Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen, ytterligare sex Revisorer af Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag skulle utväljas, för att förrätta den efter Grundlagen år 1827 infallande Revision; men då vid jemförelse af Riksdagsordningens 68 $■, som åt RiksStånden, i den ordning de hvart för sig lämpeligast finna, öfverlemnar rättigheten att, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer* med hvad 47 §, 94 Den g September c. ni, RiddarfnuOrdningen innehåller, i kraft hvaraf Ridderskapet och Adelö vid hvarje Riksdag, vare sig Lagtima elier Urtima, väljer 6 Revisorer, Eder Kongl. Maj:t i Nåder förklarat sig uti detina afvikelse ilrån Riksdagsordningen», vid sjelfva rättighetens uttryckande oinskränkta stadgande, till ett, utan yttradt förbehåll för hvarje Revision, bestämdt antal af sex Revisorer^ äga anledning att dervid afse en af Ridderskapet och Adeln uti RiddarhusOrdningen sjelfmant upptagen och fasstäild ordning för Revisorsvalcns förrättande: samt Eler Kongl. Maj t förmodat, att vid RiddarhusOrdningens öfverlemnande till Eder Kongl. Maj ts Nådiga ssnction, det tor hända icke varit Ridderskapet och Adelns afsigt, att i af sende på dess val betaga sig den rätt, som Riksens Ständer i allmänhet, efter Grundlagen tillkommer, och hvilken förmodan vunne en ytterligare styrka af det öfverlåtande på RiddarhusDirectionen, som hittills, i afseende på de ofvanförmälte valen, ägt rum, enär en rätt för att kunna öfverlåta», nödvändigt, efter egen öfvertygelse, mäste finnas, har Eder Kongl.
Majit, endast till bevarande af den tydlighet och helgd, som Lagars ordagranna iakttagande emedan de särskildta samhällsmaglerne, så oumgängligen fordrar, velat af Ridderakapet och Adeln äska ett tillkännagifvande af den mening Ståndet fästat vid 47 §.
Riddarhusordningens stadgande, i afseende på val af Sex Revisorer; dervid Eder Kongl. Mij:t, t förväg täckts förklara sin beredvillighet, att anse Ståndets häröfver ytrade tanka för sin e~ H?n 9 September e. m. gen, sa att dess valsätt, vare sig för blott en eller för tvenne Revisioner, som deraf skulle blifvit en följd, genast äfven vid innevarande Riksdag må kunna sältas i Verkställighet} dock ansåg Eder Kongl.
Majit i detta senare fall, rien ifrågaställde 47 §.
RiddarhusOrdningen, böra, till undvikande af ali framtida osäkerhet eller skiljagtig tolkning, i öfverensstämmelse med 68 §:s i Riksdagsordningen ordagranna lydelse rattas och förändras.
Ridderskapet och Adeln som noga öfvervägat hvad Eder Kongl. Majit sålunda täcks Ståndet meddela, får i anledning deraf i underdånighet yttra, att om 47 §.
RiddarhusOrdningen, i afseende på den händelse, som nu är i fråga, bör utan hänsigt till de allmänna grunder sorn i Riksdagsordningen äro uttryckte, alldeles för sig sjelf tydas, och tillämpas, på det sätt Eder Kongl. Maj.ts Nådiga skrifvelse gifver Ridderskapet och Adeln anledning att förmoda, om hvilket tolkningssätt likväl olika åsigter må hända skulle kunna uppstå; vågar dock Ridderskapet och Adeln i underdånighet tro, att för vinnande af en fullkomlig klarhet öfver de bud som i RiddarhusOrdningen innefatta», det är angeläget, att tillika afse den öfverensstämmelse hvari denna Författning, såsom underordnad, bör »tå till Grundlagarne.
Och då i sådant afsende förekommer att 65 §.
Stånden hvart för sig lampeligast finna, vid hvarje Riksdag förordna örn Revisorer, att emellan 9^ flen 5 September c. m.
Rikt dagar ne, enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruction, öfverse och granska Statsverkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd styrelse och förvaltningäfvensom längre ned i samma §. nämnes afgående Revisorer och deras skyldighet, att utsätta tid til! näst påföljande Revision, och dessa föreskrifter synas sätta utan tilt tvifvel, att ett RiksStånd äger rätt både, att efter godtfinnande förordna huru Revisorer skola tillsättas, ej blott vid den första, utan jemväl vid den andra af de Revisionsförrättningar som emellan Lagtima Riksdagar böra äga rum, samt att åt serskildta personer uppdraga en sådan befattning anser Ridderskapet och Ada!n, * 11 Riksd gsOrdnin gens berörde töreskrifter, genom deras tydlighet i detta fall sprida öfver meningen af Rid - darhusOrdningens 47 §. det ljus, att om än ordställningen i denne senare: stt nemligen vid hvarje Riksdag, vare sig Lagtima eller Urtima, ”välje Ridder fknpst och Adeln Sex Revisorer, att emellan Riksdagarna öfverse och gran/ha Statsver. keta och de flere deri omnämnde verks styrelse och förvaltning, skulle tilläfventyrs lemna rum för möjliga tvifvelsmål och olika tolkningssätt, berörde § likväl bör så förstås, sorn i Riksdagsordningen finnes uttryckt; helst RiksdagOrdningens 12 §. bjuder; det RiddarhusOrdningen bör lika med alla öfriga Stånds ordningar, vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne författad.
Men då Eder Kongl. Maj:t behagade genom högstberörde Nådiga^ skrifvelse förklara sig finns, till undvikande af ali fram - Den 9 September e, nr. 97 framtida o«äkerhet eller skiljagtig tolkning; det 47 §.
RiddarhusÖrdningen bör, i öfverensstämmelse med 68 §. i RiksdagsOrdningens ordagranna lydelse j rättas och förändras, samt Ridderskapet och Adeln Omfattar med begärlighet detta tillfälle, att gå Eder Kongl Maj:t« yttrade Nådiga önskan till mötes* får Ridderskapet och Adeln, sorn i allt fall redan vid denna Riksdags början anmodat deas Riddarhusutskott att utarbeta ett Förslag till en förbättrad redaction af nu varande Riddarhusordning, i anledning hvaraf Utskottet ock med ett Förslag i detta afseende inkommit, ehuru detsamma ännu icke hunnit att af Ståndet pröfvas, i underdånighet tillkännagifva, att Ridderskapet och Addin, skall, i sammanhang med den förbättrade redactiöneri till Riddarhusordningenj som af Ståndet framdeles kan varda antagen i underdånighet föreslå, och till Eder Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse öfverlemna den förändrade lydelse Ridderskapet och Adeln anser oftanämnde 47 §. af 1818 års Riddarhusordning böra af ofvanberörde anledning, erhålla, för att bringas till ordagrann öfverensstämmelse med hvad Grundlagarne i förevatande ämne stadga.
Ridderskapet och Adeln framhärdar Bil iilt Ridd. o. Ad.
Pr. VIII.
Dtn u September /. 'mi Bilaga till PleniProlocolIet för elen 11 September, förmiddagen, N:o i.
Friherre Wran gil t Hcnningt
Då mig veterligen ännu icke något Riksmöte ägt rum, utan att fråga blifvit väckt om jämnkningar och ändringar uti Financerna , så vöre det önskeligt, att nu församlade
Ständer måtte vidtaga ett beslut, i detta vigtiga ämne som kan tillfredsställa Nationen, och lämna den hopp att kommande Ständer icke må sättas i nödvändighet, att åter helt och hållit ändra hvad vi nu besluta.
Uti en fråga der stridiga interessen lika söm afvisa den lugna och djupsinniga eftertankan kan man med skäl frukta ensidiga åtgärder, rasa i samma stund som känslan för allmänt vä! höjer sin röst för att framkalla ett beslut sorn skall afgöra Folkets framtida öde, kan jag icke ett ögonblick betvifla, den Patriotiska anda, som bör hänfö ra hvarje Riddersman; och må det tillåtas mig, att för Ridderskapet och Adeln framställa de allmänna åsigter, sora leda mitt begrepp i detta afgörande ögonblick. i)en 11 September /. «*, 59
Den sanning att ett stadgadt myntvärde,' Utgör Landets trefnad och välmåga, har så ofta varit ett öfverläggningsäinne , stt för närvarande föga vore att tillägga; men må det tillåtas mig, att härvid göra den anmärkning, att man vid denna frågas afgörande, bör noga besinna, Folkets och i synnerhet de Skattdragandes ställning, innan man genom ett penndrag tillämpar Theoriens läror utan besinning af Individuens ställning; då först blifva Theo* rierna användbara, då de förena Statens och de enskiltas fördelar; mpn då frågan nu allunda visar sig för mina ögon att något interesse måste vika, så kunna vi icke med nog uppmärksamhet påminna oss Jordbrukarens belägenhet.
Jag vill derföre icke föra den nog allmänna, msn i min tanka falska klagan att Landtbruket såsom Modernäringen är ensamt lidande, och bör ensamt underhjelpas Nej! jag ställer alla Näringar uti samma cathegorie, de behöfva hvarandra och fordra ömsesidigt understöd, för att räcka hvarandra handen.
Det är icke sällan som man finnér att Hufvudstadens interesse leder Opinionen och vill bestämma våra beslut, men så mycket mera fordrar Nationen af oss, att uppträda med sanningens språk midt ibland detta förbländande hvimmel, utan annat afseende än Folkets lindring i sina bördor, och förmåga att med ökade anledningar försvara sin sjelfständighet.
Vårt Fäderneslands oeh alla Länders erfarenhet, har visat, att en hastig Öfvergång från ett Systeme till ett annat fÖranledt de ölyckeligaste hvälfningar, I en Stat, der liknöjdhe - • to o Den ii September f. m. ten träder i stället för det varma deltagandet uti Nationens öde, och i sednare åren tyckes Sveriges händelser besanna denna Lära, ej aflägsnad från en fullkomlig utveckling, om man icke i tid söker hämma olyckan i dess strida lopp.
Redan vid förra Riksdagen, förespådde jag de vådor, som af då varande Ständers Finaneiella beslut skulle blifva en följd * med djup smärta ser jag mina aningar nära att fullbordas» och jag önskar med det värml nit, som följer min känsla för allmänt väl, att våra Öfverläggningar skola lämna motsatta resultater då man icke, utan orättvisa, kati neka att de sammansatta Utskotten i många delar, med alfvar, sökt bereda Landets väl, ehuru jag ej i alla afseenden delar deras åsigter; man kan ej annat än berömma den verksamhet , sorn dess Ledamöter användt för utarbetandet af denna Financeplan.
Må man förlåta denna långa ingress, men jag har enligt min tanka, funnit den nödig för att påminna oss om vådan af itt upplifva det förflutna, och om närvarande tiders kraf, samt afleda förförvillande Theoriers inverkan att, med glömska af praktiken, grundlägga Folkens olyckor.
Financerne kunna enligt min öfvertygelse ben traktas på a;ne sätt. ijmo.i deras fullkomlighet sådane söm befinnas uti välmående länder, der enskilte äro förläggare och Staten endast genom välgörande Författningar understödjer dessas välmåga. sido Der omständigheter föranleda till den Den n September J. m. 101 onaturlig» följden att Staten är förläggare, och Jndividucrna af densamma understödde.
I förra fallet äga Myntets CreditSedlar ett bestämdt värde, ägande rätten, en obetviflad helgd , geoom hastiga och rättvisa ExecutionsLagar; ömsesidigt förtroende gifver penningen en liflig circulation, och befordrar industriens hastigare utveckling.
I sednare fallet der allmänna Lånebiträden anlitas, erftr man vacklande myntvärde, och deraf följande misstroende och penninge-förlägenhet, hvilken förlägenhet, i vårt Land öfvergådt till en direct penningebrisf, då alla Cassör och Skatter samlas inom Hutvudstaden, belägen på Rikets gräns, och således motarbetande den allmännare circulation af penningen inom Landet , hvilken om den verkeligen existerade skulle göra ett mindre behof af mynt..
I sådan sakernas ställning, är Lagstiftarens första pligt, att »öka jemlik» Statens och Individuernas intressen, genom en sakta öfvergång, ifrån det onaturliga i våra Financer, till det mera fullkomliga , hvarom jag förut nämndt; och för att tillvägabringa denna ön»kan anser jag följande Financiella principer utgöra enda rätta grunden, hvarefter man bör betrakta detta ämne. t:o. Consoliderande af Bankens Silfverfond, till en framtida möjelig realisation , eller rättare sagdt utredning i likhet med hvad Utskotten föreslagit.
I»t 3c n f I September f. m. 2:0.
Att BancoSedelslocken så mycket möjeligt är, bit>ehålles vid hvad den är , så att en ålit för stor utsläppning icke kränke?
Capitalistens ägande rätt och en alltför stor indragning icke skall sätta Näringsidkaren i den Författning, att han ej kan utgöra Statens oundvikeliga fordringar och bereda sin egen välmåga. * 3:0.
Beklagligtvis är Landet alltför skuldsatt, och fordrar stora Lånebiträden , och de L&nctiilgångar, sorn lämnas till årlrga praductionen, anses af manga otillräckliga; må hända att de hafva rätt men jag vill för min del* blott ärindra om nödvändigheten att tnedelsi stränga Författningar lämna fria händer åt enskifta Creditens begagnande hos deo redlige, och stränga band på den oredlige, det är endast på sådant sätt, som man i naturlig väg så småningom öfverflyttas från ett sämre tillstånd till ett bättre.
4^0'
Då Spannemålert utgör en handelsvara, men ej shijes af brist på Contanta köpare, då Kronoutlagorna m d så mycken visshet utprässas på de hårda vilkor, att oftast Bondens sista Ko och gryta, gångkläder och öfriga Lösören å flera orter föras Fögdenet öfver för att försäljas och uppfylla Statens fordringar, så frågas om man icke billigtvis kan påstå, att ej allenast Creditbrist hos de högre Classerna, utan äfven den mäst tryckande penningebrist bos de lägre NäringsClasserna verkeligen äro för handen, och att denna brist om öjel igen kan S)cn 11 September f, >rC 103 sfhjelpss utan minskning i skatterna, och ett i proportion af den ökade productionen lämpeligt RörelseCapital, hvilket bör i min tanka till en början underhjelpas af Staten , genom ett sådant StatsLåneSystem, som gör allmän och icke enskild eller Monopolisk nytta. 5:0.
I stället för detta i 4:de punkten artificiella medel, skall det visserligen hos manga synas lämpeligare och förmonligare för Samhällsbeståndet, att på hvad sätt som hälst, ja till och med genom Utländskt Lån, få metalliskt mynt i omlopp i Sverige} m-m erfarenheten visar huru länge dessa metaller halva haft trefnad i vårt Fädernesland, innan de öf vergått tili andra Länder med stor befolkning, utvidgad industrie , och der ett stadgadt och utsträckt Creditväsende , till största delen ersätter bristen på mynt, eller der en jämt till tagande näringsflit och varumängd snart inlockar de ädle Metallerna i tillräckelig myckenhet.
Genom det förvridna begreppet man i ail mänhet har, att anse Guld och Silfver såsom förmögenhetsrepresentanter, faller man ofta j det misstaget, att icke jämntöra Penningens värde , med hvad man derföre kan erhålla i nödvändighetsvaror.
Hvarföre kan man icke lika så väl mäta förmögenheten med Säd , Kreatur och varor af alla slag?
då enligt den förstnämnde fclagtiga principen Peru och Mexico, med sina outtömmeliga Guld och Silfvergrufvor skulle vara rikare än England och Den is September, f; m.
Frankrike med sin industrie och stora varqt l verkning, men förhållandet är alldeles tvärt» om.
För öfrigt lior jag mig med ali trygghet kunna påstå, atr Sverige med ett upplyst användande af dess skogar, Bergvek, Strömmar pcb på fleste ställen förträffeliga jordmån äga fördelar, hvars välgörande inverkan, till Landets förkofran, äro oberäkneliga, och kunna täfla med hvilket land som helst: mep man synes vilja mqtarbeta utvecklingen af dess förmåga emedan den kan häoda vore mindre fördelaktig för n|gra Individuer; men har väl det i tio år bepröfyade besparings- och indragningssystemet varit mera gynnande för det allmänna välståndet, eller för Bankens Credit, än det systéine sorq genom en liflig circulation sätter krafterna uti den verksamhet, so,m är så gagnelig för den stora allmänheten.
På man uppgör en jemförelse af det allmänna förmögenhetstillståndet nq och för tio år tillbaka, huru utfaller den till näringarnes fördel, äfvensom om man antager möjeligheten att undvika alla missbruk, hvilken är det, utom Hufvudstaden , som vid denns jämförelse icke * ser mera välmåga och mera rikedom i senare gn i förra fallet, då fattigdomen och vanmagten nu mera med hvarje dag tillvexa Hvad vöre Skåne utom den så mycket öfverklagade MalmöDiscont hvars tillvarelse upphört? och hvad hade
Sverige varit ptan de flera millioners tillökning af RörelgeCapitalet år iflop? kanske hemsökt af Rikets Fiender i denna.
Hufvudstad, lör hvilken det nu synes att landets interesse måtte yika.
Dg t stora misstaget Den II September f. m.
Jivilade derpå, att då varande Ständar ej skilj— de Stålens skuld från Bankens, men då detta sorgfälligt undvikes, hvarföre uppställa så många hinder emot de systémer sorn satt
England på höjden af sin rikedom och politisk* styrka, som kommit förenta Staterna att förkofra §ig till en förökad rikedom ojemförlig med andra Staters, i anseende till den hastighet hvarmed den till vext-.
Hade icke hos oss det en gång utgångp* RÖrelseCapitalet så hastigt blifvit indragit, och på samma gäng den enskildta Crediten blifvit hunden, hade icke ett förvändt yrkande af be* sparingssysteme, förenadt med felaktiga Tullförfattningar. motverkat utveckling af ali handel och industrie inom Riket, så skulle man nu icke höra klagan öfver det missförhållande so,m man anser vara en fpljd af pappersqiyntets myckenhet.
I följd af dessa betraktelser kan man icke hysa betänkligheter att använda sådana medel, sorn hvarken försämra Bankosedelns värde, eljer minska produetionens framgång.
Att beständigt uppskjuta det godas och nyttigas antagande, under förevändning af bristande mognad är lika beqvämt för de styrande, <om skadeligt för de styrda.
Skall då menniskan aldrig börja att utveckla sina krafter, eller att förbättra sin belägenhet förr än det ena och andra hunnit en viss grad af mognad, så är det så godt vi återgå till yårt fordna Vikingalif.
Det problem att med minsta kostnad t)!,ii ii September f. m. förskaffa sig största vinst, kan endast lösas med biiräde af kunskaper och CapUaler, utom hvilka ett Lhnds förmögenhet och Industrie alltid skola skrida tillhakars.
Utan kunskaper som lära att på det mest ändamålsenliga sätt, använda arbetskrafterna skulle man arbeta förgäfves, och utan Capitaler skulle man icke kunna förskaffa sig kunskaper. 6:0.
Under så väl detta som förra Riksmötet äfven som uti Samhällslifvet, utropas Hushållning såsom von plus ultra för Folkens uppkomst och sällhet; detta ord så ofta an vändt, men i min tanka lika ofta mi6sbrukadfc gifver mig anledning att inför Ridderskapet och Adeln utvekla det begrepp jag gör mig derom
Med hushållning förstår jag, de Capitaler som samlas, för att genast utgå i allmänna Rörelsen till reproduction, således äf ven den sorn genom luxe utsprider sina inkomster verkar reproduction på dylika inom Landet tillverkade Luxartiklar, och är en nyttig medborgare: då först får han namn af misshushållare, då han tillgriper Capitalet för att tillfredsställa sitt luxbehof, och jag kallar den hushållningsprincipen, att bära valmar, då man har råd att bära kläde leda till en för det allmänna, stor misshushållning. 7:0.
Den medelväg man bör följa, föranlåter mig att göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam deruppå, att då man ständigt och med skäl beklagar penningekarleo* minikade förmögenhet, genomett försämradtgmynt, Dea Ii September J, m0 I07 bor man icke aflägsna från sin tanka, landtmannens ännu svårare belägenhet, sorn får för sin vara i nominalt värde hälften så mycbe, sorn han förr erhöll i bättre mynt.
De små Capitalisterna och Jordägarn» äro mäst att beklaga och då de sednare utgöra det största antalet ocb deribland vår aktningsvärda Allmoge, sorn mäst bidrager till Statens bestånd, så lämnar jag åt Herrarnas egot bepröfvande, huru man rättvisligen bör behandla Financerna.
För den större Capitalisten, och större Jordägaren, bör det vara likgiltigt, hvad Financeplan som användesj deras öfvervigt är gifven, det gifves ingen conjunctur sorn de ej bunna motstå, då de förstå att rätt använda de håfvor, som Försynen lemnadt i deras händer.
För dem bör samvetets fordringar utgöra högsta belöningen. 8:0.
Till slut har jag som hufvudgrund för alla FinaDciella principer att tillägga, det hvarje Financeplan, som ej tillika åtföljes af en lika hastig ExecutionsLag, som här istockholm, skall föranleda till Credit brist och deraf följande penningebrist.
Då jag nu, efter bästa förmåga, och renaste uppsåt, sökt inför Ridderskapet och Adeln anföra, från hvilken synpunkt jag betrak' tar Financeplanens i Sveriges närvarande ställning, skall mitt bemödande blifva, att vid discusionen af hvarje punkt ihågkomma, hvad sorn bör utgöra ledningen för de skäl jag T)tn i j September j. m. använder och i hopp att härutinnan vara conseqvent är jag förvissad, att mina välmenande afsigter vinna rättvisa äfven af dem, som må hända Ogilla mina principer För Riksens Ständer kan det ej vara främmande, med hvilken bäfvande otålighet våra Coinittenter vänta uppgöraodet af en länge omtalad och omtvistad Financeplan; jag kan ej dölja för mig sjelf och vill ej heller göra det för eder mina Herrar, den känsla mellan hopp och fruktan hvaraf jag vet, att Nationen ålerväntar sina Ombud, såsom deras välgörare eller olyckgförebud; hvad hafva de väl hört intill denna stund, såsom följder af våra 8:ta månaders öfverläggningar annat än ökade skatter och ökad förlägenhet, är detta en tröst då de redan åtagne utgå under klubban?
Måtte då uti denna angelägna sak våra beslut hlifva sådana, att vi, utan att rodna, kunna återvända till våra hemorter, utan att anklagas, såsom de, hvilka under larfvén af frihetens språk, blott bär njutit behagen af sällskapskret-- sarnas nöjen; Svensken i allmänhet, och dess Representanter i synnerhet, äro alltid måne om deras sjelfständighet, de hafva aldrig upphört att vara det, icke en gång vid branten af dess fall, men mina Herrar vaktorn oss från denna brant till hvilken vi må hända, kunna närma oss hastigare än vi i detta ögonblick föreställa oss, om den Konung som Svenska Folket sjelf kallat på Sveriges Thron, och vid hvilken vi fästa vår kärlek och våra förhopp - Den 12 September J, m, 109 ningarj genom de beslut vi bär fatta, »kulle komma att regera öfver ett olyckligt Folk, Bii agor till PleniProtocollet för den 12 September, förmiddagen.
T*Jio i, Herr Treffenberg, Curry Gabriel:
Jag hade icke tänkt yttra mig något i anseende till de åtgärder Rikets Ständer vidtogo för Financernas upphjelpande, emedan jag är öfvertygad om, att huru mari opererar utan att skänka BancöSedelri ett bestämdt fortfarande Värde, blir det endast paillativer och tjenar blott att försvåra en Realisation i framtiden.
Jag kan dock icke för miri egen tillfredsställelse undgå att vid nu ifrågavarande litte puncten af sammansatta Utskottens Betänkande förklara, att jag med min röst protesterar mot allt utgilvande af Statsobligation er< Den 12 September /. m.
Jag anser dem icke vara af högsta behof, ock så länge bör dylikt mynt efter mine åsigter icke komma ifråga.
Om Nationen icke på annat sätt kan utgöra Anslagssummorne, är rättast att säga det korta ordet
Nej, till allt som icke är af högsta nöden pakalladt, och sådant år i sanning efter min slutförmåga, mycket som blifvit begärt, dels af Regeringen, dels af enskildte Motionairer.
Jag förutser, att om vi väl börja med detta skuldsättningsystéme har det ingen gräns med reqvisitioner från alla håll.
Ce ricft qne le premier pas qui comte lyder Fransyska ordspråket och det besannas alltid.
För att undgå framtida förebråelser ber jag att till Protocollet få dieter» för min räkning
Nej tili alla vidare Anslag och Nej till StatsObligationerne.
Friherre Ankarfvård, Carl Henric:
Den Ellofte punkten uti de Sammansatte Utskottens Betänkande, lemnar ett allt för vidsträckt fällt för uppmärksamheten för att icke påkalla några anmärkningar ; den lemnar efter min tanka ett allt för obegränsadt tillfälle för en ytterligare Statens skuldsättning.
Utskotten visa sig ej otydligt derom öfvertygade att de vid denna Riksdag blifvande Anslagen, komma att öfverstiga de vanliga tillgåogarne i Ven ii September r. vanlig väg; och man föreslår således att briatén skall fyllas medelst af RiksgäldsContoiret upptagne
Lån, emot Obligationer till Sedelbafvaren att af RiksgäldsContoiret inlösss vid anfordran jemte
Ränta efter Tre procent om året. lanledning härutaf ber jag att å nyo få fästa uppmärksamheten på den frågan, om dst är bestämdt afgjordt att de behof som ifrån Folket påkalla så stora skatter, förknippade med så stora enskilta uppoffringar undergått en undersökning, som bordt tillvägabringa öfvertygelsen om deras oumgängelighet.
Då jag nu icke anser denna undersökning vara lör sig gången på sätt och ifrån grundsatser som jag hade önskadt, så anser jag mig icke kunna tillstyrka att uti Låneväg fylla dessa föregifne behof, hvars riktighet, hvars närvarande eller framtida nytta jag ännu icke erkändt.
Genom de föreslagna Treprocenssedlarnes utställande hvilka vid sikt af Banken skola inlösas, skall sedelstocken ökas i och för fyllandet af Statens behof och således samma systéme af tvångslån ifrån Bancosedelns innehafvare följas, och den en gång oundvikeligen inträffade liqvidationsperioden skall såmedelst ännu ytterligare försvåras.