Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu kan denna omväg förekommas derigenom, att K. befhide bibehållas vid den i författningarne honom tillagde både rättighet och skyldighet, att pröfva ansökningen, men att deremot socknemännen tillerkännas rättighet, att, innan en sådan pröfning företages, blifva hörde öfver ansökningen, för att derigenom sätta K. befhide i tillfälle att med tillräcklig sakkännedom besluta.
Jag tillstyrker afslag å sista mom. uti Utskis förevaride betänk.
, och att detsamma mätte inskränkas till hvad PresteSt. enligt Frih.
Cederströms yttrande i detta fall beslutat.
Hr von Hartmansdorff, Aug.i Jag instämmer i Utskis här yttrade tanke, ehuru jag anser den böra något rättas i afseende på formaliteterna.
Socknemännens mening synes mig böra ega vitsord, mot handelsbodars inrättande, och jag anhåller vördsamt, att få framställa mina skäl derför.
Tillförene hade församlingarne rättighet, att förhindra inflyttningen af små tiggare, och sålunda freda sig för flera fattighjon, än som rätteligen tillhörde dem.
Om de i sådant afseende förforo oriktigt, kunde deröfver klagas hos K. befhide.
Då nu församlingarne äro enligt den nya fattigvårdsstadgan tvungne, att emottaga små tiggarne, så vilja Utsk. åtminstone freda dem mot de stortiggare, hvilka, under namn af handelsmän, innästla sig bland dem.
Det synes mig ock vara nödigt, på det att någon säkerhet i detta hänseende må kunna åt socknarne beredas.
Såsom embetsman har jag i flera hänseenden erfarit, hvilka missbruk som under namn af handel, utöfvas inom landsförsamlingar.
Det är ett slags handelsmän, som hörer under ecclesiaslik-departementet nemi. apothekare.
Flere sådana handlande hafva fått uppföra sina bodar här och der på landsbyggden.
De uppgifva företrädesvis, att deras handel är till allmänhetens fördel, emedan han åsyftar helsans återställande eller bevarande.
Men det är klart, att på landsbyggden, hvarest man i allmänhet är friskare än i städerne, hafva desse handlande ringa afsättning på botemedel, men deremot en lifligare på magdroppar, beska supar, andra dylika elixir.
Icke nog dermed, att dessa bodar förvandlas till lönnkrogar, utan apothekarne förena understundom egenskapen att vara s. k. bränvinsadvokater.
Jag befarar, att äfven andra slags handelsmän som innästla sig på landsbyggden komme alt på mångfaldiga ställen föröfva dylika missbruk.
Det är sålunda icke underligt, om, på sätt Frih.
Cederström upplyst, socknemännen söka värja sig så godt de kunna mot dylika näringsidkare.
Om än författningarna, angide handel och fattigvård, vore alldrig så nya, bör man likväl icke afhålla sig ifrån, att vidtaga de rättelser deri, som 528 Den 5 Juli e. m. lämpligen kunna ske; ty man skall såsom ordspråket säger, stämma ån i bäcken.
Här är sagdt, att församlingarne, i fråga om beslutande rätten öfver ansökningar om tillstånd att få idka landthandel, icke böra vara första och sista instantien.
Det må vara riktigt, men här har man icke för socknarne begärt någon rättighet, att förklara det någon skulle få blifva handlande hos dem, utan endast möjlighet att kunna freda sig mot dem, som de icke vilja medgifva att i socknen inflytta.
Om de icke vilja bland sig hafva en sådan handlande, må de väl, till sitt sjelfförsvar, kunna vägra hans inflyttning.
En församlings bästa synes mig vara af mera vigt för samhället än en enskild persons vinning.
Man har yttrat, att landslnne vore opartiske män, upphöjde både öfver församlingarne och de handlande.
Vi böra likväl ihågkomma, alt landslnr kunna vara af olika åsigter.
När den ene vill skydda landtmannanäringarne, samt lemna bönderne och herremännen i fred, så är en annan benägen för frihandeln, och gläder sig åt många handelsbodars inrättande.
Man kan således, icke förlita sig på landsh:r mera än pä andra menniskor.
Jag anhåller att om PresteSt. fattat sitt beslut i frågan, och detsamma blifvit oss tillsändt, det äfven måtte varda uppläst.
Skulle R. o. Ad. finna formaliteterna derigenom vara vederbörligen iakttagne och vilja deri instämma vore det så mycket bättre blott församlingarne på något sätt till sitt sjelfförsvar, bibehålla det veto, som må vara nyttigt och riktigt.
Sedermera bör bestämmas hvilken det tillkommer, pröfva huruvida församlingarne baft rätt eller icke alldeles såsom fordom i inftyttningsfrägor.
Jag förnyar min anhållan, att Ridd.- secret. måtte upplysa huruvida PresteSl:s beslut i frågan blifvit R. o. Ad. delgifvet, och hvad det innehåller.
Ridd.-secreterare, att någon underrättelse om de öfrige RiksStms uti förevande ämne fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad.
På sätt Utsk:s betänk. utvisar, har jag reserverat mig mot den punkt uti Utskrs förslag, som nu är under öfverläggning.
Jag kan icke tro, att det skulle vara tjenligt eller, efter nu gällande författningar, rimligt, att tillåta en församling, att besluta sig vilja till salubods öppnande mottaga handlanden Pehr, men icke handlanden Jakob.
En sådan rättighet skulle likväl tillerkännas församlingarna, om R. o. Ad. förenar sig i PresteSbs beslut.
Mig synes som det vore af nytta, samt fullt förenligt med rätt och billighet, att församlingarna gifvas rättighet att säga: vi vilja hafva handelsbod, eller vi önska att derifrån vara befriade.
Detta är något belt annat, än hvad Utsk. föreslagit.
Jag ber, att få fästa Hrrnes uppmärksamhet derpå, att en handelsetablerande på landet, i förening med uppsättandet af handelsbod och anskaffande af de förlager dertill erfordras, icke gerna kan indragas uti bevillningen bland ett af näringsfrihetens biändamål, nemi. att, så vidt möjligt är, för socknarne pä landet lätta underhållet af fattige, så att de icke falla fattigförsörjningarne till last.
Den, som vill uppföra en handelsbod, måste ega ett kapital, för att förskaffa sig Den 5 Juli c. m. 5J9 sig icke endast linden, hvari handeln skall bedrifvas, utan äfven det lager, som för handeln erfordras.
Således är denna handlande helt och hållet utom kretsen af den, för hvilka näringsfriheten blifvit införd såsom ett förvaringsmedel mot fattigdom.
Dessa handlande kan jag således icke finna höra till klassen af de fattige.
Hvad hufvudsaken angar sä lärer väl den satsen i Stalsekonomiskt hänseende vara beståndande, emedan den så varit i alla tider och i alla länder jemväl i de mäst fria såsom i Norra Amerika, att handeln, för att kunna i större omfång med fördel drifvas, måste hafva sitt stamhåll i städerne, ehuru den i vissa grenar af detaille-handeln blifvit utsträckt öfver allt på landet, och hvaraf vi inom värt land hafva exempel uti den s. k. gårdfarihandel; men man måste medgifva, att denna gårdfarihandel i allmänhet tagit, hvarken medfört serdeles gagn för dess idkare och än mindre för dem, sorn af sådane handlande besökas.
Man har uti den nya författningen, pä det alt handeln må qvarblifva i städerne, stadgat, att, på 3 mils afstånd derifrån, handelsbodar icke fä anläggas.
Om nu en församling, belägen utom de 3 milen, icke finner för sig nyttigt eller nödigt, att inom dess område handelsbodar inrättas, så bör den väl derifrån befrias.
Lagerbjelke har anmärkt, att något, liknande denna och än mindre den af Utsk. åt församligarna föreslagna rättighet, icke förefinnes, enär Utsk. upphöjt församlingarne lill ett slags dömande myndighet.
Jag vill då fästa Grins uppmärksamhet derpå, att någonting, mycket liknande delta, likväl innehålles uti författningen om krogars anläggande pä landet nemi. församlingens hörande i afseende på behofvet af deras inrättande.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att de fleste landthandlande blifva bränvinsförsäljare och, för att hålla dem inom behöriga gränsor i fråga om denna bränvinsförsäljning, erfordras ganska stora kontroller.
Nu hafva församlingarna fått en rättighet, att befria sig från påtrugandet af flere krögare, hvars antal ock redan torde vara stort nog; men denna rättighet beröfvas församlingarne, om mot deras vilja andra bränvinsförsäljare under annat namn skola inlåtas, ty dessa nya krögare komme då alt obehindradt intränga i församlingarne och kunna uppslå sina salubodar invid kyrkorna.
St. hafva varit nödsakade, att i författningen, om bränvinsförsäljning, intaga det stadgande, att i öppna salubodar bränvin icke ens får utdelas i minut.
Uti städerne äro kontrollerne i detta afseende vida lättare alt åstadkomma än pä landet, men de äro dock icke för ändamålet tillfyllestgörande.
När sådant är förhållandet i städerna, är verkeligen alt befara, att hädanefter skall bränvin hejdlöst utlemnas i minut på landet, och att under en annan benämning skola krögerier utan beskattning uppkomma.
Vill en församling icke begagna sig af den fördel inrättandet af en handelsbod kan medföra, må det väl också vara församlingens rättighet, att afsäga sig denna fördel som i författningen är afsedd lill landsortens båtnad och ingalunda såsom en utväg till näringslöses försörjande.
Pä grund häraf ser jag icke något skäl, hvarföre man icke skulle vilja öfverlåta ät församlingarna att säga: vi vilja icke hafva några handelsbodar inom oss.
Deremot vill jag icke, att församlingarna skola 6 H. 34 530 Den 5 Juli e. lil. ega elen rälligheten, att mottaga en, men icke en annan handlande; ty i sådant fall komma mångenstädes intriger och mutor att afgöra frågan.
Man har äfven mycket fästat sig dervid, att K. befh:de skola pröfva och afgöra, huruvida handelsbodar skola få anläggas, och här har äfven blifvit nämnt, att PresteSt. borttagit församlingarnes veto, men derjemte stadgadt, att de skola blifva hörde öfver ansökningarne, huruvida församlingarne anse för sig förmånligt, alt ega dylik handelsbod inom sig.
Detta gagnar till intet, ty K. be fhale eger icke rätt, att förneka någon, som fullgjort erforderliga prestanda, såsom, utom att vara välfrejdad, kunna föra handelsbok, samt hvad dertill hörer, att kunna räkna och skrifva läslig stil, att anlägga handelsbod å uppgifvet ställe han eger eller hyrt på landet.
Har sökanden fullgjort dessa prcostanda, sä, om den sökandes inflyttning äfven påtagligen medför det största förderf för församlingen, eger landsh. dock icke någon rätt, alt vägra sökanden att i församlingen inflytta.
Jag anhåller derföre om ogillande af Uisk:s förslag, men tillstyrker deremot, att R. o.
Ad. beslutar, att en församling må ega rätt, att afsäga sig förmån af upprättandet af en handelsbod inom socknen, och att i sådant fall någon tillåtelse dertill icke må sökanden meddelas.
I anledn. af den jemförelse, Hr von Hohenhausen gjort emellan krögare och landthandlande, anhåller jag, att fä fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att, i fråga om anläggning af krogar, församlingarna, såvidt jag har mig bekant, icke ega något veto.
Församlingarna skola visserligen höras, men det beror sedermera pä landsten, att bifalla den sökta krogrältigheten.
Det hör visserligen till undantagen, alt landsten, emot församlingarnas bestridande, tillåter anläggandet af krogar, men landsh. eger icke destomindre i sin makt, att sådant bevilja.
Jag kan icke inse något skäl, hvarföre en landsh. skall äga mindre rätt, att bevilja öppnandet af en handelsbod än af en krog.
Det skäl, Hr von Hohenhausen sålunda anfört; är följaktligen ett ytterligare stöd för den sats, jag framställt.
En annan värd talare har yttrat, att, som församlingarna, genom den nya fattigvårdsstadgan, blifvit beröfvade rättigheten, att från sig afhålla små tiggare, så borde man, genom sådant stadgande som det af Etsk. föreslagna, söka skaffa dem en rättighet, alt kunna förhindra stora tiggares inflyttning.
Härvid torde det tillåtas mig, att fä erinra, hurusom det föga troligt är, att dessa stortiggare skola försättas i bättre omständigheter, om de icke få upprätta handelsbodar.
Jag skulle snarare tro, att de möjligen skola upphöra, att ligga församlingarne till last, såvida rättigheten att hålla handelsbod dem lemnäs till försörjning.
Att i församlingen inflytta, kan i alla händelser icke förvägras dem.
Församlingen skulle endast kunna förhindra dem, att inom församlingen utöfva handelsrörelse.
Samme värde talare synes icke i denna fråga hysa något synnerligt förtroende för K. hellede då han tror dem handla efter fixa idéer utan afseende pä rätt eller förstånd.
Detta omdöme är enl. min åsigt, alldeles för strängt.
Om man förutsätter, att landslnne ledas af theoretiska speculalioner, så betviflar jag, att sockenstämmorna skola vid utöfvandet af beslutande rätt afhålla sig från Den 5 Juli e. m. 531 ensidighet, o. s. v. Om det t. ex. lyckas en person alt inom en socken få handelsrätt, och han uppfört handelsbod, så skall troligen denna handlande, i händelse någon annan sedermera söker att erhålla sådan rätt, upppjuda hela sin förmåga, för att förmå församlingen att säga nej, äfven om den nya boden vore till församlin gens nytta.
Församlingarne har ju fått allt, hvad de, rimligen i denna väg, kunna begära, då de, i fråga om dylika ansökningar, få yttra sig om ansökningen och sökandens frejd, hvaremot K. befh:de sedermera afgör frågan, och häröfver kunna väl församlingarna icke skäligen beklaga sig, så vida landsinne icke sakna allt förtroende, såsom varande endast theoretiska grubblare, hvilket jag dock icke tror vara förhållandet, enär man för desse embetsman i många fall har godt förtroende Samme värde talare- har äfven yttrat, att landsler icke äro bättre än andra menniskor.
Jag tror, att detta uttryck kan tillämpas äfven på en sockenstämma, så att sockenstämman icke är bättre än andra menniskor.
Jag anhåller om återremiss, på det att kyrkan måtte stå midt i byn, och man icke må lägga alla rättigheterne på ena sidan, utan motsvarande säkerhet pä den andra.
Hr von Hartmansdoiff har redan fästat uppmärksamheten på den stora och vigtiga rättighet, församlingarna hittills egt, nemi., att värja sig mot inflyttande tiggare.
Denna rättighet har för socknarna gått förlorad och en stor tunga har blifvit ålagd utan motsvarande rättighet.
Derjemte hafva församlingarne hittills ägt rätt att fatta beslut om vissa handtverkares inkallande.
Här är icke fråga derom, att församlingarna, i jemförlighet med sistnämnde gamla rättighet skulle äga fat ta beslut i fråga om handelsbodars inrättande, utan endast, såsom Ur von Hartmansdorff föreslagit, att församlingarna må kunna förvägra en person, som vill anlägga en dylik handelsbod, att i församlingen inflytta.
Visserligen önskar icke jag, alt sockenstämma, lika litet som någon annan kommunal-inrättning, må ega någon särdeles stor beslutande rätt: men ett sjelfförsvar bör, enl. min åsigt, ega rum, desto heldre som dessa handelsbodar icke i något hänseende äro nyttige, utan tvertom alltid skadliga.
Vi behöfva icke i det fallet vädja till framtiden.
Den erfarenhet, som redan vunnits, är tillräcklig, för att inse följderne, som uppstå af näringsfrihets-författningen.
Vi hafva beklagligtvis redan altför länge sett, huru personer uprättat handelsbodar med åtföljande krögerier, och genom deraf uppkommande flärd och last samt eget vanligtvis dåliga uppförande, förenadt med dåliga politiska tänkesätt, förskämt ortens seder och åsigter, och huru dessa personer vid deras oftast inträffande konkurser, lemna till församlingarnes vård en oduglig, högmodig och arbetsvillig afföda.
Man har sagt, att dessa handlande måste hafva ett förlag och således böra kunna sig berga.
Visserligen icke; sådana handlande begifva sig till den närmast belägna kust, hvarest de kunna erhålla tullförsnillade eller lurendrejade varor för bästa pris, och deras liqvid tillgår sålunda, att när varor nästa gång afhämtas, betalas förra borgesbeloppet.
Delta är hela deras rörelse, och betala de icke så erhåller de icke vidare 34* 532 Den 5 Juli e. m. förlag, och då göra de konkurs, hvarigenom församlingarna få vidkännas underhållet af hela hushållet.
Om den sökandes fräjd verkeligen är god, och om behof af en handelsbod finnes, hvarföre skulle församlingen vägra honom att bedrifva sin rörelse?
Deremot kan jag icke inse något skäl, i händelse socknen eger verkliga farhågor för personen och hans handel, hon icke skulle ega rätt, alt afvärja ett förutsett ondt.
Hr von Hohenhausen har medgifvit all den skada, som af sådan handel kan uppkomma, men han har bestridt socknarnes rättighet, att utestänga personen, hvaremot lian tillerkänt dem rättigheten att få afsäga sig begagnandet af den erbjudna handelsrörelsen.
Delta kan så vara, ehuru jag icke inser någon conseqvens deruti att kunna förkasta idéen eller saken, men ej individen.
Dock är det likgiltigt pä hvad sätt församlingarna må blifva befriade från detta, det slörsta onda, som kan uppstå.
Jag anhåller således om bifall till Ulsk:s betänk, i denna del.
För min del skall jag icke motsätta mig en återremiss, och skall det så mycket mindre, som jag funnit mig pligtig, alt reservera mig emot Ulsk:s förslag.
Jag har nu begärt ordet för att fästa Gr.
Lagerbjelkes uppmärksamhet på den likhet, som enl. min åsigt, förefinnes emellan etablerandet af krogar och handelsbodar.
Hvad krogar beträffar, kunna de visserligen anläggas vid segelled eller å andra ställen, sä vida de uppenbarligen äro behöflige, men deremot är anläggandet deraf förbjudet inom ett visst afstånd frän kyrkan.
Handelsbodar åter med thy åtföljande brännvinsförsäljning kunna och skola säkerligen anläggas så nära kyrkan som möjligt, emedan på lediga stunder mästa folket der samlas, och belägenheten sålunda är gynnsam för afsättningen icke endast af kramvaror utan äfven af bränvin.
Lagerbjelke har sagt, att man borde vara tryggad, då K. befh:de skulle i ena eller andra fallet pröfva frågan.
Jag hade trott, att, då jag första gången yttrade mig, jag hade tydeligen ådagalagt, att detta pröfvande inskränkte sig dertill, att tillse, huruvida sökanden vore en välfrejdad person, och egde de ringa kunskapsmått, som erfordras för att handelsbok föra.
Om sökanden uppgifver det ställe, hvarest han vill upprätta sin handelsbod, och styrker att lian har laglig rätt, alt der bo, kan K. beflnde icke förvägra honom att en sådan bod upprätta.
Hvad krogarne åter beträffar, så skall K. beflnde efter ompröfvandet af beliofvet förneka eller bifalla anläggandet deraf, men församlingen eger, att öfverklaga detta K. beflndes beslut, som möjligen kan upphäfvas; deremot skall den dubbla handelsboden, om än icke välförsedd med andra varor så säkerligen med bränvin, äfven om församlingarna, som icke ega rätt alt den förhindra derigenom alt de säga: vi vilja icke hafva någon handelsbod, likväl komma att inrättas, och qvarstå i trotts af församlingarnes motvilja och landsh.-embetels öfvertygelse om dess skadlighet, enär landsh -embetet, på grund af gällande författningar, är förhindrad att afslå dylika ansökningar.
Jag har trott mig böra fästa uppmäksamheten derpå, att det är af stor vigt såsom varande i full öfverensstämmelse med en rigtig statsmanna-åsigt om handelns ord - Den 5 Juli e. m. 533 nantie i en slat, likasom med rättvisa oell billighet, att den församling, sorn icke vill hafva en handelsbod inom sig, må ega rådighet alt handelsboden sig afsäga.
På grund af hvad jag anfört anhåller jag om äterremiss.
Den siste värde talaren har anfört, alt K. befallningsludes åtgärd i dessa frågor inskränkes endast dertill, att tillse om den, som söker rättighet till anläggande af handelsbod, kari räkna och skrifva m. m.
Jag anhåller att i delta afseende få fästa den värde talarens uppmärksamhet uppå, att om äterremiss skulle beslutas i den syftning, att församlingarna hädanefter skola ega rätt att blifva hörde och landsh:ne sedermera skola pröfva ansökningarna, och meddela beslut om handelsbodar få inrättas eller icke, sä erhåller ju landshtne en sådan rättighet, som Hr von Hohenhausen ansett honom böra hafva, och hvarigenom denna anmärkrn. förfaller.
Hvad åter angår sista delen af samma värde talares yttrande, torde det böra tagas uti betraktande, huru det skulle se ut om en församling sade: vi vilja icke hafva någon krog, men församlingarna likväl skulle kunna åläggas, att hafva en sådan, pä samma gång församlingen ägde absolut veto emot handelsbods anläggande.
Det skulle således harva till följd att anläggandet af handelsbod vore förenadt med större svårigheter än anläggandet af en krog, hvilken väl vore nog orimligt.
Lagerbjelke, i hvars yttrande jag instämmer och har icke något att tillägga.
Jag kan icke inse, huru landsh-.ne kunna tilläggas den rättighet, Gr.
Lagerbjelke omförmält genom det af honom föreslagna tillägg.
Om landshme skola höra församlingarna, så får landshm inhemta deras tankar, men hvarken derigenom, att församlingarna lemnäs tillfälle, alt yttra sina tankar, eller derföre att landshme får dem erfara, tillerkännes församlingarna någon rättighet utöfver författningens innehåll.
Lagerbjelke har behagat framkasta en förutsättning rörande den syftning, hvari, som orden föllo, förevar:de ärende skulle varda till Utsk. återremitteradt.
Det lärer väl icke vara så lätt, alt bestämma, i hvilken syftning en äterremiss i allmänhet beviljas, när, såsom förhållandet är med den nu föreslagne, åtskilige, sinsemellan alldeles motsatta åsigter under discussionen sökt göra sig gällande.
Jag inser för min del härvid för Utsk., såvida det icke, i likhet med ett visst annat Utsk. under loppet af denna riksdag, förmenar sin sak vara att rätta sig efter hvad flertalet af dem, som inom Ståndet yttrat sig, haft att anföra, någon riktigare utväg icke förefinnas än den, att af yttranderne utvälja hvad Utsk. anser hafva mesta skäl för sig, oberoende af den omständighet, huruvida flera eller färre ledamöter uttalat sådan sats.
Lagerbjelke i sitt sednaste yttrande anfört, torde 534 Den 5 Juli e. m. det tiilåtas mig, att med några ord bemöta.
Gr:n liar, som jag tyckte mig förmärka, funnit det beqvämt, att, medelst uppletande och angifvande af en, vare sig förebaren eller verklig, brist på fullständigt sammanhang i min framställning, hämla anledning att undandraga sig den mera noggranna genomläsning af Ulskis betänk., hvarom jag vördsammast och vänskapligen anmodade honom, såsom en åtgärd att vidtaga, innan man inläte sig uti klander af Ulsk:s argumentation.
Hvad sjelfva saken beträffar, liar jag förnummit ali, utom de af Hrr Rääf och von Hartmansdorff lemnade upplysningar, eif verkligt stöd för Utsk:s åsigt, vunnits af Hr von Hohenhaiisens yttrande.
Sistbemålde värde ledamot är af den mening, att kommunerne böra fä yttra sig, huruvida de i allmänhet önska och medgifva hos sig inrättandet af handelsbodar, och alt. de måtte ega eli veto i delta fall; dock så till förståendes, att församlingarna dervid likväl icke må ega rättig het att pröfva, huruvida anläggandet af dylika bodar finge beviljas handlanden Pehr, då det af dem ville förvägras handlanden Jakob.
Men så snart föi samlingarnes billiga anspråk i förstbemälde hänseende erkännas, dä lärer orsaken icke lätt kunna uppgifvas, hvarföre icke församlingarne, i conseqvence härmed må fä pröfva så väl hvarje särskildt fall, som frågan i sin allmänhet lagen.
Personens egenskap, att. ingifva förtroende eller och motsatsen deraf, synes mig billigtvis böra af församlingen få tagas i betraktande härvid.
Visserligen har Hr von Hohenhausen i dess re servation anmärkt, att handels etablerande på landet icke bör betraktas såsom afsåges dermed egentligen endast ett fattigförsörjningssält; jag instämmer deruti, under förutsättning att landsorlernes behof och gagn hufvudsakligen bör vara bestämmande.
Man har likväl sett, att berörde rättighet blifvit af mänga betraktad såsom egentligen utgörande ett försörjningsmedel för fattiga och det bör medgifvas att troligen kommer saken på just sådant sätt mångenstädes att uppfattas.
Men jag är derjemte, af den tankan, ali den sisla villan dervid lätteligen kan blifva värre än den första.
Man säger visserligen, att speculanten skall försörja sig sjelf, men omständigheter kunna ju så oäDdligen ofta inträffa, dä sådant i längden blir bonom omöjligt.
Sedan han vät hunnit göra början med att införa en kanske förut okänd lyx hos menigheten och bibringat den någon vana dervid, sä händer att han gör koukurs, hvarefter församlingen får underhålla honom jemte hans familj.
Skall den icke fast heldre äga rätt alt på förhand betrygga sig emot sådane olägenheter?
Gyldenstolpe har vidhållit sina, i dess reservationer yttrade äsigter, af innehåll, ali, enär näringsfrihetsförfatlningen så nyligen tillkommit, och man ännu icke erfarit, hvad verkan den kan medföra, man icke borde vidtaga någon förändring derutinnan.