Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dalman sade sig känna en majoritet inom StatsUtsk., som vid reglertn af anslagen uti Utskrs utlåt.
N:o 4° ansett, att en sådan reglering skulle fullständigt motsvara samhällets behof; och jag får ytterligare förklara, alt de ifrågavar. reservanterne tillhöra denna majoritet, som kanske något oegentligt till 5:te punkten i betänk, letnnat den reservation, hvilken egentligen afsåg den 4;de, och att jag tror dessa reservanter hafva ganska conseqvent förfarit, då de gillat statsreglering ang:de utlåt.
N:o 40, Hvad beträffar frågan om ålerremiss, så vill jag icke neka, att dertill kan gifvas anledn., helst om det skulle inträffa, som Hr Dalman förutser, att dessa tjenster, som blott äro bestridda med arfvoden, skulle på ordin, stat uppföras.
Äfven hafva anmärknlr blifvit gjorda mot de föregående punkterna, af beskaffenhet alt de torde föranleda till återremiss, och på denna grund vill jag icke motsätta mig en sådan, utan tror att R. o. Ad. gör bäst att låta hela betänk, återgå till StatsUtskottet.
Frih.* Sprengtporten:
Jag ber Hr Dalman ursägta
Den 20 Maj f. m. 95 mig, om jag ännu en gång yttrar, alt. jag omöjligt kan fatta, alt lian yrkar något annat än just livad StatsIItsk. föreslagit.
Då han nyss hegärde en upplysning om livad meningen kunde vära med resej'valionei na mot en puukt i StatsUtsk:s betänk., så hörde jag icke, att det var fråga om 5;te punkten; men jag är nu i tillfälle att kunna lemna den upplysning, alt minoriteten hade önskat en annan redaction af framställningen uti denna punkt , nemi. en sådan red a c tion, till följe hvaraf R.
M. skulle begära, att alla de embetsverk, som sedan sista riksdag fått arfvoden på besparingarna, skulle gå i mistning deraf; men majoriteten hade icke trott sig böra sträcka framställningen ända derhän.
En annan talare har trott, att K. M., på grund af den föreslagna rättigheten att af reservfonden göra anvisningar på 54.ooo r:dr, skulle anvisa dessa penningar för t. ex. sådana utgifter, som anslag till diplomatiska corpsen.
En sådan disposition skulle i min tanke icke mycket öfverensstämma med de principer, som StatsUtsk. framställt såsom grunder för sitt förslag.
Ett annat skäl är, att denna summa icke blir disponibel för ett sådant ändamål, emedan den tyckes vara behöflig för helt andra ändamål.
Att det i visst afseende för K.
M. kan vara mera önskvärdt, att dessa löner uppföras på stat, vill jag icke bestrida; ty i samma mån får Regeringen också ett större besparingsbelopp alt disponera.
Det är nemi. gifvet, att i samma mån som lönerna för'dessa embelsverks tjenstemän up"pförås på stat, så behöfva besparingarna mindre användas för detta behof och förslå således bättre för andra ändamål; men under närvar, förhållanden, då man fått departemental-styrelsen införd, då man med skäl fordrar stora förändringar af embelsverken, då roan finner anlednlr att förmoda dem af sjelfva K.
M:s nåd. stadga om göromålens fördelning, och sedan man hört flera ledamöter inom den nya Styrelsen förklara, att sådana förändringar behÖfvas — under sådana förhållanden har måhända StatsUtsk. icke haft så alldeles orätt, då det hyst betänkligheter vid att tillstyrka uppförandet på stat af nya eller större löner för ifrågavar. tjenstemän, och inskränkt sig till att tillse, att under tiden tillgångar finnas för de verkliga behofven, intilldess en annan icke så aflägsen tidpunkt, då förslagen kunna betraktas i mera sammanhang och en allmän lönereglering kan företagas.
Jag vill för öfrigt visserligen icke yrka på bifall till SlatsUtskrs betänk., då jag, jemte en annan ledamot af StatsUtsk., varit den ende, söm gjort det, ty jag skulle anse det il liberalt; men jag önskar, att StatsUtsk. i denna punkt vill vidblifva sin tanke..
Här är fråga om en princip och en princip, som är riktig och bör bibehållas; Hr Ribbing, Arvid:
Jag skulle för min del tro, 9<5 Den 10 Maj f. m. ntt en annan nnmSrkn., än den jag här hört framkastas, torde vara alt göra öfver reservationerna mot 5:te punkten.
Här står nemi., att det skulle tillstyrkas en anhållan, att K.
M. ej måtte definitivt fastställa löneregleringarna, "innan R.
St. blifvit i tillfälle att deröfver, i sammanhang "med lönebeloppens bestämmande, sig yttra.”
I allmänhet tror jag, att det är farligt alt framställa en anhållan, som icke bor kunna med nej besvaras, emedan man ändock derigenom sätter i fråga och liksom påkallar en olaglighet; menora med de orden, som förekomma i början af Ulskts betänk, uti denna punkt: "i likhet med hvad Rikets snart församla”de
Ständer beslutat,” skulle åsyftas något visst exempel, deruti K.
M. eller administrationen, såsom man vill kalla den, skulle öfverskrida sin rätt i delta afseende, hvilket jag anser beklagligt, om det inträffat; så tror jag, att ett sådant exempel uttryckligen bort omtalas, och att man bör akta sig för anhållanden, som, utan alt hänsyfta på något visst ändamål, skulle stärka tron på ägandet af rättigheter, dera man i sjelfva verket icke har.
På denna grund, och för en noggrannare redaction, skall jag tillstyrka återrern i ss. Hr von Troil, Emil:
Jag hade icke ämnat till besvarande upptaga de framställda anmärkntna, förrän hela belänkandet blifvit genomgånget: men då jag hort en och annan talare till en hög grad missförstå den 4‘^e punkten af Ulsk:s betänk., då jag hört dem flera gånger upprepa dessa på missförstånd grundade anmärkn:r och äfven dermed fortfara, till och med sedan en annan puukt blifvit föredragen; så har jag velat försöka, om det kunde vara mig möjligt, att i någon mån utreda verkliga förhållandet.
Man har här hört anmärkas, att StatsUtsk. i den 4^e punkten visat en särdeles frikostighet, att
Utsk. här likasom velat afböja den knapphet man tyckt sig finna uti den ordin. statsregler:n, då likväl förhållandet är, att SlalsUtsk. i den 4tde punkten af detta belänk. alldeles icke föreslagit att till Regeringens disposition ställa en enda skilling, sora den icke redan i 3o år ägt att disponera.
Det lärer vara en sak, som ej behöfver bevisas, alt icke alla behof kunna uppföras uti riksstaten, och att
Regeringen på denna stat endast uppbär anslag för sådana behof, som äro kända.
Under årens lopp uppstå sådana, som icke kunna förutses.
Derföre hafva alla Regeringar sig anvisade medel till dessa oförutsedda behof.
Sådana äro i Sverige de medel, sora anvisas under titeln: anslag till extra-statsutgifter; men derjemte vidtogo 1810 års
Ständer en utväg, sorn jag anser särdeles lämplig, nemi. att i stället för att till de uppkommande behofven anslå särskildta medel på alla hufvudlit larna, Den 20 Maj f. ra. 97 larna, så lemnade de åt Regeringen i detta ändamål dispositionsrätt öfver de besparingar å iiufvudtitlarna, som Regeringen sjelf förstod att bereda.
Om StatsUtsk. nu i 5:te punkten gjort någon frikostighet, så består den deruti, att del icke föreslagit R.
St. att fråntaga Regeringen den rättighet, hvaraf den varit i åtnjutande allt sedan år 180g.
En motion i detta hänseende har visserligen varit väckt af en ledamot.
i BorgareSl., nemi. att alia besparingar skulle oafkortade lemnäs till Stats-con!.; men denna motion föreslog derjemte, att extra-utgiftsinedlen skulle uppföias till ett motsvarande belopp.
Jag kan icke annat än föreställa mig, att bifall till denna motion ej varit förenligt med en klok disposition; ty man bör väl kunna föreställa sig, att rättigheten att sjelf använda de besparingar, man tillskapar, skall i någon mån bidraga till en ökad omtanke att genom hushållning bereda sådana besparingar.
Förslag hafva visserligen under denna riksdag blifvit väckta af alla slag.
Man har sett förslag till indragning af halfva armeen, och om nedsättning till hälften af alla statsanslag; men ingen motion har åsyftat alt, utan all ersättning, fråntaga Regeringen dispositionen af besparingarna.
Hvad Utsk. har företagit sig, har endast varit alt ställa staten på en sådan fot, att Regeringen hädanefter icke mätte anvisa på besparingar, hvilkas belopp den ej med säkerhet kände.
Utsk. har derföre ansett nödigt, att ej det löpande årets besparingar skulle anordnas, utan i stället de för ett föregående år.
Då lärer det vara klart, att vid verkställigheten deraf skulle, om icke särskildta medel anvisades, uppkomma en lid, då alldeles inga besparingar vore att disponera.
Då nu 1840 års besparingar användas till 1840 års behof, men deremot, efter den nya statsreglertn, 1841 års besparingar icke skulle få användas förrän år 1842 eller 1843; så är det gifvet, att under loppet af år 184* skulle alldeles inga besparingsmedel vara till Regeringens disposition, d. v. s., att den skulle, under loppet af detta år, vara i saknad af en tillgång, som den haft allt sedan år 180g.
Det kan ingalunda vara förenligt med en god ordning, att medel anvisas, innan de äro med säkerhet kända.
Derföre har jag till alla delar instämt uti förslaget, alt icke det löpande årets besparingar skulle få anvisas.
Hvad jag deremot icke kunnat godkänna, och hvaremot jag derföre anmält min särskilda reservation, är, att hvarje års besparingar först skulle blifva disponibla under det andra året efter det, då de uppkommit.
Jag anser detta långa uppskof icke vara behöfligt, emedan dessa besparingar lill större delen äro kända vid början af det följande året, och de öfriga blifva det successive under årets lopp samt till det mesta under det första halfåret.
Då man derjemte kommer ihåg, att det ingalunda kan blifva behöfligt att under Januari månad använda alla de besparingar, som under 7 H. i3 98 Den ao Maj f. m. året blifva disponibla, utan att tvertom dessa medel böra hållas i beredskap att under bela året fylla de behof, sorn efter hand sig yppa; så kan jag icke finna, att någon svårighet skulle uppstå, derigenom att det nästföregående årets besparingar linge användas.
Jag tror att detta vore mycket redigare, och att det vore för vederbörande en stor uppmuntran att bereda dessa besparingar, om de sålunda tidigare finge njuta frukterna deraf.
Utsk. har här alldeles icke anslagit nya tillgångar, det liar blott anvisat Regeringen att af reservfonden få, under de lörsta åren, använda en summa, som motsvarade hvad besparingarna probabilitetsvis kunna beräknas att utgöra.
Det anslag, som här blifvit föreslaget, motsvarar visserligen icke hvad som under de föregående åren blifvit anvisad t på besparingarna, utan hvad dessa besparingar verkligen utgjort och hvad de således med sannolikhet kunna beräknas att äfven framdeles utgöra.
Förhållandet har äfven hittills varit sådant, att hvad af Regeringen sålunda blifvit anvisadt, tagits af under händer hafvande medel, d. v. s. af reservfonden, och alt, sedan bokslutet blifvit gjordt, så har reservfonden fått ersättning af de besparingar, som funnits.
I sammanhang härmed har äfven fråga uppstått om liqvid af de brister pä besparingarna eller den skuld, om jag så må säga, hvaruti liufvudtitlarne råkat, derigenom att öfverassigneringar på besparingarna ägt rum.
Jag tror äfven, att denna åtgärd är af behofvet påkallad, då man vill göra en ny reglering af hufvudtillarna; ty då man erhållit en ny Styrelse, af hvilken man vill fördra ordning och reda i dess förvaltning, så anser jag också, att man bör skilja denna nya Styrelse från den gamla surdegen; man bör icke tvinga den att mottaga den husröta, om jag så får säga, som dess företrädare ådragit sig.
I öfrigt instämmer jag med de talare, som yrkat att betänk, måtte återremitteras, dels på grund af min vid betänk. fogade reservation, och dels derföre, att, då nästan liela statsreglm blifvit återremitterad, och detta betänk, utgör en väsendtlig del deraf, det torde vara bäst, att den, i sammanhang med de öfriga delarna, ånyo granskas.
Då begrafn.hjelper) är ett afljenstemannen sjelfve afsatt capital, som deras efterlefvande slägtingar äga laglig rättighet att genast efter frånfällel lyfta, så kan jag ieke annat än bestrida StatsUlskts förslag, att utbetalningen må ske på 2:ne qvar la ler inom 6 månader.
Det är en alldeles obillig anstalt, då dessa medel äro aftjenade och borde vara ett depositum i Stats-conloret för tjenstemännens räkning.
Då nu under tiden inom förvaltningen så tillgått, att dydika medel blifvit använda af statsverket för andra utgifter, men embetsmännen, då de ingått Den 20 Maj f. ra. 99 i tjenst, aftjenat begrafn.hjelpen, samt sålunda i förskott leinnat Staten den summa, som begrafn.hjelpen utgör; så lärer det befinnas, att om någon förändring skall ske, bör den icke aga rum på deras bekostnad, som lemnat förskottet, utan är det ostridigt, att begrafn.hjelpen bör utgå genast efter dödsfallet.
Jag förnyar derföre min anhållan om återremiss af delta betänk.; men efter jag har ordet, anhåller jag, att, i afseende på hvad Hr von Troil anfört, få förklara, att jag för min del instämmer i hvad Utsk. föreslagit rörtde den tid, efter hvilken man bör få använda besparingarna.
Det är naturligt, att det är bättre att sådant sker på grund af afslulade räkenskaper, än att det sker, dels på grund af hvad man tror sig veta, och dels på grund af de besparingar, som redan hunnit blifva kända, hvarigenom
Styrelsen blir förhindrad att disponerade belopp, som verkligen kunna finnas, men hvarom man ej äger tillförlitlig kännedom innan årets räkenskaper hunnit afslutas.
Jag kan derföre icke finna något skäl, hvarföre man ej bör afvakta den tid, då de disponibla besparingarna med säkerhet kunna beräknas.
Jag vill endast, i afseende på ordalydelsen, fästa uppmärksamheten derpå, att, då betänk, återkommer, Utsk. borde förklara att, efter 1842 års slut, böra de besparingar disponeras, som, enligt de under nästföregtde året afslutade räkenskaper, finnas att tillgå.
Oaktadt all ansträngning, var det mig likväl icke möjligt att rätt höra hvad den siste värde talaren yttrat; men jag tyckte, att han så utlät sig, som att Utsk:s förslag skulle leda derhän, att vederbör, sterbhus skulle få längre än hittills vänta på utbekommandet af begrafn. hjelpen.
Om detta varit hans mening, så vågatjag påstå, att han ej har sig det närvar, förhållandet synnerligen väl bekant; ty hittills har det så tillgått, att det stundom dröjt 1 å a år innan de fått ut begrafn.hjelpen, synnerligen då de skolat utbekomma den ur landtränlerierna.
De hafva genom Konungens Bef:b:de insändt sina ansökningar till K. Slats-cont., sorn remitterat dem till vederbör, verk.
Om det varit i sterbhus, tillhörande armeen, har det remitterat dem till Krigs-colhm, som återremitterat dem till dess indelnings- och boslälls-contor.
Följden häraf har varit, att vanligen 1 ä 2 år åtgått, innan begrafn.hjelpen utfallit, oberäknadt kostnaden för sterbhuset att hålla sig commissionär, för att försöka påskynda denna långsamhet.
Jag troi', att sterbhusen skulle vara särdeles belåtna, om de finge utbekomma begrafn.hjelpen, genom att i 6 månader efter dödsfallet fortfarande få uppbära den aflidnes lön, och anser, att sådant skulle leda till ordning uti dessa ärenden.
Den siste värde talaren lärer väl icke vilja, att, då frågor uppkomma huruvida begrafn.hjelp 100
Den jo Maj f. m. stoll utbetalas eller ej, sådana frågor icke först stola afgöras, innan anordningen utfärdas.
Detta lärer böra gälla för alla fall, vare sig att begrafn.hjelpen utbetalas |>å det af TJlsk. föreslagna sätt, eller på det sätt, stora hittills varit vanligt, d. v. s. att den utbetalas så fort ske kan efter anmälan.
Der frågan icke är så beskaffad, att rättigheten till begrafn.hielpens utbekommande först mäste pröfvas,1 mender rättigheten är obestridlig; der är det billigt, att begrafn.7 hjelpen, såsom nu sker, genast utbetalas.
Det väcker min synnerliga förundran, att en president, som så länge vandrat på tjenstemannabanan, som Frih.
Gederström, kunnat lemna ett sådant yttrande, som det sednast afgifna.
J.ig hörde nu ganska tydligt hvad han sade, och kunde deraf märka, att han icke har sig bekant, att ännu en annan utredning äger rum i af seende på begrafn.hjelpen, innan densamma får utgå.
Jag får då upplysa, att det finnes ännu en annan utredning, nemi. till huru stort belopp densamma skall utgå; ty när lönen är indelt, utgår deli efter de årens markegång, då denna begrafn.hjelp blifvit aftjenad, hvilket medför en lång undersökning.
Det torde vara öfverflödigt att besvara sådana anmarkntr, som den af Hr von Troil sednast gjorda.
Det är gifvet, alt Statens räkenskaper visa huru mycket i begrafn.hjelp blifvit aftjenadt, då den aftjenades; och det hehöfves icke mer än att uppslå den bokens folio, för att få veta det.
N:o 92 blef af R. o. Ad. återremitterad!.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 1 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 64, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster. R. o. Ad. beslöt, att detta utlåt, borde punktvis discuteras, och uppstod discussionen i anleda, af nedannämnda punkter.
1 :sta punkte n. Gr.
Jag hemställer vördsammast till Ilr Frih. o. Landtm., att de bilagor, som äro åberopade i denna punkt Litt. A., B., C. och D. mätte i sin ordning företagas och till afgörande föredragas, innan man bestämmer den beräknade summan.
Jag kan icke med den siste värde talaren deruti instämma.
Jag tror, att vi böra gå igenom detta betänk, i sin helhet från början till slut, utan att fråga kan uppstå om de sub-betänkanden, hvilka i allt fall icke kunna upptagas till bifall eller afslqg, emedan de blott utgöra delar af hela betänkandet.
Den 20 Maj f. m. 101 Gr.
Som Hr Frih. o. Landtm, icke framställer propos. på bilall punktvis, utan på betänk, i sin helhet, sd skulle jag visserligen kunna frångå min begäran; men jag tror alt redigast vore, om Hr Frih. o. Landtm, föredrog de i punkterna åberopade littera?, för att göra Ståndet uppmärksamt på den gjorda beräkningen af statsverkets inkomster.
Det föredragn.sätt, som den siste värde talaren föreslagit, torde blifva så mycket mera nödvändigt, som, genom möjligt bifall till betänk, i dess helhet, all öiscussion skulle förhindras ang:de bilagorna.
Det är på dessa bilagor, som betänk, sig grundar, och det vore således oformligt, om de icke blefvo föredragna och pröfvade.
Det ifrågavar. betänk.
A. är afgifvet i anledn. af väckt fråga om hemmantalsräntans upphörande.
Den andra frågan under Litt. 13., såsom R. o. Ad:s ledamöter kunna se, hvar och en uti sitt exemplar, rörer sk jutsfärdspenningarnes och Litt.
C. ollongäldens upphörande.
I intetdera hänseendet har Utsk. tillstyrkt, att skatten skall borttagas.
Det kan således icke vara fråga om annat nn beräkningen af deras belopp.
Jag kan icke se, att man behöfver sammanblanda dessa begge frågor; ty så lange man talar om skattens beräkning, så förutsätter man, att hon ej afskaffas.
Beräkningsfragan bör i alla händelser icke afgöras punktvis, såsom Gr.
Horn här föreslagit, utan endast genom bifall eller afslag å betänk, i sin helhet, så framt icke, efter slutad discussion, R. o. Ad. anser att återremiss bör äga rum.
I sådant fall kunde äfven den andra frågan förekomma; men jag skulle förmoda, att detta betänk, kommer att återremitteras, enär slatsreglertn i det hela har så blifvit.
Då här utan tvifvel förekomma åtskilliga beräkningar, som stödja sig på delar af statsregler:n, hvilka icke kunnat gillas; så’synes det ej vara skäl att förlänga öfverläggningen genom dubbla ämnen derföre, hvadan jag tillstyrker, att R. o. Ad. ville låta bero vid det föredragningssätt, som Hr Frih. o. Landtm, föreslagit.
Om det nu ifrågavar. betänk, bade helt nyligen kommit till R. o. Ad:s kännedom, så skulle det visserligen vara oundgängligen nödvändigt att med föredragningen af bilagorna förfara på det sätt, som Gr.
Horn föreslagit; men dä detta icke är förhållandet, så kan hvar och en af Ståndets ledamöter, hvilken är af olika tanke med Utsk. i afseende på bilagorna, oell bar någon anmärkn. att göra, hvilken kan föranleda återremiss, göra denna lanke gällande, då fråga om den första §:n förekommer.
Hvad beträffar deremot Hr von Haitmansdorffs ytt - 103 Den 20 Maj f. ra. rande, att han anser, att detta betänk, borde återremitteras, så får jag för min del, då jag anser alt man bör undvika alla de återremisser, som möjligen kunna undvikas, och då jag icke finner, att StatsUtsk. i sina beräkningar bar öfverskridit hvad som bort iakttagas, samt derjemte är af den lanke, alt ifrågavar. skatter ej böra upphäfvas, bedja den värde talaren om ursägt, att jag ej kan med honom instämma uti denna åsigt.
Tvertom önskar jag bifall lili Utskts betänk., emedan jag gillar lagmansräntans upphäfvande; men StatsUtsk. har undvikit att bestämma formen för R.
St:s beslut i ämnet, och jag tror, att det är en pligt af ett Utsk., som skall bereda R.
St:s beslut, att för desamma föreslå bestämda och lagliga former.
Då det allmänt är kändt, att det inom Utsk. varit fråga om, huruvida R.
St. skulle kunna ensamme borttaga en grundskatt eller icke; så hade StatsUtsk. bort nyttja den bestämda formen derför, om det trodde sådant vara grundlagsenlig!, hvilket jag tror är förhållandet, och då sagt det med klara ord, såsom det höfves R.
St. och deras Utsk.
På detta skäl anhåller jag om återremiss på StatsUtskts betänkande.
Då jag icke anser denna episod i öfverläggningen hindra mig alt yttra mig öfver den af Hr Frih. o. Landtm, föredragna första punkten, så anhåller jag att få öfvergå dit.
Utsk. har upptagit, att ordinarie räntan per medium utgjort 1,772,637 r:dr, och föreslagit att den i inkomstberäkningen skall uppföras tili 1,770,000 r:dr, samt sålunda afdragit 2,637 r:dr.
Detta är en alltför liten summa för att motsvara de variationer, som genom markegångsprisen inträffa.
Jag, för min del, kan icke tillstyrka, att denna summa upptages lill mer än 1,740,000.
Hvad åter angår de Kronan behållna räntor, så har Utsk. tillstyrkt, att de måtte uppföras till 56o,ooo r:dr, således blott med i,o58 r:dr lägre än de efter mnrkegången utgjort.
På grund af hvad jag rörtde den första summan anfört, tror jag, att äfven denna bör nedsättas,, och begär derföre återremiss.
Cederström i fråga om återremiss af denna punkt, i afseende på beräkningen af den Kronan behållna delen af ordinarie-räntan, emedan jag anser det vara för mycket att uppföra den till 56o,ooo r:dr.
Jag tror, att den icke kan uppföras lill högre belopp, än det, hvartill K. M. och Kammar-coll:m bar uppfört den, nemi. 55o,ooo r:dr; emedan denna medelberäkning af 56o,ooo r:dr till en del blifvit så hög genom tvänne års ovanligt stegrade markegångspris, föranledda af tvenne års missvext ; och då det icke lärer vara meningen alt för framtiden grunda en beräkning af inkomsterna på olyckliga år, så tror jag denna beräkning vara oriktig.
Deli 20 Maj f. m. io3 Hr Frih. o. Landtm, förmodade, att R. o. Ad., i afseende på föredrngn.sältet, fann det svårligen med god ordning låta sig förena, att under föredragningen af ett uppläst utlåt., innan den är fulländad, företaga föredragning af andra särskildta utlåt:n, emedan det skulle leda till särskildta i afseende på dem fattade beslut, innan man kunnat sluta föredragningen af det först anmälda utlåt.; beroende det likväl alltid af hvarje ledamot, som för sin upplysning önskade uppläsning af något af de med särskildta litterae betecknade ullåtjn, att begära en sådan uppläsning, hvilken då korinne att verkställas.
Jag ville göra samma anmärkn.
, som de tvänne sista talarena gjort.
Jag befarar nemi., alt den beräkning, som SlalsUtsk. gjort af spanmål, att genom prisets höjande från det förut antagna af 5 r:dr tunnan till 6 r:dr, ar alltför hög, enär uti denna spanmål ingår både korn, hafre och blandsäd.
Detta är väl icke utsatt i den i:sta punkten, men synes uti de efterföl jande.
För min del instämmer jag i StatsUtsk:s betänk.
I afseende på första delen af hvad Hr von Hartmansdorff anfört, eller då han fästat uppmärksam het på en del af spanmålen, som består af hafre och blandsäd, så är denna anmärkn. besvarad dermed, att i beräkningen är sådan spanmål räknad med två tunnor i stället för en, och då är skilnaden ingen.
Då under hela detta decennium medelpriset på spanmål icke stått under 6 r:dr tunnan, hälften råg och hälften korn, så tror jag, att man med säkerhet kan taga detta pris till beräkningsgrund.
I sjelfva verket betyder denna beräkning ganska litet, ty hela den tillökning, som är anslagen, gör blott en skilnad af 20 å 3o,ooo r:dr om året, hvilket föga betyder på hela statsanslaget; men jag skulle tro, att man bör bestämma summan i enlighet med det verkliga förhållandet.
2:dra punkte n. Frih.
Hr von Hartmansdorff har yttrat sig om spanmålsprisen i förra punkten.
Det är i denna fråga jag äfven vill yttra några ord.
Jag kan icke neka, alt jag anser det af SlalsUtsk. uppförda pris af 6 r:dr tunnan vara något för högt.