Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jag deremot yttrat ordet maktbegär är sant, emedan jag lyckt mig finna sådant ligga såsom en inneboende grund för den stora makt, som i det förkastade representationsförslaget tillädes de lägre folkclasserna.
I afseende på hvad den värde (alaren anfört, alt jag med en enda Konung menat envälde, anhåller jag nu att fä förklara, alt jag med detta ord menat, att Styrelsen bör läggas i en enda, kraftfull band, och att jag är öfvertygad, att om man sammansätter flera krafter, det kan föranleda lill motsatt ändamål.
Med åberopande af hvad jag redan för detta vid sednaste riksdag i frågan yl traf, begär jag propos. lill afslag.
För min del anser jag nödigt, att man icke underlåter, att på alla ställen, der ordet allena om Konungens styrelse förekommer i grundlagen, bibehålla och upprepa det.
Jo, emedan desom gifva tonen för dagen, eller som åtminstone söka att göra det, bemöda sig hvarje morgon och afton att gnaga på Konungamakten, och att på allt sätt undergräfva Konungens rätt att vara allena styrande.
Att detta icke är poesi torde bevisas af följande ord: ”Men det är likväl icke derföre mindre sant, och mäste inses af alla förnuftiga, att
Statsrådets ledamöter i en viss mening måste vara medregenter, sä till vida, som de skola vara i stånd att utöfva sin conslitutionella pligt att gifva Konungen råd i alla regeringsärenden, och det är dä äfven gifvet, att dessa råd måste komma före och icke efter beslutet.”
Ar det icke möjligt att vara rådgifvare, utan att vara medregent?
De prosaiska ord, som R. o. Ad. nu hört, finnas för d. 22 sisth December i en tidning, kallad Aftonbladet, hvilken alla dagar underrättar allmänheten hvad den om Konungen och Konungens rådgifvare bör tänka.
Hr Lefre'n: Jag anhåller, att R. o.
Ad. täcktes ursäkta, att jag ännu en gäng begärt ordet.
Jag skall icke vara lång.
Jag skulle icke ånyo begärt ordet, om icke en viss ledamot behagat
Den i September f., nu 173 finna inconseqvens i mitt förut använda bevisningssätt.
Jag får återkalla i den värde ledamotens minne, hvad som ägde runi, då samma förslag var före vid sista riksdagen.
Jag tog mig då friheten att anmärka, att det vore ett system på ett visst håll i vårt land, att städse söka innöta ett regeringssätt, sorn vore stridande emot de grundlagar vi besvurit, och att genom detta innötande slutligen komma allmänheten på den vådliga tanka, att den styrdes emot grundlagen, då man tverlom borde styras i enlighet dermed.
Då var det som en viss ledamot inom detta Stånd behagade svara mig med följande ord: ”Hvad det angår, att deras motståndare hafva för afsigt att innöta ett annat regeringssätt, sä får jag förklara, att jag är en bland dem, hvilka vilja innöta ett sådant regeringssätt, som är föreskrifvet och sorn åsyftas uti motiverna till 1809 års Reg.F., och för hvars innötande jag anser borttagandet af ordet ”allena” uti 4 §, dä fråga derom en gång blifvit af Const.Utsk. väckt, vara nyttigt.”
Således vill man blott hafva undan besvärliga ord i grundlagen, som ligga i vägen för det dagliga innötandet af emot densamma stridande åsigter.
Hr Hjerta täcktes återfinna dessa ord i Ståndets prot. för d. 4 Aug. 1840; det år Hr Hjerta, Lars, som har talat dem.
Sedan härefter öfverläggningen, uppå derom framställd propus., ansetts fulländad, blef propos. till antagande af det i denna punkt upptagne förslag af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd och af R. o. Ad. med starka nej besvarad; i följd hvaraf H. Ex. förklarade, att detsamma blifvit förkastadt.
Förslag till ändring af lteg.F:s 4 §> genom borttagande af orden ”frälse” eller ”ofrälse”.
Regeringsformen. §. 4.
Sednare Perioden. — inhemte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Statsråd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske män af den rena Evangeliska läran.
Vid denna förändring gäller äfven den af H. Ex. Hr Just.Statsministern vid föreg, mål gjorda anmärkn., att den är hvarken nödig, nyttig eller behöflig.
Konungen äger nemi. enligt §:s närvar, skick att taga hela sitt
Statsråd af frälse eller ofrälse män, hvilket som faller sig lägligast, blott de äro Svenske män af den rena Evangeliska läran.
Dä 81 § Reg.F. icke medgifver andra rättelser än sådana, som äro nödvändiga, anser jag denna såsom öfverflödig böra afslås.
I motsats mot den värde talare, sorn sist yttrat sig, nödgas jag anse denna grundlagsförändring, lämplig i sjelfva ordställningen; ty man undviker derigenom tvenne alldeles öfverflödiga ord, nemi. ”frälse eller ofrälse”.
Man får blott Svenske män, och della synes mig innebära allt som behöfves.
Hvad angår det, att man anser denna förändring ouyt - 174 Den 4 September f. m. lig, är jag af den mening, att i en tidpunkt, då man med skäl åsyftar att nedrifva de Chinesiska murar, som från långliga lider varit uppresta emellan Stånden och föranledt gäsning och split; så är en förändring sådan som den ifrågavar. ganska nyttig, och jag tillstyrker af detta skäl bifall dertill.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ville godkänna det ifrågavar. förslaget.
Jag anser, att 81 §- Reg.F., med mycket skäl åberopad af H. Ex. Frih.
Gyllenhaal, dä den af förra Const.Utsk. föreslagna ändringen af 4 §:s 1 mom. förevar lill afgörande, är fullkomligen användbar äfven på närvar, fall.
Det är en skadlig vana, att utan nödvändighet och nytta ständigt ändra grundlagen.
Antingen har denna ändring ingen betydelse och är alldeles onödig, eller också har den någon fördold betydelse, som kanske undgått sjelfva Const.Utsk:s uppmärksamhet, och bör då såsom skadlig afstyrkas.
I alla händelser bör den bli föremål för afslag, ty nyttig är den i ingen händelse.
Hvarföre skola vi vänja oss att ständigt, liksom för nöjes skull, förändra redactionen af grundlagen?
Jag tror, att sådana förändringar hafva sedan 1809 kanske varit alltför många, och tror icke, att de böra onödigtvis förökas.
Ilr von Troil, Emil: Beträffande den åberopade 81 §.
Reg.- F. förekommer det mig, att det icke talas om grundlagsfrågors afgörande, utan om desammas beredande, der de citerade orden förekomma.
Det hade således varit vid föreg, riksdag, som man skulle hafva anmärkt, att denna förändring hvarken vore nödig eller nyttig.
Då förändringen är fullständigt beredd och skall afgöras med ja eller nej, skulle jag tro, att man bör gilla det nya, om det är bättre, än det gamla, då ingen olägenhet dermed är förenad.
Jag medgifver visserligen, att någon betydande fördel icke vinnes genom denna förändring, men dermed åstadkommes icke någon den ringaste olägenhet.
Hvad jag föreställer mig hafva varit åsyftadt med den föreslagna förändringen, har varit att ur grundlagen borttaga ett af de ställen, som påminna om att Svenska folket varit deladt i frälse och ofrälse.
Såsom §:n nu är redigerad, har man likasom föreställt sig, att Konungen, vid borlgifvande af de platser, hvarom § talar, skulle dervid fästa afseende, och icke blott tänka på alt dertill nämna värdiga Svenska medborgare.
Dessutom tror jag, att, genom dessa ords borttagande, kommer denna § i mera öfverensstämmelse med den 28, som säger : ”Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd.”
Den nya redactionen är sålunda såväl den bättre som den kortare, och jag röstar derföre för densamma.
Herr Lagerheim har, efter min tanke, så fullständigt uttryckt alla de motiver, som kunna anföras för antagande af Consl.Utsk:s förslag, att jag i detta fall blott har all Den 4 September f. m. 175 förena mig med honom och med Hr von Troil.
Jag tror, att bifall dertill, utan någon slags skada, kan lemnäs, vore det blott såsom en slags hyllning åt de öfriga Stånden, genom borttagande af en skillnad, som numera i verkligheten, åtminstone af mängden, anses icke böra äga rum emellan frälse och ofrälse män; emedan förtjenst och redlighet endast böra berättiga till hågkomst vid besättande af Statens såväl högre som lägre embeten.
Hr Hjerta: Sedan Hr Gr. o. Landtm, nu redan framställt propos., och 11. o. Ad. besvarat densamma, anhåller jag vördsammast, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes yttra, huru Landtm, uppfattat 11. o. Ad:s svar.
Derigenom kunde måhända denna efter-discussion undvikas, och de ledamöter, som icke äro nöjda, få begära votering.
I anledn. af denna begäran tillkännagaf H. Ex.
Ilr Gr. o. Landtm., det han trott sig finna, att den nyss gjorda propos. blifvit med ja besvarad.
Jag har begärt ordet, för att bemöta Ilr von Troils påstående, att det var vid förra riksdagen, men icke vid denna, som man bort yttra sig om nödvändigheten och nyttan af den föreslagna förändringen.
Det kommer från det begrepp denne värde ledamot och några med honom göra sig om rälta betydelsen af 56 § Reg.F. 2 mom.
Denna § säger likväl bestämdt, att hvad Const.Utsk. föreslår, skall hvila till afgörande vid nästa riksdag.
Det kan således vara likgilltigt om Utsk. kommer fram med de mest förnuftsvidriga förslag; de hvila och måste enligt grundlagen hvila.
Orsaken för det afstyrkande jag begärt, är icke, att någon ändring i Konungens makt inträffar, om förändringen antoges; men just derföre att den är onödig och onyttig, samt 81 § Reg.F. icke tillägger Utsk. rättighet att föreslå andra ändringar, än de som äro högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa, afstyrkcr jag förslaget.
Då man erinrar sig alla de frågor, som vid föreg:de riksdagar af ledamöter i de ofrälse
Stånden blifvit väckta om förändring af ordet eller till och, så tycker jag, att man borde begagna denna utväg, att för framtiden förekomma återväckandet af dylika, genom borttagande af både frälse och ofrälse.
Jag tillstyrker derföre så mycket hellre, att detta redaclionsförslag må antagas, som det då, så vidt jag minnes, icke återstår mer än ett enda ställe i grundlagen, nemi. 17 § Ileg.F., hvarest skilnaden emellan frälse och ofrälse förekommer.
Jag anser för min del både onödigt och onyttigt att nu söka motivera för eller emot ett beslut, som jag anser redan vara fattadt, och som Hr Gr. o.
Landtm, redan ansett vara med ja besvaradt.
Omöjligt, så länge ett lagligt me - m
Den 4 September f, m. del finnes att det förhindra, kan jag medgifva Const.Utsk. den rättighet alt, i uppenbar strid med 81 § Reg.F., småningom och omärkligt insmyga än den ena och än den andra förändringen.
Endast af denna orsak, om icke några andra funnes, är jag nödsakad att yrka votering.
I följd häraf blef voteringspropos. författad, men innan den blef lill justering uppläst, anmälde sig och yttrade:
Då den fråga, om hvilken vi skola votera, ändock i och för sig sjelf är högst likgilltig, i tily att § icke undergår den ringaste verkliga förändring, och jag tror mig under den föreg:de discussionen tillräckligen hafva ådagalagt huru jag för min del ser detta åtgörande af Const.Utsk. vid förra riksdagen, att utan nödvändighet och nytta lappa vår grundlag; så har jag, af aktning för R. o. Ad., för att icke onödigtvis upptaga dess tid, afstålt från min begäran om votering.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Frih.
Palmstjerna afstått från sin begäran om votering, samt beslut om voteringspropos. ännu icke blifvit fattadt, R. o. Ad. torde finna, att den ifrågasatta voteringen förfölle, samt att R. o. Ad:s beslut om antagande af det i 2 punkten af Const.Utsk:s mern. förekommande gruudlagsförändrings-förslag komme att blifva gällande.
Ropades ja. 3:dje punkten.
Förslag till stadgande om annan mans tillförordnande■, att förvalta hindrad Departements-chefs embete.
Regeringsformen. § 6- Af Statrådets — civil beställning.
Departements-chef af gilltigt och till Statsrådets prot. fördt skål hindrad, må hans embete, enligt Honungens förordnande, med den rätt och det ansvar, denna Reg.F. föreskrifvcr, förvaltas af Statsråd utan Departement, Departementets Expeditions-chef, eller, i fall äfven desse af gilltiga och till Statsrådets prot. förda skäl åro hindrade, annan Svensk man med de i f § omförmälda egenskaper.
Innan öfverläggningen om denna punkt började, anmäldes ankomsten af H. Ex. Hr Just.
Statsministern Frih. Lars Herman Gyllenhaal, som å K.
M:s höga vägnar aflemnade 3 Dess nåd. propos:r och en Dess nåd. skrifvelse till R.
Sedan H. Ex. Hr Just.
Statsministern blifvit på vanligt sätt utbeledsagad, samt II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrat, alt förslaget i 3:dje punkten af Const.Utsk:s förslag nu vore föremål för R. o. Ad:s pröfning, yttrade sig Hr von Hartmansdorff:
Det är nogsamt bekant, att fåtaligheten af det Svenska Statsrådet föranleder svårigheter, när sjukdomsförfall inträffa, när Regering förordnas och så vidare.
Statsrådets leda - Den 4 September f. m. 177 ledamöter bör följaktligen bringas till det antal, som erfordras för ärendenas behöriga vård.
Det är således med skäl, som Coust.Utsk. här föreslagit rättelse och förändring.
Men jag anser delta förslag vara mislyckadt, och tror mig derföre böra afstyrka bifall derå.
Der står nemi.: ”Ar
Departementschef af gilltigt, och till Statsrådets prot. fördt skäl hindrad, må bans embete, enligt Konungens förordnande, med den rätt och det ansvar, denna Reg.F. föreskrifver, förvaltas af Statsråd utan Departement.
” Om det nu skulle sig tilldraga, att chefen för Landtförsvarsdepartementet vore hindrad, så kunde Konungen icke, ehuru gerna han än möjligen skulle vilja det, förordna chefen för Sjöförsvarsdep-.tet, fastän denne möjligen vore tjenligare dertill än någon annan.
Det skulle vidare kunna hända, att bland Statsråden utan departement icke funnes någon militär; skulle då Konungen likväl förordna till chef för Landtförsvarsdep:tet en person, som icke en gång vore berättigad att bära den gula kokarden, ej officersporte-e'pe'e eller ens blotta tecknet af hvad som utmärker en officerare vid landtförsvaret?
Det mätte icke vara lämpligt.
Ytterligare står här, att näst efter Statsråd utan departement skola departementets Expeditions-chefer förordnas.
Följden deraf skulle ju blifva för båda de militära departementen, att den civile Expedilions-chefen, hvilken vore lika litet militär, som de båda nyssnämnda Statsråden, komme att föra commandostafven.
Det kunde ju dessutom hända, att en person, som vore ganska skicklig Expeditions-ehef, som väl kunde hålla ordning på handlingarne, göra riktiga utdrag, derur uppsätta väl författade expeditioner och vara ett lexicon för Departements-chefen, derföre icke vore tjenlig att fylla hans plats, och likväl skulle Konungen vara tvungen alt företrädesvis förordna en sådan.
Är slikt antagligt?
Här står dessutom föreskrifvet: ”i fall äfven desse af gilltiga och till prot. förda skäl äro hindrade.”
Om nu en person bland Statsråden utan departement eller bland Expeditions-cheferna vore aldrig så skicklig i den särskilda förvaltningsgrenen, hvartill lian hörde, till exempel i drätsel-ärenden, men alldeles icke förstode den ecclesiastika förvaltningsgrenen, för hvilken någon borde förordnas; skulle man då anföra till prot., att som den mannen vore oskicklig i den vägen; så kunde Konungen icke använda honom, utan nödgas förbigå både Statsråden utan departement och Expeditions-cheferna?
Eller skulle andra skäl än de verkliga i prot. införas?
Allt delta är efter mitt begrepp så olämpligt, att jag icke kan annat än tillstyrka förslagets ogillande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter propos. till antagande af förslaget i förevar. 3:dje punkt, hvilken propos. med nej besvarades; i följd hvaraf H. Ex. förklarade, att detsamma blifvit af R. o.
Ad. förkastadt. 23 178 Den 4 September f. m.
Upplästes oell remitterades till LagUtsk. K. M:s nedannämnde, denna dag ankomna nådiga propos:r. l:o med förslag till förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; gifven Stockholms Slott d. 22 Ang. 1844.
2:o angrde ändring af 4, 5 och 6 §§24 cap.
Byggn.brn; gifven Stockholms Slott d. 29 Äng. 1844.
Vidare upplästes R.
M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 19 sisth Aug., i fråga om förre Departements-chefernes vid Genal-Tullslyrelsen, Presidenten af Billberghs och Cancellirådet Valerii befriande från ådömdt ersättningsansvar, i målet rör:de den efter aflidne Uppbördsförvallaren Finer yppade balance.
Då jag haft det lika obehagliga, som för mitt hjerta smärtsamma uppdrag, att utföra åtalet i det mål, hvarå den nu föredragna K. propos. har afseende, så torde jag vara bäst i tillfälle att känna förhållandet med de personer, för hvilka eftergift af det dem ådömda ersättningsansvar blifvit i nåder föreslagen.
Vid den granskning af de vidlyftiga handlingarne i detta mål, som jag verkställt, och som har bestämt mina uti detsamma afgifna ansvarspåslåenden, har jag visserligen, på sätt också sakens utgång visat, funnit, det ifrågavar. personer beklagligtvis låtit flerfaldiga uraktlålenheter i deras tjensteäligganden komma sig till last, men till min stora tillfredsställelse har jag å andra sidan blifvit förvissad derom, att de, redbara till både vandel och tänkesätt, icke af annan orsak brustit i deras pligt, än måhända genom en nog långt utsträckt tillämpning af det gamla ordspråket: att man bedömer andra efter sig sjelf, det vill säga, att den känsla af redlighet och oegennytta, som städse utgjort grunddragen i dessa personers karakter, föranledt dem att tro, det ingen af deras underordnade skulle kunna tillåta sig ett handlingssätt, som stöde i strid mot hederns och rättrådighetens fordringar, och att i följd deraf å dessa underordnade å sido sätta den strängare tillsyn, som de i kraft af sina embeten bort iakttaga.
Emedlertid och sedan de nu mera blifvit dömda till det ansvar, lagarne för dylika felaktigheter utstaka, är den tidepunkt inne, då medlidandets känslor kunna, utan att rättvisan derigenom förnärmas, göra sig gällande.
Derföre och då min embetspligt tillförene nödgat mig att medverka till den dom, som öfvergätt dessa embetsmän, begagnar jag med desto större glädje det tillfälle, som nu erbjudes mig, att för dem uttrycka mina verkliga tänkesätt, då jag härmed tillstyrker, att K.
M:s nåd. propos. måtte hos Ständerna vinna afseende.
De summor, som till ersättning blifvit ifrågavar. personer ådömda, äro för öfrigt så betydliga, att för deras gäldande en icke ringa förmögenhet erfordrades.
Att likväl ingen sådan äges, hvarken af Presidenten af Billbergh eller af Cancellirådet Valerius, är allmänt bekant.
Om tilläfventyrs den förre skulle i detta fall vara i någon mån bättre lottad än den sednare, så förljenar dock det behjertande, att han har en talrik familj, som Den 4 September f. m. 179 kräfver värd och underhäll.
Lika ömmande omständigheter tala således för båda; ålderstigne äro de begge och Vandra på grafvens brädd.
Grymt vore det derföre, efter min tanka, att nu bringa dem till tiggarstafven; och jag önskar af denna anledning, att man här låter nåd gä framför rätt.
Jag anhåller vördsamt, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja den K., propos. till vederb.
Under nära två års lid har jag på nära hall varit vittne till det själslidande och lill det i följd deraf äfven bräckliga helsotillstånd, Presidenten Billbergh erfarit, icke allenast till följd af det missöde han undergått såsom tjensteman, utan äfven i afseende på de bekymmer, han måste hysa för de sinas bergning.
Hr Presidenten bar, såsom det torde vara alla bekant, under sin långa tjenstemannabana bestridt ganska vigliga befattningar, och har äfven tillvunnit sig sin Konungs förtroende och Ständernas välvilja vid någon af de föreg:de riksdagarne.
Bästa beviset på den oegennytta, hvarmed han förvaltat dessa embeten, är, att han är i högst ringa omständigheter, och nu inskränkt till den pension, som, enligt gällande författningar, honom tillkommer.
Det var denna pension, som till en början var med qvarstad belagd, men hvilken qvarstad sedermera blifvit på Konungens befallning upphäfd.
Skulle nu icke R.
St. finna skäl att å sin sida biträda Konungens nåd. propos., så kommer denna pension att innehållas, och Presidenten af Billbergh skulle då nästan icke äga någon utväg till en talrik och aktningsvärd familjs försörjande; hvarföre jag, äfven med betraktande af hvad Hr Printzenskjöld anfört, att den ersättning, sorn för Statsverket skulle kunna erhållas, vore högst ringa, i jemförelse med de summor, som äro ådömda, tillstyrker, att StatsUtsk. mätte vid den nåd. propos. fästa allt möjligt afseende.
Icke anseende lillständigt alt vidröra de förhållanden, i afseende på den afdömda saken, hvilka kunde tala för bifall å K. M:s nåd. propos., anser jag mig, då, till en stor del, en ny generation lärer komma att afgöra frågan, erinra om de stora förljenster, Presidenten af Billbergh förvärfvat af fäderneslandet under sistförflutna krig, då vigtiga uppdrag voro honom anförtrodda, utan annan ]controll än nitets och pligtens, och då användandet af dessa egenskaper i deras högsta grad, förenade med skicklighet, otvifvelaktig! besparade för statsverket många millioner.
Denna nåd. propos. begärdes på bordet af Hr Dalman, Fredr. Wilh. och Hr Ribbing, Arvid.
Upplästes och begärdes på bordet K.
M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse af d. 19 sisth Äng., ang-.de de vid öfverlemnande! af 1841 års bevilln.förordn, äskade uppgifter, till grund för framdeles företagande granskning af minimi-tariffen å hemmansvärdena m. m. 180 Den 4 September f. m.
Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna mern. och utlåt., nemi.: från Stats-Utskottet: N:o 11, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s mern N:o 2, innefattande anmälan, att 3:ne Landshöfdingar blifvit till ledamöter i Utsk. invalde. från Bevil 1 nings-Utskottet: N:o 2, ang:de äterlemnande af Hr G. W.
Gillhergs hos Vällofl.
BorgareSt. väckta motion om restitution af äganderätts bevillning för Upsala stads löningsjord.
N:o 4, angrde äterlemnande af Hr von Hohausens, Mich.
Silvius, motion om inrättande af dubbel postgång emellan Gottland och fasta landet.
N:o 5, ang:de äterlemnande af Hr Contraclsprosten Tbudéns motion om portofrihet för contractsprostarnes och pastorernes skrifvelse!’ i embetsärenden. från Banco-Utskottet:
N:o 3, med äterlemnande af Hr J.
Bobergs motion, ang:de skyldighet för privatbankerne att hälla invexlingscontor i Piteä stad.
N:o 4, öfver Kyrkoherden C. M.
Lithners ansökning om eftergift af öfverränta för åtskilliga discontlän.
N:o 5, i anledn. af gjordt accordsanbud, till liqvid af ett utaf numera atlidne Grosshandlaren P. Joh:son Hegardt hos bancodiseonten upptaget lån.
N:o 6, i anledn. af sterbhusdelägarnes efter aflidne frälseinspectoren Pehr Törnqvist ansökning, att åtskilliga å daler kopparmynt utgifna sedlar mätte fä i banken inlösas. från Lag-Utskottet:
N:o 4, om arfvode för ökad cancellipersonal. från Allm.
N:o 3, i anledn. af väckta motioner, ang:de indelta räntors förvandling till penningar.
N:o 4, i anledn. af väckt motion om rättighet för en del räntegifvare på Gottland att med penningar få lösa ränlepersedlarne.
N:o 5, i anledn. af väckt motion om upphörande af bruket att utkasta kröningspenningar.
Slutligen upplästes följande af Hr Rosenstjerna, Nils, inlemnade motion:
Sedan det från förra riksdagen hvilande förslag till vallag blifvit förkastadt, så vägar jag, med den rätt 56 § Riksd.Ordn. mig tillägger, vördsamt föreslå, att It. o. Ad., i enlighet med dess vid nämnde riksmöte yttrade gemensamma tanke, genom valda ledamöter hädanefter representeras.
Vår äldsta Ridd.- Ordn., nemi. den af Konung Gustaf II Adolph år 1626 utfärdade, föreskref, att vid riksdagar skulle hvarje ”äU välja och constilue - Dea 4 September f. m. 181 ra en af de sina lill hufvud för familjen”, sorn inlog dess säle, slämma och rätt.
Detta stadgande tyckes gifva en säkrare borgen för duglighet hos representanten, än den sedermera antagne förslfödslorätten; och dä, som vid den tiden var fallet, ätternas antal endast uppgick till emellan 100 och 200, samt riksdagarne voro korta, sä var visserligen detta representationssätt lämpligt.
Nu deremot, dä ätterna äro mångdubbelt flera och riksdagarne långvariga, många andra omständigheter att förtiga, är förhållandet annorlunda, och synes påkalla, alt R. o.
Ad. genom ett förminskadt antal valda ledamöter, i likhet med de öfrige RiksStm, representeras.
Frågan uppstår härvid, huruledes ett sådant val inom R. o. Ad. lämpligast kan tillgå.