Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Der står blott en anhållan till Kongl Maj;t, att hvad som Norrmännen möjligen bidraga, måtte komma Svenska StatsYerket till godo.
Man har följaktligen låtit det komma So8 Den 11 April e, ml derpå an, örn någon enskilt Ledamot äfven der, skulle väcka frågan.
Detta synes mig vara att allt för lösligt behandla ämnet, då andra anslag, som både af Nationens behof och heder påkallas, varda afslagna.
Min mening är, ”att man borde i underdånighet anhålla, det Kongl.
Magt täcktes meddela nästkommande Norrska StorTing Svea Rikets Ständers beslut, att på förhand betala hela den erforderliga snmrnan, och deras tillförsigt att Norrska StorTinget, i ett lämpligt förhållande, deltoge i kostnaderne för Hans Kongl.
Höghet Kron-Prinsens utländska resa och förmälning.”
Yttras ej något sådant å Svenska Ständernas sida, så kunde
Norrmännen möjligen anse oss hafva varit för stolta, att vilja emottaga hvad de, såsom ett min* dre folk kunde utgöra.
Ansågo de sig försmådda, och således icke ville sjelfva väcka frågan om biträde, blefve följden, att vi just genom denna så kallade grannlagenhet, stötte dem, och finge ändock betala alltsammans.
Det vore dessutom ett skadligt praejudicat för framtiden, om icke denna utgift, sorn år af gemensam art, delades mellan de bägge förenade Folken.
Norrmännen kunde eljest en annan gång fråga våra Ständer, hvarförr talen J om bidrag nu, då J icke gjort det tillförene; och våra efterkommande skulle förmodligen icke tacka oss för denna uraktlåtenhet.
Vi hafva om framställningen göres sådan jag föreslagit, hvarken beftämt eller begärt någon summa af Norrska StorTinget j vi hafva endast omtalt vårt förtroende till dem att de deltaga i hvad vi redan gjort.
Jag tror ingalunda att de underlåta lemna ett skäligt bi - Den 11 April c. nu drag, ty rättskänslan skall i detta afseende tala till dem, såsom till oss.
Eljest komma vi, uti framtiden, då händelsen möjligen gjorde, att de lingö börja med någon samfäldt utgifts bestridande, besvara frågan om vårt biträde dermed: att J håfven ej fordom velat dela gemensamma kostnader med oss; nu vi vilja ej heller dela med Eder.
I afseende å hvad en vård Ledamot yttrat, angående
Norrmännens benägenhet att deltaga i dessa utgifter, så t villar jag, som sagdt år, ingalunda derpå; men tror ej, att man kan sluta dertill, af orsak, att ett Norskt fartyg skickas Hennes Kongl. Höghet Kron Prinsessan till mötes, ty intet StorTing har under tiden varit samladt, och föranledt utrustningen, utan den år blott en vanlig Regerings-åtgård.
Hans Exc ellene e Herr Grefve Mörner, Adolph Goran:
Jag hade ej tänkt att vid detta tillfälle upptaga Höglofl Ridderskapets och Adelns tid, om jag ej hört å nyo upprepas en invändning, som förefallit mig högst oväntad, den nemligen, att man sagt, det frågan om an-* slag till godtgörande af kostnaderne för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens utländska resa, och till bestridande af utgifterna för- Hans Kongl.
Höghets företående Biläger, med hvad dermed äger gemenskap, ej bordt af någon enskildt Motionair väckas, ytan till Riksens Ständer framställas genom nådig proposition från Kongl. Majit.
För mili del bekännci* jag, att jag ej inser hvad ändamålet kan vara med en dylik framställning.
Väl vet jag, att det för mången är ett nöje att enti cera, och att man uppsöker 310 Den 11 April e. m. alla möjliga tillfällen att förskaffa sig ett sådant nöje.
Men jag trodde icke att man skulle misskänna den delicatesse, sorn legat till grund för Kongl. Maj:ts handlingssätt härutinnan.
Icke kan den talare, sorn Täckt denna fråga, ej eller någon annan, draga i tvifvelsmål, det ju StatsRådets samtlige Ledamöter med glädje bidragit att utreda och föreslå en proposition i detta ämne till Riksens Ständer ?
Det är således blott Konungens enskilta delicatesse, som hindrat Regeringen att framställa en sådan proposition; Konungen har nemligen trott, att när Riksens Ständer visste, att hans
Son skulle gifta sig och att han för sådant ändamål företagit en utländsk resa, genom hvilken Svenska folket blifvit hedradt, medelst det utmärkta satt, hvarpå Thronföljaren öfver allt blifvit emottagen, så följde af sig sjelf, att kostnaderne skulle betalas.
Det var en,delicatesse af Kongl. Maj:t, som ej misskände Riksens Ständers beredvillighet, att ej Sjelf proponera ersättningen.
När nu frågan härom blifvit genom enskild Riksdagsman väckt; när StatsUtskottet fått alla möjliga upplysningar, både i afseende på de kostnader, som redan äro bestridda, och de utgifter, hvilka för, nämnde ändamål ytterligare erfordras; så tror jag att man ej haft fog väcka den frågan, att saken bordt framställas genom proposition från Regeringen.
Att inbilla sig, det genom Svenska Regeringens aftal med den Norrska, man skulle få densamma bestämd, med hvilken man vill anse Norrige böra i kostnads-ersättningen deltaga, är ganska illa beräknadt.
Ty på hvilket sätt skulle väl detta bidrag åstadkommas?
Då Stortinget
Den 11 April e. m, ej ar församladt, gifves det ingen som kan utlåta sig öfver en ny beskattningsfråga och Norrska StatsRådet kan alldeles icke upptaga den till någon pröfning.
Dessutom, om Norrige ej varit förenadt med Sverige, så hade vi i alla fall måst bestrida dessa kostnader.
Allt hvad man af Brödrafolket får, är således en vinst, men icke någon absolut rättighet.
Man har derföre ingén orsak att klaga och jag tror att man ej bordt uppehålla sig vid jemkningar som ingenting afgöra.
Hvad åter beträffar sjelfva hufvudfrågan, eller sättet för den projecterade utgifts-summans erläggande, hemställer jag, om icke bägge de summor Stats - Utskottet föreslagit borde förskottsvis utgå, och att bestämmandet hvad till deras godtgörande skall användas, kunde upnskjutas till sluteliga Finance-regleringen.
Om Ridderskapet och Adeln bifaller StatsUtskottets Betänkande, sådant det nu är, vinnes ändamålet.
Jag hade blott önskat, att deruti ej blifvit näinndt något om Norriges deltagande, hvarigenom ingenting blifvit för rtiycket gjordt och ingenting för litet.
, Grefve Lowenhjelm:
Min afsigt vid detta tillfälle är blott att försvara mig mot en misstydning, som Friherre Anckarsvärd gjort af mitt förra yttrande.
Han har nemligen sagt sig llafva af mina ord funnit ett ytterligare stöd forsin förut redan ägde Öfvertygelse, att
Saltpeterfonden vöre en jordbrukets tillhörighet.
Jag har ej yrkat denna lära.
Jag inser ej nyttan deraf, att 313 Den ri April e, mi I Statens Skattkammare uppsöka grunden till de olika styfrar som dit influtit, för att utreda hvilka den Medborgaren eller en afinan ditlemnat.
Jag har sagt, att Saltpetey-fonden uppkommit af jordbruket; men att den derföre skulle vara en jordbrukets tillhörighet, är en slutföljd, som jag af ett sådant förhållande ingalunda dragit.
Sedan skatten blifvit gifven, är den Statens tillgång, när ej något bestämdt vilkor vid dess utgörande fästats.
Detta hindrar ej, att Kongl. Maj:t genom Dess Nådiga proposition om nedsättning af Saltpeter-afgiften, gifvit ett bevis a£ sitt hägn för jordbruket.
Men det vore en ny utsträckning af läran, om man ville anse denna fond såsom endast någon viss klass tillhörig.
Bj amfi jerna, Magnus:
Jag är öfvertygad att Norriges Rikes Storling täflar med Sveriges Rikes Ständer i underdånig tillgifvenhet för Kongl. Maj:t och Flans Kongl, Höghet Kron-Prinsen, att
Norrmäunen lifvas af samma glädje sorn vi öfver Hans Kongl. Höghets förestående tyckliga förmälning, och att de således med nöje deltaga uti omkostnaderna, som deraf varit och ytterligare blifva en följd.
Jag får likväl till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln hemställa en rätts.princip, i förening med en liten calcul.
Hvad man af Norrmännen möjligen skulle kunna begära, vöre, att de med oss deltogo i den del af utgifts-summan, som innefattar kostnaderne för Kronprinsens resa; ty hvad etablissementet för Deras Kongl. Högheter beträflär, kunna vi så mycket mindre begära Norrmännens bidrag härtill, som, derest nå-, got dylikt äfven erfordras/ i Norrige; vi troli - Den ii April e. m, 313 gen ej skola vilja dela desse omkostnader; Hvad festiviteterne vid förmälningen angår, förestå äfven sådane i Norrige, då Hans Kongl. Höghet första gången i sällskap med sin Gemål kommer att besöka detta land, och ingen lärer då sätta i fråga, att ju kostnaderne för dessa hög. tidligheters anställande böra drabba Norrmännen ensamt.
Det är således endast uti sjelfva reseomkostnaderne, som de kunna komma att deltaga med oss.
Efter hvad jag Jiört sägas, uppgår resekostnaden till 270,000 R:dr Banco.
Norriges folkmängd utgör 900,000 och vår 2,600,0001 Efter denna proportion vore den summa vi borde vänta, att få oss af Norrmännen godtgjord några och 60,000 R:dr.
Jag hemställer nu om det icke vore mesquineri, att begära ett så obetydligt bidrag af Brödrafolket, och om det ej vore noblare eller värdigare Svea Rikes Ständer, att ensamme utgöra detta anslag.
Innan jag går att underställa Ridderskapet och Adeln min tanka, rörande det beslut, som i förevarande ämne kommer att fattas, anhåller jag att få yttra några ord i anledning af hvad Hans Excellence Herr Grefve Mörner nyss anfördt.
Herr Grefven har gifvit sin förundran tillkänna deröfver, att en annan ledamot yttrat, att någon ledning i detta ämne bordt Riksens Ständer lemnäs af Regeringen.
Jag ämnar nu ej utlåta mig, antingen en sådan ledning bordt eller icke bordt lemnäs, utan blott nämna huru fordom vid så_ dane tillfällen tillgått.
Vid 176g års Riksdag gaf Kongl.
Maj:t Riksens Ständer tillkänna, att Hertig
Carl behof de för sin helsa? skull besöka i Den 11 April e, ml baden i Achen, och att Hertig Fredric Adolph önskade få göra sin Broder sällskap.
Af denna anledning beslöto Riksens Ständer att erbjuda 25,ooo R.dr Hamburger Banco åt hvardera ArfFursten.
Detta skedde således efter en ledning från Regeringen; vid samma Riksdag tillkännagåfvo Riksens Ständer, att derest KronPrinsen ville besöka främmande länder, hade de för sådant ändamål gjort ett anslag af 5o,ooo Rjdr Hamburger Banco, hvarvid de likväl fästade den önskan, att resan måtte ske incognito, till vidsträktare utgifters besparande.
Skillnaden emellan KronPrins Oscars q eli KronPrins Gustafs • resekostnad bestod deruti, att den sednare var pa förhand bestämd.
Jag vet ej med visshet beloppet af den förra; men den synes vara 2§ gånger så stor som 176g.
Hvad Brölloppsgärden beträffar, så var den bestämd 5 år förut, eller af 1766 års Riksens Ständer.
Den anslogs ganska stor, 5 å 4 gånger större, än den StatsUtskottet nu uppgifvit.
Den var så tilltagen derföre, att andra utgifter funnos, som dermed skulle bestridas.
Också öfverlemnades den, som det hette, till Konungens och Drottningens särskildta disposition; och om man känner förhållandet den tiden, så vet man att det existerade andre behof, som ej kunde nämnas.
Om, som jag förmodar, Riksens
Ständer anse bägge summorna böra sammanslås och utgå såsom Bröllopsgård, föreställer jag mig att 100^000
R:dr mer eller mindre ej betyda stort; och jag skulle ogerna se att Riksens Ständer ställa sig i det förhållande lill Norrska Fol - Den ii April e. m. 315 ket, att det skall bero af det sednare, om det vill gifva något eller intet.
Att anslaget måtte utgå under den gamla titeln Bröllopsgärd, år hvad jag yrkar; och lika gerna, sorn, når Betänkandet återkommer, jag säger ja om det blir fråga om Bröllopsgård, lika säkert säger jag nej, om man skulle vilja sammanslå denna utgift med de öfrige Stirtsutgifterne, eller anvisa den på medel, som blifvit för andra ändamål anslagna.
Jag år öfvertygad att något mer eller mindre i anslagssumman ingenting betyder, så framt bidraget utgår under den gamla kända och älskade titteln Bröllopsgård, bestämd för Konungaättens bibehållande på Sveriges Thron.
Skulle Utskottet lemna afseende å det förslag till anslagssummans utgörande, som Herr Rothlieb meddelt, blir alltid utväg att åt Svenska Folket inbespara sista tredjedelen af gården, i händelse Norrska Folket skulle tillkännagifva den önskan att få deltaga i kostnaden.
En vård Ledamot, Herr Grefve Mörner, har yttrat sin förundran öfver de anmärkningar jag framställt.
Att Herr Grefven deröfver finner sig förundrad, förundrar alldeles icke mig, då han sjelf år delaktig i de anledningar, som vållat min framställning.
Herr Grefven har vidare yttrat huruledes det skall vara ett särdeles nöje, att uppleta anled- * ningar till anmärkning.
Med samma skål, som Grefve Mörner behagar påstå att jag finner ett 4 nöje uti att anmärka, med samma skål skulle jag kunna yrka att det för honom utgör ett nöje 3i6
Den 11 April e, m. att gifva anledning till sådana anmärkningar.
Hvad jag sagt, har han ej vederlagt.
Min pretention år att Ministerens verksamhet intråder, då Konungens delicatesse hindrar honom att sjelf tala.
Jag tror det hafva ålegat Ministeren, att vid Konungens delicatesskänsla göra den anmärkning, att denna discussion nödvändigt deraf skulle uppstå.
Jag anser all rättighet innefatta en skyldighet.
Såsom Riksdagsman söker jag derföre icke några nöjen, utan blott, i hvad jag kan, alla möjliga utvägar, att lindra Svenska Folkets bördor, så ofta påtagliga anledningar dertill sig yppa.
Man har sagt, att om vi ej varit förenade med Norrige, hade vi fått vidkännas ifrågavarande utgift ensamme.
Just detta år en orsak, hvarföre jag hoppas att vi nu, genom det förändrade förhållande, som genom denna förening uppkommit, skola få tillgonjuta en efterlängtad lindring.
Jag kan således ej frångå mitt yrkande, att den summa StatsUtskottet ansett böra på oss belöpa, eller 45o,ooo R:dr Banco, måtte hembjudas Kongl. Maj:t för besagde ändamål, utan att vidröra Norriges deltagande, under öfvertygelse att Norrmännen likasom vi skola inbjudas att i detta ämne discourera.
I anledning af hvad en annan vård Ledamot, Grefve Lövenhjelm anfört, att jag skall hafva misstydt hans ord, får jag förklara, att sådan aldrig varit min mening, hvaremot det kan vara ganska möjligt att jag missförftått honom.
Han har sagt att jordbruket ensamt bidragit till Saltpeterfondens formerande.
Jag Den xi April e, m. 5i7 har deraf dragit den slutsats, att fonden vore en jordbrukets tillhörighet.
Jag skall nu sålunda råtta mina ord, . att så länge Salfpeterfonden anyåndes till det ändamål, hvartill den blifvit anslagen, är den icke jordbrukets tillhörighet, men i samma stund deraf göres ett annat bruk ån det, som ifrån början dermed varit afsedt, blir det en jordbrukets, äfvensom alla Hemmansägares rättighet att reclamera fonden till jordbrukets förmån.
Jag hade trott mig hafva tillräckligen upplyst detta genom det talande exemplet af Stockholm, som, derest fonden blef till gemensam nytta använd, skulle för sina fyra hemmantal, efter hvilken grund Stockholm bidragit till fonden, tillgodonjuta lika förmon med landets 60,000 Hemman.
En annan Ledamot har yttrat, huru det skulle vara noblare eller som han sedermera uttryckt sig, värdigare Rikets Ständer att ej göra afseende på något bidrag af Norrige.
Jag skulle dela denna tanka, om det blott vore detta hus som subscriberade; men då vi äro committenter för hela Svenska Folket, så anser jag en dylik noblesse ej böra tagas i betraktande.
I nämnde egenskap åligger oss att ej försumma yrka besparingar, då de vid något tillfälle möjligen kunna äga rum, Når vi på sådant sått förfara, hafva vi uppfyllt vår pligt, inen icke förr.
En vård Le damot har yttrat, att om vi ej varit förenade med Norrige, så hade vi ensamme bordt be - Den 11 April e, in. strida kostnaderna för Hans Kongl. Höghet KronPrinsens resa och förmälning.
Jag erkänner det; men om ej lättnad i gemensamma bördor, och undvikande af dem som eljest varit nödiga, skulle följa af de bägge rikenas förening; så vet jag ej hvartill hon skulle tjena.
Säkert synes det mig åtminstone vara, att hade \i ej varit förenade med Norrige: så hade ej ett Norrskt StatsRåd varit Hans Kongl.
Höghet följaktig och i sin mohn ökat kostnaderna för resan.
En annan Ledamot har anmärkt, att det vore endast i reskostnaderna, som Norrige möjligen kunde komma att deltaga, emedan Norrmännen böra låta inreda och meublera boning för det höga Kongl. Paret äfvenså väl som vi.
Detta är riktigt; men han har tillagt, att detsamma gålde i afseende på högtidligheterna vid de Kongl. Personernas emottagande.
Det kan jag deremot icke tro.
Högtidligheterna åro af tvenne slag, nemligen de som tillhöra sjelfva förmålningsacten, för hvilka kostnaderna synas böra af Staten bestridas; och de särskildta högtidligheter, hvilka hvarje undersåte, som bor i den Kongl. Brudens, eller det höga Parets väg, visserligen med gladt hjerta, men efter enskildt råd och lågenhet anstålies.
Endast de sednare, jemväl hos oss oberäknade kostnaderna synas vid detta tillfälle komma i fråga för Norrmännen; ty det år icke med förmålningen, såsom med Konungens kröning, att den bör ske både i Stockholm och i Trondhiem, utan den förra ceremonien förrättas blott en gång.
Den i1 April <*,' ml Jag skulle således tro, att förmålningskoatnaderna böra af de bägge Nationerna delas.
Då jag år den enjkilde, som framstållt detta ämne, får jag börja med den anmärkning, att jag ej vet någonstädes föreskrifvet, att den enskilde ej år berättigad väcka alla de frågor, som enligt Grundlagen kunna blifva föremål för Riksens Ständers öfverlåggningar.
Det år i följe af denna rått, jag valt ett ämne, som jag trott ligga hela Svenska Folket om hjertat.
Jag har föreslagit en utgift som jag förmodar hvarje Svensk med tillfredsställelse åtager sig, och jag har trott mig häruti göra så mycket rättare, som jag såg tiden framskrida, och icke visste hvad Kongl.
Maj:t häruti ämnade.
Jag tror ej eller att någon enskild Riksdagsman behöfver härom underrätta sig, innan han gör sina framställningar, och hoppas att ingen således skall misstycka, att jag begagnat min Riksdagsmannarätt.
Jag har i min motion föreslagit hvar de upplysningar skulle hämtas, som angingo beloppet af den erforderliga summan.
De hafva ock vunnits på den våg jag omtalt.
Summan år af StatsUtskottet bestämd, och ingen synes dervid hafva något att anmärka.
Vi tycka vål att den till benämningen år större ån fordom; men då man kommer ihåg myntvärdet, så år den jemförelsevis visserligen ej för stor.
På samma sätt har jag vål erkänt principen af Norriges deltagande i utgiften; men i utförandet går det ej alltid an att så noga följa principen.
Dervid möta så niånga svårigheter, att jag tror 1 _ » 320
Den ii April e. nr. det vara båttre, £om StatsUtskottet gjort, att blott i allmänna termer tala derom.
När man * nu besinnar, att tiden så långt framskridit; når jag år öfvertygad, att alla syfta till samma mål; när tillrustningarne snart måste ske; hemställer jag om det ej vore båttre, att nu genast antaga StatsUtskottets Betänkande, om ock orjäet förskott bättre kunnat flyttas något högre upp i meningen, för att användas på bägge summorne.
Anslaget måste gå ut, äfven om Norrige deruti ej skulle vilja deltaga.
Om nu Betänkandet för den omständigheten skall återremitteras, så uppskjutes hufvudfrågans afgörande onödigtvis, och jag anser det således vara båttre, att utan denna omgång genast antaga StatsUtskottets Betänkande.
Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric-.
Det är förnämligast för att afgifva nödig upplysning, i anledning af en framställning i StatsUtskottets Betänkande, rörande RiksgåldsContoirets ökade tillgångar, som jag begärt ordet.
Utskottet synes anse RiksgåldsConfoiret, åga en disponible tillgång af 3oo,ooo R:dr B:co, genom den afbetalning af omkring 311,000 R:d B:co, som å Contoirets skuld, under åren 1820 och 1821 ägt rum.
Att Riksgälden vid sistnämnde års slut var förminskad med denna summa år otvifvelaktigt, men en förminskad skuld, vid ett sådant skuldsatt Verk, som RiksgåldsContoiret, skulle ej kunna bilda en ökad Capitalbehållning, under annat vilkor, ån att, för Den 11 April e. m. 321 för hela primitiva skuldbeloppet) anslag vors bestämdt, och ett sådant anslag oförnnnskadt komme att ingå, oaktadt skulden blifvit nedsatt.
Genom capitalalbetalningen har således ingen annan besparing kunnat vinnas, ,ån uti ränteutgiften.
RiksgäldsContoirets inkomster och utgifter, åro inom hvarje år till beloppet föränderliga; deraf följer att capitalet lör detta Verk, Ulås te Vara olika vid hvarje års bokslut mot r!« öfrige årens.
De från StatsContoiret till Riks— gäldsContoiret under åren 1820 oth 1821 ingångne betydligare öfverskott, utgjorde en bland de verkande orsaker till den oinhämnde fötminskniilgen i skulden.
1822 års bokslut, visar deremot ett deficit af omkring 5o,öoo R:dr Banco 1 hvilket allt hämtar sin .glrund från förenämnde föränderlighet i utgifters och inkomsters belopp.
Emellertid, och då StatsUtsköttet föreslagit den utväg att Riksgälds-Contoiret boide för det närvarande förskjuta 5oo,ooo R:d B:co till den ilrågasatte utgiften t så möter dervid intet hinder, enierlan RiksgåldsContoiret
Vid denna tid af året erhåller en betydligare del af förflutna årets bevillning, beräknad till något öfver 2 och half million R:dr B:co, och ött, den deraf till StatsVerket ingående andel, Utgörande 1,600,000 R:dr Banco, vanligen ej till mera ån halfva beloppet uttages under samina år beVillningen ingått.
Beträffande åter de 5oo,ooö R:dr Banco* lötn StatsUtsköttet föreslagit böra af Saltpeter Ridd. o. Ad.
Proti 3 Band. 31. 3Q2 Den 11 April e, til, fonden utgå, så ehuru jag, lika med Utskottet, oell i grund af de lemnade upplysningar i Utskottets Betänkande öfver denna fonds belopp, finner nämnde summa från densamma kunna * aftagas, utan någon våda för Saltpeternåringens framtida vidmagthållande, och således i så måtto, äfven .gillar Utskottets förslag, anser jag dock, att dessa 5oo,ooo R:dr Banco, också mätte endast förskottsvis, för det närvarande, från Saltpeterfonden utgå.
Härigenom bibehålla Riksens Ständer deras rått öppen, att framdeles under detta Riksmöte pröfva och afgöra, om den föreslagna utgiften af 600,000 R.dr Banco, skall utgå genom gård, eller på hvad annat sått, Riksens Ständer finna lämpligt.
Hans Excellence Herr Grefve af THetterfiedi:
Då jag år en af Ledamöterne i den Administration, som, efter hvad Friherre Anckarsvärd anfört, gifvit honom anledning till klagan Öfver en uteblifven nådig proposition från Kongl. Majit, torde det tillåtas mig, att i anledning af Friherrens svar på Hans Excellence Herr Grefve Mörners yttrande, göra en anmärkning.
Friherre Anckarsvärd förebrår Administrationen eller Konungens Rådgifvare att de ej hos Kongl.
Majit anhållit om och verkat till Dess beslut, att utfärda bestämd proposition till Riksens Ständer om anslag, så vål till godtgörande af kostnaderne för Hans Kongl.
Höghet KronPrinsens utländska resa, som till bestridande af utgiherne lör Hans Kongl. Höghets förestående förmälning, med hvad dermed åger gemenskap, och Friherren gör det till ett Den it April e, in. fel hos dem, att de ej verkat på Konuhgens delicatesse i detta afseende.
Jag skall ej nyttja detta Franska ord, jag skall ej en gång öfversätta det med granlagenhet; jag skall begagna ett annat) som lagt band på Konungens Rådgifvare, ett ord som år Svenskt till sitt ursprung oell som ärfdt ;.f våra förfäder, af samtida pligter och samtida vålgerriingar
Vunnit en ny styrka^ detta ord år Konungens förtroende till sitt folk.
Det var i följd af detta föi troende, som, då Nationen så högt önskat att se Thronföljaren förmåld, KrotiPrinsen för sådant ändamål företog en resa i främmande länder) der han öfverallt bemöttes på ett sått, som motsvarade Konungens rykte, Thronföljarens personliga egenskaper och Nationens värdighet; det var detta förtroende, och sedan Nationens Önskningars i dessa afseenden, blifvit på det mäst tillfredsställande sätt, uppfyllde,- som gjorde att Konungen teg, och att hans Rådgifvare ansågo sig icke böra verka til! framställandet äf någon proposition i detta ämne.
Jag vet i sanning ej eller hvar det står skrifvet, att når Konungen ej vill allåta en proposition, densamma likväl bör genom Dess Rådgifvare aftvingas.
Men det anser jag deremot för dem vara en ovilkorlig skyldighet, att ej utöfva någon pligt* som icke år dem i Grundlagen medgifven; och om det varit Rådgifvarnes rätt att verka, borde likväl vid detta tillfälle en annan skyldighet inträda, den nemligen, att göra afseende på hvad Konungens hjerta kände, och som, utan att förneka deras egen rättskänsla, borde af dera delas. 524 Den II April e. m.
Jag har nu öppet yttrat min mening, och om Friherre