Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, att i öfrigt Hr af Sillén yrkat bifall till Hr Lallerstedts Utskrs Retänk. bifogade reser vation.
Efter först till bifall å Utsk:s Retänk. framställd propos., som besvarades med Nej, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade instämma i det af PresteSt:t i ämnet fattade beslut, och ropades härvid Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga det af Frih.
Sprengtporten framställda förslag till beslut, samt efter denna proposrs besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg
Den som, i stället för bifall till den i Allm.
Resvärs- och Ekon.UtsIcs Retänk.
N:o 63, tillstyrkta und. skrifvelse, beslutar en und. skrifvelse till K. M., med anhållan att, till befordrande af en bättre efterlefnad af de föreskrifter, som för bevarande af Rikets fornlemningar äro utfärdade, K.
M. täcktes låta uprätta och sprida förteckningar å dessa minnesmärken, äfvensom i öfrigt vidtaga de åtgärder, som för deras bevarande kunna anses lämpliga, och, der R.
Propos., röstar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, instämmer R. o. Ad. idet af Preste- och BorgareSt:n i ani. af förenämnde Betänk, fattade beslut.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 56.
MO Oen 4 April f. m.
Föredrogos ånyo och biföl los Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 18 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagde Betanien : N:o 64, i ani. af väckt motion, att ett sammandrag af lagrum och författningar, rörande presterskapets och klockares aflöning, måtte hvarje församling tillhandahållas; N:o 65, i ani. af väckt motion om åtgärder för tillsynen öfver fångars behandling i häkte; och N:o 66, i ani. af väckt motion att civil eller militär tjensteman, som vid K. M:ts Hofstat vinner anställning, må frånträda sin lön på Rikets stat.
Besvärs- och Ekon.Utsk.-s d. 18 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 67, i ani. af väckt motion om KrigsHofRättens indragning.
Enligt milt förmenande, torde Begementrs KrigsRätter, eller den s. k. första instansen uti vår militär-1agstiftning, hvarken kunna eller böra afskaffas, enär svårligen något annat lämpligt lärer kunna sättas i stället.
Följaktligen synes mig KrigsHofRm icke heller kunna utan olägenhet indragas, emedan det torde vara lika litet rättsén ligt som nyttigt, att ÖfverDomstolen blifver organiserad på annat sätt än OnderDomstolarne.
Principen hvarpå sjelfva KrigsEättens sammansättning grundar sigärden, att militärer böra, för tjenstefel och andra förbrytelser under tjenstens utöfning, dömas af personer med special-kännedom af de ämnen och ärenden som förekomma till afgörande.
Principen skulle ju blifva till intet, om den icke äfven gjorde sig gällande i afseende på den högre instansen, der målen ganska ofta, — likasom vid KrigsRme — måste omedelbarligen uptagas och afdömas.
Att tjenstefel, m. fl., skulle i UnderRätt pröfvas af militärer, men i ÖfverRätt af civila personer, förefaller mig i flera afseenden oformligt.
Dessutom, huru skulle förhållas i krig?
Skulle då inga ÖfverRätter finnas eller skulle ÖfverDomstolen vara olika sammansatt i fred och i krig, — i ena fallet af civila och i det andra af militära personer?
Ty icke kan jag föreställa mig eller antaga, att mål, som i fält afdömdes af KrigsRätter och antingen underställningsvis elier genom besvär blefve föremål för ÖfverRätts pröfning, skulle öfverlåtas till den civila ÖfverDomstolen.
Lika litet torde det vara rimligt, att om officer, ute i fält beginge tjenstefel eller brott, derför han borde vid KrigsÖfverDomstol tilltalas, han, i stället att på platsen undergå ransakning och dom, måste sjelf inställa sig eller blifva inställd i Stockholm eller annorstädes, för att svara vid den civila Domstolen.
Man kan visserligen invända, att militära mål, hvilka från KrigsHofRm dragas under K.
M:ts Nåd. pröfning, sluteligen afdömmas, likasom alla andra mål, i högsta Domstolen.
Detta är sannt, men torde ej vara jemförligt med frågan om en särskild KrigsÖfverDomstol.
Konungens domsrätt utöfvas ej mer än på ett Den i April f. m. 91 sätt, — nemi. det som grundlagen stadgar — UnderRätterne må vara hvilka som helst.
Att särskild
ÖfverDomstol för krigsmakten är nödvändig och oumbärlig i vissa mål ang:de tjenstefel af officerare, deröfver män af facket måste vara de lämpligaste och erfarnaste domare, ligger i öppen dager.
Man behöfver härvid blott nämna sådana mål som röra sjökrigstjenlen och manöfvern, m. m. d. Jag befarar att civila
Domstolar skulle dermed taga sig temligen illa ut.
En icke obetydlig nytta, som särskild KrigsOfverDomstol medför, är den, att målen — synnerligaät ransakningar samt besvärs- och ansöknings-mål — der mycket skyndsammare afgöras och expedieras, än det blifver möjligt om de skulle af civil HofRätt handläggas på samma gång eller i bredd med den stora massan af andra der förekommande mål.
Enl. den af KrigsHofRm till K.
M. inlemnade arbetsförteckning för sisth år, fanns vid dess slut, om jag icke misstager mig, icke ett enda, på KrigsHofR:ns åtgärd beroende, oafgjordt mål; endast några få, till kommunikation eller förklaringar utställda eller under de sednaste dagarne af året inkomne, voro till innev:de år balancerade; men äro nu troligen redan afgjorda.
Detta förhållande, hvilket svårligen skulle hafva inträffat, om målen handlagts af en, förut af göromål öfverhopad Domstol, torde böra tagas i betraktande samt särdeles afseende fästas å fördelame af en snabb rättegång, synnerligast med till krigsståndet hörande personer.
En officer, som är sub reatu, kan enl. gällande författningar, under den tid rättegången varar, icke erhålla befordran ej heller tillgodonjuta semestre eller permission.
De personer åter, som i häkte afbida en ofta långvarig rättegångs slut, äro de som genom en långsam behandling af målen blifva ännu mera lidande.
Jag frågar ytterligare hvilken vinst skulle upkomma genom KrigsHofR:ns indragning och de till denna Domstol förut hörande målens öfverflyttande till en civil ÖfverRätt?
Antingen borde den väl bestå derutinnan, att målen komme att behandlas af flera lagfarne personer, än nu förhållandet anses vara, eller ock deruti, att indragningen skulle medföra besparing i utgifter.
Efter all anledn. komme målen antingen att fördelas bland den civila HofRrns samtlige ledamöter, eller ock att handläggas af särskild Division.
I förra fallet tyckes väl, som om någon besparing i utgifter borde upkomma, enär på sin höjd endast arfvoden till de militära ledamöterne, hvilka oundgängligen måste tillkallas, behöfde utgå, utöfver de civila ledamöternes redan förut innehafvande löner; men deremot skulle en sådan fördelning af målen bland HofRrns samtlige ledamöter icke kunna, enl. mitt förmenande, vara annat än till stor skada för lagskipningen, då man nemi. tager i betraktande den mängd af särskilda författningar, utom sjelfva KrigsArtiklarne, hvilka vid KrigsDomstolar måste komma i fråga att tillämpas, såsom alla utkomna bref och cirkulärer, hvilka ändra eller förklara KrigsArtiklarne, TjenstgöringsReglementets 4 delar, 2:ne ganska digra Reglementen för flottan, Lotsförfattningar samt hvarjehanda Instrukt:r, finner man lätt huru 92 Den i April (. m. orimligt det vore att begära, det HofR:nes alla ledamöter, redan förut öfverhopade med alltför många ansträngande göromål, skulle hafva tid alt om allt detta taga behöflig kännedom och med andan af krigslagarne göra sig rätt hemmastadde.
Jag kan icke begripa annat än, alt, i följd häraf, vid tillämpningen af de ifrågavar:de talrika författningarne, vida mindre sakkännedom, enhet och bestämdhet skulle komma att i allmänhet göra sig gällande, än om målen utarbetades och föredrogos af en eller flera personer de der specielt egnat sig åt studium af krigslagfarenheten och den militära lagskipningen.
Icke torde samma officerare, för hvarje gång bebofvet påkallade, kunna kommenderas till i fråga v.-de ansvarsfulla befattning.
Huru ofta skulle det icke kunna inträffa, att de militära ledamöter, hvilka deltagit i första behandlingen af ett vidlyftigt mål, hvars afgörande kunde erfordra längre tid, icke vid detsammas åter-företagande funnos att tillgå, utan andra i deras ställe måste tillkallas; och sådant kunde mer än en gång under samma måls handläggning blifva händelsen?
Ombyte af ledamöter skulle sålunda för lagskipningen kunna blifva högst skadligt.
När en officer blifvit väl hemmastadd med målens gång och ärendernas behandling samt derunder vinnlagt sig om inhämtande af nödig kännedom om dithörande lagar och författningar, skulle då ombyte ske och en annan, i dessa delar mera eller mindre oerfaren, sättas i stället?
Olämpligheten häraf förefaller mig alldeles påtaglig.
Beträffande åter målens handläggning på en särskild Division af HofR:n, hvad vore vinsten dermed?
I öfverensstämmelse med Lag skulle på samma Division finnas 5 ledamöter.
Af dessa kunde antingen 4 vara militära och 1 civil, eller ock 2 militära och 3 civila.
I förra fallet blefve förändringen med KrigsIlofR:n ingen annan, än i afseende på embetsrummet, och besparingen endast tvenne militär-arfvoden; i det sednare åter blefve kostnaden betydligt större, då 3:ne civila ledamöter skulle aflönas, i st. f. en sådan, såsom nu är fallet.
Någon besparing skulle således icke upkomma, helst i hvarje fall antagas måste, att en särskild Krigsfiskal ■— om ej flera — borde finnas och att den civila OfverRättens kansli nödvändigt skulle komma att ökas icke obetydligt, i anseende till de vidsträcktare göromålen.
Möjligen kunna anmärkn:r göras emot KrigsHofR:ns nuvarrde organisation och sammansättning; men detta rörer form och icke sak, och kan sålunda rättas, utan att en inrättning, som till sin grundtanke är riktig, derföre beböfver borttagas.
Hvar och en, som vill göra sig den mödan att taga en närmare kännedom om förhållandena samt desamma fördomsfritt öfverväga och opartiskt bedöma, torde tydligen kunna inse, att om ock genom KrigsIlofRms indragning någon ringa besparing för Statsverket möjligen synes kunna beredas, — hvilket jag dock lemnar oafgjordt — densamma säkerligen icke i någon mån motsvarar alla de betänkliga olägenheter, så väl i militäriskt afseende som i lagskipnings-väg, hvilka genom ifrågav:de indragning skulle upkomma, — att icke tala om de stora svårigheter, som troligen möta vid Den 4 April f. m. 93 försöken, att skaffa något mera ändamålsenligt och lämpligt i stället, — hvadan jag för min del icke anser tillräckliga skäl vara för handen, för att ensidigt eller utan moget bepröfvande fördöma och förkasta en inrättning, som med alla sina — dock lätt afhjelpta — brister, icke destomindre under sin 200-åriga tillvaro visat sig behöflig.
Hr af Funck,-Carl Oscar, anförde dels muntligen dels skriftligen: Alltsedan Konung Gustaf II Adolfs tid, och ännu i denna dag, är den principen bibehållen, att män af facket äro de lämpligaste domare öfver krigsmäns fel och förbrytelser.
Att denna princip är och måste vara den rätta, bör hvar och en snart finna, som ser tillbaka på förflutna tider.
Huru KrigsOfverDomstol frän fordna tider till närv:de varit organiserad och handhafven, då domarena varit och ännu äro äldre, utmärkte och i facket erfarne män, om äfven ett och annat undantag funnits, skall detta nog vittna om nyttan af en enda och allmän ÖfverDomslol för krigsmakten till lands och sjöss.
För min del anser jag derföre det vara af vigt, såväl inom flottan som för arméen, att bibehålla K.
KrigsHofR:n, med den förändring att ledamöterna göras oafsättliga eller äro kommenderade på viss tid, t. ex. 4 eller 5 år.
Men att borttaga K. KrigsIIofR:n, skall ovilkorligt komma, att, mer eller mindre, skadligt inverka på disciplinen, dess uprätfhållande och en sann militärisk anda.
Att ÖfverDomstolen bör, till alla delar, -vara organiserad lika med UnderDomstolarne eller KrigsR:ne, för bibehållande af samma principer, borde väl ingen kunna bestrida; och lika litet bör kunna bestridas, att icke män af facket äro de lämpligaste domare.
— I Utsk:s Betänk, står: »Lisk tror alt ifräguv;de mål lämpligen kunna och böra lill HofR:ne öfverflyltas.
» Genom erfarenhet har det redan visat sig olämpligt att hafva flere KrigsÖfverDomstolar, hvarföre K.
KrigsHofR:n återuplif vades 1797.
Troligen blir det äfven nu lika olämpligt att hafva ifrågav:de mål i flere OfverDomstolar.
Hvad besparingen beträffar, genom att öfverflytta målen i HofR:ne, tror jag den blir ingen eller ringa, jemförd med det hvad som genom en sådan organisation kommer att förloras, då K. KrigsHofR:n af Andra HufvudTiteln endast uptager den ringa summan af 9,555 Rdr 50 öre Rmt.
Utsk. säger: »Om det ock må vara nödigt att flere män af yrket deltaga i handläggningen af ifråyavtde mål uti första Domstolen, der undersökningen i målet eger rum och hvarest, i anseende härtill, en mera speciel sakkännedom hos Domstolens fleste ledamöter må erfordras.» Erkänner Utsk. detta, (ehuru Utsk. tyckes visa osäkerhet, då det säger: om i st. f. som), måste det äfven erkänna vara nödigt att flere män af yrket deltaga i handläggningen i Andra Domstolen, då denna Domstol oftast äfven utgör första instansen, och således fordras vid undersökningen i KrigsHofR:n lika speciel sakkännedom, som i KrigsR.-ne. Hvad Utsk. således tagit till skäl för att visa, att KrigsllofRm bör uphöra, äger icke, efter min åsigt, fullt grundade skäl.
Att Utsk. häruti 94 Den 4 April f. m. sväfvat i all okunnighet, tyckes Sfven bevisas derigenom, som nogsamt är bekant, att Utsk.-ledamöter af PresteSt. nu funnit de misstag Utsk. gjort, genom de uplysningar de först i PresteSt. erhållit, och der Sfven måste erkänna en bristande sakkännedom, som föranledde dem önska afslag å Betänk.
Man hade kunnat förvänta, att åtminstone de i tjensten ännu varande militärer, som äro ledamöter af Utsk., hade kunnat påpeka för Utsk. hvad KrigsArlme innehålla, (laga Domstolar, 14 Kap. 14 §:n), så hade Utsk. troligen aldrig sjelf, genom sin okunnighet bevisat motsatsen hvad de önskade, då Utslcs nyssnämnde yttrande är just hvad som talar för KrigsHol'R:ns bibehållande.
— Utsk. säger äfven: »hvaremot det synes vara mindre lämpligt alt en sådan pröfning af UnderRälls beslut verkställes af en Domstol, hvilken, såsom KrigsHof11 ;n, bland sina ledamöter, blott har en lagfaren person.»
De mål som först hafva varit i KrigsRätt, och sedan komma till KrigsHofRätt, hafva ju varit under 2 lagfarne personer.
Kommer ett mål deremot aldrig till andra instansen, utan endast att afgöras i KrigsRätt, der äfven endast en lagfaren person finnes, b 1 ifver här ju samma förhållande, som om målet kommer i första instansen till KrigsHofR:n.
Målen komma ju då i KrigsR:n, efter Utsk:s åsigt, i lika bedröflig belägenhet, som de i KrigsHofR:n.
Skola derföre äfven KrigsR:ne uphöra?
I Utslcs Betänk, har man icke kunnat finna någon reservation, ehuru i Utsk. finnes ledamöter, som ännu äro i militärisk tjenst.
Detta skulle visserligen kunna förundra mången, men då man i detta Utsk. funnit en afvikelse från hvad i andra Utsk. brukligt är, och hvilket ingen lärer kunna gilla, nemi. att man här kan, som en ledamot gjorde vid frågan om Biskoparnes inkomster, gilla Betänk., och sedan, då frågan kommer före i Ståndet, upträda som reservant och ogilla Betänk.; bör man ännu kunna tro eller hoppas på att få ett stöd från Utsk. för K. KrigsHofRms bibehållande.
Nödvändigheten af en KrigsÖfverDomstol, har icke endast erfarenheten visat, utan äfven de författningar och handlingar, hvilka finnas tillgängliga, vittna nogsamt derom; ty, enl. de af Gustaf II Adolf utfärdade KrigsArtir af d. 15 Juli 1621, omförmäles en OfverslcKrigsRält i fält, deruti Marsken, eller i hans frånvaro, Fältmarskalken, skulle sitta som President.
Öfrige ledamöter skulle utgöras af Generaler och Ofverstar.
— Sedermera inrättades i Stockholm, genom ett K.
Bref af d. 5 Juni 1650, en KrigsRätt, deruti Riksmarsken förordnades till President; en Fältmarskalk till vice President, och till öfrige ledamöter, så många Ofverstar eller ÖfversteLöjtnanter att antalet blefve åtminstone 12 personer.
Denna KrigsRätt undergick visserligen sedermera någon förändring, och blef en Afdelning af K.
KrigsColhm; genom den af Drottning Christina i Mars månad 1636 utfärdade Instruktm, då Riksmarsken, såsom President, ägde att utvälja så många af Generalitetet, eller Ofverstar, ÖfversteLöjtnanter och Majorer, att Rätten utgjorde 13 personer, »när så beböfdes.»
Är 1683 uprättades en särskild GcneralKrigsRålt, uti hvilken Fältmarskalken eller någon Generals - Den 4 April f. m. 95 person af K.
M. förordnades till Ordf:de, och till ledamöter kommenderades Generalspersoner, Öfverstar och öfrige officerare.
De ärender, som hit hörde, öfverflyttades ånyo till K.
KrigsColhm 1774, der de förblefvo tills det inrättades en enda och Allmän ÖfverDomslol för krigsmakten till lands och sjös i Sverige och Finland, under benämning: K.
M:ls KrigsHofRätl, hvilken tog sin början d. 16
Maj 1791.
Under samma dag utfärdades en särskild Rättegångsordning för K.
KrigsHolRm, som skulle bestå af minst 7 ledamöter, deraf 6 militärer, med Ordf:de inberäknad, hvilka K.
M. utur krigsmakten qvartaliteter, eller efter som omständigheterna fordrade, ville låta kommendera.
Från denna Rätt skiljdes sedermera alla mål och ärender som rörde Stockholms garnison, samt den här förlagde bataljon af Arméens flotta, hvilken skulle tillhöra en särskild GeneralKrigsRätt, med GeneralAdjutanten till Ordfide, eller i händelse af hans förfall, af den Reg:tsChef, han, å K.
M:ts vägnar, ägde utse, och såsom ledamöter 5 Reg:tsOfficerare, jemte en Justitiarie.
Denna KrigsRätt tog sin början d. 1 Jan. 1794.
Den 16 Aug. sistn. år, inrättades en AmiraliletsKrigsHofRäll i Carlskrona, samt d. 19 Oct. s. å. en ÖfverRätt vid Arméens Flotta, hvarföre alla ärender rörande krigsmakten till sjös, likaledes skiljdes från K. KrigsHofR.-n, som således endast handlade LandtArméens rättegångsmål. K. KrigsHofR:n uplöstes d. 1 Jan. 1795, då LandtArméens rättegångsmål öfverflyttades på GeneralKrigsR:n, som då blef OfverDomstol för hela krigsmakten till lands.
De 3 KrigsÖfverDomslolarne voro således: GeneralKrigsRm för Arméen, AmiralitetsHofRm i Carlskrona för krigsmakten derstädes och OfverRm i Stockholm för Arméens Flottas Stationer.
— Olämplighelen af dessa 3:ne KrigsÖfverDomstolar insågs, hvarföre det blef genom K. Kung:n d. 1 1 April 1797 förklaradt, att dessa skulle uphöra, och för att befordra en i lagskipningen för den allmänna och enskilda säkerheten angelägen ordning och likhet, återuplifvades K. KrigsHofR:n i hufvudstaden d. 1 Oct. 1797.
Från denna tid har KrigsHolRin egt bestånd, och är nu Andra Domstol (OfverDomstol) för krigsmakten till lands och sjös; ehuru utgörande vid måls handläggning oftast första instansen.
(Se KrigsArtme 14 Kap. 14 §.).
Hr af Dalström, Gust. Ja k.:
Då jag ingalunda kan god känna det beslut, som Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. fattat i närv.de ämne, så anser jag det vara en skyldighet mot mig sjelf, att tillkännagifva, att jag vid den tiden icke var ledamot af detta Utsk.; ty i så fall skulle jag efter min förmåga sökt verka till ett annat beslut, och om jag icke det kunnat, så skulle jag åtminstone uti en allvarlig reservation hafva protesterat mot detsamma.
Ehuru 2:ne Stånd redan godkänt Utsk:s Betänk., så vill jag likväl i korthet för R. o. Ad. redogöra för de åsigter som skolat leda mitt beslut i denna fråga.
Enl. min tanka bör en KrigsÖfverDomstol finnas, och den bör vara sammansatt af personer, som äga noggrann kännedom om krigsväsendet, d. v. s. om Arméens och Flottans organisation, örn dess styrelse och förvaltning, och Den 4 April f. m. om de åtgärder sorn kunna behöfva vidtagas för fäderneslandets försvar.
Utsk. har vid fallandet af sitt beslut i hufvudsaklig mån förbisett dessa omständigheter.
Uti den organism, som jag kallat krigsväsendet, måste en allmän disciplinär anda vara rådande, och om några afvikelser inträffa, så måste de bestraffas af en särskild
Domstol, hvilken bör äga kännedom både om de abstrakt-theoretiska grunder, på hvilka allmänna lagen hvilar, och tillika om alla de ärenden, Reglementen och föreskrifter, som röra krigsväsendet.
Den Domstol man nu vill indraga har funnits från urgamla tider, och den hvilar på en Svensk grund, som är: »judiciutn parium», hvilket ingalunda kan öfversättas med privilegierad Domstol.
Jag tviflar icke på att HofR:ns ledamöter äga fullkomlig kännedom om civila lagstiftningens theoreliska grunder vid deras tillämpning, men det är kanske omöjligt för dem, att inöfva sig i alla de författningar rör:de krigsväsendet, som utkommit; ty de , h v i 1 a alla på praktiska begrepp om detsamma.
Jag får derföre på det högsta afstyrka förslaget, att vid IlofR:n skola uptagas och afdömmas mål, som tillhöra krigsväsendet.
Såsom allmän regel torde få gälla, att en Domstol bör vara så sammansatt och organiserad, att den inger förtroende och trygghet hos de medborgare, som med densamma kan komma i beröring.
Detta tror jag icke vara förhållandet med KrigsHofRm.
Den första i ögonen fallande brist som denna domstol företer, är att ledamöterne befinna sig på alltför lösliga konstitutorialer, för att kunna handla med den sjelfständighet som vederbör, och hvaraf följderna kunna blifva ganska vådliga, derigenom att förhandlingarne kunna i viss mån komma att bero af ögonblickets tycken och åsigter.
Vidare tyckes denna domstol, som den nu är sammansatt, hafva blifvit förvandlad till en slags pensions-inrättning till föga fromma för aomare-åiigganderne.
Derjemte är sammansättningen ingalunda i öfverensstämmelse med nu gällande KrigsArt:s anda och mening.
Af deras innehåll kan man nemi. icke bibringas annat begrepp, än att KrigsHofR:ns ledamöter skola, i öfverensstämmelse med förhållandet inom andra KrigsDomstolar, utgöras af i verklig tjenst varande personer, och icke som nu är fallet, af till större delen afskedade, eller i Arméen endast qvarstående, hvilka icke äro att anse annorlunda än som afskedade.
Undersöker man, hvad KrigsArt:ne ang:de KrigsDomstolars sammansättning innehåller, så finner man t. ex. med hänseende till sammansättningen af KrigsRätt, som är första instansen, att den skall bestå »af en OfversteLöjtnant eller Major såsom Ordf:de, samt af två Ryttmästare eller Kaptener, två Löjtnanter, en Officer af l:sta graden samt en Auditör, såsom ledamöter, alla med röst och stämma.»
Att alla dessa personer skola vara i verklig tjenst, följer af sig sjelf.
Till och med ang:de den KrigsRätt, som ägde att döma öfver förbrytelser begångna inom den numera uplösta InvalidKorpsen, stadgades, att ledamöterne skulle utgöras af officerare tillhörande Stockholms garnison, således utaf i verklig tjenst varande personer.
Ang:de slutligen Krigs Hof - Den i April f. m. 97 HofR:n, så finnes stadgadt, att uti denna Domstol skall Fältmarskalken eller en Generalsperson vara Ordf;de, samt tvä Öfverstar, tre andra Regem-.tsOfficerare och ett KrigsHofRätlsRåd, ledamöter.
Att äfven dessa förutsättas vara i verklig tjenst, torde icke kunna bestridas.
Det är ju inot all militärisk ordning och anda stridande, att i tjenst varande personer skola dömas af afskedade, såsom nu till stor del är fallet.
Hvad föreskriften om innehafvande tjenstegrader angår, så är den icke heller tillämpad.
Jag tror således, som jag nyss tog mig friheten anföra, alt KrigsHofR:ns sammansättning icke står i öfverensstämmelse hvarken med KrigsArlmes innehåll, eller med ändamålet med sagde KrigsÖfverDomstol.
Men på samma gång jag uttalar detta ogillande öfver KrigsHofll:n, i det skick den nu sig befinner, ber jag få tillägga, att jag derföre omöjligt kan ingå på Ulsk:s förslag, afseende KrigsRofRms indragande och målens öfverflyttning på de vanliga HofR:ne.
Jag anser nemi. för min del, tillvaron af en serskildt KrigsÖfverDomstol, sammansatt lill sitt flesta antal af militärledamöter, vara högst nödvändig och af behofvet påkallad.
Det är icke allenast såsom domare, i den bemärkelse härmed i allmänhet förstås, som KrigsfIofR:ns militärledamöter skola fungera; deras upgift är äfven att i sina förhandlingar ingjuta den militäriska anda, som är ett nödvändigt vehikel för en Armées sammanhållning och tillvaro såsom en ordnad samhälls-organisation.
Vi böra icke förglömma att en stor del militärförbrytelser endast conventioneit hafva intagit egenskap af förseelse och brott, och att de, begångna af en samhällsmedlem utom krigsståndet, i st. f. alt påföljas af de strängaste straff, ofta med en ganska ringa påföljd kunna försonas.