Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa utgifter äro visserligen ganska betydliga; men jag förmodar att de likväl icke skola öfverstiga de belopp, hvarmed komitéen föreslagit att de skulle komma att utgå.
För närvarande utgör den s. k. bev:s-procenten, eller den del af allm. bev:n, som får användas till kostnadernas bestridande, 3 °/0 af hvarje läns samt 2 J/2 °/0 af Stockholms stads hela bev:s-summa.
Enligt ett dokument, som jag nu håller i min hand, synes Stockholms stads pröfnings-komité för sednast förflutna år verkligen hafva varit i bekymmer, huru den skulle kunna lyckas använda hela den till dess disposition befintliga summa.
Utom de egentliga arfvodena, som bemiilde komité bestämt och af hvilka arfvodet för en enda tjensteman öfverstigit 1,500 rdr, har komitéen utaf ifrågavarande medel lemnat understöd ät en afliden tjenstemans fästeqvinna samt anslagit arfvoden åt krono-uppbördskommissarier, hvilka under hela tax:s-tiden åtnjutit tjenstledighet.
Vid sådant förhållande hemställer jag, huruvida det kan vara skäl, att, då summan af 2 J/2 % till dessa kostnaders bestridande i hufvudstadcn för närvarande redan visat sig vara för stor, öka samma summa till 6 °/0, äfvensom att för landsorterna höja ifrågavarande arfvodes-summa till 10 °/0.
Erfarenheten har visat, och det vid många tillfällen, att dylika maximi summor nästan alltid betraktas och behandlas såsom minimi-summor; och man anser snart sagdt som en samvetssak, att till yttersta styfvern disponera de medgifna beloppen.
På dessa skäl får jag yrka, att förevarande § måtte till Utsk:t återremitteras, på det att den af Utsk:t föreslagna procent-beräkning må kunna nedsättas till de belopp, som bev:skomitéens förslag innehåller.
Hr E eu t er svärd :
Äfven jag finner denna summa vara temligen högt tilltagen; men ansåg mig likväl icke böra der - Den 18 Maj f. m. 243 emot mig reservera, emedan man ville att härför ifrågakommande belopp skulle bestämmas så rundeligt, att det med säkerhet räckte till.
I öfrigt får jag verkligen bekänna, att då Utsk:t bestämde ett minimi-belopp, hvilket icke får öfverstigas, så trodde jag, för min del, sannerligen icke, att man skulle gä tillväga på sätt den siste talaren andragit, eller att ett maximi-belopp städse blir ett minimi-belopp.
Det blir naturligtvis svårt, att alltid kunna på förhand bestämma, huru mycket som erfordras till bestridande af kostnaderna för insamlande af de materialier, hvilka, enl.
TTtsk:ts förslag, äro nödige för de uti föregående § omnämnde upplysningars meddelande; men då R. o. Ad., för dess del, tyckes vilja besluta en återremiss i syftning att en stor del af detta belopp icke skulle vara för ändamålet erforderligt, får jag, med tillkännagifvande att jag anser detta maximi-belopp af 6 °/0 vara något högt tilltaget, likväl hemställa till den siste värde talaren, huruvida han icke skulle vilja frångå sitt förra yrkande på återremiss, enär det har all sannolikhet för sig, att TTtsk:t, för ändamålets vinnande, fortfarande vidhåller de af detsamma en gång härför bestämda belopp.
Äfven jag tror att de af TTtsk:t här före slagna procent-belopp kanske äro betydligare än behofvet kräfver; men då i afs:de å denna punkt några andra förslag icke tyckas vara att välja emellan, än att antaga Utsk:ts eller korniterades förslag, och då några upplysningar icke genom en återremiss synas kunna vinnas, får jag hemställa, det Hr Stuart ville så moderera sitt förslag, att man nu genast fastställde det belopp, som komiterade föreslagit.
Då ändamålet med den återremiss, hvilken af mig blifvit begärd, vinnes derigenom, att R. o. Ad. nu antager de bestämmelser i ämnet, komitéens förslag innehåller, så får jag, i öfverensstämmelse med den sista talarens derom gjorda framställning, i så måtto modifiera mitt förut afgifna yrkande, att jag anhåller om propos. på bifall till komitéens uti ifrågavarande hänseende afgifna förslag, hvilket förekommer uti 80:de §:n af komiterades bet:de.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., bifölls så väl Utsk:ts ofvanomförmälde hemställan som ock den ifrågavarande §:n, dock med förbehåll derom, att de uti §:n förekommande procent-beräkningar skulle utbytas emot dem, som funnos intagna uti § 80 af komiterades förslag till bev:s-stadga. § 77. Gr.
Mörner: Sedan R. o.
Ad. beslutat att besvär skola medgifvas äfven öfver pröfnings-komités beslut, så torde denVI B. 16 244 Den 18 Maj f. m. na § böra så förändras, att man derstädes efter orden: »Den som vill öfver tax:s-” tillägger orden: »eller pröfnings-»; hvarefter §:n skulle erhålla följande lydelse: »Den som vill öfver tax:s- eller pröfnings-komités beslut etc.”
Uppå framställd propos. bifölls §:n med den förändring, -att början deraf erhöll följande lydelse: »Den som vill öfver tax:s- eller pröfnings-komités beslut etc.” § 78.
Bifölls. § 79.
Jag skulle tro att förra delen af denna § är fullt rigtig, att nemi. mot de tax:s- eller inkomst-belopp, som tax:s- eller pröfnings-komitéerna, på grund af den dessa komitéer tillhörande taxering, fastställt, anmärkningar under kronoräkenskapernas granskning icke må göras; men är derjemte af den åsigt, att den sednare punkten, som stadgar detsamma i afs:de å ”de af bemälda komitéer för öfrigt vidtagna beslut”, går något för långt, då dessa komitéer, efter Utsk:ts förslag, fått sig uppdraget, att äfven verkställa debitering och granska mantalslängderne.
Vid debiteringen kan nemligen missräkning hafva egt rum, och vid mantalslängdernas granskning misstag; och om detta befunnits vara fallet, bör väl rättelse derutinnan kunna verkställas.
Jag anhåller således att de sista orden i denna § »eller emot de af bemälda komitéer för Öfrigt vidtagna beslut” målte få uteslutas. §:n bifölls med borttagande af slutorden: »eller emot de af bemälda komitéer för öfrigt vidtagna beslut.» § 80.
Den vidare pröfningen af detta Bet:de uppskjöts till eftermiddagens plenum och E. o. Ad. åtskiljdes kl. */4 4 e. m.
Don 18 Maj e. m. 515 Fredagen den 18 Maj 1860.
Upplästes ett utaf Hr Uggla, Carl Gustaf, inlemnadt mern. af följande innehåll:
Jag anhåller, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:t.
Sedan R. o. Ad, härtill lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i Allm. Besv.- och Ekon. Utsk:t efter Hr Uggla.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att
Direktionen för Svenska Slöjd-föreningens Söndags- och Aftonskola inbjudit B. o. Ad. att nästa måndag den 21 dennes, å den tid Ståndet behagade utsätta, taga i betraktande den utställning af skolans elevers arbeten under nyss tilländalupna läseår, som i skolans lokal N:o 39 Mäster-Samuels-gatan vore föranstaltad; och hemställde H. Exc., att då riksdagsgöromälen icke torde medgifva att någon del af nämnde dags f. m. användes till ifrågavarande utställnings beskådande, till svar finge meddelas, att de af Ståndets ledamöter, hvilka önskade begagna sig af inbjudningen, skulle infinna sig efter kl. 6 e. m; hvilket bifölls.
Föredrogs ett från Högvörd.
Preste-Ståndet ankommet prot.-utdr.
N:o 263, innefattande dels bemälde Riks-Stånds beslut ang:de förändrad lydelse af Exped.-Utsk:ts förslag N:o 12 till § i Riksdags-beslutet ronde Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden, dels ock inbjudning till MedStånden att uti samma beslut instämma.
Fortsattes pröfningen af Bev:s-Utsk:ts Bet:de N:o 20, ang:de Allm.
Bevillningen. § 81.
Bifölls. § 82. 246 Den 18 Maj e. in. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof:
Vid denna § har jag tvenne anmärkningar att framställa, den ena i afs:de å litt. b., som säger, att debetsedeln bör uptaga ”bev:s-afgiften för den skattskyldiges inkomst af kapital eller arbete.”
Mig synes, att den äfven borde uptaga sjelfva beloppet, hvar,på denna afgift är beräknad, samt de särskilda slag af inkomst, hvarifrån den härleder sig, så att den skattskyldige må kunna hafva detta för ögonen.
Den andra anmärkningen gäller slutet af §:n, om besvärshänvisningen.
Eörut fanns nemi. inskränkning i rättigheten att besvära sig öfver påförd bev:s-afgift, men sedan denna inskränkning numera blifvit af K. o. Ad. borttagen, synes mig att mellanmeningen ”deruti ändring genom besvär kan vinnas” bör utgå.
Då emellertid mina båda anmärkningar torde föranleda ändringar i redaktionen, hvilka ej gerna kunna vidtagas nu utan närmare granskning, anhåller jag om återremiss af denna §.
I afs:de å den redaktions förändring, Gr.
Mörner önskat i det sista stycket af denna §, i fråga om besvärshänvisning, instämmer jag gerna med Hr Gr:n.
Beträffande stadgandet i litt. b, medgifver jag också, att för bevilln. af kapital eller arbete kunde, lika väl som för fastighet, utsättas det beskattade inkomstbeloppet; men att skilja mellan de olika slagen af inkomster låter sig väl icke göra.
Emedlertid, dels för vinnande af en annan redaktion i sista mom:tet, dels emedan B. o. Ad. ännu icke fattat sitt beslut om det skall blifva någon bevilln. på kapital och inkomst, instämmer jag i Gr.
Mörners begäran om återremiss. §:n återremitterades. § 83.
Vid denna § har jag endast att anmärka ett tryckfel.
Här står nemi. på 4:de raden: ”men, vid ansvar såsom för tjenstefel, får icke mer än en debetsedel utfärdas för de skattskyldige inom samma tax:s-distrikt åliggande bev:s-afgifter.
Om man tager detta efter orden, så blir deraf en följd, att det icke skulle få utgifvas mer än en enda debetsedel för alla skattskyldiga inom distriktet.
Detta kan dock hjelpas derigenom, att man stryker ut den plurala ändeisen eller e’t uti ordet skatt skyldige, hvadan jag får anhålla om propos. på ett sådant beslut.
Häruti instämde Gr. Lagerbjelke.
Eör min del undrar jag om icke denna § måste återremitteras, på den grund, att det ännu icke blifvit bestämdt, af hvilka uppgifterna skola göras.
Den 18 M a j e. m 247 I denna § står nu, att det skall blifva särskild sedel för hvarje person, som betalar bevilln. efter 2:dra art., således äfven för hvarje betjent eller dräng, som har mera än 400 rdr.
Efter den gamla författn. fick tjenaren åtminstone uptagas på husbondens debetsedel, dock med rättighet för denne att kunna erhålla särskild sedel för den förre.
Då det nu icke är afgjordt huruvida upgiften får lemnäs af husbonden eller icke, torde ej heller vara skäl att bestämma, huruvida särskild sedel ovilkorligen skall finnas för hvarje person, ty om det blir bestämdt, att en tjenare får af husbonden till bevilln. upgifvas, så bör ban också kunna på dennes debetsedel uptagas.
Jag tror således att denna §, såsom sammanhänganden med frågan om upgifterna, bör till Utsk:t återremitteras.
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exe. Hr Gr. o.
Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n med förän dring af ordet skattskyldige till ordet skattskyldig, och dels §:ns återremitterande; hvaruppå H.
Exc. framställde först propos. å bifall till §:n med omförmälde förändring, dervid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på återremiss af §:n, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit äfvervägande. § 84.
Gr, Hörner:
I denna § är den förändring vidtagen, att tiden, inom hvilken debetsedlarne skola vara af vederb. tjenstemän aflemnade, är inskränkt från 4 veckor till fjorton dagar.
Jag vet icke rätt anfin till denna olikhet; mendet är tydligt, att den något längre tiden alltid är en fördel och leder till lättnad.
Jag skulle derföre helst önskat, att den nu gällande föreskriften i detta afs:de blifvit bibehållen.
Anl:n till denna förändring är att, ehuru nu gällande författn. föreskrifver, att debetsedlarne skola vara aflemnade fyra veckor före upbördstidens början, sådant på många orter varit omöjligt att verkställa.
Komitéen och TJtsk:t ansågo då bättre att införa ett stadgande, som kan efterlefvas, än att bibehålla det nu varande, som erfarenheten visat måste öfverträdas.
Jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag.
Det torde icke kunna nekas, att detta sena utlemnande af debetsedlarne är en stor olägenhet, som endast vållar att man kommer på restlängd och får betala böter.
Det torde också bero på långsamhet och försumlighet hos häradsskrifvarne; och jag får derföre instämma i Gr.
Mörners begäran om bibehållande af det nu gällande stadgandet.
Deri 18 Maj o. m.
Exc. Hr Gr. o, Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till §:n oförändrad, samt å bifall dertill med förändring af orden fjorton dagar till fyra veckor; framställde H.
Exo. först propos. å bifall till §:n oförändrad, dervid svarades både ja och nej, samt sedermera propos. å §:ns antagande med förenämnde förändring, då svaren utföllo med några ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 85.
Bifölls. § 86.
Jag kan icke ratt fatta, hvarföre i denna § föreskrifves, att upbörden af Allm.
Bevillmn skall ske vid samma tillfälle som af andra kronoutskylder, och hvarföre Utsk:t, i olikhet med hvad förut är stadgadt, här sammanfört den förra med de sednare.
Icke trode man väl kunna påstå att det är en fördel att alla utskylder erläggas på engång; snarare skulle jag tro det vara tvärtom.
Det vore visserligen ganska bra, om man kunde här, likasom i andra länder, fördela upbörden på hela året, såsom t. ex. i Frankrike, der den erlägges en gång i månaden.
Hos oss är dock sådant ogörligt och låter sig åtminstone icke verkställa genom en naken föreskrift, utan skulle dertill erfordras ganska stora förändringar i många afseenden.
Man skulle visst också blifva mycket förvånad på landet, om man, i stället för en upbördsstämma, finge två eller flere.
Jag anhåller om bifall till Utslcts förslag.
I afs:de härå får jag nämna, att man inom komitéen icke afsäg att göra någon förändring i hvad som nu. eger rum; man ville endast utesluta alla sådana föreskrifter, som stå i de allmänna författningarna, emedan man derigenom lättare kan vidtaga nödiga reformer, utan att behöfva vidröra bevilln:s-förordn:n.
Syftemålet med min anmärkning var just, att man icke skulle onödigtvis i denna författn. införa en föreskrift, som gör upbörd på samma gång af alla utskylder till en nödvändighet, hvilket den nu icke är.
Jag önskade derföre återremiss af denna §, på det, i afseende å restantiernas indrifvande, måtte införas ett sådant stadgande, som nu finnes i 132:dra §:n.
Vill man framdeles göra flera upbördsstäm mov i stället för en, så torde vara bäst att göra det så, att Den 18 M aj e m. alla utskylder fordelas i vissa portioner.
Man ville dock icke i frågan om bevillnm inblanda frågan om denria reform, hvilken också låter sig mycket väl verkställa, utan hinder af denna §, sådan Utsk:t föreslagit densamma.
Till hvad den siste talaren anfört, vill jag ytterligare lägga, att enligt Gr.
Mörners förslag skulle det komma att bero på häradsskrifvarne, om de ville uptaga bevillnm på samma gång som öfriga utskylder; ty enligt § 87 är det upbördsmannen, som anmäler och kungör dagen för upbörden.
Jag fortfar i min anhållan om bifall Gr. af Ugglas:
Jag tror för min del det vara en gan ska stor fördel för den skattskyldige att stadgandet står i författarn, ty eljest blir det beroende på upbördsmannen, och han kan utsätta upbörden 3 å 4 månader tidigare än nödigt är, och det kan icke vara den skattskyldige likgiltigt, om han får betala ut sina penningar i otid.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till och återremiss af den ifrågavarande §:n, framställde H. Exc. propos.
& bifall dertill och, då dervid svarades några ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 87.
Bifölls. § 88.
I denna § har Utsk:t i väsendtlig mån för ändrat komitéens förslag, genom att i början af första stycket bland de afgifter, som skola af skepps-ombudsmannen i Stockholm och sjömanshusens förestådare upbäras, intaga »öfriga personela utskylder”.
I allmänhet har man i denna författning icke talat om dessa; ett sådant stadgande kunde också möjligen passa i den förra, men icke i den, hvarom vi nu hålla på att besluta.
Jag skulle derföre önska att dessa ord kunde utgå.
Den siste värde talaren har trott sig fin na, att man i denna § gatt för långt i sina fordringar; jag deremot finner motsatsen.
Enligt nu gällande förordning åligger det skepps-ombudsmannen i Stockholm och föreståndarne för sjömanshusen i de öfriga städerna alt debitera och upbära hela den sjöfolk åliggande bevillnm Enligt Utsk:ts förslag skulle det 2öo Den 18 Maj e. m. deremot åligga dem att upbära bevilln. blott efter Irsta artikelm Nu säger 13:de §:n i förslaget till Instruktion: »Skeppare, ångfartygs-befälhafvare, styrmän, machinister samt matroser oell andre sjömän taxeras till bevillning för sina inkomster genom arfvoden och så kallade hyror m. m. efter enahanda beräkningsgrunder, som äro stadgade för den vid industriel företag eller i enskild tjenst anställda personals inkomstbevillning”, ■— men hvem som skall verkställa denna taxering, och huru man skall få ut denna afgift, derom säger författn:n icke ett ord.
Efter den gamla författmn voro sjömännen underkastade en viss bestämd afgift, och då gick det ganska lätt att påföra dem densamma; nu deremot skall det göras en granskning och upskattning af deras hyror och månadspenningar m. m., och huru skall man få reda härpå?
Sjömnänen äro stundom under flera år ute på sina resor, och under denna tid lemnäs för dem ingen upgift till komitéerna.
Jag anför detta som ett exempel på svårigheten att tillämpa den uppställda theorien.
Då den punkt, som härmed har sammanhang, är återremitterad, anhåller jag att samma åtgärd måtte vidtagas med den nu föredragna §:n.
Hr von Köchs anmärkning, tror jag den omnämnde föreskriften ingalunda vara öfverflödig, då man vet att sjömännen äro, likasom alla andra, underkastade kurhus- och folkskole-afgifter m. m., och jag har svårt att fatta, åt hvem uppbärandet af dessa afgifter skulle uppdragas, om icke åt föreståndarne för sjömanshusen.
Jag anser således §:n i detta afs:de riktig, men anhåller, på grund af hvad jag nyss förut anmärkt, om återremiss.
Få paragrafer i förordnm. hafva kostat komitéen så mycken möda som den förevarande, och dock synes det som vi misslyckats.
Orsaken hvarföre vi omredigerade §:n, var de upplysningar, som meddelades af landskamreraren i Stockholms län rörande de stora svårigheter, som det nuvarande förhållandet medför.
Med min anmärkning åsyftade jag ej att kommunala afgifter för person icke skulle kunna på samma gång som bevillmn upptagas af sjömännen, men jag ansåg ett stadgapde härom icke böra insättas i denna förordning, då densamma för öfrig icke talar om dylika afgifter.
Jag vill emellertid icke motsätta mig den begärda återremissen. §:n återremitterades. § 89- Gr.
Då i l:sta mom. af denna § talas om hand landes m. fl:s ansvarighet för erläggandet af deras underlydandes bevilln. och deruti omnämnes såsom undantag den bevilln., som bör utgöras »för fast egendom eller inkomst af kapital, med mera», men B. o Ad., i afs:de å bevilln. härför, icke ännu ben 18 Maj e. m. 251 fattat beslut, anser jag detta moni. böra återremitteras.
Likaså anhåller jag om återremiss af mom. 2, emedan bevis öfver verklig erlagd bevillning der stadgas såsom vilkor för utfående af pass till annan ort, hvilket stadgande torde vara mindre lämpligt, sedan It.
St:r heslutat att hos K.
M:t anhålla om upphörande af hela det inrikes passväsendet.
Emot 3:dje och 4;de mom:na har jag ingenting att anmärka.
Jag har ingenting emot att l:sta och 2:dra momma återremitteras, hemställande dervid, om TJtsk:t icke kunde, i stället för orden »pass för att till annan ort sig begifva», insätta ordet »prestbetyg".
Då nu sannolikt återremiss kommer att ega rum, vill jag på samma gång fästa uppmärksamheten derpå, att i 2;dra mom. talas äfven om »kronoutskylder» och icke blott om bevillningen.
Jag skulle tro det vara skäl att åter remittera äfven 3:dje mom:t i denna §, emedan äfven der omnämnas de afgifter, hvarom Hr von Kock vid den förra §:n talat.
De uttryck, som här hegagnas, äro högst sväfvande, och jag vet, att man trott sig kunna på grund häraf utsträcka husbondes ansvar äfven till kommunala utskylder, och, om en sådan utsträckning verkligen bör ega rum, så bör den väl stödja sig på någon annan grund än ett obestämdt uttryck i förordnm.
— Dessutom förekommer också i samma mom. ett stadgande om befrielse från sådan ansvarighet, så vida det kan styrkas att de ifrågav:de arhetarne äro i nödställd belägenhet.
Detta yttrande har i hela förordmn ingen annan motsvarighet än i § 53, och det kunde ganska väl passa i den gamla förordnm, men ur den nu ifrågav:de anser jag att det borde utgå.
Pa grund af allt detta, anhåller jag om återremiss af så väl l:sta och 2:dra, som äfven 3:dje mom:n. Gr.
Jag anhåller att fa instämma i det yrkande, Gr. af Ugglas nu framställt.
Äfven denna § återremitterades. § 90.
Bifölls. § 91.
Hr Keutersvärd:
Bland de i denna § upptagna un dantag anser jag höra inflyta äfven de innebyggare i Stora Kopparbergs län, hvilka erlägga den s. k.
Kungsgårds-hjelpen, och som torde höra förskonas från en fjerdedel af bevillningen efter Usta och 2:dra artikeln; hvadan jag anhåller om §:ns återre - 252 Den 18 Maj e. ru. mitterande till Utsk:t, på det denna ändring måtte blifva iakttagen.
Då diskussionen om lista §:n af denna fdrfattn. pågick, hänvisade jag till hvad 4:de mom:t af nu gällande 141:sta § innehåller.
Jag vet icke rätt, huruvida sådana personer, som der omtalas, skola enligt denna nya törfattn. erlägga mantalspenningar eller derifrån äro befriade.
Äro de redan genom något annat stadgande förklarade fria derifrån, så är allt godt och väl; hvarom icke, borde de väl här upptagas, emedan hvar och en bör inse, att de äro i en sådan belägenhet, att af dem icke kan fordras någon afgift ens efter Lsta artikeln.
Då numera, enligt R. o. Ad:s beslut, Lsta artikelns bevillning skall betalas endast af dem, som erlägga mantalspenningar, och detta icke är fallet med de personer, hvarom Gr. af Ugglas talat, så behöfyes för dem icke något särskildt undantag här införas.
Hr Ilou t ersvärds anmärkning, torde den icke böra föranleda återremiss, utan, om R. o. Ad. vill derpå fästa afseende, och anser ett sådant undantag böra ega rum, kan detta lämpligen inrymmas i en ny §.
Jag anhåller derföre att, i händelse Hr Reutersvärds framställning vinner bifall, hans yttrande måtte särskildt öfverlemnas till Utsk:t.
Jag skulle visserligen icke hafva nå got synnerligt emot Gr.
Lagerbjelkes framställning om bifall till §:n och remiss till Utsk:t af mitt yttrande; men R. o. Ad. behagade påminna sig att, då Lsta §:n här handlades, åtskilliga ledamöter, och bland dem Hr Fåhreeus, O. I., förklarade sig vara af den mening, jag här uttalat, hvadan jag tror det bästa vara att återremittera §:n.
De nu gjorda anmärkningarna hafva fram kommit på orätt ställe, alldenstund de höra till lindringar och icke till afkortningar.
Jag tror derföre, att man ganska väl kan bifalla §:u, sådan den är, och remittera Hr Reuters värds yttrande särskildt till Utsk:t.
Samma åtgärd vill jag föreslå måtte vidtagas med 6:te mom:t i nu gällande § 141, samt § 144, hvilken talar om den lindring, som beredes en mängd personer, med afseende å ett stort antal barn.
Ehuru jag icke satt mig emot att hän visa undantag till denna §, tror jag dock att dessa icke höra hit, utan till lindringarne, hvadan det vore bäst att de beslut, som nu kunna komma att fattas, blefve införda under sina respektive artiklar.
Man kan derföre, som Gr.
Mörner yrkat, nu bifalla denna §, sådan den är, och sedan tillse hvad un - I>cn 18 Maj e. ra. 253 dantag och lindringar som må ega rum.
Hvad sedan beträffar sjelfva lindringarna, så vill jag nämna att de af Gr. af Ugglas omtalade ''fattiga fosterbarn m. fl,”, äro re dan genom K.
KammarCollegii cirkulär af 1815 i åtnjutande af den afsedda befrielsen.
Vidare, i fråga om lindring förvissa fattiga orter, förekommer först sådan för innevånarne i Särna, hvilka för närv:de äro befriade från afgifter efter både l:sta och 2:dra artikeln.
Att befria hemmanen från erläggande af afgiften tror jag icke vara skäl, då dessa blifva uppskattade till sitt verkliga värde, men befrielsen från de personella utskylderna skulle jag icke vilja beröfva dem.
Sedan förekomma innevånarne i Herjeådalen, hvilka icke äro befriade från mantalspenningarne, men deremot från hälften af bevillningen, och hvilka jag skulle önska linge dervid bibehållas.
Till Johan Bergströms reservationsvis framställda förslag om lindring för dem, som utgöra den s. k.
Kungsgårdshjelpen, önskar jag äfven bifall.