Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är alltså nödvändigt att fastställa anslaget för 5 år, i stället för 4 år, och äfven jag anhåller således om Hr Frih. o. Landtnäs propos. derpå.
Den 18 Mars. io5 Frill.
Frölich liar blifvit framställd en anmnrkn. emot mitt yttrande om de faux frais, hvilka bidraga till elt högre pris på gevären i Sverige än i andra länder.
Jag hade ej väntat mig ett sådant yttrande af en ledamot, som påstått sig vara skäligen kunnig i hvad som vid andra länders tillverkningar och fabrikationer äger ruin.
Flan barde filina, att der
Slaten bekostat byggnaderna och anläggningen äro ej räntan på capitalet, likasom de S. k. faux frais, och icke heller lönerne för de embets- och tjenstemän, sorn der äro anställde, utan endast malerialierne och arbetskostnaden för handtverkarne inberäknade i privet på tillverkningen; men vid enskilda fabriker måste uti priset äfven inberäknas intresset på sjelfva anläggningen.
Frölich har jemväl ansett, att gevärsfabrikationen skulle vara en ganska nyttig sak för Sverige, om densamma vore beräknad på export, men han finner den alldeles icke af nytt.i för Sveriges försvar.
Detta må vara honom förbehållet, för min del påräknar jag ej någon annan nytta deraf, än alt denna fabrikation må vara tillräcklig för fäderneslandets försvar.
Här har blifvit framsläldt af Gr.
Anckarsvärd, att menniska!) kan misstaga sig, och att misstaget ej bör räknas till afsigt.
Jag har ej framställt något misstag såsom afsigt, men det finnes saker, mine herrar! deruti misstag ej kunna äga rum, der medborgare omöjligen kunna misstaga sig, såframt de vilja förtjena rättigheten att anses såsom medborgare, nemi. i fråga om bidrag till försvaret, vare sig genom sina personer, eller med anslag och uppoffringar af egendom ; deruti få och kunna ej misstag erkännas af någon verklig medborgare.
Jag hade velat undvika att yttra mig i detta ämne, der så många män af yrket redan gjort det; men då en ledamot, hvilken börjat med alt beklaga sig öfver de insinuationer, som Frans motståndare gjort emot dem, Hvilkas mening lian tillhörde, likväl slutade med yttranden om personligt förtroende, personlig redogörelse m. m., så lära de svårligen kunna förklaras annorlunda, än såsom framkastade förebråelser, hvilka fordra svar.
Jag viii icke nu, då tiden är så långt framskriden, och då Ståndet torde vara otåligt att få sluta denna öfverläggning, ingå i någon närmare utveckling af saken.
Men då Grefven här upprepat en ofta hörd sats, att en Konungens rådgifvare, som ej får de anslag lian begär, borde afgå från sitt embete, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att åtminstone tvänne af Konungens rådgifvare under denna riksdag redan vidtagit den utvägen, utan att deras förvaltningsgrenar fått ett öre mera i anslag derföre att de afgålt.
Hvartill gagnar då liela åtgärden ?
Jag vill nu ej yttra mig vid22 H. l4 io6 D e 11 18 Mars. fyftigare härom, men jag förbehåller mig, attén annan gång få upptaga detta ämne till särskild utredning, för alt visa de för samhället vådliga följder, hvilka skulle uppkomma, om RiksSttn skulle hylla ett sådant handlingssätt.
I saken instämmer jag med Frih.
Cederströins förslag, att anslaget matie höjas till del belopp, som PresteSt. beviljat, och att det måtte gifvas för fem år.
Jag förundrar mig öfver, att en ibland grundlagens väktare vid denna riksdag kan tillstyrka R.
St. att ställa anslaget så, att riksdag skall framtvingas förr än grundlagen det medgifver och att således begagna de medel man äger lill att åstadkomma olagliga påföljder.
Jag är öfvertygad om att R. o. Ad. ej biträder honom i dylika bemödanden.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Frih.
Cederström har yttrat, att det förhållande representanten iakttager i denna fråga, skulle bevisa med huru stor värma han omfattade fäderneslandets väl.
Cederströins sats står fast, men låtom oss lemna åt bouoin sjelf att bedomina, om de visa sig mest måna 0111 fäderneslandets väl, hvilka lika med honom yrka ntt vi skola bevilja detta anslag, eller de, hvilka yrka att vi ej skola bevilja andra anslag, än dem, hvarom vi kunna vara öfvertygade att de blifva använda till det ändamål, som dermed varit afsedt och ej förspillas, såsom 0111 de vore använda för att uppbygga ett Babels torn.
Äfven utan Gr.
Anckarsvärds intressanta och på sakkännedom grundade framställning torde det ej finnas många, jag vill ej säga inom Representationen, utan inom hela nationen, som ej inse det oriktiga och äudamålslösa uti det sätt, hvarpå man hittills gått tillväga, för att förse fäderneslandet med försvarsvapen.
Jag säger, det torde ej finnas många inom nationen, som ej inse huru ändamålslöst man i detta afseende gått tillväga, utom dem, som fått sig detta bestyr uppdraget.
Är nu allmänna öfvertygelsen sådan, så torde det vara lätt atl finna, att Representationen ej kan vara villig att bevilja några anslag, ulan tvei tom anser, att ju mindre medel den lemnat, desto mindre har den gifvit till spillo.
Det förhållande, som hittills ägt rum vid vår arsenals iståndsättande och förseende med vapen, gifver icke blott skäl att förmoda, utan gifver älven visshet derom, att de anslag, som för detta ändamål beviljas, mäste anses helt och hållet förspillda.
Må det således ej förundra någon, om det är med smärta, sorn representanten beviljar anslag, under det man beklagar att de vapen blifvit slopade, som måhända äro de enda, hvilka vi en gång i farans stund hafva till fäderneslandets försvar.
Man har sagt, att dessa vapen ej kunde slå ihjäl de fiender, som vi hafva alt strida emot, men måhända äro de likväl bättre än de vapen, med hvilka vi stridde i slaget vid Helsingborg.
Hr Rosenblad har ursägtat den slopning af va - D p ii 18 Mars. peri, sorn ägt rum, med anförande af ett exempel, att man tog beslyckningen ifrån Sveaborg och sålde den till Ryssarne, samt att samma kanoner sedan begagnades mot Sveaborg; men, mine herror! man skulle kunna säga, alt örn delta skett en gång, så kunde det ju möjligen lyckas ännu en gång, ifall man gjorde ett förnyadt försök.
Särskildt står jag i förbindelse
Iros Hr Rosenblad, derföre att lian upplyst, alt för de vapen, som från våra förråder lemnades till den Nordlyska nationalarmden, fullkomlig ersättning blifvit leornad; men jag tror, att man till honom skulle stå i en ännu större förbindelse, om lian kunde upplysa, hvart dessa medel tagit vägen.
Jag tager mig slutligen friheten göra Frih.
Boye uppmärksam på ett misstag, då hail sagt, alt ledamöter af Krigscollini eller de, som hafva inseende öfver armeVns materiel, skulle hafva yttrat., alt vi, i händelse detta anslag ej beviljades, skulle befinna oss alldeles utan vapen.
Jag vill förmoda alt detta var ett misstag, ty i annat fall skulle Hr Frihtn, under det lian velat öfverhopa Styrelsen med lagrar, endast kastat på densamma mörka skuggor och sagt om Styrelsen hvad som vore värre, än någon ledamot af Representationen ännu yttrat.
Hr Lagerheim; Med den aktning jag alltid sjelf hyser för mina motståndares meningar och motiver, förefaller det mig i sanning svårt att upptaga det tillmäle, som här blifvit mig gjordt, att hafva stämplat dem, sorn med mig voro af motsatt lanke, såsom förrädare.
Jag har börjat med att säga, att jag älskar alt tro SlatsUtsk:s grundsatser hafva varit byggda endast på ett irrigt begrepp, och att jag i sådant afseende rcspecterar det.
Jag har blott tillagt, att oni en Nationalrepresentation möjligen kunde åsidosätta anslag lill oundgängliga kostnader för försvarsverkets behof af partiintresse och doldt uppsåt att tillvägabringa en förändring af Styrelsens rådgifvareomgifning, så skulleden omutliga historien icke tveka att stämpla detta såsom förräderi, och denna mening vidblifver jag inför hvilken församling som helst.
Härtill vill jag äfven lägga, att uti intet annat land, mig veterligl, nationens representanter pläga såsom cabinettsfrågor behandla anslag lill sina rikens försvar; dessa kunna ej blifva frågor på lif och död för ministeren, men de kunna blifva det för samhället, om någon catastrof under tiden oförberedt skulle inträffa.
Anckarsvärd trott sig finna i mitt yttrande, har icke af honom varit ett misstag.
Jag har verkligen delat hans åsigt, ali en minskning af den nuvar. gevärsförbrukningen borde vara att för framtiden motse.
Jag har yttrat delta mera af ärlig öfvertygelse än till fördel för den mening örn behofvet af ökadt gevärsanslag, som jag yrkar, och anser, att en mindre förslitning för framtiden bör kunna äga rum, men endast un - ioS Den 18
Mar s der tvänne förbehåll: det ena all
Rikets förråder ina sältas i tillfälle, att, i stället för de brukliga Engelska gevären, utlemna nya Svenska gevär, och det andra, att de af Krigseotlrm nu upprättade contraeter inom armeen må hinna löpa till ända.
Så vida har jag delat Hr Grefvens mening, och jag gör det ännu.
Frölichs yttrade rent materialistiska åsigt, att det vore mindre skäl att använda arbetare till gevärsfabrikation, än till annat mera produetivt arbete, anhåller jag endast få möta med den anmärka., att sjelfständighet och ära också äro produeter, ehuru luftiga, alldenstund de äro ide'ella och höra till högre regioner än materiens.
Jag uppträder visserligen icke för alt försvara krigsadministrationen.
Jag har tillförene på detta ruin yttrat min öfvertygelse, allden aldrig kunnat vara förträfflig eller ens god i Sverige, så splittrad inom särskilda auetoriteter, som den hittills varit.
Vi bade väl hopp, att genom en sammanförd kraft, under en förändrad administrationsform, något nyttigt i denna del skulle kunna åstadkommas, men verkningarne deraf hafva ännu ej låtit skönja sig, och dertill finnas många orsaker.
Jag hoppas likväl för en framtid mera kraft, enighet och förmåga inom en concentrerad styrelse, än inom en splittrad.
Då torde det också blifva tillfälle alt tillse, huruvida man har anledn. att verkställa alla de tillgöranden, som ifrån ett sådant departement kunna komma att underställas R.
Stts pröfning.
Hvad jag nu har att betrakta, är endast fäderneslande ts behof af försvar.
Det har bär blifvit yttradt, äfven af dem, som motsätta sig beviljandet af detta anslag, att man skulle önska försvaret så fullkomligt, som möjligt.
Jag delar denna åsigt, och tror det vara en oundviklig nödvändighet för detta försvar, att åtminstone hafva gevär till fulla behofvel.
Sa länge således våra förråder ej äga ett sådant antal gevär, hvilket jag uppskattar till minst 200,000, så finner jag all anledn. att öka denna fabrikation, och vid detta tillfälle, då oförutsedda tillgångar, då öfverskotter finnas för R.
St. att använda, anser jag det just vara till så stora fosterländska ändamål, som man bör använda dessa medel.
Det ar således enl. mina åsigler nödvändigt, att i närvar, tidpunkt understödja gevärsfahrikatiorien, utan afseende på hvilket politiskt parti man för öfrigt kan tillböra.
Jag tillstyrker således det högre anslaget, som bär blifvit ifrågasatt, nemi. 84,000 r:dr örn året, för gevärsfabrikationen.
Jag delar visserligen den öfverlygelsen, alt en förslitning af 3ooo gevär om året är alldeles för stor.
En ledamot of R. o. Ad., Sorn genom sitt yrke är i tillfälle att närmast känna detta förhållande, som bar förråden under sin vård, bar upplyst, att meningen med denna uppgift ej är, att 3ooo muskötter årligen förslitas, utan alt detta är en uppgjord calcul öfver förslitningen på vår artnees hela be - D c ii iS Mars. valing, deruti inberäknade pistoler, sablar o. s. v. Men oansedt dessa calculers mer eller mindre riktighet, anser jag detta vara en fråga, som man nara nog kan sälta åsido.
Om jag antager, att genom en noggrannare vård endast 1000 gevär hädanefter komma att utgöra den årliga förslitningen, så skulle, i händelse anslag beviljades för 3ooo gevärs tillverkning om året, förråderna kunna ökas med 2000, hvilket jag ingalunda anser öfverdrifvet.
Jag slutar nu belt enkelt med att tillstyrka 84,000 rtdr om året till ge— värsfabrikalionen.
Med anledn. så väl af de yttranden, hvilka blifvit Ijudeligen afgiftta, som äfven af de lekande sarcasmer, hvarmed mina grannar behagat roa sig, under det vi andra med betryckt sinne öfver vagt huru delta ärende borde behandlas, får jag förklara, särdeles till mina grannars efterrättelse, att det närvar, befordrings-systemet inom militären, vården om krigsmaterialier, det högre krigsbefälets hållande vid riksdagarna, och flera andra sådana omständigheter, hvilka jag icke nu kan bedomina, att det är alltför möjligt att detta är ganska bra, men att dessa omständigheter på mig och säkerligen på många flera med mig hafva haft den verkan, att hoppet om landets försvar småningom börjat att mindre och mindre fästas vid militären, och att man allt mer och mer börjat öfvergå på den tanken, alt det är på oss sjelfva vi måste lita, i fråga om landets försvar.
Deraf torde man kunna hemta någon förklaringsgrund för det missnöje, som möter frågan om det ökade anslaget, hvilket ej skulle hafva inträffat, om detta förhållande varit annorlunda.
Jag anser mig böra förklara, att jag ej, under något hänseende, finner mig med den visshet, som Frih.
Cederström, kunna påstå alt ej något föremål för mensklig forskning finnes af den natur, att jag ej vid behandlingen deraf kan komma att begå något misstag.
Ilvad beträffar
Hr von Hartmansdorffs anmärkning, att del vore mindre lämpligt att en ledamot af Coust.Utsk. skulle bär vilja befrämja en olaglighet, så lager jag mig friheten hemställa lill den värde talaren, i hvilken grundlags-^ förhållandet med någon extra-statsreglering finnes omnämnd, eller någon inskränkning i R.
St:s rättighet att bestämma tiden för extra-slatsreglenn.
Ifall
Hr von Hartmansdorff kan åstadkomma delta, antyda mig den grundlags-J, hvars tydliga och klara bud jag i detta hänseende skulle hafva följt, så måste jag underkasta mig hans anrnärkn.; men intilldess får han förlåta, att jag tror rnig handla fullkomligt likstämmigt med lag, då jag, i öfverensstämmelse med S t a t s U t s k: s förslag och i motsats till Hr von Hartmansdorffs önskan, yttrar bär miu innerliga önskan, att Huset 1 denna del måtte bifalla hvad SlatsUlsk. tillstyrkt.
I IO D«n i8 M a rs. Hr Silfverstolpe har uti den förklaring, sorn jag tog mig friheten af honom begära, ingalunda på ett för mig tillfredsställande sätt förklarat förhållandet med förslitningen af 3ooo gevär om året.
Hr Silfverstolpe har, om jag rätt uppfattat haus mening, yttrat, att uti dessa 3ooo gevär voro beräknade både pistoler och studsare, och om jag hörde ratt afven sablar.
Jag har äfven hört en ledamot af SlalsUtsk. påstå, att han ansåg dessa persedlar vara inbegripna uti en sådan slags summarisk beräkning, oell att denna uppgift af 3ooo gevärs förslitning således utgjorde en evalvation af värdet på den årliga förslitningen al alla dylika persedlar.
Jag får lill en början förklara, att jag verkligen icke begriper utgångspunkten för en sådan evalvation, när det är fråga oin att brgäia ett anslag för ett visst, bestämdt, in summa uppgifvet antal gevär.
Att för delta behof antaga en viss årlig förslitning af beväringspersedlarna och grunda densamma på en si beskaffad beräkning, det vet jag ej hvartill det skall tjena: men jag utber mig att ännu ytterligare få fästa herrarnes uppmärksamhet i detta hänseende på det förhål lande, sorn finnes omnämndt sid. tgi Utsk:s betänk., der Utsk. anför till stöd för yrkadt bifall till K. M:s nåd. propos.: ”alt den beräkning, hvarpå Utsk. grundat sin tillstyrkan, vore oriktig i så måtto, att den årliga förslitningen af endast infanterigevär (jag ber herrarne observera orden ”endast i nfa n t e r i g e v ä r”) uppgick, enl. officiella calculer, till 3ooo st.,” hvaruti behofvet af pistoler, studsare och sablar alldeles icke inberuknats.”
Del är på dessa grunder, som jag ej kan antaga den framställda bevisningen vara riklig, och fortfar således att bestrida det förhöjda anslaget, utan att i detta hänseende yrka något slags annat resultat af denna min framställning, an det jag såsom representant har rättighet att hoppas, nemi. en stegrad uppmärksamhet hos krigsadministrationen på dessa förhållanden, på det att de åtminstone för framtiden måtte komma att blifva rättade till en större tillfredsställelse för dem, sorn framdeles komma att besluta om anslag till gevärsfabrikalionen och öfver de möjliga behofven för arme'ens tjenstbarhet och förrådernas fulltalighet.
Jag vill ej trötta R. o. Ad. längre, utan anhåller blott om den propos., som jag förut begärt.
Jag skall icke längre uppehålla R. o. Ad.
Jag anser mig i anleda, af min grannes framställning böra säga några ord.
Det är visserligen sanni, att jag och många andra med mig kunna begå fel, som man ser hos andra, men ej hos sig sjelf.
Jag vill ej derföre säga, att jag också i del afseende, som här blifvit anmärkt, kan taga felt, men jag kan ej taga åt mig hvad som här blifvit yttradt örn insinuationer, ty det är ej min vana att kasta ut ord för att låta hvem som vill taga dem åt sig, ulan jag talar D c ii 18 Mar s. 111 rent språk.
Att göra insinuationer är så emot min karakter, att om det någon gång skulle hända mig, så skulle jag genast vara färdig att återtaga ett sådant uttryck.
I delta afseende kan jag sålunda ej i ringaste måtto medgifva, att jag felat lili hvad jag framslållt.
Huruvida jag för öfrigt har haft lätt eller orätt i hvad jag tänkt och sagt i afseende på alt prilla o. s. v , det lemnar jag lill en hvar af Husets ledamöter att bedomina, ty jag har talat efter min öfvertygelse och kan ej frångå hvad jag sagt.
Yrkar någon ledamot en förklaring öfver mitt villande i ett eliel' annat lianseende, så är jag genast färdig att gifva den.
Jag har intet vidare alt tillägga, utom att jag har gjort samma anmärkn.
, sora Gr.
Anckarsvärd, och att jag hade ämnat framställa den, om han ej deruti förekommit mig, nemi. att det vore önskvärd!, att vid alla tillfällen hvarje sak klart framställdes.
Ilr R ose n l> 1 a d:
För de ledamöter, hvilka ej haft tillgång till i8i8 års förhandlingar, anser jag mig böra lemna den upplysningen, såsom ett tillägg till mitt förra yttrande, alt efter 1814 års krig hade Sveiige en mängd liqvider alt uppgöra med de flesta af dess allierade för leverancer till Svenska armeen; att vid dessa liqvider det vanligen hlef Svenska slatscassan, som mäste betala skulder, i hvilka vi hade råkat; att vid en sådan liqvid med Preussen ingick värdet af de levererade gevären i afräkning på Sveriges skuld, och alt således någon contant inkomst icke derigenom kunnat till Svenska statsverket inflyta.
Genomen klok hushållning under kriget var Svenska armeen bättre hållen än deu under något föregide krig varit, och detta krig, som fördes activt i tvänne år med betydliga stridskrafter, kostade Svenska statsverket ringa, jemförelsevis med hvad något krig förut kostat Sverige.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade finna, att den punkt, som nu vore under öfverläggning, innehöile flera särskildta tillstyrkanden, och att särskilda propus:!' å dem borde framställas; det tillstyrkande, som först förekomme, och hvarom diseussionen egentligen hvälft sig, vore, att R.
St. måtte för gevärsfabrikalionen bevilja ett extra-statsanslag af 62,^00 r;dr årligen, att under 4 år utgå med tillsammans aåo.ooo r:dr; hemställande Hr Landtm., 0111 R. o.
Ad. behagade bifalla denna tillstyrkan.
Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna alt nej öfver-röstat ja, begärde Gr.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att ja-propos:n måtte komma att innehålla Utsk:s förslag , samt nej-propostn na Den 18 Mars. anslagets bestämmande till 84,000 r:dr årligen, alt utgå i 5 år.
Jag tager friheten hemställa, att det tillagg, som jag föreslagit, må blifva gjordt, nemi. att det må vara K. M. obetaget , att använda delta gevärsanslag till nya gevärs anskaffande, eller till förändringar å de gamla.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg detta tillägg böra införas i nej-propos:n.
Jag får blott reservera mig emot det beslut, som blifvit fattadt, emedan jag ansett K.
M. böra äga rättighet alt använda delta anslag, antingen till nya gevärs anskaffande, eller till de gamlas förändring.
Den sorn, på sätt StatsUlsk. föreslagit, bifaller att för gevärsfabrikalionen må beviljas ett extra-slatsanslag af 6?.,5oo r:dr årligen, att under 4 år utgå med 25o,ooo rldr, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. för gevärsfabrikalionen 84,000 rtdr årligen, alt utgå i 5 år med tillsammans 420»000 *:dr.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 36.
Nej — 111.
Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum.
Justerades prot.utdr. för denna dag ang:de StatsUtsk:s mern.
N:o 47°- H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 0. m.
In fidem prolocolli, F. O. Silfver stolpe.
Lör - Den 20 Mars f. m.
Lördagen den 20 Mars i84i.
FJr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläsle följande:
Till följe och med anledn. af Ståndets uti sisth plenum fattade heslut öfver den, anslaget till gevärsfabrikationen ronde tredje punkten af nu under behandling varande StatsUtsk:s utlåt.
Nto 4^5, gör jag följande motion:
St. tacktes ingå lill K.
M. med en underd. skrifvelse, hvaruti de yttra sitt bekymmer deröfver, att oaktadt en snart trettioårig fred, och oaktadt R.
St. vid hvarje riksdag beviljat stora anslag till vapentillverkningar och Riket vid sista krigets slut hade en val armerad här, så äro likväl nu dess vapenförråder icke uti det skick, att de göra ett kraftigt försvar möjligt; alldenstund R.
St., så väl genom uti officiel väg meddelade upplysningar, som oek af hvad som af vederbörande embetsman blifvit yttradt under discussionerna mi Stånden, vunnit en beklaglig visshet derom, att, om till den slående armeen blott lades tierine års beväring, vår arsenal icke på långt när lemnade tillgång till tvänne gevär per man, då deremot, såsom samme värde ledamöter af armeen och embetsman vid K.
Krigs-colkm upplyst, vid andra länders armeer beräknas för krigsbruk fern eller minst tre gevär per man; förhållanden, hvilka R.
St. sakna allt skäl att sälta uti tvifvel, då upplysning derom meddelats af män, hvilka, så uti ena sorn andra afseendet, torde böra anses hafva sig desamma fullkomligt bekanta, oell hvilka, då de intyga vår arsenals mindre goda skick, då de vittna om våra vapenförråders oförsvarliga, eller tydligare för vårt försvar menliga tillstånd, torde vara alldeles ojäfviga.
St. tillika tillkännagifva deri underd. önskan, att nödiga åtgärder måtte vidtagas för alt med visshet utröna och sedan kunna för kommande Ständer framlägga, hvilka locala eller tillfälliga orsaker kunna vara vållande dertill, att, ehuru så väl materien sorn arbetslönen i Sverige torde vara mindre dyr än uti andra länder, såsom Preussen, Ryssland, Frankrike, dock uti Sverige tillverkade gevär kosta färdiga Svenska Staten nära dubbelt mot livad de uti nyssnämnda länder tillverkade kosta densamma; att om detta förhållande skulle hafva någon tillfällig grund, de kraftigaste och verksammaste åtgärder måtte vidtagas för att undanrödja densamma och göra vår gevärsfabrikation så ändamålsenlig och litet kostsam som möjligt; samt att den noggrannaste omsorg och uppmärksamhet mätte egnas ät de 22 H. i5 D c n 20 Mars f. m. redan tillverkade gevärens vård och conserverande, hvilket R.
St. nödgas antaga icke hittills varit förhållandet; ty då synes det R.
St. omöjligt, att under så obetydlig tjenstgöring, som äger rum inom
Rikets nästan helt och hållet indelta aimée, bland ungefär trettioferotusen uti bruk varande gevär, det öfverdrifna antalet af tretusen årligen skulle kunna undergå förstörelse.
Slutligen, att R.
Sl. uti underd. anhålla, det K.
M. läcktes i nåder förbjuda all slopning af mindre brukbara gevär; åtminstone till dess så tillräckligt antal finnes upplagdt uti förråderna, att vid ett inträffande krig, så väl a i inden, som de eonsei iptionsskyldige och landets vapenföra manskap, kunna med sitt behof deraf förses.
Ty R.
St. kunna icke så helt och hållet frånkänna sig all insigt uti denna fråga, att de icke skulle kunna inse det aldra enklaste uti krigsväsendet och hvad som är klart för en hvar; det nemi. ’’alt ett dåligt vapen alltid är bättre än intet vapen;’’ och så väl andra landers som isynnerhet
Rikets egen historia har flerfalldiga gånger visat, att äfven med mindre goda vapen kan ett tappert och för sin frihet och sjelfständighet fäktande folk besegra sin fiende; men alldeles vapenlös drog sällan någon till strids och säkerligen än färre gånger derifrån med seger.
Jag anhåller om remiss till vederbörligt Utskott.