Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ämnar endast att i afseende på de punkter, som röra beslut, hvari jag deltagit, och dem, om hvilka jag i öfrigt har kännedom, samt hvilka ej redan varit föremål för den utredning, som inför detta Stånd ägt rum, upptaga och utveckla de motiver, som föranledt mig att af- eller tillstyrka de beslut, hvilka blifvit fattade och här såsom svårt klandervärda uppgifna.
Utsk:s mern. börjar med en anmälan om 3i föremål för Riksrätts pröfning, hvilka Utsk. uppgifvit sig hafva till 9 «. 7 Den i J u I i f. m.
Just.ombudsmannens handläggning öfverlemna!:.
Ulsk. begagnar dervid peremtoriskt det uttryck, att Konungens rådgifvare i dessa 3i mål handlat grundlagsvidrigt, försummat att gora de i grundlagen deni ålagda föreställningar och i sina rådslag afvikit från för dem gällande lagar.
Detta omdöme vore visserligen ganska betänkligt, om icke lyckligtvis det återstode att inför
Riksrätt reda verkliga förhållandet i dessa frågor, hvilket då af ett annat forum än Const.Utsk. blir pröfvadt och hedömdt, sedan de anklagade haft tillfälle att försvara sig, att utveckla sina skäl och framlägga de begrepp om grundlag och andra lagar, som de hysa, och som de trott sig hafva samvetsgrann! iakttagit.
Derefter får man se, om i något eller några af dessa mål verklig grundlagsvidrighet blifvit begången eller icke.
Jag öfvergår nu till den del af memor., som är föremål för R. o. Ad:s upplysta och benägna pröfning.
Den första anmärkmn, sora ingår såsom skäf och grund att bereda de i frågan opinerande Statsråds-ledamöters afsättning, rörer frågan om behandlingen af lagverket.
Jag är icke bland de i delta afseende af Utsk. uppnämnda personer och har också icke deltagit i det anmärkta beslutet.
Jag kan således med opartisk blick beskåda saken.
Mig har det förekommit, som vore hvad Statsrådet då tillstyrkte just det lätta af saken, och således äfven det med Rikets sannskyldiga nytta bäst öfverensstämmande. R.
St. hade vid i8>4 års riksdag begärt, alt en comité skulle hildas, för att utreda skilnaden emellan den gamla nu gällande lagen och det nya lagverket.
Denna comité' skulle äfven särskildt utmärka de ekonomiska frågorna och derigenom försätta R.
St. i tillfälle att sedermera, under en eller flera riksdagar, såsom orden föllo i R.
St:s lind. skrifvelse härom, kunna granska det vigtiga lagförslaget, innan R.
St. för deras del föreslogo detsamma till antagande såsom gällande i detta land.
Denna nya comité' organiserades år 1835 och inkom till K.
M. med und. hemställan om en inskränkning i comiteens åtgärder.
Denna hemställan synes af comitéen ganska väl motiverad, såsom grundad derpå, att 0111 icke comitéens förslag antogs, skulle större tidsutdrägt uppkomma vid sakens behandling, och ytterligare svårigheter förete sig.
Comitcen bestod af 3:ne erfarne jurister.
Desse åberopade äfven sin likstämmighet i åsigter med den gamla Lag-eomiteen, hvars kunskaper i ämnet ingen lärer vilja förneka.
I Statsrådet befunno sig också vid detta tillfälle 3:ne kunnige och lag— färne män.
Man kan således säga att 6 upplyste och sakkunnige män tänkt lika i saken och ansett den föreslagna förenklingen mest ledande till det åsyftade vigtiga ändamålet.
För mitt begrepp ligger det derföre ofattligt, huruledes denna Statsrådets mening kunde föranleda till en aumärkn.
, som borde grundlägga desse embetsmäns utsättande; D e n i J u L i f. m. celi enda grunden derför synes också vara Const.Utsk:s olika opinion med deras.
Utsk. har i 3:dje punkten anmärkt vid det för s. k.
Mosaiske trosbekännare utgifna reglemente, hvarförutan Utsk., i afseende på utfärdandet af detta reglemente af d. 3o Juni 18)8, öfverlemnat frågan till Riksrätts behandling, hvarföre nu i lmfvudsaken ej erfordras någon större utveckling, Utskrs ifrågavar. anmärkn. är riktad emot den af Konungens rådgifvare, som tillstyrkt s. k. väsendtliga förändringar i detta reglemente, och mot den föredragande, som deri infört obestämda stadganden.
Jag var icke bland dessa rådgifvare, som tillstyrkte förändringarna , och en föregrde talare och f. d. stats-secreterare har utredt förhållandet.
Jag fäster mig blott vid den benämning af lag, Utsk. gifvit detta reglemente.
Samma reglemente var ett utbyte mot ett förut varande reglemente, tillkommet i enahanda administrativ väg, som det nu ifrågasatta.
Det förra innebar i vissa hänseenden en stor frihet för den Corporation, livilken det afsåg; det sednare, med undantag af en utsträcktare frihet i afseende på bosättningsorten, innebär en stor inskränkning; tv då det förut var Judarna tillåtet, att efter ankomsten lill Riket utöfva hvad näringsfång eller yrke de behagade, utan några fästade villkor dervid, innefattar det sednare, att de 1 hvarje yrke och näringsfång äro ställda under landets allmänt gällande lagar, så i juridiskt som i ekonomiskt af7 seende; och vid sådant förhållande borde man rättvisligen ej kulla det nya reglementet en emancipation, såsom det med betänklig verkan blifvit i allmänhet benämnadt, utan låta det vara hvad det är; en ordnings-stadga, som hänvisar till Jagarna.
Uti 4:de anmärkn:n fäster Utsk. sig dervid, att en i anledn. af R.
St:s skrifvelse föreslagen undersökning oell reglering rörtde soldaters skyldighet eller icke skyldighet att utgöra dagsverken vid kyrkobyggnad ansetts kunna förfalla och icke vidare upptagas.
När Ständernes und. skrifvelse härom inkom år i834, remitterades den till vederbör, collegier och consistoriel'.
Deras utlåt:n inkommo, såsom Utsk. sjelft upplyst, icke förr än år 1836, då Ständerne voro åtskiljde; och när frågan sedermera föredrogs, hemställdes, huruvida icke lämpligast vore, alt för närvar. låta henne förfalla.
Vid en sådan behandling synes väl icke skäl vara förhanden, att anse ett uraktlåtande vara begånget, sorn borde föranleda till den föredragandes och rådgifvarnes skiljande från deras embeten; ty frågan blef ju icke begrafven utan endast uppskjuten för tillfället.
Utsk. liar i 5:te anmärkntn fästat uppmärksamhet derpå samt yrkat ansvar derför, att Konungens rådgifvare gifvit alltför bestämda föreskrifter i afseende på bevakandet af Kronans talan.
Frågan rörde en leverance af sadlar för cavalleriet.
Uu process hade uppkommit emellan leverantö - Den i Juli f. m. ren och Kronan, leverantören hade förnekat alt uppfylla sin förbindelse, och det blef nödigt att derför instämma honom för domstol.
Frågan utreddes, och det visade sig klart för begreppet, hvars pröfning af sakens beskaffenhet och icke af lagens bokstaf då endast kom i fråga, att han uraktlåtit uppfyllandet af contracts-förbindelserna , och derföre borde i laglig väg tillförbindas att hålla Kronan skadeslös, destomera , som särskilda kostnader måste användas för att uppfylla det med contractet afsedda ändamål.
Under medgifvande att ordalagen i föreskriften till advocatfiscalen i Krigs-colhm utan tvifvel äro ovanligt utsträckta och ingå i minutier, samt att det varit nog att anbefalla honom att bevaka Kronans rätt, skulle jag, då saken gäller Statens rätt och afseende fästes på vederbörandes skyldighet att beifra förnekelsen deraf, likväl tro, att detta ej kan rimligen karakteriseras såsom ett så beskaffadt misstag, att det borde medföra en så sträng påföljd, som Utsk. afsett.
Uti 6:te anmärka.punkten har Utsk., i afseende på K.
M:s skrifvelse rörtde fattigvården i Riket, fästat sig vid hvad här genast, vid det tillfälle då denna skrifvelse föredrogs, blef anmärkt, nemi. att densamma icke var ställd i den form den ansågs böra hafva; hvaraf, såsom Utsk. säger, äfven kunnat följa oformligheter vid dess behandling hos R.
Jag får dock anmärka, att i 27 §:n 2 mom.
Riksd.Ordn. är öppnadt ett tillfälle för K.
M. att lemna R.
St. meddelanden i annan form än medelst propostr till stiftande af lagar; och detta ämne, som rörde fattigvården och innefattade en mängd vidtutsträckta och af local-förhållanden beroende intressen, trodde Konungens rådgifvare lämpligast böra meddelas lill Sländernes kännedom i sådan form, och deras mening i ämnet inhemta?, innan förslaget derom såsom lagpropos. till dem öfverlemnades.
Då således grundlagen lemnar anledn. till ett sådant meddelande, ehuru Const.Utsk. det förnekar, och afsigten ej bort misskännas, synes det ej vara i någon grad billigt, att dervid hafva fästat en sådan anmärkn.
, som den ifrågavarande.
Utsk. har äfven gjort anmärkn. vid åtgärderna, att uppdraga åtskilliga embetens bestridande åt tillförordnade embetsmän.
Denna fråga har redan af föregtde talare blifvit upptagen och utvecklad.
Jag vill blott såsom allmän sats anföra, att det visserligen är öfverensstämmande med vår statsförfattning, att, så vidt möjligt är, med verkligen utnämnda personer besätta Rikets embeten ; men å andra sidan måste det ej kunna förnekas, att det är alldeles omöjligt, att ej vid vissa tillfällen låta dem bestridas af tillförordnade.
Då tjenstledighet temporärt medgifves, och embetet är af beskaffenhet, att det, såsom t. ex. chefsskap, behöfver under enahanda form oafbrutet utöfvns, måste man medgifva, att sådana tillförordnanden äro alldeles nödvändiga.
Vid dessa förhållanden hafva också Statsrådets ledamö - Den i Juli f. ni.
53 ter tillstyrkt denna utvägs begagnande; och detta mätte icke vara stridande emot Rikets sannskyldiga nytta.
Jag föreställer mig dessutom icke, att, såsom Utsk. antydt, tillförordnanden böra leda till minskning i säkerhet samt juridisk eller moralisk ansvarighet vid embetsförvaltningar.
1 g §:n Reg.Ftn är särskildt utsatt, att stats-secreterarne, eller de som deras tjenster förrätta, skola vid målens föredragning i Statsrådet sina meningar yttra och förklara.
Man har således der förutsatt hvad som oundvikligen måste hända, att någon gång en tillförordnad skall inträda äfven i sjelfva Statsrådet, för att naturligtvis med ansvar och icke ansvarsfritt behandla de der förekommande ärenden, och inför lagarna i allmänhet måste väl en tillförordnad stå för sina i embetsväg begångna förbrytelser likasom en ordinarie.
Uti anmärkn:n N:o 10 har Utsk. fästat sin uppmärksamhet vid öfverflyttningen af öfverinseendet öfver Myntverket ifrån Bergs-coll:m till Stats-contoret.
Utsk. anmärker härvid, att
Konungens rådgifvare med stillatigande afhörde detta beslut och förklarade sig icke mot dess verkställande finna något hinder.
Myntverket har i långvariga tider, till och med under mer än ett sekel, varit släldt tinder Kammarcoll:m.
Det öfvergick i83o derifrån och ställdes under statssecretm för finance-ärendena, samt försattes således i samma förhållande som myntverken i andra conslitntionella stater.
Under den tiden ombyggdes alla de verkstäder, sorn der nu finnas, äfvensom inredningen och de mekaniska inrättn:na deri förnyades.
Verket fick en ny riktning, och tillverkningen blef sådan, att man numera, i afseende på konstvärde och technisk skicklighet, kan jemföra Svenska myntet med andra nationers mynttecken, utan att, såsom förut, behöfva blygas för sitt eget.
Det samband, man vill finna emellan Myntverket och Bergs-collrm, kan jag ej fatta.
Det förra är ett praktiskt och techniskt verk. det sednare åter fordrar veltenskapligt och egentligen theoretiskl bildade embetsman.
Det praktiska verket måste styras af en chef och dermed ensamt sysselsatt embetsman, samt kan icke under collegiala former föras med den kraft sorn vederbör.
Man har äfven härvid anmärkt, alt icke vederbör, collegier blifvit hörda öfver flyttningsfrågan.
— Redan år 1837 inkom öfverdirecteuren vid myntverket till K.
M. med en und. hemställan om åtskilliga förändringar i Bergs-collegii instruclion, relativt till collegii befattning med myntet, och föreslog dervid några jemkningari denna instruclion af mindre väsendtlig beskaffenhet.
År 1838 inkom han åter med fullständigare förslag till förändringar i förenäinnda hänseende.
Presidenten i Bergs-colhm hördes deröfver, och ansåg dessa förändringar icke behöfliga.
Statsrådet åter fann , att, vid betraktande af della verks olika natur med de föremål, som tillhörde den med collegiala former förenade förvaltningen, ändringar borde ske i instruetionen, samt tillstyrkte ut - 54 Den i Juli f. ni. skilliga, men K. M. beslöt, att öfverinseende! öfver Myntverket skulle tillhöra Stats-contoret.
Bergs-collun likasom Stats-cont. blefvo dervid visserligen icke hörda , men öfver instructions-förändringen bade Bergs-collegii president, såsom jag nämnt, redan blifvit hörd, och då fråga nu endast var , huruvida Bergs-colltm kunde vara utaf med Myntverket, och om det i Stats-cont. kunde beredas möjlighet för myntchefen att en dag i veckan inför delta verk föredraga de slags mål han förut föredragit inför Bergs-coll:m, syntes detta så enkelt, att upplysningar härom ej borde med skäl anses nödiga, och om andra upplysningars infordrande från emhetsverken än sådana, talar ej Reg.F:ns io:de §.
Emot beslutet gjordes derföre ej erinringar, helst Myntets ärender, inför Stats-cont. föredragna, träffade ett med deras praktiska natur mera öfverensstämmande embetsverk; men en ganska noggrann samt till och med sträng instruction lemnades öfverdireeteuren vid Myntet då han ställdes under Stats-contoret.
Hvarje halft år skulle inventering ske.
Ingen assigbering fick äga rum utan Stats-cont:s vetskap och annotation, och advocat-fiscalen i Stats-cont. skulle hålla hand öfver Myntverkets behöriga gång.
Hvarje halfår skulle und. berrättelse till K. M. afgifvas.
Detta har också blifvit verkstäldt; och hittills har det visat sig, att Myntets förvaltning , efter förflyttningen af förmansskapet deröfver till Stats-cont.
, motsvarat hvad man kunnat önska och lemnat flera tillfredsställande resultatef.
Jag tror således icke , att denna förflyttning åstadkommit någon rubbning i förvaltnings-systemet, utan blott en förbättring, och finner, såsom jag bär visat, nnmärkntn i afseende på collegiernas icke hörande, eller den egentliga formfrågan, hilligtvis ej kunna hänföras till sådan påföljd, som UUk. framställt.
I afseende på i5:de punkten, rör:de en afliden enskild mans, frami.
Commercerådet Fileåis, testamente, har redan en värd talare Hr Skogman utvecklat förhållandet.
Jag vill blott tillägga, att då de pensioner testator anslagit till civile embelsmäns enkors och barns underhåll böra i sammanhang med civilstatens pensionsförvaltning regleras och bestämmas, och K.
M. väl beslutat att dessa pensioner skola vara oberoende i sin utdelning af de pensioner , som dervid ifrågakommande personer tilläfventyrs kunde få af civilstatens pensionsinrättning , men derjemte öfverlemnat fondens capital, vård, förräntning och redovisning till civilstatens pensionsinrättnings förvaltning; så synes ett vederbörligt sammanhang mellan dessa fonder derigenom vara bestämdt.
Det är likväl ej omöjligt, att det uti nämnda testamente kunnat, vara testators afsigt hvad Ulsk. antyder; men då en sådan afsigt ingalunda i detta testamente var uttryckt, hade det varit en innovation att gifva det en tydning , som dess ordalag ej innefattar.
I öfrigt har, såsom nämndl är, Hr Skogman ut - Den i Juli f. m. 55 fedt förhållandet och visat nyttan af beslutet, mot hvilket det icke kan sägas att testamentet lagt hinder i viigen.
Uti i6:de punkten har blifvit anmärkt, att en kronofogde af nåd åter erhållit den honom fråndömda tjernsten.
Hans fel var att hafva mottagit en ringa lösen vid handlingars ulgifvande.
Af Högsta Domstolens tillstyrkande af nåd för honom inhemtades, alt han sjelf erinrat och påbjudit rättelse i detta misstag, och att alla, eller åtminstone de fleste af ortens innevånare anhållit, att han måtte få bibehålla sin tjenst, emedan han deri visat sig särdeles utmärkt och skicklig.
På denna grund tillstyrkte Högsta Domstolen och äfven Konungens rådgifvare, att han måtte återfå tjensten af nåd, hvarvid han likväl fick stå till ansvar med en skäligen hög plikt och ersätta den skada som skett, hvilken dock var ganska obetydlig.
Hade här varit fråga om laga rätt , så linde tillstyrkandet variL oriktigt; men då fråga varom nåd, och dess medgifvande äfven hvilar på laglig rättighet, så synas motiverna för den tillstyrkta nåden hafva varit skäligen gilltig,a och tillstyrkandet ingalunda anmärkningsvärd!.
I punkten N:o 18 har Utsk. anmärkt, att Konungens rådgifvare försummat alt upplysa Konungen i frågor, som rörde Hansenskildta intressen.
Detta föranleddes hufvudsakligen af utåt renderingen af beckaskogs boställe.
Statsrådet bade vid dåvar. boställsledighet, med anledn. af en inkommen skrifvelse, tillstyrkt, att Konungen måtte få öfvertaga detta boställe på 3o års tid, likväl med villkor alt årligen tillägga lill régttets löningsfond hela den afkastning, hvartill bostället var uppskatladt, och att frånträda detta arrende, då regztet så påfordrade.
Strängare villkor mot en arrendator torde väl knappast kunna upptänka», och något slags förbiseende af upplysningar i den delen kan väl icke anses hafva ägt runi i denna sak, som ingalunda ledt lill förlust, utan snarare till gagn för reg:tet.
Jag kan således ej finna, ätt i detta tillstyrkande ligger något lycksökeri eller försummelse af Statens nytta, och anser anmärkntn derföre oförtjent.
I anmärkntn N:o 19 har Utsk. fästat sin uppmärksamhet dervid alt, oansedt landshöfdingarne i åtskilliga län uppgifvit, att länen lidit af missvexter, möten likväl icke, hvarken för bevärts-manskapet eller för indelta regttena, blifvit inställda.
I fråga härom upplystes först och främst af Konungens General-adjutant för ar indien uti afgifvet mein., alt mötena ej utan förlust för tjensten kunde inställas , att bevärts-classerna i bestämd tur och ordning borde exerceras, och alt den ordin -stammens förlust af ett års exercis vore betänklig för försvarsverket.
I ekonomiskt afseende förekom jemväl, att då desse soldater och bevärts karlar i alla fall skulle lefva af provinsens tillgångar, så uppkom ingen annan olikhet, än alt de i ena fallet förtärde deni på spridda ställen och i det andra fallet på ett enda ställe, och detta en - 56
Den i Juli f. m. dast under loppet af 2 till 3:ne veckor.
Emot bristen på lifsmedel vid mötesplatsen begagnades det correctivet, att entreprenad-auction utsattes, och derigenom uppkom intet hinder för uppköpens utsträckande till andra Jan med bättre tillgångar af födoämnen, samt lifsmedlens införande till det län, der brist förefanns.
Penningar komrao dymedelst i större omlopp uti provinsen, och dessa fördelar kunde idet hela fullt uppväga de olägenheter, man trodde uppkomma för den ort, der trupper under slikt förhållande sammandrogos.
Derjemte reglerades äfven så, att vid inqvart:s-ställena proviant var anskaffad till lättnad i inqvartrs-besväret.
Hade dessa upplysningar, som finnas att tillgå i de till Utsk. afgifna prot., begagnats; så hade kanske denna anmärkn., såsom nog litet grundad för att leda lill den åtgärd Utsk. afsett, kunnat uteblifva.
En värd talare har redan , vid anmärknm N:o 22 om rekryters antagande vid en mindre framskriden ålder än förut varit tillåtet, utvecklat förhållandet och dervid herntat skäl af handlingarna, hvilka jag äfven undersökt.
Jag har derföre i detta afseende intet annat att tillägga, än att denna reglering ännu, likasom då frågan förevar, förekommer mig såsom snarare en lättnad än en tunga för rotehållarne.
Anmärknm
N:o 25 är riktad mot handelstraetaten med Ryssland.
En af negoeiatörerne dervid , Hr Skogman , har redan framställt hvad en närmare sakkännedom gifvit honom vid handen för ämnets utredning, och af Frih. von Schulzenheim, som också deltagit i denna negociation, är att förvänta en fullständig utveckling af saken, i hvad som möjligen icke af Hr Skogman blifvit utredt.
Utsk. liar i 2Ö:te punkten gjort anmärkn. emot beslutade undantag i tullafgifterna samt medgifven tullfrihet vid spanmåls in- eller utförsel allt efter tidsförhållandena.
Hr Skogman har äfven upptagit och utvecklat denna fråga.
Jag vill blott nämna, att bland dessa undantag förekomma äfven de fall, då Regeringen ansett sig böra fästa uppmärksamhet på så beskaffade fabrikers behof, hvilka, under en med mycken kostnad förenad utveckling af sin rörelse, bort få mot lindriga villkor införskrifva råämnen, der sådana inom landet saknas eller endast i otillräcklig qvantitet förefinnas.
Utsk. har bland sina exempel åberopat tillåtelsen för postlinsfabriker att införa en för deras bedrifvande vigtig rudimaterie, tullfritt för små, och mot half tull för större qvant i le te r.
Hvar och en känner, att just dessa fabriker, som äro få till antalet , hafva under sednare åren gjort stora framsteg.
Dessa framsteg hafva kostat fabriksägarne mycken möda och mycket penningar.
Derigenom sysselsättes emedlid en mängd menniskor af den fattigaste classen, och deras deraf uppkommande tillstånd kan med verklig tillfredsställelse åskådas; ty icke blott fullväxte män och qvinnor, utan Den i Juli f. m. 57 äfven barn äro vid dessa och fabriksarbeten i allmänhetanvända, och hela familjer njuta ofta vid dessa och de flesta af våra med omsorg bedrifna fabriker deras utkomst, för hvilken eljest fattigvården och correctcs-husen behöfde anlitas.
Under sådana förhållanden hafva också Konungens rådgifvare vid de få tillfällen, då så beskaffade undantagsfrågor förekommit, ansett sig böra med en viss liberalitet gå till väga, och hafva således dervid begagnat undantags-systemet.
Det är för öfrigt alldeles omöjligt att kunna belt och hållet undvika detta systeme utan att bereda menliga påföljder.
Hr Skogman har ganska riktigt yttrat , att det gifves tidsförhållanden , hvilka påfordra förändringar eller undantag från ett förut bestämdt stadgande, enär de deri ej kunnat vara förutsedda; hvarföre det bör bero af statsförvaltningen att med urskiljning och försigtighet få begagna den undantagsrättighet, som åtminstone hittills icke varit densamma nekad, men som nu blifvit anmärkt, såsom bevisande ett skadligt systeme, hvilket måste bero deraf, huruvida undantagen saknat gill— tiga skäl och anledntr, hvilket af anmärkntn ej inhemtas.
Uti 3o:de punkten har Utsk. anmärkt att, i anledn. af Öfver-postdirecteurs-embetets förslag , att bref ej måtte få medföras af enskilda resande och allmänna transport-inrättntr till lands och sjöss, Konungens rådgifvare väl icke tillstyrkt, att i afseende på de förstnämnda ett sådant förbud skulle äga rum, emedan det hade innefattat en inskränkning i den enskildes frihet, men i afseende på diligencer och ångbåtar ansett, att en bestämd gräns borde utsättas för deras rättighet att framföra bref.
Såsom motiver för detta tillstyrkande torde få andragas, att dessa forslingsinrättntr äro ämnade för passagerare och större paketers förande, och det ingår således icke i deras ändamål att blifva postförare.
Det är också alldeles gifvet, att de inkomster Staten och således R.
St. af Postverket beräkna, skulle betydligt förminskas, om brefföringen blefve fri för alla sådana transport-inrättntr, som för andra ändamål tillkommit.
Konungens rådgifvare gingo emedlertid en medelväg och föreslogo, att paketer af viss vigt skulle af diligencer och ångbåtar få föras emellan orterna; och jag föreställer mig, alt de derigenom tillstyrkte hvad rättast och nyttigast var ; — hvarföre skulle de då derföre anmärkas och afsättas?
Hr Skogman har i afseende på 31 :sta anmärkntn utredt, att det var uppå Fångstyrelsens förslag, som den coopvaerdiskeppare lemnade tillåtelse alt uttaga correctionister tillstyrktes af Konungens rådgifvare ; men han har dervid icke nämnt, att i i833 års författning för lösdrifvare är, enl. i4§tn, hvar och en sådan person tillåtet att utträda för att skaffa sig laga tjenst eller laga näringsfång, och enl. 17 §:n är det Fångstyrelsen ålagdt alt beflita sig derom , att så beskaffad frihet anskaffas åt dessa på obestämd tid insatta, till en del „ 9 H. B 58 Den i Juli f. a. obrottsliga personer, enär de vid inrättningen uppfört sig väl.
Uti en redan gällande författning var således i hufvudsaken medgifvet hvad här emot det speciella stadgandet är anmärkt.
Ifrågavar. förordnande, som sedermera undergått en förändring i anseende till den farhåga, man kunde hafva, att desse på utrikes ort möjligen qvarblifvande personer skulle kunna förminska det förtroende man der hade för Svenska sjöfolket, har likvisst under den korta tiden af dess existens icke föranledt till något ondt; ty mig veterligen bar blott en enda gång en sådan reqvisition ägt rum , och denna reqvisition har icke fört till några skadliga påföljder.
38:de anmärkn:n innefattar, att Konungens rådgifvare visat obenägenhet att fullgöra R.