Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilan har, under förutseende att jag skulle göra en invändning, som jag under enskildt samtal med honom gjorde, till bemötande upgifvit, att äfven Ecklesiastika boställen hafva byggnadsskyldighet; men jag ber att få erinra den varde talaren derom, att, då jag upgaf de Ecklesiastika boställena, nämnde jag de Ecklesiastika boställena i Skåne, men ej i hela Sverige.
Det är just af det skäl, att för dessa ej finnes någon bestämd byggnadsskyldighet efter årtalsberäkning, som Utsk. måste antaga andra ordalag, än hvad som förekommer i Militiffi-boställsordningen; och hvad angår de olägenheter vid liqvider, som af Utsk:ts förslag skulle blifva en följd, så ber jag att få erinra att Syneråtten, enl. förslaget, kommer att afgöra frågan efter samma grunder, som den har att tillämpa i andra fall.
Då nu Utsk. ej ansåg sig kunna öfverlemna åt domarens eget skön att afgöra sådana frågor, utan borde lemna domaren en vägledning, fann Utsk. lämpligt att lemna den, som redan finnes i en annan författning.
I fråga om enkelheten vid de liqvider, som en talare omnämnt ega rum vid Militias-boställen och som han ansett ej ega rum vid andra sådana, får jag nämna, att jag, som många gånger tillämpat af Utsk. omnämnde stadgande, aldrig funnit någon svårighet dervid och kan ej föreställa mig, att det blir svårare hädanefter än hittills.
En talare har yttrat den förmodan, att till de utgifter, hvarom Betänk, handlar, skulle kunna räknas »nytt tak å en lada.»
Jag ber att dervid få erinra, att i Betänk, omtalas sådana utgifter, sorn göras för »nybyggnad af kyrka, allmänna hus och större broar», hvartill ej kan hänföras läggandet af nytt lak på en lada eller dylikt ; och detta kan nemi. omöjligt räknas bland allmänna hus.
Utsk:t har velat göra vissa inskränkningar i så måtto, att endast en del af kostnaderna skola till godtgörelse fördelas; ty vi veta att i lagen är stadgadt, att vissa kostnader skola utgå efter hemmantal och andra efter matlag; det år i detta fall blott de förra, Deri :i Mars 11 soln siola godtgöras af efterträd»Ten.
Jag tror att, om man öfverlemnade åt domstolen att bestämma utan all ledning, skulle denne lätt, af deltagande för afträdaren, som vid afträdandet af bostället tynges af husröta, förledas att på tillträdaren öfverföra storsta andelen af kostnaderna.
Samme talare har anfört ett bevis på orimligheten af Utsk:ts förslag.
En prest, sorn i flera år haft samma boställe, utan att vidkännas några betydliga utgifter derför, skulle, om han under sista året af den tiri han innehafver bostället får vidkännas en utgift för ett allmänt hus eller dylikt, berättigas att få ersättning för denna kostnad.
Detta fall har äfven Utsk. förutsett; och till förekommande deraf, att så gynnade boställsinnehafvare, hvilka hafva blifvit befriade från dem tillkommande större utgifter för boställsbyggnad m. m., skulle få ersättning för kostnaderna för allmänna hus, skall vid afoch tilltrådes-husesyn »från omkostnaderna afräknas hvad afträdare i honom åliggande skyldigheter, i afseende på boställets lagliga byggnad och häfd, kan hafva brustit, samt liqvid i dessa delar mellan af- och tillträdare nprättas och j husesyne-instrumentet intagas.»
Jag tror således att intet hinder finnes att bifalla Betänk.; men då jag erfarit att Betänk, redan blifvit af ett RiksStånd återremitterad! och af tvenne bifallet, och då jag mer än väl känner att i lagfrågor Huset gerna bifaller återremiss, så skall jag, om Ii. o. Äd. vill återremittera frågan, ej envisas i mitt yrkande af bifall. Gr. af Ugglas:
Jag önskar endast med några ord besvara Hr Gr.
Hr Grefven framhåller såsom en förtjenst uti Utsk:ts förslag den öfverensstämmelse, han förmenar det ega med hvad andra författningar stadga, rörande ersättning åt boställen för deltagande uti laga skiften och större vattenaftappningar.
Afven häruti ligger ett misstag.
Hvad laga skiften beträffar, 1cmnar jag dem åsido, enär för dom särskildta förhållanden finnas, som göra ersättningens utsträckande till lång bestämd tid rättvis och nödvändig.
Jag behöfver endast såsom bevis härför anföra de ofta flera års arbeten kräfvande omläggningar och förändringar uti åkerbruket, som genom dem vanligen upstå.
Hvad åter vattenaftappningarne angår, stadgar Kongl. Förordn. af d. 6 Juli I 849-: »att synerätt skall vid först inträffande laga syn bestämma det antal år, hvarpå fördelning af ersättningen skall ske, egande Synerätten att härvid med kostnaderna jemföra den förkofran, bostället genom företaget vinner; dock att fördelningen aldrig må utsträckas längre än till högst 20 år, räknade ifrån den tid vattenafledningen blifvit fullbordad.»
Hr Grefven torde härutaf finna att uti denna Förordn. 20 år icke såsom en bestämd tid, utan såsom ett maximum af tid, blifvit antagen, och att dels härigenom, dels genom den pröfning, Synerätt blifvit ålagd, samma Förordn. vida bättre sammanstår med nu gällande 27 § af Militife-Boställsordo., än med det af Utsk. framställda förslag. 12 Den 3 Mars.
Jag får anhålla om ursäkt att jag ånyo’’ tager R. o. Ad:ns tid i anspråk; men en värd talare har i sitt anförande fällt yttranden, hvilka ej böra lemnäs oanmärkta.
Han har nemi. sagt att min reservation vore vid tillämpningen alldeles opraktisk och att, om den blefve antagen, skulle domaren stifta lag vid hvarje särskildt fall.
Här är dock ej fråga om annat än att domaren skall, efter sitt omdöme, tillämpa lagen, eller med andra ord, att domaren i hvaije fall endast skall tillämpa domareregeln: »pröfve domaren.
» Redan enligt 1 8 49 års förordning åligger ju detta Synerätten för Militiaä-boställen.
Vidare är det sagdt att det ej kan förstås hvad som menas med orden »extra utgifter»
Med extra utgifter kan och måste naturligtvis menas sådana utgifter, hvilka ej på förhand kunna beräknas, men som boställsinnehafvaren nödgas för bostället utgifva.
Här har utaf en vård talare blifvit anfördt att hvad som nu ifrågasattes, redan till hufvudsaklig del finnes stadgadt för Militieboställen.
Detta är visserligen en sanning, men då det väl är skäl att alla boställen, i detta afseende, blifva ställda uti samma förhållande, så kan jag ej annat än anse det nu ifrågasatta stadgandet vara med rätt och billighet öfverensstämmande, hvarföre jag fortfar att yrka återremiss af Betänk.
För min del instämmer jag med dem, som yrka återremiss, och, i händelse Utsk:t fortfarande anser att ifrågavrde afgift bör på vissa år fördelas, får jag fästa Utsk:ts upmårksamhet på nödvändigheten att mera bestämdt uttrycka från hvilken tid beräkningen skall taga sin början, då dess nu framställda förslag, att den skall beräknas från och med det då samma kostnad utgått eller började utgå, synes mig alltför sväfvande, synnerligen om, hvilket understundom vid stora arbeten är förhållandet, sådan kostnad för samma arbete utgått under flera på hvarandra följande år.
Det rätta synes mig vara, att fördelningen här, likasom vid landtmäteri-förrättningar nu finnes stadgadt, beräknas från det nr, arbetet blifvit fullbordadt.
Hr Gripensvärd, Jakob Olof:
Då denna fråga, på de skäl Gr.
Ugglas anfört, med skäl torde blifva till Utsk:t återremit terad, anser jag mig böra fästa Utsk:ts upmårksamhet derpå, att boställsinnehafvare i allmänhet på lämpligaste sätt beredes ersättning för omkostnader af nu ifrågav:de beskaffenhet genom årtals beräkning och icke genom fördelning på bestämda år, och anhåller, af sådan anledning, att Utsk:t måtte taga i behörigt öfvervägande, huruvida icke den för Militiaa-boställen nu gällande Kongl.
Kungörelsen af den 16 Okt. 1849, derest den äfven vid syner å andra boställen finge tillämpas, bäst och tjenligast skulle upfylla det åsyftade ändamålet.
— De gällande författningarne, rörande kyrko- och prestgårdsbyggnader i Skåne och Halland samt presterskapets skyldigheter i afs. å byggnadsskyldigheten å dess boställen inom dessa provinser afvika i så väsendtliga delar från de stadganden, som gälla för den öfriga delen af riket, att äfven särskilda föreskrifter I) e n 8 Mars. 18 uti nu ifrågavide afseende torde för dessa provinser vara af behof - vet påkallade.
Sedan öfverläggningen förklarats afslutad saint H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än om Betänk:ts återremitterande; så och efter det propos. å bifall till Betänk, blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. på återremiss deraf och besvarades med ja.
Föredrogos och biföllos Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utskits den 25 och 29 sistl.
Februari bordlagde Betänkanden:
Nio 4, i anledn. af väckt motion om förändrade bestämmelser i afseende på vilkoren för kapellförsamlings skiljande från moderförsamling ; och Nio 5, i anledn. af väckt motion om uphäfvandet af 7 Kap. ByggningaBalken.
Föredrogs, men blef, på yrkande af Grefvarne af Ugglas och Liljencrants, ånyo bordlagdt, Allm. Besv.- och Ekon.Utskits den 29 sistl.
Februari på bordet lagde Betänk.
Nio 31, i anledn. af väckt motion med afseende å tiden för beståndet af enskildt ingångna öfverenskommelser om pastoraliers utgörande.
Föredrogos och biföllos Allm. L5esv.- och Ekon.Utskits den 29 sistl.
Februari bordlagde Betänkandeni Nio 32, i anledn. af väckt motion om uphörande af den till Landskrona kyrka från vissa landsförsamlingar utgående tiondespanmål; Nio 33, i fråga om skyldighet att, för upläsande å predikstol, aflemna handling in duplo, när bevis öfver upläsandet fordras; Nio 3 4, i anledn. af väckt motion om utfärdande af ny förordning rörande strömmingstionden; Nio 3 5, i anledn. af väckt motion om de s. k. presthåfvornas på Oland ställande till byarnes disposition; och Nio 3 0, i anledn. af väckt motion derom, att Kongl. Stadgan den 31 Januari 1855, ang. mått och vigt, måtte till sin verkan ännu någon tid suspenderas, samt om antagande af ett universelt system för mått, mål och vigt.
Slutligen föredrogs, men begärdes af flere Ledamöter ånyo på bordet, RiddarhusUtskits den 29 sistl.
Februari bordlagde Utlåt.
Nio 9, i anledn. af Gr.
Björnstjernas, C. M., motion om tillägg i 7 § Riddarh.Ordn.; hvarjemte anmälde sig och yttrade Hr Ehrenhoff, Gustad Herman:
Då nu R. o. ,Ad. lågt RiddarhusUtskits
Betänk, på bordet, får jag anhålla att detta Be - 14 1>«» 7 Mars. tänk. måtte till nästa plenum få ställas' först på föredragningslistan, så att det ej blir afgjordt vid en timma, då endast några få personer äro närvarande.
Propos å bifall till detta förslag framställdes och besvarades med ja, blandade med nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på middagen.
Onsdagen den 7 Mars 1860.
Justerades 4 Prot.Utdrag för den 3 dennes samt PleniProto» kollet för den 14 sisth Jan. f. m. H.
Exc. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att från Kongl.
KrigsVetenskaps-Akademiens Sekreterare hade blifvit öfverlemnade 15 inträdeskort till nämnde Akademies sammanträde denna dag kl. 6 e. m. uti Kongl. LandtbruksAkademiens lokal, dervid föredrag rörande Stockholms befästande komme att hållas; och anmodade H.
Exc. de Hrr Ledamöter utaf R. o. Ad., hvilka af dessa bijjetter önskade sig begagna, att anmäla sig hos RiddarliusFiskalen.
Up lästes ett utaf IirFIach, JohanFredrik Philip, inlemnadt Memorial af följande lydelse:
Af enskilde angelägenheter hindrad att fortfarande vara Suppleant i BankoUtsk., får jag härmed ödmjukl. anhålla, att från nämnde befattning blifva endtledigad, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm. R. o. Ad:ns Hrr Elektorer att välja en Suppleant i BankoUtsk, efter Hr Flach, äf - Den 7 Mars. 15 vensom en Suppleant i Bevilln.Utsk. efter Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto, hvilken blifvit invald till Ledamot af samma Utsk.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- och Ekon.Utskds d. 29 sistl.
Februari och den 3 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 31, i anledning af väckt motion med afseende å tiden för beståndet af enskildt ingångna öfverenskommelser om pastoraliers utgörande. Gr. H amilton, Henning:
Det förslag, som Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. uti dess förevarande Betänk, framställt, afser det förhållande, att en öfverenskommelse skulle blifvit upgjord mellan pastor och vissa församlingsboer eller möjligtvis hela församlingen, rörande pastors inkomster under hans lifstid, men att, efter hans död, enkan eller sterbhusets målsman icke skulle vara med- öfverenskommelsen belåten och fördenskull yrka att pastoralierna under privilegii- och extra nådårstiden skulle utgå efter annan grund än under pastors lifstid skett; och föreslår Utsk:t, för detta fall, en ny form för öfverenskommelse, hvarigenom vederbörande skulle blifva bundna äfven under privilegii- och nådårstiden.
Om man tager det närv:de förhållandet i betraktande, så synes dermed icke någon särdeles våda för församlingen vara å färde, ty der icke konvention mellan pastor och församlingen blifvit upgjord, står det alltid församlingen fritt att begära en sådan; och det torde väl sakna exempel, åtminstone i sednare tider, att ett i denna riktning upgjordt förslag icke vunnit bifall, då det varit fotadt på temligen billiga grunder.
Ett försök är nu ytterligare af K.
M. gjordt att åstadkomma ett annat sätt för sådana konventioners upgörande, hvaiigenom de skulle å ömse sidor blifva billiga, och hvarmed afsigten varit, att göra dem begärligare än de konventioner, som hitintills blifvit upgjorda.
För de olägenheter, som församlingarne hafva haft af förliållanderna under privilegii- och nådåren, kunna de alltid freda sig, genom att upgöra konventioner på förhand; men skulle nu i aldra värsta fall en sådan konvention icke blifva upgjord, så är det aldra svåraste, som möjligtvis kan inträffa, att församlingen, som under en följd af år tillgodonjutit fördelen af en mindre hög öfverenskommelse, får under privilegii- och möjligtvis extra nådårstid erlägga, hvad den författningsenligt varit skyldig att utgifva.
Å andra sidan vill jag likväl medgifva, att jag icke anser någon egentlig våda för prestbrist vara att befara utaf Utsk:ts förslag, ty om pastor funnit sig belåten med öfverenskommelsen, så tar jag för gifvet, att den icke kan vara så obilligt upgjord, att enkan och barnen kunna anses lida något förtryck genom att de efterföljande åren underkasta sig densamma.
Jag för min del anser således icke att någon särdeles vigt ligger på denna fråga; men hvad jag deremot finner vara långt mer maktpåliggande är, att man icke nu på förhand ställer så till, att obenägenhet upstår mot konventionens upgörande efter de grunder, som af K.
M. äro framställda och hvilka jag hoppas skola vinna K.
St:rs bifall, åtminstone i hufvudsaken, ty det skulle kunna hända, att, om en församling ser sig i lfi Den 7 tillfälle att, genom en särskild öfverenskommelse med pastor, betrygga sig för lians tjenstetid oell för privilegii- samt extra nådårstiden, så upstår ytterligare svårigheter för framtida reglerande af ifrågav:de förhållanden.
Då en ny pastor antingen på förhand eller sedermera vill upgöra någorlunda billiga vilkor, skulle derigenom benägenheten att, genom stadigvarande och fastare inkomster, reglera presterskapets aflöning, minskas.
För öfrigt och med afseende derå, att det gifves en bestämd författning, huru pastoralie-konventionerna skola upgöras, förefaller det mig besynnerligt — jag kan icke neka derför — att upställa en särskild författning om åtskilliga pastoralie-konventioners upgörande på annat sätt genom enskild öfverenskommelse mellan församling och pastor.
På samma gång man vill att billiga konventioner skola kunna upgöras, på samma gång önskar man en annan författning, hvarigenom man vill gifva helgd åt sådana konventioner, som äro upgjorda alldeles på förhand och för hvilka således inga garantier finnas.
Då jag alltså icke anser att den af Utsk. föreslagna skrifvelse är af någon väsendtlig vigt, utan att densamma, för den händelse den skulle bifallas, kommer att snarare leda till olägenhet än fördel, hemställer jag att R. o. Ad. måtte afslå detta Betänk.
Jagi tillhörde minoriteten inom Utsk:t, som önskade att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda.
De skäl, hvilka jag uti Utsk. anförde såsom stöd för denna min åsigt, har Gr.
Hamilton redan så utförligt och fullständigt här framställt, att för mig icke återstår annat än att med honom instämma uti yrkande på afslag å förevarande Betänk.
Det hufvudsakliga skälet till beslutet har varit att man ofta sett exempel uppå, att enkan eller konsistorium, i följd af de rättigheter, de dertill egt, utarrenderat pastorat till en lekman.
Dervid har det visat sig att denne person, långt ifrån att nöja sig med hvad pastor i dess lifstid ansett vara nog, vidtagit den öfverklagade stränga åtgärden att räkna skylarne på marken.
Det har å afdelningen blifvit uplyst att sådana förhållanden uti åtskilliga pastorater egt rum och ländt till ganska stora ledsamheter och förvecklingar.
Detta har varit anledningen hvarföre man ansåg att, då en öfverenskommelse å sockenstämma blifvit träffad mellan pastor och församling, denna öfverenskommelse äfven borde ligga till grund för extra nådåren.
Det har af en värd talare blifvit andraget, att förevarande beslut möjligen skulle kunna hindra den af K.
M. föreslagna löneregleringen.
Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, huruvida detta kan vara förhållandet, för den händelse stadganden finnas, hvari bestämmes, att den nya löneregleringen skall taga sin början så snart prestman tillträder pastorat.
Det har, på sätt jag förut omnämnt, endast varit med afseende å utarrendering af pastors-enkans nådårsrätt, som detta beslut ansetts vara af stor vigt; och jag kan, för min del, icke finna att detsamma kan lägga hinder i vägen för en blifvande författning angående löneregleringen.
Hr 0 en 7 Mars. 17 Hr Adelborg, Anders Otto:
Det är, efter mitt förme nande, ytterligare ett skäl att bifalla Utsk:ts förevarande Betänk., nemi. enkans ratt, som bör bevaras.
Om hon under mannens lifstid åtnjuter en viss inkomst af församlingen, så bör hon väl, till följd af rättvisans fordringar, dervid efter hans bortgång bibehållas.
Dessa nådår, säger man, blifva ett hinder för löneregleringen Vilt man då för denna nya lönereglerings skull förbise det hårda förhållande, att enkan efter en förtjenstfull prestman — som kanske omgifves af många barn — blir beroende af den tid, då ifrågav:de reglering kan komma att ega rum, så inträffar lika lått motsatsen af hvad den förste talarens exempel visat, nemi. att hon ieke'får ut sin rått.
Det kan då hända att hon utsättes för månget trakasseri.
Man får icke supponera någon öfverdrifven känsla för rätt å ena eller andra sidan, utan söka upställa sådana lagar, som förekomma orättvisor.
Det kan inträffa, att en sörjande enka, Ovan vid affärer och dylika förhållanden, hvarken eger mod eller förmåga till att uttaga sin rått af församlingen; och den njugghet, som af församlingsmedlemmar ej så sällan visas och som icke vågat göra sig gällande mot den kraftfulle mannen under hans lifstid, kan likväl göra försök att knappa in tillgångarna för den svaga qvinnan.
Att äfven pastor stundom icke utan svårighet utfått sin rätt af församlingen hafva vi nog exempel uppå; och så mycket mindre säkerhet gifves, att den efterlemnade familjen kommer att åtnjuta full rättvisa.
Obestridligt är också, att nådåren kunna öfverlemnas på arrende till en så beskaffad person, att utgifterna, genom en obillig stegring, för församlingen komma att upgå till mångdubbelt mot hvad de utgjort under pastors lifstid.
För att således skydda å ena sidan enkans rått och å den andra församlingens, anser jag för min del bäst vara att yrka på bifall till Betänk.
Man har förut icke sällan sport klagomål deröfver, att prester med alltför mycken stränghet utkräft sina rättigheter af församlingen.
Det har, vid sådant förhållande, ock varit för mig enskildt en synnerlig tillfredsställelse att i dag uti detta fall motsägas af den värde talaren, som försvarat Utsk:ts Betänk., då han upträdt för att skydda församlingen mot de tyranniske lekmännen, hvilka efter pastor skulle inträda uti hans rättigheter och begagna dessa på helt annat sätt än pastor.
En annan talare åter har velat skydda enkans rätt mot .en hård församling, som icke skulle vilja gifva henne hvad henne med någorlunda billighet tillkommer.
Likasom jag tror att ofta de uti ifrågav:de hänseende mot presterslcapet anförda klagomål varit obilliga, anser jag ock att man icke har så särdeles mycket att befara af lekmännen, utan att man ungefärligen kan qvitta dessa förhållanden mot hvarandra.
Jag år t. o. m. af den öfvertygelsen att oftare handt, det presterskapet fått ut mindre af sin rätt än för mycket.
Man har fäst sig vid den omständigheten, att Utsk:ts förslag ej skulle lägga hinder i vägen för den af K.
M föreslagna löneregleringen.
Den kan visserl. H. IV. % 18 Den 7 Mars. icke utgöra ett absolut hinder derför-, och i alla händelser icke längre än till dess ett pastorat blir ledigt; men som jag önskar att församlingarne och äfven presterskapet. måtte hafva något intresse, att, ju förr dess hellre, ifrågav:de lönereglering måtte komma att verkställas, har jag fruktat, att, genom vidtagande af nu föreslagna förändring, ett skäl mindre för denna önskan skall hädanefter finnas, då pastorerna äro i tillfälle att reglera för sig och enkor samt församlingarne naturligtvis för lika lång tid.
Ser man deremot å båda sidor att man har något att riskera vid det osäkrare förhållande, som nu är rådande, så blir man följaktligen mer och mer benägen att reglera dessa förhållanden.
Man har ytterligare anmärkt, att det är något olämpligt i det förhållande, att enkan för närv:de är oviss om hvad hon är berättigad att få.
Man har sagt, att hon inträder i mannens rätt och till följd deraf äfven bör erhålla hvad mannen haft eller, i annat fall, något bestämdt, mer eller mindre.
Det kan dock verkl. vara något tvifvelaktigt, huruvida enkan är berättigad att helt och hållet inträda uti mannens lönevilkor, eller om icke hennes rätt består deri att upbära den författningsenliga inkomsten af pastoratet under privilegii- och nådåren; och är detta en tvistig fråga, så bör den icke afgöras på det sätt, att K. M., på R.
Stms begäran, utgifver en författning, som säger huru mycket hon skall hafva, då likväl sådana frågor skola slitas af K.
M på administrativ väg.
Här synes ännu en brist förefinnas uti Utskits förslag uti det fall, att en öfverenskommelse, som under pastors lifstid blifvit upgjord mellan honom och församlingen på en viss tid, t. ex. tio år, skulle äfven efter hans död fortfarande vara gällande.
Att utsträcka giltigheten af en sådan konvention till längre tid än af de båda kontraherande parterna varit afsett, tror jag icke vara rätt.
På alla dessa skäl anhåller jag således fortfarande att R. o. Ad. måtte afslå Betänk.
Om något väsendtligt- gagn af ifrå gav:de skrifvelse skulle kunna vinnas, tror jag att densamma borde hafva omfattat förhållanderna för sådana konventioner icke allenast till dess nya prestmän tillträdt pastoraten, utan intill tiden för nya regleringen.
Här har visserl. af tvenne talare framhållits vigten utaf att söka förekomma tvister mellan arrendatorer och församlingar.
Att ifrågav:de förhållanden böra, så vidt möjligt är, undanrödjas, lärer väl icke af någon bestridas; men på samma gång måste vi erkänna, att det gifves andra tvister uti berörde hänseende, hvilka äro långt mer maktpåliggande att söka förekomma samt af vida vådligare art.
Det är nemi. sådana tvisler, som tyvärr alltför ofta inträffat i vårt land, om de s. k. presträttighoterna.
Det är dessa tvister, sorn tid efter annan återkomma mellan pastor, själasörjaren, och dess församling.
Med afseende härå kan jag icke neka att jag, heldre än att bifalla detta Betänk., vill ingå på den åsigten, att ställa såväl församling som dess lärare uti det förhål lande, att de åstunda en genomgripande lönereglering, hvilken för det allmänna är så oundgängligen af behofvet påkallad; men om Den 7 Mars. '■ii underdånig skrifvelse skall i ämnet allåtas, år jag af den mening, att den bör utsträckas som jag nämnt, på det icke derefter några sådana tvister inom pastoraten må ifrågakomma, som uplösa bandet medan lärare och åhörare. brik.
Jag för min del anser denna fråga vara ganska enkel.
Man har, för att få ett slut på de förvecklingar, hvilka städse återkommit rörande pastoraliernas utgörande, beslutat att konventioner skulle på förhand få upgöras med presterna.
Vi känna att under dessa förhållanden skall pastor alltid sjelf hafva upgjort om särskild öfverenskommelse mellan sig och församlingen.