Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. öfverlemnade förslag till grundlagsförändringar; ty andra omlalas uti denna § icke.
Derföre måste den uti 81 §:n Reg.Fm utan särskilda föreskrifter lemnade frågan, huruvida blott
Ståndens ledamöter äga rätt att öfver ett Const.Utskts eget förslag till grundlagsförändring in pleno yttra sina tankar eller Stånden äga 8 Den i Juni. att deröfver förklara sina gemensamma tankar oell besluta
Ate ireni isser m. m., subsumera under 29 §:ns Riksd.Ordn. föreskrifter för behandlingen af Const.Utsk:s mern. i allmänhet och icke under de föreskrifter, som 56 §:n R.eg.F:n undantagsvis innehåller för behandlingen af sådana mern., hvilka, lill följe af hvad enskild riksdagsman hos Utsk. i grundlagsändringsväg föreslagit, blifvit åt R.
Det torde vara ett oeftergifligt villkor vid tillämpningen af alla lagar, att man ej får gifva deras föreskrifter en större utsträckning, än den de uti sig bokstafligen innebära; och här torde det vara så mycket mera ett åliggande, då grundlagen uti sin 83 § af Reg.Ftn sådant uttryckligen föreskrifver.
Om, såsom i 56 §tn Reg.Ftn, i afseende på af riksdagsmän väckta och af Utsk. tillstyrkta grundlagsändringsförslag, den i 29 §:n Riksd.Ordn. mot föreskriften, att R.
St. ej förr än å den nästföljande riksdagen må öfver ett Const.Utskis förslag till ändringar, förbättringar eller förklaringar af grundlagarna besluta, intagna antitliesen, att Ståndens ledamöter öro obetagne att in pleno öfver ett sådant förslag yttra sina tankar, hade varit utbytt mot rättigheten för Stånden att öfver förslaget förklara sina gemensamma tankar, så är det klart, att den första föreskriften kunde upphäfvas, eller rättare, att den första föreskriften endast innehöll förbud för Ständerna att till grundlag antaga ett Const.Ulskrs förslag vid samma riksdag, som det blifvit till dem öfverlemnadt: men nu, då rättigheten för
Stånden att förklara gemensamma tankar inskränker sig lill 56 och 81 §§:na Reg.Ftn för de fall dessa angå af Utsk. tillstyrkta förslag af enskilda motionärer eller afstyrkta K. proposir; så kan ett förkastande af Const.Utskts egna förslag vid samma riksdag de blifvit ingifna till R.
St. alls icke komma i fråga, och föreskriften att R.
St. öfver ett dylikt förslag ej må förr än å den påföljande riksdagen besluta innefattar i afseende på dessa förslag lika så vä! som i afseende på tillstyrkta K. proposir, ej mindre förbud, att vid den innevar. riksdagen förkasta dem, an förbud alt vid samma riksdag antaga dem till gällande grundlagar.
Att icke ordet besluta, såsom någon här påstått, jag tror Hr Cederschjöld, P. G., endast vill säga antaga till grundlag, då detta ord begagnas uti de ofvannämnda 3:ne §§:na, är klart af 8i §:n Reg.Fm, der detta ord begagnas, då fråga är att genast afslå en af Coust.Utsk. afstyrkt K. propos., eller också låta den hvila till nästa riksdag.
Der står: "Afstyrker Utsk.
Konungens propos., då må R. 8 t. genast kunna antingen denna propos. a fs I å, eller ock afgöra att de vilja öfver densamma å nästföljande riksdag besluta; gällande i detta fall tre Stånds mening, och, om två Stånd stan 11 a Den i Juni. 9 na emot två, deras, som beslutet uppskjutit.”
Der torde ordet ”beslutet” icke mindre afse, att vid första riksdagen förkasta den af Const.Utsk. afslyrkla K. propostn, än den behandling, den vid den nästföljande riksdagen kunde komma att undergå.
Det ord, som uti dessa procedurer för grundlagsändringars tiilvägabringande innehållande §§ enkom brukas i bemärkelsen af att till gällande grundlag antaga, är det i afseende på en K. propos. uti8i §:n Reg.Ftn begagnade uttrycket ”till bifall upptaga.”
Af denna jemförelse mellan de 3 §5, som föreskrifva proceduren för grundlagsförändringar, synes det för mig åtminstone vara klart, att ett förslag i denna väg omedelbarligen från Const.Utsk. icke kan vid samma riksdag förkastas, sorn det blifvit till Stånden öfverlemnadt; att den procedur, sorn vid denna riksdag gjort sig gällande i detta afseende, är oriktig, och att Frih. Cederströms, Jacob, så mycket förhånade mening i detta afseende är den enda rätta, uti hvilken jag också tillika med Frih. Boye, Fredrik , första gången en grundlagsfråga vid denna riksdag förevar, instämde, och hvilken jag hela tiden delat, ehuru jag icke, liksom Frih.
Cederström, ansett mig beständigt förpligtigad att hvarje gång, trots allas motstånd och hela Ståndets höglofliga skratt, söka göra den gällande och att mig mot motsatta beslut och en annan behandling af frågorna oupphörligen reservera; men jag är öfvertygad, att hvar och en, sorn opartiskt och utan politiska considerationer vill betrakta och jemföra dessa §§, skall finna, att Frih.
Cederström håller sig noggrann! både vid deras bokstaf och mening, då han påstår, alt ett Const - Utsk:s eget förslag till grundlagsförändring måste hvila lill en påföljande riksdag, och att icke R.
St. eller RiksSt:n men väl Ståndens ledamöter äga deröfver att vid den riksdag, då det af Utsk. till Ständerna öfverlemnas, yttra sina tankar.
Jag vill nu en gång för alla förklara, att jag alltid delat och delar nämnde
Fr i lits åsigt i delta hänseende; och jag är öfvertygad, att det i våra riksdagsförhandlingar, långt ifrån att, såsom man nu vill påskina, det skall anses såsom en förfelad eller för långt drifven conseqvens af Frih.
Cederström, såsom skulle han vilja äfven sträcka conseqvensen till ett en gång begånget misstag, — att, säger jag, det tvertom skall af alla, som tagit kännedom af grundlagarna och vilja och kunna opartiskt förslå dem, anses såsom en förtjenst af nämnde Friherre, alt han ensam såsom en Horatius Cocles sökt försvara det rätta; ty han har j denna sak, enligt min öfvertygelse, ovillkorligen rätt.
Antagom att den procedur, som Utsk. och Stånden vid denna riksdag låtit gälla, vore den riktiga; hvilken åsigt, ehuru jag ej anser den vara den rätta, jag dock vid både detta förslag, som innehölls uti mern.
N:o 26 H. 2 10 Den i Juni. 85 oell flera, ansett mig pligtig att vid behandlingen af frågorna följa, då den vid denna riksdag både haft Const.Utsk:s och Ståndets auetoritet för sig, och från hvilken synpunkt jag äfven uti denna min reservation både vill och bör betrakta frågans behandling, — antagom, säger jag, att ett grundlagsförslag, omedelbarligen från Coust.Utsk. emarieradt, kan, vid samma riksdag det blifvit till R.
St. öfverlemnadt, tillintetgöras; så begicks ändock här den 19 April, vid behandlingen af Const.Utskts sednaste förslag till representationsförändring, enligt min öfvertygelse, en olaglighet, när propos. framställdes till afslag på nämnda förslag, som innehölls uti Const.Utsk:s mern. i\T:o 85, och denna propos. af Ståndet bifölls.
Ty derigenom gaf Landtm, anledn. till, och pluraliteten sökte, såvidt på den berodde, att tillintetgöra och upphäfva icke blott ett af alla fyra Stånden fattadt beslut, att, såvidt på dem berodde, en grundlagsförändring i afseende på Svenska folkets representationssätt skulle komma till stånd, utan äfven de roed R.
St:s rätt genom deras förstärkta Const.CJtsk. fattade beslut, att den nya representationen skulle bildas genom samfällda val och fördelas på tvänne kamrar; hvilket upphäfvande af redan af R.
St. fattade beslut, äfven förutsatt, att den vid denna riksdag iakttagna behandling af Const.Utskrs egna förslag till grundlagsändringar i öfrigt vore den riktiga, måste vara olagligt.
Det enda, som med denna sednare eller vid denna riksdag följda tolkningen af grundlagarna hade varit grundlagsenlig!, ifall man ej ville bifalla Const.Utskrs meni., hade, enligt min öfvertygelse, varit att förklara det oantagligt, men förklara, såsom Ståndets gemensamma tanke, ett nytt förslag, dock bygdt liksom delta på de af förstärkt Coust.Utsk. bestämda principerna, samfällda val och två kamrar.
Men det beslut
Ståndet fattade, att förklara för sin enda gemensamma tanke alt förslaget vore oantagligt, var, då man ej satte och till följe af de uttryck, som begagnades uti beslutet, ej kunde sätta något annat i stället, intet annat än att genom ett sökt uttryck, en omskrifning, förklara, att man, trots sitt eget och R.
Sirs föregående beslut, trots beslut, fattade dels af alla fyra RiksSlm, dels med deras rätt af förstärkt ConstUtsk.
, icke ville någon representationsförändring hafva.
Detta vare sagdt om den formella behandlingen af frågan.
Såsom jag redan yttrat, sjelfva utgången af saken i öfrigt bekymrar mig icke.
Ty just genom det handlingssätt, hvilket de Stånd, som representera nationens minoritet, visat i denna fråga, hafva de för densamma ådagalagt hvad den i reformväg kan hafva att vänta af dem.
Just detta handlingssätt, om det fortsattes, skall föra reformen närmare och göra den fullständigare, än som skulle varit fallet, om man gjort någon eftergift i tid.
Detta handlingssätt skall såsom de Ithakiska friarnes öfvermod vara det, som Den i Juni. kraftigast verkar dertill att Const.Ulskrs bemödanden i denna väg ej alltid skola, såsom nu, vara, hvad inan inom detta Stånd sökt göra dem lill, ett verkligt Penelope* arbete.
Ulyssis-bågan är redan framlagd, kunna icke vi spänna den, nog skall här komma den man, som kan d<t; han har redan slutat sin irrfärd; kalla honom tiden, folkets begrepp 0111 sina rättigheter.
Nu kan minoriteten af nationen, på grund af något man kallar ståndspi ivilegier, trotsa i förnämt förakt och genom vägrade proposrr, grundlagsvidrigt npphäfvande och tillintetgörande af redan fattade beslut &c. &c., handla så erkebiskopligt den vill; men detta politiska sunnanväder skall blåsa halsen af sig; folkets majoritet har en säkrare grund än majoriteterna inom R.epresentationen; den grundar sig icke på ord på pergament titan på verklighet; den skall icke försumma att inse och taga ut sin rall; och den tid skall komma, om den konstgjorda majoriteten af nationens representanter trotsar på sin inbillade makt, då man tager börden vid sina företrädesrättigheter och biskoparna vid kåpan, och — de må dämma folket, som gjort det; de må åberopa sina privilegier på seklergainmalt pergament; det behöfver ej andra än dessa millioners rättigheter såsom samhällsmedlemmar; de skola ej blott åberopa, de kunna också försvara dem.
Der fanns en tid, då man ansåg Svenska folkel ej hafva rätt att representeras af andra än herrar och biskopar; vi hade herredagar.
Folket insåg sin rull, och de försvunno, eller rättare, det såg upp och de smälte bort, ehuru de, som hade förmånen af detta sätt att representera nationen, säkerligen insågo och påstodo, ej mindre än de, sorn äro i samma cathegori nu, rättvisan och nyttan för Slaten af deras företrädesrättigheter, och envist sökte försvara dem.
Men då, såsom alltid när nationens rättvisa anspråk ej vinna gehör, har den vetat hvad som varit till görandes.
Ur en liten vagga häfver förut stora händelser framstått; folkets känsla af sin kraft kan slumra med tidsandan, men den dör icke.
Coust.Utskts nu förhånade förslag kunna vara lika mäktiga lill en förändring i nationens framtida ställning, sorn Luthers föraktade theser i Wittenberg voro till en förändring i Europas.
De best 1 i elde Tezels aflatskrämeri med himlens rättigheter; vår representation är ett aflatskrämeri med nationens, och vår kastindelning är ett barbari och ett hån emot himlen.
Kommen ihåg, att det var af dessa theser, som följden blef, att man, såsom Erasmus uttrycker sig, tog påfvarne vid kronan, det rika presterskapet vid pungen, och kloslerhjonen vid magen — — — — skratten, mine herrar! och kommen ihåg, att denna representations, dessa ståndsprivilegiers tid är icke mer; folket skall se upp, och denna representation, dessa ståndsprivilegier skola försvinna utan att lemna spår efter sig lik - 12 Den i Juni. sorn skuggan sedan solen gått ned; de äro skuggor, hvartill nu mer ingen verklighet finnes.
Kommen ihåg, att orden — ”J begären räkenskap ofver tillståndet med Statens inkomster och utgifter; jag åter begär, alt
Stånden skola sammankallas” — yttrade i Franska parlamentet, voro de gnistor, hvarmed tändes den eld, sorn nära trehundra år efter Luthers religiösa reform i politiskt afseende skärade och pånytlfödde Europa.
Det betyder intet, att förslaget, det ifrågavar., här blifvit för k as ta dt; det betyder intet om det blifvit förkastadt af tre Stånd; det hade intet betydt om det blifvit underkändt i förstärkt Const.Utsk.
Det är, såsom sagdt, Ulyssisbågan, den är framlagd, det är med den och ingen annan, som inålet kan träffas, som priset, nationens belåtenhet, kan vinnas; nu mer finnas inga undanflykter för dem, som vilja täfla derom.
Kommen ihåg, att vi äro dödliga, men folken och ideeina odödliga, de hafva tidens odödlighet, och de ideer, hvilka omfatta och åsyfta folkens väl, skola aldrig sakna anhängare och försvarare; kommen ihåg! våra former hafva blifvit gamla, men verlden ikring dem har blifvit ny och folket har föryngrats; det trifves icke i dem.
Tidens lösen är förändring.
Glommen icke, att utom Ludvig XIV:s och XV:s slöserier, utom Hertigen af Choiseul, af Aiguillon, Abbe' du Terray, Calonne och Erkebiskopen af Sens och El ienne med de flere, som arbetade för Frankrikes öfversvämmande af nationalskuld, som kastade nationens tillgångar uti hoffeternas och sinecurernes haf, voro de af adeln och det högre presterskapet, som vägrade att erkänna tredje Ståndets rättigheter, som envist påyrkade omröstning i nationalförsamlingen ståndsvis, hufvudorsaken till hvälfningarna i Frankrike; de kunna åtminstone kallas revolutionens brudsvenner.
Men förgäten å andra sidan icke heller, alt det var revolutionen, som gjorde Fransmännen till ett folk , och att det var denna förändring, som gjorde Frankrike från en stat i ruiner, föraktad och ansedd endast värd att styras af en Sardanapalus och hans qvinnfolk, från kadavret af ett rike, lior t död t medan styret legat i dessas händer, från ett samhälle af sybariter till ett rike och ett folk, som visade sig aga kraft nog, ej blott att styra, utan, hvad mer är, att omskapa Europa.
Glommen den tid, då några få samhällsclasset- ledde staternes öde, då hvarje nation erkände adelns och preslernes oligarehi; deras stjerna har längesedan slocknat, den har bleknat för den allmänna upplysningens sol och den har blifvit stoft mellan tidens händer.
Öfvervägom slutligen, att huru mycket man än talatom sin villighet att ingå på en billig reform i representationsväg, så skall vårt handlingssätt dock komma folket att tro, att vi ej vilja någon förändring, hvarigenom det vederfares
Den i Juni. i3 rättvisa, ulan blott en sådan, som de skulle medgifva, hvilka anse att ett folk endast bör styras efter inför Gud fattade föresatser, såsom det nu lärer heta af dem, som uppstiga på sina förfäders thron, hvilka anse att representationen bör vara så inrättad, att det endast är ett medel att gäcka folket, vara något, hvarigenom man låter sina planer genomdrifvas för att sedan kunna saga folket: ”Hvaröfver klagen J?
Öfver tunga skattebördor?
J håfven ju beskattat eder sjelfva!
Öfver orättvisa lagar?
De äro stiftade af edra egna ombud!
Öfver att J ej kunnen vinna edra önskningar?
Edia ombud hafva satt sig deremot! — — -— — Som sagdl, att det synes såsom vi ej skulle vilja antaga något annat nytt än det, som kan förstora den makt, som står i vägen för folkviljan.
Öfvervägom, om här skulle finnas samhällsclasser, som icke kunna åsidosätta sina företräden i samhället, som kunna se det nedsatt under Europas öfriga Stater, men icke kunna se sig jemlika med sina medborgare, utan måste vara öfver dem.
Jag tviflan att de linnas; en framtid skall utvisa det; verldens historia är verldens domstol; den skall domina så corporationer som individer, livar efter den verkningskrets den fått.
Öfvervägen!
— Nej, öfvervägen icke!
Låten hoppet ännu blända eder med återspeglingen af en förgången tid; ty ödet är ändock oundvikligt!
— Det är icke Ståndet utanStånden, som skola försvinna — eller Sverige är icke mer! — om icke en lydstat får bära detta namn.
Hvad var det förr?
Tiden har hämnat sig på oss; vi hafva inneslutit oss i stela former för att icke bero af dess verkningar; den har gjort hela statskroppen till ett petrificat eller en förstening utan likhet med något i de lefvandes verld.
Detta allt har jag öfvervägat, och derföre har för mig den ovillkorliga förkastelsedom, man här uttalat öfver Const.Utsk:s förslag till representationsförändring, varit ett förebud, att förändringen är när.
BorgareStts den 12 och 17 sisth
Maj på bordet lagda prot.ntdr. af den 10 i samma månad, med inbjudning lill R. o.
Ad. samt PresteSt. att instämma uti de beslut BorgoreSt. fattat i de ännu ej definitivt afgjorda delar af extra-statsregleringen.
På begäran af Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, upplästes äfven BorgareStts prot.utdr. af den 26 sisth Maj, af innehåll, att Ståndet, vid föredragning af StatsUtskts utlåt.
N:o 522, funnit votering i den uti 1 punkten af nämnda utlåt, eller 8 punkten af mern.
N:o 49° omförtnälda fråga icke erforderlig, då Ståndet ansåge samma fråga redan afgjord genom frenne Stånds beslut, godkänt den i 2 punkten af N:o 522 föreslagna förändrade voterts-propos. samt lagt lill handlingarna 3 och 4 punkterna af N:o 522.
•4 D c 11 i Juni.
På sätt det upplästa prot.- uldr. innehåller, synes deraf, att BorgareSt. har ansett den voterts-propos., som blifvit framställd här i 8 punkten af StatsUtskrs mern.
N:o 4go, vara öfverflödig och oriktig, derföre att
Ståndet anser saken vara genom tre Stånds beslut redan afgjord.
Utan att ingå på något vis i granskning af detta bedötntnande, får jag hos R. o. Ad. hemställa och äfven tillstyrka att antaga den summa, som BorgareSt. beslutat för en styrelse i detta afseende, nemi. 8ooo r:dr, emedan den är lika med den som PresteSt. beslutat, oell hvarigenom således tre
Stånds beslut i denna del kan vinnas och saken således vara afgjord.
Jag finner mig förbunden alt tillstyrka detta, emedan jag tror det vara lämpligt af R. o. Ad. att, såvidt görligt är, undanrödja alla anledntr till uppskof med votering i det förstärkta StatsUtskoltet.
Nu har, på sätt R. o. Ad. i det upplästa prol.utdr. erfarit, BorgareSt. ansett saken vara afgjord, då de andra Stånden icke så gjort; således kan derom vara tvist; förenar sig deremot R o. Ad. nu med BorgareSt. att antaga den bestämda summan af 8ooo r:dr till detta ändamål, så har man tre Stånds beslut och della tvisteämne är borta.
Hvad de öfriga punkterna beträffar, så tror jag att R. o.
Saknar ali möjlig anledn. att sig deruti förena. R. o. Ad. har förut fatlat sitt beslut efter som Ståndet ansett vara det rälta i hvarje sak.
För alt frångå detta beslut böra då vara vigtigare skäl än en inbjudning
Stånden emellan, helst då det i alla fall icke genom antagande af inbjudningen kan komma till någon förening om beslulen.
Jag tillstyrker derföre antagande af inbjudningen i afseende på 8 punkten eller de 8ooq ndrna för en styrelse för allmänna arbeten, hvarigenom vi komma att öfverensstämma med Preste- och BorgareSttn, men att R. o. Ad. måtte i alla öfriga delar, som nu äro i fråga, vidblifva sina fattade beslut.
Jag begärde ordet, icke derföre att jag på något sätt tror att någon invändning eller anmärkning emot den siste värde talarens framställning kan leda till något förändradt resultat, då jag kastar en blick på de ledamöter, som nu äro närvar, inom Huset; men jag kan icke ungå att lemna en gärd af beundran ät den sista värda talaren, då han anser, att i den punkt, der Presteoch BorgareSttn bestämt sig för den högre summan, R. o. Ad. handlar mycket rätt, om Ståndet frångår sitt förut fattade beslut; —- skulle det jag nu yttrat vara ett misstag, så ber jag derför om ursägt, — men i de andra punkterna, der Borgare- och PresteSt:n fattat olika beslut, der anser Hr von Hohenhausen R. o. Ad:s beslut vara det rätta, oell alt R. o. Ad., sorn fästat sig vid de högre beloppen, bör vidblifva sina förut fattade beslut.
Jag har blott velat au - Den i J u ni. i5 märka drtta till prot., dä jag icke hör någon annan ledamot af Ståndet upptaga frågan.
Jag får fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att detta är den enda punkt, hvaruti vi kunna komma till 3 Stånds beslut, sedan PresteSt. förut afgjort frågan.
Jag trodde mig förut ganska tydligt hafva uttryckt detta; dessutom var det ämnet en tvistepunkt i afseende på votering, emedan BorgareSt. ansett deröfver icke böra voteras, då det ansett frågan vara afgjord.
Jag tyckte detta vara temmeligen clara verba.
Gederström, Jacob: Till hvad Hr von Hohenhausen nu anmärkt emot Hr Hjertås anförande får jag tillägga, att R. o. Ad., ifall Ståndet biträder BorgareSus inbjudning i 8 punkten, icke bestämmer sig för en högre summa än förut, emedan R. o. Ad. för ändamålet beslutat en summa af 9700 r:dr, eller den K. M. i sin nåd. propos. begärt, utan tvertom bestämmer sig för en lägre, för alt komma till tre Stånds beslut i frågan, dä Preste- och BorgareShn förut i denna fråga gro ense.
Jag instämmer med Hr von Hohenhausen och anhåller om samma propos., som han begärt.
I anledn. af Hr Hjertås anmärkn.
, att icke någon af de R. o. Ad:s ledamöter, som vanligtvis i dessa frågor pläga yttra sig, nu gjort det, får jag nu till prot. anmärka, att orsaken, hvarför jag icke vidare befattat mig med denna sak, är den, att då första gången fråga var om att antaga inbjudningen, var jag af den meningen alt den borde antagas; men på det sätt saken nu kommit, och efter de debatter, som sedan ägt rum, anser jag för min del det icke vara värdt att ingå i vidare discussion derom, utan öfverlemna!' soken till den gång den kan få genom andras bemödanden.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, behagade instämma med BorgareSt. deruti, att beloppet af anslaget för styrelsen för allmänna arbeten blir 8000 r:dr, men i öfrigt behagade vidblifva sitt beslut i dessa frågor ang:de extra-statsreglerm, och således afslå BorgareStts inbjudning saint lägga den till handlingarna.
Jag får äran hemställa, huruvida det icke kunde vara af någon angelägenhet att justering af detta beslut snart må företagas, på det att vid förstärkta StatsUtsk:s sammanträde i eftermiddag detta beslut må kunna vara expedieradt till de öfriga Stånden, så att de icke derom sakna kännedom. i6
Jag hemställer om icke beslutet borde sluta dermed, att R. o. Ad. anlager inbjudningen i afseende pä summan i 8 punkten, men för öfrigt vidblifver sina beslut på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, dock utan att begagna det uttrycket att R. o. Ad. afslagit inbjudningen.
Det kommer på ett ut; men det förra vore höfligare.
Landtm, hemställde, då innan pleni slut prot.utdr. i denna fråga torde kunna justeras, om icke R. o. Ad. skulle behaga uppskjuta med öfverläggningen om ordalagen intilldess prot.utdr. till justering komme att uppläsas.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., samt Frih.
Cederström, Jacob, lades ånyo på bordet StatsIJtskts memorialer: N:o 542, i anledn. af RiksSttns stridiga beslut angrde vissa bevillningsmedel ingående lill Riksg.contoret; N:o 54g, med anmälan om RiksSt:ns skiljaktiga beslut rörtde föreslagna voter;s-propos:r angtde handels- och sjöfartsfonden.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 29 sistl.
N:o 556, med förslag till voter:s-propos. i anledn. af skiljaktiga beslut öfver N:o 5og, ang:de anslag till aflöning för adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt, blef den föreslagna voter;s-propos:n af R. o. Ad. godkänd.
SlatsUtskts den 29 sisth Maj på bordet lagda mein.
N:o 55g, i anledn. af RiksStrns skiljaktiga beslut i afseende på det s. k. mindre creditivet.
Inbjudningen blef icke afR. o. Ad. antagen, men voter:spropos:n godkändes.
Då nu ånyo föredrogos Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.TJtskins den 29 sistl.
Maj på bordet lagda memorialer : N:o 200, med förslag till votering i förstärkt StatsLJtsk. i anledn. af R.
St:s skiljaktiga beslut, ang:de anvisandet af ett crediliv till behöfvandes undsättning i missvextår; N:o 2or, med förslag till sammanjemkning af R.
St:s skiljaktiga beslut i fråga om lindring i postföringsbesväret; blefvo de i dessa mem.T föreslagna voter:s-propos:r af R. o.
Besvärs- och Ekon.- Ut - D cn i Juni. •7 Utskrns den 29 sistl.
N;o 80, i anledn. af återrerniss af Utskrns förslag N.o 75 till sa nimanjemkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut ang:de lagstiftningen om fattigvården i Riket.
Begärdes ånyo på bordet af Ilrr von Hartmansdorff, Au g., oell von Hohenhausen, Michael Silvius, samt Frih. Cederström, Jacob. Ånyo föredrogos och biföllos SlalsUlskrs den 29 sisth
Maj på bordet lagda utlåtanden; N:o 548, i anledn. af återrerniss å mern.