Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag fann derföre icke något skäl lill den bordläggning, som då begärdes.
Denna sträckte sig likväl icke längre, än blott lill 2:ne ledamöters begäran, utan att man derjemte utsatte någon väntan pä BorgareSt:s beslut.
I afseende å det nu föredragna betänk. är förhållandet olika: här är fråga 0111 BondeSl:s samt B. 0. Ad:s förhållande till hvarandra, och, på sätt redan nämndi är, om öfverlätande till R. 0.
Ad. af rättigheten att befatta sig med val af BondeSt:s riksdagsmän, hvilken rättighet förut icke tillhört R. 0. Ad.
Vid sådant förhållande är det, efter min tanka, skäl att besluta del uppskof, som Erih.
Palmstjerna begärt, för att se huruvida BondeSt., för sin del, är belåtet med den förändring, som 448 Den 5 Mars. är föreslagen, och till hvilken, i sådant fall, R. o. Ad. för dess del äfven raå samtycka.
Frukten af denna förändring för de adlige häradshöfdingarne blefve utan tvifvel besvär, det inser hvar och en; men då fråga är om utöfningen af en makt, i förhållande till ett annat Stånd, hör denna grundas på opinionen hos det sednare.
Derföre instämmer jag med Frill.
Palmstjerna i anhållan, att R. o. Ad. mätte låta detta betänk, hvila intilldess BondeSt. deröfver fattat sitt beslut.
Jag förenar mig i allo med Hr von Hartmansdorff och anser högst angeläget, att R. o. Ad. hvarken fattar beslut i denna fråga innan den af BondeSt. blifvit afgjord, eller sedermera skiljer sig ifrån den mening nämnde
Stånd vidblifver; så att frågan om förändringens nytta och nödvändighet helt och hållet öfverlemnas i BondeSl:s händer.
Anser BondeSt. saken önskansvärd, så maden ske; hvarom icke, bör den för ingen del af R. o.
Ad. yrkas.
Jag anser således det vara alldeles oundvikligt att frågan uppskjutes.
Jag har ej annat att yttra, än att jag ovillkorligen förenar mig i hvad de siste talarne anfort.
De föreg:de talarne, som yrkat uppskof, hafva icke kunnat öfvertyga mig hvarken om nyttan eller nödvändigheten deraf.
Jag kan ej se, att grannlagenheten kräfver detta uppskof såsom den efter min förmening hade gjort i föreg:de fråga om BorgareSt:s representationsrätt.
Man har visserligen sagt, att om BondeSt. bifaller ifrågavar. mern., så får R. o. Ad. ett ökadt skäl att äfven bifalla detsamma; men man har icke ingått i frågan huru R. o. Ad. skulle göra om BondeSt. afslog det.
Jag tror ej att så sker, men för en sådan händelse vore det ingen skada att R. o. Ad. hade fattat sitt beslut, hvarföre jag anser att frågan nu bör afgöras.
Jag fortfar i yrkandet, att R. o. Ad. mätte uppskjuta med pröfningen af ifrågavar. förslag intilldess underrättelse ankommit om BondeSt:s beslut i frågan; icke derföre som skulle jag anse såsom någon vinst för R. o. Ad. att detta förslag bifölls, än mindre någon förlust för BondeSt.
, utan emedan det är fråga om en utvidgning af R. o. Ad:s rättigheter, ehuru rättigheten är ganska liten och fullt uppväges af motsvarande skyldighet; men då, som sagdt är, det ej kan nekas, att ju fråga är om utvidgning i rättigheter för de personer af adlig börd, som tillhöra domarecorpseu, och då vi finna, att Adelns åliggande och rättighet att åtfölja Konungen från Dess rum på K.
Slottet till Rikssalen, anses med en viss skuggrädsla och utgör föremål för project om grundlagsförändring, så anser jag icke lämpligt), då fråga väckes om än den aldraringaste tillökning i rättigheter, att R. o. Ad. genast vid första tillfället afgör en sådan fråga.
Med det begärda uppskofvet förloras ingenting.
Bifaller BondeSt. förslaget, då kan R. o. Ad. äfven godkänna detsamma, men Den 5 Mars. m men skulle åter nämnde Slånd visa den ringaste farhåga, motvilja eller obenägenhet, då bör icke eller R. o. Ad. på något sätt visa, det R. o. Ad. (ikar efter en sådan rätt, utan afstå derifrån.
Det är på dessa skäl jag anser, att R. o. Ad. bör uppskjuta med pröfningen af detta mål intilldess BondeSt. fattat sitt beslut.
Ehuru jag visserligen icke kan inse, att i detta betänk, föreslås någon utvidgning af R. o. Ad:s rättigheter, utan snarare en"tillökning af skyldigheter, instämmer jag likväl i den anhållan, som blifvit framställd, att med afgörandet af detta ärende må uppskjutas intilldess BondeSt. fattat sitt beslut deröfver, då Adeln lika fullt är oförhindrad att dermed göra hvad som helst.
Spens: Afven min tanke kan icke vara att motsätta mig ett hvilande af denna frågas afgörande, intilldess att BondeSt. fattat sitt beslut deröfver.
Jag finnér till och med alt, i den händelse BondeSt. skulle genom bifall till förändringen, anse densamma nödig, R. o. Ad. icke bör undandraga sig den derigenom möjligen uppkommande ökade skyldighet, helst denna, lika som rättigheten, är ganska obetydlig.
Således förenar jag mig i anhållan om uppskof med delta betänk:s afgörande intilldess BondeSl:s beslut blifvit bekant.
Då nu H.
Ad. bifölle att, såsom Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, föreslagit, med pröfningen af Const.lJtsk:s mern.
N:o 29 må uppskjutas, lills BondeSt. i anledn. af samma mern. fattat sitt beslut, blef denna propos. med ja besvarad.
N:o 30, med förslag om ändring i Riksd.Ordms 26 §, ang:de ordningen för RiksSl:ns uppträdande å Rikssalen vid riksdags öppnande.
För min del finner jag icke nödvändigheten af den här föreslagna förändringen, men jag tror att den i visst afseende har någon likhet med den framställning, som det nyss behandlade mern. innehöll, oell att således, i händelse det skulle visa sig, alt de öfrige 3:ne
Stånden skulle sätta något värde på ett afslående å R. o. Ad:s sida af den rättighet, som ett bifall till detta förslag skulle medföra, R. o. Ad. visserligen icke bör motsätta sig berörde förslag; och torde således få föreslå, att äfven rör:de detta betänk, beslutet måtte uppskjutas.
Om delta förslag innebure en önskan af de öfrige Stånden, att R. o. Ad. i detta fall skulle göra någon concession af en rättighet, så vore det en sak, som måhända borde bli föremål för en allvarlig öfverläggning inom R. o. Ad.; men jag kan ej tänka mig alt denna fråga, sä besynnerligt väckt och utvecklad inom Const.Utsk., kan såsom en allvarlig grundlagsfråga behandlas och anses, hvarken inom detta eller de 7 H. 57 450 Den 5 Mars. öfrige Stånden.
Jag skulle visserligen tro, att det kunde vara en större utmärkelse för R. o. Ad. om detta stadgande utginge ur grundlagen, och Konungen icke desto mindre vidblef den gamla häfdvunna vanan att omgifva sig af Sveriges R. o. Ad. vid dessa högtidligare tillfällen; men då en ceremoni finnes i grundlagen utsatt, och jag ej kan inse den ringaste nytta eller nödvändighet att derifrån densamma borttaga, eller göra någon ändring derutinnan, så bör hela denna fråga icke en enda minut bli föremål för R. o. Adis uppmärksamhet, utan att R. o. Ad. helt enkelt förklarar, att förslaget hvarken är nödigt eller nyttigt.
Jag kan icke ens för mig göra begriplig den rätta grunden för ett sådant förslag som detta.
Har det blifvit väckt derföre, att inom de öfrige Stånden, man någon gång ansett thronens värdighet icke hafva blifvit nog uppburen af R. o. Adis närvaro i en procession, i följd deraf att en eller annan ledamot af detta Stånd verkligen, om jag så vägar yttra mig, glömt sin egen och Kronans värdighet, i sätlet att visa sig i sådane processioner, då man sett ledamöter af R. o. Ad. presentera sig oklädde, då deremot medlemmar af ett annat Stånd, af mera civil egenskap och natur, alltid vid sådana tillfällen burit antagen drägt med sidogevär, företeende ett ganska reputerligt utseende, och sålunda i detta fall öfverträffande den anblick R. o. Ad. erbjudit?
Kanske någon sådan orsak legat till grund för Const.Utskis förslag; men den är i alla fall af så ringa vigt och värde, alt R. o. Ad. äfven ur en sådan synpunkt icke bör behandla saken som en grundlagsfråga, utan förmodar jag, att om någon förseelse är begången inom detta
Stånd i det af mig nyss uppgifna hänseendet, så kan allt vidare förnyande deraf förekommas genom ett nogare iakttagande på hvad seder och bruk fordra.
Då 81 § Reg.F. innehåller, att Const.Utsk. skall föreslå R.
St. de ändringar i grundlagen, som nämnde Ulsk. anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa, så måste jag medgifva att det är svårt att bestämma hvilketdera, som är mest egnadt att väcka förundran, antingen att en motion, sådan sorn denna, kunnat väckas af en så högt aktad representant, som den, hvilken med slik motion framkommit, eller att Const.Utsk. kunnat föreslå densamma lill R.
St:s grundlagsenliga behandling.
För min del tror jag att frågan är af så ringa vigt, alt det vore att allt för illa förspilla liden att derpå offra många ord.
Mig synes likväl, att om Const.Utsk. ansett lämpligt, alt det stadgande, som angår Adelns rum vid vissa ceremonilillfällen, bör ur grundlagen utgå, så hade Utsk. äfven bort föreslå borttagande af alla andra stadganden, som angår tomma ceremonier.
Då sådant icke skett och det icke eller lärer kunna påstås att ifrågavar. förändring är nyttig, nödig eller af behofvet påkallad, vågar jag anhålla om Hr Gr. o. Landtrms propos. att
Ståndet måtte förklara densamma alldeles onödig.
Jag instämmer i de siste talarnes åsigter, och hemställer, om ej redan nog mycken tid Den 5 Mais.
451 blifvit använd på en fråga af denna beskaffenhet, samt om ej det rättaste vore att helt enkelt lägga saken till liandlingarne.
.Jag kan icke annat än, i motsats till den siste värde talaren, tillstyrka bifall till ifrågavar.
Const.Ulsk:s förslag.
Visserligen hade jag trott, att de män, som blifvit invalde i detta Utsk., skulle utgöra representationens fäder, vara de visaste, ädlaste, öfver småsinnet mest upphöjde; men då de likväl icke hafva ansett det vara under sig sjelfva att framkomma med denna sak; då de icke tyckas vilja erkänna, att R. o. Ad:s för Sveriges Konungar utgjutna blod, osparda tillgångar och städse visade trohet gjort Adeln värdig af utmärkelsen att åtfölja och närmast omgifva dem; då de icke hafva insett att thronen sjelf framstår för främlingen i vackrare dagrar, om man ser män, hvilkas namn genljudal i Europa, omkring den; och då de nu icke vilja beröfva oss en rättighet, en verklig politisk rättighet, en sådan rättighet, från hvilken vi icke böra eller kunna afstå: så tycker jag att
Adeln kan skänka dessa män tillfredsställelsen af ett bifall till deras förslag.
Derigenom tilltrugade vi oss ej af Konungen en utmärkelse, som icke skall blifva oss beröfvacl.
Ty R. o. Ad. bör vara förvissad, att den Konung, kring hvars thron rätt ock sanning vakar, att den Konung, som vet och känner att Gustaf Adolph, då han skref lagar för Europa, stod omgifven af oss, att Carlarna, då Sveriges fanor (logo på andra sidan håfven, stodo omgifna af oss, att dess egen fader, som äfven tecknat sitt namn i Europas häfder, stod omgifven af oss, att den Konung, som detta vet, ej skall förskjuta oss, för alt skänka sitt bifall ät det förslag, som småsinnet och afunden fram alstrat.
Del är icke svårt att inse det frågan i och för sig sjelf, är af ingen vigt.
Jag har den äran att sitta ledamot i Const.Utsk., och det torde måhända derföre till låtas mig att göra redo för behandlingen af detta ärende.
Då frågan väcktes, var den icke beledsagad af några motiver, och det syntes klarligen att för densamma låg till grund en önskan efter jemlikhet Stånden emellan.
Man har ej svårt att finna den sanna och historiska grunden till det stadgande, som nu finnes; man kan hafva mycket skäl att säga, att detta stadgande icke behöfde införas i grundlagen, då det endast angick en ceremoni.
Det är icke eller svårt att inse, alt den historiska grunden är en sann, verklig och stor grund; men då frågan väcktes i Utsk. och man således ville hafva den fram till Ständernes eget bedömmande, dä ansåg jag för min del, att man borde skilja frågans historiska halt från dess politiska vigt, då syntes mig rättast vara att frågan blef föremål för R. o. Arks eget bedömmande och alt den icke borde alslås directe i Utsk., och derigenom blef äfven en pluralitet inora Utsk.
Sedan denna var gifven, ansåg jag icke frågan vara nog stor för R. o.
Ad:s öfverläggning, utan böra åtfölja andra förändringar i grundlagen, som röra ceremonier, och pä en gång med dem tagas i betraktande.
452 Den 5 Mars.
Pu sätt jag, i nain, detta betänk, vidfogade reservation, tagit mig friheten utreda, är det något ovanligt att ceremonier någorstädes förekomma i ett lands lagar, ännu mer att de förekomma i grundlagarne; men stadgandet sammanhänger med våra förra grundlagar, ty dessa §§ äro sammandragna af motsvarande §§ i 1723 års Riksd.Ordn, Vill man borttaga ceremonierne ur grundlagarne, så bör man göra det fullständigt.
Det har Utsk. likväl icke gjort, utan blott inskränkt sig till denna enda ceremoni.
Ar det skäl att göra förändringar i ceremonier innan man gjort förändringar i Riksd.Ordn. eller i representationssättet på det bela?
Det är det icke efter min tanka.
Const.Utsk. har, i sitt stora förslag ang:de nationalrepresentationens ombildning, borttagit ur Riksd.Ordn. ceremonierna, och hänvisat till ceremonielen; men annat är att göra förändringen fullständig, än att på delta sätt bryta ut en viss fråga.
För R. o. Ad:s värdighet anser jag det vara likgilltigt om stadgandet qvarstår eller icke.
För denna torde det tvertom vara bättre, att, på sätt som yrkas, icke följa med någon, utan sitta främst bland de sittande, som vänta på alt någon kommer.
Men det är en annan sak, som Ståndet vid detta tillfälle bör ihågkomma, och som jag är förvissad att Ståndet erinrar sig och känner.
Spens har sagt, att om de öfrige Stånden sätta något värde på R. o.
Ad-.s skiljande från Konungens åtfölje, så bör R. o. Ad. eftergifva denna s. k. eller förmenta företrädesrätt.
Jag säger deremot å min sida, att om R. o. Ad. sätter något värde derpå att åtfölja sin Konung, så skall Ståndet icke eftergifva denna rätt.
Detta är min känsla.
Man säger, att om Konungen vill behålla Adeln omkring sig, så kan Han göra det i alla fall, och att Han icke lärer det underlåta.
Men jag får fästa uppmärksamheten derå, att de ordalag, som Utsk. bär föreslagit, äro sådane, att om de af Konung och Ständer antagas, så kan Konungen icke genom ett ceremoniel förändra hvad grundlagen befaller.
En talare har trott, att Konungen icke skulle vilja gilla den ifrågaställa grundlagsförändringen, för att icke skilja Adeln ifrån sig.
Men Konungen skulle möjligen kunna tänka: har Adeln velat öfvergifva mig, så kan jag ock öfvergifva Adeln, samt för den skull stadfästa Ständernes beslut.
Jag tillstyrker vördsamt, alt R. o. Ad. måtte afslå förändringen såsom onödig och onyttig.
Jag förenar mig i hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, i synnerhet i hans sednast anförda ord, och skall ej vidare förlänga discussionen.
Spens: Jag tog mig friheten att göra framställning om uppskjutande af öfverläggningen i detta ämne tilldess sig visat hvad de öfriga Stånden beslutat i ämnet, endast för den conseqvens, som ett sådant uppskof skulle innefatta, i jemförelse eller förhållande till det beslut, som kort förut blifvit fattadt om uppskof i en annan fråga.
Det sades då, att i händelse det skulle visa sig, alt RondeSt., hvars rätt på visst sätt var i fråga, skulle sälta något värde på förändringen, R. o. Ad. icke borde undandraga Den 5 Mars. 453 sig att dertill bifalla.
Mig syntes förhållandet här vara ungefärligen detsamma, då frågan vore af alldeles ingen, eller åtminstone af högst ringa vigt, hvilket jag ej hört någon bestrida.
Jag trodde derföre, att i den händelse de öfriga Stånden, genom bifall till förslaget, skulle visa sig anse detsamma vara högst nödigt, det icke skulle vara R. o. Ad. värdigt att säga alt det vore onödigt.
Jag tror icke, hvarken att R. o. Ad. öfvergifver sin Konung, eller att Konungen öfvergifver R. o. Ad., derföre att de icke följas åt i processioner.
Jag beklagar, att jag i denna fråga ej kan förena mig med de fleste talarne, som trott, att det vore passande för R. o. Ad. att, vid detta tillfälle och i detta stadium af frågan, yttra någon gemensam tanka.
Grundlagen ålägger icke ett
Stånd att öfver någon af Const.Utsk. väckt fråga till förändring i grundlagen yttra en gemensam tanka.
Väl finnes stadgadt huru förhållas skall dä en gemensam tanka från ett Stånd till Const.Utsk. inkommer, men ingalunda finnes något åliggande för Stäuderne att yttra någon sådan.
, Förslaget må gerna hvila till nästa riksdag, för alt då undergå den behandling det förtjenar; men jag beklagar att Ståndet redan offrat så mycken tid på öfverläggningen om ett förslag, hvars rätta behandling, bäst förenlig med Ståndets värdighet, vore ett simpelt läggande till handlingarne ulan att någon tanka deröfver yttrades.
Följden blir, alt det kommer att hvila till nästa riksdag; välan! dess öde torde icke blifva tvifvelaktigt.
Jag vågar anhålla om propos. att Ståndet ville lägga CoustUtsk:s mern.
N:o 30 till handlingarne.
Jag kan för min del icke taga så mycken affär på denna fråga; jag har vid dess första uppkomst inom Utsk., äfvensom härstädes i dag, förklarat, att jag anser densamma vara af ringa vigt.
Det är blott i formelt hänseende jag utbeder mig att få visa, att man ej, på sätt den siste talaren yrkat, kan lägga detta mern. lill handlingarne, emedan vi hafva flere exempel, under loppet af denna riksdag, huru R. o. Ad. behandlat sådane förslag, som Ståndet icke ansett nödiga eller nyttiga, nemi. att Ståndet desamma till Const.Utsk. återremitterat, under förklarande till nämnde Utsk., att Ståndet icke ansett förslagen nödige eller nyttige, och dermed är också saken på ett formelt sätt afgjord.
På det sätt äro 2:ne förslag behandlade, hvarå jag nu i hast skulle kunna citera exempel.
Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag var äfven ledamot af Const.Utsk. då denna fråga der behandlades, och jag tillstår uppriktigt, att jag, vid åsynen af huru mångas sinnen lättades, då förändringen tillstyrktes af Const.Utsk., nu önskade att R. o. Ad. till densamma ville lemna bifall.
Jag fruktar likväl, att hela motionen hvilar på ett misstag.
Man tyckes hafva trott, hvartill grundlagen ger anledning, att R. o. Ad. vore Konungen följaktig till Rikssalen.
Men så vidt jag kan minnas, företräder R. o. Ad.
Konungen; ty de gånger, som jag genom K. rummen gått till 454 Den 5 Mars.
Rikssalen, så har jag aldrig sett Konungen, ulan fått nöja mig med tillropet: ”nu kommer Konungen, nu skall Adeln gå.”
Detta är all den communication, som jag vid sådana tillfällen haft med Konungen.
Jag tror derföre, att om de öfrige Stånden visste huru litet R. o. Ad. vid ifrågavar. ceremoni omgifver Konungens person, så skulle de icke lagt någon vigt derpå.
Men jag kan dessutom såsom läkare ej annat än tillstyrka bifall till förslaget, emedan jag anser saken vara nyttig åtminstone för helsan; man kan nemi. ej begagna sig af företrädesrätten att gå igenom de K. rummen utan att afstå ifrån sitt öfverplagg, och för att fä behålla det, har jag den kallare årstiden gått stora vägen.
Jag tillstyrker alltså, att R. o. Ad. måtte lemna sitt bifall till förändringen, just för att visa huru litet dermed förloras.
Derigenom tror jag ingalunda ådagalägges någon benägenhet å Ståndets sida alt vilja skilja sig ifrån Konungens person, utan jag är öfvertygad, att Han finner det R. o. Ad. är Honom lika tillgifven, fast Ståndet går in i Rikssalen, samma väg som de öfriga Stånden och der afbidar Hans ankomst.
Då nu öfvcrläggningen ansågs fulländad, behagade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, med afseende på Frih.
Palmstjernas anförande förklara, att, enligt H. Ex:s öfvertygelse, enda sättet att i sådana frågor som denna gå tillväga, vore att R. o. Ad. först pröfvade de anmärkmr, som blifvit gjorda emot Utsk:s förslag, samt beslutade huruvida de må antagas såsom Ståndets gemensamma tankar.
Om dervid icke någon af dessa anmärkmr godkändes, så följde deraf, att, enligt Reg.F:s 56 §, Utsk:s förslag blefve hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag och mern. i sådant ändamål lades till handlingarne.
H. Ex. hemställde härefter, om R. o. Ad. behagade återremittera Const.Utsk:s mern.
N:o 30, med förklarande, att den emot Utsk:s förslag till ändring i Riksd.Ordms 26 § gjorda anmärkn., att samma förslag hvarken är nödigt eller nyttigt, utgör R. o. Ad:s gemensamma tanke.
Ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva varit öfvervägande.
Jag tager mig friheten att hemställa till Frih.
Palmstjerna, om skäl förefinnas att yrka votering.
Det är synbart, att hvad han dermed ämnar åstadkomma, är en grundlagstolkning, men icke ett beslut i denna fråga; en grundlagstolkning, om nemi. det skulle gå an att införa en annan form för afgörandet af slika frågor, än den, som är enlig med grundlagen, på sätt Hr Gr. o. Landtm, redan förklarat, och hvilken förklaring jag hoppas vore för Friherrn tillräcklig för att afstå ifrån sin begäran.
1 anlcdn. häraf yttrade II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt vo - Den 5 Mars. 455 ter.propos. nu icke kunde blifva någon annan, än att den, som vill att den gjorda anmärkn. förklaras utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke, voterar ja, och att, i fall nej vinner, denna anmärkn. icke förklaras utgöra Ståndets gemensamma tanke; helst i sednare fallet någon ytterligare propos. icke erfordrades, utan, derest nej vunne, deraf blefve en följd, att förslaget komme att hvila till nästa riksdags afgörande och memorialet lades till handlingarne.
Med det öde för detta betänk., att hvila till grundlagsenlig behandling intill nästa riksdag, är jag nöjd; endast i contrapropos. skulle jag önska, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta inflyta orden: ”Vinner nej, har R. o. Ad. beslutat att i detta ämne icke yttra någon tanka.
Jag anhåller dessutom, att sednare mom. af 56 § Reg.F. måtte uppläsas.
Jag hemställer till en hvar, som med uppmärksamhet afhört hvad nu blifvit föreläst, huruvida här står att
Ständerne åläggas att någon tanka yttra eller icke.
Ilär säges klarligen: ”Göras åter i RiksSt:ns plena emot Utsk:s yttrande anmärkn:r; blifva de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Const.Utsk. hänvisade.”
Om nu ett Stånd icke yttrar någon gemensam tanka, hvad blir då följden?
Jo, den som Hr Gr. o.
Landtm, antydt, att förslaget blir hvilande till nästa riksdag; det må gerna ske, men jag anser icke med detta Stånds värdighet förenligt, att någon tanke om ett sådant förslag yttras.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade med anledn. häraf, att då emot Utsk:s förslag endast blifvit gjord en anmärkn., nemi. den, att förslaget vore onödigt och onyttigt, så komme, derest R. o. Ad. genom voteringen beslutade, att denna anmärkn. skall förfalla, just att inträffa det af Frih.
Palmstjerna åsyftade förhållande, att icke någon anmärkn. blefve gjord, utan förslaget komme att hvila.
Jag är fullkomligt af samma tanka som II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Const.Utsk:s betänk, blifver hvilande, derest ingen anmärkn. dervid göres, som fordrar en återremiss; men jag kan ändock icke för mig dölja, det jag här hört åtskilliga meningar yttras, bland hvilka en är den, som af Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., blifvit uttalad; nemi. att detta Const.Utsk:s betänk, icke vore förtjent af R. o. Ad-.s öfverläggning eller ens borde framkalla någon gemensam tanka.
Det är visserligen efter min öfvertygelse Hr Friluns rättighet att begära propos. på en sådan tankeyttring; kommande det dock sedermera att bero af H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, om densama bör blifva föremål för en återremiss till Const.Utsk. II.
Ex. IIr Gr. o. Landtm, yttrade, alt det syntes honom något svårt alt i voter.propos. upptaga, att förslaget icke vore förtjent af någon öfverläggning hos R. o. Ad., då redan en icke kort öfverläggning härstädes ägt rum, och de flesta, som yttrat 456
Sen 5 Mars. sig, funnit sig böra framställa anmärkmr emot förslaget.
H. Ex. trodde derföre, att en sådan anmärkn., som Gr.
Horn nu ifrågasatt, vore riktad mera emot R. o. Ad. än emot Utsk:s förslag.
Jag är på sätt och vis förekommen af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:s sista yttrande; men jag tror icke att det fullt inverkar på Frih. Palmstjerna och den, som synes vilja secundera honom, Gr.
Horn, då de synas vilja tro på möjligheten af att förbjuda R. o. Ad. att yttra sig på ett eller annat sätt när frågan är föredragen.
Palmstjernas intention har icke varit någon annan än den, att öfvertyga R. o. Ad. om nödvändigheten af alt de alldeles icke bort yttra någonting.
Nu är det likväl faktiskt, att man här yttrat sig, att Gr.