtm:s yttrande, och får derföre förklara, att jag önskar återremiss på allt hvad som rör den egentliga Bevil]n:sFörordn:n, men då den nu föredragna punkten endast innehåller afstyrkande af motioner om att all bevillning skulle uphöra, så har jag naturligtvis ingenting att invända mot densamma.
Då ingen af de återstående punkterna i sin helhet omfattar det förslag till återremiss, som här är yrkadt, utan endast vissa åsigter om förändring af bevillningen, men icke hela BevillmsFörordms reorganisation, så torde det vara skäl att som jag gjort yrka återremiss på Betänk:t i sin helhet, innan frågan om l:sta artikeln föredrages.
Något hinder för denna återremiss bör ej kunna ligga deri att den första punkten endast rör frågan huruvida bevillningen skall uphöra; ty det är klart att om lt. o. Ad. återremitterar Utsk.-s Betänk., på det att grunderna för bevillningen måtte omarbetas, så afslår K. o. Ad. på samma gång denna punkt; ty om den antogs, behöfde grunderna icke omarbetas.
Om vi återigen genomgå Betänk:t punktvis, så kan det hända att de särskilde punkterne bifallas, och äfven den deruti der det är fråga om nedsättandet af en Komité, ehuru denne Komité skulle nedsättas efter helt andra grunder och åsigter än här blifvit föreslagne.
Det är derföre som jag fortfar att yrka återremiss af alltsammans innan vi företaga de särskilda punkterne till discutering.
Jag vill icke påstå att det är orätt att vid denna punkt yrka återremiss i sin helhet, men jag hemställer till Hr Adelborg, huruvida han tror att han kan vinna något med en sådan begäran.
Pluraliteten af lt. o. Ad:s ledamöter hafva nog ej gifvit sig tid att geuomstudera BevillmsFörordmn så noga att de på förhand gjort sig reda för om de vilja återremittera förslaget i sin helhet, eller om de endast hafva anmärkmr att göra mot en eller annan punkt i detsamma.
Pluralitetens åsigter stadga sig först under discussionen, och om man går tillväga på sätt Hr Adelborg föreslagit, så tvingas den att på god tro rätta sig efter hvad en eller annan talare yttrat.
Jag säger ännu en gång att jag icke anser mig nu böra uptaga till besvarande allt hvad här blifvit yttradt; ty det skulle uptaga lång tid och man kan lika väl vänta dermed tills man kommer till de särskilde punkter, som blifvit ogillade.
Jag anser högst orätt att yrka det B. o.
Ad., utan att hafva pröfvat de särskilde punkterne, skall i klump återremittera Betänk:t, och anhåller derföre om bifall till denna punkt.
Den 26 Mars. 427 Hr Printzensköld, Carl:
Om den af Hr Adelborg gjorda framställningen vinner E. o. Ad:s bifall, så inträffar det, enl. min upfattning, högst besynnerliga förhållande, att hela Betänk:t blir återremitteradt, ehuru Hr Gr. o. Landtm, endast föredragit Esta punkten deraf.
Detta kan omöjligt vara formenligt, och efter min tanke skulle det äfven innebära ett förbiseende af den förklaring, som Hr Gr. o. Landtm, gjort öfver föredragnings-sättet; ty denna har klart och tydligt bevisat att man kan bifalla denna punkten, men återremittera det öfriga af Bevilln:sUtsk:s förslag.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter till bifall å förevar:de punkt framställda propos., besvarades med starka
2:dra punkten, angtde bcvillningen efter 1 :sla artikeln och 3:dje punkten, ang:de väckte förslag om embets- och tjenstemäns befriande från bevillning.
4:de punkten, ang:de ifrågaställd nedsättning af bcvillningen för rörelse och näring sanct fast egendom.
På grund af hvad jag förut yttrat, yrkar jag återremiss på denna punkt.
Jag får blott tillägga att om man någonsin skall kunna vänta sig att få en sann upgift på inkomster och fastighetsvärden, så måste man nödvändigt nedsätta afgifterna.
Mig synes att de anföranden som vid första punkten ägde rum, nu rätteligen bort göras, men de äro likväl, sorn jag tror, fullständigt bibehållna i vårt minne.
Jag kan icke neka att, på sätt Hrr Adelborg och von Koch här erinrat, de rättsgrunder, hvarpå den nuvar:de BevillmsPörordmn hvilar, äro i högsta grad felaktiga.
Det kan icke nekas att understundom den ene medborgaren, jemförelsevis till sin förmåga att draga bördan, får skatta mera än den andre.
Onskligt vore derföre om efter den återremiss, som E. o. Ad. troligen kommer att bevilja, Utsk. kunde utfinna något bättre än den nuvande och alla föreg:de BevillmsPörordmr.
Jag erkänner likväl att jag har föga förhoppning om att Utsk. skall kunna nå ett så lyckligt mål; och orsaken ligger deruti att det icke är Statens tjenstemän utan skattdragande sjelfva som ensamma tillämpa författmn.
Möjligen skall man på grund af detta yttrande beskylla mig för att vara en vän af Byråkratien, men min öfvertygelse blir i alla fall, att det strider mot statsmachinens rigtiga gång, att E.
St:r sjelfva eller några deras delegerade tillämpa de författmr, som E.
St:r sjelfva beslutat.
Hvad beträffar alla öfriga beskattnings-lagar som E.
St:r besluta, såsom ang:de ChartaSigillataBevillmn, Tull- och PostBevillmn, så är tillläinpningen af dessa lagar updragen åt Statens embets- och tjenstemän, men när det är fråga om allmänna bevillningens utgörande 428 Den 26 Mars. efter de grunder som B.
St:r bestämt, så äger en Statens embetsman ingen rätt att blanda sig deri, utom för att dervid bevaka Statens rätt.
Följden häraf är den att man knappast någonsin kan upgifva exempel på en rättvis beskattning sedan Bevilln:sFörordn:s tillkomst.
Om deremot man bildade TaxeringsKomitéer, hvilka voro inför vederbörande embetsmyndigheter ansvarige för sina åtgärder, så är jag öfvertygad att Författmn skulle tillämpas vida rättvisare än som nu är händelsen.
Nu bestå TaxeringsKomitéerna af oansvariga ledamöter, hvilka kunna tillämpa författmn efter eget godtfinnande, och som äro oåtkomliga för en åklagare, äfven om han kan bevisa att de upsåtligen begått en orättvisa.
Enl. min tanke, borde en beskattnings-myndighet bestå af personer, som voro ansvariga för det sätt, hvarpå de tillämpade, författningarne, och ehuru jag icke nu kan säga huru det skulle tillgå, så skulle jag likväl önska att BeviilmsUtsk. täcktes taga denna sak under närmare öfvervägande, särdeles som den ed, hvilken taxerings-männen hittills aflagt, numera kommer att uphöra.
Hvad angår beskattningen af jorden, så har jag hört Hr Troil framställa ett förslag, som visserligen kunde vara ganska bra, men jag tviflar på att det af Hr Troil åsyftade ändamålet derigenom kan upuås, särdeles som de tjenstemän, hvilka Hr Troil föreslagit till medlemmar i Komitéerna, troligen hvarken hafva tid eller lust att åtaga sig ett i sig sjelf så besvärligt och förhatligt updrag.
Men skulle man ej på något annat sätt kunna åstadkomma en mera rättvis beskattning af jorden?
Man vet att under sednare tider sällan eller aldrig försäljning af jord äger rum utan efter jordens vidd, så att hvarje jordägare är särdeles angelägen att genom landtmäteri-åtgärder få uplysning om arealen af sin egendom, emedan dess värde deraf är beroende.
Jag anser derföre att tunnland-talet eller arealen skulle kunna utgöra grund för beskattningen; ty om man bestämde ett visst lågt värde för hvarje t:l:d, så är det klart att en egendom på t. ex. 10,000 t:l:d, hvilken är 10 gånger så stor som en egendom på tusen td:d, äfven blefve i samma proportion högre beskattad.
Hvaremot det nu understundom händer att en egendom med 10,000 t:hd. och en egendom med 1,000 t:l:d, med afseende på beskattningen alldeles ieke förhålla sig till hvarandra som 10 till 1.
Vill man hafva en rättvis grund, så bör man också bemöda sig om att utfinna densamma.
Om man såsom Hr Troil föreslagit, lägger sista köpeskillingen till grund, så begår man en orättvisa; ty många omständigheter- kunna föranleda till att en egendom säljes till högre pris än den är värd.
Ej heller får man låta grunderna bero på taxerings-männens godtycke.
Man får en säker grund, om man bestämmer beskattningen efter jordvidden, och då kan den egendomsägare, som i anseende till jordvidden anser sig för högt beskattad, styrka huru stor del af jorden, som är af den beskaffenhet, att den är föga eller intet värd, och huru stor del, som bör bära beskattning.
Vi kunna aldrig nå det mål vi önska förr än vi hafva en fix grund, på hvilken vi kunna bygga vår beskattning.
Jag anser den af mig framställda planen vara den enda antagliga, men om någon af Hrr:ne skulle kunna göra upp en bättre, så skulle det D en 2G Mars. m fägna mig.
För öfrigt anhåller jag i likhet med de talare, som förut yttrat sig, att denna punkt måtte till Utsk. återremitteras.
Den siste värde talaren har yrkat åter remiss, ehuru han förklarat sig vara öfvertygad att några bättre grunder för BevillmsFörordmn icke derigenom skola vinnas.
Då han oaktadt en sådan öfvertygelse yrkar återremiss, så hemställer jag till honom sjelf, hvad han dermed tror sig skola vinna.
För att visa honom svårigheten af att upgöra några grunder för en beskattning af jorden, torde det vara tillräckligt att granska hans eget förslag.
Unn har föreslagit att man vid jordens beskattning skulle lägga jordvidden till grund, och på hvarje t:l:d sätta en viss låg afgift.
Hvad först sjelfva jorden ensamt beträffar så glömmer han en högst väsendtlig omständighet, som mycket inverkar såväl på jordens verkliga värde, som på den bevillning, som med rätta bör påläggas densamma, och denna omständighet är jordens olika produktions kraft.
En af de väsendtligare anmärkn:ne mot BevillmsFörordmn blir i alla fall icke afbjelpt genom detta förslag; ty förmodligen med afseende derpå att en del jord kan vara af sämre beskaffenhet, föreslås der att taga en viss låg afgift för hvarje t:l:d.
Då man nu tar i betraktande att det icke allenast är jorden, som drager bevillning, ulan äfven bergverk, handel och all annan rörelse, så hemställer jag om icke, då jorden beskattas efter ett lägre värde än dess verkliga, såväl bergverk-ägaren som handlanden och hvarje annan, som har inkomst af någon rörelse, med skäl kan säga: »hvarföre skall jag upgifva min verkliga inkomst, då jorden icke beskattas efter 1 dess verkliga värde.»
Hr Troil har föreslagit, att man inom hvarje distrikt skulle försöka att få vissa normal-egendomar, som voro rätt beskattade.
Dervid är dock ett väsendtligt »item» som Hr Troil har förbisett, nemi. sättet för dessa normalegendomars riktiga upskattning, och blefvo fel vid denna upskattning begångna, återverkade dessa fel sedermera vid den på densamma grundade jemlörliga taxeringen.
Under de fyra liiksdagar, som jag varit ledamot af BevillmsUtsk.
, har der icke funnits någon som försvarat den nuvande BevillmsFörordmn, men ehuru Utsk. väl skulle kunna förändra grunderna så att bevillningen mera jemnt träffade en och annan, så äro likväl icke sådana uplysningnr Utsk. tillgängliga, att det kan öfver hela landet jemnare fördela densamma.
Följden blefve endast att man skapade nya orättvisor i st. f. dem som äga rum för det närvande, hvilka efter 3 0 å 4 0 års tillvaro hafva fått likasom en laglig häfd.
Alt man redan länge insett att det närvande tillståndet icke är det rätta, bevisas bäst deraf att redan för tre Riksdagar sedan inom BevillmsUtsk. väcktes förslag att hos K.
M. begära det sådana uplysningar måtte meddelas Utsk., att det med deras tillhjelp skulle kunna utarbeta en ny bevillnings-förordning.
Detta förslag föll på afdelningen, väcktes ånyo i Utsk:s plenum, men rönte intet understöd.
Yid sista Riksdagen framställdes ett likartadt förslag, men äfven det föll på afdelningen.
Nu deremot har ett dylikt förslag blifvit väckt, och nästan ingen har vågat tala deremot, 430 Den 26 Mars. emedan hvar och en finner att Utsk. omöjligt kan upgöra några nya grunder förr fin det erhållit de dertill erforderliga uplysningar; ty att upgöra grunderna på »måfå», skulle ej tjena till annat ån att sätta nya orättvisor i st. f. de gamla.
En stor svårighet ligger deri att man icke vet, huru stor den inkomst är som skulle beskattas; ty om man på en höft skapade en proc., så skulle det kunna hända att man drefve ut en tredubbel större bevillning än den närvaride.
Vid förra Riksdagen väckte Hr von Koch en motion att bevillningen skulle utgå med 1 proc., nyss deremot yttrade Hr von Koch att procenten borde nedsättas till
Denna sednare siffra anser jag för min del vara mycket riktigare, men det kan i alla fall mycket lätt hända att vi missräkna oss, om vi antaga densamma.
Om bevillningen med 3 å 4 hundra tusen
Rdr skulle understiga hvad man afsett, så är det icke bra, men om den blir dubbelt eller tredubbelt så stor, så är det ännu värre, ty derigenom skulle åtskilliga kapitaler dragas ur den allmänna rörelsen, och ligga oförräntade till nästa Riksdag.
Derföre är det väl bättre att gå tillväga som Utsk. gjort, och hos K.