Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Waxholm och Carlskrona fästningar beträffar, har Utsk. till och med tillstyrkt mer, än K. M. begärt, för att få arbetena derstädes desto förr färdiga, i öfverensstämmelse med hvad Chefen för IngeniörsCorpsen föreslagit.
Deremot har Utsk. afstyrkt allt anslag till Carlsborgs fästning.
Förhållandet är att hufvudverket är färdigt, och att nu ett verk på norra sidan skall anläggas.
Utsk. ansåg, att detta arbete, oaktadt det förr eller sednare måste åvägabringas, icke f. n. vore så af behofvet påkalladt, att det icke kunde anstå under blifvande Statsregleringsperiod.
Det finnes också icke något skäl alt fortsätta arbetet, då der icke finnas några fångar, ty dessa äro flyttade till annan ort.
Om 11. o. Ad. bifaller de betydliga anslagen till Carlskrona och Waxholm hemställer jag, huruvida icke E. o. Ad. vill låta dervid bero.
Jag anhåller således om bifall till hvad Utsk. i denna del föreslagit; ehuru jag för min del skulle vilja ingå på, att
Ståndet icke ginge så långt som Utsk., utan blott beslöte att inga nya medel skulle beviljas, men de gamla anslagen qvarstå orubbade för sina ändamål.
.Tåg instämmer till alla delar i hvad Erih.
Tersmeden anfört, och jag ämnade också begära, att skyldighet icke måtte upstå för FortifikationsAfdm att till Statsverket återlemna den nyss upgifna tillgången, emedan den till stor del finnes nedlagd i materialer.
Jag anhåller om propos. på bifall till K. Mus Propos.
Den 7 Juli e. m. 141 Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, att då Frih.
Leijonhufvud yrkat bifall till hvad K. M. i afseende på befästningsarbetet vid Carlsten föreslagit, men Frih.
Tersmeden oell Hr Lefrén yrkat bifall till endast första delen af Utsk-.s derom gjorda hemställan, innehållande »att lt.
St:r icke måtte nu anvisa några medel för ifrågakomma befästningsarbete vid Carlsten» propos. å denna första del af Utskis hemställan borde först framställas, med It. o. Ad. förbehållen rätt att efteråt besluta om sednare delen, derest Frih.
Leijonhufvuds yrkande ej vunne bifall; hvarjemte propos. till bifall å berörde första del af Ulsk:s hemställan nu framställdes.
Härvid ropades stnrka
Landtm, förklarade, det han ansåg .Ta hafva varit öfvervägande.
Sednare delen af Utsk s förev:de hemställan, innehållande »samt besluta att hvad af förut anslagne tillgångar kan återstå sedan det södra strandverket blifvit fullbordadt, skall Statsverket besparas,» blef sedermera, efter först till bifall derå framställd propos., som besvarades med Nej, af E. o Ad. afslagen.
Vidare förekom och bifölls Utsk:s hemställan, ang:de anslagen till fästningsbyggnäds-arbetena vid Carlskrona och Waxholm. Mom. litt. c, till befäslnings-arbetena vid Slilö på Gottland.
Frih. af Ugglas, Carl Gust.:
Jag ämnar icke ingå i någon undersökning om nyttan af befästningen vid Slitö, eller på något sätt söka vederlägga Utsk:s sorn mig svnes nog knapphändiga motivering i detta hänseende; ty denna fråga är af den beskaffenhet, att jag gerna erkänner, det jag icke är i tillfälle, att densamma bedöma.
Det må likväl såsom ett motstycke till hvad StatsUtsk. anfört gälla hvad Hr af Klint i sitt yttrande omförmält, och som ett annat motskäl torde jag fä åberopa den omständighet, som Konstit.
Utsk. i sitt s. k. decharge-betänk:de vidrört, nemi. att sedan dessa befästningar blifvit påbörjade, yttrade Engelska regeringen till den Svenska, att den lifligt önskade deras fortsättande med all möjlig drift och skyndsamhet.
Jag har nu blott velat fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på en annan sida af denna fråga, som här bör tagas i betraktande, nemi. det kreditiv som vid sista Riksdagen beviljades äfvensom det, hvilket anvisades för neutralitetens uprättliållande, Frågan var således för E: St:r icke obekant; ty It.
St:r hade ganska väl haft tillfälle, att vid granskningen af Revisorernes berättelse finna, hvad som varit användt till dessa arbeten, och någon anmärkning deremot framställdes icke, och, på sätt jag äfven hört flere andra talare yttra, hade det varit Regeringen fullkomligt obetaget, att på det till neutraliteten lemnade kreditiv äfven lyfta de summor, som här äro i fråga.
DeparbsChefen ansåg dock, för sin del, grannlageuheten fordra att helt öppet framlägga hela förhållandet för R.
St:r och derjemte uttrycka den förhoppning, att, då kreditiv-medlen blifvit återlemnade, skulle Ständerne, under erkännande af det grannlaga i detta sätt att gå till väga, bevilja hvad Depart:sChefen önskade.
För min del skulle jag äfven tro, att många skäl tala för beviljandet af detta anslag.
Det kan väl 142 Den 7 Juli e. m. icke vara skäl att sedan så mycken kostnad blifvit nedlagd på en fästningsbyggnad, låta densamma förfalla; och hvarifrån skola de medel tagas, som erfordras för att ersätta KrigsColl. de förskotter, som redan blifvit af detsamma utbetalde?
K. M. har i sin Propos. äskat två särskilda anslag, om jag så får säga: det ena för att ersätta det belopp KrigsColl. lemnat, och hvilket rätteligen upgår till 39,800 Rdr, samt det andra det belopp, som erfordras för att fullborda fästningsbyggnaden.
På de skäl jag nu i största korthet tagit mig friheten framställa, vågar jag hos It. o. Ad. vördsamt anhålla, det R. o Ad. matte, med bifall till hvad K. M. föreslagit, bevilja det äskade anslaget till ifrågav:de fästningsbyggnad, dock med den rättelse, som till följd af Utsk:s uplysning måste vidtagas, eller att från det af K
M. begärda beloppet måtte afdragas 26,468 Rdr.
Vid de allmänna sammanträdena redogjorde Hr af Klint fullständigt för upkomsten af Slitö befästning.
Jag anhåller att få tillägga blott några ord rörande vissa omständigheter derstädes.
Det har af många blifvit sagdt, att befästningen bordt anläggas vid Fårösund i st. f. vid Slitö, och att orsaken hvarför så ej skett skulle vara den att Fårösunds företräde såsom hamn var okändt ända till dess stället undersöktes af den Engelska Flottan.
Det må vara en sanning att Fårösunds hamn varit obekant för KoopvserdieSkeppare och dylika; men för dem i Sverige, som borde ega kännedom om våra kuster och huru de böra förvaras, var den dock sedan gammalt bekant.
Jag har i KrigsArkivet funnit, att deto redan 1815 beslöts, att både Slitö och Fårösund skulle befästas.
Åren 18.20 och 1821 beordrades d. v. Kaptenen Hjelm att undersöka dessa ställen och upgöra plan för deras befästande, och en sådan plan biet' då upgjord äfven för Fårösund.
Detta utgör således ett tydligt bevis på att stationen var känd och dess vigt upfattad.
Derjemte kan jag uplysa, att nu, då valet skulle ske, gjordes det efter mycket öfvervägande, och att ett af skälen hvarföre
Slitö föredrogs var att befästningar vid Fårösund skulle kosta omkring sex gånger så mycket som vid förra stället.
Vid Fårösund är en liten ö, belägen midt i inloppet; men denna ö, hvarå det inträngandet förhindrande fästet borde anläggas, är beherrskad af de höga stränderne på ömse sidor, hvilka derföre äfven måst befästas, på det att icke fienden skall der kunna logera sig.
Inloppet är icke så djupt, att större Orlogs-fartyg der kunna ingå, hvilket äfven är förhållandet med den andra ändan af Sundet, der inga mer än 18 fot djupgående fartyg kunna inlöpa.
För att förvandla hamnen till en Orlogshamn, hvarom dock ej hitintills varit fråga, skulle således stort arbete behöfva derpå nedläggas.
Deremot är kostnaden vid Slitö ojemförligt mycket mindre; der finnes redan från 1600:talet ett gammalt värn, som nu blifvit repareradt, och genom att anlägga tvenne nya cassematter, erhåller befästningen en försvarlig styrka.
De skäl, som tala för denna hamns befästningar redan af Hr af Klint omnämnda.
Ändamålet med densamma är egentligen icke att försvara ön, ty dertill fordras mycket mer, utan - Den 1 Juli e. m.
143 att på något ställe af ön kunna plantera Svenska flaggan och derifrån, i fall något fiendtligt vederfores ön, genast kunna protestera deremot, på sådant sätt, att hvarje opposition deremot skulle vara liktydigt med krigsförklaring.
Att låta en så vigtig ö som Gottland ligga midt i gapet för kringvandrande ulfvar, torde icke vara rätt.
När ifrågav:de befästning beslöts, var det ganska ovisst hvad utsträckning kriget skulle få, och hade det, såsom då var ganska sannolikt, kommit till en strid på lif och död mellan östern och vestern, så är det ganska tvifvelaktigt hvad öde Sverige skulle gått till mötes.
Jag anhåller således, på grund af hvad jag nu yttrat, att E. o. Ad. måtte bevilja den af K.
M. äskade summa, så väl i hvad den afser till ersättning för de af KrigsColl. utgifne förskotten, som till verkets fortsättning och fullbordande.
Eedan under de gemensamma öfverläggningarne hade jag tillfälle, att, som jag tror, ganska fullständigt meddela historiken öfver Slitö befästning.
Att den icke var något verk för tillfället, utan ett sedan längre tid tillbaka påtänkt arbete, som afstannat dels till följd af bristande medel, dels af andra angelägnare arbeten, tror jag mig hafva visat, äfvensom att slutligen de förvecklingar, som inträffade år 1853, föranledde dess uptagande ånyo.
Jag tog mig äfven friheten vid samma tillfälle nämna att, ehuru K.
M. visserligen icke framställt någon plan för arbetet, — vid hvilket förhållande också icke någon anmärkn. blifvit gjord — så kan man ändock icke säga, att K.
St:r varit i okunnighet derom.
_ Vid föreg:de Eiksdag blef helt öppet för E.
St:r tillkännagifvet att dessa arbeten, beräknade till en kostnad af 190,000 Edr, blifvit företagne.
Men jag vill icke nu uptaga E. o. Ad:s tid med att ingå i alla de detaljer, som jag vid de gemensamma sammanträdena anförde, allrahelst efter de sakrika uplysningar, som Frihme af Ugglas och Leijonhufvud meddeladt; jag ber blott att få åter uprepa hvad jag då vid tillfället slutligen yttrade.
Jag sade nemi. »att jag alldeles icke kunde finna några autagliga skäl för E.
St:r att neka ersättning af kostnader, som af stundens betänkligheter och förvecklingar blifvit föranledde, men som till Eikets nytta blifvit använde och efter bästa förmåga använde.
Hafva icke dessa utgifter utgått för att i nödens stund verkställa arbeten, som icke varit ögonblickets mindre väl betänkta hugskott, utan tvertom i alla tider ansetts och af kompetenta domare förklarats vara lika nyttiga som nödvändiga, ehuru man under ett långt fredslugn kanske alltför länge upskjutit att gripa verket an?
Bör skälet till klander och afslag sökas uti den omständigheten, som man någongång hört framkastas, att det varit bättre och ändamålsenligare att, i stället för Slitö, befästa Fårösund?
Jag undrar, i fall sådant verkligen skett och kostnaden derigenom blifvit 6 å 8 gånger större, hvilket då oundvikligt blifvit en följd — om E.
St:r af denna orsak velat visa sig mera redobogna än nu, att bevilja det derför erforderliga anslaget?
Icke heller bör skälet gerna kunna hemtas 1 u
Den 7 Juli e. m. derifrån att den erforderliga slutkostnaden icke sedan de politiska förvecklingarne uphört, tagits ifrån samma kreditiv, som förut bekostat en del?
Hvad skulle R.
St:r hafva sagt, om sådant tillstyrkts utan visa aktning för gifne föreskrifter samt utan tillbörligt afseende å de beviljade krediti vernes ändamål och beskaffenhet?
Har icke Statsverket nu en motsvarande besparing, som om den disponeras alldeles icke ökar den en gång afsedda utgiften.
Kan StatsUtsk. vilja npmana R.
St-r att genom det äskade anslagets förvägrande, förklara vederbörande sitt stränga ogillande af den vidtagna grannlagenheten att öppet framlägga saker till 1?.
St-.rs eget afgörande?
Hade medlen åter bordt tagas af de anvisade kreditivmedlen hvarföre skulle icke nu K.
St:r medgifva att den genom det uraktlåtna användandet upkomna besparingen finge till det upgifna ändamålet användas och sålunda det förhållande godtgöras, som man ogillat att icke redan hafva egt rum?
Den närmaste följden af de genom Utsk:s pluralitet uttalade åsigter, om de af K.
St:r gillas, blifver att arbetet, i brist på tillräckliga medel för att i år efter plan fullbordas, måste genast afbrytas, samt byggnaderne — emedan det just är inredningar och taktäckningar som nu återstå och måste uraktlåtas, — snart öfvergå till ruiner.
Sådane minnesstoder måtte man väl ej vilja förskaffa fäderneslandet ?
Med anledning af allt hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag anhålla, det R. o. Ad. måtte bifalla hvad K. M. i detta hänseende föreslagit, med den förändring, som Frih. af Ugglas närmare angifvit.
Mig förefaller defsom icke blott förödmjukande för nationalkänslan, utan äfven som en ganska stor misshushållning, att icke fullborda denna fästning.
De medel, som härtill användts, hade måhända varit nyttigare, om de nedlagts på en annan punkt af Gottland, hvars befästande erfordrat med större kostnader; men der de nu ligga äro de dock ganska väl använda, och jag ber derföre att få instämma i hvad Frih. af Ugglas och Hr af Klint yttrat.
Jakob: Redan vid RiksSt:ns gemensamma öfverläggningar anförde jag de skäl, som talade för Slitö hamns försättande i försvarstillstånd.
Jag har sedermera hört dessa skäl ytterligare utvecklas af föregående talare, och jag tror icke att någon af E. o. Ad:s här närvarande ledamöter lärer sätta i fråga att icke hvad K. M. i sin Nåd.
Propos äskat, är af behofvet påkalladt.
Jag ber emellertid att få omnämna en omständighet, som ingen vidrört.
Jag talar om hvad inflytande vägran af det äskade beloppet skulle inverka på Gottlands befolkning.
Denna befolkning är kär för fäderneslandet; den har gjort den största upoffring, som varit möjlig och tänkbar att verkställa; den har nemi. åtagit sig allmän Bevärings-pligt ifrån 17 år till 50, och dertill vapenöfning till och med det 30:de året samt mönstring till 50.
Denna befolkning - D en 1 J uK e. m. 145 tolkning liar med tacksamhet emottagit alla de bevis, som moderlandet lemnat den genom erforderliga- vapen och krigsförråd, att man erkänt dess bemödanden att försvara sin kära ö. ltedan från äldre tider har fråga varit om att befästa Slitö hamn; man har ansett sådant som ett vilkor för att kunna fästa Gottland närmare invid dess moderland; man har beklagat att det redan i flydda tider upförda fästningsverket blifvit raseradt; man har häpnat dervid, ty man har fruktat, att man velat förminska öns försvar.
Hvad skulle man nu säga, om .man finge se nuvnle fästningsarbeten förvandlas till ruiner.
Jag tror att det skulle med smärta åses, och jag tror, att man med nedslagenhet skulle finna, att 1857 års Ständer ville neka en så liten summa, som nu af K.
M. är äskad, för att återbetala hvad som redan är förskotteradt och för att fullborda hvad som redan är påbörjadt.
Jag anhåller på det allvarligaste, att B. o.
Ad. måtte bevilja hvad K. M. föreslagit, och jag gör det för Gottlands befolknings skull, hvars höfding jag är.
Jag älskar detta folk, och jag vet huru högt det älskar sitt fädernesland.
Hr Lefrén; Jag instämmer till alla delar i hvad Frih. af Ugglas framställt, och jag anser mig äfven böra göra det i afseende på hvad Länets Höfding yttrat.
Det kan hända, att man bör åsidosätta alla små pekuniära konsidcrationer, och ihågkomma att en sådan aflägsen provins, som Gottland är, bör af E.
St:r få en anledning att fortfarande älska sitt fädernesland, i stället för att sänkas i misströstan öfver frånvaron af moderlandets kärlek.
Den härefter först till bifall å förev:de mom. framställde propos. besvarades med Nej, och uppå sedermera framställd propos. bifölls K. M:s Propos. i afseende på anslag till befästningsarbetena vid Slitö; dock att summan minskades med de af StatsUtsk. anmärkte 26,463 Edr 37 sk. 4 rst Boo. 3:o För Bcklådnadsbchof.
Hr Hjärne, Harald: K.
M. har här äskat ett ökat anslag till beklädnad för Beväringen, till följd af den förlängda öfningstid för samma beväring, som i K. M:s Propos. blifvit föreslagen.
StatsUtsk., som afstyrkt anslaget till öfningarne, har i öfverensstämmelse dermed äfven afslagit det här ifrågav:de anslagsbeloppet.
Men då E. o. Ad. bifallit det förra, hvilket äfven tvenne andra Stånd lärer hafva gjort, så blir en följd deraf, att jemväl detta anslag bör beviljas.
Men då det belopp, sorn i K. M:s Propos. är äskadt, endast afser tvenne års vapenöfningar, och E.
St:r beslutat beväringens sammandragande under två år, så måste anslaget också bestämmas efter detta beslut.
Huru stort anslaget behöfver vara; kan jag nu icke på stående fot beräkna, emedan det beror på det belopp hvartill beklädnadsersättningen kommerj^att upgå i följd af den förändrade tiden för beväringens sammandragande.
VII II. 10 146
Den 7 Juli e. m.
Jag anser det derföre vara ändamålsenligast att återremittera denna punkt, likasom redan skett med punkten om anslaget till hästar för artilleriets Bevärings-exercis.
StatsUtsk. kommer derigenom i tillfälle att bringa denna punkt i öfverensstämmelse med det anslag, som It. o. Ad. beviljat för Beväringens vapenöfningar.
Då nu Hr Gr, o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla förev:de punkt, ropades Nej; hvarefter denna punkt, på grund af de deremot gjorde anmärkningar, till Utsk. återremitterades. 4:o För Fällbrygge-ulredning.
De 10,000 Itdr årligen, sorn här äro begärda, påkallas af två anledningar; l:o emedan fältbrygge-utredningen på långt när icke är färdig, och 2:o emedan sjelfva det manskap, som utgör SappörCorpsen måste få öfning i dylika arbetens utförande, som här äro i fråga, och under sin tjenstgöringstid sysselsättas dermed för Kronans räkning.
Det är således en ren hushållning att bifalla detta anslag, emedan Kronan derigenom kan erhålla för fältbehof dugliga arbeten af det manskap, hvilket dylikt egentligen tillhör.
Jag vågar fördenskull till E. o. Ad. hemställa, huruvida det icke är skäl att bifalla K. M:s Propos. i denna del.
Efter först till bifall å denna punkt framstäld propos, som besvarades med Nej, biföll E. o. Ad. det af K. M. för Eältbryggeutredning, till materialens anskaffande äskade anslag. 5:o För Topografiska Corpsens arbeten.
Denna punkt bifölls. 6:0
För Arméens pensionering.
Af alla de anslag, som afsett att förbättra de under denna hufvudtitel varande tjenstemäns vilkor, finnes intet, som jag betraktat med så sann tillfredsställelse, som det af StatsUtsk. här föreslagna.
Då Staten af sina militära tjenstemän fordrar, att de skola, upoffra sina bästa år i dess tjenst, är det också rättvist, att de på sin ålderdom betryggas mot nöd och elände.
Sådant har dock förhållandet hittills icke varit, och så framt dessa personer ej varit nog lycklige att erhålla någon civil tjenst eller ega enskild förmögenhet, hafva de fått kämpa med nöd och brist på gamla dagar.
Att StatsUtsk. erkänt rättvisan och billigheten af att dessa tjenstemän, då krafterna äro uttömda och förmågan icke mer är tillräcklig att förskaffa sig lifsuppehälle på annat sätt, skola hafva sin nödtorftiga bergning, kan således icke vara annat än glädjande för hvar och en, som nitälskar för att vår Armée skall bibehållas tjenstbar och sålunda kunna upfylla hvad fäderneslandet af densamma fordrar.
Då jag fördenskull gillar hvad StatsUtsk. i detta hänseende föreslagit, är det också gifvet att jag här, likasom i Utsk., yrkar bifall dertill.
Men jag vill gå ett steg längre än Utsk. och fästa up - Don 7 Juli e. m. märksamheten derpå, att, oaktadt Utsk. gjort rättvisa åt dem, som f. n. äro i tjenst, har det likväl icke tagit i betraktande, att det finnes icke mindre än 974 pensionerade militärer som af Staten ej erhålla något annat än deras knappa pension och hvilka genom nu föredragna förslag icke blifvit försatte i samma lyckliga ställning, som de, hvilka, derest Utsk:s förslag blifver R.
St:rs beslut, deraf då skola komma i åtnjutande.
Såsom bevis för de nuv:de pensionernas otillräcklighet att lemna en knapp bergning behöfver jag blott anföra att för Kaptensgraden, i hvilken de fleste taga afsked, pensionen upgår till 000 Rdr Rmt.
Att en person med 600
Rdrs inkomst kan under dessa dyra tider existera, är på tagligen omöjligt.
Då bland afskedade pensionerade Militär-tjenstemän endast de, som af Slaten ej upbära någon lön eller annan pension undantagit kunna hafva anspråk på en pensionsförbättring, så har jag från antalet af alla pensionerade sådane afskedade Militärer, som hafva tjenst pä stat, såsom Postmästare, Tulltjensteman o. a., äfvensom dem, hvilka hafva pensioner på annat håll, t. ex.
Landshöfdingar m. fl. Jag har således blott uptagit sådana som endast åtnjuta pension ur Arméens pensionskassa, och hvilka, derest de icke hafva enskild förmögenhet eller på annat sätt kunna förvärfva sitt uppehälle, blott hafva denna pension att lefva af.
Dessa afskedade Militärer hafva dock, lika väl som de nu tjenstgörande, upfyllt sina pligter mot samhället, och mången "af dem har kanske på ett värdigare sätt fullgjort dessa pligter, eller, rättare sagt, dertill haft mera tillfälle, emedan de varit i krig.
Att således åt dessa gamle krigare, hvilka numera äro orkeslösa, icke gifva ett dyrtidstillägg vore obiligt, hvarföre jag hemställer vördsammast att R.
St:r ville äfven åt dem gifva ett sådant tillägg i deras pensioner.
Jag vågar icke här föreslå någon bestämd summa, emedan deantal af dessa personer, som jag upgifvit, blott är approximativt.
Jag har visserligen erhållit mina upplysningar från Arméens pensionskassa, men med den upgift, att man icke vore i tillfälle att bestämdt upgifva, huruvida icke en eller annan af de i det upgift na antalet inbegripne hade civil tjenst, eller åtnjöte pension på annan rikets stat.
Det är således sannolikt att antalet är något mindre, och att den summa, som nu utgör pensionernas belopp, är för högt beräknad.
Enligt en kalkyl, som jag här har i handen, skulle pensions-beloppet utgöra för ifrågavide personer emellan 300,000 och 400,000 Rdr.
Ett dyrtidstillägg af blott 55 proc. skulle följaktligen uppgå till omkring 100,000 Rdr.
Men denna summa skulle möjligen medgifva en större proc. förhöjning om antalet är mindre än hvad sorn blifvit mig upgifvit, kanske ända till 50 proc.; men det vore väl också icke obilligt.
StatsUtsk. har visserligen icke haft någon K.
Propos. eller någon enskild motion, att i detta fall stödja sig vid; men då StatsUtsk. i den näst föreg:de punkten, som handlade om Topogr.
Corpsens arbeten, trott sig kunna föreslå en summa, som är vida större än K.
M. äskat; ser jag icke något hinder för Utsk., som det åligger att pröfva och utreda statsbehof, att äfven göra det i detta 148 Den 7 Juli e. m. fall, och således föreslå det belopp, som för ändamålet kan finnas lämpligt och som Statens tillgångar medgifva.
Den nu uplästa punkten i Utsbs Betänk:de delar sig i frenne delar; första delen innehåller ett tillstyrkande af bifall till de 150,000 Edr, hvilka K.
M. äskat såsom ett kreditiv på Eiksg.- Kontoret för att användas till förhöjning i pensionerna för hädan efter afskedstagande Militärer; den andra delen innehåller vilkoren, under hvilka denna förhöjning får åtnjutas, och den tredje delen, att E. St:r skola ingå till K.
M. med en und. skrifvelse, att pensionsväsendet måtte intill nästa Eiksdag ordnas på det upgifna sättet.
I andra Afdelnms l:sta mom. står: — — — — — — — »att pensionerne, enl. de föreslagne nya pensions-staterne, icke må tilldelas andra än framdeles afgående pensionsberättigade, under vilkor, som här nedan föreskrifvas.» Om nu E. o. Ad. återremitterar endast detta morn., men bifaller alla de öfriga, så följer deraf, att pensionsfrågan, så vidt den af detta Stånd beror, är afgjord för alla dem, som nu äro i tjenst.
Men derigenom att l:a mom. är återremitteradt, har också frågan blifvit öppen för möjligheten för dem, som redan tagit afsked, att erhålla en förhöjning i sina pensioner. E. o.
Ad. har under dessa dagar beviljat större anslag, än StatsUtsk. föreslagit, för de tjenstemän, som äro i tjenst.
Jag förmodar derföre att Ståndet icke i dag skall vägra, att med sin röst söka lindra bekymren hos de tjenstemän, som erhållit afsked, och som fordom egnat sina bästa krafter, sin manna-ålders bästa förmåga att tjena fosterlandet.
På grund häraf anhåller jag vördsamt om återremiss af l:a mom. samt bifall till de öfriga delarne af Betänk:det.
Hr Sjernsvärd: Att Arméens pensioner blifva förbättrade är ett nödvändigt vilkor för dess tjenstbarhet.
Jag tror nemi., att en sorgfri, eller åtminstone från alltför stora bekymmer befriad bergning för de afskedstagande är en framtid, som Staten bör tillförsäkra hvar och en, som tjenar densamma.
Jag tror dock, att dessa pensioner böra vara lika för alla; så väl för den, som tjenat vid den indelta som värfvade Arméen allt inom samma grad, äfvensom för dem, som redan erhållit afsked.