Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid frågans nu förev:de förnyade behandling anser jag dock, i likhet med Hr von Koch, skäligt att återremittera denna punkt, på det att frågan måtte ånyo komma att handläggas i öfverensstämmelse med den af R. o. Ad. förut uttalade mening.
I öfverensstämmelse med flertalet af föreg:de talare, anhåller äfven jag om återremiss af denna punkt.
Då Preste-St. redan återremitterat densamma, kan den, i följd af återremiss från 2:ne
Stånd, således företagas till förnyad behandling.
I sammanhang härmed torde jemväl icke vara olämpligt att uppmana Utsk:t att tillse, det icke onödigtvis kassor må af reserverade statsmedel bildas, på sätt i afseende å detta anslag redan egt rum.
Om Utsk:t tagit i beräkning och disponerat detta årliga anslag af 70,000 rdr, hvilket för tre år utgör tillsammans 210,000 rdr, så kunde häruti funnits en ganska god 378 Dea 28 Mars e. m. tillgång alt hjelpa den i sä hög grad behöfliga artilleri-kassernen till en lycklig början.
I likhet med Hr von Möller, anser äfven jag önskligt vara, att dessa diligenser befordras genom entreprenad; samt finner följaktligen en återremiss af denna punkt vara särdeles behöflig.
Genom nyssnämnde förändring är jag öfvertygad att en ringa del af den verkligen billiga klagan, som från de håll- och reserv-skjutsskyldige försports, skulle kunna undanrödjas.
Jag anhåller således om återremiss, på det att det Sammansatta Utsk:t måtte komma i tillfälle att tillse, om icke dessa 70,000 rdr skulle kunna för sagde ändamål användas.
Afven jag anser det vara af vigt, att här inlägga en bestämmelse, som antyder R.
St:rs önskan att skjutslagen icke må drabbas af någon ytterligare tunga genom posthemmanens befrielse från skyldighet att skjutsa posten; men då det för mig är svårt att här formulera ordalagen för ett sådant beslut, förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss; förbehållande mig dock, för den händelse någon af Ståndets ledamöter skulle framställa ett bestämdt förslag uti den af mig nu angifne riktning, att deröfver få afgifva mitt yttrande.
Hr von Troil, Sam. Gust.; Då jag under denna dags förmiddag hade ordet, förklarade jag min åsigt vara, att de mest befogade klagomålen från de skjutsskyldiges sida egde rum just i afseende å dessa postdiligenser.
1 öfverensstämmelse härmed får äfven jag yrka återremiss å den nu föredragna punkten.
Jag tror, för min del, icke att man nu här kan formulera ett lämpligt beslut i frågan.
Man bör vid dessa medels beviljande endast uttrycka den önskan, att det må tillses, det dessa diligenser hädanefter komma att befordras genom betirigsskjuts, samt att de reserv-skjutsskyldige icke vidare dermed må betungas.
Jag förenar mig således uti yrkandet om återremiss.
Afven jag afstår från mitt yrkande att omedelbart nu här göra ett tillägg; och instämmer i de talares anhållan, som begärt återremiss.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o.
Landtm, att derunder hade yrkats, dels af Gr. Björnstjerna att Utsk:ts hemställan skulle bifallas, dock med den förändring att det af Utsk:t ifrågasatta vilkor, »att den af Utsk:t redan föreslagna grund för skjutsbesvärets ordnande varder af R.
St:r gillad», skulle uteslutas, och dels af flere ledamöter, att punkten Den 28 Man e. m. 379 måtte till Utsk:t återremitteras; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till Utskrts hemställan utan förändring, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall till hensamma med den af Gr.
Björnstjerna föreslagna förändring, dvartill jemväl svarades nej, och slutligen propos. på återremiss af merberörde hemställan, hvilken propos. med ja besvarades.
Utsk:ts sista yttrande.
Bland de motioner, som uti den nu föredragne sista punkten blifvit besvarade, är äfven en af Riksdagsmannen Johan Bergström, hvilken föreslagit, »att då behof af ny skjutsinrättning å farväg, äfvensom vid jernvägseller kanalstation uppstår och sådan icke kan åstadkommas utan de gamla skjutslagens ytterligare betungande, vederb:de länsstyrelser må ega att på sådant ställe bereda skjutsinrättning medelst entreprenadauktion.»
Detta förslag innebär, efter mitt förmenande, ett ganska godt sätt att afhjelpa det för handen varande behofvet att å åtskilliga långt aflägse belägna vägar, der f. n. någon gästgifveriskjuts icke finnes, men deremot trafiken, i följd afjernvägsm. 11. förhållanden, allt mer och mer tilltager, erhålla ett ordentligt lörtskafTningsmedel. l)å jag af detta skäl anser högst önskligt, att det Sammansatta Utsk:t må taga denna motion i förnyadt öfvervägande, anhåller jag om återremiss af punkten.
Jag är till alla delar förekommen af den siste värde talaren, då han förklarat sig anse bemälde Bergströms motion i ämnet förtjena allt afseende.
De svårigheter, sorn möta anskaffandet af skjuts från vederb:de jernvägsstationen, har jag sjelf, under tiden för jernvägarnes anläggning i Skåne, kommit i temligen godt tillfälle att erfara.
Jag anser således att Utsk:t, med anledning af omhandlade motion, bort framkomma med ett förslag i ämnet; och då den åsigt, hvilken ligger till grund för motionen, är ganska rigtig, anhåller äfven jag, i likhet med Hr von Ehrenheim, om återremiss af den nu föredragna punkten.
Med instämmande uti den här redan uttalade åsigt att Johan Bergströms motion bör bifallas, har jag dock velat tillägga, att äfven öfrige af andra motionärer i frågan väckte, men af Sammansatta Utsk:t hittills outredde förslag ega rättighet att få en sådan utredning; och jag anhåller derföre om återremiss på hela den nu föredragna punkten.
Uti Hr von Troils sednaste anförande får äfven jag instämma; men det torde likväl icke vara lamp - 280 Den 28 Mari e. m. ligt, att meddela en absolut föreskrift uti den af Hr von Ehrenheim antydda rigtning.
Då jag således icke vill motsätta mig återremiss, anser jag dock nödigt, att fästa Utsk:ts uppmärksamhet deruppå, att skjutsen icke sällan helt och hållet upphör vid de gästgifvaregårdar, som ligga mellan två jernvägsstationer, samt att det således torde blifva temligen lätt att derifrån erhålla den vid samma stationer nödiga skjuts.
Såsom exempel härpå får jag anföra förhållandet vid Fittja gästgifvaregård inom Stockholms län, hvarest skjutsen tillförene dagligen utgått med 40, 50 ända till 100 hästar.
Numera ifrågakommer dersammastädes daglig skjuts med i medeltal endast en och en half häst.
Detta skjutslag behöfver säkerligen icke uti en framtid ens finnas till; men utgör dock nära 300 hemman.
Gästgifvaren är nemi. skyldig att hålla sju hästar om dagen, således fem gånger så stort antal hästar, som fordras för skjutsens upprätthållande.
För skjutslaget skulle det t. ex. medföra en ganska ringa utgift att anlägga en skjutsanstalt vid Tumba jernvägsstation, der skjutsinrättning lämpligen borde upprättas, om ock denna inrättning sällan blefve tillitad.
Då således, såsom här exempelvis är anfördt, ett stort skjutslag i hufvudsaken blifver befriadt från ifrågav:de onus, synes detta skjutslags bidrag kunna tagas i anspråk för att understödja tillkomsten af en obetydlig och föga kostsam skjutsinrättning, hvarigenom undvikes att onödigtvis betunga den resande.
Deremot finnas andra ställen och orter, hvilka äro så beskaffade, att rättvisan fordrar, det skjutsen dersammastädes upprätthålles på de resandes bekostnad.
Jag tror derföre att man, i afseende å denna fråga, icke bör uppställa någon absolut regel, som skall i alla fall lika tillämpas.
Afven jag anser nödvändigt att återremittera denna punkt, för att få Bergströms ifrågav:de motion under förnyad behandling; men kan deremot, i motsats mot Hr von Koch, icke finna, att återremiss af någon annan motion här bör ifrågakomma.
Någon anledning gifves nemi. icke att taga de öfriga motionerna under ompröfning.
Liljencrants’ motion är i dag af R. o. Ad. bifallen; Hr von Köchs åter afslagen; Jonas Anderssons, af Utsk:t förordade, är i förmiddags förkastad; Riksdagsmännen Lönnbergs, Wassmuths och Olof Olssons likaså.
Carl Ifvarssons motion, rörande de 70,000 rdrma för postskjutsen, är af alla talarne understödd, ehuru olika meningar yttrats om lämpligaste sättet för sakens genomförande.
Återstår således endast Bergströms motion, hvilken jag hoppas skall, efter återremiss, göra sig gällande.
Jag tror alldeles icke att, på sätt den sista talaren förmenat, min motion är afgjord genom det beslut, som R. o. Ad. under denna dags förmiddag fattat.
Den 28 Man e. m. 381 Jag har nemi. föreslagit, att R.
St:r måtte vid denna riksdag, för sin del, fatta det beslut, som omförmäles uti Statssamt Ekon.-Utsk:ts Betänkrn N:is 23 och 33 vid förra riksdagen, och hvilket då antogs af R. o. Ad. och Bonde-St.
Förstnämnde Betänk, innehåller visserligen, »det skjutsningsbesväret för närv:de icke kunde från jordbruket skiljas;» men dervid får man dock ihågkomma, att Utsk:t i den följande punkten hemställt, »att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen icke vidare böra vara en jorden åliggande naturaprestation, utan såväl skyldighet som rättighet för de skjutsskyldige att bestrida sådan skjutsning, upphöra.»
Ofver sistberörde fråga har Utsk:t icke yttrat sig; och detta måste dock vara en Utskits skyldighet.
Dessutom finnas åtskilliga punkter uti Gr.
Liljencrants’ motion, som icke blifvit pröfvade.
Bemälde motionär har nemi. bland annat föreslagit en af Utsk:t icke behandlad fråga, rörande större frihet för Konungens Bfh:de i afseende å gästgifveriers flyttning.
På dessa skäl yrkar jag fortfarande på återremiss.
Björnstjerna; Det är ledsamt att, för uppfriskande af den siste talarens minne, behöfva begära uppläsning af R. o. Adis under denna förmiddag fattade beslut; men då detsamma redan tyckes hafva fallit i glömska, åtminstone hos den värde talaren, blir jag tvungen anmoda Riddarh.-Sekret, att om samma beslut lemna upplysning.
(Beslutet upplästes.)
Kan man väl, vid sådant förhållande, säga, att R. o. Ad. icke yttrat sig i afseende å sättet för frågans ordnande, eller fortfarande påstå, att
Ståndet icke beslutat, huruvida entreprenader öfver hela landet skola upprättas eller ej.
Då det, enligt förmiddagens beslut, icke kan ifrågakomma att staten öfvertager en fjerdedel af den omhandlade utgiften, kan jag, för min del, verkligen icke fatta, huru Hr von Köchs nu väckte förslag skall hafva någon utsigt till framgång.
Fortfarande anser jag således att endast Bergströms motion bör komma under pröfning.
Till stöd för mitt fortsatta yrkande på återremiss uti den af mig förut angifne större utsträckning, får jag endast erinra, att R. o. Ad. och Bonde-St. äfven vid förra riksdagen förklarade att »skjuts-skyldigheten icke kunde från jordbruket skiljas;» men dock, likasom Med-Stånden, i den underd. skrifvelsen begärde, »att denna skyldighet icke skulle utgöra någon naturaprestation.»
Dessutom innefattar det af mig väckta förslag åtskilliga andra, af Utsk:t icke behandlade punkter, såsom att skjutslegan på sådane ställen, der detta för entreprenads underlättande vore af nöden, skulle af Konungens Bfh:de kunna höjas ända till 1 rdr 50 öre, med flere andra frågor.
Som diskussionen likväl 382 Den 28 Meri e. m. redan blifvit långvarig, vill jag icke trötta R. o. Ad. med att punkt för punkt genomgå min motion; utan anhåller endast fortfarande att densamma, såsom icke pröfvad, måtte till Utsk:ts behandling återremitteras.
Carl Göran:
Då R. o. Ad. fattat det beslut, att anslag skulle ställas till K.
M:s disposition för skjutsens lättande å de ställen, der denna utgjordes af entreprenörer och befunnes vara särdeles betungande, så innefattar ju detta ett förklarande, att R. o. Ad. ansett skjutsen kunna utgöras både genom entreprenad och genom icke entreprenad.
Jag för min del anser således denna fråga vara för denna gång af R. o. Ad. afgjord.
Frih. af Ugglas förklarade sig häruti instämma.
Jag kan, för min del, icke finna, att Utsk:ts rättighet att behandla ifrågav:de punkt af Hr von Köchs motion blifvit, genom R. o. Adis på f. m. fattade beslut, afskuren.
Bemälde motionär har nemi. föreslagit, att genom skjutslegans förhöjning något jemka kostnaden, så att icke bidragen skola uppgå till alltför högt belopp.
Denna del af frågan anser jag kunna, oberoende af R. o. Ad:s förutfattade beslut, tagas af Utsk:t under ompröfning.
Efter härmed slutad öfverläggning, blef Utsk:ts ifrågav:de yttrande återremitteradt.
Jag får hemställa att R. o. Ad. ville inbjuda de öfriga Stånden att förena sig i det beslut, som R. o. Ad. under denna dags förmiddag fattat i afseende å första punkten af Sammansatta Stats- och Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Jag anhåller att få göra det tillägg till det af Gr.
Mörner nu framställda förslag, att denna inbjudning måtte få gälla alla de beslut, R. o. Ad., i afseende å denna fråga, nu lättat.
Den enda skilnaden mellan R. o. A:s och Preste-St:s beslut, i afseende å första punkten, har varit att Preste-St. beslutat att ett anslag af 100,000 rdr skulle af Riksgäldskontoret hållas K.
M. tillhanda; hvaremot Gr.
Mörners förslag innehåller att nämnde belopp skulle uppföras på 6:te Hufvudtiteln.
Mörners, till stöd derföre anförda, efter mitt förmenande, ganska giltiga skäl är, att man sålunda får en större säkerhet, att detta anslag erhåller en mera stadigvarande natur, samt att, då entreprenadkontrakterna vanligen afslutas på 5 år, Den 28 Mer» e. m. 383 regeringen icke måtte finna sig förhindrad att för längre tid än en statsregleringsperiod bevilja det ifrågav:de anslaget.
Jag anser, det R. o.
Ad. bör, så vidt på Ståndet beror, söka förmå Preste-St. att vidtaga denna obetydliga ändring.
Utgiften kommer i alla fall att ega rum; och i sjelfva verket är det endast en formfråga, ty hvad som skall afgöras, är allenast, livar detta anslag skall uppföras.
Mig synes lämpligast vara att uppföra detsamma på en Hufvudtitel.
Jag afstår från mitt sednast framställda förslag.
Sedan öfverläggningen i frågan förklarats slutad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall lill det af Gr.
Mörner nu väckta förslag, att de öfriga Riks-Stånden skulle inbjudas att förena sig i R. o. Adis beslut ang:de första punkten af det Betänk., hvars behandling nyss afslutats, och då denna propos. besvarades med många ja, jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 18 och 21 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 28, i ani. af väckta motioner om ändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnas myndighet.
Då jag anser den i detta hänseende gällande lagstiftning vara för qvinnan fördelaktigare än hvad som i detta Betänk, blifvit föreslaget, kan jag, lör min del, icke tillstyrka bifall till den nu ifrågaställda förändringen.
Hvad som väl i denna fråga måste vara hufvudsaken, är, att qvinnans rättighet att blifva myndig utan Konungens eller slägtingars hörande, samt utan att bestämmandet i detta hänseende beror på något annat än hennes egen fria vilja, numera blifvit till Fullo erkänd.
Det har alltid synts mig vara af största vigt att en sådan rättighet tillerkändes qvinnan; men dermed finner jag ock allt hvad som man för närv:de i detta afseende kan önska, vara iakttaget.
Lagen innehåller ju att det beror på henne sjelf att tillämpa den deruti gifna bestämmelse.
Efter mitt förmenande uppfostras verkligen icke flertalet af qvinnorna på så sätt, att de kunna ega någon grundlig kännedom om skilnaden mellan de förhållanden, som ega rum före och efter inträdande uti myndighetstillståndet.
Det är dock gifvet att qvinnan bör hafva klart för sig, hvad det vill säga, att blifva myndig.
Det är just detta, som vinnes genom det nu i berörde hänseende gällande stadgande.
Godkännandet af en förmyndareräkning fordrar redan en omsorg och insigt uti dylika förhållanden, hvilken sannerligen icke flertalet af qvinnor besitta.
Derjemte har qvinnan utaf nuv:de stadgande den ytterligare förmån, att efter myndighetsåldern fortfarande få behålla samma 384 Den 28 Msr« e. m. förmyndare.
Detta blir dock icke, efter vidtagandet af den nu ifrågaställde förändringen, vidare händelsen.
Den enda anmärkning, som med fog kan göras, är att denna anmälan, då den skall ega rum inför den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, i viss mån medför olägenhet; men för denna olägenhets aflijelpande lärer väl icke vara af nöden att helt och hållet upphäfva nu gällande stadgande om anmälan.
Den uti så fall behöfliga ändring inskränker sig dertill, att ilrågav:de anmälan borde kunna ske vid hvilken domstol som helst.
På dessa skäl anhåller jag om afslag å förev:de Betänk.
Gr. Hamilton, Gustaf:
I motsats till den förre talaren, anhåller jag om bifall till Betänk:t.
Redan innan denna lag trädt uti verksamhet, har regeringen föreslagit ovilkorlig myndighet för ogift qvinna, som fyllt 25 år.
Under den tid nu gällande stadgande varit tillämpadt, har qvinnan visat sig fullt värdig det förtroende, som sålunda blifvit henne lemnadt.
Det gifves dock en annan omständighet, som är af vigt att vid afgörandet af denna fråga iakttaga.
Det är nemi. i flera afseenden för rättssäkerheten rent af vådligt att qvinnan kan anses än vara myndig, än omyndig; ty under nuv:de förhållanden är ofta aldeles omöjligt att kunna förvissa sig, huruvida en qvinna blifvit myndig eller icke.
Qvinnan kan nemi. hafva gjort anmälan vid oriktig domstol: och domstolen eger icke ingå uti pröfning, huruvida den i detta fall är behörig.
På så sätt kan qvinnan inlåta sig uti transaktioner, hvilka icke äro bindande.
Jag hemställer, huruvida någon rättssäkerhet vid sådant förhållande i berörda hänseende förefinnes.
Här har yttrats, att de flesta qvinnor helst skulle bibehålla sitt omyndighetstillstånd.
Detta anser dock jag alldeles icke vara händelsen; ty i afseende å de qvinnor, som tillhöra allmogen och medelklassen, har erfarenheten gifvit vid handen något helt annat, Möjligt är att bland de förmögnare klassernas qvinnor detta förhållande inträffar; men om ock så är händelsen, hemställer jag huruvida det icke är mera billigt att sistnämnde qvinnor skola få betala för att blifva omyndiga, än att det öfriga stora flertalet skall betala för att blifva myndiga.
Finnes det väl någon billighet deruti, att fattiga qvinnor skola ådragas en utgift, som de icke hafva förskyllt, för att erhålla en rättighet, hvilken, enligt ali rättvisa, icke kan förvägras.
Gr. Sparre Erik:
Jag har, för min del, icke tillhört deras antal, som hittills påskyndat några förändringar uti lagstiftningen om qvinnans myndighet; och jag har jemväl nu, sedan 1858 års författning i ämnet proklamerades, ansett att, — om det Den 28 Mars e. m. 385 det berodde på qvinnan sjelf att bestämma, huruvida bon ville begagna sin myndighet eller icke, — det icke vore skadligt att låta detta öfvergångstillstånd, — innan hon blir myndig utan någon anmälan, — räcka ännu några år; men i betraktande af tidens fordringar i detta hänseende, tror jag dock skäl förefinnas, att nu i detta fall taga ut steget.
För dessa skäl vill jag nu i korthet redogöra.
])å den nu gällande lagen af år 1858 antogs, var anledningen dertill just den, att man förutsåg, det den hastiga öfvergången från det hittills gällande lagbudet till ovilkorlig myndighet skulle blifva alltför mycket förderflig för qvinnan, enär hon icke kunnat hinna bereda sig på denna förändring och icke hunnit tänka sig in uti de göromål, hvilka henne tillkomma i följd af den i berörde hänseende förändrade lagstiftningen.
Emellertid bör under de efter år 1858 förflutna 5 åren qvinnans uppmärksamhet hafva blifvit väckt på hithörande förhållanden; och förr eller sednare skall detta nu ifrågav:de steg till ovilkorlig myndighet komma att uttagas.
Denna fråga är således en tidsfråga; och endast såsom en sådan måste den behandlas.
Ogerna skulle jag följaktligen icke hafva sett, om man dröjt till nästa riksdag med uttagandet af detta steg.
Längre tid tror jag icke denna fråga bör uppskjutas, iliand qvinnorna af de förmögnare samhällsklasserna, — sådana qvinnor, med hvilkas önskningar och afsigter vi härstädes äro mest bekanta, — är nemi. uppenbart, att icke någon synnerlig åtrå förefinnes att komma i åtnjutande af vidsträcktare rättigheter i detta hänseende, än nu gällande lag medgifver.
Dessa qvinnor utgöra dock ingalunda flertalet af det så kallade svagare könet.
Detta flertal utgöres af qvinnor från de fattigare klasserna; och bland dessa qvinnor tror jag benägenheten vara större att, utan de inskränkningar, som nu gällande lag stadgar, komma i åtnjutande af sitt myndighetstillstånd, samt att, för händelse af en återgång till omyndighet, först då derom göra anmälan.
Berörde anmälan inför domstolen kan nemi. städse åstadkomma en villrådighet och tvekan rörande domstolens behörighet.
Sker denna anmälan icke vid vederbörlig domstol, så har den icke laga kraft; och sålunda skulle en flicka, för att kunna ingå transaktioner, icke allenast prestera intyg att hon fullgjort denna anmälan, utan jemväl förete bevis att samma anmälan egt rum inför vederbörlig domstol.
Det kan icke nekas att sådana omständigheter kunna orsaka icke allenast bryderi, utan äfven omkostnader.
Vid berörde förhållande kan man dock icke undgå att fästa vigt; och då det största antalet qvinnor äro obemedlade eller mindre bemedlade, så uppstår den frågan: för hvilkendera parten bör lagstiftaren finna vågskålen väga tyngst, antingen för flertalet, som önska att komma i åtnjutande af delta myndighetstillstånd, eller för de förmögnare qvinnorna, hvilka hädanefter skola ega göra anmälan inför domstolen?
Efter mitt förmenande kan lagstiftaren i detta fall icke annat än bestämma sig till förmån för flertalet.
H. III. 25 386 Den 28 Mars e. m.
Det är detta förhållande, som orsakat, att jag understödt förslaget jemväl inom Utsk:t; och har ansett mig dertill hafva så mycket mer skäl, som skillnaden mellan lagen, sådan den nu är och sådan den är föreslagen att blifva, verkligen är ganska ringa, enär denna lagförändring icke har någon annan egentlig olikhet, hvad inverkan beträffar, med nu i detta fall gällande stadgande, än att, på sätt en föregående talare yttrat, qvinnan blir litet uppmärksammare på förhandenvarande förhållanden.
Så lång tid har dock denna fråga legat på bordet, att jag föreställer mig, det nästan hvarje qvinna blifvit uppmärksammad, bland annat, deruppå, att hon, såsom myndig, eger att fordra räkenskap af sina förmyndare.
På dessa skäl och då jag är öfvertygad att detta är en s. k. tidsfråga, hvilken vid denna eller nästföljande riksdag måste komma att afgöras, yrkar jag bifall till Betänk:t.
Hermelin, Carl Samuel:
Jag hemställer till eder, Mina Hrr, huruvida man icke såsom en i allmänhet riktig sats kan antaga, att det är bäst att icke ändra lagar, hvilka endast några få år varit gällande, såvida man icke finner sig med dessa lagar synnerligen missbelåten; samt att icke å sina lagar vidtaga onödiga förändringar.
Bland de mest framstående motiverna för denna förändring synes vara den dryga lösen, som skall erläggas för den med afseende härå ifrågakommande domstolsåtgärd; och nekas kan verkligen icke, att denna afgift af 2 rdr, som menigheten härför skall betala, är öfverflödigt stor.
För såvida man icke anser sig ega rättighet att nedsätta denna lösen, har man dock, enligt min öfvertygelse, rätt att borttaga densamma.
Med anledning af anmärkningarne i afseende å domstolarnes behörighet, får jag erinra, att det, enligt 10 kap.
Rättegångsbalken, finnes en optionsrätt eller rättighet att välja mellan domstolarne; och skulle domstolen derefter icke blifva bestämd, utan kunna vara hvilken som helst.
Vidare har man påstått, att antalet af qvinnor, som sökt alt blifva myndiga, varit så särdeles stort.
Jag tillåter mig dock till svar derå genmäla, att antalet af qvinnor, som icke sökt en sådan myndighet, varder kanske något större!
Ytterligare får jag erinra om de vådor, för hvilka qvinnorna, då de utan vilkor vid 25 års ålder blifva myndiga, komma att blottställa sig.
Detta torde dock icke alla qvinnor veta.
Huru stort är icke antalet af män, hvilka äro i okunnighet om t. ex. beskaffenheten af en löpande skuldsedel?
Huru mycket större är väl icke antalet af qvinnor, hvilka kunna till sistberörde kategori hänföras?
Slutligen får jag förklara, att då qvinnor tillförene icke kunnat bysättas, borde väl en dylik straffbestämmelse icke heller uti en framtid för dem kunna ifrågakomma.
Dessa äro de hufvudsakligaste skäl för min nu framställda begäran om afslag eller återremiss.
Den 28 Mars e. m. 387 Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm:
Då denna fråga i följd af K. M:s Nåd.
Propos. vid riksdagen 1850—1858 var föremål för öfverläggning, deltog jag i densamma, och yrkade ovilkorligt bifall till K. M:s nyssberörde Propos.