Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag icke uti allt med den ädle Motionären instämmer, hörer sådant till det reglementariska och bör kunna jemkas af ÖfverStyrelsen, efter vederbörandes hörande, så att allt inrättas på det minst kostsamma och minst betungande sätt för landet.
Efter den store Konung
Carl den XI:les visa stiftelser, och i enlighet med de betänkta Författningar, sorn utgåfvos under den annars så mycket klandrade frihetstiden, var hästafveln icke ensam föremål för omtankan, utan man sträckte sig äfven till förbättrande af boskaps-, får- och andra kreaturs-racer.
Jag känner ej, om nyhetsraseriet, modelleringen af rika Staters inrättningar och theorier, uppgjorde på kammargolfven utan kännedom af praktiska förhållanden och möjlighete; för verkställigheten, tillintetgjort i grunden alla dessa kloka anordningar; men att de kommit i glömska och att landet får derföre plikta, visar erfarenheten och äfven de anslag, sorn nu endast för Stuteriernas åter upphjelpande erfordras.
Jag yrkar således, att StatsUtskottet, vid behandlingen af den utaf Herr Hjerta väckta Motion, måtte upplysa: 1:0 Huruvida Statens å Kungsgårdarne betydlige inventarier finnas i behåll, Den i5 December f. ni. 67 ellei’ blifvit försålda och penningarne förstörde ; 2:0
Om, vid sednare tiders utfärdade Contracter på sådane Gårdar och lägenheter, man fritagit vederbörande Arrendatorer att hålla antingen Stuteri, Holländeri, eller Schäferi; äfvensom hvilket af dessa blifvit valdt, en eller tvänne målfyllige hingstar af race ändå alltid för allmänhetens behof borde finnas; 3:o Huruvida de anbefallde Tre-års Synerne å Kungsgårdar ännu förrättas, eller kommit ur bruk, så väl till efterseende af Egendomarries vård och byggnader, sorn Inventariernas bibehållande; och 4:o Om KammarCollegium, efter erhållen Nådig tillåtelse, fritagit Arrendatorer från hvad Lagen förbjuder alla andra Arrendatorer af jord, eller att försälja foder-tillgångarne.
,1 min tanka är det af vigt, att Kungsöhrs Kungsgård med Strömsholms åter förenas, och att allt sättes vid Arrendeårens utgång, med några modificationer, uti det skick, som det förr varit.
En plan i detta fall hör af StuteriÖfverStyrelsen uppgöras; och om man något vill rådfråga, huru det dubbelt större Danska Stuteriet Fredriksborg nu förvaltas, skall man finna, att den gamla inrättningen var den minst kostsam - / 68 Den i5 December f. in. ma och mest ändamålsenliga, då man undantager den stora tjenstemanna-personalen, som bör och kan inskränkas till likhet om ej under hvad den är vid Fredriksborg.
I sammanhang med delta ämne, torde det blifva nödigt, att Rikets Ständer förordna undersökning, huru Kungsöhrs och Strömsholms Ladugård nu förvaltas, och huruvida det goda slag af Tnventarie-kreatur är bibehållet eller förstördt eller bortbytt.
Allmänt kunnigt i orten är, att sedan Arrendatorn af Kungsöhr, en Hofpredikant Hörstadius, fick nedsättning af Rikets Ständer uti det betingade arrendet; så har hail sålt arrende-rättigheten på en del af Kungsgården för i3 å 14.000
R:dr; att han årligen ifrån Kungsgården gör större lefvpranser af hö och halm och utbjuder beständigt foder till salu; alt Arrendatorn af Strömsholms Ladugård, HofKamereraren Dahlgren, år 1826 skall för flere 1000 R:dr försållt hö och halin derifrån, och att sådan afsalu ännu fortfar.
Det är således icke troligt, att hvarken dessa Ladugårdar så vårdas, som vederbör, eller att kreatursracerlie kunnat bibehållas, utan minskats till myckenhet och storlek genom öfverslåndna svältningscurer.
Det kan icke af någon bestridas, sorn sett Ottenbys läge, eller ägt något derifrån kommet hästkreatur, att till skadlige påfund hörde att kullslå der varande Stuteri - Den i5 December f. m. 6c> Inrättning, och alt nämnde Kungsgård, såsom uti sådant fall af alla Statens Egendomar mest tjenlig, hör dertill åter ovilkorligen anslås.
Men som vårt Statsverk icke har stora tillgångar, fordrar försigtigheten, alt man icke går för hastigt tillväga.
Om Arrendatorn, Landshöfdingen Adlersparre, låter nöja sig med en måttlig aflrädessumma, som af Rikets Ständer bör kunna bestämmas, vet jag icke, hvarföre samma Egendom skall genast återköpas, hälst möjligen inträffande omständigheter torde vålla, att Egendomen ändå,.blir snart ledig.
Det är i min tanka äfven nödigt, att, i händelse Ottenby på ett eller annat sätt till Kronan återfaller innan nästa Riksdag, en ändamålsenlig reglering om nämnde Stuteris åleruppsätlande och förvaltning upprättas och Ira inlägges för nuvarande Ständer, så att man kan få veta beloppet af nödiga anslag, som troligen icke blifva öfverdrifue, hälst sedan Stuteriet blifvit uppsatt, och de goda byggnaderna af sten undergått en för ändamålet nödig förändring, Stuteriet bör kunna underhålla sig sjelf af Kungsgårdens afkastning, då nödige kronodagsverken till brukningen åter anslås, samt äfven om några år gifva Staten åter, till en del årligen, den summa Kungsgården nu afkastar.
Förvaltningen bör likväl då ställas på sparsam fot.
En Directeur med 200 å ?.5o tunnors
Kronotionde i årlig lön, fria boningsrum och trädgår - 7o Den i5 December f. m. dar, samt foder för 6 kor, och en Hästläkare med nödig lön, samt Stalldrängar efter behofvet, är hela den behöfliga staten.
Till Stalldrängar kunde också commenderas ett visst antal af Smålands Husarer, att qvarvara för året, hvarigenom dessa blefvo både kunnige i hästens skötsel och vård, och äfven kunde af HästLäkaren få inhämta kännedom i Veterinairvetenskapen.
Slutligen torde mig tillåtas påminna om skadligheten af det förslag, som blifvit gjordt rörande befrielse från byggnadsskyldigheten af Säterier, och huru detta förslag kunde vändas till nytta för Landet, om Innehafvare af sådane hemman, i stället för byggnadsskyldigheter*, förpligtades anskaffa och underhålla en målfyllig landtbeskällare på mantalet, till begagnande för Allmogens ston utan afgift.
Jag förslår icke hvarföre byggnadsskyldigheten på Säterier skall upphäfvas» då den är ett onus, åsatt dylik Egendom, emot åtnjutande af stora friheter och förmåner, som andra hemman icke äga, och delta så mycket mera, som författningarne stadga, att, i händelse af uraktlåtenhet i byggnadsskyldigheten, Säterier återfalla till Frälse.
Jag tror således, att den som icke vill underhålla byggnad, gerna ingår alt hålla en landtbeskällare, hvarföre ett för - Den i5
December f. m. i 7' sök i detta fall bör göras, då det i sia män underlättar anslaget för sådane kreaturs uppköp och underhållande.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma yttrande måtte biläggas Herr Hjertås Motion, och lill vederbörligt Utskott remitteras.
Herr Silfverskjöld, Carl, hade inlemnät ett så lydande Memorial:
Enligt de tryckta PiiksdagsProtocollerna 1823 och Rikets Högloft.
Ständers tydliga yttrande hade det redan på nästföregående Riksdag den 14 Mars 1818 blifvit afgjordt, alt afseende skulle tagas ”icke allenast” på milt år 1806 erlagda Accord för Compagnie vid von Engelbreehtenska Regementet i Pommern, ”utan ock på de förluster jag för öfrigt i tjensten fått vidkännas, , vållade af politiska händelser,” Samma Protocoller förmäla derjemte, att Preussiska Regeringen lofvat ”full” ersättning af alla Accorder åt de ConipagnieChefer, som qvarstannade i Preussisk tjenst, och att jag af Svenska Regeringen skulle på samma fot behandlas.
Mot nämnda uttryck ”full” Accordsersättning kan i milt fall intet annat svara, än 7,000 R:dr Pounu. Cour:t (yller 14,000 P:dr Sv. B:co).
Då jag nu verkligen erhöll 2,25o R:dr Pomm. Courrt (eller 4,5oo R:dr Sv.
B:co), så är denna då en Den i5 December f. m. gång gjorda förlust af 4.7^0 R:dr Pomm.
Cour:t (eller 9,5oo R:dr Sv. B:co) onekligen redan ett, bland de flera högt talande moti verna för Rikets Höglofl.
Ständer, att nu de facto förunna mig den redan för 10 år sedan mig de jure tillerkända ersättning för mina ”öfriga” oskyldigt lidna förluster.
Att detta ock redan vid förra Riksdagen varit Hans Kongl.
Majrts allernådigsta mening, är intet tvifvel underkastadt, hälst jag i underdånighet hade uttryckligen anhållit, att af Statsverket blifva godtgjord för hvad jag af samtliga (enligt Protocollets ord) ”uppgifna anledningar” i Rikets tjenst förlorat, och Hans Maj:t verkligen den 20
Mars i8a3 täcktes till StatsUtskottet remittera denna min Ansökning, hvilken riktigt blifvit förstådd såsom alldeles icke blott beträffande Åccordsumman, utan ”alla” mina förluster, hvilka, summariskt uppställda, äro följande: R:d.
Cour, På Åccordsumman (för fullständigheten skull) 4>75o.
Nio års förlorade inkomster af Com pagniet 18,000.
Compagniets beklädning åren 1810, 1811 och 1812 2,000., På en mig allernådigst beviljad ersättning, för den mig som Pension i8o61ofvade Adjutantslönen, ännu obetalda 400•
Sålunda, nied utelemnande af den förstnämnda posten, Summa R:d.
20,400.
Den i5 December f. m. y3 Jag har här förtegat en icke ohetvdlig mobilier, som i Augusti månad 1807 föll i Fransosernas händer; deremot bör jag icke förbigå den omständigheten; Att jag väl i 34 år (1782—1816) bidragit till Armeens PensionsCassa, men likväl, såsom sedan sistnämnda år icke mer på Stat, om jag nu tager afsked, icke har anspråk på Pension, ehuru jag hela denna sista 12-åriga period endast med min lön som Chef i Staben, jemte Expectancesumman (hvilka tillsammans, när Utskylder äro betalta, utgöra ungefärligen 860 R:dr B:co) måst lefva utan alla emolumentcr, utan inqvarteringspenningar, utan dieter på embetsresor, icke tillräckligt för mig sjelf, ännu mindre att kunna bestrida något för min Son.
Resultatet af allt detta skall oundvikligen blifva, att jag slutligen mäste sakna det oumbärligaste och se mig dömd till de obehagligaste förlägenheter i hänseende till iråkade skulder, hvilkas totalsumma är ganska ringa (knappt \ af min här uppgifna fordran hos Staten).
Efter framställning af dessa vidrigheter, som mig träffat, vågar jag hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln anhålla 0111 dess uppmärksamhet härå, och i synnerhet å det dubbelt hårda öde, att efter 46 års tjenstetid och mina pligters nitiska uppfyllande, beröfvad en riklig, åtminstone tillräcklig inkomst, nu sakna medel till de 7 4 Den i5 December f. m. nödvändigaste behofvens bestridande, endast derföre, att känslan för Fäderneslandet bos mig talat högre, än afseendet på alla yttre förmåner, då jag — den ende af ofvannämnde Regemente — i Svensk, tjenst qvarstadnade.
Slutligen anhåller jag vördsamligen,. att detta Memorial må benäget meddelas, de tre andra Högloft.
Merit-Lista» Å.r 1776.
Född den 4 Mars. 1782.
Ehuru minderårig, befordrad till Fändrik vid Psilanderhjelmska Regementet, sedermera von Engelbrechtenska kalladt. 1788.
Beordrad till tjenstgöring vid nämnde Regemente. 1789.
Befordrad till Lieutenant.
Bevistade Fälttåget i Finland. 1790.
Likaledes öfvervar alla sjö-aftairer. 1802.
Capitaine i Regementet. 1803.
StabsAdjutant hos Konungen: i sådan egenskap commenderad lill tjenstgöring hos GéneralGouverneuren i Pommern. i8o5.
ÖfverAdjutant bos Konungen.
Major i Armeen.
Chef för AdjutantsExpeditionea i Pommern.
Den i5 December f. ni. 75
År 1806.
Bestridde äfven endel af Civila ärenderna efter Pommerska Regeringens upplösning, hvarför jag erhöll särskildt löfte om bibehållande af den på Stat anslagne Adjutans-lönen såsom lifstidspension, 1807.
Efter första Franska Invasionen (den 23 Junii) bevistade alla utur Strålsunds Fästning gjorda utfall.
Tog den 1 April omkring xoo Man tillfånga, och derjemte en fiendtlig KrigsGassa.
Commendant i Demmin.
Riddare af Kongl.
SvärdsOrden.
Bevistade retraiten vid Andam den 16 April.
Commenderade den 6 Augusti Jägarekedjan vid den ena Frontsidan, då Fienden med storm sökte intaga Strålsunds Fästning.
Räddade vid Strålsunds evacuering den 19 Augusti allt hvad för Svenska Kronan räddas kunde.
Eller öfvergången tillÖn Rugen utnämndes jag till Commendant, på AlteFähr, med befäl öfver en betydlig styrka af alla vapen, inclusive en flotlille af 6 Canonslupar. 1808.
Commendant i Stockholm.
Den i5 December f. ra.
År 180c). 1810. i-8-i 1. 1812. 1814. 1815. 1816. 1821. 1824.
La des Tjenstgörande vid GeneralAdjutantsExpeditionen för Armeen, i egenskap af Chef de Bureau.
Befordrad till, ÖfversteLieutenanL Chef för Landstormeni Pommern.
Commendant i Bergen.
Under sednare Franska Invasionen som Krigsfånge afförd till Frankrike.
Entledigad fångenskapen, beguf jag mig lill Norrige.
Utnämndes till Öfverste.
Erhöll Allernådigst uppdrag, att utarbeta TjenstgöringsReglemente för Armeen.
Detta arbete fortsattes i Irenne år.
Chef för irsta InfanteriFördelningens Stab.
Förrättade en resa till Gottland, med Allernådigst uppdrag att Inspectera NationalBeväringen derstädes, samt att med ett Project lill en ny organisation för densamma i underdånighet inkomma.
Bevistade Lägret å Malmen vid Linköping.
Bevistade det stora Lägret i Skåne.
Årliga Embelsresor.
Carl Silfverskjöld. på bordet.
Den i5 December f. m. 77 Grefve Cronhjelm, Otto August, anförde följande:
Hvar och en, som med liflig Fosterlandskärlek värderar lyckan af att lefva rinder en Lagbunden frihet, måste nödvändigt nitälska för sina Medborgares upplysning, emedan friheten, endast då den är grundad på upplysningen, kan bestå och vidare utveckla sig; emedan det endast är i följd af upplysningen, som en skattdragande allmänhet kan inse och med Fosterländsk beredvillighet frambära sina skatter och våga sitt lif för sitt Fädernesland; emedan endast i upplysningen en Faderlig och hushållsam Regering äger en borgen att blifva rättvist bedömd och njuta ett förtjent förtroende, odh slutligen emedan man endast genom upplysningens tilltagande kan snart hoppas annalkandet af de sköna tider , då Medborgarnes förtroende, ej födseln eller det Embete man innehar, bestämmer Representantens kall.
Af dessa skäl har jag länge fåfängt väntat, att de båda StatsMakterna, hvilka deri synas äga lika intresse, skulle gemensamt verkat något kraftigt för Folk-undervisningen inom vårt älskade Fädernesland.
Regeringen har dock i en Proposition till Ständerna, förliden Riksdag, gjort första steget härtill, och det vore att för mycket misskänna vår Representation, ehuru felaktig dess sammansättning än är, att tro dét Representationen icke skulle väckas af denna uppmaning och göra hvad på A 78 Den i5 December f. m. dea ankommer.
Blotta jemförelsen mellan antalet af VexelundervisningsSkolor i vårt Land och de Länder, hvilka ej så länge som vi ägt friheten, visar tillräckligt, hvad vi uraktlåtit och huru vi stå i delta afseende tillbaka.
En Comité för Undervisningsverkens förbättrande har blifvit nedsatt och länge arbetat; men ehuru de utmärkte män, hvaraf den utgöres, böra vara Nationen en borgen för stora resultater, så lemnar blotta benämningen någon anledning att tro, det dess åtgärder blott inskränka sig till förbättrande af redan existerande Undervisningsverk _, och således kanske ej till inrättande af nja.
Då denna Comité, som nitiskt lärer arbetat för upplysningen, dock icke lemnat allmänheten del af deras arbeten, förslag och afsigter; så må det förlåtas en sitt Fädernesland innerligt älskande Medborgare, om han möjligen går Corn i ten i förväg.
En aktad Representant, Friherre Anckarsvärd, har redan förekommit mig, då han i sina Tankar om Sveriges försvarsanstalter föreslagit inrättandet af VexelundervisningsSkolor i alla Församlingar af Riket; men då Friherren gjort delta förslag, har han dock ej vidrört sättet för dess verkställande.
Att anlägga VexelundervisningsSkolor, innan ännu Vexelundervisnings-methoden blifvit allmännare känd inom vårt Land, och således Lärarne, eller de, som öf - Den i5 December f. m. 79 ver FolkSkolorna hafva inseende, äga tillräcklig kunskap derom, lärer väl vara nästan omöjligt.
Åf alla dessa ofvan-anförde grunder är det som jag hos Rikets Ständer vågar vördsammast föreslå att Rikets Ständer uti en underdåning skrifvelse till Kongl Majit måtte anhålla om det stadgande, att ingen hädanefter måtte få Prestvigas eller till Prest-examen godkännas, sorn icke inför Consistorium med fullständigt betyg ådagalagt, att han vid det Universitet, der han studerat, inhemtat tillräcklig kunskap uti Vexelundervisnings-methoden.
Och på det tillfälle må gifvas, att vid Universiteterna inhemta denna kännedom, vågar jagödmjukast föreslå, attén Fattigskola, på Statens bekostnad, inrättad efter Vexelundervisningsmethoden, mätte i delta afseende såsom Normalskola vid Rikets begge Universiteter inrättas, och skickligej väl lönte Lärare der anställas.
Vid dessa FattigSkolor skulle de till
Prester studerande ynglingar vara förbundne att inhemta, och sedan sjelfve några dagar såsom Lärare tillämpa Vexelundervisnings-methoden.
AfLäraren vid dessa Skolor, gemensamt med SeminariiLärarne, skulle betyg om den Studerandes insigt i ämnet lemnäs.
Historien har väl tillförlitligt visat, att upplysningen under Seklers lopp icke gjort 8o Den 15 December f. m. några betydliga framsteg, dådess vårdande varit lemnad i Presternas händer; men dessa tider och omständigheter äro, jag tror eller bör åtminstone tro det, i allmänhet icke nu mera tillämpliga på vårt Land.
De okunnige själasörjarne, hvilka endast för sitt underhåll vårdat sitt kall, äro nu med få undantag utbytte mot ett Presterskap, som känner sina pJigter och som säkerligen skall motsvara den väntan, det sköna hopp, hela Nationen till det samma sätter, då Folk-undervisningen uti vårt Fädernesland blifvit lemnad, nästan uteslutande, i Presterskapets händer.
Då det dessutom endast är genom upplysningens spridande och framsteg, som menniskan utbildar sig till det, hvartill Skaparen hos henne nedlagt anlag och förmåga; så är det med full öfvertygelse jag tror, att Presterskapet så mycket heldre bidrager till det sköna ändamålet.
Jag har trott, att då en mängd Prester årligen utgå från Universiteterna och spridas kring Landet, skulle Vexelundervisningsmethoden genom dem slutligen, och säkert, inom ett Decennium, blifva känd i alla Rikets församlingar.
Jag vet visserligen, att i de flesta Socknar utgöras icke de såkallade Skolmästarne af Prester; men det är dock Presterskapet, som har uppseende öfver SockneSkolorna, och som således, om det Ben i5 Dccemlier f. m. 81 det nitiskt uppfyller sitt kall, kan inom Skolorna införa den förträffliga Vexelundervisnings-metUoden.
Åtminstone bör det hädanefter för hvarje Prest vara ett oeftergifligt villkor att känna denna method.
Möjligen mötes jag af det inkast, att denna min Motion bör hvila, intill dess Committeen för förbättrande af Undervisningsverken slutat och framlagt resultatet af sina arbeten.
Jag svarar derpå, att äfven jag väntar med visshet stora resultater af dessa arbeten; men ehvad dessa resultater än må vara, så kunna de aldrig förändra det axiomet, att Vexelundervisningsmethoden, om den allmänligen skall kunna tillämpas, måste först vara någorlunda allmänt känd, åtminstone inom LärareStåndet.
Jag bör äfven tillägga, att om alla Studenter, innan de fingo aflägga PhilosophieCandidatExamen, vore ålagde en lika skyldighet att känna Yexelundervisnings-methoden, så skulle Trivialskolorna och synnerligen ApologistKlasserne, hvarifrån man ändå slutligen måste erhålla de egentliga Skolmästarne, snart kunna tillämpa den bättre methoden.
Min mening är emedlertid icke, att Folkskolor ej skola förr inrättas, än sedan den bättre undervisnings-methoden blifvit 5 H. 6 B2 Den i5 December f. m. mera allmänt känd.
Intet bör i Folk-undervisningen försummas; Skolor böra nu öfverallt inrättas efter denna method, som lian vara känd, och förbättrade undervisnings-méthoder sedan införas, dåde genom det medel jag nu vördsamt föreslagit, hunnit blifva mera allmänt kända.
Jag vill icke yttra mig, huruvida den värde Ledamotens nyss uppläste Memorial bör hvila eller icke; men jag bör allenast upplysningsvis nämna, att UppfostringsComiteens
Betänkande äfven afhandlar denna fråga.
Det innefattar nemligen fyra hufvudafdelningar: den första om de Allmänna FolkSkolorna; den andra om ElementarLäroverken; den tredje om de högre Undervisningsverken, samt den fjerde om TillämpningsSkolor; och jag får äfven upplysa, alt Betänkandet innehåller en Artikel om Preslbildningen.
Jag har trott mig böra nämna detta, utan minsta afsigt alt yrka, det frågan skulle hvila.
Grefve CronhjelmOtto August j uppläste följande:
Ifen stid då man så ofta erfarit, att bildandet åfelt prejudicat blott behöfts fö» att få en Lag stiftad, bör hvarje Medborgare vara angelägen, att i sin mon uppmärksamt bidraga till undanrödjande och förekommande af alla prejudicater, som på Den i5 December f. m. 83 minsta sätt kunna vara farliga, och med så mycket mera skäl dem, som, ehuru kanske för ögonblicket ledande till äfven goda ändamål, dock ingripa i ett fritt folks dyrbaraste och äldsta rättighet. Regerings-Formens 57 §. innehåller: ”Svenska Folkets urgamla rätt att sig be” skatta j utaf vas af Riksens Ständer alle’’na vid allmän Riksdag.”
Hvarje annat beskattningssätt, det må tillämpas på skillinges eller millionen, är sålunda rakt stridande mot Grundlagen, och hör, om det existerar, af Rikets Ständer för framtiden förekommas.
Till desse reflexioner har jag blifvit ledd af det förhållande, hvilket jag nu skall hafva äran nämna, ej såsom någon anklagelse (jag kan ej nog upprepa det), utan endast för att så mycket påtagligare visa, som jag tror, vigten af att behjerta den Motion, jag tagit mig friheten att vördsammast föreslå.
Är 1809 inrättades inom Hufvudstaden en FattigvårdsDirection, hvars förste Directeur, fastän inom ett Land, der man ständigt talar om municipal-styrelsers förträfflighet, uppbar i årlig lön, för det medborgerliga förtroendet att sköta Fattigmedlen, en oafkortad summa af 1000 R:dr B:co.
Fatfigmedlen ingingo åren 1809, 10 och 11 genom Subscriptionslistor.
Första året upp - 84 Dea i«5 December f. in. gick subscriptionen till öfver 3o,ooo R:dr; andra året tiil vida mindre, och tredje året till ganska obetydligt.
Härigenom uppkom en brist eller balatice i Directionens eller Fattigvårdens Cassa af något öfver 3o,ooo R:dr Banco, till betäckande hvaraf Församlingarne, i följd af en genom ÖfverStåthållareEmbetet Sockenstämmorna meddelad skrifvelse, biföllo att årligen erlägga 6 skillingar på hvarje Contributions R:dr af ardra Bevillnings Artikeln.
Då Ständerna kort derefter år i8iu sammankommo, 3nsåg
Regeringen en dylik beskattning ej kunna, utan Ständers beslut, af Hufvudstadens Innevånare uttagas, hvarföre en .Nådig Proposition i ämnet afgafs, hvarpå Rikets Ständer beviljade, eller rätteligen sanctionerade, denna utgift, och bestämde den att i trenne år utgå.
Efter dessa urs förlopp biföllo Församlingarne å nyo vid Sockenstämma, att afgiften, som sedermera nedsaltes till 5 sk. på Riksdalern, skulle tills vidare få fortfara, hvilket den ännu gör, ehuru den ensamt för år 1827, och sedan alla Fatliginrättningar deraf fått dividender, kemnade ett öfverskott af6,133 R:dr 34sk.g rst.
Olagligheten af alt Stockholms Församlingar skulle blifva vid Sockenstämma taxerade af några få närvarande FörsamiingsLeclamöter, faller klart för hvar och en; äfvensom att efterkommande och till Stockholm framdeles inflyttande personer blefvo derigenom utan ali rätt Den i5 December f. m. 85 beskattade lill betalande af en balance, sorn, om man rigtigt förfarit, ej hade bordt någonsin uppkomma.
Men ej nog härmed; balanceu är, efter hvad jag med visshet vet, för flere år sedan betalt, och beskattningen fortfar ändock lika, ehuru alla liusoch tomtegare dessutom betala inom hvarje Församling den egentligen så kallade Fattighusafgiften, sorn är ganska hög och utgör t. ex. för ett större hus emellan 16 och 20 R:dr B:co, eller lika mycket som betalas i Brandvakts-afgift; men denna Fattighus-afgift betalas ej på Kronans Debetsedlar, utan lill Församlingarnes Fattig-. husDirectioner.
På sådant säll har det prejudient bildat sig, hvarigenom man sedan flere gånger trott sig kunna beskatta Stockholms innevånare.
Så hafva t. ex.
Sockenstämmor blifvit ulljcste, och man har begärt Curhus-afgifteus förhöjande från 3 lill 5 sk.; så har man å sockenstämma hegart en viss afgift å hvarje Contributions Riksdaler för inrättandet af bättre gatulysning, och till och med hyresgäster blifvit ålagde sådan betala; så har man begärt vissa skilliugar på hvarje Contributions Piiksdalér, för att utvidga Seraphi merLazareltet och anlägga ett annat Lazarett å Södermalm; så har en sockenstämma inom en Församling ålagt hvar och en af Församlingsbo-, erne, att årligen betala en viss afgift i stäk - 86