Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De anklagelser, man framställt emot B. St., hafva blifvit så fullständigt vederlagda af den siste talaren, att jag icke nu vill återupptaga dem till besvarande; och det torde få gälla något i bevisningsväg emot påståendet om odugligheten af våra representativa former, att dessa former genom 5 å 6 århundraden, oaktadt missbrukade ömsom af fiege— lingarne och ömsom af Bepresentationen , likväl förmått bibehålla hos Nationen den kärlek för frihet och sjelfständighet, som räddat fäderneslandet ur så många vådor och, så länge den oförfalskad får qvarblifva i folkets bröst, skall utgöra den mest skyddande form mot både inre och yttre förtryck.
De Hrr, hvilka nu föreslagit ändring i dessa former, hafva alla, så vidt jag kunnat uppfatta, erkänt ofullständigheten af sina förslag, men likväl påyrkat dessa förslags antagande, emedan de skulle utgöra ölvergungar till en Representation, grundad på allm. val, och hvarpå man i framtiden förtröstat.
Man har talat örn petitioner från i4 H. t C) 3SC
Dea i3 Octoberf. m.
Stockholms aktningsvärdaste medborgareclass, och derifrån velat draga bevisningen för en allmän opinion om behofvet af reform.
Jag vill ingalunda bestrida de värda pelitionärernas upplysning och rättighet till aktning, ehuru jag tror, att andra lika aktningsvärda classer finnas, som icke petitionera; men jag kan dock icke undgå att erinra derom, att då jag bland personer utaf dem, som undertecknat petitionen och hvilka jag räknar bland personliga vänner, begärt upplysning om hvad de mena med de af dein yrkade allm. val, har jag aldrig varit i stånd att erhålla upplysande svar.
Det torde sålunda ursägtas, om man vågär betvifla, att många af petitiouärerna gjort sig reda för den af dem nyttjade phvasen: ”hvarje fullmyndig och oberoende medborgare?”
En närmare förklaring hade jag dock hoppats att erhålla, då jag hörde, att Frih. Rantzou, som börjat underskrifvandet af petitionen, tog ordet, för att utveckla sina tankar i ämnet.
Jag skyndade att i sådant afseende taga kännedom om hans skriftliga anförande; men jag tillstår, att det varit mig omöjligt att der finna någon närmare ledning.
Förstås under petitionens valmän de, som på eget ansvar äro skattskrifna, gifta, betala viss skatt för året, eller tusen andra omständigheter, sorn härvid kunna komma i fråga alt distiuguera?
Jag finner i Frih. Kantzous anförande endast den uppgift: ”att nya Nationalrepresentationen ”bör grunda sig på en hvar fullmyndig och sjelfberoende ”medborgares rättighet att omedelbart eller genom electorer ”välja till riksdagsman.”
Uttrycket oberoende uti petitionen är utbytt emot sjelfberoende; och dessutom förekommer den vigtiga förändring, att valen skulle ske genom electorer.
Detta är visserligen en betydlig modification, till en betydlig del tillintetgörande sjelfva grundsatsen för de allm. valen, eller ett lika inflytande på slutliga-utgången, då man af erfarenhet vet, att val genom egen röst eller genom en obunden fullmiigtig äro ganska olika.
Men hvad menar nian väl med fullmyndig och sjelfberoende?
Menar man, såsom jag nyss frågade, det eller det förhållande af beskattning, förmögenhet och rörelse, eller menar man inre oberoende?
Detta torde vara svårt att utröna.
Eller har man afseende, pä den olika grad af upplysning och bildning, som kan förefinnas hos den ena eller andra?
Dä kommer man från allm. valens princip; ty dertill hörer just, att den stora massan af Nationen, hvilken icke förstår hvarken sina egna eller det allmännas interessen, likväl skall äga rätt till deltagande i de allm. angelägenheternas besörjande, d. v. s. motsatsen af principen för Ståndsrepresentationen, på en eller 4 kamrar.
Jag skall nu öfvergå till en annan talare, sorn uppriktigt sagt oss, hvad han åsyftat med sitt yrkande af allm. val. Ur Hjerta har nemi., med en öppenhjertighet, för hvilken man är skyldig honom tacksamhet, förklarat, alt hans ön - Den >3 Octo ber f. ra. 3S7 skan Yore att göra Sverige till en monarkisk stat meri republikanska institutioner, för att såmedelst för en dertill mogen framtid bereda öfvergången till republiken.
Jag bekänner, att lika litet jag i republiken ser afbjelpandet af alla olägenheter, hvaraf vår tids samhällen kunna lida, lika litet ser jag i detta ord något förskräckligt.
Jag tror, att äfven under ca republikansk statsförfattning ett folk kan vara lyckligt; men jag tror, att institutionerna nödvändigt måste vara lämpade efter folkets alla förhållanden, och jag tror icke, att republikanska institutioner kunna öfverflyttas “på Sverige, som derför saknar hvarje element.
Jag tror vidare, att t9q9ö af Nationen icke ens kunna föreställa sig, ännu mindre önska, att resultaterna af vidtagande reformer i en framtid kunde blifva konungamagtens upphäfvande, och att denna storg pluralitet icke utan missnöje skulle afhöra yttranden i en sådan riktning.
Men för att få frågan utredd, hvad Nationen i denna väg verkligen önskar, må man öppet förklara sin afsigt vara den att bereda Sveriges framtida öfvergång till republik, på det förslagen derefter må bedömas efter den halt, de i sjelfva verket äga.
Det ser verkligen ut, som hade representationsförändringens motståndare, som man säger, sparat sitt krut tills i dag, och som den egentliga hufvuddrabbningen nu vore inne.
Eljest tyckte jag mig i sista plenum förnimma, att opinionerna voro temligen ense i frågan om nödvändigheten af en representationsreform, och att åsigterna hufvudsakligen splittrade sig i frågan om sättet för förändringen.
Det är således ej utan mycken förundran, som jag i dag hört en och annan beskrifva vår nävar.
Representation såsom den förträffligaste i veriden.
Jag anhåller således att få upptaga åtskilligt af den panegyrik, de sista värda talarne framställt, och jag är desto hellre dertill skyldig, som den motbevisning, Hr Cederschjöld förebragt, är riktad just mot en tidskrift, hvaraf jag varit utgifvare.
Att nu fullständigt genomgå och vederlägga Hr Cederschjölds contra-argumentation blefve emedlertid för R. o. Ad. alltför vidlyftigt och tröttande.
Jag förbinder mig fördenskull att framdeles, sedan prot. blifvit justeradt, i tryck upptaga Hr Cederschjölds yttrande, och jag hoppas då kunna vederlägga detsamma punkt för punkt.
Jag hoppas äfven då kunna öfvertyga Hr Cederschjöld, att det hvarken är genom smädelser eller sophismer, som jag söker vederlägga de med mig olika tänkande, utan att jag bemödar mig föra endast sanningens och erfarenhetens språk.
Det har blifvit sagdt, att behofvet af representationsförändring ingalunda irisågei af Svenska folket och att det endast vore ett rop, som tidningsredactionerna bragt i omlopp.
I sanning jag begriper tankegången i detta fall hos mina Hrr antagonister.
Tror man då, att en tidningsredaction kan skapa ett allmänt tänkesätt, stridande emot folkets 3SS
Den i3 O et oh er f. ta. sympatier, folkets erfarenhet och inneboende känsla af rätt?
Öm så vore, skulle tidningarnas magt vara långt förfärligare, un sjelfva inquisitionen; ja, de skulle innefatta en riktig trolldomskonst; men så är det icke.
Publiciteten hopsamlar endast de opinioner, hvilka, outredda, finnas hos massan; hon reder dera, gör dem klarare och, jag vill icke neka detta, förvandlar dem ofta från fromma önskningar till bestämda fordringar.
Endast dä publiciteten finner genljud hos den allm. opinionen i hvarje medborgares bröst, är hon mägtig; men hon betyder ingenting, såvida hon misstager sig om hvad som verkligen är den allm. meningen.
Eller hvad hafva väl de tidningar, som motarbetat representationsförändringar, uträttat för nedtystandet af de s. k. ropen?
Hafva dessa rop icke tvärtom blifvit allt mer och iner högljudda?
Icke funnos några tidningar 1809, då likväl en representationsreform ansågs allmänt behöflig, t. o. m. af dem, hvilka stodo i spetsen för revolutionen.
Jag erinrade uti sisla plenum om Frih.
Boyes yttrande i8i5, deri den värde Frih., bland annat, omtalar den ”glädje och hänryckning, ” hvarmed Nationen emottogden af vår nuvar Landtm., Hr Ger. Jacob De la Gardie, i Januari månad i8to väckta motion om ståndsprivilegiernas upphäfvande.
Fanns väl då någon publicitet af inflytande?
Fråga dessutom öfver land och stad, och jag vill slå vad, att icke två af hundrade, Ufven med den ringaste grad af upplysning angrde det allmännas angelägenheter, skola bjuda till att neka behofvet afen representationsreform.
Endast om sättet äro tankarna delade, och jag tror, att någon till resultat ledande sammanjemnkning härutinnan icke kan äga rum, så framt icke
Regeringen tager initiativet och deciderar sig för något.
Ett medel, att förmå Regeringen härtill, tror jag finnas i petitionerna.
Jag har likväl, justaf denna anledn., icke underskrifvit någon petition med sådana vilkor som dem, hvilka innefattas i den af Frih. Rantzou framlemnade; ty jag föreställer mig, att detta vilkor endast skulle afskräcka Regeringen.
De flesta petitionerna hafva också endast begärt Konungens medverkan till framläggandet af ett förslag, och — jag upprepar det — min tro är oförgripligen den, att vi derförutan ej komma till något resultat, ville vi Un gå blotta tuppfjät tiil vårt mål.
Jag väntar mig således icke något resultat, hvarken af Frih. Kantzous, Gr.
Frölichs eller mitt nu framställda förslag; jag åsyftar dermed endast att åstadkomma en opinionsyttring, hvaraf Regeringen kan hemta ledning för ett förslag.
Hr Cederschjöld har uttryckt sin förundran deröfver, att man hos representationsförändringens motståndare sökte motiverna i egennyttan.
Mig tyckes likväl, som hade den värde talaren sjelf begått samma fe|, då lian sagt, att tid— ningsskrifvarne klandrat den nuvar.
Representationen blott derföre, att dc sett några af sina planer misslyckas.
För Den i3 Octobcr f. m. 3Sg egen del kan jag försäkra, att jag alltsedan mitt i5:de år, eller sedan jag började något närmare tänka öfver mitt fäderneslands angelägenheter, ansett vår närvar.
Representation såsom en murken qvarlefva från en tid, då statsbyggnader bestodo genom belt andra elementer än nu.
Ja, jag går sä långt, att denna Representation aldrig i historien visat sig hafva åt Sverige beredt hvarken någon ära, någon lycka eller något säkert värn emot förtrycket.
För det goda, som blifvit utrattadt, hafva vi alt tacka några af våra stora Konungar, statsman eller medborgare, understödda af Folket, men alldeles icke Rikets Ständer.
Ilos dem har deremot, sedan tre århundraden , antingen en brottning ägt rum mellan Regeringen och aristokratien, hvilken dels kastat Riket i despotismens armar, dels i partiernas,— eller ock hafva R.
St., såsom händelsen varit t. ex. under sista riksdag, visat sig endast såsom lydiga redskap till Svenska folkets allt mer och mer ökade beskattning.
Dessa äro historiens vittnesbörd.
Jag trottsar någon inom detta bus att jäfva detsamma.
Väl har Representationen under innevar. riksdag och under några föregående visat sig äga förmåga att säga nej; men hur långt kommer man dermed, 0111 man tillika icke äger förmåga att bringa samhället framåt på civilisationens bana.
Man har, bland annat, såsom en förtjenst af den nuvar.
Representationen citerat dess obenägenhet för afskaffandet af grundskatterna, och Hr Cederschjöld har, såsom auetoritet för Svenska folkets belåtenhet med dessa skatter, citerat ett yttrande afen Småländsk skjutspojke.
Detta hör väl egentligen icke hit, men jag befarar verkligen, att deri beskedlige skjutspojken misstagit sig om den allm. opinionen i denna del; ty om det icke kan bestridas, att de sjelfägande åboerna på de flesta kronoskattehemman, Under nuvar. förhållanden, sällan torde kunna anses såsom annat än arrendatorer af sin egen jord, mätte deraf följa, att, deras ställning är ganska beroende, och att den icke motsvarar, hvad de äga rätt att fordra.
Om Hr Cederschjölds och den af honom citerade auctoritets sats vore riklig, skulle det jemväl innebära rättvisa, att staten eller Kronan loge af jorden allt, hvad den afkastade, så att denna jord vore värd ingenting; men jag hemställer, om icke detta vore detsamma som att förvandla fastighetsägarne till slafvar, och om icke de höga grundskatterna i sjelfva verket, åtminstone i en och annan landsort, nedsätta Sveriges allmoge lill en grad af torftighet och elände, sorn måugen gång ej ens är sjelfva trälens i de länder, der allmogen är lifegen.
Dock hvad hafva vi väl att tacka för dessa höga grundskatter, örn icke just en oförlåtlig brist på uppmärksamhet hos de prisade Rikets Ständer.
En hvar vet, att en stor del af dessa skaller varit tillfälliga, att de från början utgjort krigsgärder, blifvit beviljade för viss tid och vissa ändamål, men sedan bibehållits såsom ständiga. 3go
Den i3 Octoter f. m.
Man har jäfvat publicitetens målsmanskap för den allm. opinionen, och man har sagt, att den förras klander uti ifrågavar. afseende icke rättvisades af den sednare.
Medgifvas måste, att målsmanskapet är sjelftaget, ty någon fullmagt kan visserligen ej företes; men publiciteten fordrar ej heller att representera den allm. opinionen i vidsträcktare mån, än denna opinion instämmer med publicitetens.
Inträffar detta i mångå fall, då är säkert det sjelftagna målsmanskapet välkommet för folket; inträffar det i intet fall, så är och blifver publiciteten utan inflytande, och då behöfver ej heller någon lyssna till dess röst.
Det har blifvit yttradt, att klandret emot den nuvar.
Representationon stadnat vid deciamationer.
Den uppsats i tidskriften Mimer, hvilken Iir Cederschjöld här upptagit, har likväl, enligt hvad R. o.
Ad. förnummit af vederläggningen, sökt att gå i botten med saken; ty eljest hade väl en så detaillerad recension af klandret varit öfverflödig.
Mig förundrar det likväl, att den värde ledamoten icke förut öfverlemnat sina argumenter åt publiciteten, ulan sparat dem, för att i ett obevakadt ögonblick kunna inverka på dem, hvilka ej tänkt sig in i ämnet.
Det fullkomliga finues ej i menskligheten, och vi kunna således ej heller hoppas något fullkomligt af en förändrad representationsform; men hvad nationen fordrar af sina representanter, är icke blott, att de ej skola vara fala för corruption, att de skola envist kunna ropa nej till Regeringens förslag, utan desslikes att samhället skall gå framåt i sin lagstiftning, i sina institutioner.
Man fordrar, med ett ord, att något positivt godt skall uträttas; och när blef väl något sådant uträttadt genom de fyra RiksSttn?
Om vi blott hemta exemplen från innevar. riksdag, hvilken likväl torde komma att spela en rol såsom en bland de minst förderfliga för landet, hafva vi icke sett en Regeringens propos.
, om afskaffande af de tysta förmånsrätterna, hvars nytta ej kan jäfvas af någon upplyst medborgare, afslagen i trenne RiksSt.
Visar icke, detta enda exempel, att Ständerna, i följd af sin sammansättning, äro så beskaffade, att de ej kunna röra sig i den spher af fördomsfrihet och upplysning, hvari den nya tiden lefver och framgår?
Man bade sagt, att man gjorde illa, då man icke mera riktade sitt klander emot jfersonerna och mindre emot formerna.
Jag är visserligen icke bland dem, som synnerligen prisa vår Regerings förstånd och duglighet; men jag betviflar mycket, att någon Regeringspersonal i Sverige kan organiseras, som, under vår nuvar. representativa sammansättning, kan uträtta allt det goda, den borde, eller ens taga något kraftfullt steg inom gebitet af de särskilda Ståndens privilegier och interessen.
Missbelåtenheten med vår Nationalrepresentation gör, att intet btifver uträttadt, utan att samhället, snart sagdt, står stilla; och jag frågar, mina Hrr, lili - Den i3 October f. m. ru hade det väl varit möjligt, om
Representationen varit ett uttryck af folkets verkliga magt och tänkesätt, att denna Representation icke skulle ägt nog kraft att tillvägabringa ett ombyte af rådgifvande personal, efter de många brister hos den närvar., hvilka blifvit framlagda och hvaraf Nationen tungt känner följderna.
Men då Representationen icke är ett uttryck af folket, då detta har så litet förtroende till sina s. k. ombud, att det anser riksdagarna såsom ett ondt, då hemställer jag, huru pass mycket afseende Regeringen skall kunna göra på denna Representations önskningar, och huru mycken aktning Styrelsen kan anse sig skyldig att lemna deråt.
Jag frågar, är det då sä förundransvärd!, om någon gång anledning funnits till den anklagelse, att machineriet vid våra riksdagar gått likasom genom mechanik ; och jag frågar en hvar, om icke resultatet af manga voteringar inom detta hus varit svårt att annorlunda förklara.
Om alla representanter tänkte och handlade lika med Hr Cederschjöld, då kunde visserligen hvilken representationsform sorn helst duga; men så är förhållandet icke.
Derföre mäste vi tillse, att uli sjelfva organisationen nedlägges en magt hos folkel att, oberoende af partiella interessen, välja sådana representanter, hvilka värdigt utföra det allmännas sak, —* icke blott corporationernas, Slutligen har Hr Cederschjöld ingått i en analys af de fyra RiksSt:s beståndsdelar, hvilken jag här förbigår att upptaga till vederläggning, då discussionen i alla fali redan öfvergått lill en tröttsam vidlyftighet, och då i öfrigt ingen lärer blifva förförd af denna constructionslära.
Jag öfvergår i stället till en granskning af de särskilda förslag till förändringar, som här blifvit framställda.
Jag hoppas icke någon framgång åt mitt förslag, men jag hoppas lika litet, och önskar mindre, framgång åt Gr.
Frölichs; och då fråga således endast är om en opinionsyttring, kan jag icke lemna grundsatsen å sido, såsom mig synes, att Gr.
Det är sannt, riksdagsarbelet skulle gå lättare, om de nuvar. fyra Stånden kunde organiseras på tvenne kamrar; men föremålet för den allmännaste klagan eller folkets saknade valrätt vore icke härigenom undanröjd.
Det är denna allm. valrätt, som jag anser böra i första rummet erkännas, och hvarförutan ropen emot vår Representation , efter min tanka, aldrig kunna nedtystas.
Att deremot till en början inskränka valbarheten inom vissa stånd och yrken, på samma sätt som den i andra länder är inskränkt genom vissa andra kategorier af förmögenhet m. m., tror jag möjligen göra det mindre svårt att få de nuvar.
RiksStjn att bifalla förändringen, enär dessa fortforo att representera, ehuru de valdes till en del af andra personer och på annat sätt.
Folket skulle då tro, att det vore representerad t; och nog finnas bland aila medlemmar af de nuvar.
RiksStm i Den |3 October f. m. å 3oo så quatificerade, alt de verkligen kunde anses såsom folkets representanter, blott de blefve valda.
Hr Rosenblad har önskat en definition uppå hvad som med sjelfberoende medborgare.
Att dermed menas hvarje sådan, sorn erlägger bevillning för lön el. r förmögenhet enligt 2:dra art., torde man med temlig visshet kunna bestämma.
Men denna kategori kan visserligen, om man så vill, ytterligare begränsas, när förslaget i de t ail kotnmer att uppgöras.
Principen för allman valrätt är ingen annan än den, att man väljer såsom medborgare i samhället, icke blott såsom ledamot af något skrå eller någon Corporation.
På detta sätt är således allmän valrätt införd i Frankrike, ehuru af dess 32 millioner invånare endast omkring 23o,ooo äro valmän.
Mitt förslag går nu endast ut på, att denna princip af allm. valrätt må erkännas, men valbarheten inskränkas på det sätt, att hvar och en valberättigad antingen omedelbart eller genom electorer väljer lika många representanter af hvart stånd för hvarje valdistrict.
Derefter instämmer jag med Gr.
Frölich i afseende pä fördelningen af Representationen i tvenne kamrar, och vi skilja oss åt endast derutinnan, att Hr Gr. vill bibehålla både valrätten och valbarheten inom corporationerna, men jag endast den sednare.
Hr v. Troil har emot principen af allmän valrätt erinrat, att om man skulle gå consequent till väga, kunde slutligen både qvinnor och inhyseshjon komma att välja folkombud.
Detta är visserligen sannt; men jag förmodar, att hvarken den värde talaren sjelf, eller någon annan, skulle vilja utsträcka principen längre, än vårt samhällsskick och flera looo-åriga seder kunde medgifva.
Alla dessa bestämmelser höra dessutom till förslaget i detail och kunna då först komma under öfverläggning.
Jag upprepar, att frågan nu är om ingenting annat, än att emancipera folket undan coporatio nernas tvång och erkänna medborgares rätt att välja representant, utan det orimliga vilkor att tillhöra något visst Stånd.
Om vi erkände detta, hade vi åtminstone gjort något för att tillfredsställa folkets fordringar.
Om åter R. o. Ad., på sätt Gr.
Frölich föreslagit, endast inskränkte sin egen representationsrätt genom val inom Ståndet, hade R. o. Ad. väl afsagt sig ett personligt prerogativ, men icke till förmån för folket, utan till förmån sannolikt för Regeringens inflytelser vid valen, att kunna från Ståndet utesluta afven de få ledamöter, som någon gång, ännu åtminstone, kunna inom dessa murar höja deras röster mot magtmissbruken och för folkets rättigheter.
Mig förefaller det säled högst be synnerligt, om R. o. Ad. hellre skulle vilja göra denna concession, än att öfverlemna åt folket att sjelfständigt välja sådana riddersmän, hvilka satte sin ara uti att värdigt uppfylla ett allmänt förtroende.
En Den i3 Octobcr f. m.
Horn, har, om jag rätt fnttat lians yttrande i anledn. af de här framställda förslagen om allm. valrätt, förespeglat vådan af republikanska statsformer och synts föreställa sig, att de allm. valen slutligen skulle leda till detta mål.
För min del får jag likväl på del högsta reservera mig emot en sådan åsyflning, emedan jag icke anser Europa, kanske på sekler, moget för en republikansk statsform.
Men jag önskar en sann constitutionel monarki, och denna finnes ej utan ett republikanskt element, d. v. s. utan allm. valrätt.
Jag anhåller således om den propos., att R. o. Ad., med erkännande af folkets allm. valrätt inom de stånd och yrken, hvilka nu eller framdeles kunna bestämmas, må uppdraga åt Constit.Utsk. att, uppå dessa grunder, föreslå ett fö ländradt representationssätt; och hemställer jag, om icke Frih. Rantzou skulle vilja ingå på denna modification samt utesluta den sista delen af sin propos., ang:de en und. skrifvelse i ämnet till K. M., hvilken synes mig böra behandlas såsom en särskild motion.
Jag begärde ordet för att tillägga några ytterligare skäl till forsvar för vår närvar.
Representation; men sedan Hrr Cederschjöld och Rosenblad nu så vältaligt framställt sina åsigter i ämnet, vill jag endast hafva till prot. anlördt, att jag till alla delar förenar mig med nämnde talare.
Det torde visserligen icke löna mödan, med afseende på den blifvande voteringens utgång, att vidare försöka något försvar för den allm. valprincipen, sedan flera ledamöter, som jag förmodat skulle vara ense med mig derom, icke biträdt denna tanka derföre, alt de sannolikt tro någon mera modifierad reform bättre lyckas; men sakens vigt bjuder att icke lemna åtskilliga anmärkn:r emot de allm. valens grundsats utan en kort vederläggning.
En värd talare, Ilr Cederschjöld, bar uti det långa yttrande, åt hvilket cn del af Ståndet behagat yttra sitt bifall, hufvudsakligen synts mig åsyfta att bevisa, det allt är bäst, sådant som det är med den nuvar.
Ståndsrepresentationen.
Jag vill icke uppehålla tiden med ett upptagande af alla hans argumenter för denna sats, dels emedan de till en stor del vederlägga sig sjelfva, och dels emedan en annan ledamot löfval att i allmänt tryck gifva en sådan vederläggning; men jag hemställer endast till den värde talalen, då han sjelf erkänt, att han vid de flesta tillfällen befunnit sig uti minoriteten inom denna Representation, hvilken consequens det kan ligga deruti, att en man, som känner sig lifvad för det sanna och rätta, försvarar formerna af en församling, der han finner sin öfvertygelse den ena gången i4 11. 5o 394 Den 13 Octo b er f. m. efter den andra oupphörligen förkastad.
Jag vill icke yttra något vidare omdöme om detta bevisningssätt, emedan hvar oell en äger rätt att hafva sitt tycke; men det må åtminstone ursägtas mig, om jag finner den värde talarens smak i detta fall besynnerlig.
Samme talare har vidare yttrat, att tidningsskrifvarne hufvudsakligen äro de, som yttrat sig emot det närvar, representationssättet, men att dessa personer icke kunna i detta fall vara organer af allm. opinionen, emedan de äro för träget sysselsatta hemma på sina rum med deras egentliga yrke, för att hinna underrätta sig om tänkesättet i landet.