Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För tre år sedan ramlade en af dessa tunnelar, som voro anlagda genom stats-ingeniörernes försorg, och, i st. f. att ånyo upbygga den, anlades vägen på annat ställe, hvilket upgick till en kostnad, som med 25 proc. öfversteg kostnaden för tunnelen.
Jag har icke anfört detta för att klandra Statens ingeniörer i allmänhet, utan blott för att visa, att äfven under den formen stora misstag kunna begås.
Jag förnyar min anhållan alt såsom ett amendement till Hr Bildts förslag få införda orden ”i förvaltningen.” Frih.
Det synes mig vara temligen tydligt, ätt den frågan, huruvida Hr Bildts förslag är praktiskt i sin verkställighet och rigtigt i sin princip, beror i väsendtlig mån af det sätt, på hvilket sektionernas riktning bestämmes; ty om en sektion upgöres på det sätt, att den går igenom en ort, dfr rika städer finnas, Och den andra banan fahler inom en landsbygd, som hvarken har någon stad eller några kapitaler, så förefaller förslaget ganska olämpligt.
Då är det också ganska klart, att det nästan är omöjligt, att i denna fråga fatta något beslut, så länge man blott Den 22 September e. m. 189 håller sig till den abstrakta sidan deraf, utan man måste hafva det konkreta upgjordt.
Redan de beslut, som Ständerna kunna komma alt vid denna Riksdag fatta i jernvägsfrågan, redan de hafva ett inflytande på omdömet deröfver.
An mer, mine Hrr, det beslut, som R.
St. vid näslk.
Riksdag, på grund af undersökningar, kulina komma att fatta, kan icke fattas förr än sedan sektionernas riktningar blifvit bestämda; då först kan man afgöra, huruvida förslaget är praktiskt eller icke, och innan mau har någon insigt i denna del af frågan, är det omöjligt att deröfver fatta något beslut.
Man ser detta äfven deraf, att en mängd anmärkn:r blifvit emot förslaget framställda, alt åtskilliga talare gillat amendementel, andra ogillat detsamma och andra åter gjort amendement på amendement.
Jag hemställer fördenskull till R. o. Ad. om icke, för att få frågan utredd, det vore skäl att återremittera den till StatsUtsk., på det att man nu icke måtte inlåta sig i en lagstiftning, som tillhör framliden.
Man må hafva hvilken tanka som helst,.
Om huruvida enskilde må tillåtas alt deltaga i dessa företag eller icke, så synes mig i alla fall den betänklighet häfta vid det af Hr Bildt framställda förslag, att det ingår alldeles för mycket i detalj.
Det innehåller en mängd små reglementariska föreskrifter, som, efter min öfvertygelse, icke lämpa sig för R.
St:rs beslut, och skulle, om de vunne representationens bifall, föranleda åtskilliga förvecklingar.
Jag skulle tro, att om detta förslag icke samraangjutes med det, sorn Utsk. framställt, och om icke ur detsamma en mängd af de små bestämmelserna uteslutas, så blir det alldeles opraktiskt och ledande till hinder för jernvägarnes anläggning.
Jag tror fördenskull, att de, som ifra för sakens framgång, böra förena sig med Frih.
Sprengtporten och begära återremiss å denna punkt, på det att, med några ord, hufvudprincipen i Hr Bildts förslag må varda inlagen och icke alla de serskilda reglementariska sladganden, hvarmed det, lill föga fromma för sjelfva saken, är omspunnet.
På grund häraf förenar jag mig med Frih.
Sprengtporten och anhåller om återremiss å ifrågavar:de punkt.
Raab: Enär Hr Gr:n o. Landtmm upropat mig, begagnar jag tillfället alt förklara, det jag afstår från mitt yrkande, och instämmer med dem, som begärt återremiss.
Häruti instämde Gr. von Rosen.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att, sedan Gr. von Rosen och Frih.
Raab afstått från deras särskildta yrkande, i afseende på förevar:de punkt endast återstodo 2:ne ifrågastälda propos:r, nemi. dels Hr Bildts yrkande, alt punkten måtte bifallas med tillägg af de stadganden, sorn finnas uptagne i Hr Bildts reservation och hvaraf den första punkten skulle ingå såsom ett tillägg till Utsk:s förslag, och de öfrige borde uptagas i den nummerföljd, hvari de uti reservationen förekomma; dels ock Frih.
Sprengtportens m. fl. ledamöters yrkande om återremiss. 190 Den 22 September e. m.
Jag liar begSrt bifall till punkten, sådan den är, utan något tillägg, och anhåller följaktligen för min del, att, derest Hr Bildts reservation skulle komma i fråga, densamma då mätte till Utsk. återremitteras.
I likhet med Hr von Troil, har äfven jag begärt bifall lill ifrågavar:de punkt, ulan tillägg eller förändring.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, då enl. grundlagen propos. till bifall alltid måste framställas, han icke ansett nödigt, omnämna det derom gjorda yrkande, samt yttrade derjemte', alt då Hr Bildt, som yrkat bifall till punkten, naturligtvis måste instämma med dem, som yrkat enkelt bifall, R. o. Ad. torde tillåta, att, om Utsk:s förslag blefve bifallet, Hr Bildts reservation finge blifva föremål för serskild behandling; hvartill svarades Ja.
Sedan härefter propos. till bifall å förevar:de punkt blifvit framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr.-0.
Landtm, alt han funnit Ja öfvervägande.
Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemslälde, om R. o. Ad. behagade bifalla det af Hr Bildt föreslagna tillägg till ifrägavar:de punkt, ropades starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Det torde vara öfverflödigt för mig att yttra mig; men jag anhåller blott alt få hemställa, huruvida icke kontra-propos. bör blifva afslag, Frih.
Innan diskussionen var afslutad, begärde jag, i likhet med Gr.
Rosen, bifall till Hr Bildts reservation med tillägg af orden ”och i förvaltningen.”
Jag afslod derifrån och instämde med dera, som begärt ålerremiss å det hela.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade derpå, att han ämnade dela frågan så, att propos. först skulle framställas på Utsk:s förslag och derefter, när R. o. Ad. afgjort detta, på Hr Bildts reservation.
Jag vågar nu fråga Hr Gr. o.
Landtm, huruvida det kan vara med formerne förenligt, att Hr Bildts reservation kan blifva återremitterad med de deruti gjorda anmärkningarne.
Hr von Troil: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, det han funnit R. o.
Ad. hafva med Nej besvarat den framställda propos., så följer deraf, att detta Nej gällt afslag å Hr Bildts förslag, och jag föreställer mig således, att Ja-propos:n måtte blifva afslag, öfverlemnande sedan åt öfrige ledamöter att afgöra, huruvida kon tra-propos:n må blifva något af de under diskussionen framställda amenderaenter.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt om nu votering om konlrapropos. vore ifrågasatt, det visserligen i formelt afseende vore rigtigt att, såsom Hr von Troil framställt, afslag å Hr Bildts förslag till tillägg blefve Ja-propos. i hufvudvoteringen och kontra-propos:n be - * t) en 22 September e. m. 191 stämdes genom votering, emedan det beslut, som enl.
Hr Gr. o. Landtnäs upfaltning blifvit fattadl, naturligtvis måste ingå i den hufvudsakliga voteringen, men att då Såsom nu endast 2:ue propos:r kommo i fråga, af hvilka den ena afsåg bifall och den andra afslag, R. o. Ad. vanligen ansett, att i Ja-propos:n bifall och1 i kontra-propos:n afslag borde intagas; och hvad serskildt beträffade Frih.
Raabs nu gjorda framställning, så, då det förslag, hvaremot Frih.
Raab gjort anmärkn. icke förekom i Utsk:s tillstyrkande, samma förslag icke kunde till Utsk. återremitteras, utan nu måste blifva föremål för afgörande med Ja eller Nej.
Vid sådant förhållande och då det ändamål, som jag åsyftade med en återremiss, icke längre kan vinnas genom det sätt, hvarpå frågan kommit under behandling, anhåller jag om bifall till den begäran, jag under diskussionen framställt, eller att orden ”och i förvaltningen” mätte införas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anican, häraf, att, sedan votering blifvit begärd, den borde försiggå, ulan alt nya propos:r kunde komma i fråga.
Då Frih:n gjort anmärkntr och yrkat återremiss^ hade han, derest han var missnöjd med Hr Gr. o.
Landtm:s upfaltning af R. o. Ad:s beslut, bort söka göra sin mening gällande genom yrkande på votering, hvilket numera vore för sent, sedan votering i en annan fråga var begärd.
Härefter upläsles till justering och godkändes en så lydande voter:s-propos.:
Den som bifaller det af Riksg:s-Afdeln:n upgjorda och af Hr Bildt i dess reservation vid StatsUlsk:s Utlåt.
JU 273, pag. 20 och 21 förordade förslag till tillägg i 2:dra punkten af Utsk:s förslag tid stadganden, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnde tillägg.
Vid voteringens slut befunnos att rösterne utfallit som följer:
Nej — 45. 3:dje punkten.
Lagerbjelke: 4:de och 5:te punkterne handla om Utsk:s förslag, att till K.
M:s dispos. ställa ett större anslag för utförande af undersökningar, samt om en underd. anhållan, att K.
M. täcktes låta till näst sammanträdande Ständer afgifva Nådig Propos. i ämnet.
Antingen nu 6:te och 7;de punkterna bifallas eller icke, kan det ändock blifva nödigt att bevilja det föreslagna anslaget till undersökningar; men proposm derom måste naturligtvis framställas på 192 Den 22 September e. m. annat sätt, om något anslag vid denna Riksdag beviljas eller icke.
Jag vågar fördenskull föreslå, att R. o. Ad. behagade upskjuta afgörandet af 4:de och 5:te punkterna till dess' 6:te och 7:de punkterna blifvit af Ståndet pröfvade.
Uppå Hr Gr. o. Landtmrs i anledu. häraf gjorda hemställan, beslöts alt behandlingen af 4:de och 5:te punkterne skulle upskjutas tills R. o. Ad. fattat sina beslut i afseende på 6:te och 7:de punkterne.
Di härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., enär 6:te punkten torde föranleda en långvarigare öfverläggning och tiden redan var långt framskriden, behagade upskjuta fortsättningen af förevar:de ärendes pröfning till morgondagens plenum, lemnade R. o. Ad. dertill sitt bifall.
Philip, erhållit 3:ne veckors från nästa Måndag beräknad ledighet från sin befattning såsom ledamot af Allm.''
Besv. o. Ekon.Utsi;., samt anmodade Hrr Elektorer alt utse en ledamot i nämnde Ulsk. under Frih. Hjertås frånvaro.
M 376, innehållande inbjudning till instämmande i det, vid pröfningen af LagUtskrs Betänk.
JVg 43, ang:de ändring af kyrkolagens 15:de kap. om Prestmöte, fattade beslut.
Anmäldes och lades på bordet ett från Allm.
Besv. o. Ekon.- Utsk. inkommet Betänk.
M 129, i anledn. af väckte motioner om ändringar i Kongl. Handels-Ordnm d. 22 Dec. 1846. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 10 på aftonen.
Lör - Den 23 September f. m. 193 Lördagen den 23 September 1854.
Uplästes lill justering och godkändes elt frän Exped.Uisk., under JVs 103, inkommel förslag lill B.
St:rs underd. skrifvelse lill K. M., i anledn. af Dess Nåd.
Propos., ang:de de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling.
JVs 273, i anleda, af K. M:s Nåd.
Till följd af R. o. Ad:s beslut att före 4:de och 5:te punkterne pröfva 6:le och 7:de puuklerne, företogs nu 6:te punkten.
Till en början får jag lill Hr Gr. o.
Landtm, hemställa huruvida icke den 7:de punkten kunde få på samma gång, som den nu föredragna 6:te punkten, till öfverläggning företagas, emedan sammanhanget dem emellan är sådant, att, ifall de skiljas, blir deraf en nödvändig följd, all detsamma, som under diskussionen om den 6:te punkten blifvit anfördt, mäste jemväl, i afseende på den 7:de, till största delen återuprepas. Frih.
Det är endast i afseende på formen för föredragningen, som jag nu anhåller att få yttra några ord.
Mörner har föreslagit att fide och 7:de punkterna skulle uti ett sammanhang föredragas, men jag ber att för min del få bestrida detta yrkande, enär jag, då 7:de punkten kommer att föredragas, ämnar begära propos. derom, att denna punkt måtte upskjutas för alt behandlas i sammanhang med StatsUtskis Utlåt.
M 274 litt.
A. Sedan Utsk. föreslagit, och del Höglofl.
Ståndet hittills följt den väg, att först besluta om hvar tillgångarne skola lagas, och sedan om sältet för deras användande, så kan jag icke för min del inse något behof deraf, att dessa båda helt och hållet skiljdå' frågor på en gång i företagas, hvarföre jag anhåller att det måtte förblifva vid den nu skedda föredragningen.
Sprengtporten, Jakob Willi.: 1 likhet med Gr.
Mörner tror jag mig emellan dessa punkter finna ett sådant sammanhang, att de böra liktidigt behandlas.
För öfrigt får jag erinra om del beslut R. o. Ad. i gårdagens aflonpienura fattade, att den 7:de punkten borde vara en ibland de första, som till behandling företoges.
Om den under sådana omständigheter kan upskju12 H. 13 194 Den 23 September f. m. las, lemnar jag derhän, och inskränker mig till ali anhålla, det föredragningen måtte fortgå med jemväl den 7:de punkten.
I gårdagens plenum beslöt R. o. Ad. att med 4:de och 5:te punkterna skulle anstå, till dess den 6:te och 7:de blifvit afgjorda.
Då nu en ledamot af Ståndet önskat, att den ö:'
.e punkten mätte serskildt föredragas, så kan jag icke finna annat än att den praxis, som i sådant hänseende varit öflig, gifver denne ledamot full rättighet till ett sådant yrkande.
Äfven jag anser dessa båda punkter afse olika delar af frågan, och derföre böra serskildt behandlas.
Den (i:te punkten innefattar frågan om anskaffande och anvisande af erforderliga medel till anläggande af jernvägs-stämbanor i riket, då den 7:de punkten deremot innefattar frågan om huruvida Köping-Hult-banau bör fortsättas och fullbordas.
Denna punkt utgör således en serskild del af den fråga, som uti öde punkten innehålles, och om således R. o. Ad. i afseende på den ö:le punkten beslutar en ålerremiss i den syftning, att penningar skola anvisas till utförande af stambanor i riket, utan alt dervid yttra sig om huruvida dessa stambanor skola utgöra en fortsättning af den redan påbörjade Köping-H ull-banan, så kan R. o. Ad. om denna fråga serskildt yttra sig; roen blifver återremissen deremot i den syftning, att ifrågavar:de jernväg bör fortsättas, så bör R. o. Ad. jemväl återremittera den öde punkten.
Ad:s åsigt i afseende på den öde punkten bestämmer således behandlingen af den 7:de, utan alt dessa båda frågor derföre behöfva sammanblandas.
Jag tror det vara en hvar ledamots obestridliga rättighet, att, i öfverensstämmelse med 5ö:te §:n Riksd.-Ordn., få propos» framställd på hvarje punkt serskildt, och jag anhåller dessutom alt få yttra mig om det resultat, hvartill jag tror alt ett godkännande af den öde punkten skulle föranleda.
Det skulle nemi. leda derhän, att vid denna Riksdag inga penningar skulle anslås till anläggande af stambanor, emedan denna punkt innehåller ett slags ajournering af hela frågan, jemte en hänvisning till det beslut, SlatsUtsk. har fattat i afseende på Köping-Hull-banän, hvilket är afslyrkande.
Andemeningen är således afslag på alla jernvägsbyggnader, och det är derföre jag anser, alt R. o. Ad. vid denna punkt bör uttala sin åsigt i hufvudfrågan.
K. M. har uti Sin Nåd.
Propos., ang:de jernvägars anläggning, gifvil R.
St. tillkänna, att förberedande undersökningar blifvit, på Nådigt updrag, af General-Löjtnanten Akrell verkställde, hvaraf utrönts, att vissa stambanor skulle vara, om jag så får säga, gifna vid handen.
General-Löjtnanten Akrell yttrar nemi. att det, utan ingående i några närmare specialundersökningar, visar sig af landels' beskaffenhet, äfvensom af de allmänna stråkvägar, som industrien har framkallat, att stambanorna måste sträcka sig från öster till vester, från Stockholm till Götheborg, och från norr till söder, från Stockholm till Skåne, samt ifrån Stockholm upp ät landet till Gefle, och aft dessa serskildta hufvudbanor sedermera borde förenas genom gren-banor, hvilkas läge likväl icke är så specielt antydt, som sjelfva sträckningen af hufvudbanorne.
Inom StalsUtsk. finnes visserligen ej många af de perso - ner, som äro flender till alla jernvägsanläggningar, och som anse lättade kommunikationer icke vara nödvändiga för industriens utveckling och för folkets civilisation, utan tvertom betrakta jernvägar, i likhet med machiner och hvarje produkt af mekaniken, såsom en orsak till raenniskosläglets försoffriDg.
Men dessa personer, hvilkas antal vid hvarje Riksdag lyckligtvis allt mer och mer förminskas, finnas dock ännu qvar, och i Ulsk. voro de tillräckligt manga för att, i förening med de splittrade orls-intressena, ännu kunna hindra Sverige ifrån alt erhålla de för civilisationen och industriens utveckling så högst nödvändiga jernvägarne.
Frågans behandling inom StatsUtsk., så väl i dess plenum, som på den afdelning, der den först handlades, blef resultatet af denna sålunda sammansatta majoritet.
Der ansågs nemi. att vid denna Riksdag borde endast tomma grundsatser uttalas, ulan att af dem göras någon tillämpning, en åsigt af frågan, som äfven gillas af dem, som icke hafva nog moraliskt mod eller hafva tillräckligt mycket förstånd för alt ej säga ut den lanken, att jernvägarne äro onödige och onyttige, ulan derföre söka all genom lomma diskussioner paralysera frågan.
Närmaste följden af dessa åsigter har varit den, att man ansett de af General-Löjtnanten Akrell gjorde nndersökningarne icke vara tillräcklige för att kunna bedöma huruvida någon af dessa serskildta jernvägssträckningar borde af allmänna medel byggas.
Man hemställer derföre, huruvida det icke kunde vara skäl att fortsätta dessa undersökningar än ytterligare, och att först sedan desse blifvit så långt utsträckte, att de omfattade kommunikationerna i sin helhet, och K. M. i anledn. deraf till R.
St. inkommit med en Nåd.
Propos. i ämnet, den frågan skulle upstå, huruvida-jernvägar böra anläggas eller icke.
Detta resonnement godkändes i StatsUtskrs plenum.
Det beslöts, på sätt i 4:de punkten af delta Betänk, synes, att en summa af 100,000 R:dr skulle föreslås, att för detta ändamål af R.
St. beviljas, på samma gång som man afstyrkte fortsättning af den jernväg, hvartill Konungen ansett R.
St. böra bevilja anslag, nemi. Köping-Hull-banan.
För min del anser jag så väl StatsUtsk. som R.
St. vid bedömande af denna fråga böra gå tillväga på ett belt annat och på följande sätt.
Man borde nemi. undersöka, huruvida de uplysningar .Konungen lemna! och som kunna af statistiska embetsberätlelser inhemta», äro tillräckliga för att nu kunna bedöma i hvad riktning en jernväg bör i främsta rummet anläggas.
Det kan naturligtvis icke vara min mening, att R.
St. skola ingå i några tekniska undersökningar eller bestämma om jernvägen skall ledas i den ena dalslräckningen eller den andra, utan d.en, alt R.
St. bedöma i hvad hufvudriktning jernvägen bör gå.
Frågan skulle således vara den:
Finnas sådana uplysningar, att R.
St., med tillräcklig ledning deraf, kunna yttra sig ang:de stambanornas anläggande?
För min del tror jag, al' man med Ja kan besvara denna fråga.
En blick på Sveriges karla gifver genast tillkänna den naturliga sträckningen af våra kommunikations-anstalter.
Man ser på denna karta, att på både östra och vestra sidan äro de provinser, sora ligga vid gränsorna, försedda med lätta vatten-kom - 136 Den 23 September f. m. munikationer, hvilka största delen af året äro öppna, och medgifva innebyggarne att för ett billigt pris så väl inom som utom riket transportera de förnödenheter, som de kunna framalstra.
Vi finne den medlersta delen af Sverige försedd med stora sjö-bassiner, hvilka, till följd af de flere kanal-anläggningar, som äro gjorde emellan dessa sjöar, bereda en läll transport af dessa provinsers alster, hvaribland jag endast vill nämna den stora Vetter-bassinen i sjelfva midten af landet, hvilken genom kanaler är satt i förening med håde Östersjön och Nordsjön.
Landets kuperade beskaffenhet, äfvensom de dåliga landsvågarne, göra likväl, i anseende till provinsernas storlek, all dessa lätta vallen-kommunikationer icke äro till den nytta, sorn de skulle kunna vara, om de voro liggande intill lätta landt-kommunikationer, såsom jernvägar.
Så t. ex. äro transporterna, några mil på hvardera sidan om Vetterns kust, så dyra, alt dessa trakter hafva ringa nytta af Vetter-bassinen, ty landltransporlen trycker så ned värdet på varorne, alt det endast är sådane, som skrymma mindre, som förmå hära en sådan transport.
Häruti ligger en af de förnämsta orsaker till det stora antalet af brännerier, ty bränvinet har förmått att hära den transportkostnad, som för säden blifvit alltför dryg.
Med afseende på dessa omständigheter, visar karlam, alt de delar af landet, sora bäst behöfva nya lättade kommunikationer, äro Westergöthland, Småland, Östergöthland, den del af Skåne, som gränsar till Småland, äfvensom Dalarne och en del af norra Wermland.
Härom är väl tankarne knappast delade.
Men finnes några fakta, som gifva tillkänna hvilkajaf dessa enskildla delar af riket i detta afseende böra hafva företräde framför de öfriga?
Jag tror, att om man ser denna fråga ur dess allmänna synpunkt, så skola tankarne härom icke heller vara delade.
Underlättandet af den allmänna rörelsen är ju meningen med dessa nya kommunikations-anstalter.
Nå väl, i hvilken riktning går då landets allmänna rörelse?
De bästa bevisen härpå finnas i Götheborgs tullkammare, hvilken utvisar alt
Götheborgs export och import hvarje år har stigit och nu betinnér sig i jemnbredd med, om icke öfver Stockholms.
Detta måste vara tillräckligt för att visa hvilken väg landels rörelse har tagit.
Denna väg är också den naturliga, emedan afståndet till alla afsättningsort är ifrån vestra kusten det kortaste.
När således all vår rörelse drager vesterut, så bör man väl äfven ställa våra kommunikations-anstalter så, att vi kunna föra varorne vester ut för det bästa möjliga pris.
Om man således, med afseende på denna veslliga transport för våra varor, kastar en blick pä kartan, så finnér man, att en jernväg ifrån Götheborg till Malmö skulle bilda en linie, hvilken skulle sätta hela Småland på en 10, 12 ä 15 mil i förbindelse med Wester-hafvet, äfvensom alt en jernväg ifrån Götheborg mellan Wenern och Wettern skulle sätta hela Westergöthlands fruktbara slätter i gemenskap med Götheborg, som är hufvudpunkten för rörelsen vester ut.
Götheborg tyckes sålunda, med blicken fästad på vår karta, och på de förhållanden, som i afseende på vår handelsrörelse under en lång tid yppat sig, böra i första rummet ifrågakomma såsom ändpunkt för en stambana.
St. vid sisla Riksdagen beslötc, att en jernväg skulle anläggas
Den 23 September f. m. 197 mellan Köping och Hult, så var meningen dermed, alt sätta Mälarbassinen i förening med VVenerns bassin, och derigenom bereda Mälarprovinserna tillfälle, alt på ett läll och hastigt sätt transportera sina produkter vester ut.
Grundtanken för detta beslut måste således vara den, att på denna väg komma till Götheborg, ty denna punkt är och förblifver dock den förnämsta handejspunkt i Sverige.
Konseqvensen af denna åsigt mäste naturligtvis fordra, att
Götheborg blir ändpunkten för den jernväg, som i främsta rummet anlägges. K. M. har uti Sin Nåd.
Propos. föreslagit, att KöpingHult-banan skulle fortsättas, enär K.
M. har ansett en fortsättning af denna jernväg leda till en slutlig förening mellan Götheborg och Stockholm, hvilken vore af den oafvisliga nytta, att K.
M. icke funne del nödigt att ingå uti någon närmare utredning deraf, emedan det vore en naturlig följd af de förhållanden, som förefinnas.
Köping-Hult-banans distance är likväl ganska osäker, och dess fullbordande har tills vidare blifvit ajourneradt.
Bolaget har haft att kämpa emot så många, vid dess bildande oförutsedda hinder, alt denna bana icke på flera år kan blifva fulländad.
Jag vill hoppas alt den kommer alt blifva det, men jag tror det vara omöjligt att nu med någon säkerhet derom yttra sig, åtminstone att döma efter det ringa intresse, de Engelska kapitalisterne nu tyckas visa för detta företag, sedan penningeränlan i deras eget land så betydligt stigit, hvilket, så vida icke tidningarne vid detta tillfälle, som vid många andra, lemna oriktiga upgifter, visar sig deraf, att vid den sista bolagsstämman de Engelska aktie-egarne icke infunno sig, så att bolagsstämman måste upskjutas.
Detta gör att man kan hysa tvifvel om huruvida denna bana blifver så snart fulländad, att det kunde vara önskligt att göra en fortsättning af densamma; men ehuru denna bana således, efter min tanka, icke bör utgöra uågon utgångspunkt för en fortsatt sträckning af stambanan, så qvarstå dock till sin betydelse oförminskade alla de skäl, som talade för denna banas anläggande såsom den första i Sverige, nemi. att genom denna bana ékulle den mest industri-idkande delen af landet sättas i närmare beröring med vestern, hvilket endast kan vinnas derigenom, att en jernväg ledes ifrån Götheborg, såsom ändpunkt, uppåt landet.