Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamilton föreslagna skatten af 6 rist. per kanna, så arden alltför låg, och jag tror således, att det medelbelopp af en skilling, som jag tagit mig friheten att föreslå, i möjligaste måtto skulle sammanjemka de skiljaktiga meningarna, hvarför jag ‘nu derpå begär proposition.
Då R. o. Ad. fattade sitt beslut i denna fråga, så stannade äfven jag i minoriteten.
Jag tror ej, att R. o. Ad. då uttryckte någon stor opinion; om jag minnes rätt, så var den voterande personalen, som fattade beslutet om 2 sk. skatt, i5 eller 26 röster.
Detta kan väl ej kallas en stor pluralitet.
Hamiltons förslag var det rätta, sedan Utsk. antagit tillverkningsbeloppet vida högre, än hvad som möjligen kan blifva verkliga förhållandet; eljest skulle äfven jag hafva röstat för en högre beskattning.
När detta tillverkningsbelopp antages, så torde hvar och en finna, att t. ex. de mindre pannorna skulle tillverka åtta gånger deras pannerymd, hvilket skulle komma att göra en beskattning på 3o-kannspannan af 10 r:dr b.‘co, då en sådan panna hittills ej betalt stort högre afgift än 2 rtdr b :co.
Det är således ej en beskattning af 2 sk. på kannan, utan den supponerade möjliga tillverkningen, som skulle göra skatten så hög.
Hvar och en, som på landet tagit kännedom om huru det tillgår med allmogens brännvinsbränning, vet ganska väl, att på de sex månaderna — med undantag måhända af Blekinge — ingen tillverkar så mycket brännvin, som här supponeras att han skall tillverka på en månad.
Det är i detta förhållande, och alldeles ej i den föreslagna afgiften af två sk., som den höga beskattningen ligger; men om till den supponerade tillverkningen lägges en beskattning af 2 sk., så blir följden den, alt de största olyckor, hvilka man ej anar, deraf för landet komma att härflyta; och jag bekänner, att jag önskar det Den 9 Januari e. m. 5g H. o. Ad. vilie förena sig med BondeSt., och antaga i835 års författning, som är den enda rätta.
Jag får öppet uttala den öfvertygelse, att jag beklagar, att inom det Utsk., som utarbetat denna fråga, ej fanns mer än fyra eller fem personer, som praktiskt förstå brännvinsbränning, och som veta huru en brännvinsapparat skall uppställas m. m.
Genom en sådan sammansättning af Utsk. och till följe af de olika opinionerna, har brännvinsfrågan nu kommit i det skick, alt jag ej vet, huru den skall kunna redas.
Jag tror det rätta vara att återgå till i835 års författning, och jag önskade, alt lt. o. Ad. ville antaga den; men som denna min önskan troligen ej uppfylles, så ber jag blott att i prot. få nedlägga denna tanke.
För att komma till slut i frågan, vill jag närma mig Frih.
Hamiltons förslag; dock kan jag ej gå så långt som han och tillstyrka i sk. skatt.
Jag skulle alltför gerna vilja hålla mig till i sk. b:co för de stora pannorna; men i afseende på de mindre pannorna, t. o. na. 3o kannors rymd, skulle jag önska att skatten bestämdes till 6 r;st b:co, såsom Gr.
Med denna jemkning i vårt beslut, skulle jag tro att de andra Stånden förenade sig med oss.
Deremot skulle jag visserligen ej vilja frångå den princip, som R. o. Ad. beslutat, nemi. att brännvinsbränningen bör vara en fri näring.
Jag har begärt ordet, för att tillkännagifva, i anledn. af Frih. Hamiltons uppmaning, att min mening varit att förena mig med honom uti den beskattning han nu föreslagit, eller i sk, b:co kannan.
Jag skulle önska, att skatten kunde nedsättas så lågt som möjligt, i det fall, att brännvinsbränningen blir en fri näring; men om den deremot blefve qvar, såsom husbehofsbränning, så skulle jag önska, att den höjdes så mycket som möjligt.
Så yttrade jag mig äfven vid riksdagens början. 1 händelse R. o. Ad. vidblifver sitt beslut. att näringen skall blifva fri, så önskar jag således, att skatten måtte i möjligaste måtto nedsättas, öfvertygad att icke mera brännvin i landet tillverkas, derföre att skatten nedsältes; men då här blifvit yrkadt å ena sidan i sk., och å den andra 6 r:st., så vill jag sluta mig till dem, som yrka i sk., med det villkor, att skatten ovillkorligen måtte utgå, innan brännvinstillverkningen börjas.
Detta anser jag för min del mera vigtigt, än att skatten höjes öfver detta belopp.
— Jag äger ej rättighet att yttra mig om huru många ledamöter i Utsk. funnos, som förstodo saken, då de afgjorde den; detta må vara den ledamot förbehållet, sorn påstått alt de knappast voro fyra eller fem.
En värd talare har föreslagit, att skatten borde för de större pannorna öfver 3o kannors rymd utgöras med i sk.
L:co kannan, men deremot för de mindre pannorna, t. o. m. 3o kannors rymd, bestämmas till 6 rist.
Co Den g J an uari c. m
Med den beräkning af afverkningsbeloppe!, att de mindre, pannorna skuile tillverka ålla gånger kannerymden, sedermera de större sexton gånger och de största 32 gånger kannerymden, tror jag verkligen att man så mycket som möjligt iakttagit all rättvisa, när man nemi. tänker sig tillverkningen vara oafbruten.
Man kan icke bär försöka åstadkomma en beskattning, som svarar emot den enskilde hushallarens lust att brauna.
Man måste väl, när man vill hafva en allmänt gällande regel, bestämma den efter de förhållanden, som i allmänhet (örefinnas.
På dessa skäl kan jag ej anse rätt att bestämma skatten lägre, närman vid afverkningens beräkning sökt att i möjligaste måtto iakttaga hvad rättvisan fordrar.
Jag vidhåller således det förslag, jag förut afgifvit, nemi. att ft. o. Ad. malle förena sig i Gr.
Horns propos. om i sk, skatt för hvarje tillverkad kanna brännvin.
Hvad Hr von Rosen yttrat ang:de skattens erläggande, torde ej bär behöfva särskildt afhandlas, då icke, så vidt jag vet, någon fråga derom nu blifvit väckt, utan endast skattens belopp här utgör föremål för öfvei läggningen.
Jag viii visserligen tro, att det förslag till brännvinsbrännings-lörordning, som de förenade Ekon. och Bevilln.Utskm vid denna riksdag afgifvit, hvilar på ganska rikliga theoietiska grunder; men hvad mig angar, så befarar jag, att så stora hinder i verkställigheten komma alt mola detta förslag, att dermed blir föga eller intet uträttadt.
En anledn. till den förmodan att förslaget ej har varit riktigt väl och moget genomtänkt, hemtar jag deraf, att man nu framställt för R. o. Ad. ett förslag alt nedsätta den antagna beskattningen med icke mindre än 100 proc.
Jag får således förklara, öfvertygad att förslaget blir lika felaktigt, antingen skatten bestämmes till 2 sk. eller nedsättes till i sk. b:co kannan, att det är mig fullkomligt likgiltigt hvilket beslut R. o. Ad. i denna del fattar.
Skulle frågan komma till förstärkta Utsk., hvaruti jag är ledamot, så får jag på förhand gifva tillkänna, att jag under sådana omständigheter kommer att rösta för den gamla brännvinsförfattningen.
Den enda lagstiftning i min tanke, som man för närvar, kunnat antaga, hade varit den, som vid flera föreg,Re riksdagar varit väckt, men som ej vunnit gehör.
Derigenom kunde man småningom komma till en förbättring härutinnan; men att nu med eli enda steg inträda på en ny bana, visar att man blott fäst sig vid det goda ändamålet, utan att så noga beräkna möjligheten att komma dertill.
Jag får för Öfrigt förklara, att det förslag, som blifvit väckt, strider emot de åsigter, sorn jag rörtde denna fråga förut tillkännagifvit och äfven nu hyllar.
Då Den 9 Januari e. m. 61 jag torde blifva ensam uti min öfvertygelse, att R. o. Ad. borde qvarblifva vid sitt en gång fattade beslut, vill jag blott reservationsvis hafva denna min tanke uttryckt i prot.
Jag bade förmodat, alt, då R. o. Ad;s beslut uti denna Iråga först efter en långvarig discussion genom votering blifvit fattadt, detsamma hade varit så myckel öfverlagdt att man kunnat vidblifva samma öfvertygelse i början al 1841 sorn man genom beslutet uttryckte i slutet af 1840, helst ännu icke mer än åtta dagar på delta nya är öro förflutna.
Jag torde få erinra Ståndet derom, att i denna fråga är R. o.
Ad:s beslut i det närmaste lika med BorgareStts, och att följaktligen, så vidt saken hittills är behandlad, pluralileten ligger på denna sidan.
Deremot äro Preste- och BondeSt:ns beslut något skiljaktiga derutinnan, att RondeSt. bibehållit 1835 års förordning i det alldranärmaste, men PresteSt. har höjt skatten till dubbelt emot hvad nämnda förordning utsätter, samt inskränkt brännvinstiden till hälften emot hvad bon medgifver.
Om nu R. o. Ad. skulle i någon väsendtlig punkt skilja sig ifrån RorgareSt., så blefve den befintliga pluraliteten, ehuru knapp han än må vara, dock rubbad.
Jag säger detta örn saken i allmänhet; men i afseende på den särskilda omständighet, hvarom Gr.
Horn yttrat sig, instämmer jag med honom, med Frih. Hamilton, och andra värda ledamöter, som haft ordet före mig.
Jag yttrade, redan fi ån början, att den skatt, som yrkades, vore för hög, och i den votering, som derom anställdes, var jag bland de förlorande.
Da nu BondeSt. begärt nedsättning i denna skatt, anhåller jag att fä förena mig med Frih.
Hamilton i hvad han och andre med honom lika tänkande ledamöter i afseende derå yttrat; hvaremot jag måstebestrida en ytterligare nedsättning, hvaraf följden blefve den, att vi skiljde oss från BorgareSt., och att man stannade i samma ovisshet, som tillförene, om den pluralitet, som möjligen kan finnas.
Sprengtporten har redan förkunnat oss, att när saken kommer lill förstä 1 kl StutsUtsk., dit hon troligen går, så vill han votera omkull dessa Ståndens beslut.
Det kan väl hända att så sker i det hela; men jag hoppas och förmodar, alt R. o. Ad. nu, såsom vid andra tillfällen, förblifver vid hvad Ståndet anser vara rätt och öfverlemnar åt förstärkta StatsUtsk. att göra om hvad de särskildta Stånden beslutat och lålamodigt fördrager hvad nämnda Utsk. deröfver förordnar.
Jag får i afseende på Ilr Munck af Rosenschölds yttrande, att han hoppas del R. o. Ad., vid början af 1841, vidblifver det beslut Ståndet i slutet af år i84o fattade, återkalla i Ståndets minne, att den votering, hvarigenom 2 sk. skatt lades på hvarje kanna tillverkadt brännvin, begärdes af Hr Rosenschöld sjelf en afton kl. 11, då Huset var temmeligen tomt, samt alt vid en annan tid, eller då Ståndets ledamöter varit talrikare tillstädes, omröst - Den g Januari e. m. ningens utgång troligen blifvit annorlunda.
Jag anhåller örn propos. till bifall å Frih.
Frih. von K ras mer, Robert:
Sprengtporlens yttrande, alt det beslut, som här fattades i förutnämnda hänseende, var grundad! på de förenade Bevilln.- och Ekon.Utsktns förslag.
De förenade Ut»k:ns förslag innehöll, att 1835 års författning skulle bibehållas med 5o proc. förhöjning samt skatten erläggas på förhand.
Sådant var de sammansatta Utsk:ns förslag, men R. o. Ad. antog en af Gr.
Hamilton afgifven, de sammansatta Utsktns betänk, vidfogad reservation.
För min del skulle jag hafva önskat, att den fria brännvinsbrännings-principen icke skulle hafva gjort sig gällande; ty ju mindre rubbning, som i ekonomiska förhållanden förorsakas, desto bättre är det; sådan är min öfvertygelse.
Hr von Hartmansdorff har misstagit sig.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga BondeSt:s inbjudning i sin helhet.
Hr Jjandtm. förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröslat ja.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. c. Ad. behagade bifalla Frih.
Hamiltons förslag, att R. o. Ad. måtte göra det afseende på BondeStts inbjudning, att R. o.
Ad. ville frångå sitt beslut i afseende på skatten för brännvinstillverkning och nedsätta denna skatt till hälften emot hvad förra beslutet innehåller.
Då jag händelsevis icke var tillstädes i f. ra. plenum, när remiss lill StatsUtsk. beviljades å den af Hr Prytz väckta och, såsom jag hört, af flera ledamöter understödda motion om tillökadt anslag till ett sammanräknadt belopp afen million r:dr b:co i och för tullbevakningens förstärkande, och jag för min del anser ett sådant anslag icke böra beviljas till högre belopp än del nu utgår; anhåller jag vördsamt att derför få anföra följande skäl, med begäran tillika att detta anförande må tillåtas åtfölja remissen.
Då det uppgifna ändamålet hufvudsakligen skulle vara att vidmakthålla de af Ståndens pluralitet beslutade förhud mot införsel af vissa utländska fabriksvaror, och dessa egentligen inskränka sig till artiklarna kläde, en del siden, samt socker och sirap, så torde det ej hafva oskäl med sig att mäta vinsten och kostnaden häraf mot Dan 9 Januari e. m. 63 hvarandra.
Bet rätta vore väl härvid att undersöka, huruvida de Svenska fabriksidkarne betala till Staten en skatt, som kan motsvara något när en sådan uppoffring; men då, enligt Forsells statistik, tredje upplagan, pag. 292, bevillningen efter 2 art. för samtliga inanufacturisier och fabrikörer i Riket tillsammantagne, för några år sedan icke uppgick till mer än 4°>^22 i;dr btco, både af dem som åtnjuta och dem som icke åtnjuta importförbud till sina tillverkningars skyddande, så kan någon jemförelse från denna grund ej komma i fråga; ty det är klart, att de öfrige skattdragande skulle få tillskjuta mer än af utgiften, för att gifva det önskade skyddet och förmånen åt de landsmän, som vilja förse dem med samma slags roanufacturartiklar, hvilka de, om en måttlig skyddstull existerade, skulle få för bättre pris.
En annan norra måste således tagas till grund, och denna finner jag i Commerce-collegii nyligen genom Statstidningen publicerade berättelse om manufacturerna i Riket för år 18 ig.
Samtlige arbetare vid fabriker och manufacturer under K.
Commerce-coihm utgjorde nyssnämnda år i4,86i lili antalet, och af dessa lära de, som arbeta på tillverkningen af till införsel förbjudna varor, icke utgöra fullt 5ooo.
Antager man nu, att en fjerdedel af dessa 5ooo förtjena i dagspenning 1 r:dr b:co om dagen, en fjerdedel t r:dr r:gd, en fjerdedel 24 sk. b:co, och en fjerdedel, sorn består af barn, 16 sk. b:co, hvilket lärer medgifvas vara öfver, men icke under verkliga förhållandet, så uppgår kostnaden för deras arbetslöner per dag till 3,124 r:dr 32 sk b:co, eller, med antagande af 3oo arbetsdagar på året, som är vida mer nn det verkliga, när man afräknar sjukdomsfall, tillfälligt bristande sysselsättning eller andra anledntr till afbrott i arbetet, 936,800 rtdr på året.
Häraf finnes således, att R.
St. skulle, för en mindre summa än den för lullbevakningen begärda, kunna ifrån årets början till dess slut gratis aflöna aila de fabriksarbetare i Riket, hvilka sysselsätta sig med tillverkning af nu förbjudna varor, med en lika hög dagspenning, som de för närvar, åtnjuta för sitt arbete, och ändock hafva en icke så obetydlig penning öfrig.
Och likväl vill man nu utvidga tullbevakningen till en ordentlig armée, som det sedermera skulle kosta nya uppoffringar att indraga, ifall en del deraf genom ett annat tullbeskattnings-systeme gjordes öfverflödig, och hvars moraliska gagnelighet i det hela jag lemnar derhän, anhållande endast, att H.
StatsUtsk. åtminstone täcktes fästa sin uppmärksamhet på, huruvida vårt land har mera skäl att önska eller befara en ytterligare tillökning af tärande medlemmar i samhället, hvilket här blefve en ovillkorlig följd af de begärda medlens beviljande.
Jag bör för öfrigt, till undvikande af missförstånd, blott anmärka, det åsyftningen med hvad jag nu anmärkt visst icke är, att Staten skul - 64 Den g Januari e. m. le uppmuntra till håglöshet genom directa skänker åt fabriksarbetarne, der de icke äro af nöden påkallade, lika litet som åt tullstaten, isynnerhet icke så länge både fabrikernas och fabriksarbelarnes antal såsom hittills fortfar att tilltaga äfven under det skydd, som den nuvar. tnllbevakningen kan lemna.
Ändamålet är blott att visa, huru förhastad, enligt min förmening, den föreslagna högst betydliga uppoffringen skulle vara, och huru litet den å andra sidan skulle motsvaras af fördelarna för den stora pluraliteten af de skattdragande, som åtminstone indirect finge slappa till kostnaden.
Hr von Hartmansdorff, Au g., begärde att detta anförande matte få hvila på bordet.
Hr Hjel ta:
Utan att hvarken kunna eller vilja motsätta mig, att det anförande jag nyss uppläst må blifva hvilanda på bordet, hemställer jag likväl, då det ej innefattar någon ny motion, utan endast blifvit föranledt i anleda, af en i f. m. plenum gjord framställning, huruvida detta mitt nyss upplästa anförande kan läggas på bordet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han icke ansåg någon bordläggning af ett sådant anförande, som det ifrågavar.
, kunna fordras, då detta icke vore någon ny fråga, titan blott ett yttrande i anledn. af en förut väckt; ägande likväl alltid de ledamöter, som i anledn. af detta anförande ville yttra sig, tillfälle att göra det och att få sina olika meningar äfven till Utsk. remitterade.
Hvad del upplästa anförandet innehåller har jag icke varit lycklig nog att höra, emedan talaren vände sig till Hr Frih. o. Landtm., och jag endast uppfattade att det var fråga om tull, armeer och dylikt.
Jag har emedlertid ingenting emot alt detta anförande får åtfölja remissen till Utsk.
Jag får nog tillfälle att deröfver yttra mig framdeles. R. o. Ad. beslöt, att Hr Hjertås anförande skulle få åtfölja den på f. m. beslutade remissen af Hr Prytz’s motion till StatsUtskottet.
Föredrogs ånyo BancoUtsk:s sedan den t sisth Dec. på bordet lagda utlåt.
N:o 11B, öfver de inom trenne RiksSt. framställda anmärknir emot Utsk;s betänk.
N:o 83, i anledn. af väckt motion ang:de
Iåns utgifvande från R.
St:s Bank emot första inteckning uti fast egendom på landet, till belopp af fastighetens halfva taxeringsvärde.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., upplästes Hr Stuarts reservation.
Jag instämmer i Hr Stuarts yttrande, och hemställer till R. o. Ad. alt i stället för det första Den 9 Januari e. m. 65 forsla morn., sotn Utsk. föreslagit, måtte införas såsom beslut Hr Stuarls reservation, och alt deremot det 2:dra mom. i belänk.
N:o 118 (sid. 4) mätte af R. o. Ad. antagas,—sålunda Hr Stuarts reservation i första mom. oclt Utskts förslag i det andra.
Jag medgifver visserligen, alt Hr Stuarls reservation åsyflar, å ena sidan, att, så vidt möjligt ur, bibehålla den grad af säkerhet, som banken äger för de fastighetslån, sorn derifrån utlemnas, och att, å den andra sidan, bereda banken en fördel utaf den fond af medel, som finnes der innestående; men jag fruktar att Hr Stuarts förslag icke är lämpligt.
Det har nemi. till följd, att en pröfning af möjligheten att få uliana de nu obegagnade medlen mot fastighetsvärde måste föregå, och att sedermera denna pröfning, som tillhör Bancocommissarialet, underställes
Hrr bancofullmäktige, samt att bancocommissarierne nödsakas att ingå i en slags bevisning öfver sin åtgärd och blifva åtal underkastade.
Sådant kunde t. ex. inträffa, då lån utlemnades mot en lägre ränta, emedan man ej vore i stånd alt erhålla den fastställda högre.
Jag tror att hvarje myndighet, som skall förvalta medel, eller hvad annat som helsi, bör hafva gifna föreskrifter att följa, hvilka icke böra kunna limiteras eller bestämmas efter myndighetens bepröfvande.
Så skulle likväl kunna inträffa, i händelse Hr Stuarts reservation antoges.
Man kan föreställa sig den möjligheten, att BancoUtsk. elle.r bancofullmäktige anmärkte mot Commissariatet, att det meddelat lån lill halfva taxeringsvärdet, under möjlighelen alt kunna hafva fått utlåna samma medel till tredjedelen af nämnda värde, samt att åtgärden blefve föremål för klander.
Jag afstyrker således Hr Stuarts reservation och tillstyrker bifall till Utsk:s betänk, såsom redan af 3:ne Stånd bifallet; ty om så icke vore, skulle jag tillstyrka afslog på detsamma.
Jag har inom Utsk. varit af samma tanke, som Hr Stuart, och deltagit i hans reservation; och som jag fortfarande är af samma mening, förenar jag mig i Hr von Hartmansdorffs anhållan om afslag å Utsk:s betänk, i denna punkt.
Beträffande de anmärkta olägenheterna af Hr Stuarts förslag, så komma samma olägenheter alt existera, ifall Utsk:s betänk, bifa lies, emedan äfven der är föreslaget att bancofullmäktige i hvarje särskildt fall skola pröfva lämpligheten af beviljade lån.
Jag kan således ej finna något skäl alt föredraga betänk, framför reservationen, ulan anhållfer om bifall till den sednare.
Den uppgifna omständigheten, om den än är med verkliga förhållandet öfverensstämmande, nemi. att 3;ne Stånd bifallit Utsk:s förslag, tor i9 H 9 66 Den 9 Ja n 11 a i i e. m. de icke böra inverka på det beslut, som R. o. Ad. nu går ntt fatta.
Till bemötande af den anmärkn., som Hr Printzensköld framställt emot min reservation, får jag ypplysa, alt bancofullmäklige icke äga den ringaste befattning med granskningen af lånehandlingar för erhållande af s. k. fastighetslån eller med bestämmande af de låns belopp, som Rån banken mot inteckning utgå; ty hela bestyret dermed tillhörer bankens s. k. cancelli-commissarier.
Det måtte icke vara någon synnerlig svårighet för dessa tjenstemän, att, då outtagna lånetil Igångar finnas, medgifva lån till högre be. opp eller till halfva taxeringsvärdet, om lånehandlingarne ådagalägga, att sådant står att förena med bankens säkerhet.
Förhållandet är för närvar., att omkring 3ooä 400»000 '-dr finnas obegagnade utaf den fond, hvaraf fastighetslånen ut» gå, och denna summa har, om mitt minne ej bedrager, innestått sedan ett par år tillbaka.
Om nu under denna tid dessa medel kunnat utgå i utlåningsväg, på ett sätt, hvarigenom bankens säkerhet på intet sätt äfventyrats, så hade derigenom både bankens och de lånbehöfvandes fördel varit befrämjad.
Att den af mig föreslagna föreskrift skulle vara alltför obestämd och ej innefatta tillräcklig ledning för bancocommissarierne, vid utförandet af deras uppdrag, kan jag icke medgifva.
Jag skulle högligen beklaga, om desse tjenstemän icke skulle äga så mycken omdömesförmåga vid uppfattandet af de för dem utfärdade reglementariska stadganden, att de kunde tillämpa en föreskrift med den tydlighet, sorn den nu ifrågavarande.
Jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs anhållan om den af honom äskade proposition.
Jag vet alltför val, att Commissariatets låneoperationer, eller, rättare sagdt, all befattning med lånerörelsen icke varder föremål för efterräkning hos bancofullmäklige; men jag vet också att ha ncocommissai iernes protocoller ingå till R.
St:s revisorers granskning och att bancocommissarierne äro granskning underkastade i och för sina åtgärder.
Jag anser det således icke vara rätt att meddela en föreskrift, som i vissa fall är obestämd, när densamma lemnar åt den person, som skall göra tillämpning deraf, rum för omdöme, huru han skall tillämpa föreskriften antingen på ett eller annat sätt.
Dessutom kan ingen bestrida, attoni Hr Stuarts reservation antages som gällande föreskrift i bancoreglementet, så kommer den att medföra samma följd som BancoUtsk:s förslag, enär otvifvelaktigt är, att sedan man fått veta att man kan erhålla lån till halfva en egendoms taxei ingsvärde, så kommer ingen och anmäler sig till erhållande af ett lån till tredjedelen deraf; ty hvar och en vill låna till så högt belopp som möjligt, när det kan ske på så fördelaktiga villkor som i banken.
Således kommer ofelbart
Commissariatel att stanna isamma resultat i afseen - Den 9 Januari e. m. 67 de på lånerörelsen, som nti BaucoUtsk:s förslag till reglemente innehålles, och jag vet icke hvaiföre man skall antaga ett stadgande, som icke leder till något bättre.
Jag tillstyrker bifall lill UtsUs förslag.
Sorn ett exempel på det olika resultat, hvartill mitt och Utsk:s förslag komma att föranleda, anser jag mig endast böra uppgifva den omständigheten, alt enligt Utsk:s förslag skulle hvar och en innehafvare af fastighetslån i banken vara berättigad att få sitt lån ökadt från -y till £ af egendomens taxeringsvärde, såvida icke derigenom dessa låns maximi-summa öfversteges.
Men en sådan allmän lånetillökning är deremot icke tänkbar enligt mitt förslag, som endast förutsätter, att lån till hälften af egendomsvärdet må utgifvas vid de tillfällen, då lånestimman icke kunnat utgå efter hittills gällande grunder.
Med den kännedom jag äger om de öfriga göromål, som numera aligga bancocotnrnissarierna, och det sätt, hvarpå göromålen under sednare tider blifvit uppfyllda, hyser jag intet tvifvelsmål, att den af mig föreslagna föreskriften af dem skall kunna tillämpas på ett med ändamålet fullt öfverensstämmande sätt.
Jag förnyar min förut gjorda anhållan i afseende å propositionens framställande.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade bifalla BancoUtsk:s utlåt.
N:o i 18.
Uppå derefter framställda propositioner, biföll R. o. Ad. utlåt.