Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är egentligen för Vakthållning för dem, för vakthållning vid alla Rikets högre Embetsverk och Gollegier som desse Cardier härskola vara, med ett ord att bevara och vakta, allt hvad Riket gemensamt äger dyrbarast.
Att bevara och vakta sin Konung och hvad till
Dess höga Hus och Regering hörer, kan aldrig blifva Stockholms Stads ensamma plikt och skyldighet, och då Staden på egen bekostnad, som jag redan nämnde, bekläder, aflönar och består inqvartering åt sin till numeraire icke obetydliga Stadsvakt, för Staden så oumgängelig till ordning och police, mägtar den visserligen icke mera göra.
Att Herr Friherre Wrangel är den enda som påstått att Staden borde bygga Caserner åt Gardies.
Regementer, bevisar tydeligen att ingen annan funnit dét förenligt med StadenB Privilegier, ordningar, lagar och plikt.
Jag anhåller ödmjukeligen att detta mitt koria anförande må vara remissen af Betänkandet rörande 3;dje Hufvudtiteln följaktigt.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus; Då jsg går att inför Ridderskapet och Adeln yttra mina tankar öfver ConstitutionsUtskottets åtgärder i anledning af de anmärkningsmemorialer, hvilka ifrån Stånden blifvit till Utskottet remitterade, och i anledning af dess egen granskning af de i StatsRådet förda 158 f)an 10 Julii f. m. protocoller, må det tillåtas mig att först uppgifva den ståndpunkt, hvarifrån jag skådat så väl det anmärkande Utskottet sorn föremålen för dess anmärkningar, Och Folkets deraf beroende rätt och bästa, Utskottet har sjelf utstakat denna väg j Utskottet har begynt med att uppställa syftemålet för utöfningen af sin gransknings plikt; detta syftemål, säger Utskottet, är att Konungen, sorn vid fattandet af sina beslut upplyses «/ ansvarige Rådgifvare, må af Folkets Re., presentanter upplysas om deni.
Granskningsrätten är en Svenska Folkets gemensamma tillhörighet.
Hvem som helst, ägande Svenskmanna rät t, får begagna den; och hvem sorn helst som talar sanning i ett sanningen värdigt språk, han talar i Folkets namn.
I granskningsrättighetens begagnande ligger garantien för beståndet af 1809 års Regementsförändring, garantien för fyllandet af de förhoppningar som derigenom väcktes och för hvilkas skull Ständernas åtgärder och beslut af Folkets röst sanctionerades.
Syftemålet för granskningsrättene begagnande således vid detta tillfälle, först af den enskilte
Riksdagsmannen till bestämmandet af sitt beslut, sedan af hvem »om helst, nu eller framdeles till upplysning och ledning för kommande tider detta syftemål är: att Ständerna och Nationen , upplyste af Con8titutionsUtskottet'om Rådgifvarnes handlingssätt, mätte om Constitu-
I gransknings- och yttranderätten ligget ett försvarsmedel, tillgängligt för en hvar, ägande Svenskmannarätt, antingen han ledes af omsorg för eget väl eller af omsorg för andras.
Utöfningen af granskningsrättigheten är en pligt,- den kan synas tung, om man skulle lemna örat åt förståndets kalla beräkningar, jemväl då, när man frivilligt samtyckande till uppmaningen *tt utöfva den, borde inse den påsom ovillkorligen ålagd.
Den framställer $ig helt enkel såsom pligt, i hvilka yttre förhållanden som helst, för en hvar som vant pig att helt enkelt lyda en ädel känslas kraf.
Van att åt densamma underordna hvad honom enskilt rörer, hör han ej andras anspråk att afseende måtte görasjuppå hvad som rör dem.
Med blicken fästad på det mål. sorn genom jnträdet på den constitutionella banan framställer sig för det folk till hvilket han hör, finner han kallelsen till ett samvetsgrant fyllande af medborgerlig pligt i känslan af sin förmåga dertill.
Mitt första åliggande blir att undersöka, pm och i hvilken mon ConstitutionslJtskottet genom sitt handlingssätt, genom sin utöfning af granskningsrättigheten befordrat
Nationens constitutionella utbildning.
Jag svarar ja på den förra frågan.
I samma förhållande som förra Riksdagens ConstitutionsUtskott står tili den Riksdagens ConsUtutionsUtskoU, dä behof - Den io Julii e, m. vst af de rubriquer på dö raåi sorn i StatsRådets ProtOcoller finnas till behandling upptagne, framställdes såsom ämne för en Ständernas petition till Konungen _ i samma förhållande synes mig 1823 års ConstitutionsUtskoit stå tili den förra Riksdagens.
År 1818 syntes ConstitutionsUtskottet ännu icke hafva varit ense med sig sjelf, och som jag har anledning att förmoda äta mindre med Rikets Ständer och den större delen af Nationen, om, hvilkendera af de tvenna myn-t digheterna, hvilka, såsom det ville synas Con, stitutionsUtskottet, Lagstiftaren hade ställt bredevid hvarandra, Rikets Ständer eljer Con stituiionsUtskottet ägde största anspråk uppå att ia handla med Rikets Ständers rätt. 1823 års ConstitutionsUtskott har öppet förklarat sig i Rikets Ständer se sina principaler, har förklarat sig icke vara mera än Rikets Ständers Comilterade till eo granskande beredning; Utskottet säger:
Första beredelsen af den pröfcingsrätt, huruvida, under den sedan sista Riksdag tillryggalagda tiden, ljuset kring Kon ungathronen trutit elier försvagats första beredelsen af den pröfningsrätt som lagstiftningen förbehållit Rikets Ständer, hafva Rikets Ständer ät deras ConstitutionsUtskott öfVeilåtit.
Utskottet skiljer sig så fullkomligen hvad anspråken på myndighet beträffar, ifrån den ton som hördes under 1818 års Riksdag, att tvertom Utskottet root slutet af sist Betan - Den io Julii f, m' kande icke otydligen ger tillkänna' att dess egenkärlek ingalunda skulle finna sig sårad, om Rikets Ständer skulle behaga ogilla den underordnade beredningens fällda omdömen.
Jemväl den frågan huruvida Utskottet fyllt sitt kall såsom underordnad beredning , finnér jag mig till en del böra med ja besvara.
Utskottet har satt Rikets Ständer i tillfälle att samfällt kunna uttrycka en opinion, hvilken Utskottets åtgärder förutan förblifvit individuell; deras opinion, nemligen om beskaffenheten af det ljus eom omgifvit Konungathronen; Väl torde konstkännaren tro sig icke sakna ämne för kritik.
Han är van att göra den frågan: huruvida Artisten begagnat hela sitt material, uttömt sitt ämne, till första föremålet lör sin pröfning.
Jag är icke konstkännare och derföre icke så sträng i mina anspråk.
Jag blott gläder mig å mitt
Fäderneslands vägnar att hafva sett kortsten träda fram utur sin linda; och jag är nöjd att i följe af ConstitutionsUtskottets förberedande granskning, jag torde få se den Conjlitutionella frihetens Urans, icke såsom det blifvit sagdt: nedläggas inför Monarchien, utan bli en prydnad för både Folkets representanter och dess lagkrönte Konung, ty dertill är den krans ämnad hvartill blommorna alleria på den Constitutionella fri-j hetens jord kunna trifvas.
Utskottets behandling af de anmärkningsmemorialer som blifvit till Utskottet remitterade, och öfver hvilka väckta Den io Julli f, mi frågor, enligt ordalydelsen af Riksdagsordning gens 29 §.
Utskottet måste horss innan Ri
Jag finner mig så myc^ ket mera förpliktad att fästa RidderskapetS och Adelns uppmärksamhet på de åtgärder, som synas mig vittna om en mindre rigtig behandling, sorn Underlåtenhet i detta afseende å Folksrepresentantens sida, skulle kun-' na verka att i en framtid både Utskott och enskilta Riksdagsmän torde bli mindre angelägne om att begagna anmärkningsrattigheten t hvaraf åter följden ofelbart blefve att i många fall, inom ConstitutionsUtskottet sjelft, ljuset komme att tryta eller åtminstone att försvaga»’ Ifrån det Höglofl.
StatsUtskotfet hafva sex Anmärkningsmemorialer blifvit till ConstitutionsUtskottet remitterade.
ConstitutionsUtskottet har i anledning af det första, N:o »8, samt efter företagen granskning af de i StatsRådet förda Protocoiler, funnit den emot föredraganden för Krigsärenderna väckta anmärkningsfrågan grundad , och i följd deraf remitterat målet till Riksrätt.
Detta mål är af natur att mera än något annat kunna påkalla Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Tillvitelsen att under utöfningen af en upplysande rådgifvare» pligt, hafva lemoat Grundlagens föreskrift ur sigte, är stäld mot en enda man.
Men denne man, hvarföre lät man honom förgå sig mot La - Deri io Julii f. tn.
145 gens föreskrift?
Han var icke ensam rådgifvande och upplysande vid detta tillfälle.
Grundlagen har stadgat ett visst antal af upplysande rådgifvares närvaro, innan beslut i Konungens StatsKåd kunna fattas.
Grundlagen har stadgat att endast i han-f delse af behof till rikets försvar , eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela StatsRådets tankar deröfver blifvit inhämtadt, och Kongl. Maj:t i följe deraf funnit det oundvikeligen nödigt, får det kreditiv brytas, hvilket Ständerna i följd af RegeringsFotmens föreskrift i dess 63;dje §., äga att innan de åtskiljas till styrelsens disposition nedsätta.
På gjord framställning af behofvet hade Ständerne vid 1818 års Riksdag, såsom också Consti. tutionsUtskottet nämner, med 700,000 R:dr ökat 3:dje HufvudTiteln.
Ständerne hade härigenom ådagalagt åtminstone en god vilja; och en god vilja är också en god gerning, som kan förtjena en motsvarande känsla.
Har den vid detta tillfälle blifvit motsvarad ?
Förutsätta icke de för kreditivets brytande i 63 §:en bestämda Vilkor, vilkoret af hela StatsRådets närvaro; vilkoret af inhämtandet af alla rådgifvares tan. kar deröfver, hvarmed ofelbart torde böra förstås deras ovilkorliga pligt att dem yttra, och det vilkor änteligen att dess brytande skall befinnas oundvikligen nödigt , förutsätta icke dessa vilkor förpligtelsen af en föregående undersökning, om än den kunnat anse* för utomordentlig, huruvida alldeles inga tillgångar fun:
Dm 10 Julii f. tn, nos, eller kunde beredas genom annan utväg än genom kreditivets brytande V Och likväl har Statsutskottet upplyst att tillgångar icke saknades; ConstitutionsUtskottet har vitsordat förhållandet.
Utomordentligt är i sanning detta fall.
Må det i evighet förblifva det ends i sitt slag.
Men icke mindre utomordentligt torde det synas mången, huru i ett mål af denna beskaffenhet, för hvars mogna öfvervägande och försigtiga behandlande, Lsgstiftarsn genom flere klart uttryckta vilkor, påkaltat de Rådgifvares uppmärksamhet, med hvilka Konungen funnit för godt att eig omgifva, endast en Rådgifvare kunnat anses hafva åsidosatt Lagarnas föreskrift, Vore det FolksRepreseatanterne allena som den skyldigheten åligger att upplysa den ena den andra då de se dem på väg att begå misstag; skulle de allena finna sig förpligtade att så mycket i deras förmåga star afvärja hvad som kan lända Konungen och Riket till skada; vore det inom FolkRepresentanternes samlingsrum allena som det kan vara medgifvit att tala för Folkets rätt och bästa.
Utskottet nämner i sitt Betänkande att inom detsamma fråga blifvit väckt om icke anledning till anmärkning kunde finnas emot StatsSecreterares för Handels- och Financeäreudena, samt mot öfrige närvarande Rådgifvare.
Utskottet tillkännager att i afseende på den förra delade meningar uppstått, nemligen . två Ben i ss julli fm. 145 två Stånd mot två, i följd hvaraf Utskottet ansett ingen anmärkning böra äga rum; att i afseende på den senare den inom Utskottet väckta anmärkningsfrågan, enligt Utskottets öfvertygelse icke befunnits grundad, samt att dessutom sådant icke ingått i remissens egentliga föremål.
Det sista skälet torde böra ihågkommas endast för att i en framtid aldrig mera såsom gilltigt skäl åberopas.
Den andra märkvärdigheten detta betänkande innehåller, att Utskottet anser en Rådgifvares åtgärder icke kunna föranleda till anmärkning, då endast tvenne Stånd delat en sådan mening , torde kanske Ridderskapet och Adelil finna vara af den beskaffenhet att rättsgrunden för den samma kan fordra en närmare pröfning.
Den andra af Statsutskottet väckta anmärkniogsfrågan rörer användandet af Statens medel till Theatrarnas behof.
ConstitutionsUtskottet vitsordar det uppgifna förhållandet, förklarar att StatsUtskottet icke saknat grund för sin anmärkning, och återkallar i Ständernes minne deras under 1818 års Riksdag bestämdt gifna förklarande, det något yttertigare allmänt bidrag åt Theatern ej kunde anslås.
Likväl anser ConstitutionsUtskottet anmärkning ej böra äga rum, och det af det skäl att enligt CofistitutionsUtskottets öfvertygelse bå - Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. VI.
Band. to i46
Den io Julii f, rn. de Konungens representation och Nationens värdighet fordrat Hufvudstadens Theaters fortfarande bestånd.
Må ConstitutionsUtskottet få njuta sin rätt tillgodo att i detta afseende få äga sin enskilta öfvertygelsej men Riksens
Ständer torde också få njuta sin rätt till godo, att få bestämma sin åtgärd i enlighet med sin öfvertygelse.
Den mot föredraganden i Handels- och Financeärendena väckta anmärkningsfråga för det att han tillstyrkt användandet gf influtna tullmedel , för den i följd af traktaten med Ryssland medgifva och till export tullfria Span * nemil ur Ryska hamnar, till bestridande af kostnaden för hufvudstadens behöfvande invånares förseendne med groft bröd , har ConstitutionsUtskottet ansett böra förfalla derföre att då för denna Spannemå! tull blifvit erlagd. den vanligen medelst insättning i Banken aflemnats i Räntekammaren } att den till ursprung och beskaffenhet, till uppbörds- och redovisningssätt är vida skiljaktig från de i 60 §:n af RegeringsFormen omförmälte tullmedel i att traktaten icke antyder att
Riket några medel skola tillfalla och att inkomsten är en verkan blott af Kongl.
Maj:ts serskilta föreskrift, om exportfrihetens begagnande af pri - Den i o Julii f. m. vata personer mot en billig contribution, hvadan i Utskottets tanka ingen tillämpning af RegeringsFormens 65 §. som säger: att Statsmedel icke må annorlunda användas än faatstäldt bl ii vit, här kan äga rum.
Om ConstitutionsUtskottet hade tillkännagifva att desse tullmedel, enär de utgjorts, alldrig blifvit upptagne bland Rikets Ordinarie eller extra ordinarie inkomster, hvilket ofvannämnde uppgift att attesterna på skedd insättning i Banken aflemnas i Räntekammaren icke nöjagtigt upplyser, så kunde visserligen ingen tveka att med Utskottet instämma i den öfvertygelse att den väckta anmärkningsfrågan bör förfalla.
Den af StätsUtskottet i dess 4:de AnmärkningsMemorial framställd* öfvertygelse, att de medel som influtit för till Utrikes orter från Kronans förråder försåldt Krut, lika med de medel sorn influtit för inrikes försåldt Krut, hade bordt Staten tillhandahållas, och lika med andra intrader behörigen redovisas , förklaras af ConstitutionsUtskottet vara grundad.
Men någon anmärkning anger ConstitutionUtskottet icke böra äga rum; emedan Ständerne icke meddelat eller ens kunnat meddela något uttryckligt stadgande om disposition och redovisning af medel, inflytande för utomlands försåldt Krut; emedan således ej heller någon bestämd föreskrift kunnat öfverträdas; i45 Den iö Julli j. m. emedan den genom Krutförsäljning härflytande inkomsten, uppkommen inom 3:dje HufvudTiteln, blifvit till dess förstärkande använd.
Få torde de vara som anse underlåtenheten att uppräkna de orter, der försäljning möj-i ligen kunnat ske, såsom gällande skäl att icke behöfva redovisa hvad som försåldt blifvit.
De af StatsUtskottet såsom en afvikelse från gifna föreskrifter anmärkta försträckningar af Saltpetermedlen till GevärsFaktoriet i Carl Gustafs Stad, till Höganäs StenkohlsGrufveIntressenter, samt till Götha CanalBolagsDirection, sakna icke heller ConstitutionsUtskottets vitsord att StatsUtskottets åsigt af ämnet grundar sig på er. sträng tolkning af bokstafven; men anmärkning eller en åtgärd tillvinnande af rättelse för framtiden kan Utskottet icke medgifva; emedan GevärsFaktoriet hörer till Deensionsyerket; emedan Höganäs stenkolsgrufvas bearbetning, äfvensom Götha Canal äro allmänt gag-r nande företag j emedan medlen blifvit utlånte mot sådan säkerhet att ingen förlust dervid kunnat äfventyras.
De skäl som Utskottet låtit inför sig gäl - Den lo Julii J. ni. la hade ofelbart hos Ständerne sjelfve åtnjutit ett lika billigt afseende, men hvarföre har Ut* skottet icke annat Ständerne att få gifva sitt ConstitutionsUtskott samma hedrande vitsord, •om ConstitutionsUtskottet gifvet StatsUtikotteft, att nemligen dess åsigt grundar sig på en sträng tolkning af Bokstafven.
StatsUtskottets omtanka och nit, ådagalagdt uti dess sista eller 6;tc anmärkningsmemorial, i anledning af skedde anticipationer på följande årets anslag, hvilka Utskottet anser såsom skuld, sättningar och således stridande mot föreskriften i RegeringsFormens 76 §., har också af ConstitutionsUtskottet blifvit rättvisad- Utskottet yttrar jemväl sin enskilta tanka att dylika aaticipationer i längden kunna blifva högst vådliga; tnen att Riksens Ständer skulle få ådagalägga enahanda öfvertygelse, och genom en underdånig anmälan för framtiden afböja hvad som synts Utskottet kunna bli högst vådligt; det har Utskottet ansett så mycket mindre nödigt som det vore att förmoda att anticipationer skulle godtgöras af följande årets anslag, utan deri uppkommande brist; då således ej heller anticipationer skulle kunna anses innebära någon verklig Bkuldsättning.
I anledning af det af en enskild Riksdagsman anmärkta förhållandet att StatsSecreteraren för krigsärenderna tvenne gånger vid föredragning till bortgifvande af ledig lön försummat infordra den, närmast till lön berätti - Ben io Julii f, m. gades skrifteliga afsägelse; och att han contrasignerat
Fullmagter å lön för personer utan behörigt anspråk derpå, yttrar Cosistitutions Utskottet: att en sådan prejudice örn den ägt rum> bör tillräknas Regements- eller BrigadChefen; att i StatsRådets protocoller hvarken den klagandes namn förekommer, eller något som utvisar att han blifvit olagligen förbigången, hvadan Utskottet anser någon åtalan icke kunna äga mm.
Föreskriften i TjenstgöriogsReglementets 3;dje Cap. 51 § och uste Morn. kan ej vara en StatsSecreterare för Krigsärender obekant; att en rangrulla finnes inom Krigsdepartementet bör kunna supponeras.
StatsSecreteraren är således i tillfälle att kunna deröfver vaka, att ingen må i sin rätt förnärmas; dess pligt att, enär sådant inträffar, om förhållandet upplysa Konungen, lärer böra anses såsom ovilkorlig, och då synes som hade ej heller ett ät
ConstitutionsUtskottet erbjudit tillfälle att upplysa Konungen om sina Rådgifvare hafva bordt lemnats obegagnadt.
Jag har med denna undersökning hufrudsakligast åsyftat, att befordra en kanske ännu nödig utveckling af begreppet om den granskningsrätt, som Grundlagen tillerkändt Riksens Ständer, men fördelad i en anmärkande, en pröfvande och en beslutande åtgärd, utöfvad under olika förhållanden och vilkor.
Rikets sannskylldiga nytta utgör syftemålet och föreningspunkten för dem alla, och allas Den lo Jul i i /. m. derhän verkande bemödande borde vara att ådagalägga aktning för hvarandras rätt.
Må hända har jag begått misstag under det jag sökt att uppdaga andras.
Att gemensamt söka hvad som utgör ett gemensamt godt, torde vara rätta sättet att bereda sig tillgift den ena hos den andra.
Emedlertid framställa sig följande vigtiga frågor:
När ConstitutionsUtskottet constaterat de facta som ett annat anmärkande Utskott eller enskild Riksdagsman uppgifvit; när pä detta sätt ConstitutionsUtskottet godkänt premisserne till en slutsats kunna Ständerne af dessa premisser draga en annan slutsats än den ConstitutionsUtskottet af dem dragit, om Ständerne skulle finna att
ConstitutionsUtskottet af premisserne dragit en falsk slutsats.
När ConstitutionsUtskottet i Ständernes tanka, icke nöjaktigt upplyst de förhållanden, som ett anmärkande Utskott eller enskild Riksdagsman anmält, kunna Ständerna, efter uppgifvandet af de omständigheter, hvari de finna upplysningarne ofullständige, till nytt utlåtande remittera ConstitutionsUtskottets Betänkande.
Dessa frågor leda till den vigtiga frågan," om hvars upplösande meningarne ännu synas delade, den nemligen: om med Constitutions - r52 Den 10 Julii f. m.
Utskottets hyrande, såsom Rik«d3gsOrdningcns 29:de §* bjuder, innan Ständerne få afgöra en af ett anmärkande Utskott eller af enskild Riksdagsman väckt fråga, kan förstås annat, än att ConstilutionsUtskottet må sättas i tillfälle att upplysa det uppgifna förhållandet eller att constatera factum.
Min afsigt med framställandet af dessa frågor är ej att nu få dem besvarade; jag vill blott Uppå dem fästa andras uppmärksamhet, då jag föreställer mig att resultaterna af den granskning
Rom jag företagit, visar att deras afgörande en gång kan bli nödvändigt.
Jag öfvergår nu till granskning af Utskottets eget Betänkande, afgifvit i anledning af de rådgifvande åtgärder, sorn synts Utskottet vara af den beskaffenhet, att ett tillkännagifvande utaf dem inför Riksens Ständer bordt äga rum.
För att sä litet som möjligt borttaga Ridderskapets och Adelns tid, skall jag blott framställa den förrättade granskningens större resultater.
Granskningens första resultat är; att Riksens Ständer kunna finna sig äga anledningatt i afseende på vården af yttranderätten framställa den önskan, att StatsRådet sparsammare må tillstyrka begagnandet af den så kallade arbitraira makt, som genom 1812 års Tryckfrihets-Lag blifvit lagd i Regeringens hand.
Den i o Juli i f. m. J.55 Första punkten al de j Betänkandet anmärkta Rådgifvande åtgärder innehåller uppgift på de facta, som motivera denna önskan.
För bestämmandet af det beslut, som det kan åligga Folksrepresentanten att i afseende på denna fråga fatta, torde uppmärksamhet böra lemnäs åt ConstitutionsUtskottets yttrande i anledning af 8:de punkten af Herr Grefve Horns till Utskottet remitterade snmärkningsmemorial.
Hvilken opinion än ConsiitutionsUtskottet må äga om den executiva magtens rätt i ordningsmål, och om de serskildte omständigheters beskaffenhet, som för ögonblicket påkallade samma rätts utöfning, på det sätt som den utöfvades, så torde likväl FolksRepresentanten, då han går att bestämma sin opinion och den åtgärd som den kan påkalla, böra erinra sig, att Allmänna Besvärs- och EconomiUtskottet till
Ständerne inkommit med förslag till en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, åsyftande, att hvad jemväl denna del af yttrande rätten beträffar, bereda ändring för framtiden.
Granskningens andra resultat är: att Riksens Ständer äga anledning till yttrande af den önskan, det Konungens Rådgifvare vid sina tillstyrkanden i sådane frågor som närma sig den rålinea, som blifvit emellan den administrativa- och Domaremakterna uppdragen , mått» oafbrutit äga i sigte: huru den jemnvigt emellan StatsMakterna, sorn Lagstif - Den 10 Julii f m. tarén genom 1809 års Constitution hoppats kunna bereda, helt och hållit deråt bero.
De facta, som rättfärdiga en sådan önskan äro upptagne i Betänkandets 2:dra och 3:dje anmärkningspuncter.
För bestämmandet af det beslut, Sorn det kan åligga Ridderskapet och Adeln att med afseende på detta förhållande fatta, torde man böra erinra sig resultatet af den redan yttrade opinion, hvartill RegeringsFormens io3.-dje §. berättigar och förpliktar.
Jag vet och kanner att en opinion, yttrad under de vilkor som denna föreskrifver och tillåter, bevittnar både ofullkomligheten af alla menskliga institutioner till bibehållande af rättstillståndet, och de vådor för hvilka de blottställa individer, under det att man genom dem sökt bereda en ofta blott osäker säkerhet åt det hela.
Men hvad än om opinionernes inflytande på våra handlingar och våra beslut må kunna sägas, så fordras dock en i föreskrifven form yttrad opinion att afseende på densamme göres
De beslut som Riksens Ständer med anledning af ConstitutionsUtskottets fällda omdömen gå att fatta, äro icke heller grundade på juridiska undersökningar, äro icke heller annat än yttrade opinioner, för hvilka de i sin ordning genom opinioners yttrande bedömmas.
Det 3;dje resultatet af Utskottets förrät - % Den io Julii f. ut. 155 tade granskning är: att Riksens Ständer äga anledning att yttra den önskan: att vederbörande som det åligger att vid förefallande behof uppgifva de tillgångar, gom Riksens Stander anvist, dervid aldrig måtte lemna ur sigte att Lagstiftningen genom Titlarnas åtskiljande och bestämmandet af visea villkor förmedlens användande och redovisande» ansett sig allena hafva kunnat afböja förnyandet af förra tiders olyckliga erfarenhet.
De facta, sorn rättfärdiga framställningen af denna önskan finnas upptagne i ConstitutioosUtskottets Betänkande N:o 18 samt i den 6ista anmärkningspunkten af dess allmänna betänkande.