Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men häremot har å andra sidan blifvit erinradt, hvad icke heller torde kunna bestridas, att dessa ord hafva en dubbel betydelse, nemi. dels att man förklarar sig ej vilja med saken taga befattning, dels ock att man ogillar densamma.
Då orden således kunna på olika sätt tolkas, måste man, för att fä reda pä den rätta betydelsen i förevarande fall, gä tillbaka till de praemisser, hvaraf konklusionen dragits.
Då nu dessa praemisser innebära en vederläggning af Hr Printzenskölds anspråk, måste orden i beslutet anses hafva, minst sagdt, en ogillande anstrykning.
Man har sagt, att Konungens och Ständernas beslut i denna fråga icke har någon bindande inverkan på Ilr Printzenskölds juridiska rätt.
Detta kan väl vara sannt, men jag skulle, lika med Hr Cederschiöld, tro, att då frågan är tvistig, R.
Sl:rs beslut dock möjligen kunde vid dennas inför domstol företagna slutliga afgörande åtminstone tynga uti vågskålen.
Ingen af de talare, som härstädes sig yttrat, hafva ansett Ständerna höra fälla något utslag öfver Hr Printzenskölds anspråk, hvilket ansetts vara af en helt och hållet juridisk beskaffenhet.
Vid sådant förhållande och då det beslut, som StatsUtsk. tillstyrkt R.
Sl:r att fatta, torde kunna missförstås, borde de Herrar, hvilka visat benägenhet att ogilla det ifrägavande ersättnings-påståendet, likväl icke motsätta sig en återremiss, på det att Utsk. måtte kunna gifva sitt Utlät, en riktigare form, derigenom att Utsk. förklarade, det Hr Printzenskölds rättsanspråk icke kunde af Utsk. lill pröfning uptagas, utan finge efter befogenhet vid laga domstol anhängiggöras.
I sådant hänseende yrkar äfven jag återremiss af Utlåt.
Man har nu så länge talat i denna fråga, alt jag tror att man bör vara ganska kort och derföre skall jag ej länge uptaga R. o.
Lika med de fleste 410 Den 8 Fe b ru ai i. talarne anser jag Adv.-Fisk.
Printzensköld hafva rätt att utbekomma 12 proe. af de medel, som uti ifrågavar:de balansmål kunnat lill kronans kassor inflyta.
Det måste således blifva en juridisk undersökning derom, luiru mycket af de tillgångar, som efter Kansli-Rådet Valerius, kunnat för Statens räkning erhållas.
Frågan är af rent juridisk natur, hvarföre Ständerna, enligt mitt omdöme, äro alldeles obefogade att densamma till pröfning uptaga.
Den tillhör laga domstol och der eger Hr Printzensköld att göra sin talan gällande.
Vid sådant förhållande och då jag icke kan neka till, att StatsUtsk. nog knapphändigt affärdat
Hr Printzenskölds framställning och de i Betänk, gagnade uttryck lemna en tydning, åt motsatta åsigter; så föreslår jag, att Utlåt, måtte till StatsUtsk. återremitteras, för att häri rättas samt att i det blifvande beslutet efter orden ”utan afseende å det utaf Adv.- Fisk.
Printzensköld nu framställda anspråk på actorats-arfvode” följande ord må tilläggas: ”det han på behörigt ställe må i laga ordning fullfölja”.
I anledu. af en talares i mitt grannskap yttrande, att jag skulle hafva sagt, att K.
M. eger rätt att efterskänka en enskild mans anspråk, får jag förklara, att mina ord helt och hållet blifvit missförstådda och alldeles icke fallit sig så, som talaren dem framställt.
Jag har talat om det actorats-arfvode, hvaruppå Hr Printzensköld, i egenskap af embetsman, gjort anspråk, hvilket icke lärer vara detsamma med en enskild persons anspråk.
Samme talares yttrande, att
Ständernas beslut i denna fråga skulle kunna utöfva inflytelse på domaremaktens åsigt, derest frågan kommer under denna makts pröfning, innefattar en tillvitelse emot Sveriges domare-corps, en tillvitelse, hvilken, såsom alldeles oförtjent, af mig tillbakavisas.
Det står icke så till, och gifve
Gud att det icke heller kommer att std så till med Svenska domaremakten, att den skulle tveka att döma efter lag och rätt, derföre att Kronan är i saken part.
Vi behöfva blott gå till den dagliga erfarenheten för att finna, att K. M. och Kronan i tvister med enskildte ofta tappar.
Det är mycket möjligt, att Hr Printzensköld, om anspråket i rättegångsväg fullföljes, får rätt, men skulle det derföre vara StatsUtsk. eller Ständerna förment att å Hr Printzenskölds till Utsk. gjorda framställning gifva det svar, som af Utsk. eller Ständerna ansågs vara det rätta?
Man har tagit exempel från det enskildla lifvet och jag frågar nu i min ordning: ”bör icke en person, som kräfves för skuld, svara ett bestämdt ja eller nej till krafvel, äfven om han i sednare fallet hotas med rättegång?”
Jag är således af den mening, att en ålerremiss af frågans ena del till StatsUtsk. är olämplig.
Utsk. har fullgjort sitt åliggande.
Det har uptagit
Hr Printzenskölds framställning, pröfvat densamma och funnit den icke förtjena bifall.
Denna discussion i ett ämne af föga betydenhet har redan räckt alltför' länge för att jag skulle vilja vidare uptaga tiden.
Jag vill endast nämna, Den 8 Februari. 411 att jag, lika inetl Gr. af Ugglas, anser rätt böra vara rätt, oberoende af hvad genom densamma vinnes, men jag anser frågan tvetydig derföre att tolkningen af ordet inflyta är mycket tvifvel underkastad, och vid sådant förhållande tror jag att Ständerna vid frågans bedömande äfven kunna se på billighetsskäl.
Som jag redan nämnt, har Adv.-Fisk.
Printzensköld, innan han lagt hand vid det Finérska balansmålet, fått af Kongl, nåd sig tillagdt actorats-arfvode å 20,000 R:dr, som i nämnde mål, utan hans ringaste medverkan, influtit.
Afser man från sakens juridiska sida och betraktar den ur billighets synpunkt, så kan det väl icke påstås, att någon obillighet ligger deruti, att Staten bortgifver actorats-arfvodet å 13,000 R:dr eller ett ännu mindre belopp, då den redan tilldelat honom ett dylikt arfvode å 20,000 R:dr.
Åtskilliga talare hafva velat, att StatsUtsk. uti blifvande svar å den påyrkade återremissen skulle gifva Hr Printzensköld en tydlig anvisning att i rättegångsväg göra sitt påstående gällande.
Lika så litet, som en enskild person, hvilken kräfves för skuld, men nekar att betala, behöfver tillägga: ”gå och stäm mig”; lika så litet tror jag ett sådant tillägg vara i förevaride fall behöfligt.
Utan en dylik fingervisning förmodar jag att en Kammar-R:ns Adv.-Fisk. ändock finner rätta vägen.
Denna fråga kan, enl. mitt omdöme, rätteligen betraktas både såsom en rättsfråga och såsom en billighetsfråga.
För att få en utgångspunkt för bedömandet af rättsfrågan, tror jag, alt Gr.
Sparre och flere med honom ganska riktigt jemfört det ifrågavande förhållandet med det förhållande som förekommer, då böter af K.
M. efterskänkes.
Hr von Hartmansdorff har velat bestrida riktigheten af denna jemförelse, samt till och med lipstadt frågan så, som vore de 12 procin actorats-arfvodet det principala i saken och det sorn i främsta rummet borde utgå, samt endast hvad som derefter kunde återstå af de indrifna medlen, tillfalla Kronan.
Detta måtte likväl vara att helt och hållet omvända frågan och är fullkomligt stridande mot ordalydelsen af den åberopade Instruktin, som uttryckligen föreskrifver, att de 12 procin skola utgå endast af de medel, hvilka till Kronan influtit.
För att bevisa den förut gjorda jemförelsens riktighet, ber jag att få erinra derom, att när böter af K.
M. efterskänkes, inträffar merändels samma förhållande som i denna fråga, nemi. att i sammanhang dermed afgöres äfven frågan om actors och korporationers rätt, ty hela bötesbeloppet utgår sällan eller aldrig ensamt till Kronan, utan endast en viss andel deraf, och det öfriga, enl. gällande Författningar, dels till åklagaren, dels till häradet, till de fattige, till kyrkan o. s. v., allt efter den fördelning, lagen i olika fall utstakar.
Men det har, så vidt jag vet, likväl aldrig blifvit förnekadt, att ju icke Konungen eger rätt att efterskänka hela bötesbeloppet, deruti inbegripne så väl åklagares som ofvannämnde korporationers andelar.
Jag kan då ej linna någon egentlig skilnad emellan åklagares i allmänhet rätt 412 Den 8 Februari. att utbekomma andel af böter, hvilka uppå deras åtal utfalla, och Ad v.-Fisk.
Printzenskölds rätt att erhålla andel af medel, hvilka till följd af hans handläggning till Staten inflyta.
Att i förra fallet K.
M. allena och i det sednare fallet båda Statsmakterna gemensamt utöfva den benådningsrätt, hvarigenom omnämnde tjenstemäns anspråk tillintetgöres, förändrar, i min tanke, icke sakens beskaffenhet.
När dertill kommer, att den af Utsk. hyllade åsigten fullkomligt öfverensstämmer med den åberopade Instrukt:ns bokstafliga föreskrift, så synes mig att frågan i afseende å rättsanspråket är ganska klar och tydlig.
I sådant fall reducerar sig saken naturligtvis till en billighetsfråga, och i afseende härå tror jag icke att man kan undgå att lägga vigt vid de omständigheter, som här redan blifvit anförda, eller att Adv.-Fisk.
Printzensköld uti ifrågavande balansmål redan fått sig tillagd ett actorats-arfvode, upgående till mera än 7,000 R:dr b:ko, samt att han fått beräkna arfvode äfven å medel, lill hvilkas indrifvande han icke varit behjelplig.
Jag vill för öfrigt ej vidare inlåta mig i några omdömen om dessa billighetsgrunder, enär sådant alltid till största delen beror på subjektiva åsigter, men att de skäl emot billigheten af Hr Printzenskölds anspråk, som Utsk. afgifvit, både kunnat och bordt tagas i betraktande, det anser jag icke vara något tvifvel underkasladt.
Jag får för min del anhålla om bifall till Utsk:s Betänk.
Jemte det jag får förklara, att jag instämmer med de ledamöter, hvilka anse StatsUtsk;s motiver vara af den beskaffenhet, att de möjligen skulle kunna ogynnsamt inverka på Hr Printzenskölds rättsanspråk, samt att jag derföre icke skulle vilja motsätta mig en återremiss, anser jag mig böra tillkännagifva, att, enl. hvad jag tror mig veta, frågan redan är de facto afgjord genom MedStåndens bifall till förevande Utlåt.
Då således allt hvad vidare här i frågan ordas icke blir annat än en opinionsyttring, men R. o. Ad., enl. min tanke, icke bör bifalla Utlåt., sådant det nu befinnes, vågar jag föreslå, att de olika meningar, hvilka här blifvit framställda, måtte förenas i ett beslut af följande lydelse: ”Utan alt ingå i bedömande af Adv.-Fisk.
Printzenskölds anspråk på actorats-arfvode, hvarom han må, om lian dertill anser sig befogad, i laglig väg utföra, bifaller R. o. Ad.
JV° 20”.
Detta innehåller blott en reservation emot de motiver, sorn till stöd för Utsk:s Utlåt, i afseende å Hr Printzenskölds framställning blifvit anförda.
Med anledn. af Frih. Carl Adam Raabs yttrande, i afseende å storleken af den summa,, hvarefter Hr Printzenskölds åklagare-arfvode borde beräknas, får jag erinra, att redan under 1844 och 1845 årens Riksdag, föreslog Konungen och biföllo R. Sl:r, att Kansli-Rådet Valerius skulle få anstånd med betalningen af det honom ådömda ersättningsbeloppet.
Den S Februa ri. 413 Hade detta beslut ej mellankoramit, utan afbetalning af det ädömda beloppet årligen skett genom afdrag å Valerii lön, så skulle de 13,800 R:dr, hvarom fråga nu är, redan hafva i Kronans kassor influtit.
Att de ej kommit dit, är således icke Hr Printzenskölds fel, utan Ständernas egen sak.
Hr Gripenstedt har förmenat, att de, som försvarat Hr Printzenskölds rätt, bland hvilka han serskildt nämnt mig, hafva velat göra de 12 proc:n till det principala i frågan.
Sådant har jag icke sagt och sådan är icke heller min tanke.
Kronans rätt vara lika god som Hr Printzenskölds, och omvändt.
Men hvad jag har sagt är att
Kronan icke eger rätt att skänka bort Hr Printzenskölds egendom, om jag så får uttrycka mig. 88 proc., eller allt utom de 12, är Kronans, men de 12 proc. äro Hr Printzenskölds, och han hade redan haft dem i sina händer, så vida icke Konung och Ständer trädt emellan och förhindrat medlens indrifvande.; Gr.
Sparre har tvenne gånger talat om, att Hr Printzensköld fått beräkna sig arfvode å 20,000 R:dr, hvilka utan hans medverkan i det Finérska balansmålet utbekommits.
Om detta är sant, hvilket jag vill tro, eftersom Gr.
Sparre så säger, borde det dock för Ständerna vara lika påtagligt ådagalagdt, som Hr Printzenskölds anspråk i det hänseende, som nu är under öfverläggning.
Huru mycken aktning man än må hysa för en enskild ledamots ord, anser jag likväl R. o. Ad. icke kunna endast på grund deraf inlåta sig i någon liqvid med Hr Printzensköld.
Hr Gripenstedt bär jemfört denna fråga med den, om Konungens rätt att efterskänka böter.
Det är, enl. hvad jag förut uplyst, ett misstag.
Här är icke fråga om böter, utan om ersättning. R. o. Ad. vet nogsamt, att i hvarje balansfråga är det tvenne omständigheter, som afgöras, den ena, hvad den felande skall ersätta, den andra, hvad lian skall böta för sin förseelse.
Här är icke fråga om något ansvar, som i egenskap af straff, blifvit Valerius ålagdt; utan om den ersättning, han skolat gifva Kronan för hvad genom underlåten kontroll å bans sida benne frångått
Det är således ett skadestånd, han skolat till Kronan erlägga, och detta är icke föremål för Konungens benådningsrätt.
Jag vill icke tro, att Hr Gripenstedt, i egenskap af Konungens rådgifvare, deltagit i något beslut, der den enas lagliga rätt blifvit efterskänkt med detsamma nåd bevisats en annan.
Skulle så hafva skett, lyckönskar 'jag Stat-Rådets ledamöter, om de undslippa anmärkn. derför.
Raab, Adam Christian, har trott sig veta, att de andra Stånden redan bifallit Utlåt., vid hvilket förhållande han ansett- del vara likgiltigt hvad R. o. Ad. deröfver beslutade.
Jag för min del linner det aldrig vara likgiltigt för något Stånd, att besluta hvad rätt är.
För öfrigt går det icke an att bifalla Utlåt. med den förändring, sistnämnde ledamot föreslagit, ty här förchafves ett sådant Betänk., i hvilket inkomst- eller utgiftssummor komma i fråga, och derföre lärer en återremiss vara oundgänglig. 414 Den 8 Februari.
Hr von Hartmansdorff har redan visat skillnaden emellan förevande fråga och den om böters efterskänkande, hvilka frågor Hr Gripenstedt och Gr.
Sparre ansett vara af lika beskaffenhet.
Hr Gripenstedt har vidare talat derom, att K.
M. eger rätt att efterskänka åklagares och vissa korporationers andelar i ådömda böter, ansett denna rätt vara ostridig samt deraf dragit den slutsatsen, att Konung och Ständer i denna fråga ega obestridlig rätt att efterskänka hela det Staten tilldömda ersättningsbeloppet, utan att låta Adv.-Fisk. i‘Kammar-R:n åtnjuta actorats-arfvode derå.
Jag för min del får förklara, alt jag långt ifrån att anse
Konungens rätt att bortskänka åklagares andel i böter så obestridlig, som Hr Gripenstedt funnit den vara, tvertom anser motsatsen yara klar.
Konungen äger väl rättighet att i brottmål göra nåd och således i allmänhet efterskänka straff i dess helhet; men om Konungen sjelf genom en utfärdad lag eller författning stadgat, att åklagaren skall hafva-en viss andel af ådömda bötesbelopp, så måste Konungen anses häfva efterskänkt
Sin benådningsrätt, så vidt nämnde bötesandel rörer, i de fall, hvarom lagen eller författningen handlar, och Hr Gripenstedt, som vid ett föreg:de tillfälle, i fråga om bränvinsbränningsrätten åberopat
Kungsordet vill väl att det skall gälla icke mindre då det blifvit lemnadt såsom fastställelse af en lag, hvilken ej af Konungen ensam kan ändras eller återkallas.
Då Konungen tillägger en åklagare j-del eller någon annan andel af de böter, hvilka uppå hans åkäran falla, sker det för att sålunda upmuntra honom att ådagalägga nit i upfyllandet af sitt kall, och dessa bötesandelar utgöra understundom åklagarens hela löneinkomst, såsom förhållandet, om jag ej misstager mig, är med Lands-Fisk:ne.
Om Konungen skulle anse sig hafva rättighet att efterskänka den åt åklagaren tillförsäkrade bötesandel, skulle följden deraf möjligen kunna blifva, att denne tjensteman blef alldeles utan inkomst.
M. icke ega rätt att efterskänka den andel i böter, sorn K.
M. redan tillförsäkrat åklagaren emedan Kungsord bör hållas i helgd och aldrig brytas sedan det redan blifvit lag.
Man har klandrat påståendet, att bifall till StatsUtsk:s Utlåt, innebure ett ingrepp i enskild mans rätt, och häremot invändt, att frågan ej rörde en enskild person, utan Adv.-Fisk. i Kammar-R:n.
Jag för min del anser denna invändning vara helt och hållet obefogad, ty en tjensteman måste betraktas såsom en enskild person, då fråga är om en löneförmån, hvartill han är lagligen berättigad.
Sparre har sagt, att förevande fråga vore ett ämne af föga betydenhet och att det således icke vore värdt att derom diskutera.
I motsats till den värde Gral anser jag ett förslag, sorn skulle innefatta förnärmande af en samhällsmedlems lagliga rätt, hvilken af mig ej anses vara en obetydlighet, väl vara värdt att discuteras, när förslaget en gång blifvit taget i försvar.
I annat fall torde discussionen ej hafva blifvit serdeles lång.
Hr Gripenstedt har ansett saken, sedd ur rättslig synpunkt, vara klar och förmenat, att här endast vore fråga om billighets - Den 8 Februari. 415 skäl.
Så vidt jag fattat
Hr Printzenskölds framställning i detta ämne, har han icke begärt någon nåd af Ständerne, utan deremot anhållit, att varda vid sin lagliga rätt bibehållen, eller måhända rättare, protesterat mot densammas förnärmande.
Om Hr Printzensköld, hvilket jag icke vet, förut erhållit actorats-proc. å ett belopp, som utan hans medverkan kommit Staten till godo, så inverkar denna omstämdighet alldeles icke på förevar:de fråga, som endast rörer, huruvida han har rätt att utbekomma det arfvode, hvarå han gjort anspråk, eller icke.
Ager han en sådan rätt, kan densamma hvarken af Konung eller Ständer honom betagas; eger han den icke, så må den blifva af domstol underkänd, men StatsUtsk. har dermed intet att skaffa.
Jag ville önska, att Gr.
Sparre blefve sannspådd i hvad han yttrat ang:de Svenska domare-corpsens oberoende af någon annans auctoritet, än lagens, och jag får försäkra honom, att äfven jag, såsom domare, i detta fall ej skalle anse mig af Konungs och Ständers beslut förhindrad att enl. min domareed döma såsom jag ansåge rätt vara, enl.
Sveriges lag.
Men det må ursäktas mig, om jag hyser den öfvertygelse, att många domare i detta fall skulle blifva åtminstone villrådige.
Vid sådant förhållande anser jag fortfarande det ej tillkomma StatsUtsk. alt inlåta sig i något bedömande huruvida Hr Printzensköld har rätt eller icke.
Detta har Utsk. gjort, då det i beslutets motivering förklarar, ätt medlen icke influtit och att Hr Printzensköld således icke eger någon rätt till actorats-proc. derå.
Jag yrkar fortfarande återremiss å Utlåt. » Hr Bildt:
Till min stora förvåning harman såsom skäl för bifall till Utlåt, anfört, att Hr Printzensköld redan upburit en betydlig inkomst i och för ifrågavar:de balans, och det kan ej förefalla annat än besynnerligt, att man vill göra ett sådant skäl gällande i en rättsfråga.
Men det förvånar mig än mera, att en talare har påstått, att Hr Printzensköld af Kongl, nåd fått sig tillagdt actorats-arfvode å de 20,000 R:dr, hvilka utan hans tillgörande till Stats-kassan skola hafva influtit.
Jag ber att få förklara, att denna upgift innefattar ett misstag.
En falare har väl sagt sig ej vilja draga upgiftens sanningsenlighet i tvifvel, men jag har i min hand en vidimerad afskrift af det Kongl.
Bref, hvarigenom den omtalade Kongl, nåden skulle hafva blifvit
Hr Printzensköld bevisad, hvilket K.
Bref jag ber att få upläsa, och hvaraf 11. o. Ad. forde finna, att förhållandet ej är sådant, som här blifvit upgifvet.
Det lyder sålunda: CARL JOHAN etc. Wår ynnest etc.
Hos Oss har Adv.-Fisk:s-Emb:t i Wårt och Rikets Stats-Kontor, på detta Embetsverks befallning, genom C. E. Alander, anfört underd. besvär öfver Edert d. 2 April nästl. år meddelade beslut, hvarigenom med åberopadt stöd af 23 § uti den för Eder utfärdade Nådiga Instruktion, rättighet blifvit tillerkänd Adv.-Fisk. hos Eder, Prot.-Sekret.
C. Pruitzen - 41G Den 8 Februari. sköld att åtnjuta actorats-arfvode till tolf proc. på de medel, hvilka i afräkning ä afl.
Tullförvaltaren M. F. Finérs upbördsbalans, lefvererats till Stats-Verkets disposition, bestående af tullmedel 19,161 R:dr 31 sk. 9 r:st. samt båkmedel 22 R:dr 23 sk. 6 r:st. eller tillhopa Nitton tusen ett hundra åttatio fyra Riksdaler sju skillingar tre runstycken banko; deruti Besväranden i underdånighet sökt ändring, under yrkande, att, då stadgandet i ofvannämnde § af den för Eder utfärdade Instruktion, som tillerkänner Eder Adv.-Fisk. 12 proc. af alla de medel, hvilka efter hans handläggning i balansmål uti Kronans eller andra allmänna kassor inflyta, efter klagandens förmenande, innefattade den förutsättning icke allenast att handläggning å Adv.-Fisk:s sida, i och för medlens indrifning skulle hafva egt rum, utan ock att utbetalning deraf skett i följd af hans handläggning, men intetdera af dessa förhållanden inträffat med nu ifrågakomne medel, såsom influtne innan Adv.-Fisk.
Printzenskölds befattning med balansmålet tog sin början; Oss täcktes, på grund häraf, och med afseende derjemte å hvad 46 § af samma Instruktion bestämmer rör:de vilkoren, hvarunder Betjeningen vid Öfver-Revisions-Depart:tet eger tillgodonjuta s. k. anmärknings-proc., i Nåder förklara, att något actorats-arfvode å förberörde medel icke må Eder Adv.-Fisk. tillkomma.
Efter inhämtande af Edert d. 22
December nästlidne år afgifna och af vederböndes förklaring åtföljde Utlåt., håfve WI dessa underd. besvär
Oss föredragas låtit; och enär J, genom Edert under d. 21 December 1838 meddeldta Utslag, hvari WI sedermera, så vidt frågan rörer nu ifrågakomne del af ärendet, icke gjort någon ändring, uttryckligen fastställt afl.
Tullförvaltaren
Finérs upbördsbalans till det genom samma Utslag bestämda belopp utan afdrag härå af de till Finérs sterbhus, såsom betalning för lån eller löneförskotter åt åtskilliga personer influtne medel, och hvarvid tillika förklarats, att det ej tillkomme Eder att
Eder yttra ronde sältet för sistnämnde medels användande till godtgörande al balansen; alltså och då de ifrågavar:de medlen numera, efter föregången tvist derom med Sysslomannen i Finérs konkurs, till Stats-Verkets disposition influtit, bafve WI, pä grund af dessa med flere i Edert underd.
Utlåt, och Adv.-Fisk.
Printzenskölds förklaring utvecklade skäl, funnit bemälte Adv.-Fisk. oslridigt vara berättigad att, jemlikt 23 § af den för Eder under d. IS Oclober 4834 fastställde Instruktion, tillgodonjuta actorats-arfvode med tolf proc. af hvad salunda i afräkning på merberörde upbördsbalans kommit Stats-Verket tillgodo, hvadan WI, med afslag å besvären, Edert nu öfverklagade Beslut i Nåder gillat och fastställt.
Eder detta till svar samt egen och vederböndes underd. efterrättelse och hvarom WI läte serskild
Resolution för klaganden utfärda, befalle WI etc.
Stockholms Slott d. 16 Februari 1842.
CARI. JOHAN.
Johan af Wingård.
Till Den 8 Februari.
Till Kammar-Rätten ang:de Adv.-Fisk:s-Embetets i StatsKont. underd. besvär i fråga om actorals-pi ovision, beviljad Adv.-Fisk. i Kammar-R:n, Printzensköld, i Finérska balansmålet.
Med det uti Kongl. Kammai'-R:ns Archiv förvarade original lika lydande, Betygar Ex öfficiö C. II Reuterskiöld, Actuarie uti Kongl. Kammar-R:n.
Man har sagt, att Hr Printzensköld genom sitt upträdande uti Finérska balansmålet redan npburit en summa af circa 7,000 R:dr.
Detta är sannt, men då man icke säger, på huru många år denna summa blifvit fördelad, kan man icke veta, till hvilket belopp nämnde tjenstemans årliga inkomster upgå, hvilka ej heller äro så stora, som man velat framställa dem.
Hr von Hartmansdorff har redan uplyst, att Kammar-R:ns Adv.-Fisk. i lön och sporler har en årlig inkomst af endast 2,800 R:dr, och denna summa torde ej kunna anses vara för hög, då man besinnar, hvilket vigtigt och ansvarsfullt kall af nämnde tjensteman bestrides.
Men om också förhållandet vore, att Hr Printzensköld i och för sitt embete upbure stora inkomster, så kan väl icke denna omständighet utgöra ett skäl att betaga honom hans lagliga rätt, ty då skulle rättvisan endast finnas till för den medellöse.
Jag yrkar fortfarande återremiss af ifrågavande Utlåt.
Jag bjuder alltid till, då jag yttrar mig, att efter bästa förmåga vara tydlig, men det måtte icke hafva lyckals mig under denna discussion, eftersom jag ej blifvit förstådd af Hr von Hartmansdorff äfvensom af en annan talare.
Jag bar aldrig sagt, att frågan om böters efterskänkande är alldeles lika med frågan om eftergift af ådömdt ersättningsbelopp, men hvad jag sagt är, att i håda fallen förekommer ett likartadt förhållande, nemi. att åklagaremaktens andel ingår i sammanhang med de ådömda medlen.