Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och det dör vanligen.
Lefver det, sättes det i en pension hos en » marchand de soupe » att andligen dödas.
Det är sålunda endast genom barnamord som qvinnan kan » frigöras *.
Medlet är radikalt, men förefaller i hög-grad naturvidrigt, men kulturqvinnan är också en naturvidrighet.
Framtiden, som vill frigöra qvinnan på ett annat sätt, kan endast göra detta genom att låta samhället ta hand om barnen, men då allas barn, och ta hand om dem, så att de lefva och blomstra.
Härvid kommer framtiden troligen att stöta på hinder också.
Först på modrens oviljä att lemna sitt barn, ty vi förut-sätta, att alla framtidsqvinnor vilja gifta sig, eller åtminstone bli mödrar.
Om, såsom säkert är, framtidens qvinna vill sjelf vara mor åt sitt barn, så ammar hon sex månader; så vida hon icke vill taga maten från andras barn, eller från djuren.
Under dessa sex månader är hon bunden.
Men sedan är hon fri, då staten tar hand om barnet?
Nej, enligt naturens ordning blir hon amma efter nio nya månader.
Och så står hon der igen.
Men kul-turqvinnans sträfvan, som är en högfärdens, en öfverklass-sträfvan, går ut på att slippa bli mor, ty det har under våra bakvända förhållanden blifvit något lågt, ringaktadt, oaktadt det är det högsta.
Frågan synes endast kunna lösas derigenom, att det upphör vara ärofullt att ha em-beten, sysslor o. s. v., eller att dessa brandskattningar upphöra.
Då blir Eva, som spinner, likstäld med Adam, som gräfver, ty båda delame bli lika ärofulla.
Huru förhåller det sig nu med det kristliga Harem?
I Tyskland går hustrun med sitt handarbete jemte mannen på krogen.
I Frankrike likaså.
Men i sjelfva Paris ser man arbetarens man bära barnet eller skjuta vagnen, och hans arbete i verkstaden kan icke anses vara bättre eller afundsvärdare än qvinnans i hemmet.
Om lördags-qvällen går hustrun utanför verkstaden och väntar, att mannen skall komma med veckolönen.
På många ställen lemnas veckolönen direkt åt hustrun.
Det är en skön likställighet.
Aktningen för qvinnan inskärpes i Europa hos den manliga ungdomen i hans uppfostran.
Gossen skall vara artig mot sina systrar.
Systrame, om de äro födda i ett förmöget hus, (vi tala ju endast om öfverklassens barn) gifves en omsorgsfull uppfostran, bättre än gossames.
Flickorna lära sig tala minst ett lefvande språk, gossame intet.
Detta kallas numera förringande att » pladdra franska ».
Hvarför är det nyttigaste så ringaktadt?
Derför att det icke leder till diplom eller embete► Det är der detkniper.
Flickorna äro lottlösa (eller ha varit) i anseende till medel för vinnande af embete och rang.
Det är en orättvisa på visst sätt, men det är en vinst, och den sorgen skall snart vara öfver.
Det är emellertid icke sä, ' som om gossame skulle få lära sig nyttigare saker än flickorna, utan det är derför att de icke få lära sig samma onyttigheter som gossame, hvilka derigenom vinjia social ställning.
Det är sålunda den olyckliga jagten efter socialt anseende som nu plågar kulturqvinnan.
Qvinnans förmåga att tillegna sig samma kunskaper som gossen har yäl ingen ifrågasatt Men i den examen, der gossen djerft fuskar sig igenom, der skall flickan ta saken på allvar och med härjade krafter arbeta sig igenom, tills hon lärt sig inse, att examen är ett lotteri eller ett fuskverk.
Fruntimmer invända så ofta, att flickorna likafullt få en sämre uppfostran än gossame.
De säga, att de ej få lära sig något om landets lagar, om helsolära och så vidare.
Deremot invänder jag, att gossame icke heller få lära sig helsolära eller grundlagar, ty man kan vara filosofie doktor utan att ha aflagt examen i grund-lagarae eller helsoläran.
Och den qvinna, som vill af verkligt intresse ha dessa kunskaper, kan för ett par kronor köpa sig grundlagame och helsoläran i en boklåda.
Det var alltså osant.
Men jag påstår, att * qvinnan får en bättre uppfostran än gossen, ty hon får lära ' sig: handarbete.
Hon får lära sig att sy; hon kan vanligen sålunda hjelpa sig i detta fall, der gossen står hjelplös och måste vända sig till syster för att få sina kläder lagade.
Men nu anses handarbeten vara något lågt, ty de ligga inom handtverket, alltså är qvinnans uppfostran sämre än gossens.
Jag återvänder till det kristliga Harem.
Nu äro både man och hustru fattiga, när de gifta sig.
Mannen går i sin syssla, om han är embetsman.
Der är han underordnad, half dräng, half skolpojke.
När han kommertill embetsrummet, antecknar han sitt namn i en för-hållningsbok.
Kommer han för sent, går han till chefen och anmäler sin sena ankomst, får ^n » anmärkning » och kanske skrubbor.
Det är ju en afundsvärd frihet.
Är han nu icke chef, så kan han säkert få något högst ointelligent för sig förelagdt.
Här har han ett bord lastadt med inkomna markegångstaxor, tryckta under det förflutna året.
Nu skall han räkna dem nummer för nummer, läsa på första sidan, om någon bilaga följer, och se efter, om bilagan är med, se efter om bladet är helt och rent, se efter om något nummer fattas o. s. v. Det är ju tarfligare göra än vara en stackars referent i tidningen, men det ger tyvärr mera socialt anseende.
En annan gång får han ött par tusen kungörelser att ordna.
Om de nu skola ordnas kronologiskt, så är det att se efter året, då kungörelsen utfärdades, och så lägga dem tillsammans, som äro utfärdade samma år.
(Är det mera intelligent än att göra ett nyckelax eller en chiffonier?
) Sitter han vid expeditionen, utlemnar han de begärda expeditionerna mot qvitto och bokför det utlemnade, en bokföring så enkel som en kryddkrämares kladd.
Detta är afundsvärdt!
Detta är att vara ute i verlden och verka för högre ändamål o. s. v. '
Nu skola vi se, huru hans hustru i Harem har det.
Hon har ingen anmärkningsbok, inga klockslag andra än mattimmames.
Hon är genast chef i huset, hur fattig hon än är.
Hon utanordnar göromålen, öfvervakar arbetet hemma, sköter kassan.
Hon ser om barnen, ger deras sinnen den första rigtningen, ger dem den första undervisningen.
Är hon lyckligt gift, det vill säga sin mans väninna, så får hon del af hans bekymmer, förhoppning, farhågor, och kan såsom både intresserad och utanför stående bistå honom med ett godt råd.
Men, i hushållet, om tjename, om barnen tål hon icke gema några inblandningar från mannens sida.
I huset är hon en-väldig af häfd, af vana, af böjelse, af naturen.
När den fattige embetsmannen roar sig, går han på teatern med sin hustru.
Har han.bjudning, är hans hustru värdinnan, mottar gästerna tillsammans med mannen, serverar, obli-gerar, med ett ord uppträder som husets herskarinna.
Äro de bortbjudna, är frun alltid bjuden med, (utom på herrtillställningar, der frun lika litet är inbjuden som mannén på fruns kafferep), föres genast in i hedersrummet, salongen eller förmaket, sättes bland andra fruar i hedersplatsen soffan.
Mannen mottages också ganska artigt men föres endast till en dörrpanel eller en kakelugn, der han får ta ett stöd, kanske för hela aftonen, eller tills en stol blir ledig i salen eller herms mm.
Om han satte sig i förmaket, skulle han fä stiga upp hvarje gång ett fruntimmer nalkades hans stol.
Jag talade om kafferep; det är ett fult namn på de små tillställningar haremsqvinnoma hålla i hemmen om förmiddagame, alltid när mannen är borta.
Der drickes icke bara kaffe, utan äfven vin, ganska starkt vin.
Mannen gör nästan aldrig herrbjudningar hemma, utan går då hellre på kaféet, när han vill råka bara herrar, ty han tycker hemmet blir
orenadt af sådant.
Detta anse fruame vara en ful ovana, ' men det hindrar dem icke att gå på konditoriet på förmiddagen.
Konditori och kafé är visserligen icke detsamma.
— Hur kan man kalla detta harem?
I ett rikt hus har mannen vanligen en syssla,; men frun lemnar sina åt hushållerskan och guvernanten.
Är mannen officer, så kan han vara tvungen gå till kasernen klockan 6, 7, 8 på morgonen.
Har han vakt, får han om natten ligga på en ganska illa bäddad soffa i kasernen; kanske gå i stallet och öfverse arbeten af ganska otreflig natur, alltid ha förmannens öga på sig, kanske bli arresterad för en försummelse o. d.
Är han grosshandlare, så måste han besöka sitt kontor vinter och sommar, hum rik han än är.
Om sommaren sitterhans familj på landet Då har han att välja: antingen lefva ungkarl i stan eller resa till och från sommarnöjet, komma ut på qvällen, resa in på morgonen, och sommar-dagen i staden kan vara ganska het och arbetsam.
Ar han statsman, då vet han att han lefver.
Är han em-betsman, så har han sex veckors ledighet.
Den rika frun gör vanligen ingenting, annat än kläda och roa sig.
Ibland kan hon föra ut sina välklädda barn och visa dem på promenaden.
Full frihet att gå i ridhus, på sammankomster, basarer, spela sällskapstea-ter (icke rigtig teater likväl), dansa, göra slädpartier o. s. v. På sommarnöjet eller badorten går hon ensam ellér i sällskap med hvilken man hon vill.
Der har Harem upphört fullständigt.
Är qvinnans ställning så undertryckt?
Fråga denna dam af verld, om hon vill ha ett embete och sitta på en trefotad skinnstol framför en pulp^t i staden, i stället
- för att vara på sommarnöje.
Fråga henne om hon vill ha rösträtt?
Hon skall skratta åt Er!
Fråga henne om hon vill ha likställighet, det vill säga att herrame sätta sig i soffan, när hon står vid dörren, fråga henne om hon vill behålla sitt namn med sin person, när hon gifter sig, hon som förnedrar sig derhän att skrifva sig Fru Oskar Silbergroschen, när hon heter Elisabeth, och hon skall skratta åt Er.
Det kristliga Harem är sålunda ganska behagligt, och de flesta qvinnor taga gerna inträde i detsamma, blott de få en man, som kan försöija dem.
Huru förhåller det sig då med det orientaliska Harem, som är så illa beryktadt och hvars stackars fångar är o sä undertryckta och beklagade?
Om man vågar troen engelsk dam, som utgifvit en resa i Turkiet, så lär det förhålla sig på detta sätt.
* Den turkiske bonden är monogam, måttlig, tålig, hushållsaktig.
Hustrun enkel och älskar icke nöjen, utan har sitt arbete inomhus.
Barnen åtnjuta stor frihet.
Vi se sålunda, att öfverallt, der naturligt lefnadssätt föres, äfven qvinnans ställning är likställig med mannens och oftast icke så mödosam.
Det turkiska kulturäktenskapet åter, det ter sig på annat sätt, och vi återfinna i detsamma qvinhans falska ställning mera än hennes underordnade.
» Den turkiske mannen », säger vår dugtiga miss, » är knappast mindre under toffelväldet än hans kristne broder. » Hvad vill detta sägä?
Skulle mina tankar om ett verkligen befintligt eller i utveckling stående europeiskt Amazonsamhälle ega någon grund?
» Hustrun leder honom, alldeles som om hon vore döpt, och gifver honom till och med rapp, i händelse af revolt.
Man anför en viss sultan, en af de sista, som fick sig ett par ordentliga örfilar af sin förolämpade maka, och som alls icke lät sy henne i en säck, som man skulle kunna tro.
De högre embets-männens hustrur underlåta icke att blända sig i mannens affärer, och mer än en disponerar platser och gunster.
Också äro dessa salonger fyllda med besökande och supplikanter. »
Det var ju ett okristligt Harem!
» Mindre fri än engelskan i vissa fall, är turkinnan det mer i andra; hon är fullständigt herre öfver sin förmögenhet och hennes välde inomhus är absolut! » (Hör!
) » Damerna af de bildade klasserna gå mycket ut.
Då man ser dem uppstaplade i deras vagnar, talande högt, skrattande, koketterande för de förbigående, måste man öfverge den legend, som påstår, att den gifta qyinnan ser sin make
* Ur en Revue Suisse; namnet på författaren har jag tyvärr förgätit och har icke boken till hands.första gången på bröllopsdagen.
Det är aHt för osannolikt att en ung flicka som har så stor lätthet att fa se ung-herrame, icke ställer så till att hon får lära känna den som intresserar henne mest *
Så stod det till med den mest beklagansvärda af alla qvinnor, den österländska slafvinnan eller Harems-qvinnan.
Hvarför en gift man anses mera lämplig för en syssla, måtte väl bero på att äktenskapet menas tämja honom, eller att ‘ qvinnans inflytande skall verka välgörande på honom, det vill säga göra honom lämplig för samhället!
Vi ha mycket talat om qvinnans underordnade ställning.
Om vi skulle tala om hennes falska ställning något litet!
Jag tror, har alltid trott, att qvinnan var verldens beherskare.
Jag har styrkts i min tro efter de sista dagames händelser.
Men hvad som är tråkigt, är att qvinnan strider bakom mannens rygg.
Observera seqvestem på Giftas!
I den boken hade jag i företalet predikat qvinnans fullständiga frigörelse, i texten skildrat en hop gamla äktenskap och i dessa jemte målningen af ett par nya visat omöjligheten af reformer under nuvarande förhållanden.
Angrep sålunda de nuvarande förhållandena plus de osunda, naturvidriga reformsträf-vanden, som öfverklassens hersklystna qvinnor sjelfva och genom män och manliga vänner söka pånarra oss.
Nå, i Röda rummet afslöjningen af samhällets pelare, Svenska Folket Underklassens historia under öfverklassens förtryck, Sömngångamätter, angrepp på den falska kulturen och estetiken, alla fingo passera, ty de gingo endast ut på öfverklassens män.
Men Giftas, angreppet på öfverklassens qvinnor, den fick icke passera!!
» Männen utöfva magten, men qvinnoma disponera dem, har en fransk författare lagt i munnen på franskekonungen Pompadour.
Jag är böjd att underskrifva deU Derför är jag numera, lärdare af senaste erfarenheter, hågad att erkänna som * ett misstag, när jag i Giftas hyser farhågor för beviljandet af rösträtt nu åt qvinnomä, farhågor bygda på dels vådan att fä öfverklassens röster fördubblade, dels på den omständigheten, att jag icke funnit någon af de nya qvinnoreformatörema vara annat än ärelystna, hersklystna och reaktionära.
Bättre då att ha fienden i ansigtet än bakom buskame.
Kanske då, att ett sundt naturens ord skulle få ett uttryck från alla dessa » obetydliga » qvinnor, som i det obemärkta föda och uppfostra det kommande slägtet och nu ofrivilligt representeras af dessa hermafroditer i hvitt hår och blåa glasögon, hvijka hellre taga mannens odygder för att utjemna klyftan, än de arbeta på att fä mannens odygder borttagna.
Och må de då träda fram dessa aristokratqvinnor, som vilja fördubbla embetena, för att embetena skola räcka åt qvinnomä, och må de predika kräftgång högt och i eget namn (icke i sina mäns), så skola de känna, hur det käns att utmärka sig, hur det svider när man skall vinna äran sjelf, hur lagern är flätad med hagtom.
Då skola de, såsom hittills, pocka på ett artigt skrifsätt, ty de bygga fortfarande på galanteriet, och fordra att bli bättre behandlade, icke lika behandlade, som män behandla män.
Hvad vt nu kunna göra.
Jag 4Lr sjelf far till tre bam och kan döma något litet af erfarenhet i denna fråga.
Vi höra så ofta från öfverklassen den vänliga uppmaningen, att vi (d. v. s. underklassen) skola reformera oss sjelfva, innan vi taga ihop med att reformera sam-hället På denna uppmaning har jag nyligen uttömmande svarat * och visat, att under nuvarande förhållanden föga eller intet kan göras med oss.
Vi äro för gamla, för illa uppfostrade, för fördomsfulla.
Emellertid har jag vid närmare begrundande kommit derhän, att jag tror att vi dock kunna göra något — och det är med våra ' barn.
Vi kunna säkerligen äfven i deras uppfostran lägga / frön till ett bättre förhållande mellan könen.
Jag tror sålunda, att man kan bölja med att hålla barnen lika.
Lilla bror skall sålunda icke uppmanas vara artig mot syster, derför att hon är qvinna, utan derför att hon är menniska.
Lilla syster skall icke heller uppmanas eller vänjas att passa upp eller laga kläder åt lilla bror, ty det skall lilla bror lära sig sjelf.
Och lilla bror skall icke låta syster städa sitt rum eller bädda sin säng, såsom en tjensteqvinna, ty det skall också bror lära sig göra sjelf.
Härigenom blir qvinnans handarbete hedradt och aktadt, och mannen blir en sjelfständig varelse, i stället för att vara en hjelplös stackare, som skall behöfva skrika på hjelp efter husets qvinnor, när en knapp gått ur byxoma.
Kan han icke sy en knapp i sina byxor, då är han icke karl för sina byxor.
Sjelfhjelp är framtidens lösen.
Tjenstefolkets berättigade anspråk på högre löner och bättre vilkor göra, att vi helt sflkert i framtiden få betjena oss sjelfva.
Ve då den hjelplöse.
I Amerika vill redan ingen tjena, och der har nöden lärt hvar och en att hjelpa sig sjelf.
Vi kunna också ge våra barn samma uppfostrarn.
Flickorna kunna bli lika dugtiga sportsman som gos-same, om de få vara ute med dem och leka, i stället för att sitta inne och stoppa herrames strumpor.
Ut
* I Tiden, Juli 1884.med dem, i friska luften, och vi få starka mödrar åt det kommande slägtet.
Vi kunna också skydda våra barn för öfverklassens skolor.
Vi skola akta oss att uppfostra våra barn till kapplöpare efter embeten, ty embetena blifva i framtiden färre, och de sökande allt flera.
Skicka våra barn, efter att ha sjelfva lärt dem det nödvändiga, i kroppsarbete, så blir kroppsarbetet aktadt, och embetet blir slutligen missaktadt.
Då är afunden försvunnen!
Men aktom oss för att öfverbefolka industrien.
Den är redan öfverbe-folkad, och kriser stunda, när arbetame höja sina fordringar och kulturmenniskan minskar sin lyx.
Det yrke, som aldrig kan öfverbefolkas, det är jordbruket, och för den svagare kulturmenniskan trädgårdsskötseln.
När alla nu ropa på mat, och snart komma att ropa ännu högre, då är godt att ha dem, som producera näringsmedel, och de skola alltid kunna afsättas.
Vi kunna också gifva våra barn frihet.
Glömmom icke, att vi äro för barnens skull och barnen alls icke för oss.
Låtom oss derför icke fordra blind lydnad, icke vägra skäl, icke vänja barnen att vara våra tjenare, ty då frambringa vi slafvar i stället för medborgare.
Vi kunna också ha förtroende för våra döttrar.
Vänj dem att umgås med gossar, och det skall uppstå vänskap mellan könen, tills mogenheten kommer i stället för passion.
I England och Amerika få flickorna » gå lösa », och man har icke hört, att » det händt något ».
* I Frankrike låsas flickorna in och der händer det ledsamheter.
Jag har i förliden sommar sett engelska misser af rika familjer om 14, 15 år företaga alpvandringar med unga gossar, sett dem gå arm i arm, söka hvarandra på promenader, stämma möten, alltid med föräldrames medgif-vande.
Det var ett vackert och oskyldigt förhållande.
I ett grannland till Sverige har nyligen en 12 års gosse blifvit förvunnen hafva stått i förhållande till en tjenste-3&gt;
flicka och blifvit barnafader.
Flickan fick ansvaret, men de förvända afstängningsförhållandena torde väl mest vara orsaken.
Några framtidsmenniskor uppsatte en skola för gossar och flickor, sju klasser.
Några klagomål ha ej försports, men föräldrar sända ej barnen dit, emedan de anse det omoraliskt.
Förenkling är ett annat, som vi kunna lära våra barn.
Ordet och saken härleda sig från Ryssland, som mycket förnuftigt Den, som uppfödes i lyx, blir ofri.
När lyxen icke längre räcker, blir man olycklig.
Att utfinna sitt existensminimum och stanna vid det, är godt.
Att slita sina plagg, fastän de blifvit omoderna, är godt.
Ju mindre lefnadskostnader, dess mindre arbete, och dess mer hvila.
Alltså dess mer nöjen och njutningar.
Att öka lefnadskostnadema sker endast genom öfverarbete och förstörd helsa.
Lättare att minska dem och öka nöjet
Vi kunna derigenom också låta våra barn roa sig mer, och icke som nu pina ut dem.
Glädjen tyckes hålla pa att bli ett brott, men det kan bero på, att vi sökt den på orätt håll!
Ty en glädje, som förderfvar helsan, är dum helt enkelt.
Att dricka och äta, tills man får magkatarr vid 30 år, är dumt, ty sedan kan man icke mer njuta af den glädjen och tyvärr icke af någon annan heller.
Och om vi sålunda skulle försöka böija att lägga bort alkohol, hvars bruk ju, genom att försätta oss i ett partielt vansihne, gör våra beslut opålitliga, våra handlingar slappa, våra tankar sväfvande, så skulle det bli lättare för våra bam att afstå från det oskicket helt och hållet, och svårt blefve väl predika nykterhet för de unga, när vi sjelfva voro onyktra.
* Som häraf synes, har jag, sedan jag skref &gt;Likt och Olikt », ändrat tankar om rusets oskyldighet.Att nu åvägabringa likställighet genom att äfven föra våra qvinliga vänner på krogen, anser jag vara en dålig utväg, och våra qvinliga vänner skulle med sin stora magt, väl begagnad, i dess ställe kunna föra oss från krogen.
Men huru skola våra enskilda bemödanden lyckas, då våra barn se sig omgifha af föredömen uppifrån, se föräldrames bemödanden hånas.
Barn hafva ingen böjelse att bli martyrer.
Derför skulle de, som ha lagstiftningen om hand, och hvilka hånande uppmana folk att reformera sig, helt enkelt förbjuda en person, som begagnade alkohol, att utöfva domarmagt, prestekall eller andra ännu vigtigare embeten, eller också taga ut steget och konseqvent föra alkohol under giftstadgan, dit den hör.
Det sista har man i vissa stater i Amerika på majoritetens begäran infört, och ingen har sörjt öfver att fä vara omgifven af beständigt kloka menniskor.
Huru skola vi kunna förenkla oss i lefnadssätt och klädedrägt, dä en person, som klär sig » under sitt stånd », anses som en förfallen menniska och icke kan söka en syssla.
Huru skola vi kunna nedsätta våra inkomster, då vi derigenom kanske beröfvas rösträtt?
Det fordras kanske generationers arbete för att fä ett så starkt slägte, att det vågar trotsa fördomame.
Jag kan icke underlåta att finna den grefvinnan, som uppsatte en stadsbuds-byrå, vara större och mer ära värd än den fru, som blef professor i matematik.
Och den förras exempel kan verka gagnande för tider, under det den senares endast i onödan kommer att sporra flickors ärelystnad.
Dermed.
har jag icke förnekat det rättvisa och vackra i att, om af två sökande till en plats en qvinna är den dugligaste, hon äfven får platsen, oaktadt liten säkerhet förefinnes, att icke galanteriet här vid lag äfven kommer att spela sin rol, och att » fruntimren förs / » äfven i detta.
afseende kommer att tillämpas, helst öfverflöd på skick-liga matematici förefinnes förut bland de manliga * af landets egna barn.
Att inkalla en rysk dam till professuren i Stockholm var sålunda endast en yttring af det gammaldags galanteriet, och icke ett uttryck af Stock-holmames matematiska behof.
Och verlden har nu mer än någonsin större behof af dugliga mödrar än af matematiska professorer, ty sådana abnormiteter kan man frambringa så många man vill genom att låta personer med matematiska anlag ensidigt utbilda sig till matematiska monstruositeter.
Emellertid, hvad vi öfvergångsmenniskor kunna göra, är mycket litet.
Vi skola under beständiga återfall endast inveckla oss i motsägelser mellan lära och lefveme, ty om vi nu först fått syn på det rätta, så ha vi icke på samma gång fått kraften, och hade vi också kraft öfver vår egen genom dålig uppfostran förderfvade natur, skola samhällsförhållandena öfverallt mota oss, mota oss så, att vi slutligen skola vara reducerade till att predika, men ho tror vår predikan?
när vi ej kunna lefva efter den, och då hvaije förslag till förändring af samhällsförhållandena, hvilken ändring ensam kan befria oss, straffas som nesligt brott.
* Egendomligt är, att af de qvinnor, som i Sverige praktisera som läkare, ingen slagit sig pd qvinnosjukdomar.
Hvadan detta?
V. I.
Digitized by Google ^Nya bidrag till historien om Gambettas ” stora minister ”.
Af Erast Wallis.
Det parlamentariska styrelsesättets historia erbjuder knappast något annat exempel på en minister, hvilken efter att hafva föregåtts af så oerhörda förväntningar störtats så hastigt som det kabinett, hvilket Gambetta bildade den 14 november 1881 och som föll redan den 26 januari 1882.
Efter att med underbar kraft, klokhet och framgång hafva ledt fälttåget mot det personliga styrelsesättet, efter att i mer än fyra år — allt sedan valen den 14 oktober 1877 — hafva varit den parlamentariska majoritetens i deputeradekammaren erkända ledare,, efter att de nya allmänna valen den 21 augusti 1881 ytterligare ökat denna majoritet, öfvertog Gambetta regeringen under de skenbart mest gynsamma omständigheter.
Ej heller tillstötte några af dessa oväntade händelser * som stundom rubba äfven de säkraste beräkningar.
Frankrikes förhållanden till utlandet förblefvo vänskapliga.
Inom landet rådde hela tiden det fullkomligaste lugn.
Och trots allt detta störtade ministéren efter att endast hafva varat 73 dagar.