Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Olägenheterna af att sålunda göra lektoratet omskiftande biand rektorerne hade i disciplinarisk! hänseende blifvit på sednare tider allt mer erkände och derför en faktisk kontinuitet i rektorsembetets utöfvande småningom uppkommit.
Men förhållandet vöre äfven af den största vigt för undervisningen.
Genom den Kongl. Stadgan för elornentar-läroverken hade den förra ställningen väsentligt och definitivt förändrats.
Det oaktadt funnes i den föreslagna staten endast för de lägre läroverken en verklig rektorslön, och vid de högre, sä väl äldre, som nyare, blott ett arfvode för rektors-embetels bestridande.
Del kunde dock icke nekas, att ju större ett läroverk vore, desto större blefve behofvet af styrka i styresmannens band.
En sådan styresman sainmanhölle det hela och bibehölle del i dess jemna gång, han vägledde och stödde de yngre lärarne, han jemkade mellan olika personligheter och olika mellinder, han förekomme, att lärjtingarnö genom stegrade anspråk från olika båll öfveransträngdes, och lian ingjöte i det hela den anda af frisk och harmonisk verksamhet, som borde genomgå ett läroverk.
Från hvilken synpunkt saken än betraktades syntes behofvet af en sådan styresman för läroverket, sorn egde sin ställning bestämd och kunde egna sig helt och hållet åt sitt kail, vid nu inträffande förhållanden större än förr.
Utom det att genom skolans förening med gymnasiet så väl lärarnes som lärjungarnes antal blifvit talrikare, vore ock läroämnena nu vida flere än förr.
För omsorgen att vid undervisningen dessa läroämnen sammanhållas uti inom sig likartade grupper, att det enas behandling ingriper i det andras och att lärjungarnes själskraft icke förslappas af det mångartade i undervisningen, kunde ett ombyte af åsigt, af personlig inverkan hvart femte år icke vara helsosamt.
Icke heller vore erforderlig stadga i läroverks-slyrelsen att förvänta under en tidslängd af fem år, af 30 Stats-Utskollets Utlåtande N:o 448. hvilka eli eller Ivänne åtginge att göra sig fullt förtrolig med befattningens förhållanden och under ett kanhända redan den osäkerhet i förvaltningen inträdde, sorn vanligen plägar uppkomma af den förutsättning, att en nv styrelse snart är för handen.
Dertill komme alt läroverken hädanefter blifva mera fria från kontroll än förut, sedan studentexamen vid universiteten, såsom det syntes, genom den nya skolstadgan skulle komma alt upphäfvas, att de högre läroverkens antal komme alt ökas, att af dessa läroverk alla de nya genom sin aflägsenhet omöjligen kunde med erforderlig vaksamhet följas af Eforus och slutligen att vid de få större läroverk i landet, der en ständig Rektor funnits, detta förhållande, långt ifrån att visa sig menligt eller öfverflödigt, af erfarenheten vitsordas såsom för läroverket i hög grad gagnelig!.
Motionären har på dessa grunder föreslagit, att vid de högre läroverken en fast rektorslön måtte, i likhet med hvad för de lägre läroverken ifrågakommit, uppföras på stat lil! samma belopp, som högsta lärare-lönen, sammanräknad med det föreslagna rektors-arfvodet, skulle komma att utgöra, eller 4,000 R:dr Riksmynt. 4:o.
Slutligen har motionären erinrat om ännu ett vilkor för framgången af lärarens verksamhet.
Läraren behöfde nemligen en mängd hjelpmedel för sin undervisning.
Han mäste sjelf förkofra sig i sitt kunskapsämne, tv vore han sjelf icke i ständigt fortskridande inom vetandets verld, blefve äfven hans meddeleise snart stel och död.
De nya arbetena, de förbättrade läroböckerne kunde icke alla af honom inköpas.
Röcker, kartor, glober, instrumenter, samlingar af naturalster m. tn., måste ock finnas för undervisningens behof.
Dessa undervisningsmedel vore vid läroverken på långt när icke så fullständiga, som de borde vara och blefvo dessutom med hvart år fullkomligare.
Och på samina gång som för undervisningen bereddes mera värdiga lokaler, fordrades ock en deremot svarande anordning af det inre, hvilken, om ock endast enkel, kräfde fortgående anslag.
En ny tillgång för läroverkets behof vo^e den numera föreskrifna terminsafgiflen af de lärjungar, som besöka skolan.
Denna afgift hade aldrig varit gerna sedd, isynnerhet på grund deraf, att undervisningen af ålder lemnats kostnadsfritt, meli, enligt motionärens förmodan, skulle missnöjet öfver denna nya afgift till stor del försvinna, om den, i stället att ingå bland statens allmänna inkomster och användas lill aflöningär, stadnade vid läroverket och blefve använd för lärjungarnes egel behof.
Med afseende å hvad sålunda blifvit anfördi är af motionären föreslaget, att den för hvarje lärjunge utgående skol-nLgiflen måtte anslås till anskaffande så väl af böcker och undervisningsmedel, som af eljest behöflig materiel för det elementar-läroverk, till hvilket den inbetalas ; af Herr Wahlström, hvilken, hufvudsakligen, med afseende såväl å den genom den dubbla tjensteårs-beräkningens upphörande minskade omsättningen af lärare-personalen och deraf följande trögare befordran, som ock å den omständighet att, sedan ämnesläsning blifvit införd, alla lärarne inom samma grad hade lika maktpåliggande tjenstgöring, föreslagit, dels att befordran till högre löner icke måtte, såsom hittills, komma att bero af äldre lärares tillfälliga afgång, utan af tjenstetiden på det sätt, att, efter fem års tjenst, lönen ökas med 500
R:dr och efter fem derpå följande år med ytterligare 500 R:dr Riksmynt, sä alt högsta lönebeloppet blefve för en Lektor 3,000 R:dr och för annan lärare 2,000 R:dr, dels att alla på läroverkets stat för närvarande uppförde lärare finge komma i åtnjutande af berörde löneförmåner samt de
S lats- Utskotta Is Utlåtande N:o 148. 31 indragningar af lärarcplalser, som på eli och annai ställe möjligen kunde ske, verkställas vid innehafvarnes afgång.
Utskottet, som åt detta magtpåliggande och omfattande ämne egnat all den uppmärksamhet, sorn varit detsamma möjlig, anser sig först böra meddela yttrande i afseende å de grunder, som, enligt Utskottets tanke, vid uppgörande af elementar-läroverkens stat höra tillämpas och derefter utlåta sig såväl öfver de olika slagen af läroverk, som äfven öfver de särskilda läroanstalterna inom dessa.
Vidkommande således först den för läroverkets ändamålsenliga verksamhet högst vigtiga frågan, huruvida vid hvart och ett af de större elemenlar-läroverken bör anslås fast lön för en stadigvarande Rektor, eller ett flyttbart arfvode för vissa år tillerkännas en eller annan biand de vid läroverket anställde lärare, har Utskottet, efter sorgfällig pröfning af de skäl, som anförts för och emot båda dessa sätt att anordna skolornas styrelse, slädnät i den öfvertygelse, att såväl uppfostran som undervisning inom läroverken bör genom den förstnämnda åtgärden säkrare befrämjas.
Om i hvarje annan förvaltningsgren bestämda styresmän med en fast ställning och icke blott tillförordnade för några fä år i sender, anses nödige, så torde beholvet deraf icke mindre göra sig gällande inom skol-verket.
Upprätthållandet af ordning ibland ett talrikt antal lärjungar af olika åldrar fordrar, just för alt mildhetens medel skola företrädesvis blifva för ändamålet tillräckliga, en stark myndighet i den styrandes hand.
Uppgiften att framkalla och befrämja en harmonisk samverkan emellan ett stort antal lärare, förutsätter icke allenast en öfverlägsen, ulan äfven en längre fortsatt och jemnare personlig inflytelse.
1 afseende på undervisningen blir det, vid den mångfald och del omfång, hvartill denna i sina särskilda grenar numera utvecklat sig, af yttersta vigt, att en enhet vid behandlingen gör sig gällande, hvilken måste i första rummel utgå från skolans styresman och frän de djupare insigler i undervisningens konst och i undervisningsämnenas inbördes sammanhang, som han endast genom länge fortsatt studium och utvidgad erfarenhet kan förvärfva.
På grund af dessa skäl hafva i alla de länders skol-verk, der den offentliga uppfostran vunnit en högre grad af utveckling och fullkomlighet, fästa styresmän städse ansetts bchölliga i läroverken och företrädesvis i de större.
Det undantags-förhåilande, som hos oss, inom en del af undervisnings-verket, egt rum, och hvilket tvifvelsutan gifvit upphof till förslaget att för låt/re elementarläroverk tillsätta fasta Rektorer, men alt för högre elementar-läroverk med ett flyttbart
Rektors-arlvode förse någon af hvarje skolans lärare, synes hafva hemtat sin anledning från förhållandena vid de gamla gymnasierna.
Dessa läroverk voro från äldre tider mindre att anse såsom skolor, än såsom ett slags landsorts-universiteler, vid hvilka ett mindre antal lärare föredrogo eller, såsom det hette, föreläste hvardera sin vetenskap för en till mognare år kommen, sällan talrik ungdom.
Någon egentlig skoldisciplin kom der icke i fråga och ordnandet af undervisningen kunde, då hvarje Lektor hade lika stort antal läsetimmar, och undervisnings-ämnena voro jemförelsevis fä, icke innebära synnerliga svårigheter.
Vid gymnasierna blef fördenskull, med efterföljd af hvad vid universiteterna var öfligt.
Rektoratet ombytligt, icke genom förordnanden på vissa år, utan genom smccessivt inträde efter ålder, så att hvarje lärare under loppet af ett år förvaltade denna icke synnerligen mödosamma befattning, och Lektorerne således i sjelfva verket egde hvardera lika stor de! i läroverkets styrelse.
För den yngre och talrikare afdelningen af hvad som nu benämnes högre elementar-läroverk, eller den gamla nederskolan fanns alltid en ständig Rektor; likaså för alla trivial- och apologist-skolor i städer, der intet gymnasium var.
Också hafva de läroverk, hvilka motsvarat gymnasium 32 Skifs- C t sko t tuts Utlåtande N:o 148. och skola i förening, såsom katedral-skolorna i Upsala och Lund samt de nyare elementar-läroverken i Orebro och Jönköping, städse haft ständiga Rektorer.
De förhållanden i afseende på undervisningen, under hvilka nämnde ordning iakttagits vid gymnasium, äro numera hell och hållet förändrade.
Redan för längre lid tillbaka begynte gymnasierna antaga en större likhet med öfriga elementar-läroverk, i sammanhang hvarmed brister i disciplinen visade sig, till hvilkas afhjelpande en större stadga i Reklors-embetets utöfning ansetts erforderlig.
Ännu mera genomgripande är den förändring, sorn inträdt efter det Kongl.
Cirkuläret af den (5 Juli 1849.
Gymnasierna hafva numera upphört att vara särskilda läroanstalter och i stället har bildats en högre afdelning af elemenlar-iäroverket, helt och hållet förenad med den lägre.
Lektorerne föredraga icke mera såsom förr, hvardera ett bestämdt och lätt öfverskådlig! läro-omräde för ett inskränktare antal lärjungar: de ä.io skyldige att undervisa äfven i läroverkets lägre klasser och dela med hvarje lärare förpligtelse!! alt undervisa äfven i annat ämne, än deras egeuteliga hufvudsak; men lärjungarne åter äro med den öfriga skolungdomen sammanförde under en gemensam ordning.
Ätt under sådana förhållanden icke blott bibehålla utan jemväl utsträcka bruket af en rörlig Reklors-befaltning, skulle i Utskottets tanke icke vara rätt lämpligt.
Genom anslåendet öfverallt vid de högreelementar-läroverken af så beskaffade arfvoden, som i Kongl. Majlis Nådiga Proposition blifvit löresiagne, skulle nemligen icke blott saknaden af en ständig rektor från de gamla gymnasierna utsträckas till de af en talrik ungdom besökta lägre afdelningar af läroverket, hvilka numera äro med gymnasium förenade, utan ock de större läroverk, som hittills haft en ständig styresman, såsom läroverken i Orebro, Upsala och Lund, hädanefter gå i mistning af denna fördel, hvarförutan alla de särskilda, nu inrättade högre läroverk, hvilka förut, i sin egenskap af lägre skolor, städse egt en sådan styresman, skulle, sedan deras läro-omfång utvidgats och deras lärjunge-antal i sammanhang dermed tillvext, ställas under en efter vissa år ombytlig ledning.
Till stöd föi' en sådan åtgärd hafva hufvudsakligen tvänne skäl blifvit anförda.
Det första är, att möjligen, vid besättandet af Reklors-platsen, ett misstag skulle kunna ega rum.
Men detta inkast gäller lika mycket mot tillsättandet af lästa embelsmän i hvilken förvaltningsgren sorn helst.
Likväl har man icke för de olägenheter, som undantagsvis kunde någon gång uppkomma af ett misstag vid utnämningen, velat uppoffra de stora fördelar, som i allmänhet äro förenade med regelns tillämpning.
Det andra inkastet är, att, då lektorater finnas i bestämda ämnen, man icke lämpligen kan på en gång tillsätta rektors-befaltningen och den lediga lektors-platsen.
Delta inkast är hemtadt från gymnasial-inrältningen i dess gamla skick, och dess väsentliga kraft torde väl ock med detta hafva försvunnit hos oss, så väl som vid andra länders skolverk.
Hvarken sammanfaller numera samtliga lektorernas sammanräknade undervisningstid med antalet af de timmar, under hvilka elementar-läroverkels högre afdelning undervisas, ej heller finnes någon särskild lektor, hvilkens undervisnings-skyldighet icke utgör antingen mera eller mindre än den tid, som åt det ämne, i hvilket han är anställd, bör egnas, antingen man alser den högre afdelningen ensam eller läroverket i dess helhet.
Så länge, enligt föreskrifterna i 1820 års skolordning, alla Lektorer hade hvardera 8 timmars undervisnings-skyldighet och uti alla ämnen, i hvilka Lektorer funnos, på gymnasium undervisades 8 timmar hvarje vecka, kunde detta inkast med skäl gälla.
Men numera, då timantalet i de ämnen, i hvilka Lektorer finnas, vexlar i olika förhållanden, nemligen — om man afser hela läroverket ■— från högst 4 timmar i veckan (filosofi) till minst 98 (moderna språk) eller, om man afser endast den högre afdelningen, Stals-UIskottels Utlåtande N:o 148.
33 gen, från 4 timmar till åtminstone 65 timmar i veckan, — lärer, vid den djupa och mångsidiga bildning, som en Rektor måste förutsättas ega, icke med skäl kunna antagas att ju han skulle, under de 16 undervisningstimmar, som honom åligga, kunna värdigt upprätthålla undervisningen i ett ämne, af hvars undervisningstid, äfven om han skulle blifvit utnämnd till Lektor i detsamma, han i de flesta händelser kunde omfatta endast en ringa del, eller som i ett och annat fall endast skulle upptaga några få af de timmar, han är skvldig att undervisa.
En Ytterligare bekräftelse på riktigheten af dessa åsigler finnér litskottet i det af Kongl. Majit föreslagna, för olika högre elementar-läroverk ganska olika antalet af Lektorer.
De nämnda betänkligheterna, hvilka icke i andra länder verkat till någon tvekan vid bestämmandet af fasta rektors-beställningar vid skolorna, torde så mycket mindre dertill föranleda hos oss, då i närvarande tidpunkt, ännu mera än förr, behof synes hafva uppstått af sådane styresmän.
Genom föreningen af gymnasium och skola har lärjunge-antalet vid vissa läroanstalter vext till en förut okänd höjd (vid en del läroverk till mellan tre- och fyra hundra); genom den obestämda gränsen mellan de särskilda lärarnes undervisnings-skyldighet är ordnandet af undervisningstimmarne vida svårare än förut; genom införandet i eleinentar-läroverkels undervisning af en mängd nya läroämnen har uppgiften att sammanhålla undervisningen blifvit ännu mera invecklad.
Särskildt torde man böra afse den svårighet, hvilken, ehuru nära sammanhängande med bildningens beskaffenhet, ostridigt för närvarande utgör en af skolans största olägenheter, nemligen den stora mångfalden af läroämnen och den deraf lätt uppkommande förslappande öfveransträngningen af larjungarnes själskraft.
Den oaflåtliga syftningen till ett och samma mål vid undervisningens behandling på olika områden, den måtta i särskilda lärares nit, som afhåller från att ensidigt drifva ett ämne på de öfrigas bekostnad, den gemensamma omsorg om bildningen såsom ett helt, till hvilket de särskilda ämnena böra sammanläggas såsom för hvarandra nödvändiga delar, — kunna svårligen åstadkommas om icke af en Rektor, som helt och hållet införlifvad med sitt embete, åt dess mångfaldiga och djupt ingripande omsorger egnat sitt lif.
Endast en sådan styresman kan ock förvärfva den säkra mennisko-kännedom, den djupa insigt i undervisningens natur och den omfattande erfarenhet af de särskilda läroämnenas behandling, som, jemte karaklerens styrka och renhet, utgöra väsentliga egenskaper hos innehafvaren af detta för den offentliga uppfostrans hela framtid så maktpåliggande embete.
Reträffande beloppet af den rektorslön, som skulle anslås vid de högre elemenlar-läroverken, har Utskottet ansett sig icke böra gå utöfver den summa, sora uppkommer genom sammanläggande af den högsta lärarelönen enligt den Kongl.
Propositionen, med det i samma Nådiga Proposition föreslagna rektors-arfvodet.
Utskottet får, pä grund af hvad ofvan är anfördt, tillstyrka, att Rektorer vid rikets högre elementar-läroverk uppföras på stat med lön af 4,000 R:dr R:mt för hvardera.
Dervid anser sig Utskottet likväl, då rektors-göromålen äro af en så trägen, omfattande och för skolans förkofran djupt ingripande beskaffenhet, tillika böra föreslå del vilkor, att med rektors-befattningeu vid högre elementar-läroverk icke må förenas innehafvandet af prebende.
Vid pröfningen af de för lärarne vid elementar-läroverken af Kongl. Majit föreslagna lönebelopp, har Utskottet ansett sig böra taga i öfvervägande icke allenast de förhållanden, som i allmänhet föranledi till förhöjandet af embetsmännens löner vid Bih. till B.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sand. 1 Afd. 3 Band.
2 Haft. 5 34 Stals-Utskottels Utlåtande N:o 148. innevarande riksdag, ulan älven särskildt de förändringar i lärarnes ställning, som af sednast vidtagne åtgärder till skolverkets reglering måste blifva en följd.
Genom den ställning, i hvilken läroverket tillförene och så länge den förhöjda tjensteårs-beräkningen af lärarne åtnjöts, stod till kyrkan, kunde skolläraren, för sin ansträngande tjenstgöring, åtnöjas med en ringare lön, emedan ban var förvissad att, efter icke mångå års förlopp, med en förändrad verksamhet, erhålla en tillräcklig utkomst.
Sjelfva skollagen stadgade, att ban, efter tio års undervisningstid, skulle vara derom försäkrad.
Sedan, på grunder, hvilka af Konung och Ständer funnits böra lända kyrka och skola till gemensamt gagn, denna förhöjda tjensleårs-beräkning upphört, kan skolläraren endast i sällsyntare fall påräkna befordran inom kyrkan och är således hufvudsakligen anvisad ensamt på de förmåner, den åf Staten anslagne lön kan bereda.
Skola dessa fördelar i någon mån kunna motsvara dem han förut egde, måste lönebeloppet icke vara alltför knappt.
Med de ulsigter för framtiden, som den nära förbindelsen med kyrkan öppnade för skolläraren, var en tjenstgörings-skyldighet förenad, sorn visserligen var för kroppsoch själskrafter starkt ansträngande, men som under dessa förhållanden blott tog ett. årtionde eller något mera af lärarens kraftfullaste ålder i anspråk.
Om det numera ulan tvifvel blifver en vinst för skolan att kunna påräkna lärarens odelade håg och mogna erfarenhet intill hans sednare år, så kan del dock med skäl ifrågasättas, om hon, tili fromma för sig sjelf, kan af läraren, vid en genom tre eiler fyra årtionden och in på ålderdomen fortsatt möda, fordra en lika arbelsdrvg nndervisnings-skyldighet, som då denna sträckte sig endast öfver en del af mannens blomstrande ålder.
Då likväl den nya skolstadgan ålägger skollärarare i olika grader icke blott en lika stor, utan en vida större undervisnings-skyldighet än förut, har skollärarens kall derigenom blifvit betydligt tyngre, jemte det alt en för honom förut öppen utväg att genom enskild undervisning bereda sig någon tillökning i inkomst, blifvit slängd, och det kan med skäl anses tvifvelaktigt om en så ansträngd tjenstgöring kan, med gagn för läroverket, fortfarande äskas.
Äfven dessa förhållanden torde böra vid den nya regleringen afses.
I afseende på skolverket synes således i första rummet mindre vara fråga om att, i anledning af de tidsförhållanden, som stegrat lefnadskostnaderne, bereda en billig förhöjning i lönerna, än att tillse det ifrågavarande tjenstemän, hvilkas betryggade utkomst staten hädanefter åtagit sig alt bereda, i stället att denna omsorg förut till större delen hvilat. pä kyrkan, bibehållas vid någorlunda lika sloia fördelar sorn förut.
Della synes i sjelfva verket vara så myckel angelägnare, som under tiden andra vägar till en icke blott god, ulan riklig utkomst alltmera öppnat sig för unga män med hufvud och kunskaper, och hvilka måste vara så mycket mera lockande, sorn de efter en ganska kort tid lofva .enoberoende ställning.
Icke blott för skollärarnes skull, utan ännu mera för undervisningens, eiler, som är detsamma, för nationens framtida bildnings, anser Litskottet dessa förhållanden böra noggrant öfvervägas.
Icke som skulle skolan under några förhållanden komma att sakna lärare: alltid skola de finnas, som, med svagare ulsigter tili fortkomst på andra banor, i följd af mera underlägsna naturgåfvor eller studier, ingå på detta fält, der kontrollen pä en till det yttre oafbruten verksamhets inre hail är sä svår alf utöfva och der den nitiske, friske, och den i sin själ likgiltige eller genom långvarig ansträngning lortröttade lärarens arbete egentligen skiljes genom den olika beskaffenheten af frukter, sorn mogna först längre lid efteråt.
Men om icke en i den tnån sorgfri ställning beredes skollärarne, att unge män med lyckliga naturanlag och grundliga kunska - Stais-Utskotlels Utlålånde N:o '148.
35 per fortfarande komma att inträda på denna bana och kunna med odelade krafter och sorgfritt sinne egna sitt nit och sin verksamhet åt undervisningen, så skall man förgäfves hoppas det blomstrande lif inom skolan eller den kraftfulla inverkan på ungdomens sedliga och inteliektuela utveckling, som ensamt kan grundlägga en bättre framtid.
Tager man kännedom af den närvarande ställningen, så förete sig onekligen anledningar att befara, det de bättre krafterna i längden icke skola komma skolverket tillgodo.
Vid flera läroverk förekomma exempel på lärare, som afsagt sig sina genom svära prof förvärfvade platser vid skolan, för att i stället egna sig åt väg- och vattenbyggarens, mekanikerns, telegrafistens yrke, emedan de vid dessa funnit sig ega bättre utsigten til! en nödvändig bergning.
Vid andra läroverk hafva, lärare-tjensler blifvit anförtrodda att ograduerade studenter och vid inträffadt behof af vikarier uppstår ofta den största förlägenhet att dertill finna någon lämplig och hugad person.
Då således så väl en skälig rättvisa, som det allmännas väl, synes i närvarande tid särskildt påkalla en förbättring i de tjenstemäns vilkor, hvilkas verksamhet på en gång fordrar en så långsam och svår förberedelse och tillika är af en så utomordentligt stor, ehuru icke alltid tillfyllest bemärkt, vigt för samhällets trefnad och utveckling, har Utskottet likväl icke tilltrott sig att gå allt för mycket utöfver de belopp, den Kongliga Propositionen innehåller.
Att åtminstone något höja dessa, är deremot af beholvet påkallad t, äfvensom, efter Utskottets tanke, en fjerde lönegrad bör för Adjunkterne och Kollegerne, såväl sorn för Lektorerne, tillsättas.
Utskottet tillstyrker, att det belopp, hvarmed efter Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition hvar och en högre lönegrad öfverskjuter den närmast lägre, måtte höjas med 100 II:dr R:mt och således bestämmas till 500 R:dr R:mt, äfvensom att för Adjunkter och Kolleger en ytterligare lönegrad utöfver de tre, Kongl.
Maj:t föreslagit, må fastställas.
Den lägsta lärarelönen blefve således 1,000 R:dr Runt och den" högsta ändock icke högre än den lägsta lön för Assessors-platser inom rikets Hof-rätter.
Utskottet föreslår således, att Lektors-lönerna måtte bestämmas till 2,000, 2,500, 3,000 och 3,500 R:dr samt lönerna för Adjunkter och Kolleger till 1,000, 1,500, 2,000 och 2,500 R:dr, allt Riksmynt.
Om statens tillgångar icke medgifva att för lärarne vid rikets elementärläroverk bestämmas rikligare löne-anslag, torde likväl, genom de vilkor, som stadgas för fortskridandet från lägre till högre löne-förmåner, en icke obetydlig fördel kunna beredas lärarne, utan synnerlig tunga för stats-verket.
Efter den för läroverken nu gällande stat, är ett bestämdt anta! löner i olika grader anslaget till hvarje läroverk och de yngre lärarne uppflyttas efter sin inträdes fttilraakt till ett högre rum, i mån af äldre lärares afgång.
Det är lätt att inse, huru mycket denna uppfattning inom ett verk med så fåtalig personal, som en skola, måste blifva beroende af tillfälligheter.