Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. sig hafva i öfvervägande tagit samt funnit, att CommerceRådet Alströmer, enligt arrendecontractet, af R. St., vid 1737 års Riksdag, fått tillstånd för sig, hustru, arfvingar och deras rätts innehafvare, roligen och odrefne, förutan någon annans intrång, evärdeligen innehafva och behålla Höjentorps Kungsgård, med alla dess förmåner och tillhörigheter, af hvad namn de vara måge, förnämligast till den ändan, att han derstädes skulle anlägga ett Stamschäferi, och att för öfrigt tjena Riket med den erfarenhet, han sig förvärfvat uti åtskillige nyttige inrättningar, såsom Manufacturiers och Holländeriers rätta skötsel till landtculturens förbättrande, samt att derjemte ständigt behålla del uti Alingsås Manufacturi; hvaremot han, uti meranämnde arrendecontracts 7 §. för Säterifriheten sig utfäst på Kungsgårdstomten så att bygga,, att K.
M. vid tillfälle deruti kunde logera, och jemväl den öfriga husbyggnaden, så uti man- som ladugården, med egen bekostnad låta förrätta och framgent underhålla.
Och ehuruväl, i följe deraf, CommerceRådets skyldighet vore att, efter den gillade dessein och ritning, af trä fullgöra en slik byggnad på Kungsgårdstomten; dock som R.
St. vid 1^34 års Riksdag funnit för godt att lemna CommerceRådet Alströmer Kungsgårdsplatsen eller tomten, hvarå Kungsgårdshusen slått, och derjemte förklarat Kronans lägenhet icke vara att med byggnad derå göra någon bekostnad, men CommerceRådet, slikt oaktadt, utom flere kostsamma byggnader, så i man- som ladugården, ett litet stycke ifrån Kungsgärdstomten, på en plats, som dertill skall vara tjenligare, redan låtit uppbygga en caractersbyggnad af 2:ne våningar, med 6 öfver- och 6 underrum, utom förstugor, så att, utom den kostsamma Schäferibyggningen, hvarpå intet värde ännu är uppgifvit, CommerceRådets på Höjentorp nedlagde
Den i Mars c. m.
99 byggnings- och reparationskostnad, likmätigt 17*10 års syneförrättning, sig då redan bestigit till 3,966 d:r s:mts värde; fördenskull och i betraktande såväl af dessa skäl och omständigheter, som ock att R.
St. med nöje funnit CommerceRådets oförtrutna möda och flit, som han, medelst hvarjehanda Manufacturiers och flera nyttiga inrättningars införan- och anläggande, till
Rikets sannskyldiga nytta haft ospard, och att han således berömligen sökt uppfylla det ändamål, hvarföre han denna Kungsgård erhållit, anse R.
St. skäligt, det må CommerceRådet Alströmer ifrån vidare caractersbyggnad på Höjentorps Kungsgård frikallas, så län-- ge den redan uppsatta ifrån förruttnelse kan vidmagthållas, helst den innehåller ett rum mera, än förromrörde desseinritning, hvarförutan den förmån allmogen derigenom tillskyndas, att de frikallas från den långa och kostsamma Kungsgårdsbrons ä nyo uppbyggan-och vidmagthållande, och Kronans skogar äfven vinna besparing af de 4no ekar, som, i stöd af Walle Härads TingsRätts Utslag af d. r Febr. 1746 samt den liållne synen och uppgifne förslag, till denna brons reparation skulle erfordras; dock hålla R.
St. före, att när förromrörde caractersbyggnad nedruttnar och förfaller, CommerceRådet Alströmer då förpligtas, till de redan nog medtagna Kronoskogarnes besparing, enligt contractet af meranämnde 1735 års gillade desseinritning eller någon annan, som i framtiden beqvämligare kan inrättas, stenhusbyggnad verkställa.
Hvad sluteligen angår den af CommerceRådet äskade befrielse ifrån husesyner på ofvannämnde Kungsgård, i anseende dertill, att R.
St., som förut anfördt är, vid 1727 års Riksdag upplåtit Kungsgården Höjentorp under perpetuelt arrende för honom, dess hustru, arfvingar och rättsinnehafvare till en evärdelig och rolig besittning, och han således dervid äger enahanda säkerhet med en skatterätts innehafvare; ty finna R.
St., det husesyner å Höjentorps Kungsgård äro mindre nödige, utan endast skulle förorsaka besvär och kostnad, hälst det är CommerceRådets och dess anhöriges egen angelägenhet och förmån att med husbyggnad och gårdens skötsel så umgå, som både dess och Publici nytta kräfver, och anhålla således, att denna Kungsgård hädanefter ifrån husesyner och besigtningar må varda befriad.
Och som mer oftanämnde
CommerceRåd bör tillgodonjuta hvad R.
St. i ofvannämnde måtto godt funnit, och Vi, i anledning deraf, för honom Vår öppna Resolution utfärda låtit; så gifve Vi Eder det härigenom till efterrättelse i Nåder tillkänna.
Hvarmed Vi befalle Eder Gud Allsmägtig Nådeligen, Stockholm i Rådkammaren d. 27 Octobris 1756.
ADOLPH FREDRICH.
Carl Arnell.
Lika lydande med Originalet intyga Sten Sture.
Trolle. ioo Den i Mars c. m.
N:0 2.
(Afsk ri ft.) K. M:s och Sveriges Rikes CamarColIegii och StatsContoirs
Vi underskrefne Praesidenter med samtelige CamarRåd och StatsCommissarier gore veterligt:
Det har H. K. M. genom Skrifvelse af d. 29 Aug. 1727 K.
Gollegio och StatsCont.
i Nåd. behagat förständiga, huru som, sedan R.
St. genom deras skrifvelse af d. 4 i samma månad H. K. M. i lind. vid handen gifvit, hvad sig några år tillbaka med den förarrenderade Kungsgården Höjentorp i Skaraborgs Län tilldragit, samt huru lian ändteligen, uppå K. M:s Nåd.
Förklaring oell ordres af d. 6 Nov. 1725, sedan Consuln Jonas Alström riktigt utbetalat den panteskilling, som Assessoren Giöthenstjerna i samma Kungsladugårds-ränta ägde, blifvit berna!te Consul Alström, efter behörigt af K. Collegio och StatsCont. med honom upprättad t contract under arrende upplåten, hafva R.
St. jemväl berättat, det de i öfvervägande tagit merbemälte
Consols under den då nyligen öfverståndne Riksdagen om förberörde Kungsgård gjorde ansökning.
Och alldenstund han erbjuder sig till att tjena Riket med den erfarenhet han sig förvärfvat uti åtskillige nyttige verks grundliga inrättningar, såsom Manufacturiers och Länderiers rätta skötsel till landtculturens förbättrande i många mål, hvarmed lian redan en god begynnelse gjort*
Riket jemväl deraf lärer framdeles finna sin stora nytta och förmån; fördenskull hålla R.
St. före, det bör icke allenast Kungsgården Höjentorp med alla de lägenheter, appertinentier och förmåner, som derunder lyda och tillagde äro, samt uti det för detta med Consulen Alström slutna arrendecontractet införde finnes, utan lösen till perpetuelt arrende upplåtas honom, dess arfvingar och rättsinnchafvare, som vilja continucra planen till Kungsgårdens och dess ägors brukande och Schäfer i ets vidmagthållande, som berörde Consul anlägger, såsom ock derjemte stadigt behålla del uti Alingsås Manufacturi, utan ock arreridesumman, som för berörde Kungsgård årligen betalas bör, regleras efter den å Höjentorp år 1726 förrättade skattläggningen, utan någon förhöjning, samt Consulen Alström af samma arrende få innehål-, la så mycket som interesset sig belöper för dess förpantningscapital af 4,i66f d:r s:mt, så länge samma capital obetalt är: och hvad beträffar den moderation och eftergift, som Consulen A Iström söker på 1726 års arrendesumma, hafva R.
St. pröfvat skäligt att samma års arrendesumma må modereras och göras lika med den perpetuella arrendesumman, sorn för år 1727 och framgent kommer att erläggas; anbefallandes H. K. M. Collegio och StatsCont. derhos i Nåder, att som nödigt vara vill, att detta må vinna sin verkställighet, det Colhm och StatsCont., om hvad härvid på de ras försorg ankommer, behörig anstalt skola förfoga.
Till uuderdånigst följd deraf, hafva vi alltså, i kraft af detta Den i Hars e. m. 101 öppna bref och contract, på högstbemälte K.
M:s vår allernådigste Konungs och Herres vägnar, merbenämnde Consul Jonas Alström, dess arfvingar och rättsinnehafvare, samma Kungsgård under perpetuelt arrende uppdraga velat, på följande conditioner och vilkor: 1:0 Upplåtes härmed Consulen Jonas Alström, dess arfvingar eller rättsinnehafvare under perpetuelt arrende och dess Säteries frihet, Ilöjentorps Kungs-och Ladugård i Skaraborgs Län, Walle Härad och Skärike Socken, jemte träoch humlegårdarne dersammastädes med alla öfrige förmåner och underliggande tillhörigheter i hus, skogar, åker, äng, mulbete, torp och fiskerier, hvarunder Kungsvarpet i 58 sjöar i Walle
Härad inbegripes, samt vanliga dagsverken med hvad mera förmåner, appertinentier och lägenheter derunder lyder och tillhörer, samt uti den deröfver upprättade skattläggningen af d. 20 Junii 1726 och uti dess samma år erhållna pant och arrende-contract uppräknade och beskrifne finnas, hvilket allt han, dess hustru, barn och arfvingar eller rätts-innehafvare evärdeligen och allt stadigt hafva att behålla och besitta, så länge de fullgöra de förbindelser detta contract innehåller. 2:0
Detta arrendecontract tager sin början ifrån år 1726 och varar i alla tider; och emot det att Consulen Alström denna Höjentorps Kungsladugård, med trä- och humlegård samt hvad mera dertill lyder, således härmed upplåtes att häfda, nyttja och bruka till sin nytta och fördel, skall han vara skyldig i arrende årligen att gifva, nemi. för sjelfva Kungsgården och Ladugården efter 1726 och 1728 årens skattläggningar 218 d:r 22 öre s:mt, jemväl efter 1726 års skattläggning för trä- och humlegården särskildt 60 d:r s:mt, hvartill kommer för 8o2-| årl. dagsverken efter hosgående Häradsskrifvaren Felskougs uppgifne specification af d. 4 Aug. 1729, som, ä 6 öre s:mt för hvart dagsverke, gör i5o d:r i5 öre s:mt, så att hela arrendesumman årligen blifver 42g d:r 5 öre s:mt, hvilka på följande sätt clareras, nemi. först innehåller Consulen, dess arfvingar eller rättsinnehafvare utaf förenämnde arrendesumma 25o d:r s:mt, såsom årlig interesse för dess i denna Kungs- och Ladugård ägande 4,166 d:r 21 j öre s:mts förpantningscapital, så länge samma capital obetalt är, och det öfrige af årlige arrendesumman, som är 179 d:r 5 öre s:mt, pramumereras i Febr. månad hvarje år i Landtränteriet emot vederbörligt qvittence, hvilket, der det försummas, kommer han derföre att undergå en promt execution.
Men för Säteri-frihetens såväl som fjerdeparts-förhöjningens beräknande på den skattlagde summan, i anseende till förvandlingen, blifver Consulen, likmätigt R.
St:s resolution, alldeles befriad. 3:o Emedan Consulen Alström de upplåtne dagsverken till intet annat kommer att nyttja, än till gårdens nödvändiga Den i Mars e. m. behof, vidmagthållande oell förbättring, så åligger det Landsliöfd. i orten igenom vederbörande Kronobetjente hand deröfver hålla, att Consulen, dess arfvingar eller rättsinnehafvare dem ver keli gen åtnjuter, efter förberörde Häradssk rifva ren Felskougs lista, på sätt som der förmält finnes.
I lika måtto bör allmogen tillhållas, att med trägårdsplanken, broar och vägar med mera, på sätt som vanligt varit, så hädanefter som härtills fullgöra deras skyldighet lill denna Kungsgård; och der allmogen skulle finnas tröge de dem tillordnade dagsverken och arbete att utgöra,'så skola Kronones Befallnings-och Länsmän Consulen Alström, dess arfvingar och rättsinnehafvare en promt och eftertryckelig handräkning bevisa (eljest stadne det på deras ansvar) på det allmogen icke måge sig ifrån deras skyldighet undandraga. 4:o Ehuru väl Consulen, när han uti ett för allt till K.
M. och Kronan årligen för gården och dess förromnämnde tillhörigheter erlägger de föreskrifne 429 d:r 5 öre s:mt, bör sedan vara fri och icke vidare med något annat till Kronan belastas, af hvad namn det vara må; dock för de contributioner, gärder, durchmarcher och dylikt, sorn antingen äro eller på ftiksdagarne kunde blifva de forarrenderade Kungs- och Ladugårdarne i gerhen pålagt, sådant bör utom arrendesummans af kortande utgå, äfven som det och på dess enskilde utgift ankommer, alla Clereciet tillständige rättigheter, jemte hvad eljest Kungs- och Ladugården uti kyrkobyggnad och vägrödjning med mera åligger. 5:o
Skulle oförmodeligen någon landsplåga komma, såsom krig eller pest (hvilket Gud nådeligen afvände) och sådant denna gård äfvenväl öfverginge och träffade, skall Consulen, dess arfvingar eller rättsinnehafvare igenom decortation blifva godtgjord den skadan, som dem derigenom bevisligen är tillfogad.
Men för all annan påkommande skada, medelst missväxt, boskapssjuka, såväl universel som particulair samt andre casibus fortuitis bestås ingen decortation på arrendet. 6:0 Consulens skyldighet skall vara alla ägor och lägenheter väl cultivera och häfda låta och noga inseende hafva, att icke något, hvarken af åker, äng, beteshagar, skog, holmar, torp, mark och fiske eller annat, må dragas ifrån Kungsgården till andre omliggande byar eller hemman, utan allt hvad dertill lyder, samt af ålder lyd t och legat häfver, återsöka, försvara och till gårdens nytta och inkomst nyttja och bruka; och om någon tvist i sådant mål skulle yppas, så måtte Consulen, dess arfvingar eller rätts innehafvare, med den i Länet varande Landshöfd:s communication, deruti vigilera, att berörde gård emot sina rätta märken och ägoskillnader icke blifver något afhandt. 7:0 I anseende till Consulen Alströurs, dess arfvingars eller rättsinnehafvares perpeluelle besittningsrätt af denne Kungs - Den i Mars e. ra. lo3 gärd, och att han åtnjuter hela säterifriheten, så åtager han sig efter utfästelse på Kungsgårdstomten] så att hygga, att K.
M. vid tillfälle deruti kan logera; kommandes lian jemväl den öfriga husbyggnaden så uti man- som ladugården med egen bekostnad låta förrätta och framgent underhålla. 8:0 Allt hvad Consulen, dess arfvingar eller rättsinnehafvare med deras egen flit och kostnad denne Kungsgården med dess tillhörigheter uti bättre cultnr uppbringa kunna, samt till större profit och fördel än härtills, sådant allt komme honom eller dem sjelf till godo, utan att någonsin derföre uti arrendesumman förhöjning skall fordras. 9:0 Emedan Kungsgårdens enskilde skogar blifvit Consulen Alström vid 1726 års husesyn tillsynte och behörigen beskrifne; så får han emot Skogsordningen ej vidare sig af dem betjena, än allenast till eget behof vid Kungsgården, och enär han till Kungs- och Ladugårdens nödvändiga byggnad belarfvar på Kronoparkerne Billingen och Klostermoen något timmer eller virke att låta hugga, då derom likmätigt Skogsordningen hos Landshöfd. i orten att anhålla, och hvad dertill erfordras sig tillsyna låta.
xo:o Den vid Kungsladugården befintlige inventorii-spannmål, som efter 1726 års husesyn befants stiga till 24.0^ skeppa af råg, korn, blandsäd och ärter, efterlåtes Consulen att få lösa efter den i orten nuvarande markegång, hvilka penningar sedan komma att insättas i Landtränteriet till K.
StatsCont:s vidare disposition: varandes alla de öfrige inventariipersedlarne tillförene förauctionerade och medlen i Landtränteriet in lefverera de. 11:0 Såsom Consulen sig förbundit att hålla alla i detta contract anförde punkter; så vele vi härmed på K. M:s, vår Allernådigste Konungs, samt Kronones vägnar honom, dess hustru, barn och arfvingar, eller dess rätts innehafvare, försäkra, att ingen skall honom eller dem ifrån dess förpantning och perpeluelle arrende af denna Kungs- och Ladugård samt tillhörigheter tränga, så länge han och de gården behörigen cultivera, samt ofvanföre accordcrade punkter, med hvad mera han, dess barn och arfvingar samt rätts innehafvare, efter R.
St:s resolution äro tillförbundne, behörigen fullgöra, utan få de densamma roligen och odiefne, förutan någon annans intrång, evärdeligen innehafva och behålla.
Till yttermera visso är detta med K. M:s och Rikets KammarCollegii sigill samt vår egenhändiga underskrift bekräftat.
Stockholm d. 6 Maji 1735. (L. S.)
På dragande kall och embctcs vägnar C. Feif.
Otto R.
Strömfelt.
Arfvid Hägerflycht.
Alb. Lindecreutz. II. v. IVesterling.
Cail von Groth. J. PVulfenstjerna.
P. Drufva.
Christophersson. S. J. Leijonmark.
L. Törne.
Den i Mars «. m.
Lika med det i K.
KammarColIegii 3:dje] ProvinsCont. för» varade contract intygar Sten Sture.
Trolle.
Bil. N:0 3.
(Afskrift.)
Sedan Vi af infordrade uppgifter, rörande beskaffenheten af de tili enskildes nyttjande förlänade Kungsgårdar, orsakerne till förläningarne och de dervid föreskrifna vilkor, inheratat, att Höjentorps Kungsgård, belägen i Eggby Socken, Walle Härad och Skaraborgs Län, blifvit under arrende upplåten till aflidne CornmerceRådet Jonas Alströmer samt hans arfvingar och rättsinnehafvare, med förbindelse att fortsätta planen till Kungsgårdens och dess ägors brukande, att vidmagthålla det derstädes varande schäferi och att ständigt behålla del i Alingsås manufacturverk; och Vi i anledning deraf i Nåder anbefallt
Eder att behörigen utreda, huru sådant blifvit verkstäldt och verkställes; så håfven J d. 4 Febr. 1804 med gemensamt underdånigt utlåtande inkommit och tillika insändt de från vederbörande infordrade yttranden samt öfriga till ämnet hörande handlingar; hvarjemte, och efter det Vi i Nåder ansett en ytterl. laga besigtning och undersökning böra anställas om Höjentorps Kungsgårds häfd och byggnad, J, Vårt KammarColl., som undfått
Nådig befallning derom besörja, uti särskildt underd. skrifvelse d. 6 sisth Fehr. förloppet dermed inberättat; hvilket allt Vi Oss i Nåd. föredragas låtit; och som Vår Högstsalige Hr Fader, K.
Gustaf lil, Glorvördigst i åminnelse, under d. 21 Jan. 1782 i Nåd. förklarat, att perpetuella arrenden icke kunna medgifvas, såsom stridande emot Sveriges lag, Kronans urgamla rätt och naturen af en inabalieuabel egendom; ty finne Vi det väl vara Vår ostridiga rätt att, efter uppsägning, nästa laga fardag Kungsgården återtaga; men vele dock, i anseende till CornmerceRådet
Alströmer utmärkta förtjenster och verksamma bemödande för allmänna hushållningens och näringarnes förkofran samt hans ådagalagde patriotiska tänkesätt, icke allenast i Nåd. bibehålla bemälte CommerceRåds arfvingar vid arrendet af Höjentorps Kungsgård för en tid af 25 år, eller till d. i4Mars 18)2, emot vanliga arrendeafgiftens erläggande, utan ock tillåta, att då Kungsgården derefter på öppen auction kommer alt utbjudas, dess då varande innehafvare må äga optionsrätt med den mestbjudande; hörandes J, Värt KammarColl.
, i enlighet med de stadgade allmänna grunderne, utstaka vilkoret! för Kungsgårdens skötsel och vidmagthållande under de i Nåd. beviljade arrendeåren, samt Kungsgården efter arrendetidens slut, vid skeende laga syn, i behörigt stånd till odlingar och byggnader återlemnas.
I öfrigt komme det hittills föreskrifne sambandet emellan Alings - Den i Mars c. m. io5 ås fabrik och Kungsgårdsarrendet att hädanefter upphöra och arrendatorn icke vara förbunden att i fabriken del äga.
Eder härmed till Nåd. svar och underd. efterrättelse tillkännagifves.
Och late Vi nu härom Nåd.
Ees. utfärda.
Vi befaile Eder Gud Allsmägtig synnerligen Nådeligen.
Malmö d. 17 Martii 1807.
M:s höga beslut under H. K. M:s Vår Allernådigste Konungs och Herres frånvaro
Dess tillförordnade Kegering Carl A. Wachtmeister, S. R.
Drots.
Mauritz Klingsporj S. af Ugglas.
Bror Cederström. tjcnstg.
Gen.Adj. i Arméen. F. Ehrenheim.
Lagerbjelke. M. Rosenblad.
KammarCollcgii 3:dje ProvinsCont. förvarade original intyga Sten Sture.
Carl A. Trolle.
Hr Crusenstolpe, Magnus Jac., hade inlemnat ett så lydande memorial:
Folkets moraliska uppfostran är utan tvifvel det vigti— gaste föremål, på hvilket Slatsmagterna kunna fästa sin uppmärksamhet.
Denna uppfostran sker icke endast genom syftesenliga undervisningsanstalter, utan tillika, och föga mindre verksamt, genom en sådan öfverensstämmelse emellan lagarnas beskaffenhet och deras underlydandes begrepp, att ej de sednare må kränkas medelst de förras tillämpning.
Jag hemställer likväl till den tänkande delen af mina landsmän inom och utom RiksStts fyra Kamrar, om emedlertid icke nu ett sådant förhållande rätt ofta uppstår, i anseende till Sveriges barbariska strafflagar?
Medan vi skryta öfver våra jettesteg på bildningens bana, phariseiskt tackande Gud, alt vi ej äro såsom menniskorna vid Nevas och Bosphorens stränder, utgör spö- och risslitning här en lika hvardaglig styggelse, som der knut och bastonad.
Jemlikhet, tidens behof och till passion stegrade åtrå, är äfven hos oss dagens lösen, under det att sjelfva lagen här befaller, att den fattigare förbrytaren skall offentligen hudflängas, men tillstäd jer den förmögnare att för samma brott slippa undan med penningeböter.
Det är till massan af folket, man öfverallt i sista instansen vädjar, och det är så, man vänjer massan att kallsinnigt trampa mensklighet och rättvisa under fotterna.
Ty menskligheten lider genom tillvaron af detta öfverflödiga gisslande, sorn förhärdar både den förbrytare, hvilken man på ett så ändamålsvidrigt sätt velat förbättra, samt lynnet hos det folk, som öfvar sig att med likgiltighet åse de bestraffades moraliska förnedring och physiska smär3 H. 4 ioG Den i Mars e. m. tor; och rättvisan förnärmas, då samma brott olika be* straffas hos deri bemedlade och bos den icke bemedlade.
På detta rum finnes sannolikt ingen, som ej fått eller gifvit uppmaningen att följa med sin tid och att akta på tidens tecken.
Men man begriper cj riktigt de sednare och man stadnar långt efter den förra, om man inbillar sig, att allt blir väl bestäldt genom några medborgerliga phraser och en ytlig omskapning af former, huru illa de gamla än må svara mot sin bestämmelse, och huru symmetriskt de nya an må danas, hvilka man vill sätta i stället.
Tidens omisskänneliga tecken är individens sjunkande vigt och massan» stigande betydenhet.
Man följer sin tid, då man så jemnkar förhållanden, som alstrades under det massan var blott ett blindt verktyg uti individens hand, att de passa till sakernas förändrade ställning.
Det var fordom tillräckligt, att en nationalanda fanns bland samhällets högre kretsar, till hvilkas upplysning de lägre spherernas medlemmar hyste fullkomligt förtroende, och på hvilkas minsta vink dessa således stodo färdiga att våga lif och egendom för det allmänna bästa.
Men detta förtroende är försvunnet.
Hvar och en medborgare i Staten vill numera se med egna ögon, pröfva med eget förstånd; och det ar på nationalandan hos mängden af folket, som fosterlandets sjelfbestånd och trefnad nu och framdeles bero.
Men huru begära en nalionalanda, ulan belåtenhet med statsförfattningen; och huru ens våga hoppas denna belåtenhet, då en så synbar, en så vild och — hvarföre tveka att uttala ordet — en så afskyvärd partiskhet i sjelfva brottmålslagen finnes för den rikare, som, enligt sakens natur, tillhör undantagen, mot den fattige, hvilken i allmänhet och framför allt i Sverige måste utgöra sjelfva regeln?
Och huru skall väl nationalandan i alla fall blifva beskaffad hos det folk, hvars naturligen hårda sinnesart, fostrad genom en Nordisk karg jordmån och härdad under det Nordiska klimatets stränghet, mer och mer aflägsnas från det mildt och ädelt menskliga, genom en daglig åsyn af offentliga hudstrykningar, ofta ej annat, än ett grymt frispektakel åt den råa, djuriska hopen?
Lagstiftaren bör dessutom ej förbise, att yttre omständigheter ej sällan inverka på bestraffningens halt äfven vid de tillfällen, då man velat, att straffet skulle i lika mått drabba förbrytarna.
Ty, oberäknadt hvad som i detta afseende uteslutande hvilar på verkställarnas olika sinnesstämning och olika kroppskrafter, måste man erinra sig, att spö-och risslitning nödvändigt medföra olika plågor, då bestraffningen verkställes under sommarluft eller vinterkyla.
Det är således icke endast till mina landsmäns känsla för mensklighet och rättvisa, jag talar, då jag nu tillåter mig att fästa deras uppmärksamhet på behofvet af förändrade straffbestämmelser; utan det är fastmera deras klokhet, jag påkallar.
De inse säkert, bättre än jag skulle förmå ut - Den i Mars e. m. veckla uti en motion, till hvilken jag, af grannlagenhet, ansett mig ej böra gifva en längre inledning, hela vigten och omfånget af detta ämne.
Jag vågar derföre hysa den glädjande förhoppning, att ej varda en ropandes röst i öknen, då jag nu vördsamt föreslår: r:o att spö- och risstraff aldrig må kunna användas i stället för penningeböter, då brottet med sådana kunnat försonas, derest tillgång hos den sakfällde funnits; 2:0 att spö- och risstraff aldrig må äga rum för första resan begången förbrytelse, äfven då den, efter nu gällande lag, är urbota; oell 3:o att spö- och risstfaff aldrig må tillämpas, då brottets bevisade orsak varit behofvet att för tillfället stilla förbrytarens hunger, ulan att något annat än mat blifvit tillgripet.
Hr Cederschjöld, Rob. Theophron, uppläste följande:
Enligt stadgandet uti 17 Cap. 3i §.
Rätteg.Btn skall den, som till värjemålsed är dömd, men å den till edens gående utsatta dag, utan anmäldt laga förfall, uteblifver, fällas åt saken.
Den till värjemålsed dömde besvärar sig hos högre