Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta förhållande och dä inom de Stånd, som återremitterat §:n, någon anmärkning icke förekommit emot bibehållande af ordet »dylik» i dess sista moment och endast en eller annan talare yttrat sig för det utsatta bötesansvarets förhöjning annorledes, än i sammanhang med framstäldt yrkande om annan förändring i §:n, tvekar Utskottet icke att i det väsendtligaste vidhålla sitt förslag i denna del.
Dock anser Utskottet den, på sätt niimndt är, yrkade förändring i §:ns ordställning förtjent af särskild uppmärksamhet.
Den nuvarande ordställningen skulle onekligen kunna gifva anledning till den tydning af §:n, å ena sidan, att arbete å sabbat, om än aldrig så brådskande och angeläget för den, som verkställde eller läte verkställa detsamma, vore förbjudet, derest ej kunde visas, att det skedde till egen eller annans nödtorft, och å andra sidan, att arbete å sådan tid, ehuru företaget till egen eller annans nödtorft, vore med ansvar belagdt, utom i den i de Hesta fall säkerligen svårbevista händelsen, att nödtorften ej tålde uppskof; och torde derför ordstiillningen böra ändras i enlighet med det framställda yrkandet.
Utskottat får alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, för sin del, måtte, Preste- och Bonde-Stånden med frångående af sina härutinnan fattade beslut, för ifrågavarande 3 § antaga följande lydelse: »Idkar någon å sön- eiler högtidsdag emellan klockan sex om morgonen och klockan nio om aftonen, handtverk eller annat arbete, som uppskof tåla kari, straffes med böter, högst tjugu riksdaler, utan det sker till egen eller annans nödtorft.
Lag samma vare, om kramlåda eller annan dylik bod å sådan sabbatstid till salu öppnas.» $ Mag». 4, 4, 5, 6, H och 27 §§.
Dessa §§, godkända af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, har Bonde-Ståndet till Utskottet återremitterat.
Preste-Ståndet har deremot för dem antagit den lydelse, som förekommer i Kongl. Maj:ts Proposition.
Skilnaden emellan denna och Utskottets förslag i förevarande delar består deri, att straffpåföljden, som i 8 Lag-lltskotlets Utlåtande N:o 55. den Kongl.
Propositionen blifvit bestämd i 1 § till lifvets förlust eller, der läran var ringa, straffarbete samt i 4, 5, 6 och 11 §§ till lifvets förlust ovilkorligen, blifvit af Utskottet föreslagen i 1 § till lifvets förlust eller straffarbete på lifstid eller ock, der faran var ringa, straffarbete från och med sex till och med tio år, samt i 4, 5, 6 och 11 §§ till lifvets förlust eller straffarbete på lifstid; äfvensom att den i Usta punkten af 27 § i den Kongl.
Propositionen förekommande straffbestämmelse blifvit af Utskottet mildrad genom utbyte af ordet »åtta» mot »sex.»
Utskottets förslag är af två Stånd biträdt och Bonde-Ståndet, Ilvars återremiss är en följd af Ståndets beslut om dödsstraffets afskaffande, följaktligen måste antagas komma att instämma snarare i nyssnämnda förslag än i Preste-Ståndets beslut, får Utskottet inbjuda Preste- och Bonde-Stånden, det föira med frångående af sina re dan lättade beslut, att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet oro antagande af ifrågavarande §§, sådana de lyda i Utskottets förslag. 9 Mag». y, 4 och 7 §§.
Här eger samma förhållande rum, som med nyss uppräknade §§ i B Kap., att nemligen Preste-Ständet antagit förevarande 1, 4 och 7 §§, sådana de lyda i Kongl. Maj:ts Proposition, Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet godkänt dem med de deri i vissa fall af Utskottet införda mildare straffbestämmelser och Bonde-Ståndet återremitterat samma §§, i följd af Ståndets beslut om dödsstraffets afskaffande.
Utskottet får följaktligen, på förut anförda skäl, inbjuda Preste- och Bonde-Stånden, det förra med frångående af sina re dan fattade beslut, alt med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet förena sig om antagande af ifrågavarande §§, sådana de lyda i Utskottets förslag. 5 §.
För det i denna § omförmäida fall hade
Utskottet föreslagit straffpåföljden till fängelse eller böter från och med femtio till och med ett tusen riksdaler.
I detta afseende skiljer sig Utskottets förslag från den Kongl. Propositionen, deri straffet blifvit bestämdt till fängelse eller till straffarbete i högst två år.
Nu har denna § blif vit antagen af Preste-Ståndet i öfverensstämmelse med den Kongl. Propositionen och af Bonde-Ståndet med förändring af straffbestämmelsen till fängelse eller böter, minst femtio riksdaler.
Utskottets förslag blifvit af de två öfriga Riks-Stånden i allo god kändt och den af Bonde-Ståndet beslutade förändringen icke synes vara af någon väsendtligare beskaffenhet, får Utskottet hemställa till Preste- och Bonde-Stånden, att, med frångående af sina i denna del fattade beslut, förena sig med de två öfriga Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande 8 § i oförändradt skick. 1(1 Ma;». Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. 9 fiO Kap. 7 § 7 mom. och 3 §.
Den straffmildring, Utskottet i dessa lagrum föreslagit mot hvad Kongl. Maj:ts Proposition innehåller, har blifvit förkastad af Preste-Ståndet, som antagit samma lagrum, sådana de förekomma i den Kongl. Propositionen, hvilken för öfrigt i dessa delar har samma lydelse, som Utskottets förslag.
Borgare-Ståndet åter har till Utskottet återremitterat förevarande lagrum; och har inom detta
Stånd blifvit emot desamma anmärkt, att de deri utsatta straffbeslämmelser voro alltför stränga.
Men då Itidderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, godkänt Utskottets förslag, hvilket intager medelvägen emellan Preste-Ståndets beslut och de åsigter inom Borgare-Ståndet, som synas hafva föranledt dess återremiss, får Utskottet hemställa, att Preste- och Borgare-Stånden måtte, det förra med frångående af sitt redan fattade beslut, förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet om antagande af ifrågavarande lagrum i oförändradt skick. <0 §■
Såsom ovilkorlig straffbestämmelse för brottet i denna § är i den Kongl. Propositionen utsatt lifvets förlust; hvaremot Utskottet såsom straff för samma brott föreslagit lifvets förlust eller straffarbete på lifstid.
Delta Utskottets förslag har blifvit förkastadt af Preste-Ståndet, som härutinnan antagit den Kongl.
Propositionens lydelse.
Bonde-Ståndet åter lior, i följd af sitt beslut om dödsstraffets afskaffande, till Utskottet återremitterat denna §.
Utskottets förslag förmedlar således öfvergången ifrån PresteStåndets beslut till den af Bonde-Ståndet uttalade åsigt; och då samma förslag blifvit af de två öfriga Stånden godkändt, får Utskottet inbjuda Preste- och Bonde-Stånden, det förra med frångående af sitt redan fattade beslut, att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet om antagande af ifrågavarande § i oförändradt skick. flS te sagt. 3 §•
Straffpåföljden i denna g har af Utskottet blifvit nedsatt ifrån straffarbete i högst två år, såsom den är stadgad i Kongl. Maj:ts Proposition, til! straffarbete i högst ett år.
Preste-Ståndet har antagit §:n med den lydelse, den har i den Kongl. Propositionen, men Bonde-Ståndet med ändring af straffbestämmelsen till straffarbete i högst ett år eller fängelse.
Då emellertid de båda öfriga Riks-Slånden godkänt Utskottets förslag, som till innehållet ligger emellan Preste- och Bonde-Ståndens beslut, hemställer Utskottet Ät/i. till R.
Prat. 1802 & 1803. 7 Sami. 1 Afd. 22 Baft. 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55 att sistnämnde två Stånd måtte, med frångående af de beslut, de i denna del fattat, förena sig med de två öfriga Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande 3 § i oförändradt skick. 6$■ Äfven denna § har Preste-Ståndet antagit med den lydelse, den har i Kongl. Maj:ts Proposition, hvarifrån Utskottets förslag skiljer sig i så måtto, att straffpåföljden, som i den Kongl. Propositionen blifvit bestämd till straffarbete i högst ett år, af Utskottet löreslagits till straffarbete i högst sex månader.
Detta förslag är godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet.
Bonde-Ståndet åter har beslutat alternativt användande af en än mildare straffpåföljd genom att antaga Utskottets förslag med tillägg af orden »eller fängelse».
Utskottet, hvars åsigt således synes mest egna sig att sammanjemka Ståndens olika meningar, får alltså inbjuda Preste- och Bonde-Stånden att, med frångående af sina redan fattade beslut i denna del, om antagande af ifrågavarande 5 §, oförändrad, sig med de båda öfriga Riks-Stånden förena.
Denna §, godkänd af Preste-Ståndet, har blifvit af Borgare- och Bonde-Stånden till Utskottet återremitterad.
Ridderskapet och Adeln åter har antagit densamma med följande förändrade lydelse: »Den sorn till straff efter i, 2, 4, 7, 9, 11, 12, 13, 14 eller 16 § fälles, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig.
Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18 §, då skall han tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid.»
Det, hvari denna lydelse hufvudsakligen skiljer sig från Utskottets förslag, hr att, enligt densamma, Ridderskapet och Adeln ansett, att i intet af de i §:n omförmälda fall förlust af medborgerligt förtroende bör ovilkorligen för alltid ådömas.
Denna åsigt är, enligt hvad de Utskottet från Borgare- och Bonde-Stånden tillhandakomna protokolls-utdrag utmärka, delad af dessa Stånd.
Utskottet anser sig således böra i öfverensstämmelse härmed framlägga förslag till annan lydelse af §:n; hvarvid dock Utskottet i afseende å Ridderskapet och Adelns beslut får anmärka, att, då jemlikt 9 § alldeles enahanda påföljder skola ega rum för förfalskning eller missbruk af Norska allmänna handlingar, stämplar och märken, som af Svenska sådana, något åberopande i 21 § af 9 § icke erfordras.
Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer för sin del måtte, Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet med frångående af sina redan fattade beslut, för ifrågavarande 21 § antaga denna lydelse: »Den, som til] straff efter 1, 2, 4, 7, 11, 12, 13, 14 eller 16 § Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. 11 fälles, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig.
Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18 §, då skall lian tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid.» £3 Mag». 6 §•
Denna §, enligt hvilken den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 §, ock skall dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig, har blifvit till Utskottet af Borgare- och Bonde-Stånden återremitterad i det syfte, att §:n mätte sålunda ändras, att den deri bestämda påföljd af medborgerligt förtroende måtte kunna ådömas antingen för alltid eller på viss tid.
Då emellertid Utskottets förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet godkändt och Utskottet fortfarande anser förlust af medborgerligt förtroende för alltid böra ovilkorligen följa på ett sådant brott, som det i denna § åsyftade, får Utskottet inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden att förena sig med de två öfriga Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande § i oförändradt skick. £4 Map. 7, 6 och 28 §§.
Den förändring, Utskottet föreslagit i Kongl. Maj:ts Proposition genom att i dessa §§ införa mildare straffbestämmelser än den nådiga Propositionen i dessa delar innehåller, har blifvit ogillad af Preste-Ståndet, som antagit samma <§§ sådana de äro uppställda i Kongl Maj:ts Proposition; hvaremot de blifvit af Bonde-Ståndet, i följd af dess beslut om dödsstraffets afskaffande, till Utskottet återremitterade.
Dock som de två öfriga Riks-Stånden godkänt Utskottets förslag, hvars innehåll ligger emellan Preste- och Bonde-Ståndens stridiga åsigter, får Utskottet inbjuda Preste- och Bonde-Stånden, det förra med frånträdande af sitt redan fattade beslut, att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet om antagande af ifrågavarande §§ i oförändradt skick. 5 § 2 mom.
Enligt den Kongl. Propositionen skulle i den uti detta mom. förutsatta händelse det i §:ns förra mom. bestämda straffarbete på lifstid kunna inskränkas till viss tid från och med sex till och med tio år.
Utskottet, som i 1 mom. ändrat nämnda af Kongl. Majit deri föreslagna straffpåföljd till straffarbete på lifstid eller i tio år, hvilken ändring genom tre Stånds röst blifvit Rikets Ständers beslut,, hade äfven föreslagit den ändring i 2 morn., att för det deri upptagna fall tiden för straffarbetet må till fyra år nedsättas.
Ridderskapet och Adeln har antagit detta moment med förändring af nyssnämnda tidsbestämmelse till sex år.
Preste-Ståndot har, med ogil - 12 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. lande af Utskottets förslag, antagit hela §:n och således jemväl detta morn., i enlighet med Kongl. Maj:ts Proposition.
Utskottets förslag är deremot i allo godkändt af de två öfriga Riks-Stånden; hvadan Utskottet, som saknar anledning atl detsamma frånträda, får inbjuda Ridderskapet och Ådeln samt Preste-Ständet att, med frångående af sina vid ifrågavarande 2 mom. fattade beslut, om dess antagande i oförändradt skick sig med Borgare- och Bonde-Stånden förena. 4, 5, 40, il och 58 §§.
Äfven i dessa §§ hade
Utskottet föreslagit straffnedsättningar emot hvad Kongl. Maj:ts Propositiou innehåller; hvarförutan Utskottet i 4 § gjort en med nu gällande lag öfverensstämmande redaktionsförändring samt förvandlat den i 38 § af den Kongl.
Propositionen (örekommande ovilkorbga bestämmelse af st ra Ilar be te på lifstid till blott alternativ.
Dessa ändringsförslag hafva blifvit till alla delar ogillade af Preste-Ståndet, som antagit förevarande §§ sådana de äro uppställda i den nådiga Propositionen.
Enahanda beslut har Ridderskapet och Adeln fattat beträffande 5, 10 och 11 §§, hvarjemte detta Stånd bifallit 4 och 38 §§ med ändring i den förra af orden »sex» och »två» till »åtta» och »fyra» samt i första meningen af 38 § af ordet »fyra» till »sex»; men då Borgare- och Bonde-Stånden i allo godkänt Utskottets till samtliga dessa §§ afgifna förslag samt af Utskottet här införda straffnedsättningar endast äro konseqvenser af straffnedsättningen vid 3 §, som Utskottet ansett sig böra vidhålla, får Utskottet hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet måtte, med frångående hvartdera Ståndet af hvad det beslutat rörande ifrågavarande 4, 5, 10, 11 och 38 §§, om deras antagande i oförändradt skick sig med Borgare- och Bonde-Stånden förena. 45 §.
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva antagit för denna § den lydelse, sorn förekommer i Kongl.
Maj:ts Proposition, hvarifrån Utskottets förslag härutinnan skiljer sig deri, att
Utskottet föreslagit den ytterligare inskränkning i åklagarens rätt till åtal, att sådant ej finge af honom utan angifvelse af målseganden anställas för emot skyldeman i rätt uppstigande led utöfvad misshandel af beskaffenhet, som omförmäles i 12 och 13 §§, eller för ringare misshandel, föröfvad under sabbat.
Skälen till denna förändring, hvilka Utskottet angifvit i sitt förra Betänkande, hafva ännu för Utskottet full giltighet; och då Borgare- och Bonde-Stånden biträdt Utskottets förslag, får Utskottet hemställa till Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att, med frångående af sina vid ifrågavarande 45 § fattade beslut, sig i denna del med de två öfriga Riks-Stånden förena.
Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55.
13 46 §.
I denna § stadgas, att den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 18, 19, 28 eller 40 §, skull ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig samt att lag skall vara samma, om läkare eller apothekare blifver fälld till straff efter 27 §.
Härifrän skiljer sig Kongl. Maj:ts Proposition i så måtto, att häri jemväl blifvit utsatt dylik påföljd för den, som gjort sig skyldig tili mord efter 35 §.
Med denna lydelse har förevarande § blifvit antagen af Preste-Ståndet; hvaremot densamma är till Utskottet återremitterad af de tre öfriga Riks-Stånden.
Borgare- och Bonde-Ståndens återremiss grundar sig å den åsigt, dessa
Stånd uttalat derom, att i allmänhet förlust af medborgerligt förtroende för alltid icke borde såsom ovilkorlig påföljd för något brott bestämmas.
Hos Ridderskapet och Adeln har blifvit anmärkt, att åtskilliga af de i förevarande § omförmälda brott icke syntes vara för brottslingens moraliska värde så nedsättande, att derå borde ovilkorligen följa förlust af medborgerligt förtroende för alltid; äfvensom att det i 27 §, upptagna brott att med qvinnas vilja söka döda eller fördrifva hennes foster, vore, i synnerhet om sådant gjordes till ett yrke, lika skamligt som brottet i 28 §, att utan qvinnans vilja söka döda eller fördrifva hennes foster och borde således lika väl som detta sednare vara belagdt med förlust af medborgerligt förtroende, äfven i den händelse, att gerningsmannen icke vore läkare eller apothekare.
Med erinran, att vid begreppet mord, hvarom 1 §:n handlar, icke numera är fästad den för gcrningsmannen företrädesvis nedsättande och skamliga karakteren, att detj skett försåtligen och i löndom; att 2 § afser försök till mord, äfven om ingen skada deraf kommit; att 18 och 19 §§ afse jemväl försök till annans förgörande genom gift, ändå att ingen skada deraf följt, och den förra §:n till och med endast förberedelse till försök; att 28 § omfattar äfven blott försök att med qvinnas vilja döda eller fördrifva hennes foster, utan att skada följt, och att, enligt 40 §, straff eger rum för den, som vid envige förfarit svikligen, äfven om deraf endast kommit ringare skada, får Utskottet, i enlighet med de med latitudsystemet äfven mera öfverensstämmande åsigter, som, på sätt nämndt är, blifvit inom de tre Ständ, hvilka till Utskottet återremitterat förevarande §, och under medgifvande af.xigtighcten af hvad i fråga om det i 27 § upptagna brottet blifvit anmärkt, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, för sin del, måtte, Preste-Ståndet med frångående af sitt redan lättade beslut rörande ifrågavarande 46 §, för samma § antaga denna lydelse: »Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 18, 19, 27, 28 eller 40 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig.» flS fiap 12 §.
För denna §, som handlar om våldtägt, har Preste-Ståndet antagit den lydel - u Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. se den har i Kongl. Maj:ts Proposition, från hvilken Utskottets förslag afviker hufvudsakligen deruti, att då i den förra ansvar blifvit bestämdt för den händelse, att qvinnan af gerningen fick svår kroppskada, till straffarbete på lifstid, och om hon ljöt döden, till lifvets förlust, ansvaret blifvit af Utskottet ändradt i förra fallet till straffarbete på lifstid eller i tio år, och i det sednare till lifvets förlust eller straffarbete på lifstid.
Bonde-Ståndet har till Utskottet återremitterat §:n.
Då emellertid densamma blifvit af de två öfriga Stånden godkänd och Bonde-Ståndets återremiss är föranledd af dess genom de tre öfriga Ståndens motsatta mening undertryckta beslut om dödsstraffets afskaffande, utan att, så vidt de Utskottet från Bonde-Ståndet till— handakomna protokollsutdrag utvisa, någon anmärkning i öfrigt blifvit mot §:n i detta Stånd framställd, får Utskottet inbjuda Preste- och Bonde-Stånden, det förra med frångående af sitt redan fattade beslut, att om antagande af ifrågavarande § i oförändradt skick sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet förena. 25 §.
Borgare- och Bonde-Stånden hafva i följd af sin uttalade åsigt, att förlust af medborgerligt förtroende icke bör ovilkorligen för alltid ådömas, till Utskottet återremitterat denna §, deri blifvit föreslaget, att der någon fälldes till straff efter 1 eller 5 §, han ock skulle dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig.
De i nyssåberopade begge §§ upptagna brott, att nemligen försätta någon i slafveri eller drifva handel med sin medmenniska för att försätta eller qvarhålla honom i sådant tillstånd eller ock bemägtiga sig någon och utsätta honom å öde ort eller annat sådant ställe, att uppenbar fara är för hans lif, synas Utskottet i och för sig i den grad vanärande för gerningsmannen, att förlust af medborgerligt förtroende för alltid måste för honom i allmänna omdömet blifva en löljd af dessa brott, om också sådan påföljd icke vore i lag bestämd; och då dessutom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndct godkänt Utskottets åsigt härutinnan, får Utskottet inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden, att om antagande af ifrågavarande §, oförändrad, med de två öfriga Riks-Stånden sig förena. 16 Mai». **§•
Enligt denna §, sådan den lyder i Kongl. Maj:ts Proposition, var för falsk angifvare, derest den genom hans åtgärd oskyldigt tilltalade blifvit fälld till dödsstraff eller straffarbete på lifstid och straffet blifvit bragdt till verkställighet, stadgad påföljd i förra fallet af dödsstraff och i det sednare af straffarbete på lifstid.
Denna påföljd hade Utskottet, med föranledande af sitt beslut att icke stadga absoluta straff, förändrat sålunda, att Utskottet satt såsom alternativ vid dödsstraffet straffarbete på lifstid och vid straffarbetet på lifstid sådant arbete i tio år.
Detta ändringsförslag Lag-Utskottets Utlåtande lS:o 55.
15 har blifvit ogilladt af Preste-Ståndet, sorn i denna del antagit Kongl. Majrts Proposition oförändrad.
Bonde-Ståndet åter har, till följd af sitt beslut om dödsstraffets an skaffande, återremitterat §:n till Utskottet.
Då emellertid de två öfriga Riks-Stånden i allo godkänt Utskottets förslag, som förmedlar Preste- och Bonde-Ståndens motsatta åsigter, får Utskottet inbjuda Preste- och Bonde-Stånden, det förra med frångående af sitt redan fattade beslut, att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet om antagande af ifrågavarande §, oförändrad. * §•
Häri stadgas, att den, som i afsigt, som i 7 § sägs, utsätter emot annan rykte om gerning eller last, som ej är efter lag straffbar, men eljest för hans ära, goda namn och medborgerliga anseende, yrke, näring elier fortkomst menlig, eller ock af arghet fortsprider sådant af annan utsatt rykte, skall dömas till fängelse i högst sex månader eller böter.
Denna §, bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hafva Borgare- och Bonde-Stånden tili Utskottet återremitterat; i sammanhang hvarmed blifvit anmärkt, dels att det i §:n förekommande ordet last kunde uteslutas, och dels att det i §:n innehållna stadgande, på sätt det nu vore uppstäldt, allt för mycket inskränkte den fria yttranderätten och tvifvelsutan, om det blef lag, komme att gifva anledning till ett stort antal obetydliga injurieprocesser, synnerligen som stadgandet svårligen torde ens kunna efterlefvas.
I afseende härå får Utskottet erinra, hvad särskildt angår det ifrågasalta uteslutandet af ordet »last», att, såsom af Högste Domstolen blifvit anmärkt, pådiktande af lastfulla och osedliga vanor kan för annan vara lika menligt och förnärmande som pådiktande af brott, samt att för öfrigt förbudet i denna § icke afser yttranden, som i förtroligt samtal fällas utan afsigt att åt desamma gifva offentlighet, men deremot sådana i argt uppsåt verkställde angrepp på annans medborgerliga anseende, eller ekonomiska ställning, som ske genom en till allmännare spridning åsyftad, nedsättande framställning af hans personliga förhållanden; och att ett dylikt handlingssätt bör vara medgifvet, kan Utskottet icke inse.
Utskottet anser sig följaktligen böra inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden att om antagande af ifrågavarande §, oförändrad, med de två öfriga Riks-Stånden sig förena. 40 och 14 §§.
Dessa §§, hvilka bestämma den förra högsta beloppet af de böter, som efter någon af föregående §§ kan ådömas och den sednare ansvaret för smädliga yttranden, hotelser eller missfirmhga gerningar i andra fall än förut blifvit sagde, hafva blifvit af Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterade samt af Bonde-Ständet afslagna.
Då emellertid dessa §§ blifvit godkända af de två öfriga Riks-Stånden och dess - 10 Lag-Utskotte!» Utlåtande N:o 55. utom i Borgare-Ståndet någon anmärkning icke blifvit framställd emot deras innehåll, utan de synas hafva blifvit återremitterade, endast såsom stående i sammanhang med de tre nästföregående, till Utskottets förnyade behandling hänskjutna §§:ne, får Utskottet inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden, det sednare Ståndet med frångående af sitt redan fattade beslut, att med Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet om antagande af ifrågavarande <§,§, oförändrade, sig förena. '3 §•