Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är verkligen fråga, om detta verk, som är för största delen af nationen kärt, skall bibehållas eller icke; och vilkoret för dess bibehållande är, att det måste befrias från de orättvisor och missförhållanden, som nu vidlåda detsamma.
Såsom en talare påpekat, har för närv:de tjenstemän i lägre grad stundom större lön, än tjenstemän i en högre grad, och inom samma grad vexla lönerna högst betydligt.
Ett sådant tillstånd kan icke bibehållas, då de svagare lönerna är ytterst otillräckliga, och det är icke blott Borgare- och Bonde-St:n, som framkallat frågan om lönereglering inom armén, utan det är äfven den vanlottade delen af armén, som yrkat derpå, för att få sina anspråk på orättvisa tillfredsställda; tror man att dessa kunna undanskjutas, så misstar man sig.
Det är redan visadt, att ett vilkor för att kunna uppgöra ett förslag till lönereglering är, att känna boställenas värden; och önskar man denna reglering, så måste man således lemna medel till uppskattning af boställena.
Uppskjuter man dermed för länge, så går det derhän att ingen vill qvar - 84 Den 3 Mars f. m. hålla indelningsverket.
Den siste talaren har sagt att åtgärden leder till boställenas borttagande och att man rubbar indelningsverket, om man borttager boställen, emedan man sedan icke kan ålägga officerarne att bo inom sina kompanier eller sqvadroner.
Jag vet likväl att många officerare för närv:de icke bo på sina boställen och icke har jag kunnat finna att indelningsverket derigenom gått under; ej heller bör det vara svårare för en officer att bo inom ett visst distrikt, fastän han ej har boställe, än för en häradshöfding, häradsskrifvare eller kronofogde, hvilka tjenstemän numera i allmänhet ej hafva boställen.
Min mening är likväl icke att säga det boställena i allmänhet böra borttagas, utan blott att visa att det utan upplösning af indelningsverket kan ske, om det i vissa läll skulle blifva nödvändigt.
Jag hoppas, att då R. o. Ad. sista gången såsom Stånd behandlar denna fråga, de af omtanka för armén skola fatta ett beslut, hvarigenom denna en gång kan se sina billiga anspråk på en rättvis fördelning af lönerna uppfyllda.
För min del kan jag icke annat än på det varmaste instämma med de tvenne första talarne i denna fråga, och anhålla att K.
M:ts framställning måtte bifallas.
Efter hvad Hr Lagerhjelm yttrat, är det öfverflödigt att åt denna sak egna många ord, helst frågan genom de andra Ståndens beslut redan är afgjord på sätt Stats-Utsk:t föreslagit.
Jag vill dock svara några ord till dem, som yrkat bifall till K. M:ts Propos.
Hrr hafva sett frågan med mera fromma än skarpa blickar, och att de för mycket halva fästat sig vid specialiteterna, för att kunna bedöma det storartade verk, sorn sprider sin glans öfver vårt land; ty man talar ännu i hela Europa med beundran om vårt indelningsverk.
Jag tror mig veta, att meningen är att indraga vissa boställen, och minska antalet af officerare, som äro skyldiga att bo inom sina kompanier; och Hr v. Geijer har stärkt mig i denna tro, genom den upplysning han lemnat, att de officerare, som nu få boställen, måste lörbinda sig att afstå dessa boställen vid en skeende lönereglering.
I likhet med Hr Lagerhjelm tror jag, att indelningsverket på sednare tider blifvit mycket rubbadt, men jag är derom öfvertygad, att hvad som blifvit förstördt, annu kan ändras och rättas; och om regeringen vill göra framställning härom till näst sammanträdande representation, är jag säker, att den andra statsmakten icke skall neka understöd och uppoffringar för att återställa detta storartade verk.
Jag skulle beklaga Sverige den dag detta verk föll, ty hvad som än blef satt i stället, kunde det icke blifva något motsvarande; och om jag erhåller någon röst i den blifvan e representationen, skall jag alltid motsätta mig hvarje rubbning i vårt indelningsverk.
Det kan synas likgiltigt hvad beslut R. o. Ad. nu fattar; men R. o.
Ad. bör visa att det vill skydda detta verk, och det kan nu ske äfven derigenom att bifalla Stats-Lltsk:ts förslag, hvilket jag derför anhåller att R. o. Ad. måtte göra.
Den 3 Mars f, m. 85 Hr Reuterskiöld:
De motiver, Utsk:t anfört för sitt af slag S K.
M:ts framställning, kan jag icke godkänna.
Utsk:t säger, att »det framställda förslaget icke är åtföljdt af något yttrande, som lemnar bestämd ledning för uppfattning af de grunder, som vid lönereglering skulle blifva gällande, utan afser, efter hvad det vill synas, endast att bereda tillfälle till beräknande af kostnaden utaf det ena eller andra aflöningssättet.» Huru Utsk:t kunnat komma dertill, förstår jag icke, då Utsk:t haft tillgång till såväl komiterades utlåt., som Statsrådsprot:t, som ganska noga upptager dessa grunder.
K. M:t föreslår en uppskattning af boställena med mindre kostnad än komiterade gjort, men med afsigt att vinna en tillförlitlig kännedom om bostadsboställenas verkliga afkomst; en kännedom som är för statsmakterna nödvändig, derest lönereglering för indelta armén skall kunna ske.
Ett sätt att komma till denna kännedom, ehuru mindre tillförlitligt, är att från boställsdirektionerna infordra uppgifter på hvad hvarje boställe lemnar i afkastning; och förklarar Ht St:r detta sätt tillfyllest, vill jag icke sätta mig deremot.
Med anledning af en talares yttrande, vill jag nämna, att jag hyser lika varm kärlek för indelningsverket som någon.
En skymt af den tanke Utsk:t uttalar, att denna uppskattning endast skulle afse att bereda tillfälle till beräkning af det ena eller andra aflöningssättet, finnes icke att uppleta, tvärtom synes tydligt att det indelta aflöningssättet städse afsetts att bibehållas, och från denna grund lärer ingen afvikelse ske, om ock icke alla tjenstemän kunna få sig bostads-boställen anvisade.
En sådan undersökning, som Utsk:t anvisat, kan visserligen ske, men hvar och en, som eger någon kännedom om de närv:de förhållandena, skall genast finna att undersökning af boställen inom en eller annan ort, jemnförd med den uppskattningen, icke leder till önskadt ändamål, och ännu mindre dertill att hos Statsmakterna ingifva tillförsigt om rätta förhållandet.
Emellertid då Rikets sist församlade
Ständer uttalat sin önskan att den högst behöfliga löneregleringen måtte verkställas, måste jag anhålla om medel dertill; och jag yrkar derför att K.
M:ts i ämnet gjorda framställning måtte bifallas.
Jag begärde ordet, då Hr von Geijer yttrade sig, för att i ett och annat bemöta honom, hvilket redan blifvit gjordt af Hr Lagerhjelm.
Ehuru af andra skäl, än Borgare- och Bonde-St:n, anhåller jag om afslag å det begärda anslaget.
Jag anser att detta anslag skulle vara ett medel att rubba indelningsverket, som är mig kart; och om man borttager boställena, är första steget taget till upphälvande af detta verk, hvilket skulle vara en olycka för hela landet.
Afven i de folkvalda Stånden hoppas jag, att kärleken till fosterlandet skall göra, att denna institution får qvarstå.
Att missförhållanden och äfven orättvisa finnes inom verket, måste man 86 Den 3 Mars f. m. erkänna, isynnerhet i Skåne.
Dock tror jag att något misstag skett i de af Hr von Geijer lemnade uppgifterna, och att icke siffrorna äro fullt riktiga.
Jag förmodar att han syftat på Skånska dragonerna, der det lär finnas en fanjunkare med G,000 rdrs lön, då majoren icke har mer än 5,000 rdr.
Orättvisan tror jag dock kan rättas derigenom, att sedan boställena blifvit uppskattade, medel beviljas att fylla den brist som förefinnes.
Denna kännedom om boställenas afkastning kan dock regeringen erhålla ulan särskildt anslag.
Jag tror, att de som älska och vilja bibehålla indelningsverket, böra förena sig om bifall till Utskits hemställan, hvarom jag anhåller.
Under behandlingen af denna punkt har öfverläggningen öfvergålt från uppskattningsfrågan till indelningsverket och dess fördelar och olägenheler.
Hr Lagerhjelm, med hvilken jag i allo instämmer, har så grundligt utvecklat frågan, att jag icke har något att tillägga.
Endast ett par exempel ur min egen erfarenhet tager jag mig friheten anföra.
Jag har tjenat vid ett reg:le, der Chefen, tre Majorer och sju Kompanichefer bodde på sina boställen; jag har sedan varit vid ett reg:te, der endast två Kaptener begagnade boställena, och slutligen har jag i Blekinge haft tilllälle alt se en indelning, der befälet icke bor inom kompanierna; ty den officer, som kommenderas att såsom kompanichef vara inom kompaniet, stannar der icke längre, än han är tvungen, och om en stad finnes derinom, bor lian vanligtvis der, äfven om den är belägen i den afiägsriaste delen af kompaniet; och dock måste jag till Svenska folkets heder säga, att båtsmännen äro bättre än man efter theorien kunde vänta, ehuru många olägenheter, såsom man af rotehållares och manskapets klagomål kan se, äro följd af att befälet icke bor inom kompanierna.
Då jag således sett saken från båda sidorna, är det naturligt, att jag kommit till den fasta öfvertygelsen att boställena icke böra borttagas.
Hvad angår frågan om uppskattningen, så medger jag, att löner, som utgå in natura, icke kunna bibehållas vid en fix siffra, och att omreglering efter viss tid måste ske.
Men jag tror icke, att det här föreslagna sättet är det bästa.
Afven häruti har jag någon erfarenhet, då jag varit med om boställsvärderingen år 1833, och dessutom sett hvpotheksvärderingar hållas.
Någon fullt tillförlitlig method finnes icke, men jag tror att man kommer värdet närmast genom bevillningstaxeringen, och fastän boställena icke varit föremål för försäljning, kunna de jemföras med andra egendomar i orten; och det egna intresset hos jordegarne inom kommunen gör att värdet icke sättes för lågt.
Uppskattning måste dessutom ske årligen, då en egendoms värde genom odling o. d. ofta förändras.
På dessa grunder anhåller jag att, med underkännande af de skäl, som af Utslct äro framlagda, Utsk:ts hemställan om afslag å K.
Den 3 Mars f. m. 87 Gr. af Ugglas:
För min del måste jag bekänna, att jag tror, att Utsk:t icke saknat skäl att för närv:de afslå K.
M:ts framställning, som jag anser icke hafva i rätt ordning framkommit.
Först måste väl vara bestämdt, på hvad grund löneregleringen skall ske, och härom har icke någon bestämd framställning skett.
Frågan tarfvar en mångsidig oell noggrann pröfning så väl ur ekonomisk som militärisk synpunkt; ur ekonomisk, huruvida genom boställenas indragning någon vinst för statsverket kan uppkomma; utur militärisk, huruvida boställsvården af reg:tena sjelfva kan verka menligt på tjenstbarheten, och om icke äfven för soldaten indelningsverkets grund rubbas, derest denna för befälet upphäfves.
En ytterligare och vigtig fråga är den, om, med bibehållande af boställena, en jemn och rättvis lönereglering äfven för framtid kan ega bestånd, en fråga, hvilken, hvad jag tror, Landtförsvarskomiténs förslag nöjaktigt belyser.
Pröfvas måste derjemte i hvad mån — och för hvilka — bostads-boställen böra bibehållas.
Först sedan dessa praemisser äro afgjorda, och om man bestämmer sig för de indelda lönernas bibehållande, uppstår behofvet af boställenas uppskattning.
Och slutligen kommer frågan om bostadsboställen skola finnas eller icke.
Vid sakens nuv:de ståndpunkt, anser jag, att det icke vore rigtigt att besluta en åtgärd, som endast bör vara en följd af antaganden, hvilka ej ännu äro bestämda.
Hvad jag här yttrat innebär icke någon förebråelse emot
Regeringen lör det att denna icke nu framlagt frågan i dess helhet till R.
St:rs bedömmande, och jag protesterar emot de yttranden, jag förnummit hafva inom andra Stånd blifvit fällda derom att Regeringen icke med allvar tagit försvarsorganisationen om hand.
En komité bar för ändamålet blifvit nedsatt; men då denna, efter några års arbete, först i slutet af April månad förlidet år kunnat inkomma med sitt vidlyftiga och omfattande utlåt., har det icke varit möjligt för Regeringen att under de månader, som derefter förflutit, så väl inhemta yttranden af de auktoriteter, som rörande förslagen borde höras, som att sjelf noga pröfva samt öfverväga desamma, och om dém stadga omdöme och beslut.
Mångå ledamöter ropade nu på propos.
Den tystnad jag under denna riksdag iakttagit på detta rum, skulle jag icke heller i dag hafva brutit, om icke min högt värderade vän, Hr von Geijer, uppträdt med ett anförande, hvarigenom indelningsverket blifvit hotadt, och yttrat åsigter, som jag och många officerare med mig icke kunna dela.
Jag kan dock Ijefria R. o. Ad. från långa tal härom, då Hr Lagerhjelm utvecklat mina åsigter bättre, än jag sjelf kunnat göra; och jag ber således endast att få med honom instämma.
Det torde tillåtas mig, att på samma gång få hembära Frih. Klinckowström min tacksamhet för den värma, hvar - 88 Den 3 Mars f. m. med han i denna fråga fört pluralitetens af officerskorpsen talan, något som han mycket väl visste, att han icke gjorde, då han talade i pensionsfrågan; men då frågan om indelningsverket är af så ofantligt mycket större vigt, är också min känsla af tacksamhet för honom öfvervägande.
Hr von Geijer:
När jag förra gången hade ordet, fick jag den äran meddela R. o. Ad. en del specifika uppgifter rörande indelta arméns löner, och enär riktigheten af dessa uppgifter blifvit af Hr Tornerhjelm ifrågasatt, är det min skyldighet att härpå svara några ord.
Jag är öfvertygad om, att uppgifterne äro fullkomligt exakta, men jag erkänner att jag gjort mig skyldig till någon otydlighet eller åtminstone gifvit anledning till missförstånd derigenom att jag vid citerande af äldre aflönings-stater och i dem förekommande belopp uppnämnt dessa belopp i rdr, utan att tillägga deh då gällande myntsorten.
På Skånska
Dragon-regementet har jag icke, såsom Hr Tornerhjelm förmodar, syltat, när jag sade att »en fanjunkare stundom har större lön än hans granne, majoren».
De tjenstemän, på hvilka jag tänkte när nyss citerade ord af mig yttrades, äro anställde vid olika regementen.
Att ingendera af dem sjelf brukar eller bebor sitt på lön innehafvande boställe, får jag, med anledning af Hr Lagerhjelms nyss halda anförande, omnämna.
Jag skulle icke upptaga R. o.
Adms tid, om jag icke reserverat mig mot Utskds beslut, men då så är förhållandet och jag hort de starka uttryck, som här blifvit fällda, att indelningsverket skulle rubbas genom beviljande af det begärda anslaget, anser jag mig moraliskt skyldig att uppträda, för att befria mig från ansvaret att hafva velat bidraga till denna rubbning.
Frågan om boställenas uppskattning står i nära sammanhang med lönereglerings-frågan.
Denna är af en ganska svår och invecklad beskaffenhet.
Den är det derföre, att man å ena sidan ifrågasätter indragning till Statsverket af alla indelta tillgångar, boställena deri inberäknade, och anvisandet i stället af kontanta penningelöner åt indelta arméns befäl, under det man å andra sidan icke vill medgifva någon den minsta förändring i det nuv:de förhållandet, föregifvande att detta skulle rubba indelningsverket.
Mellan dessa ytterligheter står en betydlig del af indelta armén, som har behof af löneförbättring, med skäl kan fordra en sådan, men icke har hopp derom, utan i sammanhang med en lönereglering, och på samma gång lemna de nuv:de missförhållandena i löneväsendet, af ryktet vederbörligen förstorade, vapen i händerna på dem, som fordra hela indelta löningssättets upphäfvande.
En förändring lärer väl således snart blifva oundgänglig.
Man har ock sagt, att uppskatt - Den 3 Mars f. m. 89 ningen blifvif för tidigt begärd, dS man ännu icke vet, om det är meningen, att vid en blifvande lönereglering bibehålla eller indraga boställena.
Här bör erinras att fråga endast är om bostadsboställena.
De utarrenderades värde anses kändt genom arrende-kontrakterne.
Jag har alltid föreställt mig meningen vore att boställena skulle bibehållas; ty i annat fall vet jag icke hvartill en uppskattning skulle tjena.
Det är nemi. gifvet, att om boställen och andra indelta tillgångar skulle indragas i utbyte mot kontanta löner, behöfdes endast att en passande lönestat fastställdes och ett kreditiv användes att fylla den under öfvergången möjligen uppkommande bristen.
När en tjenst blef ledig, tillträdde den nya lönehafvaren penningelön, och de till gamla lönen hörande indelta tillgångar indrogos till Staten.
Först sedan förändringen blifvit genomförd kunde man med säkerhet bedöma hvad Staten derpå förlorat, ty bostads-boställena kunde icke inbringa Staten hvarken mera eller mindre än det belopp, hvartill de efter indragningen blefve utarrenderade.
Helt annat är förhållandet, om boställena skola behållas vid armén och ingå såsom en tillgång för löneregleringen.
Det blir då nödvändigt att beräkna dessa, likasom öfriga tillgångar, till ett visst värde, och det är för att erhålla en någorlunda riktig grund för beräkningen af detta värde, som en uppskattning af bostads-boställena är behöflig.
Ur denna synpunkt har jag tillstyrkt det begärda anslaget, då jag ansett, att man just genom uppskattningsåtgärden får fasta på boställenas bibehållande.
Att denna åsigt är riktig bestyrkes deraf, att uppskattningen af boställena aldrig varit yrkad, utan tvertom motarbetad af dem, som önska det indelta löningssättets upphörande; och om nu inom andra Stånd det af K.
M:t äskade anslaget för boställenas uppskattning blifvit alslaget, kan man vara fullt öfvertygad om att anledning dertill icke varit önskan att bibehålla bostadsboställena, utan snarare motsatsen.
Jag anhåller om bifall till hvad K. M:t begärt.
Lika med den siste värde talaren tror jag det vara af vigt, atl, om man vill bibehålla boställena, känna deras värden, och så länge orättvisa i afseende på deras uppskattning förefinnes, komma klagomål säkerligen att framställas, men jag kommer, det oaktadt, icke till samma resultat, som han.
I Statsrå<!sprot:t för d. 14 Oktober 1856 öfver förslaget lill reglering af utgifterna under Fjerde
Hufvudtiteln vid den då tillslundande riksdagen yttrade dåvide Chefen för LandtförsvarsDep:tet: »Då många och vigtiga skäl tala för de nuv:de bostadsboslällenas bibehållande, anser jag mig icke böra, såsom vilkor för en möjligen blilvande lönereglering, föreslå någon förändring uti deras disposition, ehuruväl icke kan förnekas, att inkomsten deraf sannolikt skulle kunna påräknas större, i händelse de på bestämda år för regementets eller korpsens räkning utarrenderades, i stället att nu skötas af löntagarne sjelfva eller deras arrendatorer, på alltid obestämda tider; men den enda åtgärd, som 90 Den 3 Mars f. m. lämpligen nu skulle kunna med dessa, likasom med öfriga den indelta armén anslagna boställen, vidtagas, och äfven synas af omständigheterna påkallad, vore, efter min tanke, en förnyad uppskattning af deras verkliga afkastning, verkställd efter samma grunder vid samtliga indelta regementer och korpser»; hvarefter Dep:ts-Chefen föreslog, »att alldenstund boställenas uppskattning, till grund för 1833 års lönereglering, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, blifvit efter högst skiljaktiga beräkningssätt verkställd, en förnyad uppskattning af såväl bostads- som till utarrendering afsedda boställens afkastning malte efter en och samma method och på samma grunder vid hela indelta armén ega rum», samt att en provisorisk aflönings-stat måtte fastställas för indelta arméns befäl och tjenstemän, att gälla intilldess nya uppskattningen af indeldta arméns boställen hunnit fullbordas och derå grundade nya lönestater fastställas; och behagade K. M:t, som gillade Dep:ts-Chefens framställning, genom nådigt beslut den 14 Oktober 1856 anbefalla Krigs- och Kammar-Collma att inkomma med betänkande huru förnyad uppskattning af arméns boställen skulle på tillförlitligaste sätt kunna verkställas; äfvensom med förslag till instruktion derför, hvarjemte ett förslagsanslag af 250,000 rdr för den provisoriska löneregleringen begärdes.
Vid pröfnning af dessa framställningar förklarade R.
St:r det vara uppenbart att en ny allmän reglering af befälets aflöningsförhållanden vid indeldta armén vore af behofvet påkallad, men då det syntes kunna antagas att genom en riktig uppskattning af boställena och en lämplig fördelning af förhandenvarande tillgångar, tillräckliga medel för befälets aflöning redan förefunnes., hade R.
St:r inskränkt sig till att till K.
M:ts disposition ställa en summa af 100,000 rdr, »att användas till löneförbättring, i första rummet åt underbefäl och subalternoflicerare, jemte deras vederlikar, samt vidare, så vidt tillgångarne medgåfve, jemväl åt andre kaptener och regementsqvartermästare», dock icke åt dem hvilka vore med boställen försedda.
En ny uppskattning af boställena skulle alltså ske.
Huru det kan hafva händt, att detta för 10 år sedan fattade beslut icke ledt till något resultat, få andra förklara; jag hade redan utträdt ur konseljen förr än den tidpunkt inträffade då uppskattningens bringande till verkställighet kom att utgöra föremål för Stats-Rådets öfverläggningar och K.
M:ts Nåd. beslut.
De grunder, som vid det af mig omnämnda tillfälle voro föreslagna och som gingo derpå ut, att hvarje regemente skulle behålla sina boställen, voro för befälet vida mera betryggande, än hvad som nu är i fråga.
Emellertid fruktar jag tiden för en sådan lönereglering är för alltid förlorad, och de som hafva motsatt sig den, skola kanske snart erfara, att de dermed gjort armén en stor otjenst.
Den uppskattning, som 1856—58 ifrågasattes, ansågs dock kunna ske utan penningeuppoffring, och så torde äfven nu blifva förhållandet, om man bemödar sig om att undvika hvarje sådan.
Åtminstone torde ej förrättningen böra medtaga ett belopp af 50,000 Den 3 Mars f. m. 91 rdr.
Jag kan icke gilla de skäl, Utsk:t anfört, men jag kan dock icke komma till annat resultat, än att bifalla Utsk:ts hem ställan.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förevrde hemställan och dels afslag derå samt antagande af K.
M:ts framställning i ämnet; gjordes propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. 57:de punkten.
Det slut, hvartill Utsk:t i denna fråga kommit, kan visst vara riktigt under närv:de omständigheter, då vi i spetsen för dessa angelägenheter hafva ett Europeiskt ryktbart snille.
Men i en framtid är detta kanske icke förhållandet, och jag tror derföre, att det icke vore ur vägen, att en komité i det föreslagna syftet bildades.
Jag har nu icke något särskildt förslag att härom framställa, men då Borgare-St. återremitterat denna punkt till Utskct, hemställer jag att R. o. Ad. äfven måtta fatta beslut om återremiss.
Utan att vilja motsätta mig den begärda återremissen, vet jag dock icke hvartill en sådan skulle tjena; ty till hvad slut skulle vä!
Ulsk:t kunna komma annat än att bifalla motionärens förslag, hvilket är af beskaffenhet att icke motsvara sitt syfte.
Detta syfte anser jag vara ganska riktigt och att permamenta; komitéer vid hvartdera af arméns mera vetenskapliga vapen, nemi. artilleriet, ingeniörvapnet och generalstaben, skulle lemna ett godt stöd åt styrelsen vid frågor af invecklad eller vetenskaplig beskaffenhet; men motionären har icke varit sitt ämne vuxen, hvilket man måste förlåta honom, då han icke har militärisk bildning; och jag tviflar på att Utsk:t kan väcka någon motion i ämnet.
Jag anser derföre den begärda återremissen vara utan ändamål.
Motionären har föreslagit att en permanent vapenkomité måtte nedsättas med åliggande att anställa alla för vapenkonstruktionen nödiga försök och till K.
M:t afgifva yttrande angående de olika vapnens konstruktion m. m.
Jag ber att få upplysa, att K.
M:t genom ordres den 28
Mars 1862 befallt att en ständig komité skulle i Stockholm nedsättas för behandling af frågor rörande artillerivapnet och artilleriförvaltningen.
Denna komité består af fälttygmästaren, lärarne i artilleriet vid högre artilleri-läroverket och minst tre artilleri-officerare af regements-officers eller kaptens grad, dertill på viss tid förordnade, hvarjemte, då ärenden förekomma, som röra infanteriet eller kavalleriet, minst en 92 Den 3 Mars f. m. officer af dessa vapen som adjungerad ledamot i komitén inkallas.
General-fälttygmästaren 3ligger att vid hvarje års slut till K.
M:t inkomma med rapport öfver komiténs verksamhet och att vid afgifvande af underdåniga förslag till ändringar i artilleriets materiel och organisation, samt rörande infanteriets och kavalleriets vapen, alltid bifoga komiténs utlåtande deröfver.