Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För mig äfvensom för hvarje annan icke jurist torde detta vara tillräckligt, för befästande af vårt omdöme öfver sä väl förslagets theoretiska värde, som ock praktiska användbarhet; men då jag, såsom varande representant från landsorten, dessutom å ena sidan äger en bedröflig erfarenhet af den på landet med hvarje dag tilltagande laglöshet och af den ringa aktning, som lagbrytarne hafva för nuvarande straff, och då jag icke eller å andra sidan kan ifrågasätta en återgång till de lägre afflictiva straffen, öfver hvilka mensklighet och samhälle redan hafva uttalat en fullständig förkastelsedom; så tvekar jag icke ett ögonblick alt för min del godkänna det nu framlagda lagförslagets grunder.
192 Den 28 April.
Jag kunde visserligen stanna liar, sedan jag motiverat hvar» före såväl jag, sorn andra, hvilka med mig äro af samma yrke, och sålunda icke invigde i juridikens irrgångar, med godt samvete kunna rösta för detta betänk.; men man har här äfven velat inleda discussionen på ett annat område, som är mig mindre främmande och der jag icke fruktar eller behöfver frukta att upplaga den utkastade stridshandsken.
En värd talare har under sisla Lördagsplenum förespeglal oss den våda af grundernes antagande till det nya lagförslaget, alt derigenom kroppsstraffen inom arméen skulle till mehn för krigstukten försvinna.
Då straffbestämmelserne inom armeen uteslutande bero af K. M. blott, och då dessa kroppsstraff dessutom icke med en enda bokstaf vidröras i detta betänk.; så skulle jag visserligen, om jag ville, kunna bestrida allt sammanhang emellan dessa kroppsstraff ocb nu förevarande betänk.; inen jag vill icke begagna della bestridande, utan vill fastmera öppet uttala både min princip och min förmodan, att om ifrägavar. förslag af 11.
St. varder antaget, så komma icke eller kroppsstraffen inom arméen alt länge öfverlefva dem inom nationen.
I de äldre liderne, då den värfvade arméen hufvudsakligast recryterades afsamhällets vagabouder, hade från dea äldre Preussiska skolan utbildat sig den lära, att regelbundenhet och skicklighet i exercis icke stod att erhålla utan käppens användande, hvilken lära äfven hade spridt sig till vår indelta armé.
Förhållandet är likväl nu belt annorlunda.
Samhällets vagabouder tillböra nu * correclioushusen och arbetscorpserne; den värfvade arméen recryterar med afsigt icke annat än väifrejdadt folk, ocb skiljer frän sig hvar och en, som visar anlag för vanärande förbrytelser, ocb såväl inom den värfvade, som indelta armeen har den dagligen stigande hederskänslan och den dagligen aftagande råheten hos truppen, i förening med de ökade anspråken på befälets hildning, småningom lyckats att göra kroppsstraffen mer och mer umbärliga, och den värde talaren skulle förvånas, om lian med mig delade den erfarenhet, att inom den indelta arméen stundom ett hell års mölen kunna förbigå ulan att ett enda kroppsstraff behöfver ådömmas, äfvensom att desse straff jemväl inom den värfvade arméen numera blott sällan behöfva tillitas.
Då den värde talaren här sä ofta och, såsom det synes mig, äfven med lög uppträder emot hvarje äfven den minsta anmärkning emot den hädangångna Styrelsen, synes han mig härutinnan hafva bort finna ett rättvist och skönt fält för all göra dess förtjenster gällande.
Ilan hade då kunnat erinra oss, huru samma Konung, som på Tysklands fäll anförde vår segrande armé, från hvilken tid till en stor del denna armées anseende inom Europa daterar sig, huru samme Konung, säger jag, var orsaken lill 1812 års författning, hvarigenom alla godtyckliga straff inom arméen afskalfades och de extra-judiciella inskränktes, men ännu mera, huru genom kännedomen om denne
Konungs kärlek för rocuuiskorält och menniskovärde och genom Haus be - Den 28 April.
193 bearbetning i detta hänseende, inom armeen lyckades inrota sig en anda, som mildrade dess seder och hafva gjort kroppsstraffen umbärliga.
Den hädangångna Styrelsens administrativa åtgärder kunna visserligen ock hafva utgjort föremål för mångas klander, under det att de å andra sidan hafva utgjort föremål för mångas loford, och de ligga fiir öfrigt till större delen utanför gränsorne af mitt bedömmande; men jag har ännu icke hört någon bestrida dess militäriska förljenster, och det förvånar mig, att en person, som sjelf tillhört denna Styrelse, och för hvilken dess sträfvande till målet i militäriskt hänseende icke horde vara obekant, synes vilja återföra vår arme"' till behofvet af de råa kroppsslraflen.
Detta synes mig, lindrigast sagdt, innefatta en misströstan såväl till truppens susceptibilitet för hederskänsla, sorn lill befälets förmåga att den framkalla, och efter min förmening borde hvar och en vederlägga denna misströstan förmedelst sin voteringssedel.
Man har yrkat återremiss på betänk.
Jag tillåter mig fästa uppmärksamheten på olämplighcten deraf.
Dä 2 Stånd hafva godkänt betänk., ett Ständ stannat i eli beslut deremot stridande, och det fjerde Ståndet har detsamma återremitterat, synes mig, enligt hittills gällande praxis, för Utsk. ingenting annat vara öfrigt, än att efter några dagars förlopp återkomma med samma betänk, jemte förklarande, att, då 2 Stånd hafva detsamma godkänt, Utsk. saknar skäl alt frånträda sitt förslag, hvarigenom således enda följden af en återremiss skulle blifva, att vi inom några dagar skulle nödgas förnya samma discussion som nu, med den skillnad likväl, att Ståndet då oundvikligen mäste fatta ett definitivt beslut.
Mig synes tjenligare vara att fatta detta beslut nu, och yrkar jag derföre bifall lill betänk.
Jag är antecknad alt yttra mig nu, men anhåller, då så många talare hafva anmält sig, alt för närvarande derifrån få afstå, för att litet längre fram på en gång anföra hvad jag har alt säga.
Ilr Fåhraeus, Olof Immanuel; Äfven jag anhåller att för närvarande fä afstå från det yttrande, hvartill jag har anmält mig, under förbehåll att framdeles få yttra mig i denna fråga, om jag så skulle finna lämpligt.
Åtskilliga ledamöter, hvilka, i den ordning, hvari de hegärt ordet, nu uppropades, befunnos ännu icke vara tillstädes.
St:s be slut vid förliden riksdag, att bevilja ett anslag af 1,300,000 r:dr lill införande af ett förbättradt fängelsesystem, hade under delina debatt, blifvit omnämndt, jag vill icke säga med bifall, ty det hade tvifvelsutan varit för myckel begärdt, men åtminstone utan klander; så skulle jag visserligen icke hafva ansett det lämpligt alt här uppträda för att erinra derom, alt jag var en bland dem, hvilka vid förra riksdagen sökte ali efter min ringa 10 II. 25 194 Den 28 April. formäga verka till delta anslags beviljande.
Men då nu ett. motsatt förhållande inträffat, då nemi. nämnde beslut blifvit med ogillande omnämndt, så torde det anses tillålligt att jag erinrar om denna omständighet för att derpå stödja de skäl, som bjuda mig, för att handla conseqvent, att nu. tillstyrka bifall till LagUlsk:s förevarande betänk., sorn i sig sjelf icke iir något annat, än en tillämpning af föregående Ständers beslut, en fortsättning af den byggnad, hvartill grunden redan vid förliden riksdag lades på ett sätt, som ovillkorligen påkallar byggnadens uppförande.
I förbigående torde det tillåtas mig att anmärka, att den antilhes man behagat framställa, då manjemfört R.
St:s frikostighet vid beviljande af anslag till fängelsebyggnaderne med deras förmenta sparsamhet i fråga om anslag lill skolorne, vid närmare granskning icke befiunes öfverensstämmande med verkliga förhållandet; ty det var icke blott 50,000 r;dr årligen, som 11.
St. å Svenska folkets vägnar erbjödo till införande af en förbättrad skolundervisnig, det var med detsamma det directa åtgörande, att inom Sverige grunda tilläfventyrs ett antal af 2000 nya skolor, jemte beviljande af alla de anslag å communcrnas vägnar, sorn fordrades till nödige lärares aflöning vid dessa skolor.
Hopsummerar man de utgifter, sorn i följd af delta beslut skola tillkomma, och som R.
St. vid förra riksdagen sig åtogo, så är otvifvelaktig!, att den deraf uppkommande anslagssumma mångfaldigt öfverstiger hvad som i och för fängelsebyggnadernes uppförande af samma Ständer blifvit beviljadt.
Iir von Hartmansdorff bar anmärkt, att man ieke bör börja med att antaga en ny strafflag oell sedan vara betänkt på fäugelsernes uppförande.
Men det är ju, mine Hrr, icke i denna väg, som man börjat.
Man har just vid förliden riksdag börjat i den ända af saken — om jag så får uttrycka mig — sorn iir von Hartmansdolf sjelf ansett vara den rätta; och det är just till vinnande af en ännu större säkerhet, som desse hufvudgrunder nu blifvit för R.
St. framlagde, och hvilka, om de antagas, skola både för Regering och Ständer utgöra den säkraste borgen att utan äfventyr kunna framgå på den bana, som i framtiden kan komma alt följas.
För öfrigt, om det äfven nu vore fråga om att antaga en fullständig criminallag, så är det ingenting som hindrar R.
St. att uppskjuta verkställigheten af denna lags införande ett eller annat år, till dess att Staten besitter de hjelpmedel, som fordras för lagens tillämpning.
— En värd talare, Gr.
Cronhjelm, bar redan på ett högst upplysande sätt vederlagt de anmärkmr, som Hr von Hartmansdorlf framställt emot det nya lagförslaget i afseende på de vådor, som skulle uppkomma genom dess tillämpning på krigslagsliftningen, dag vill blott ur Hr von Hartmansdorffs eget anförande hemta ett ytterligare skäl till bevis för den anmärkning, att detta ämne icke bör hit, att det icke är om krigsartiklarne, som vi nu öfverlägga.
Hr von Hartmansdorlf sjelf har erinrat derom, att i Norra America, der penitentiärsystemet är tilllämpadt i dess stör - Den 28 April.
195 sta utsträckning, icke dess mindre kroppsstraffen äro inom marinen bi belia line; så måste della klart bevisa, att frågan om straff i afseende på krigslagstiftningen ingalunda står i något direct sammanhang med den fråga, som vi nu bär afhandla, utan helt och hållet på sidan derom.
Hr von Hartmansdorff har vidare frågat hvem som skall underhålla fångarnes familjer under den tid, som de förre undergå den bestraffning i de allmänna häktena, hvartill de af lagen blifva dömde.
Jag svarar derpå, alt det skola precist samma communer göra, som nu underhålla dem under den lid, som brottslingarne utslå sina straff på correclionshusen; men skillnaden är likväl den, alt då desse olycklige personer återvända lill sina communer, sedan de hafva undergått den bestraffning, hvarigenom de anses hafva försonat sig med samhället, så kan man hafva något" hopp att de inom communerne qvarstanna, hvaremot, då de nu utsläppas från correclionshäktena, man kan äga visshet derom, att de dit skola återkomma.
Kostnaderne i det förra fallet äro således för communerne vida mindre än i det sednare, och härifrån synes det mig att man hvarken kan eller hör hemta något skäl lill lagens förkastande.
Hr von Hartmansdorff har framställt en ganska sträng kritik öfver penitenliärsystemet.
Del är icke min mening alt ingå uti eli försvar för delta system, hvilket försvar igenfinnes i de mest upplysta och djupsinniga philosophers och lagstiftares skrifter, och sorn äfven inom detta
Hus blifvit af flere talare på ett segrande sätt framhållet; men jag önskade blott att den värde ledamoten sjelf hade velat uppdraga paraleli emellan penitenliärsystemet och del slrafllagssyslem, som här i Sverige för närvarande följes, och jag är viss derpå, alt han frän detta system hade kunnat hemta vida mera upprörande drag, vittnande om orättvisa och om ett oefterrättlighetsförhållande, för hvilket ingen gräns finnes, än han kunnat hemta från det förra.
Det må visserligen vara hjertskakande alt se en yngling, som ett ögonblick utsläppes från sin cell, huru han begärligt likar efter hvarje mensklig blick, som gifver tillkänna något deltagande; men när brottmålsdomare!! hör en yngling klaga öfver de orättvisor, som han lidit; när man hör denne yngling såsom en ursäkt åberopa, alt den uppfostran man gifvit honom bland grofva brottslingar har lyckats, (hvilket jag med egna öron hört), då är detta lika uppskakande.
En annan värd talare, Gr.
Mörner, har sagt, alt brottens antal inom hufviidstaden icke skulle hafva tilltagit.
Jag önskade på det högsta att jag med den värde talaren kunde instämma i detta omdöme; men beklagligtvis är icke så förhållandet, oell för att vara kort vill jag endast uppläsa några få räder ur Öfverståthållareembetets sista berättelse, der det pag. 3 heter: ”1 afseende pä folkets lynne, sedlighet, konst-och närigsflit samt välmåga, anser Öfverståthållareembetet sig hafva anledning lill det allmänna omdöme för åren från och med 1838 — 1842, att ehuru obestridligt är, att folkets upplysning och bildning äfven under denna lid varit med allvar omfattade oell främjade, samt Den 28 April. alt konst- och näringsflit i många delar utvecklats, synes doek sedligheten samt aktningen för lag och ordning hafva aftagit och välmågan i allmänhet vara förminskad.” Mine Hrr! vi höra icke göra oss falska föreställningar i detta hänseende! sedligheten inom vårt fädernesland är beklagligen ganska djupt angripen och allmänna säkerheten spelar ett äfventyrligt spel, oaktadt de insatser af 100,000-tals r:dr, som R.
St. vid hvarje riksdag nödgas göra för alt söka upprätthålla densamma.
Det må vara en sanning, att intill delta ögonblick förhållanderne icke utvecklat sig alldeles så, som man borde hafva väntat, lill följd af det straffsystem, som vi äga; men det kommer sig deraf, alt vi lefval i ebbens lid; när floden inträffar, när systemet nått sin culminationspunkt, när correctionshusens dammar brista oell ulvandringarne derifrån, i följd af Stålens oförmåga att fortsätta systemet, taga sin början; när desse antaga arlen af verkliga colonisationer för vissa communcr, då blifvcr del försent alt bedömma om det är ordnandet af den fosterländska angelägenheten som fordras, eller om det är några ytterligare bidrag för Svenska folkets sent mognade öfvertygelse.
Jag tror det förra och röstar för förslagets antagande.
Då jag i sista plenum uppträdde i detta ämne, var det endast för alt bestrida Hr von Hartmansdorlfs då framställda forsla förslag om instämmande i Ilögv.
PresteSt:s beslut.
Hr von Hartmansdorff har sedermera afstålt från delta sitt förslag, och jag förmodar, att det således numera får anses förfallet.
Striden är deremot nu inledd om sjelfva saken, och jag bar härvid trott mig finna, att Hr von Hartmansdorff i sitt sednare anförade rättfärdigat deras opinion, som ansett honom i sjelfva verket önska någonting helt annat, än hvad hans forsta förslag innehöll; ty ehuru Ilr von Hartmansdorff ännu icke öppet uttalat sitt yrkande på afslag å Utsk:s betänk., har han dock endast omklädt detta yrkande i drägten af en ålerremiss, som i sjelfva verket går ut på detsamma eller på något ännu värre.
Skulle nemi. betänk, i vanlig ordning återremitteras, hela denna vidlyftiga discussion utskrifvas och lill Utsk. remilleras, samt Utsk. slutligen ånyo företaga frågan (ill öfverläggning; så vore deraf en gifven följd, alt K.
M. icke vid denna riksdag skalle få något svar på sin gjorda framställning.
Han skulle icke från representationens sida få veta någonting om hvad nationen tänker om det nya lagförslaget, och detta anser jag vara vida värre än ett afslag.
Att det icke eller kan finnas någon annan afsigt med yrkandet af ålerremiss, synes också ganska klart, då man besinnar, att såväl Utsk:s majoritet, som reservanterne hafva så fullständigt redovisat för de motsatta åsigterna i ämnet, att någon vidare utredning af detsamma visserligen icke erfordras inom Utsk.; utan Ståndet derförutan är i godt tillfälle att i sakens nuvarande skick besluta sig, antingen för bifall eller afslag, eller ock för de modifieationer i Ulsk:s tillstyrkande, hvilka Ståndet kan finna för godt att göra.
Den 28 April. 197
Nar jag således betraktar frågan, såsom nu stående på den punkt, der den efter min tanka rätteligen bör slå, eller emellan bifall och afslag, torde det tillåtas mig, som i egenskap af Utsk:s-ledamot varit i tillfälle oell äfven pligtig att något närmare än pl u ra li
I et en af della Hus taga kännedom om det nya lagförslaget, med skälen så väl för sorn emot, att få lill besvarande upptaga det hufvudsakligasle af de inkast, som emot samma förslag blifvit under discussionen framställde.
Jag anser mig dock lill en början böra redogöra för de skäl, som legat till grund för Utsk:s förfarande att inkomma med ett så kalladt principbetänk., särdeles som detta Ulsk:s säll att gå tillväga i sisla plenum af a ts k i 1 lige talare starkt klandrades.
När den K. propos. afgafs, hördes åtskillige varma anhängare af det nya lagförslaget drifva den sats, att R.
St. borde nära nog, utan någon föregående granskning, antaga det med acclauialion, och man föreställde sig, att pä delta sätt ett förslag lill en hel ny brottmålslag, som nyss före Jul till R.
St. öfverlemnades, skulle kunna redan i Januari månad vara af dem anlaget.
För min del var jag icke af denna mening.
Jag hyser den tanke, att R.
Sl:s rätt alt deltaga i lagstiftningen, alt sjelfve pröfva de lagförslag, som föreslås nationen, är en af R.
St:s heligaste rättigheter, som aldra minst bör efterskänkas, eller med efterlåtenhet eller ens med något sken af lättsinne utöfvas, då fråga är om stiftande af en hel ny brottmålslag.
Inom Utsk. höjde sig icke eiler någon enda röst för tillstyrkande af en sådan åtgärd; och med den obekantskap med lagförslagets innehåll och den deraf alstrade farhågan för dess nyheter, som isynnerhet den tiden inom RiksStm rådde, tror jag ej eller, alt ett sådant förfarande skulle hafva varit för sakens framgång nyttig. lllsk. beslöt alltså att företaga en noggrann granskning af förslaget, och det var naturligt, alt Utsk. dervid, för att kunna reda frågorna, så väl för sig sjelf som för andra, måste börja med alt granska de principer, hvarpå förslaget hvilade; helst sjelfva lagförslagets indelning gaf härtill ytterligare anvisning.
Vid denna tid talades dock redan mycket om riksdagens snara slut, hvadan Utsk., inseende omöjligheten att vid denna riksdag kunna komma lill slut med hela lagverket, beslöt att, sedan principerna blifvit af Utsk. genomgåugne och granskade, för R.
St. framlägga resultaten af denna granskning, på det statsmakterna vid denna riksdag åtminstone malte kunna komma öfverens om de grundvalar, hvarpå en ny criminallag för landet borde byggas.
I min tanka är också detta sätt, att först afgöra grunderna, det enda rätta, för att komma till målet.
Jag har nemi. för min del varit emot det vid denna riksdag en gång fallna och sedermera ånyo upptagna förslaget om eli förstärkt LagUtsk., emedan jag icke älskar —• jag bekänner det öppet — några extra ordinära commissiorier med beslutande rätt; isynnerhet fruktar jag för deras införande i grundlagen, hvarifrån de troligtvis icke skulle kunna så lätt åter borttagas.
Men då jag således icke trott, alt den - 198 Den 28 April. na väg vore den bästa, för alt komma till målet af en ny criminål!ag, utan hyst det hopp, att sådant skulle kunna ske på den vanliga i grundlagen redan föreskrifna vägen, har jag icke eller å andra sidan kunnat föreställa mig såsom lämpligt, att R.
St., fördelade på sina fyra särskilda rum, skulle på en gång discutera och pröfva håde principer, detaljbestämmelser och redaction af ett så vidt omfattande lagverk, eller att de, ulan någon föregående öfverläggning om grunderna för den blifvande nya lagen, skulle företaga sig att § för § votera öfver det framlagda förslaget; ty alt bibehålla det nödvändiga inre sammanhanget uti ett sålunda tillkommet större lagverk, vore alldeles otänkbart.
Deremot har jag trott och tror ännu saken icke kunna tillgå på annat sätt, än att statsmakterne först öfverenskomma om principerna för den nya lagen, och alt R.
St. följakteligen, sedan K.
M. nu framlagt ett fullständigt förslag, deruti R.
St. jemväl kunna se huru principerna blifvit tillämpade, först besluta öfver dessa sistnämnde.
Anlages de, och äro båda statsmakterna således ense om de grunder, hvarpå lagen bör byggas, så blir det alltid lätt nog att en annan gång verkställa den efterföljande detaljgranskningen, och det kan icke möta särdeles svårigheter, hvarken alt, i afseende på lagens dctaljbestämmelscr, då blifva sams om grundernas rälta tillämpning, eller att, i afseende på redactionen, utfinna det lämpligaste uttrycket för de föreskrifter, man vill hafva uttryckte.
Antagas åter icke sjelfva principerna för del nu uppgjorda förslaget, så blir det i alla fall omöjligt för R.
St. att sjelfve uppgöra ett fullständigt contraförslag efter andra grunder; de måste då, — så framt man erkänner, såsom jag tror alt man i allmänhet gör, behofvet för landet afen ny criminallag, i stället för den nu gällande, nästan helt och hållet overksamma, — de måste då, säger jag, åtnöja sig med att endast gifva sina tankar tillkänna, i afseende pä de grunder för den nya lagen, som R.
St. för deras del kunno önska alt få etablerade, samt öfverlemna åt K.
M. alt låta utarbeta ett nytt derefter lämpadt förslag.
Det förslås, alt U.
St. icke derföre skulle afsäga sig rättigheten att till detaljerna sedermera granska äfven detta nya lagförslag; men till en början skulle man således jemväl i detta fall nödgas stanna vid principerna och först afgöra dem.
Emot ett sådant sätt att gä tili väga vid det nya lagverkets pröfning har jag ej eller hört mer än 2:ne egentliga inkast göras.
Det ena: att det vore mera skadligt än gagnelig!, att i förtid binda händerna på sig genom att besluta öfver nakna principer, utan att tillika se huru de taga sig ut i tillämpningen.
Men sådant är ju icke här förhållandet.
Tillämpningen af de principer, hvilkas antagande nu är i fråga, har man ju redan framför sig i det fullständiga förslag, som blifvit framlagdt, och af hvilket hvar och en är i tillfälle att bedömma i hvad mån principerna uti tillämpningen linnas användbara.
Farhågan att i otid blifva bunden synes också har desto öfverflödigare, som LagUtsk.
aSfaltat sitt tillstyrkande i så allmänna och försigtigt ordalag, att, äfven med godkän - Den 28 April.
199 namie af lagförslagets liufvudgrunder, sådana de i Utsk:s betänk, blifvit uppställde, R.
St. hafva öppet falt att framdeles vid förslagets detaljgraaskning göra hvilka modificationcr i tillämpningen, som helst de kunna anse nödiga.
Och enahanda är förhållandet, om R.
St., med frångående i mer eller mindre man af Utsk:s tillstyrkande, skulle linna för godt att fastställa andra liufvudgrunder för den nya lagen; ty äfven i detta fall hafva ju 11.
St. sig öppet lemnadt alt, på den väg jag förut omnämnt,' tillse, alt i det nya lagförslag, som dä skulle komma alt utarbetas, de af R.
St. fastställda grunderna finge den tillämpning, som varit afsedd.
Det andra inkastet är: att det i allt fall vöre fiiga vunnet med antagandet af principerna, utan alt tillika antaga sjelfva lagförslaget, enär kommande Ständer icke äro bundne utaf eli sådant beslut, utan kunde upprifva det, —och jag medgifver, att detta är en möjlighet; men jag hemställer, huru sannolikt det är, att R.
St. i en fråga af denna vigt skulle visa en sådan ostadighet och ett sådant vankelmod, särdeles om man, i sammanhang med det nu fallade beslutet, auetoriserade K.
M. alt under tiden företaga fängelsebyggnadcr jemte de liera förberedande åtgärder, som för den nya lagens verkställighet blifva erforderliga, och hvilka, redan bragte i verket, säkerligen skulle äfven i sin mån hindra 11.
St. att framdeles frångå sitt en gång fattade beslut.
För öfrigt får jag äfven anmärka, att om man i andra fall ville förfara med samma ängsliga försighet, sorn detta sednare inkastet förutsätter, så skulle man ju aldrig kunna besluta sig för nögon ny institution, hvars bestånd beror af fortvarande anslag, af farhåga att hvad vid den ena riksdagen derför blifvit beviljadt, skulle vid en annan återtagas.
— Intetdera af de framställda inkasten har således synts mig vara af någon särdeles vigt, och af alla dessa skäl har jag inom Ulsk. bilrädt den mening, att Utsk. borde till R.
St. inkomma med ett särskildt principbelänk.; men mot min mening beslöts sedermera inom Utsk. att dela delta principbelänk. i 2:ne särkilda afdel* ningar, hvilket har haft lill följd, att nu förevarande betänk, hvarken fullständigt omfattar alla hufvudgrundcrna för den nya lagen, eller innehåller förslag till det svar på den K. propos , som R.
St. ovillkorligen äro skyldige att afgifva.