Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nio 275, som på f. m. här upplästes, har den ädle Frih. utvecklat flera öfvertygande skäl, hvilka bevisa, att då jordbruket dels af grundskatter, hvilka ej kunna upphäfvas, dels af många andra skatter är mycket tryckt under närvar, con-v Den a3 O c t o b c r e. m. 3o9 junctur, hufvudsaldigast i följd af penningebrist och trög afsättning, bör tinder sådana förhållanden staten med sin credit bispringa denna vigtiga näring, hvaraf staten hemtar de största statsbidragen.
Jag kan derföre ej med tystnad förbigå och gilla Utskrs yttrande, att jordbruksnäringen endast genom egen flit och sparsamhet bör förvärfva de capitaler, den behöfver till förlager; ty om denna mening under närvar, conjunctur antages, skall deraf förorsakas, att landets hufvudnäring nedtryckes i stället för att framskrida, emedan mångenstädes inga öfverskott erhållas, så framt ej förlagstillgångar mot låg ränta och förmånliga vilkor anskaffas.
Det tvifvel, Utsk. yttrar, huruvida statens credit kan frambringa någon bestående välmåga, bör lätt höfvas af hvad erfarenheten inom Sverige lärer, utan att åberopa andra länders erfarenhet, om man nemi. undersöker, huru förhållandet var emellan åren 1734 och iy56, då statens credit genom Banken användes till näringarnas understödjande.
Man skall då finna att orsaken till de förvånande framsteg.
Sveriges industri och välmåga på den tiden framvisade, just låg uti det förökade rörelsecapital, som Banken på den liden satte i omlopp, utan att rubba dess inre värde.
Det omvända för hållande, sorn efter 1756 inträdde, tvekar jag ej att tillräkna, Ständernas misstag och ombytliga system vid reglerandet af statens financer och deras egna penningeverk, hvilket vacklande alltjemt sedermera ägt rum, oaktadt de olyckliga följder, som deraf visat sig; och jag har derföre vid ett tillfälle tillförne yrkat, alt Ständernas envälde i denna vigtiga del af lagstiftningen borde inskränkas.
— Derjemte får jag, i anledn. af hvad CJtsk. vidare anför, erinra, att den enskilda crediten hos oss, äfven under det lyckliga förhållandet af ett stadgadt och ordnadt myntväsende, dock är för vanmägtig för att kunna åstadkomma något stort resultat i jemnförelse med tidens kraf och förhållandet i andra länder, och att missbruken af ökade credit- och förlagstillgån gar bestraffa sig sjelfva, likaså väl då dessa tillgångar anskaffas genom statens credit, som då det sker genom enskilda crediten.
Utsk. uttrycker slutligen den öfvertygelse, att ehuru, under närvarande öfvergångsperiod från ett ostadigt till ett stadgadt myntvärde, statens credit påkallas till näringarnas bispringande, böra åtgärderna i detta afseende inskränkas inom de biträden, hvartill B.. St. finna, att Bankens lånerörelse kan lemna utväg.
Dervid får jag erinra, att då man betraktar de åtgärder, Ständerna beslutat rörtde Banken, finner man, att Banken i detta afseende kan föga uträtta, som motsvarar behofvet; och man måste således beklaga, att Utsk. vill låta Nationens välfärd bero af Bankens förmåga, oaktadt man, på det sätt Banken nu är reglerad, e) kan något förvänta i afseende på jordbruksnäringens kraftiga understödjande.
— Sedan jag nu till prot. anfört de 3io Den a3 October e. m. skäl, på hvilka jag helt och hållet bestrider de af Utsk. yttrade meningar om den vigtiga frågan, huruvida i allmänhet statens credit bör användas till understöd för näringarna, får jag biträda bifall till hvad Utsk. för öfrigt yttrar, rör:de Frih.
Ehrenborghs motion.
Jag är skyldig min egen öfvertygelse att förklara, det jag i allo delar Frih.
Ehrenborghs i denna motion framställda åsigt; men jag söker dock icke att understödja motionen, emedan jag anser omöjligt, att den nu kan genomgå. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 278 bifölls.
Hr Bosén blad, Bernh.:
Frånvarande i det plenum, då H. B. o. Ad. biföll BancoTJtsk:s betänk.
N:o , får jag mig mot samma bifall reservera.
För det första anser jag mig böra upplysa, att jag, såsom Bancofullmägtig, icke endast instämt i hvad nämnde auctoritet tillstyrkt till rörelsens lättnad, utan derutöfver föreslagit en temporär tillökning i fonderna för handelsdisconten och publika pappersbelåningen.
Det är med verklig ledsnad jag sett icke det ringaste afseende hafva blifvit fästadt, hvarken å hvad Bankens credit kunnat tillåta eller rörelsens behof under en lika känbar som alldeles oförutsedd conjunctur oundgängligen fordrat, samt sålunda både
Bankens och det allmännas interessen måst vika för farhågan att stöta oupplysta fördomar.
Jag är icke i stånd att härtill finna annan orsak än den fruktan för crediteris missbruk, sådana försök, sorn den olyckliga motion, hvars afslående vi just nu stadfästat, injagat hos älskarne af ordning och reda i vårt penningeväsende, och som gjort dem misstrogna mot äfven det klokaste, varsammaste och nyttigaste bruk af detta dyrbara medel till näringarnas upplifvande; ty eljest skulle jag icke kunna förklara mig betänkligheten alt låta en bank, meden sedelrörelse på några och 3o millioner r:dr, hvars credit blifvit på ett så tillfredsställande vis ådagalagd i sjelfva det ögonblick, då dess förbindelser blifvit återställda under lagarnas kraft, och som på ett halft år indragit en million r:dr af sin sedelstock, öka sin discontering på kort tid med några få hundratusen r:dr, och det i en tidpunkt, då en pestartad sjukdom, hvars tillkomst intet menskligt förutseende kunnat ana en månad förut, med dess följeslagare af spärrningar och hämmad inre rörelse, verkat en stagnation i denna, som troligen sällan sett sin like, och då den återställda ordningen i vårt myntväsende ännu räckt för få dagar, för att hafva kunnat framkalla andra creditanstalter, att i ögonblickets behof ersätta den gamla Banken.
Jag fruktar, att de, hvilkas nit för realisationen ansett sig, af undseende för okunniga opinioner, böra afslå biträden, som utan den ringaste fara för silfvervexlingens fortgång kunnat beviljas, Den 23 October e. tu. 311 och som så högt af behofvet påkallas, gjort realisationen — denna dyrbara gåfva åt vår framtid — en stor otjenst, då de, samtidigt med dess början, tillåtit en svar och lätt afhjelplig krisis för rörelsen inträda, och sålunda gifvit det stora företagets fiender vapen i händerna att hos en oupplyst allmänhet utbilda den — visserlige.. falska — opinion, alt förlägenheten och de enskilda lidandena och förlusterna äro en följd af realisationen, samt att denna behöfver för sitt bestånd ett verkligt strypsystem, — satser emot hvilka en så gammal förfäktare af realisationen som jag ej kan underlåta att lika ifrigt protestera, som jag vid andra tillfällen stridt mot de motsatta ytterligheterna.
Men då, sedan de afslagna motionerna gjordes och äfven sedan betänk, förevar hos Utsk., andra omständigheter tillkommit, som helt och hållet hota att förvandla en hel, af både förra och närvar.
Ständer godkänd discontinrättning, från ett låneinstitut, till blott en utredningsanstalt, så anser jag det förtroende, jag äger, att, å Ståndets vägnar, såsom Bancofullmägtig deltaga i styrelsen af härvar. disconter, ålägga mig att begagna min rätt att i motionsväg bereda någon hjelp för detta lika opåräknade som beklagliga förhållande.
Den stockning, som sedan en längre tid ägt rum i Götheborgs handelsdisconts utlåning och äfven i mindre grad känts här, har nu äfven här uppnått den höjd, att vi förliden gårdags session, med en mängd låneansökningar å till en del de bästa namn, icke kunde bevilja ett enda lån, emedan den lilla behållningen måste reserveras för att betacka lånebankens förskott för inlösta obligationer å upplåningen för handelsdisconten, att härvar. handelsdiscont icke på 3:ne veckor äger annan fond för nya lån, än hvad som under tiden kan inflyta å de få lagsökta fordringarna samt att troligen hvad, som då inflyter, till större delen erfordras för att infria uppsagda upplåningsobligationer ända lill April månad nästa år, då en efter Wenersborgs brand af brandstodsbolaget uppsagd post på öfver 200,000 r:dr förfaller.
Genom de stora upplåningar för högre ränta och till en del för öfrigt lika vilkor, andra verk i år annoncerat, hafva så betydliga uttagningar å Bankens upplåningsräkning för handelsdisconten i år skett, att denna från d. 12 Febr. till d. 19 Oct. nedsatts från 1,110,875 r:dr till 886,000 eller med 224,875 r:dr, hvarförutan 11,750 r:dr sistnämnde dag voro förfallna, ehuru ännu outtagna, och 269,000 r:dr uppsagda, fastän ännu icke förfallna, hvartill — äfvensom till ännu förestående uppsägningar — under närvar, föreskrifter ingen annan tillgång, än låneindragningar, finnes för Bancofullmägtige att använda.
Under sådana förhållanden, och då det omöjligen lärer kunna tolkas hafva varit R.
St:s afsigt vid fattandet förliden sommar af deras allm. beslut, rör:de blifvande bancorörelse, att en discontrörelse, som de beslutat utvidga, på längre tid skulle förvandlas till en ut - 3l2
Den a3 October e. m. redningsanstalt, så, för det fall, alt man fortfarande skulle finna vådligt att öka närvar, sedelstock med en del af de redan amorterade och dagligen till indragning inflytande sedlarna, får jag föreslå, att Banken åtminstone måtte få komma till biträde med sin credit, och derföre anhålla, att följande motion måtte blifva till BancoUtsk. remitterad: ”Att
Banken berättigas till förstärkande af fonden för ”handelsdisconterna och belåningen af publika papper uppdaga lån till ett maximibelopp af 5 ä 600,000 r:dr b:co el”Jer motsvarande summa i silfver, utan annan inskränkning, ”än att ränta och alla kostnader till fullo betäckas af rännan vid återutlåningen.”
Jag kan ej erinra mig annat, än att handelsdisconten är grundad på upplåning af Banken.
När nu tillgångar för discontens utlåning saknas, synes det bevisa, att Banken ej kunnat få låna, och vid sådant förhållande inser jag ej, hvartill motionen skall tjena, i fall det ej är meningen, att Banken skall göra lån mot högre ränta, än som erlägges för de lån, Banken sjelf lemnar.
En sådan mening finnes dock icke uttryckt i motionen.
Hr Rosenblad: I anledn. af Hr Cederschjölds an märkn. vill jag blott erinra, att Banken är bunden i sättet att upptaga län.
Den lånar ut för 5 proc. och får för sina lån ej gifva mer än 3 ä 2 proc:s ränta.
Min mening är, att Banken nu utan annat band, än att den ränta, Banken betalar för sina upptagna lån, ej blir högre än räntan jemte kostnaderna vid återutlåningen, må få göra den upplåning, jag föreslagit.
Såsom ledamot af BancoUtsk. anser jag mig böra upplysa R. o. Ad. derom, att af mig inom Utsk. blifvit vackt en motion af den ringa omfattning, att handelsdisconten i Götheborg skulle på kort tid få upplåna, emot 4*5 proc:s ränta, en summa af högst 100,000 r:dr, för att till någon del afhjelpa den momentella förlägenhet, som i anseende till choleran der uppstått, men att likväl denna motion inom Utsk. förfallit efter votering, hufvudsakligen, enligt hvad jag kunnat fatta, derföre, altman ansett en så ringa åtgärd som denna, hvilken ej kunnat medföra någon annan rimlig förlust för Banken, än att möjligen Banken förlorat vinsten på denna summa af 100,000 r:dr, icke destomindre vara af en sådan beskaffenhet, att den ej utan våda för realisationens bestånd kunde bifallas.
Jag anser mig böra upplysa detta, på det att R. o. Ad. ej må tro, att, så länge den opinion råder, som nu är gällande, någon åtgärd skall kunna, åtminstone inom BancoUtsk., lemnäs åt Hr Rosenblads motion, åt hvilken jag för öfrigt — jag tillstår det med min vanliga frimodighet — anser mig skyldig att Den a3 October e. m. 3i3 att gifva allt det understöd, jag för egen del kan lemna; men man har för närvar, i BancoUtsk. den opinion, att om Banken i ringaste män begagnade sin credit, skulle den i och med detsamma ställa realisationen i våda, och så länge denna opinion fortfar, anser jag det vara att strida mot strömmen, att söka derstädes genomdrifva ett sådant förslag som det ifrågavar.
Med tacksamhet för Gr.
Frölich, hvars bemödanden inom BancoUtsk. i samma väg, som jag afsett, icke varit mig obekanta, får jag yttra, att jag likväl om framgången af denna motion har större förhoppning, än Hr Gr:n sjelf.
Jag känner åtminstone, att numera, sedan en af de starkaste motståndarne till det allraringaste begagnande af Bankens credit funnit, att en af de institutioner för lånerörelsen, som förra Stander stadgat och äfven nu församlade Ständer bibehållit, blifvit under loppet af ett halft åt* onyttig och hvilande, har just denne man, hvars namn det ej är mig tillbörligt att nämna, i detta fall ändrat opinion; och jag vågar hoppas, att om Utsk. får kännedom derom, att, i händelse någon sådan åtgärd, som den jag nu tagit mig friheten föreslå, icke vidtages, handelsdisconten för ett halft år endast blir en utredningsanstalt, skall inom BancoUtsk. någon större uppmärksamhet lemnäs åt ämnet, hvarförutan jag, äfven om Utsk. ej skulle göra det, hyser det hopp, att, då detta är en inom RiksSt:n väckt motion, RiksSt:n vid frågans afgörande skola finna skäl att densamma bifalla.
Jag beklagar, att en så inskränkt opinion är rådande inom BancoUtsk.; men jag kan ej tro, att den ström, som der råder, alltid skall blifva den starkaste.
BancoUtsk. kan få orätt; och det må säga hvad det vill, så är det dock R.
St., som blifva de rådande.
Jag bryr mig derföre icke stort om hvad BancoUtsk. må säga, och begär remiss af motionen, emedan jag förmodar, att RiksStm skola se saken mera i stort och icke följa de inskränkta åsigter, som hos BancoUtskts ledamöter gjort sig gällande.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. iS dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 579 i anledn. af väckt fråga om rättighet för städernas embets- och tjenstemän alt deltaga uti Civilstatens Pensionsinrättning m. m., blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Till pröfning företogs Constit.Utsk:s d. 9 dennes f. m. på bordet lagda memor.
K:o 41 med åtskilliga grundlagsändringsförslag, åsyftande riksdagsförhandlingarnas ordentligare och skyndsammare gång. i5 H. b 3i4 Ben a3 October c. m. II. o. Ad. beslöt, att detta meraor. skulle punktvis föredragas. lista punkten.
För min del knn jag i de flesta fall icke godkänna Constit.Utskrs afgifna betänk, till, såsom orden i titeln lyda, riksdagsförhandlingarnas ordentligare och skyndsammare gång.
Mig synas dessa af Utsk. föreslagna förändringar vara både af ingripande art till rubbning af nu gällande grundlagsstadganden och på många ställen öfverflödiga.
Det torde ursägtas mig, ehuru blott första punkten, rörtde 53 § Reg.F. och de dermed gemenskap ägande §§, är föredragen, att jag tager mig friheten äfven yttra en allmän åsigt, stödd på den ringa erfarenhet, jag kunnat inhemta, under det jag bevistat åtskilliga riksdagar.
Mig synes, att om man verkligen vill riksdagsförhandlingarnas skyndsammare och ordentligare gång, hade man icke bort inskränka sig till att, i afseende på Utskrn, endast föreslå sammanslåendet af Bevilln.- och StatsUtskm.
Jag tror, att orsaken lill målens långsammare gång icke ligger deruti, att vi hafva för många Utsk., utan deruti, att Utsktns personal är för stor.
Jag skall söka alt göra min framställning i detta afseende så kort som möjligt; men mig synes af många skäl det stora antal ledamöter, som i hvarje Utsk. finnes, ej vara af behofvet påkalladt.
Måhända har man i början ansett dem såsom en garanti för målens behöriga behandling; men jag tror, att erfarenheten visat, det målen just i följd af den stora utsk:spersona!en blifvit mindre ordentligt handlagda.
Jag får såsom exempel framställa det af 48 ledamöter bestående Bevilln.Utsk., hvarom jag äger närmaste kännedom.
Detta Utsk. har till handläggning vigtiga mål, hvilka åtminstone borde systematiskt behandlas.
Jag hemställer då, huru det är möjligt alt af denna personal af 48 ledamöter, hos hvilka minst 24 eller åtminstone 16 olika opinioner skola söka göra sig gällande, kunna erhålla ett systematiskt förslag.
Detta är en olägenhet af den stora personalen, och en annan olägenhet deraf är den, att hvar och en af dessa många ledamöter vill yttra sin tanke och replikera på de anmärkn:r, som deremot göras.
Discussionen blir således lång.
Allt detta sammanlagdt gör, att målen omöjligen med behörig skyndsamhet kunna utarbetas för att vidare handläggas inom Stånden, och, hvad som är ännu vigtigaré, att aldrig något helt system af denna stora personal kan blifva framlagdt.
Men ännu en annan omständighet fordrar uppmärksamhet, nemi. svårigheten för electorerna att utse det stora antalet af ledamöter i Utskrn.
Vore personalen derstädes inskränkt lill ett mindre antal, så vore det möjligt för electorerna att kunna utse ntskrsledamöter af likartad opinion i de ämnen, de skola handlägga; nu är det deremot svårt att i något Stånd utse Den 23 Octobcr e. m. 3i5 utskrsledamöter, som äro liktänkta i någon af de frågor, hvilka af dem skola behandlas.
I följd deraf skola envisa strider i Utskrn uppkomma.
Då, i följd af en mindre personal, liktänkta utskrsledamöter skulle kunna utses, skulle den vinst uppkomma , att åtminstone ett ordentligt och grundligt förslag framlades för R.
St., hvilket de då med mera enstämmighet kunde bifalla, afslå eller återremittera; och 0111 ett förslag blifvit framstäldt utan reservationer (hvilka sällan böra komma i fråga, om Utskrn rätt sammansättas), men af R.
St. återremitteras, så vöre dermed till— kännagifvet, att RiksStm ogilla den personals tänkesätt i frågan, som utarbetat förslaget, och denna personal skulle då veta, att den borde afträda ur Utsk., hvaremot andra personer, som delade Ståndens opinion, komme att inväljas i detsamma, i följd hvaraf frågorna blefve vederbörligen handlagda och utredda.
Efter hvad jag nu anfört, hvilket jag anhåller måtte få i prot. inflyta såsom min mening i fråga om Utskrns sammansättning, tager jag mig friheten att öfvergå till den nu föredragna punkten af Utsk:s förslag.
Den innehåller nära nog endast 2:ne saker, nemi. uteslutande af Bevilln.Utsk. och StatsUtskrs förstärkande till ett antal af 48 ledamöter.
StatsUtskrs förstärkande till 48 ledamöter, hvarom stadgande i 3o § Riksd.Ordn. skulle inflyta, vågar jag detsamma helt och hållet afstyrka.
StatsUlsk. består nu af 36 ledamöter, och om äfven, såsom här är föreslaget, en ny division deraf skulle tillkomma för bevillntsmålen , tror jag likväl, att denna personal ej är för liten.
Jag skulle deremot tro, att då Utsk. sålunda komme att arbeta på 4 divisioner, vore ett antal af 32 ledamöter ganska tillräckligt, nemi. 2tne ledamöter af hvarje Stånd för hvarje division.
Man erhölle då den glädjen inom divisionerna, att målen kunde öfverlemnes till divisionens särskilda ledamöters utredning.
Derigenom vunnes, att inom divisionerna strider samt bordläggning första och andra gången kunde undvikas, samt alt hvarje ledamot hade sina särskilda mål att utarbeta, hvarom icke mycken tvist skulle uppkomma i fall ledamöterna vore något så när liktänkta.
Jag kan således icke tillstyrka, att något Utsk:s personal ökas, utan tvärtom skulle, i fall R. o. Ad. funne skäligt att i detta afseende uttrycka en gemensam tanke, det, enligt min öfvertygelse, vara bäst att stadga, det Utskrns personal skall förminskas.
Vinsten af att sammanslå Bevilln.- och StatsUtskrn kan jag icke rätt för mig uppgöra.
Om, på sätt jag föreställer mig vara rättast, Bevilln.Utsk. skulle vid riksdagens början inkomma med ett sådant betänk., som 70 § Reg.F. föreskrifver, tror jag, att Bevilln.Utsk. kunde vara af stor nytta för R.
Att åter öfverlemna detta åliggande åt StatsUtsk., eller en division deraf, har visserligen det med sig, att man kan mera jemnka utgifter och inkomster; men i detta afse - Den Oetobcr e. m. ende har jag redan framställt mitt tänkesätt, nemi. att jag anser det vara rätteligen i vår nuvar. grundlag stadgadt, att StatsUtsk. bör för It.
St. framlägga, hvad som utgör statens behof, och alt, sedan dessa äro pröfvade och godkända, det tillhör Bevilln.Ulsk. att utfinna de medel, hvarigenom behofven kunna fyllas.
Jag för min del vågar derföre anhålla, att It. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke i afseende på nu förevar, punkt må godkänna en redactionsförändring, som jag önskar få framdeles uppgöra, i händelse någon vill understödja min tanke, att icke, såsom Utsk. föreslagit, Stats- och Bevilln.Utskrn må sammanblandas.
Jag erkänner riktigheten af den grundsats, Constit.Utsk, följt, då det ansett de göromål, som åligga Bevilln.-och StatsUtskm, böra lämpligast sammanföras under ett Utskts gemensamma behandling; men deremot befarar jag, att denna grundsats i verkställigheten möter alltför stora hinder, för att kunna antagas.
Åtminstone skulle det icke leda till riksdagarnas förkortande, utan till deras förlängande.
Jag har haft äran vara ledamot af StatsUtsk. och derigenom erfarit, huru Strängt sysselsatt detta Utsk. är och måste vara, om det skall medhinna sina göromål, så att icke riksdagarna förlängas blott för deras skull; och likväl äro de icke så minutiösa, som åtskilliga delar af Bevilln.Utskrs ärender.
De sednare fordra just för denna egenskap mycken tid, och vi finna vid denna riksdag, att ehuru särskilda Stats- och Bevilln.
Utsk. funnits, blifver riksdagen förlängd derföre, att Bevilln.Ulsk. ännu icke medhunnit sina arbeten.
Jag får således för min del vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke i denna fråga förklara, alt Ståndet anser ett särskildt Bevilln.Ulsk. hädanefter såsom hittills behöflig t.
— Jag vill icke inlåta mig i frågan om ändamålsenligheten af det antal ledamöter, Utsktn för närvar, hafva, men dock i allmänhet anmärka, att många ledamöter i Beviiln.Utsk. ansetts behöfliga, pia det man deri måtte få ledamöter, om det vore möjligt, från alla län och yrken 1 Riket, så att de särskilda förhållanden, sorn i hvarje ort förekomma, måtte kunna vid beskattningen tagas i öfvervägande.
Jag tror icke, att det är oriktigt, utan tvärtom nödigt, att genom flera ledamöters inträde i Utsk. gifva tillfälle åt de olika meningarna samt den särskilda och mångfaldiga sakkännedomen, att der göra sig gällande.
Jag får således till R. o, Ad:s godkännande förnya den anmärkn., jag nyss gjorde.
Jag delar den tanke, som Gr. v. Fersen framställde, nemi. att det är mycket ändamnlsenligare såsom det är, att ett särskildt Stats- och ett särskildt Beviiln.Utsk. existera.
Utom det skäl för ett stort antal utsk'.s!edamöter, spm Hr v. Hartmansdorff anförde, att det
Den 23 Octobcr e. m. 3ij är nyttigt, att från flera landsorter ledamöter inkallas, hvaraf följer, att Utsk. blir talrikt, står sådant, efter min tanbe, äfven i fullkomlig öfverensstämmelse med Utsktns allm. ändamål.
Jag kan icke med Gr. v. Fersen dela den tanken, att det ligger något ondt deri, att i Utsk:n finnas flera ledamöter, som äro af stridiga åsigter.
Tvärtom anser det såsom ett godt; ty ändamålet med Utsk. måste vara, alt der skola alla meningar öfvervägas oell framställas med alla de skäl, som lala för desamma, för att slutligen bereda det resultat, pluraliteten finner godt, emedan just derigenom afgörandet blir så mycket lättare för Stånden.
Det vore, enligt min tanke, ett fel och en olycka, om electorerna till utsktsledamöter endast utsåge personer af samma opinion; ty då skulle alla utskrsbetänktn kunna anses vara ensidiga, och ensidiga betänkln önskas icke af JR.
St. samt äro ej ändamålet med Ulskts tillsättande.
Jag hyser således den tanke, alt Utsk:ns ledamöter böra vara så många de äro, oell att ju flera meningar der framställas, ju lättare blir det för R.
St. att afgöra frågorna, emedan de derigenom snarare inse det rätta.
Jag förenar mig i Hr v. Hartmansdorffs tillstyrkande, att ett särskildt Bevilln.Utsk., såsom hittills, må finnas.
Jag har icke af de skäl, som nu af 3:ne värda talare äro framställda, blifvit öfvertygad derom, att ifrågavar. af Constit.Utsk. framlagda förslag icke är väl grundadt.
Jag tror, i motsats med hvad Gr. v. Fersen yttrat, att den tanken är oriktig, att man skall undersöka statsbehofven, utan afseende på medlen att fylla dessa behof.
Jag anser det vara nödvändigt att, på samma gång man bestämmer statsbehofven, äfven se på möjligheten alt fylla dem, hvarföre jag tror, att Stats-och Bevilln.
Utsk:ns göromål hafva ett oskil jäktigt sammanhang.
Deremot gillar jag den åsigt, Gr. v. Fersen framställt i afseende på det antal ledamöter, hvaraf de sammanförda Statsoch Bevilln.TJtskm skulle bestå.