Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Först då, när ett verkligt behof för statsbanken inträdt att indraga sin rörelse, kan erfarenheten visa, att privatbankerna fått en sådan stadga, att de kunna sättas i stället för statsbanken.
Här äro gjorda flera anmärkningar, dels mot redactionen, af åtskilliga
Hrr, som för öfrigt instämt med Utsk., och dels af andra, som i sjelfva saken varit af en annau åsigt.
För de förstnämnda ledamöterna torde jag få börja med att uppläsa ett redactionsförslag, hvarmed jag hoppas, att de skola blifva nöjda.
Det lyder, som följer:
Bancostyreisen berättigas, då Bankens säkerhet det fordrar: att försälja, till större eller mindre belopp, Bankens in ne hufvan de statsobligationer: att, i utbyte emot Bankens ägande in tecknade fordringar med 4 proc:s ränta, af R.
St:s Riksg.- cont erhålla ett motsvarande belopp af Riksg.- cont:s o uppsägbar a obligationer, äfven löpande med 4 proc:s ränta; att upptaga lån mot räntebärande obligationer, ställda på viss tid eller uppsägning, samt att, derest sådant emot förmodan af behof påkallas, minska eller indraga Bankens lånerörelse.
Härvid är för det första uti ingressen borttagen den mening, som handlar om sedelstockens inskränkning, och för det andra är i första morn. det förbehåll vid fastighetsinteckningarnas pantsättning, emot hvilket anmärkning blifvit gjord, likaledes uteslutet.
Bland anmärkarne af andra slaget har Gr.
Frölich ej velat instämma i Utsk:s förslag om rätt för Banken att upptaga lån mot egna obligationer.
Men denna rättighet finnes redan gifven för handelsdisconten, och jag kati för min del ej finna annat, än att om rörelsecapi - 233 Den 25 Juli c. m. talet skulle behöfva inskränkas, vore denna utväg det lättaste sättet att verkställa en sådan inskränkning utan minskning i lånerörelsen.
I Hr Lagerhjelm har Utsk. fått en sträng granskare,' sorn beskyllt Utsk. för lättrogenhet och theoreticerande.
Jag tilltror den värde ledamoten både theoretisk och practisk kännedom i ämnet, men har svårt att tinna spår deraf i hans sednaste yttrande.
Han har sagt, att Engelska Parlamentscommitteerna alltid tillkalla och höra personer af yrket, innan de afgifva sina förslag; jag skulle likväl tvifla, att sådant tillkallande sker för att afgöra, om Banken skall få utsläppa mer eller mindre sedlar, ty sådant öfverlemnas der åt bankstyrelserna sjelfva.
Samma ledamot har frågat, huru Bancostyrelsen skall kunna bedöma, när indragning bör aga runi; men om han vändt sig till hvilken förvaltare som helst af en bank, som inlöser sina sedlar vid iufordran, skulle han säkerligen fått det svar, att ingenting är lättare, ty när sedlarna mer än vanligt återkomma, utan att någon särskild ofördelaktig conjunctur inträffat, är detta tecken, att rörelsen bör indragas, och detta sker äfven annorstädes.
Samma talare har vidare sagt, att privatbanker här i Sverige icke linnas till den betydenhet, att man behöfver befara någon inverkan deraf på statsbanken; och om hans mening är, att så alltid skall förblifva, torde jag få fästa bans uppmärksamhet derpå, att Utsk:s förslag i sådant fall är ganska oskyldigt, enär ingen tillämpning deraf skulle komma att äga rum.
Men både jag, och flera med mig, önska, att privatbanker måtte uppstå; och utan att här ingå i öfvervägande af företrädet emellan dessa 2:ne åsigter skulle jag åtminstone tro det icke vara skadligt, örn grunderna för Bankens förvaltning så uppgöras, att de motsvara ändamålet i begge fallen, antingen privatbanker uppstå eller icke.
Det är väl sannt, att de i ingen händelse kunna, åtminstone på en längre tid, uttränga bancosedlarna, enär dessa ensamt emottagas i uppbörden; men om privatbanker skulle uppstå, som rörde sig t. ex. med io millioner, är det troligt, att stalsbanken måste indraga något af sin rörelse, och sådant vore ganska lätt att bedöma, när man sage, att btcosedlarna, utan något särskildt behof, mer än vanligt strömmade till luckan.
Man kunde visserligen då, i stället för att indraga en del af sedelstocken, fortfarande gifva ut silfver; men derigenom skulle metalliska cassan snart sjunka så lågt, att åtgärder till dess förstärkande måste vidtagas, och man stöde då på samma punkt i afseende på rörelsecapitalets storlek.
Jag vill icke trötta Pi. o. Ad. med att till besvarande upptaga alla Hr Lagerhjelms anmärkningar och minst hans förslag till prolnbitiv-systemets återupplifvande, hvilket icke hör hit.
Deremot anhåller jag att i auledn. af Frih.
Boyes från mössorna hemtade exempel få erinra, att ingen likhet vid detta exempel finnes; ty då var rörelsecapita le t fixeradt och bancoluckan stängd.
Få grund
Den 25 Juli c. m. 23g häraf anhåller jag, utan förkärlek för mitt redactionsförslag, om propos. derå, enär jag trott mig linna, att pluraliteteti skulle vara böjd för att bifalla detsamma.
Jag har blifvit på ett besynnerligt sätt missförstådd af Hr Lefren, och mitt yttrande har cedermcra blifvit i samma anda upptaget och besvaradt af 2:ne andra ledamöter, hvilka, lika med Hr Lefren, trott min mening hafva varit, att Banken icke skulle kunna göra något förord vid förpantningen af sina fastighetsinteckningar.
Sådant har jag icke påstått; men jag har fästat uppmärksamheten på den händelse, som skulle kunna inträffa, att domaren ålade Banken att till betalande af sina skulder använda alla sina tillgångar.
I sådant fall kan vid föryttringen af fastighetsinteckningarna något förbehåll icke göras, hvarigenom den nya fordringsägaren skulle betagas att begagna Bankens egen uppsägningsrätt; och det är för denna händelse, som jag ansett bestämmandet af ett sådant vilkor stridande emot lag.
Då jag nu har ordet, torde jag äfven få yttra mig öfver hvad här blifvit anlordt, ang:de privatbankerna.
Det synes, som man misstagit sig om både benämningen och naturen af privatbanker; ty de, som här hedras med detta namn, aro i sjelfva verket blott associationer för discontutlåning af valutor, — ett ord, som jag nyttjar för att beteckna, att de sedlar, som af associationerna utgifvas, icke äro mynt.
Men lika så nyttiga som jag anser privatbanker, hvilka fonderas, icke på valutor, utan på vexlar, lika så farliga äro dessa diseontassociationer, hvilka, för att bereda sig större vinst, så ofta förledas att utsträcka sin rörelse till en för allmänheten vådlig vidd.
Såsom exempel på de förra bankernas företräde torde jag blott behöfva citera den händelse, som blifvit i någon af de allmänna tidningarna omtalad, att nemi. stiftaren af en enskild bank i Philadelphia, som år 1811 grundades med en fond af 12,000 dollars, lemnade efter sig, då han dog, ett behållet capital af i5,000,000, hvilka likväl, efter de uppgifter jag har af vår i Norra Amerika sednast residerande Minister, i sjelfva verket blott bestego sig till något öfver 7,000,000, — tillräcklig vinst på så kort tid, och som stiftaren testamenterat till stiftelser i staden; men denna bank handlade med vexlar och rörde sig icke med valutor.
Då tredje punkten förevar, ville jag, att principen för Bankens rörelse med vexlar skulle antagas; men detta förkastades af 11. o. Ad., och jag återkommer på detta ämne endast för att visa, huru privatbanker böra vara inrättade.
Yi hafva hittills icke känt bruket af inrikes vexlar; vår utländska credit är icke heller sådan, att vexlar på Sverige utifrån dragas, och efter de nu tagna besluten emotser jag, att vi ännu få vänta några år, innan någon klokt ordnad vexelrörelse uppkommer, hvilket dock är ett oeftergilligt vilkor för myntvärdets bibehållande.
Ilr Lagerhjelm Den 25 Juli e. ra. har utförligt utvecklat olägenheterna deraf, att Bancosryrelsen skulle kunna indraga det mynt, hvari skatterna måste erläggas, ersatt genom valutor eller enskilda creditmynt, som skulle oirculera mellan Torneå och Ystad; ty så länge grundlagen innehåller, att inga andra än b:cosedlarna få gälla såsom mynt, kunna de icke undvaras.
Om silfret går ut, blir det ett oftergifligt vilkor, att de skattskyldiga få tillgång på medel, hvarmed de kunna betala sina skatter; jag har ock i höljan af riksdagen väckt en motion i detta hänseende, hvarå något afseende ännu icke blifvit fästadt; men jag hoppas, att man vid uppgörande af systemet för Bankens rörelse åtminstone icke har för afsigt att bereda brist på mynt i landet.
På grund häraf yrkar jag, att ingressen till yrde punkten må, såsom högst vådlig, alldeles utgå, och inser ej heller något behof af de efterföljande moraenterna, enär Bancostyrelsen redan fått tillräcklig latitud i sina rättigheter för att kunna använda Bankens tillgångar till betalning af dess skulder.
Det har redan af Hr v. Troil blifvit upplyst, att den af Utsk. föreslagna indragning endast skulle ske j den händelse, att privatbanker göra brcosedlarna i någon mån öfverflödiga; och jag gillar för min del denna åsigt, men är ledsen, att redactionen icke blifvit uppställd härefter, utan lemnar Bancostyrelsen obetingad rätt i delta hänseende.
Jag skulle tro det bästa vara, att Banken, i den mån privatbanker uppstå, drar sig tillbaka från lånerörelsen, och jag skulle derföre vilja föreslå, att Bankens discontrörelse borde, i den mån privatbanker kunde uppkomma, indragas; men då detta torde utgöra en alltför stor ändring i Utskrs förslag, för att jag skulle kunna hoppas framgång deråt, då ide'en tilläfventyrs icke blifvit framställd i något af de öfriga RiksSt , vågar jag icke yrka derpå.
Jag inskränker mig således, då nuvar. redaction för ingen synes nöjaktig, och då äfven jag anser den obetingade rätt, som här blifvit Bancostyrelsen lernnad, såsom vådlig för vår svaga industri, att nu instämma i Hr v. Troils redactionsförslag till sjelfva ingressen af nu förevar, yrde punkt.
Man har här mycket ordat om privatbanker, och, såsom en varm anhängare af dem, vore jag i sanning frestad att ingå i vederläggning af åtskilliga här fallda yttranden och att visa, att det i sjelfva verket är en ringa sak att besvara de framställda frågorna, hvem som skall skydda allmänheten, och huru dess behof på gångbart mynt för uppbörden skall fyllas, enär det alltid står hvar och en öppet att anmäla sig hos bankassociationerna för att få deras sedlar utbytta mot brcosedlar eller silfver.
Men då vi snart återkomma till detta ämne, när frågan om den nya lagen för privatbanker förekommer, vill jag nu icke längre uppehålla discussionen med detta ämne, ehuru det varit nedsläen - Den a 5 J u 1 i e. ra. de för min känsla att höra så oriktiga och För privatbankerna ofördelaktiga ide'er här framställas.
Ilr Hegardt, Christ. Bernh.:
Under don tidpunkt af a5 år, som Banken inställt sina betalningar', bardet varit naturligt och nödvändigt att vid hvarje riksdag fixera rörelsecapitalet, och deraf har åter varit en gifven följd, att Bancostyrelsen icke kunnat äga rätt att efter omständigheterna öka eller minska sedelstocken; men nu, då fråga är, att Banken skall åter inträda i ett rättsförhållande till allmänheten, och då det tillätes Bancostyrelsen att utvidga Bankens rörelse eller öka penningestoeken efter näringarnas behof, blir det äfven nödvändigt, att Bancostyrelsen berättigas efter omständigheterna inskränka lånerörelsen och minska sedelstocken, helst det kan gifvas tillfällen, då, för Bankens fullgörande af sina skyldigheter, de medel, som blifvit anvisade till metalliska cassans förstärkning, icke äro tillräckliga, och någon annan utväg än indragning icke återstår.
Man har sagt, att Bancofullmägtige skulle hafva svårt att bedöma, när rörelsecapitalct vore större, än som beliöfdes; men när det visar sig, alt, äfven under goda skördar och fördelaktiga handelsconjunctiirer, påkänningarna i Banken äro starkare än vanligt, är detta ett bevis, att sedelstocken är större, än som kan qvarhållas i rörelsen, och då gifves ej annan utväg än indragning.
Hvad de särskilda momenterna af förevar, punkt beträffar, har jag redan i går yttrat, att jag icke kan gilla Ulsk:s förslag om pantsättriing af Bankens fastiglietsinteckningar, och jag instämmer i denna del med Frih.
Boye jemte de liera ledamöter, som yttrat sig deremot.
Jag anser denna utväg vara föga passande, och är öfvertygad, att om beliofvet af dess begagnande verkligen inträffade, skulle den i allt fall icke kunna användas; men med undantag af detta mom. tillstyrker jag för min del bifall lill y:de punkten.
Redan då 3:dje punkten förevar, och man inlät sig i discussion äfven öfver de påföljande punkterna, gjorde jag tvenne anmärkningar vid denna ytdc punkt; för det första, i afseende på den Bancostyrelsen lemnade rättighet att, genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken; ty delta kan jag icke gilla.
Jag tror, att Bancostyrelsen aldrig med säkerhet skulle kunna bedöma, när ett umbärligt öfverskott förefanns; måhända kan man härom uppställa theorier, men dessa kunna i tillämpningen aldrig blifva tillförlitliga, och jag måste derföre yrka, att första morn., eller sjelfva ingressen till Utsk:s förslag i y:de punkten, måtte förändras.
Jag har väl här hört sägas, att Utsk. dermed skulle hafva åsyftat den händelse, att privata bankers sedlar skulle öfversvämma landet; men detta linnes icke uttryckt, och jag föri o II. 31 D c ii i5 Juli c. ai. modar ej, att Utsk. velat förbehålla sig det såsom en hemlighet för att draga strå för oss, då Utsk. i öfrigt gått så öppet till väga.
Jag är emedlertid nöjd, om denna del af punkten omredigeras, såsom Hr v. Troil föreslagit; ty då kommer den omnämnda minskningen eller indragningen blött i fråga, när Bankens säkerhet det fordrar.
Hvad åter den andra anmärkningen angår, består den deri, att ehuru jag vid första genomläsningen, af betänk, med nöje trodde mig finna, att de i y:de punkten uppställda garantier skulle komma i fråga först sedan alla andra utvägar för utvexlingens upprätthållande blifvit använda, fruktar jag likväl, i anledn. af hvad ingressen till denna punkt innehåller, att häri hafva misstagit mig.
För min del skulle jag emedlertid tro, att de åtgärder, som omtalas i de särskilda momentcrna af denna puukt, icke bora sättas i verket, förrän Bancostyrelsen gjort allt för att genom creditiv och silfverköp upprätthålla cassan.
Om Bancostyrelsen i rätter tid köper silfver och förser sig med creditiv, hoppas jag, att de åtgärder, sorn liar i ytde punkten finnas upptagna, aldrig skola komma i fråga; och att detta äfven varit meningen, slutar jag af Utskts raisonnement pagg. 48 och 49, der Utsk., för att lugna alla farhågor, framställt en calcul, sorn visar, att med begagnande af de tvenne nu beslutade creditiven kunna ända till 17,000,000 r:df b:co i vexlingsväg från Banken utgå, innan någon af de såsom ytterligare garantier i denna punkt föreslagna utvägar behöfva anlitas.
Jag skulle derföre önska, att, jemte ny redaction af ingressen, här äfven måtte intagas ett bestämdt stadgande, att de af Utsk. i denna punkt föreslagna åtgärder icke må sättas i verket, förrän Bancostyrelsen först iakttagit, hvad i 3:dje och 5:te punkterna blifvit stadgadt.
Med detta vilkor är jag benägen att bifalla 7:de punkten, men annars icke; ty om de här föreslagna åtgärderna och särdeles den sista, som angår minskning i lånerörelsen, skulle få vidtagas i annan ordning, än jag nu omnämnt, skulle alla de farhågor, man gjort sig för denna 7:de punkt, blifva realiserade.
Väl synes 8:de punkten åsyfta samma föreskrift, som jag nu föreslagit; men jag finner den icke nog tydlig, och önskar derföre dess införande på rätta stället.
F Hr von Hohenhausen, Mich.
Här har blifvit sagdt, att blotta tanken på en tillåtelse för Bancostyrelsen att minska lånerörelsen skulle väcka farhågor.
Jag tror för min del grundsatsen vara mycket riktig, och finner äfven skäl att uttala deri för att visa, hvad som utgör stöd för realisationens bestånd.
Jag anser således på intet sätt vådligt, att satsen här intages; men väl skulle jag tro, att det för Bancostyrelsen kunde blifva vådligt, om vi icke öppet framställde, hvad som kan verka till Bankens obestånd; och då vi hafva medel i händerna att förekomma det onda, synes man med lugn kunna tala derom.
Jag tror likväl icke, Den a5 Juli e. m. att man härmed bär förena tanken pä sa utvidgade privatbanker, att de skulle inskränka behofvet af statsbaukens sedlar.
Hr v. Troil har väl i detta afseende talat om en thermometer för omdömet, och det är sannt, att i länder, der handeln alltid utfaller till fordel och der alltid godt mynt finnes, der visar ett ovanligt strömmande till Banken, att flera concurrenler tillkommit och att en minskning i rörelsen är behöflig; men der handeln utfäller sa, att silfret blir exportvara, der är icke ett sådant tillströmmande bevis för öfverskott i rörelsen, utan blott bevis för behofvet af silfverexport, hvaraf minskning i rörelsecapitalet blir en följd.
Jag anser det derföre vara skäl att bestämdt utsätta, när indragning får ske; och jag är i detta afseende för min del nöjd med Hr v. Troils redactionsförslag.
Måhända vore likväl, för att göra saken mera fattlig för allmänheten, bäst att i ännu bestämdare ordalag uttrycka, att indragning må äga rum endast då fullgörandet af Bankens o'vilkorliga förbindelse af fri utvexling det oun.dgängligen kräfver; cy då vöre det för alla klart, att när utvägen af inskränkning i lånerörelsen måste tillgripas, vore det också, såsom Frih.
Boye sagt, ute med realisationen, hvadan man icke heller, såsom Hr Tham, behöfver frukta, alt icke den na utväg blifver den sista.
I afseende på inledningen tilL TJtskrs förslag i y:de punkten skall jag icke vara vidlyftig; ty sedan en ledamot af Utsk. nu medgifvit, att den meilanmening, för hvilken man hyst farhågor, må borttagas, förmodar jag, att alla skola blifva lugnade.
Jag förenar mig således i denna del med Hr v. Troil och får blott såsom en upplysning tillägga, att Frih.
Boyes farhåga för återkommandet af 1766 års förhållanden är alldeles öfverflödig, enär den stora olikhet äger rum, att då fanns ingen vexling af silfver mot sedlar och vice versa efter bestämdt förhållande, och likväl nedtvingades coursen från 108 sk. 1764 och 64 mark ännu 1766 till 42 inom årets slut.
— Jag ber nu att få öfvergå till de särskilda momenterna af denna punkt och yttra några ord om dem.
Hvad första mom. angår, rörtde förpantning af Bankens fastighetsinteckningar, instämmer jag med Hr Hegardt.
Jag anser en föreskrift härom öfverflödig och är öfvertygad, att den Bank, som behöfver vidtaga en sådan åtgärd, i sjelfva verket är bankrutt.
Det enda möjliga skälet för en sådan föreskrift vore, att man derigenom i ali sin utsträckning gåfve tillkänna principen, att Bancostyreisen siger rätt att vid förekommande behof använda Bankens alla tillgångar utan undantag; men äfven i detta afseende finner jag stadgandet öfverflödigt.
Att öfverlemna fastighetsinteckningarna till Riksg.cont. kan jag icke heller gilla, emedan betydliga svårigheter dermed skulle vara förenade.
Antingen skulle hela fastighetslånerörelsen då öfverflyttas till Riksg.cont., eller ock skulle Riksg.cont. endast få rätt att 344 Den 23 Juli c. m. uppbära räntan af de inteckningar, som der hypotliiserades, och i begge fallen skulle mycken oreda i räkenskaperna uppkomma.
Vida bättre vore det att säga, att Banken skulle få låna obligationer af Riksg.cont., hvilket likväl skulle kunna föranleda ett misstroende till Bankens egen förmåga, som vore alldeles onödigt; ty erfarenheten har visat, att
Banken aldrig behöft borgen för sina lån, då deremot statsverket ofta behöft Bankens accept, för att erhålla lån på drägliga vilkor.
Andra mom. om rättighet att försälja Bankens innehafvande statsobligationer godkänner jag, och 3:dje mom. om upptagande af lån mot Bankens egna räntebärande obligationer godkänner jag likaledes, destohellre som jag alltid yrkat, i enlighet med 1668 års bancoordning, att
Banken bör få begagna sin credit för upptagande af lån till låg ränta, när omständigheterna sådant medgifva.
Hvad slutligen beträffar sista moro., om rättighet för Bancostyrelsen att, derest sådant emot förmodan skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar, anser jag nödvändigt att uttala detta såsom princip, helst jag specielt känner den casus, att bland de anledningar till misstroende mot vår Bank, som på utländsk ort hysas, man äfven yttrat, att en lag skulle finnas, som nekade Bancostyrelsen att minska sina utlåningar, när den ingenting mer ägde att låna ut.
Emedlertid är jag öfvertygad, att behofvet af lånindragning aldrig skall inträffa med en någorlunda duglig Bancostyreise, så framt icke privatbanker skulle uppkomma med så utvidgad rörelse, att Bankens lånerörelse i sin nuvarande utsträckning blefve öfverflödig.
Jag tillstyrker således, att ingressen må blifva sådan Hr v. Troil föreslagit, att första mom. alldeles utgår och att de öfriga oförändrade bifallas.
Jag begärde ordet, då jag hörde Frih.
Ehrenborgh tillstyrka antagandet af det morn., som angår upptagande af lån mot Bankens egna obligationer; ty jag anser denna utväg lika farlig som en indragning af lånerörelsen.
Jag har likväl funnit Hr v. Troils sedermera framställda förslag till alla delar antagligt, och jag afstår således från alla anmärkningar, på det vi, så snart som möjligt, må komma till ett lyckligt slut.
Jag skall vara ytterst kort och anhåller blott att, jemte ett rättfärdigande af mitt förra yttrande, få tillägga några ord i hufvudsaken.
Hvad privatbankerna angår, hvilkas uppkomst i bredd med statsbanken tvenne talare ansett mig vilja motverka, har jag redan vid ett annat tillfälle högt yttrat min önskan örn privatbankers uppkomst, och detta borde vara nog för att befria mig från beskyllningen att icke inse nyttan af sådana inrättningar.
I sjelfva saken hafva tvenne talare yrkat, att Riksg.cont. borde öfvertaga Bankens bestyr med fastighetslånen.
Den 25 juli e. m. 245 likväl tro, att Räksg.cont. för närvarande är tillräckligt sysselsatt med sina egna affärer och att hela dess credit behöfves för att göra 1'ace mot egna utgifter.
Dess credit har tillförne varit god; men omständigheter hafva nyligen inträffat, som visa behofvet för Riksg.cont. att hafva full cassa; och i en sådan tidpunkt troi- jag det icke vara lämpligt, att lliksg.cont. öfvertager ett bestyr, som Banken lika väl kan hafva sjelf.
En talare har meddelat den underrättelse, alt Engelska Parlamentet icke gör till föremål för sina committeers undersökningar, huruvida en Bancostyrelse skall utvidga eller förminska sin rörelse, och jag medgifver detta i talarens mening; nien huruvida Engelska Parlamentet är likgiltigt för det inflytande, Londoner Bancostyrelsens åtgärder hafva på näringarna, kan den värde talaren inhemta af det prot. inför en Engelsk Parlaments-committe, som hölls d. 19 Aug. i833 och finnes bifogadt en af CommerceColhm officiell afgifven berättelse.
Deraf torde man kunna se, huruvida det är öfverflödigt eller icke, att i sådana ämnen, som det nu förevar., rådföra sig med män af yrket.
Men låtom oss äfven följa den värde talaren till de Engelska bankerna och jemnföra dem med vår Bank, så skall den stora skillnaden lätt upptäckas emellan en statsbank och institutioner, som ensamt åsyfta vinst och hafva omkring sig andra, hvilka likaledes äro grundade på principen af den högsta möjliga sedelemission.
En annan talare har, såsom mig synes, något grundligare yttrat sig om möjligheten att bedöma, huruvida sedelstocken vore för stor, och han har sagt, att om påkänningarna i Banken äfven under goda skördar blefve större än vanligt, vore detta bevis på ett umbärligt öfverskott.
Jag medgifver det, men hemställer likväl, om häri innefattas den enda och osvikliga måLtstocken eller tbermometcrn.
Ett enda års sämre jernconjunctur kan ju verka ett tillströmmande och föranleda silfrets uttagande i större mån än annars.
Efter den forsta talarens yttrande skulle detta då bevisa ett öfverflödigt öfverskott, ehuru det i sjelfva verket härrör från en brist.
Samma talare har varit ense med mig derom, att det är karakteristiskt för Svenska Banken att ensamt förlägga näringarna och utgifva sedlar, som få gälla för mynt; men han har trott mig anse detta förhållande böra evärdligen qvarstå.
Sådant linnes icke i mitt yttrande; jag önskar tvärtom en öfvergång, men icke så hastig, att vi innan nästa riksdag skulle lå privatbanker, som strö ut 10 millioner, ty då blir följden den, jag förutsett.
Med Hr v.
Troils redactionsförslag är jag i allo nöjd, utom hvad angår 3:dje morn., ang:de upplåning mot Bankens egna obligationer.