Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade, på sätt Hr Braunerhjelm hemstält, behandla 17:de §:n, innan den 16:de §:n pröfvades, ropades Ja, hvarpå nu föredrogs § n. Hr Braunerhjelm:
Efter mitt förmenande synes den af Utsk. föreslagna afgift vara alltför hög.
Ehuru orsaken till denna höga beskattning icke torde hafva varit någon annan, än att minska bränvinets bruk, tror jag likväl, att den af Utsk. föreslagna afgiften endast kommer att upmuntra lönn-krögerier, ty att bestämma afgiften till 16 sk. b:ko per kanna, kan icke leda till annat, än försök att i smyg sälja bränvin.
Jemte det jag således tror, att afgiften bör nedsättas till 8 sk., kan jag icke 7* i 00 Den 8 Augusti. heller inse hvarföre afgiften vid minuthandel och utskänkning skall vara olika, helst nu sedan Ulskrs förslag är ändradt, så att man nu får utminutera ^ k:a i st. f. en.
Under sådana förhållanden kan man med skäl hnna det besynnerligt, att skatten å en kanna bränvin är på ena stället 16 sk. och på det andra 8 sk., ehuru ingen annan skillnad dem emellan förefinnes, än att på det ena stället får man sälja en sup, och på det andra icke mindre än en ^ k:a.
Man invänder troligen, att man åsatt mindre skatt på ulminuterings-ställena, för att derigenom förskaffa folket tillfälle att för bättre pris än på utskänknings-ställena erhålla bränvinet, och hvarigenom äfven det förderfliga kroglifvet kunde undvikas.
Enligt min tanka blifver sådant icke följdeu, ty minuthandlaren lärer väl icke nedsätta priset på bränvin, äfven om han får betala mindre skatt.
•lag föreslår således vördsamt, att skatten måtte blifva lika för minuthandel och utskänkning samt nedsättas lill 8 sk. b:ko per kanna.
Om också med föga hopp om framgång, måste jag likväl bestrida det af Hr Braunerhjelm framställda förslag, att dels nedsätta skatten på ulskänknings-slällena till 8 sk. b:ko, dels att göra den lika för utskänkning och minuthandel.
Hvad först i allmänhet beträffar skatten för utskänkningen, tror jag att den, som Utsk. föreslagit, är alldeles för högt tilltagen, då minimi-afgiften skulle komma att upgå till 500 R:dr.
Sådant skall utan tvifvel endast föranleda till försnillningar och lönnkrögerier, men dylikt ofog förhindras-icke genom en nedsättning af skatten per k:a, utan genom en nedsättning uti minimum af kanntalet.
Då utskänkaren har sig en så betydlig skatt ålagd som 16 sk. per k:a, är det ju för honom en laglig rättighet att sälja supen dyrare än andra.
Det är ju det vi vilja, att supen å utskänknings-slällena skall blifva dyr, på det man måtte derstädes förtära mindre bränvin.
Om utskänkaren icke blifver debiterad för så stort qvantum bränvin, som han verkligen säljer, är det ju för honom en verklig förtjenst, och samhället vinner äfven derigenom att bränvinet blifver dyrake.
Detta är skälet hvarföre jag icke kan instämma
Uti förslaget att nedsätta skatten å ut skänkning.
Hvad åter angår förslaget att göra skatten lika för utskänkning och utminUtering, anser jag det innefatta ett stort misstag.
Det är uppenbart, att utskänkning måste medföra mycket större vinst, än ulminutering, ty utskänkaren eger icke allenast samma rättighet, som utminuteraren, alt till afliemtning eller förtäring på stället sälja J stop, utan han innehar äfven friheten att sälja ända ned till jumfrun, och så mycket känna vi utaf kroglifvet, att det är just genom försäljning utaf dessa små partier, som en betydlig vinst erhålles. \
Dessutom ber jag få fästa upmärksamhet deruppå, att uti Utsk:s förslag genomgår en tanke, sorn jag tyckte mig finna att R, o.
Ad. förra gången frågan förevar gillade, nemi. försöket att Ben 8 Augusti. 101 inskränka krogarnes antal.
Detta låter sig icke göra med mindre än att man i stället uti städerne låter utminuterings-ställen upkomma.
Jag har väl uti en reservation sett upgifvas, och äfven hört, att det kan vara tvistigt, huruvida supandet hemma skulle vara bättre, än på krogen, men det känna vi, att ganska mången nykter och ordentlig arbetare, som köper sig bränvin och tager sig en sup hemma, icke derföre kan kallas en supare, ty dermed menas dem, som ligga på krogen och der dagligen taga sin föda och supa bränvin, så att de blifva öfverlaslade.
För sedlighetens skuld anser jag det vara af vigt, att R. o. Ad. icke i dag förkastar den grundsats, Ståndet förut gillat, nemi. att befrämja tillvaron af minuthandelsställen framför krogar eller utskänkniugsställen.
Vill man det, måste man också, på sätt jag visat, sätta skatten olika vid utminutering och utskänkning.
Raab har, såsom skäl dertill, att skatten bör vara högre för utskänknings- än för utminuteringssjällena, anfört, alt vid de förra kan man sälja bränvin lill större belopp, än vid de sednare, emedan utskänkaren har rättighet att sälja en sup, då utminuteraren icke får afyttra mindre än ett halfstop.
Ehuru jag fullkomligt instämmer häruti, vädjar jag , dock till hvar och en ledamot af R. o. Ad., huruvida det icke är riktigare, att, då vi utsätta skatten per kanna, bestämma kanntalet för ulskänknings-ställena, der försäljningen är större, högre än för minutérings-ställena, hvarest försäljningen anses med skäl blifva mindre.
När nu Frih:n påstått, att försäljningen på utskänknings-ställena är fördelaktigare än på utminuterings-, är det ju riktigt, att, då skatten beräknas efter hvarje kanna, bestämma ett högre kanntal för de förra än för de sednare.
Härigenom komma vi till det resultat, som håde Frihm och jag önskar, nemi. en högre skatt på utskänknings-ställena.
Vi behöfva derföre icke gå till väga på ett så orimligt sätt, som att pålägga bränvinskannan en olika beskattning.
Då det ännu är öppet lemnadt alt bestämma kanntalet, får jag fortfara uti min anhållan att skatten mätte blifva 8 sk.
Derjemte anhåller jag att få göra den frågan anhängig, huruvida icke R. o. Ad. anser, att en bevilln:s-afgift skall och bör för sådana ställen erläggas.
Då Bevilln:s-Förordn:n hittills åtminstone pålagt krogarne en sådan afgift och då den således ännu finnes, måste man väl äfven nu taga i beräkning, att en sådan skall utgå.
Jag får derföre föreslå att §:n mätte innehålla först att bevillning skall erläggas och sedan att skatten skall blifva lika för utminuterings- och utskänknings-ställena, eller 8 sk. per kanna.
Jag vågar således vörsammast anhålla, att §:n måtte få följande lydelse: ”Oberäknadt den afgift, som enligt Bevilln:s-Förordn:n erläggas bör, utgöres så i stad som å landet afgiften vid minuthandel och vid utskänkning med 8 sk. för hvarje kanna af det bränvin, som enl. 8:de, 12:te eller 16:de §:n beräknadt blifvit, eller hvarför afgift enligt 10:de §:n åtagen är.” 102 Den 8 Augusti.
Så vida det verkligen är allvar nied att vilja genom brån vinets fördyrande förminska dess konsumtion, kan jag icke förstå huru man kan komma till det resultat att vilja nedsätta skatten för utskänkning.
Om man ock höjer skatten till 24 sk., så kommer en sup, i fall man antager kannan att kosta 1: 24, att icke kosta mer än 2 sk. 3 r:st.
Den kostar nu i allmänhet 3 sk.
Med en någorlunda utvidgad rörelse kan ju krögaren, med 9 runstycken på hvarje jumfru bränvin, hafva en ganska behållen vinst.
Hvad vinna vi således, om vi sätta ned skatten?
Jo visserligen en större inkomst ät staten, men det måste väl icke vara det egentliga syftemålet, utan folkets moraliska förbättring.
— Man vill nu trygga krogarne på ett sätt, hvarigenom man undviker att uppnå det mål, hvarefter man under -f år sträfval.
Jag kan icke förstå ett sådant sätt att gå lill väga.
Hvad bevillnm angår, anser jag att den bör måttligt tilltagas, på det alt benägenheten alt undandraga sig den pålagde skatten icke måtte blifva allt för stor; men anser jag alldra rättast vara, att den äfven här såsom all annan bevillning för rörelsen kommer att utgå.
Enligt min tanka bör således R. o. Ad. antaga den af Utsk. föreslagna skatt, 16 sk. för utskänkning och 8 sk. för utminuteriug.
Det ändamål, som Utsk. genom de uti förevar:de § afgifne bestämmelser åsyftat, kan icke annat än på det högsta gillas af hvar och en, som lika med Utsk. önskar att bränvinssupandet måtte i möjligaste måtto förhindras; men jag tager mig friheten hemställa till de Hrr, som tillstyrkt olika afgifter, om de icke måhända misstagit sig i fråga om de serskilda stadganden, som här blifvit föreslagne för de olika försäljningsrättigheterna.
Utminuterings-rälligheten inskränker sig, enligt stadgandet uti en föreg:de §, till att sälja minst en kanna bränvin, och i 3:e §:n stadgas, alt det på ett sådant ställe köpta bränvin icke får på försäljningsstället förtäras.
Hvad menaisåledes Utsk. med ordet fösäljningsställe?
Menas dermed det rum, hvaruti försäljningen sker, eller ett visst territorium vid eller omkring försäljningsstället, och finnes det några gränsor bestämda, hvarest detta territorium slutar?
Månne man icke, i händelse af tvist, slutligen kommer till det resultat, alt försäljningsstället är det rum der bränvinet afyttras?
Genom de olika afgifterne, kommer, till följe häraf, krogrörelsen visserligen alt uphöra, men utminuteringsställena blifva deremot ett surrogat förde förstnämnde; ty, kan det icke förnekas den, som köper J k:a bränvin, ajt, sedan han tråd t ut ur försäljningsrummet, på gården eller den allmänna stråkväg, vid hvilken försäljningsstället är beläget, förtära det köpta bränvinet, så är det klart, att den, som vill idka krogrörelse för vägfarande, väljer den rättighet, för hvilken han skattar den minsta afgiften, och utöfvar denna rättighet på det sätt, att han säljer | k:a bränvin till bönderne, under förklarande af att bränvinet icke får inne uti Den 8 A ugu sti. 103 rummet föl täras, hvarefter de begifva sig ut lill sina på landsvägen slående vagnar och åkdon och förtära der det köpta brän vinet.
Månne det kan vara nyttigt att lagstifta så, att en för fattn. på det sättet kan eluderas.
Jag betviflar det högeligen.
När man skall stifta en författn., synes det mig vara af högsta vigt, att man tänker sig, huru densamma skall komma att taga sig ut, när den sättes i verket, och det är utom allt tvifvel att följderna skola blifva sådana, som jag nu tagit mig friheten antyda.
Manne icke, till undvikande häraf, det vore bättre att lagstifta så, att det ändamål, som åsyftas, verkligeh må kunna upnås.
Jag tror, för min del, att fördyrandet af bränvin ingalunda kommer alt utöfva den välgörande verkan, som Utsk. sig föreställt, ty den som är drinkare, han gifver nog ut sista skillingen för att skaffa sig ett rus, som man säger.
Det är således af mera vigt, att tänka efter huru författnm, tillämpad efter sin ordalydelse, kommer att taga sig ut, då den sättes i verket, än att blott hafva den på papperet.
Jag kan också icke finna annat än att Hr Braunerhjelm har rätt deruti, att afgiften vid utminutering och utskänkning böra vara lika-för hvarje kanna bränvin.
Skillnaden mellan dessa båda fÖrsäljningsrättigheter kan, såsom han föreslagit, pä ett verksamt sätt åstadkommas genom bestämmandet af kanntalet, och jag skulle tro, att, om man bestämmer kanntalet för den ena rättigheten högre "än för den andra, kommer man, såsom Hr Braunerhjelm sagt, just till det resultat, att skatten för den ena blifver högre än för den andra.
Icke synes det mig — såsom en talare yttrat — ligga i sakens natur, att minuteraren får sälja mera än krögaren.
Jag skulle tro, att förhållandet är tvertom, ty på landet åtminstone får utminuteraren sälja ganska obetydligt i jemförelse med krögaren, ty de trafikerande äro på landet de betydligaste afnämare af bränvin.
— Må man gerna försöka att lagstifta på det sätt Utsk. föreslagit; jag vill icke lägga mig deremot, men jag har uttalat mina tvifvelsmål om verkan af en sådan lagstiftning och tiden skall utvisa om hvad jag yttrat kommer att gå uti fullbordan.
Den väsendtligaste anmärkn., som gjorts vid denna §, är alt försäljningsskatten, 16 sk. b:ko k:n, är för hög.
Jag får då fästa upmärksamhet deruppå, att jemlikt Utsk:s tanka, och enligt hvad jag tror aldrig kan vederläggas, är varans fördyrande det säkraste medlet alt förekomma dryckenskap.
Detta fördyrande skall åstadkommas genom beskattning både å bränvins försäljning och tillverkning.
Det är icke nog att beskatta tillverkningen, ty det kan hända att man insmyger bränvin utifrån, särdeles sedan alla förbud äro borttagne.
Om frihandels-grundsatsen gör sig gällande, i afseende på bränvin, så förmodar jag, att tullen derå blifver ganska lindrig samt att Norrmän, Danskar och Preussare skola hit sända bränvin samt undersälja oss.
Inträffar detta: sa blifver följden att, derest icke en serskild och dryg skatt är pålagd försäljningen, varder supen icke dyr, och dryekenskapen fortfar.
Detta är ett skäl, Isom 104 Den 8 Augusat i. svårligen kan vederläggas.
Jag får jemväl nämna, att då Utsk. öfverlade om skattens belopp, sattes 8, 12 och 16 sk. i fråga, ja kanske flera mindre summor, som jag nu glömt.
Men man fann då, att åtskilliga ledamöter, som ansågo tillverkningsskatlen nog dryg, önskade, att jemväl försäljningen skulle bära lika afgift, på det att man icke måtte gynna stadsboarne framför landtmännen, sorn ansågos företrädesvis vara tillverkare.
Man liar ånyo sagt, att, om försäljnings-skatten blifver alltför dryg, upkomma lönnkrögerier.
Jag mäste derföre uprepa, att sedan hög skatt blir lagd på den lagligen tillåtna krogen, är det gifvet, att krögaren har sina utliggare för att efterse det inga lönnkrögerier må finnas.
Då skatten derjemte till en del kommer menigheterna till godo, böra äfven de vara intresserade alt inga lönnkrögerier må upkomma.
Man bör äfven hoppas, att när krögaren är högt beskattad, skall rättskänslan förmå andra, så vidt på dem beror, förekomma Iönnkrögeriernas framgång.
En annan väsendtlig anmärku., som blifvit barnstöld, är den, att ingen skillnad borde göras i beskattningen på minutering och utskänkning.
Utsk. har hyst den efter min tanka rigtiga åsigten att gynna bränvinsförsäljningen på minuterings-ställena, för att derigenom söka förekomma kroglefnadens förderf.
Man bör kunna taga för gifvet, att då skatten för utminutering blifver mindre, kommer äfven priset att på dessa ställen blifva ringare.
Göres skatten deremot lika, så skola flera personer begifva sig dit, hvarest bränvinet icke kostar mera, men der det får på stället förtäras och man har det nöjet att träffa gamla supbröder, höra nytt samt sjelf säga eli eller annat roligt ord.
Då är det troligt att de fleste derigenom dragas till krogen.
Vill man åter i möjligaste måtto förekomma kroglefnaden, så bör man göra skillnad i beskattningen.
Vill man det deremot icke, så gör man rätt att sätta skatten lika.
Men sådan kan icke afsigten vara hos dem, sorn förut, vid mänga tillfällen, talat för fylleriets hämmande.
För mig är det en obegriplig förvillelse i deras omdöme, att vilja införa jemlikhel i krogarnes och minuterings-ställenas beskattning.
En 3:dje anmärkn. är den, att, i st. f. Ctsk:s förslag det blott en viss del af försäljnings-skatten skulle tillfalla Kronan, borde hon få bevilln. såsom tillförene.
Detta kan vara användbart på landet, ty då man der tagit bort auktionerna, är det mera likgiltigt huru man ställer saken; kanske dock icke aldeles så likgiltigt, ty det är godt för den, som håller försäljningen, att på förhand veta hvilka afgifter han skall erlägga.
Men i städerna, hvarest försäljningsrättigheten skall förvärfvas på auktion, är det i min tanka alldeles olämpligt att införa bevillmsafgiften; ty vid auktioner måste naturligtvis anbuden blifva minskade derföre, att köparen fruktar att man genom bevilln:n skall preja honom.
Således vägar han icke bjuda så mycket, som han eljest skolat göra, om han varit säker på att inga andra afgifter drabba honom, än deni, som hans auktions-anbiid innefattar.
Jag måste således högeligen ogilla att man ålägger bran - Den 8 Augusti. 105 vinsförsäljarne i städerne bevilln., emedan, såsom sagt är, sådant kommer att förringa afgifterna, till skada både för nykterheten och vederbör:de, som skola dem upbära.
Den under öfverläggning var:de frågan består af flera delar.
Jag anhåller att deribland först få vidröra den gjorda framställningen alt, förutom kanne.tals-afgiften, en serskild bevilln. må åläggas.
Om nemi., på sätt Utsk. föreslagit, ingen serskild bevilln. till
Staten erlades afminuterings-ochutskänkningsställena, skulle det kunna hända, att icke allenast den af dem erlagda bevillntn derigenom uphörde, utan äfven alla de kommunala afgifter, som f. n. i förhållande till bevilln:n utgå.
Det är bekant, att f a 11 i g vå rds-a fg i f t e r n e' erläggas efter 2:dra artikelns bevilln.
Om nu en krögare uphör med alt erlägga bevilln. efter 2:dra artikeln, skulle han icke heller behöfva betala fattigvårdsafgifter -o. s. v. Man invänder förmodligen, att kommunerne erhålla del af kannetals-afgifterne och få derigenom ersättning för hvad de förlora i de kommunala afgifter, som i förhållande till bevillnm utgå; men man har då förbisett, att på landsbygden kan inträffa, att t. ex. inom ett län det finnes krog endast i en eller annan socken, och om sä vore förhållandet, skulle det kunna hända, att, då kannetals-afgiften enl.
Utsk:s förslag skall i förhållande till folkmängden fördelas på länets samtlige socknar, de socknar, inom hvilka krogarne äro belägna, finge på sin lott en ganska ringa del af kannetals-afgiften, hvarigenom dessa socknar, som hittills af inom dem belägne krogar erhållit icke obetydliga bidrag till fattigvården, nu deremot skulle komma att erhålla nästan inga sådana.
Detta, ang:de förhållandet på landet.
— I stad, säger man, är det gifvet, att kannetals-afgifterne skola tillfalla staden; men jag kan icke inse hvarföre staden skall, hädanefter mindre än hiltils, få så väl dessa afgifter som dessutom fattigvårds-afgifterne m. m.
Det är bekant, att i många städer, pä grund af auktion, erlägga krosarne f. n. afgift lill staden, som, förutom dessa, erhåller de öfriga efter bevilln. utgående kommunal-afgifterne, och alla dessa afgifter skulle staden förlora.
Då jag således icke kan finna annat än att, om krogen befrias frän bevilln., den icke vidare behöfver erlägga de efter bevilln. utgående kommunala afgifter, så anhåller jag följaktligen att få instämma uti det af Hr Braunerhjelm väckta förslag, att bevilln. måtte, såsom hittils, åläggas bränvinsförsäljnings-ställena.
Visserligen har den siste värde talaren sagt, att bevilln. icke låter förena sig med det för städerna antagna auktions-systemet, men han har förbisett att på mångå ställen i städerna auktions-systemet redan blifvit utan olägenheter införd!, samt att anbuden varit ganska höga och att ingen låtit afskräcka sig af farhåga att genom bevilln. blifva prejad.
Den andra frågan, som förekommer uti Hr Braunerhjelms förslag, är den, huruvida kannetals-afgiften skall vara så hög, som Utsk. föreslagit eller om den icke bör nedsättas.
Det må 106
Den 8 Augusti. visserligen vara sannt, att det vore önskligt, om bränvinet genom en sådan hög afgift kunde för konsumenten fördyras, men huru mycket man än sådant må önska, måste man väl tillse, att man, vid stiftandet af en lag, icke skjuter förbi målet, så att man, i st. f. att åstadkomma något godt, framkallar ondt, oell sådant skulle, så vidt jag förstår, blifva följden af Utsk:s förslag.
Det kan icke nekas, alt bränvinet blifver något fördyradt, men dä erfarenheten har visat, att med de obetydliga afgifter, som nu äro pälagde, det varit svårt, om icke omöjligt, att förekomma -lönnkrögerier, hemställer jag huru förhållandet skall blifva, om de af Utsk. föreslagna afgifter antagas.
Väl har raan sagt, att, dä krögarne måste erlägga en hög skatt, man uti dem kunde hafva personer, hvilka vaka emot lönnkrogarne, äfvensom att kommunerna, hvilka bekomma en del utaf afgifterua, skulle efterse, att löunkrogar icke komme att ega rum; men man har förbisett, alt om också krögarna och kommunerne hafva ett sådant intresse, finnes ett ännu mägtigare intresse, nemi. de som hälla lönnkrogarne och de som supa på dessa ställen.
Det är gifvet, att om bränvinet genom den föreslagna afgiften verkligen blifver fördyradt på de tillåtna krogarne, kan ju detsamma säljas för bättre pris på lönnkrogarne, som betala ingen afgift.
Det är väl bättre, att vara så måttlig i sina fordringar, att man uträttar något godt, än att vara så omåttlig, att man endast åstadkommer ondt, i st. f. det goda man åsyftat.
Jag anhåller således att äfven deruti få instämma uti Hr Braunerhjelms förslag, att kannetals-afgiften må nedsättas till 8 sk. för utskänkningsställena.
Hvad utminuterings-ställena beträffar, anser jag alt för dem ingen nedsättning bör komma i fråga, utan att dessa böra draga samma skatt, som utskänknings-stäilena.
Det är gifvet att, då bränvin säljes på både utskänknings- och utminuterings-ställena, måste det pä båda ställena säljas för samma pris, ty om bränvinet stöde på det ena stället till lägre pris än på det andra, skulle alla köpare begifva sig dit och den, som hållit sin vara dyrare, icke fä någon afsättning.
Det blifver således nödvändigt-för utskänkaren att, äfven om högre skatt åsätles, sälja bränvinet för samma pris, som utminuteraren, och då sådant för utskänkaren är nära nog omöjligt, dä skutten är betydligt högre, måste han med sin rörelse uphöra och i stället söka erhålla utminulerings-rätligliet.
Om det i allmänhet är svårt att kontrollera det icke lönnkrogar finnas, blifver det ännu svårare att efterse, all icke på utminuterings-ställena äfven utskänkning eger rum.
Vi veta att det finnes s. k. sjökrogar, der fartyg lägga till för att vänta på vind.
Om detta är ett utskänkningsställe, får det supas inom hus, är det åter ett utminuteringsslälle, får bränvin icke förtäras inom detsamma, utan då intages bränvinet på skutorna, hvaraf vinsten för nykterheten blir ingen.
Jag får således instämma med Hr Braunerhjelm äfven deruti, att afgiften för utminuterings- och utskänknings-stäilena må blifva lika, men då det är mycket lättare för utskänkaren, som på 2:ne sätt kan sälja bränvin, att afyttra större qvantiteler, än för en ut - D ei> 8 Augusti. 107 minuferare, bör någon skilnad dem emellan ega rum, hvilken dock icke b yr ligga uti sjelfva skatten på hvarje kanna, utan deruti att det minimum af bränvin, som ligger lill grund för beräkning af skatten, bestämmes mindre för utminuterings- än för utskänknings-ställena; men då detta bestämmande, hvilket jag framdeles skall förorda, icke tillhör denna, ulan en annan §, inskränker jag mig f. n. till att vördsamt anhålla om propos. å Hr Braunerhjelms förslag, uti hvilket jag till alla delar instämmer.
Man har sagt, att det vore att beskydda utskänknings-ställena att åsätta dem lika skatt som utminuteringsslällena.
Om så är, har Utsk. sjelft gjort sig skyldigt till en sådan förebråelse, ty, ehuru Utsk. visserligen bestämt afgiften per kanna för utskänknings-ställena till 16 sk. och för utminuterings-stäl lena till 8 sk., har Utsk. likväl beräknat minimum för kanntalet ä de förra ställena till 2,000 R:dr och å de sednare till 1,000 R:dr.
Delta är ju enahanda förhållande, som att göra skatten för båda ställena lika hög.
Det vore ju att beskydda utskänk nings-ställena.
Jag vill deremot icke göra mig skyldig lill en sådan förebråelse, ty jag vill högre beskatta utskänknings- än utminuterings-ställena.
Man har äfven sagt, att, om man icke åsatte försäljningen af bränvin en lika hög skatt som tillverkningen, befrämjade man icke hvad man genom försäljningslagen önskade åstadkomma, nemi. förminskning uti konsumtionen af bränvinet; men jag tror, att ett så betydligt fördyrande af varan framkallar endast olagligheter, omöjliga att förekomma.
Jag har redan förut yttrat, alt en så hög skatt, som Utsk. föreslagit för utskänkning, endast skulle leda till lönnkrögerier, och jag hemställer till hvar och en af eder, Mine Hrr, som har kännedom om förhållandet pä landet, om det icke skall blifva betydligt svårare att, med den höga skatt, som nu föreslås, förhindra lönukrögerierna, då de nu finnas, ehuru skatlen är så betydligt låg.
Jag anhåller vördsamt fortfarande om propos. på bifall till det af mig framställda förslag.
Raab: Hr Braunerhjelms förslag innehåller uti första rummet, att den, som åtager sig utminutering eller utskänkning, skall, oberäknadt de afgifter han, vare sig genom auktion eller på grund af Taxerings-Kommitéens föreskrift, erlägger, derutöfver betala serskild afgift enl. Bevilln:s-Förordn:n.
Jag anhåller att härom fä yttra några ord.
Uti 23:dje §:n har Utsk. föreslagit, att, i st. f. de afgifter, som för ifrågavar:de rörelse blifvit till Staten enl.