Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gyldenstolpe föreslagit, och hvilket skulle blifva vida äfventyrligare hos oss än i Holland, Frankrike, Italien och England.
Redan vid en föreg:de riksdag har jag yttrat mig i den syftning Gr.
Gyldenstolpe nu talat i sin reservation, nemi., att jag tror att, då det inom ett land finnes en samhällsklass, som icke bryter mot samhällets lagar mera än någon af de andra samhällsklasser, som tvertom har under en tid af snart 70 är utmärkt sig genom en serdeles laglydnad, hvilket bevisas deraf, att man under denna tid knappt eger exempel derpå, att någon af denna samhällsklass varit dragen inför polisdomstol, en klass som visar sig ega omtanka icke blott för sig sjelfva, utan äfven för sina fattiga medlemmar, så att den ingenstädes fallit faltigförsörjningarne till last; så synes mig denna klass vara förtjent af att blifva befriad frän tvånget, att ovilkorligen endast få bosätta sig inom vissa städer i riket, och att dess medlemmar böra få uppehålla sig i hvilken del af landel de vilja.
Längre 246
Den 26 Juli f. m. ■ vill jag icke heller nu sträcka mitt yrkaDde, och Gr.
Gyldenstolpe har icke heller gjort det.
Gr:n har icke begärt, att judarne skola erhålla politiska rättigheter såsom de likväl utan men åtnjuta dem i flera af verldens mest civiliserade länder, utan endast att de skola tillerkännas rättigheten, att inom hela riket få bosätta sig, och åtnjuta öfriga medborgerliga rättigheter, med undantag likväl af den alt deltaga i sockenstämmor, välja prest m. m.
Jag tror, oaktadt alla de framställningar, som nu mot judarne blifvit gjorde, att man icke begärt något, som kan blifva farligt för Svenska folket eller som kan fä någon likhet med hvad den siste värde talaren anfört, ronde Polen.
Jag anhåller dessutom, att få bemöta detta hans yttrande med historiska skäl.
Det är en sanning att förhållandet i Polen är sådant som den värde talaren uppgifvit men det är också en sanning, att ett likartadi förhållande egde rum under medeltiden, då judarne ansågos såsom hvarje samhälles flender och förtryckare, och detta af alldeles samma skäl som nu i Polen.
Det fanns nemligen icke dä, lika litet som ännu i Polen, några andra klasser i samhället än den herrskande klassen, feodal-herrarne och under dem endast trälar.
Herrarne ville icke och kunde icke heller öfverlemna sina affärer åt dessa trälar, hvilka saknade dertill erforderliga kunskaper, och utbredde sig sålunda behofvet allt mer och mer hos desse herrar, att använda judarne lill sina affärsmän.
Med deras utmärkta skicklighet och skarpsinthet blefvo dessa småningom herrarnes despoter och rätta innehafvare af deras gods.
För herrarne återstod då icke annat än alt tid efter annan genom blodbad återtaga, hvad judarne såmedelst sig tillkräktadt.
Sådant är förhållandet ännu i Polen och de andra ställen, der en medelklass saknas.
Detta förhållande inom
Polen är just derföre en motsats till hvad inom Holland och Portugal egt rum, inom hvilket sistnämnde land judarne alltid åtnjutit medborgerliga rättigheter, utan att de derföre sökt eller vunnit något öfvervägande inflytande, åtminstone är sådant mig obekant; om de äfven velat tillegna sig ett sådant otillbörligt inflytande, hade nationen säkert velat återföra dem inom behöriga gränsor.
De hafva tvertom helt lungt skött sitt kall på den bana som blifvit dem anvisad, och ansetts som nyttiga medborgare.
Dessa länder lia lemnat lika rätt åt dem, som åt alla anandra medborgare som sig laglydigt uppföra och min öfvertygelse är, att detta förhållande är riktigt, och äfven bör och kan ulan någon våda blifva gällande äfven hos oss, der en bildad medelklass nog skall veta att vaka öfver, att ett sådant förhållande som i Polen ej blir rådande.
Detta bevisligt lagenliga uppförande hos judarne utgör äfven grunden för rättsanspråk på medborgerliga rättigheter de efter min tanke ega, och som af en värd motståndare här blifvit ifrågasatt.
Att denna rättsgrund blifvit både i Frankrike och England godkänd, och fullt medborgerliga rättigheter i stöd deraf blifvit dem derstädes lemnade utan någon menlig följd för landet, torde äfven få tala både för rättsgrundens giltighet och för nyttan af alt tillämpa den.
Här är äfven sagt, att judarne på sednare tider vunnit ett Den 26 Juli f. m. 247 särdeles inflytande i Schlesien, der de skola slagit under sig all rörelse, och orsaken härtill uppgifves vara, att judarne äro ett serskildt folk för sig sorn jemt håller tillsammans.
Ja Ihy värr! det är fallet öfver allt att judarne utgöra ett särskildt folk; men hvems är felet, deras eller de kristnas?
Ej heller hafva de slagit under sig all rörelse endast derföre att de äro judar, utan derföre att de äro arbetsamma, hushållsaktige och idoge, och jag ber alt äfven i delta hänseende få instämma uti Gr.
Gyldecstolpes reservation.
Slutligen anhåller jag att få in stämma uti Frih.
Tersmedens yttrande, ronde sednare delen af Utsk:s förslag, att nemi. R.
St. skulle i önskningsväg begära, att K.
M. icke såsom hitintills måtte utöfva sin rättighet i afseende på lagstiftning för judarne ulan hädanefter endast i samråd med R.
Detta förslag är något ovanligt och det har frän alla sidor inom detta hus med skäl blifvit vid andra tillfällen så mycket ifradt emot ett dylikt inträngande på konungamaktens område, att jag icke heller nu kan med min röst biträda ett sådant förslag.
Har Konungen denna rättighet, så kan den dessutom endast i konstitutionel väg omintetgöras.
Finnes den återigen icke skulle en sådan skrifvelse innebära, alt K.
M. usurpera! denna
Sin rätt och jag anser derföre en sådan skrifvelse i allo olämplig.
Jag hade icke ämnat besvära
Ståndet med något yttrande i detta ämne dä så mycket derom blifvit sagdt.
Men jag anser mig likväl böra på Frih, Hamiltons anförande afgifva ett svar, nemi. det att en bland de största fördelar Svenska folket efter min tanka eger, år den att icke vara söndradt i särskilda trosbekännelser.
De reformerta eller katolska trosförvandlerna äro i förhållande till vår öfriga befolkning, så få, alt de hitintills ej gjort oss någon skada.
Hvad judarne beträffar, är förhållandet ungefärligen detsamma; men hvarje utvidgning af dissidenternes antal skulle jag anse vara en stor olycka för samhället.
Det inre lugn Sverige under sekler utnjutit torde vi böra till största delen tillskrifva enheten i vår trosbekännelse.
Hvar och en vet, att det finnes intet, som så nära och starkt förenar menniskor, som öfvererensslämmelse i tänkesätt.
Fördenskuld söndras barn från föräldrar, bröder från systrar; och likväl om man lemnar större borgerliga rättigheter åt judar, hvilka från oss afvika i det förnämsta i alla tänkesätt nemi. det religiösa.
Ser man till samhällenas bildning, så skall man finna, att den utgått från religionen och rättat sig efter den.
Likväl vill man störa enheten der hon kan upprätthållas.
Jag anser dessa försök vara bland de farligaste för ett litet samhälles styrka och bestånd.
Jag hoppas att R. o. Ad. icke skall, genom sitt bifall dertill skada riket.
Då jag hört Frih.
Hamilton lika med andra anse den sednare delen af betänk, vara synnerligen förnärmande för konungamakten, och då jag tror, att en eller annan ledamot af detta hus delar den värde talarens åsigt, anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, vid framställning af propos. i ämnet behagade skilja den förra frågan från den sednare.
Om den förra frågan bifalles, så är det en lycka för fäderneslandet och om den 248 Den 26 Juli f. m. sednare afslås så är det icke värre än att nästa riksdags Consl.- Utsk. får göra gällande, hvad Svensk lag innebär, på det att Konungens rådgifvare må se sig bättre före i fråga om jude-sakers behandling.
Ehuru ogerna jag vill förlänga diskussionen kan jag likväl icke stillatigande förbigå den siste värde talarens lillmälen emot mig och dem som strida emot honom.
Den satsen, att hvarje trosbekännare hör lemnäs frihet i utöfning af sin religion inom Svea land, är vacker och riktig, och att jag ifrat för densamma, har jag så godt jag förmår sökt vid mera än ett tillfälle att visa.
Jag har vid delta tillfälle icke förstått annat, än att de i landet bosatte 800 judar skola få vistas, hvarhelsl de inom landel önska, att de icke må tvingas att blifva skackrare i st. f. åkerbrukare, men huru detta skall kunna vara i strid med friheten i religionsutöfningen, kan jag icke förslå.
I öfrigt får jag förklara, alt jag för vår läras bevarande är lika varm som någonsin Hr von Hartmansdorff.
Judarne äro fä till antalet.
De hafva aldrig gjort några proselyter och kunna icke göra det.
Skiljaktighelerne emellan vår och den mosaiska trosbekännelsen äro dessutom allt för stora för att något proselytmakeri skall kunna äga rum.
Här är således i delta hänseendet intet att befara, och dessutom önskar man icke annat, än att personer, som redan tillhöra vårt land, skola få borgerliga rättigheter, och delta endast utgör ämnet för den nu pågående striden.
Om den sats Hr von Hartmansdorff framställt ang:de de vådor, som skulle uppkomma derigenom, att judarne lemnäs rättighet, att bosätta sig allestädes i landet, är för Frih.
Hamilton obegriplig, så får jag åter för min del förklara, att, ehuru jag visserligen icke vill i skarpsynlhet mäta mig med Frih:n, det likväl synes mig lemligen klart, att i fall man tillåter 800 judar att sprida sig inom landet, kunna dessa genom äktenskap mångdubblas, och alt derigenom just kan uppkomma ett sådant förhållande, som Hr von Hartmansdorff omförmält.
En hvar som känner vigten utaf enhet i religion, skall dä icke kunna undgå att inse, det judiska familjers bosättning på landshyggden lätteligen kan medföra utspridande af en lära, som ingalunda är förenlig med vår statskyrkas upprätthållande, och på dessa skäl tillstyrker jag afslag å första delen, men deremot bifall lill den sednare delen af betänk.
Jag anhåller att närmare få förklara min åsigt.
Den siste värde talaren har sagt, alt antalet af judarne skulle ökas.
Jag medgifver delta, men jag tror likväl icke, att detta antal kommer att ökas mera, derigenom att judarne erhålla rättighet, att få bosätta sig på landet än om de bo inom de fyra städerne, och alt denna folkökning icke kan förhindras, såvida icke Hr Printzensköld äfven vill förneka dem att gifta sig.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad framställde Hr Gr. o. Landtm., alt då flere talare, yrkat att serskilda propos:r
Den 20 Juli f. m. 249 måtte framställas å de i förevar:de betänk, förekommande punkter, propos. först borde framställas å första punkten, deruti Ulsk. hemställt att den ifrågaställa utvidgningen af judarnes medborgerliga rättigheter må förfalla, och i motsats hvartill Hr von Stockenström, med hvilken flera talare instämt, yrkat bifall till Gr.
Gyldenstolpes i betänk, bifogade reservation gjorde tillstyrkande, att R.
St. matte i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, att judar må förunnas rättighet till bosättning i alla rikets städer, äfvensom på landet, när de derstädes ega fastigheter, och att de derjemte måtte erhålla rättighet alt utan serskildt tillstånd förvärfva och besitta fast egendom såväl i städer som på landel, men att judar ej må ega att välja eller kalla prest, skollärare eller kyrkobetjening inom kristna församlingar, eller alt uti direktioner eller kommissioner, som hafva befattning med kyrkoärenden eller kristna undervisningsverket, deltaga i öfverläggningar eller beslut öfver dithörande frågor.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till bifall å Utsk:s i första punkten gjorda hemställan och sedermera till bifall å Gr.
Gyldenstolpes tilstyrkande framställde propros:r, besvarades med blandade ja och nej; hvarpå Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s ifrågavar. hemställan, samt då härvid ropades starka ja, jemte många nej, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Hr von Stockenström, begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voteris-propos.:
Den som bifaller den i Allm. Besv.- o. Ekon.Utslcs betänk.
N:o 107, gjorda hemställan, alt den ifrågaslälda utvidgningen af judarnes medborgerliga rättigheter må förfalla, röstar ja; den det ei vill röstar nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad. det i Gr.
Gyldenstolpes berörde betänk. bifogade reservation gjorda tillstyrkande.
Beträffande sedermera 2:dra punkten af förevar, betänk, hvaruti Utsk. tillstyrkt R.
St., att uti und. skrifvelse hos K. M. begära, att K.
M. täcktes hädanefter icke ulan gemensamt med R.
St. till behandling och afgörande företaga de frågor som angå lagstiftningen för judarne i riket samt hvad dermed eger sammanhang, hemställde Hr Gr. o. Landtm, först om R. o. Ad. bifölle denna punkt, hvarvid ropades ja och nej; i anledn. hvaraf Hr Landtm, framställde propos. till afslag å samma punkt, samt efter denna proposms besvarande med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig fiona att härvid ja varit öfvervägande.
250 Den 2G Juli f. m.
Hr von Hartmansdorff, begärde votering.
Den som bifaller den del af Allm. Besv.- o.
Ekon.Ulsk:s betänk.
N:o 107, hvaruti en und. skrifvelse till K. M. blifvit tillstyrkt, röstar ja; den det ej vill röstar nej; vinner nej, varder förenämnde del af Utsk:s betänk, af R. o. Ad. afslagen.
Efter voteringens slut och sedan, i anseende till lika rösteantal, äfven den, före voter:s-sedlarnes uppräknande, uttagna och förseglade sedeln blifvit öppnad, befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Nej — 10. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 4 e. m.
In fidem protocolli, Alliert Munck.
Justerades 9 prot.-utdr. för denne dag f. m. samt pleni-prot. för d. 29 sisth Juni.
Föredrogs Const.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagde mern.
N:o 29, med utlåt, i anledn. af ålerremiss från 3:ne Ständ ä mern.
N:o 21, innehållande förslag till ändringar och tillägg i 50 oell 81 §§ R.F:n m. m.
Const.Ulsk:s nu föredragna mern. är icke tryckt, och då det är något svårt, att nii en fråga, som rörer grundlagsförändringar, kunna besluta sig blott efter åhörandet af dess uppläsning, så anhåller jag att detta mern. mätte ytterligare fä hvila på bordel.
Häruti instämde Frih. Cederström, Claes Rud., tillföljd hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade att Const.Utsk:s ifrågavar. mera. komme att ytterligare hvila på bordet.
Den 26 Juli e. m. 251 Föredrogs Const.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.
N:o 30, med voter.s-propos., i anledn af ett Stånds vägran att förena sig med de öfriga Stånden om antagande af de förslag Const.Utsk. i mem:n Niis 24, 25 och 26 framlagdt.
Det förhåller sig med detta mern. alldeles som med det föregide; hvarföre jag äfven i afseende på delta vågar göra samma anhållan.
Hr Brakel, Gust. Mauritz, och Frih. Cederström, Claes Hud.
Hrr ledamöter som begärt delta ir.em. på bordet, att de måtte tillåta att det först får uppläsas; och jag tror alt så snart det skett, de skola linna det vara af den enkla beskaffenhet, alt deröfver gerna torde kunna nu genast beslutas.
Denna hemställan lemnades utan svar, i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då de ledamöter som begärt förnyad bordläggning icke afstått från sin begäran, ifrågavar:de mern.
N:o 30, komme att ytterligare hvila på bordet.
N:o 259, med öfverlemnande af förslag till lista afdeln:n utaf det nya reglementet för riksg:s-kont.
Efter uppläsning af lista § uti ifrågavar:de förslag anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Jag tillåter mig att vid skrifsättet göra en anmärkn. ej för att åstadkomma en återremiss utan för att uttrycka min önskan, det måtte StatsUtskis ledamöter låta vid utskrifningen till Exped.Utsk. rätta felet.
StatsUtsk:s Sekreterare skrifver nemi. ”öfverskott®?-” i st. f. ”öfverskott”.
Om man skulle säga att en soldat fått 2 skotte?" i lifvet, eller att en riksdagsman sitter i 2 Utskotter, så skulle en hvar skratta deråt; men när man skrifver så i StatsUlsk. så får det passera!
Då detta ord är detsamma, antingen det förekommer i sammansättningen eller ej, så hoppas jag alt Ulsk. vidtager nödig rättelse på sätt jag hemställt.
Då härefter uppläsningen af förslaget fortsattes och 10 § förekom, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Samma Sekreterare skrifver jemväl ”1828—30 års riksdag” samt ”1840 och 1841 års riksdag”.
Der har han misstagit sig om pluralis och singularis.
Jag hoppas att äfven delta mätte blifva af Utsk. rältadt vid utskrifningen.
Förslaget upplästes till slut, hvarefter Gr. Lagerbjelke, Gust., yttrade:
För den händelse att till betalning blefve fastställd någon ”äldre kronofordran” af det betydliga belopp att riksg:s-kont.
252 Den 26 Juli e. m. och för godtgörande! af densamma komme uti förlägenhet, kan visserligen en nödig försigtighet fordra att något stadgande uti reglementet finnes till förekommande eller afhjelpande af en sådan förlägenhet och i det afseendet är sednare mom. af § 20 ganska förmånligt för riksg:s-kont.; men jag skulle dock tro den omständighet förekomma i afseende å detta stadgande, att det ej är fullt öfverensstämmande med allmän lag, ty sedan en person fält sin fordran fastställd och sålunda blifvit berättigad att få den betald, så eger han ovilkorlig rätt att genast erhålla liqvid, och denna hans rätt kan ingalunda genom ett reglemente göras mindre gällande.
Om derföre en äldre kronofordran skulle blifva till betalning fastställd, och riksg:s-kont:s Fullmäktige pröfvade det för kontoret nödigt att på grund af ifrägavande § uti reglementet uppskjuta betalningen; tror jag dock icke, att fordringsägaren skulle kunna genom riksg:s-kont:s reglemente hindras ifrån att få execution på domen; ty sedan hans fordran en gång blifvit förklarad laglig, kan hans lagliga rätt ej förminskas genom ett beslut till reglementarisk! stadgande, som R.
St. ensamme fattat.
Jag anhåller derföre om äterremiss af det sednare mom. af § 20.
Jag instämmer så mycket heldre i den af Gr.
Lagerbjelke gjorda anmärknm mot denna §, som på sätt han äfven anfört, slutet deraf är rakt stridande mot allmän lag.
Det har helt nyligen inträffat, att riksg:s-kont. nödgats till följd af 2:ne domstolars sammanstämmande beslut, deponera en summa af af icke mindre än 192,000 r:dr b.-ko.
Denna summa har riksg:s-kout. väl sedermera kunnat återbekomma mot förbindelse å Fullmäktiges sida, att riksg:s-kont. skulle om det blefve genom laga kraftvunnen dom ålagdt betalningsakyldighet, denna summa genast tillhandahålla.
När nu kontoret måste i följd af siu förbindelse genast fullgöra betalningsskyldigheten, så, i händelse denna betalning skulle föranleda något bekymmer för Fullmäktige, står en slik åtgärd i strid med reglementets föreskrift; och Fullmäktige kunna således i anledn. af detta stadgande i reglementet möjligen blifva utsatt för anmärkmr, dels frän blifvande revisorer och dels frän ett blifvande SlatsUtsk.
För att undanrödja detta obehagliga förhållande, och då det ej står i Fullmäktiges makt att upphäfva eller förändra en laga kraftvunnen dom; skulle jag önska alt Statsötsk. ville ändra denna § så, att den å ena sidan ej sätter Fullmäktige i förlägenhet, och å den andra ej strider mot hvad gällande lag stadgar.
Jag instämmer med de båda föreg:de talarne deruti, all riksg:s-kont:s Fullmäktige kunna mötligen blifva förbundna att betala en dylik fordran dä den är laga kraftvunnen, och att om det omtalade stadgandet i denna § då möjligtvis ej kan af Fullmäktige följas.
Man kan tänka sig ett sådant fall.
Orsaken hvarföre detta stadgande befinnes i denna § är den, att hela § är oförändrad bibehållen sådan den var i det förra reglementet.
Dä något förslag lill förändring deraf hittills ej hade blifvit gjordt, så har Ulsk. ej fun - Den 26 Juli e. m. 253 nit något skäl emot dess bibehållande, hvarföre delta stadgande ock kommit alt qvarstå.
Men då nu af de båda värde talarne en förändring blifvit föreslagen, hvilken jag för min del anser ganska lämplig; sä instämmer jag ock i deras anhållan om återremiss af den sednare delen utaf § 20.
Med full kännedom derom, att denna § ordagrannt återfinnes i riksg:s-konl:s nuvar. reglemente, har jag ej heller sökt alt med ett enda ord lägga nuvar.
SlatsUtsk. till last, hvarken §:ns uppställning eller ordalydelse.
Jag har endast lika med Gr.
Lagerbjelke anmärkt, att en föreskrift är meddelad, som står i strid med allmän lag, och derföre begärt att StaisUtsk. vid den blifvande återremissen ville taga detta förhållande i öfvervägande. (jfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H r Gr. o. Landtm, yttrade, att dä serskild propos. å det vid Utsk:s mern. fogade förslag till reglemente komme att framställas, R. o. Ad. torde finna att sjelfva mern. ej föranledde lill annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Hr Landtm, hemställde vidare om R. o. Ad. hifölle de första 19 §§ äfvensom första delen af 20 § uti ifrågavar. förslag till reglemente för riksg;s-kont. hvaremot icke någon anmärkn. blifvit gjord.
Uppå sedermera framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot sednare delen af förslagets 20 § gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss.
Föredrogos och lades till handlingarne Förstärkta SlatsUlsk:s nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagda mern.:
N:o 209, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af Riks S(:ns skiljaktiga beslut, rörde inlösen för Statens räkning af framlidne cans!irådet Sundels manuskript-samlingar; iN:o 270, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af Riks St:ns skiljaktiga beslut, rör.de ifrågasläldl statsanslag för arme'ens pensionskassa; N:o 271, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af Riks Stms skiljaktiga beslut, rörde ifrågasläldl låneunderstöd till repa ration å Linköpings domkyrka; samt N:o 272, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rörde arrendet för kronosäleriet Boda.
Föredrogos och biföllos StalsUtsk:s följande i gårdagens plenum pä bordet lagda utlätm och mern.:
N:o 273, i anledn. af väckt motion om anstånd med återbetalningen af det för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn under 1840 och 1841 årens riksdag beviljade lån; 254 Den 26 Juli e. m.
N;0 274, ang:de löneförhöjning för bokhållaren samt kammar- och husdrångarne vid riksg:s-kont.; och N:o 275, ang:de ytterligare inkomne ansökningar om riksgäldssedlars inlösande.
Föredrogs Stals- och Bevilln.Utskms i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 62, ang:de vissa ifrågaställa förändringar i beskattningsväsendet samt uppbörds- och redogörelse-verket.
Som detta betänk, äger ett ovilkorligt sammanhang med betänk. ang:de skalte-förenklingen, så torde det vara nödvändigt att de båda i ett sammanhang behandlas, och att sålunda det förra må, om det låter sig göra, sättas näst efter det sednare på föredragms-listan nästa lördag.
Hr von Hartmansdorff, Aug., förklarade sig vara förekommen af Frih. Tersmeden.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade alt R. o. Ad. i dag beslutat att StatsUlsk:s utlåt.
N:o 242, skulle uppföras sist å föredragmslistan för nästa lördag, och följaktligen nu svårligen kunde beslutas att näst efter samma utlåt, det nu förevar, betänk, borde uppföras.
Jag hemställer att just med afseende å det af Hr Gr. o. Landtm, nu omförmälda förhållandet, detta betänk, må förekomma till öfverläggning i plenum näst efter del dä betänk. rör:de skatte-förenklingen afgöres.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att såsom Gr.
Lagerbjelke föreslagit, Stals- och Bevilln.Utskms utlåt.
N:o 62, må företagas till pröfning i det näst efter afgörandet af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 242 inträffande plenum.
Föredrogs och lades till handlingarne Exped.Ulsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.
N:o 12 i anledn. af R. o. Ad:s beslut rörande skrifvelseförslagel N:o 103.
Upplästes och lades till handlingarne från de öfriga RiksSt:n ankomne prot.-utdr., nemi. frän PresteSt. af d. 13, 14, 15, 17, 19 och 22, från BorjiareSt. af d. 15, 17, 19 och 22, samt från BondeSt. af d. 14, 15, 17, 19, 22 och 25 dennes. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 8 om aftonen.
Den 29 Juli f. m. 255 Lördagen den 29 Juli 1848.
Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-uldr. för d. 26 dennes e. m.
Upplästes ett af Hr Cederstråle, Joh. Kasimir, inlemnadt sålydande mern.:
Som jag under den tid af tre veckor, räknadt från d. 7 i denna månad, hvarunder ledighet varit mig beviljad, icke medhunnit de göromål, som fordra min närvaro på fråu hufvudstaden aflägse orter; så nödgas jag härmed afsäga mig den befattning såsom ledamot i LagUtsk. jag under riksdagen innehaft; anhållande att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade bifall till denna anhållan.