Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del tror deremot, att tillåtenheten af sådana yttranden skulle qväfva yttranderätten hos en hvar, som är mån om att icke vara utsatt för sårande yttranden.
It. o. Ad:s värdighet synes mig derjemte påkalla, att inom detta hus icke andra uttryck må begagnas än sådana, som i hvarje städadt och anständigt sälskap kunna nyttjas, och jag tror ej, att man i något städadt och bildadt sälskap tillåter sig sådana uttryck, som Hr Crusenstolpe här begagnat.
Man har åt hans ord velat gifva en tydning i öfverensstämmelse med den tydning, han sjelf sökt framställa; men jag hemställer till hvar och en, som tagit närmare kännedom om, huru hans ord folio, huruvida en sådan tydning kan äga rum.
Han säde: ”Jag gillar ej, att Frih.
Jag vill begagna mig af ett svenskt.
Det finnes ordet skälmstycke.
” Hvarom var det väl fråga, då Hr Crusenstolpe yttrade detta?
Frågan var om olämpligheten af det af Frih.
Klingspor begagnade ordet nefas.
Hr Crusenstolpe ogillade, att han nyttjat detta ord, och sade: jag skall deremot begagna ordet skälmstycke.
Ikläder han sig icke sålunda, att han ansett lämpligare, att Frih.
Klingspor begagnat detta ord, och kan väl någon annan tydning deråt gifvas.
Mäste detta yttrande ej anses riktadt emot de personer, som under den ifrågavar. tiden utgjorde Konungens
Råd?
Detta synes mig obestridligt, och jag ber Herrarna ej låta förvilla sig af den här gjorda framställningen, att yttrandet varit alldeles oskyldigt och menlöst.
Man har sagt, att den tid kan komma, då detta uttryck ej skulle ogillas, och såsom bevis derför har man åberopat exempel, att en senare tid ej tänker lika med den föregående.
Derpå vill jag blott svara, att jag högligen beklagar Representationen, om den tid någonsin inträffar, då ett sådant uttryck, såsom Hr Crusenstolpe fällt, nyttjadt i den mening, hvari jag tydligen finner honom hafva begagnat detsamma, kan med likgiltighet anses på detta rum.
Jag har begärt Utskotts tillsättande derföre, att, enligt mitt begrepp om 38 § Ridd.Qrdn., ett sådant Utsk. är ett vilkor, hvarförutan ingen annan åtgärd kan vidtagas, än att man antingen låter frågan förfalla eller låter talaren erhålla en admonition af Landtm.
Så snart fråga uppstår om någon anjan åtgärd, skall ovilkorligen ett Utsk. pröfva, huruvida skäl dertill förekommer eller icke.
Jag har icke tillåtit mig att yttra någon annan öfvertygelse än min enskilda, och jag äger icke den egenkärleken att emot en pluralitet, som hy - Dc ii 3o April f. m. 343 ser annan mening än jag, pasta, att jag har. rätt, ehuru jag vidblir min öfvertygelse; men jag tror, att det tillhör dessa la män att efter sitt samvete yttra sig, huruvida de linna sallen oskyldig.
Finna de Ilr Crusenstplpes förklaring vara tillfredsställande, så skall jag vara den förste att icke yrka någon vidare påföljd; men finna dessa 12 män, att jag' har rätt i min åsigt, kommer jag att yrka, och kan jag aldrig afstå från det yrkande, att den påföljd, som lagen utstakat, måtte emot Ilr Crusenstolpe tillämpas, ty min öfvertygelse är, att den må skylla sig sjelf, som, efter att ' hafva begått ett felsteg, ej velat begagna tillfället att rätta detsamma, och jag får erinra derom, att jag vid början af denna discussion anhöll, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta Ridd.secret. uppläsa det till prot. fattade yttrandet, på det Ilr Crusenstolpe skulle kunna justera detsamma.
Hr Crusenstolpes rättighet var då ätt förklara, det han uttryckt sig oriktigt, och att ändra uttrycket.
Om han hade gjort det, skulle jag ej haft något alt ytterligare anföra; men han har ej velat på detta sätt begagna sin rätt.
Han har uppläst ett långt yttrande, som några talare ansett förträffligt.
Jag har ej kunnat finna denna förträfflighet.
Jag har funnit det vara ett med skicklighet framstäldt yttrande för att förvilla,, men icke för att rätta, och jag kan under sådana förhållanden ej inse, att det finnes någon annan åtgärd, som med billighet på båda sidor kan vidtagas, än den, att ett Utsk. tillsättes, för att taga saken under pröfning och yttra, huru det anser den.
Jag har redan yttrat, huru jag för min del sedermera skall finna mig föranlåten att förfara, och får nu endast förnya min anhållan om Hr Gr. o. Landtmts propos.
, att II. o. Ad. måtte tillsätta ett Utsk. till frågans upptagande.
Då jag anser såsom en skyldighet att förekomma, det R. o. Ad. må genom den siste talarens framställning få ett förvilladt begrepp om hvad hans motståndare påstått, anser jag mig böra förklara, att jag hvarken sjelf sagt eller hört någon annan här påstå, att yttranderätten skulle qväfvas derigenom, att talare erhölle föreställning för sårande uttryck.
Detta har ej varit någons mening, och för min del anser jag ganska rätt, att talaren, om personligen förolämpande uttryck fällas, blir tillrättavisad.
Men hvad jag yrkat är, att R. o. Ad. ej må tillvälla sig en magt, som ingen domstol i verldenäger, nemi. att tyda meningar, som ej blifvit fulländade, eller att grunda en föreställning på en förmodad afsigt hos talaren att förolämpa.
Det är Hr G11. o. Landtm., som behagat afbryta Hr Crusenstolpe, innan han fått sluta sitt anförande, och det är således Hr Gr. o. Landtm., som är skyldig Frih. af Nordin och öfriga ledamöter af f. d. och nuvar.
Regering sedan 1812 förklaring öfver sitt eget handlingssätt, hvilket 344 Den 3o April f. ra. gjort det omöjligt för hvar och en att med full öfvertygelse och samvetsgrannhet säga, hvad lif Crusenstolpe menat med det uttryck, han tillåtit sig.
Jag skulle, i fall Hr Crusenstolpe fått fortfara med sitt yttrande, troligtvis kommit att med tystnad afhöra det yrkande, som nu är framstäldt; men då sådant icke fått ske, tror jag, att man tillät sig, hvad som likväl vid så många tillfällen från samma sida blifvit klandradt, nemi. att alltför mycket ingå på afsigternas område, om man tilläde ett ur sitt sammanhang ryckt yttrande annan mening, än en sådan som den, hvilken fällt uttrycket, sjelf förklarat sig hafva haft.
Jag har begärt ordet för att rätta ett misstag af Frih. af Nordin, då han, förmodligen med hänsyftning på mitt yttrande, anfört, att man sagt, det en annan tid skall komma, då ett sådant uttryck som det ifråga var. ej skall ogillas.
Det var förmodligen mitt yttrande, Hr Frih. åsyftade, och jag får derföre' förklara, att jag ej så yttrat mig.
Lika litet, som någon af dem, hvilka försvarat samma sats som jag, kan jag gilla Hr Crusenstolpe» uttryck; men, mina Hrr! de, som finna sig sårade af Hr Crusenstolpes uttryck, hvarföre begagna de icke hvar för sig tillfället att förklara sitt ogillande deraf, utan att påyrka, det Ståndet gemensamt må uttrycka ett sådant ogillande?
Jag påminner mig, att det för någon tid sedan stod med särdeles beröm omnämndt i Sveriges Statstidning, hurusom Fransyska ministeren med förakt och tystnad bemött ett yttrande af Hertigen Fitz-James samt förklarat, att hans beskyllningar ej förtjenade någon vederläggning, emedan något sådant ej kunde tänkas om en Fransysk minister.
Hvarföre följa icke Konungens rådgifvare ett så vackert exempel, som de sjelfva genom sin organ i pressen recommenderat.
Vi böra ihågkomma, att här är fråga om att anställa en juridisk action emot Hr Crusenstolpe; och om den preparatoriska committe'en, såsom Frih.
Åkerhjelm kallat det ifrågavar.
Utsk., skall tillsättas, så tror jag, att det fordras mycken preparation, innan denna committé kan förklara Hr Crusenstolpes uttryck vara personligen förolämpande, enär, enligt Svensk brottmålslag, till en anklagads fällande fordras full visshet, som måste vinnas antingen genom direct bevisning eller den anklagades erkännande.
Intetdera bar här vunnits, och jag hemställer, huruvida något kan eller bör emot Hr Crusenstolpe företagas, som ej instämmer med Sveriges lag.
Jag slutar med att tillkännagifva den önskan, att aldrig den tid måtte komma, då det icke anses såsom en skam att blifva utvoterad från Svenska Riddarhuset.
Hr Silfverhjelm: låka med Hr Dalman kan jag icke tillerkänna någon ledamot rättighet att tyda en annans afbrutna yttrande annorlunda, än han sjelf tyder det, och jag får Den 3o A p r il f. m. 345 får tillika fästa uppmärksamhet derpå, att den ur prot. för sista plenum gjorda uppläsning af Hr Grusenstolpes yttrande ieke hade skett, då Hr Crusenstolpe fann för godt att aflägsna sig och öfverlemna frågan tilt It. o. Ad:s afgörande.
För öfrigt torde den spådom, sorn Hr v. Hartmansdorff roat sig att framställa öfver hvad som möjligen kan hända, derest R. o. Ad. låter denna fråga förfalla, icke förtjena afseende.
Hvad som likväl ar säkert är det, att någon enskild persons yttrande, vare sig inom eller utom detta Stånd, ej kan compromettera Ståndet, då deremot ett beslut af denna art eller en öfverläggning af den art, som nu insmugit sig i våra riksdagsförhandlingar, måste komma att compromettera Ståndet ganska mycket.
Jag finnér det ganska consequent af Hr Crusenstolpe och dem, som försvara honom, att de klandra Hr Gr. o. Landtnäs emot honom vidtagna åtgärd; det är klart, att de skulle göra det, emedan denna åtgärd åsyftade ordningens bibehållande.
Jag har hört någon här säga, att ehvad språk och yttranden man må tillåta sig på detta rum, Ståndets värdighet icke deraf kan comprometteras.
Denna mening lärer ej heller kunna tilläggas Ståndet gemensamt, utan endast utgöra ett bevis på den talares grannlagenlietskänsla, som fällt detta yttrande.
Här har äfven blifvit sagdt, att den åtgärd, Frih. af Nordin begärt, ej vöre öfverensstämmande med Svensk lag.
Jag frågar då, om Ridd.Ordn. ej är Svensk lag och behörigen antagen?
För min del har jag i mitt förra anförande yttrat den önskan, att delta ämne måtte slutas med en varning åt Hr Crusenstolpe, på samma sätt som den emot Frih.
Klingspor väckta frågan; men jag har sedermera förnummit, att Hr Crusenstolpes försvarare lära hafva för afsigt att, i fall en sådan framställning göres, lägga den på bordet, hvarigenom vi i nästa plenum komma att discutera samma sak.
Jag afstår derföre från min förut yttrade önskan och förenar mig med Frih. af Nordin.
Det är öfver Frih. afNordins motion, som R. o. Ad. snart går att besluta, nemi. om tillsättande af ett Utsk. till bedömande af Hr Crusenstolpes yttrande i förra plenum.
Jag tillstår, att jag finner ganska betänkligt, alt nu fatta ett sådant beslut, d. v. s. innan Hr Crusenstolpe haft lagligt tillfälle att justera sitt yttrande.
Jag kan nemi. icke inse, att prot. för deri dagen är för R. o.
Ad. till justering föredraget, och det skulle vara möjligt, att om ett Utsk. nu tillsättes, det komme att afgifva en opinion om ett uttryck, som icke komme att qvarstå i prot., och att sålunda Utsk. och jemväl R. o. Ad. vidtoge ett förhastadt steg.
Jag får äran tillkännagifva, att tillsättandet af ett Utsk., för att afgifva dess förslag i ett sjidant 2« H. 44 346
Den 3o Apri.1 f. m. mål sorn detta, är en åtgärd, som i intet fall behagar mig.
Jag tror, att om en person så förgått sig, som, efter min öfvertygelse, Hr Crusenstolpe i sista plenum gjort det, förgått sig icke genom hvad jag kallar personlig förolämpning, utan genom förolämpande af det sunda vettet, det parlementariska bruket och de seder, som i en bildad församling böra iakttagas, så tillhör det denna församling att genast vidtaga mått och steg emot sådana ingrepp i yttranderätten.
Jag säger ingrepp i yttranderätten, emedan HrCrusenstolpes utfall är en orsak, att sådana ingrepp ägt rum och måhända komma att äga rum i ännu högre grad, om sådana talare, som Hr Crusenstolpe, framdeles i lika hög grad missbruka sina talenter.
Jag anser det yttrande, Hr Crusenstolpe haft, vara en stor förolämpning emot det Stånd, hvar»» af han är ledamot.
Det kunde således vara föremål för en sådan opinionsyttring inom Ståndet, som lagen tillåter, nemi. att ^ af Ståndet förklara sig icke vilja riskera sin yttranderätt med bibehållandet af Hr Crusenstolpes inom detta rum.
En sådan opinionsyttring anser jag vara passande, och den kunde äga rum oberoende af en prot.-justering; men skall ett Utsk. nedsättas, som nödgas endast juridiskt behandla frågan, så tror jag icke, att den kan upptagas, förrän uttrycket blifvit inför Ståndet justeradt.
Jag hörde väl, att
Hr Crusenstolpe gaf en tydning åt sitt uttryck; men jag hörde ej, om han ville utbyta ordet skälmstycken emot det uttryck, hvarigenom han förklarat, hvad han menat.
Vill han det, så har, så vidt jag kunnat fatta, Frih. af Nordin redan medgifvit, att något vidare åtal emot Hr Crusenstolpe ej bör äga rum.
För min del kan jag således ej anse frågan nu vara så beredd, att den kan blifva föremål för laglig handläggning.
Jag skulle mycket önska att kunna instämma i den siste värde talarens yttrande i afseende på behandlingen af denna fråga; men efter mitt begrepp är den behandling, han önskat, stridande emot 3o § Ridd.Ordn.
Jag tror icke, att någon af R. o. Ad:s ledamöter kan från Riddarhuset uteslutas af Ståndet, förrän hans fällda yttranden af ett Utsk. blifvit pröfvade.
Så läser jag berörde (j, och tror derföre icke, att Hr Gr. o. Landtm, kan gifva en sådan propos., som Gr.
Horn synes hafva åsyftat.
Hvad åter beträffar frågan om justeringen af det prot., som innefattar
Hr Crusenstolpes ifrågavar. yttrande, så torde R. o. Ad. erinra sig, att denna discussion börjades med min anhållan, att detta yttrande måtte ur prot. uppläsas, på det Hr Crusenstolpe skulle få tillfälle att detsamma justera.
Han visste således ganska bestämdt, att denna begäran var gjord och att hans yttrande skulle till justering föredragas, i händelse R. o. Ad. dertill ville bifalla.
Hr Crusenstolpe yttrade sig näst efter mig och innan Hr Gr. o. Landtm, ännu hade in - D en Bo April f. m. 347 heratat, huruvida R. o. Ad. biföll min begäran om justering af Hr Crusenstolpes yttrande.
Så snart Hr
Crusenstol Ee hade slutat, uppträdde Hr Ridd.secret. och uppläste mererörde yttrande till justering, hvarföre jag ej kan anse honom hafva någon vidare rätt att justera detsamma.
Han var närvar., då justeringen begärdes, och det berodde på R. o. Ad. att dertill bifalla.
Också bestred han ej denna justering.
Om han sedermera godvilligt aflägsnat sig härifrån, så är det hans sak och icke Ståndets.
Jag anser således Hr Crusenstolpes yttrande vara justeradt och bestrider all ändring deruti på annat sätt, än om han ber att få utstryka det af honom begagnade ord, såsom af honom sjelf ansedt olämpligt, och R. o.
Ad. dertill lemnar sitt samtycke; men detta är en särskild fråga, som icke tillhör justeringen.
När jag på detta sätt ser saken, tror jag ingen våda kunna uppkomma af att tillsätta ett Utsk., och jag tror icke, att något annat sätt finnes att komma till slut med denna sak, såvida R. o. Ad. ej finner för godt att tillämpa 5o § Riksd.- Ordn.; men det har jag, för min del, icke begärt, utan jag har anhållit om sakens behandling enligt 3o § Ridd.Ordn., och att en sådan begäran är laglig, lärer ingen kunna bestrida, fastän det beror på R. o. Ad. att afslå eller bifalla min framställning.
Jag hade äran vara närvar., då det yttrande fälldes, som utgör föremål för denna öfverläggning.
Det steg, Hr Gr. o. Landtm, då vidtog, var öfverensstämmande med min rättskänsla, och jag tager mig friheten att nu gifva min gärd af tacksamhet åt Hr Gr. o. Landtm, för detta steg, hvarigenom
Riddarhuset befriades från vidare uttryck i en anda, som alltid borde vara främmande för detta Stånd och jemväl för hvar och en annan Corporation, som vill bevara sin värdighet.
Jag fattade uttrycket så, som om talaren förklarat sig färdig att ådagalägga, det rena skälmstycken blifvit begångna.
Jag säger, att jag fattade det så, och det är min skyldighet att redogöra för, huru jag uppfattade det; men det är endast min individuella uppfattning, jag tillkännagifver.
Att meningen icke lärer varit sådan, synes af hvad ur prot. blifvit uppläst, äfvensom af hvad Frih. af Nordin såsom motionär till— kännagifvit och yrkat.
Likväl, om också icke meningen varit sådan och uttrycken ej bort föranleda en sådan uppfattning, som min tankekraft gjorde, är dock uttrycket nog skarpt för att påkalla en skyndsam expedition; ty inom hvilken krets kan väl ett sådant uttryck få fällas, utan att den person, som fällt det, genast skiljes från kretsen?
Jag hemställer till hvar och en af Herrarna, huruvida någon i sitt sälskap ville hafva en person, som påstår, att rena skälmstycken blifvit begångna af en auctoritet, hvaraf sälskapets medlemmar varit eller uro ledamöter.
Hvar och en skulle 348 Den 3o April f. m. genast fordra en sadan persons uteslutande, utan att dertill fordrades något Utsk.
En sådan skyndsam handläggning tror jag likasom Gr.
Horn vore lämpligast; men den är icke öfverenstämmande med våra former, och det gör, att jag, ehuru ogerna, af 2ine ting, nemi. att antingen egna saken ingen uppmärksamhet eller att egna den en förtjent uppmärksamhet, måste välja den enda utväg, som kan leda till behöfligt resultat, nemi. ett Utsk:s tillsättande.
Deremot har man med rätta anmärkt, att detta ämne fordrar en skyndsam handläggning, att det är utarbetadt och alt det således ej tyckes behöfva den vidlyftigare behandling, som utgör grund för de i vår grundlag stadgade Utsk:s tillsättande; men hvad man dessutom anmärkt emot sakens upptagande af Utsk., att Utsk. ej skulle blifva i tillfälle att fullkomligt pröfva saken och att den tilltalade personen ej fått förklara sig, är något, hvari jag ej kan instämma, ty då han genom sitt i dag upplasta anförande tillkännagifvit, huru han anser saken, och det på ett sätt, som inneburit allt, hvad han ansett påfordra uppmärksamhet, så anser jag Utsk. ej vara förhindradt att upptaga målet till pröfning.
Ingen af It. o. Ad:s ledamöter har i dag uppträdt och ingen lärer uppträda för att försvara det uttryck, som Hr Crusenstolpe fällt, och blott den omständigheten, att alla talare i detta fall varit af samma mening, synes påfordra, att saken icke helt och hållet må nedläggas.
Detta är äfven en nödvändig följd deraf, att våra prot. blifvit nedsuddlade af det uttryck, Hr Crusenstolpe begagnat, enär han icke återkallat detsamma och det icke är möjligt att taga ut detta uttryck, då han ej är närvar.
Huset kan ej utplåna detta uttryck, och huset måste derföre yttra sin tanke derom.
Dertill finnes ingen annan utväg, än att tillsätta ett Utsk., hvilket jag således täger mig friheten tillstyrka, II.
Ex. Hr Gr, o. Landtm, tiilkännagaf, att plenum skulle komma att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
I sjelfva hufvud-! frågan är jag förekommen af Gr.
Jag delar i det mesta Hr Gr:s derom yttrade tanke; men jag har egentligen begärt ordet för att upptaga ett yttrande af Hr v. Hart-r mansdorlf, som innefattar en så litet klar slutföljd, att jag ej förstår, huru denne värde ledamot, med sitt vanligen ljusa föistånd, kunnat göra den.
Han har sagt, att det vöre klart och consequent, att de, som vilja uppträda för att försvara Hr Crusenstolpe, skulle klandra Hr Gr. o. Landtnäs liand-, lingssätt i förra plenum.
Som också jag var en af dem, som klandrade detta handlingssätt, och jag vidblir min då yttrade tanke såsom min fortfarande öfvertygelse, så anser !'ag såsom en skyldighet emot mig sjelf att förklara, det jag rvarken gillar eller kan gilla Hr Crusenstolpes yttrande, hvad det ifrågavar. uttrycket vidkommer, och att det, efter Den 3o April f. m. 34o min öfvertygelse, ej kan blifva någon klar slutföljd, att de, som ogilla Hr Gr. o. Landtnäs förfarande, skola gilla Hr Crusenstolpes yttrande; tvärtom kan man ogilla delta yttrande och derjemte ogilla Hr Gr. o. Landtnäs förfarande, och det är, hvad jag gör.
Ad. ej vill låta saken förfalla, är jag af samma tanke, som Gr. Horn, att nemi. R. o.
Ad. icke lagligen kan hänskjuta delta mål lill Utsk., innan prot. för förra plenum är justeradt, och jag får derföre hemställa, huruvida icke R. o. Ad. ville afbryta denna öfverläggning, tills justering af Hr Crusenstolpes deri förekommande yttrande försiggått och han fått tillfälle att rätta, hvad lian deri kan finna oriktigt uppfattadt.
Att detta yttrande icke kan anses vara justeradt måtte bevisas deraf, att det icke är Frih. af Nordin, utan Hr Gr. o. Landtm., som det tillkommer att göra propus, om prot.-justering; och då Hr Gr. o. Landtm, icke lålit uppläsa ifrågavar. yttrande i Hr Crusenstolpes närvaro samt icke till honom och Ståndet hemställt, huruvida det erkändes såsom justeradt, måste yttrandet anses såsom ojusteradt.
Deremot tror jag icke, att vi, på sätt Gr.
Horn förmenat, kunna summario processu utvotera Hr Crusenstolpe.
Ridd Ordn. stadgar i detta fall, såsom mig synes, ganska välbetänkt, att icke någon ledamot kan uteslutas från Riddarhuset, såvida icke ett Utsk. först deröfver blifvit hördt.
Jag föreställer mig, att Gr.
Horn ej behöfver många ögonblicks eftertanke, för att finna grunden för detta lagens stadgande, hvarförutan man kunde begagna ögonblickets förvillelser, hvilka inom en representantkammare lika lätt som annorstädes kunna uppkomma, för att utesluta en person , som icke vore behaglig för den till— städesvarande majoriteten, och jag hemställer, om man icke i detta afseende bör bedöma en persons sätt att uttrycka sig efter den ton och de seder, som tillhöra den dass medborgare, hvartill han räknar sig.
Jag har icke den lyckan att känna tonen i de ministeriella och diplomatiska salongerna; men jag är öfvertygad, att en helt annan ton begagnas i de mera borgerliga kretsarna, der hyfsningen och menniskovärdet mindre bedömas efter ord, än efter handlingar.
Temligen hårdt vore det ock, om hvarje ledamot i detta Stånd skulle nödgas, innan han fick rätt att yttra sig, instudera den diplomatiska och förnäma jargon, sorn fordras i de ministeriella salongerna.
Horn torde således finna, att begreppen om god ton i detta fall äro ganska relativa.
Jag upprepar, att jag anser Hr Crusenstolpes uttryck Jiafva varit olämpligt, samt att jag ej velat begagna det; men jag anser det hvarken vara personligen förolämpande eller kunna föranleda till sådana åtgärder, ^om 3o § Ridd.- Ordn. omförmäler.
Då jag hört en af de-leda - 35o Den 3o April f. m. möter, som yttrat sig till försvar för Hr Crusenstolpe eller åtminstone till afböjande af någon åtgärds vidtagande emot honom, här säga, att det varit med verkligt bekymmer, han stigit hit upp i dag, och att han fruktat för det yttrande, Hr Crusenstolpe skulle afgifva, men att denna fruktan blifvit skingrad genom det mästerliga anförande, han hade hört Hr Crusenstolpe uppläsa, hade jag väntat mig, att han eller någon annan af dem, som utfört Hr Crusenstolpes talan, skulle fästa uppmärksamhet på de delar af detta anförande, som på något sätt kunde förklara, hvad han förra gången yttrat.
Då delta likväl icke skett, skall jag göra det; och jemte det jag skall upptaga, hvad just dessa ledamöter till ledning för omdömet andragit, anhåller jag, att i sådant ändamål Hr Ridd.secret. ville låta tillställa mig Hr Crusenstolpes i dag afgifna anförande.
Berörde anförande öfverlemnades till Hr Rosenblad, som derefter fortfor:
Första frågan är, huruvida någon åtgärd kan vidtagas i anledn. af Hr Crusenstolpes i sista plenum begagnade uttryck.
Hr Dalman har sjelf medgifvit, att icke blott 5o § Riksd.Ordn. tillåter det och anbefaller beifrande af personligen förolämpande uttryck, utan han har jemväl medgifvit, att yttranderätten ej kan qväfvas derigenom, att de heifras.
Det återstår således blott att tillse, huruvida det ifrågavar. uttrycket är personligen förolämpande.
När fråga i förra plenum förevar om att tolka ett uttryck på ett främmande språk, som blifvit nyttjadt för att antyda en auctoritets handlingssätt, så begagnades af Hr Crusenstolpe, såsom enligt hans tanke lämpligare, det Svenska ordet skälmstycken, och straxt derefter begärde han att få framställa denna auctoritets handlingssätt sedan 1809.
Jag hemställer, huruvida det då utan sophismer låter tänka sig, att hans afsigt varit någon annan, än att genom sin framställning bevisa tillämpligheten af det uttryck, han nyttjat.
Men måhända har han uti sitt i dag afgifna anförande på annat sätt förklarat sin mening.
Jag skall då upptaga, hvad han deruti yttrat.
Han säger: ”Jag skulle mera tycka om att öppet säga: jag menade allvarsamt, jag ämnade allvarsamt förfäkta min mening, ej för att såra någon personligen, mindre för att suddin någons enskilda rykte, men derföre, att en inre drift alltid staller mig på den sidan, mot hvilken öfvermagten riktar sina vapen, men för att göra slut på dessa oändliga ordkrig, oändliga just derföre, att facta ej blifvit i ett sammanhang framstallda i ljuset.