Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mången bland Eder, mine Hrr! torde från ungdomstiden hafva i minne, hurusom, då man i vårt gamla Sverige färdades genom en by af flere åboar, der mången kanske icke var egare tili mera än l/16 mtl, dock (man -kunde vara säker derpå) alltid hade lyckliggjort sig med sitt särskildta bränneri, der bränvin fabricerades till »husbehof»; var nu en sådan by en gästgifvaregård, och Ni, för att vänta på hästar, trädde in i stugan, så fann Ni der vanligen för Eder en samling af väl plägade personer, som, på förnyade reqvisitioner af det ljufligt rusande medlet, gästgifvaren går att tillfredsställa på så sätt, att han med flaskan i handen begifver sig ut i bränneriet, samt der sätter den under den rinnande klarpannan — sålunda faktiskt ådagaläggande, att hans tillverkning är för husbehof.
I de flesta fall förtärdes' också hela tillverkningen på detta sätt lill husbehof, så att föga eller intet återstod till försäljning, ehuru kanske större delen af den lilla gårdsdelens gröda gick upp i bränvinspannans ångor.
Skulle nyfikenheten lia lockat Eiler, att göra den hedervärda gästgifvaren sällskap in i hans laboratorium, så skulle han med en sjelfbelåten min hafva förevisat
Eder en liten vederbörligen upmätt och skattlagd panna; — men derofvanpå en s. k. hatt, ej blott lika stor, utan ofta större än pannan, och för hvars rymd han icke erlägger någon skatt.
Af denna målning torde inses: ä:o) olämpligheten, i flera afs:den, af de små bränvinspannorna, eller, såsom de då kallades, husbehofsbrännerierna; 2:0) att vid dessa författmne alltid eluderades genom olagliga tillsatser till redskapen.
Det torde bär böra anmärkas, att det icke kan vara fråga om den moraliska sidan af saken, eller kanske rättare: det omoraliska i all bränvinsbränning, utan endast ett bidrag, att i någon mån söka ordna en del af den ekonomiska.
Dea 16 November e. m. 161 Om, genom sednare tiders ändamålsenliga lagstiftning, förra delen af denna, här ofvan tecknade tafla numera lyckligtvis (åtminstone till någon del) ej fullt så bjert träffar forskarens öga, så torde deremot den sednare förekomma i en betydligt tillökad och förbättrad uplaga, genom de nya och förfinade upfinuingar, med hvars tillhjelp, vid de s. k. småpannorna, författmne kringås och gäckas, och således ådagalägga olämpligheten af dessa, vid hvilka en noggrannare och alldagligare kontroll icke, såsom vid de större, kan åstadkommas eller löna sig.
På dessa skäl får jag hafva äran föreslå: att all branvinsbränning måtte uteslutande tillåtas endast vid större brännerier, der tillverkningen fabriksmessigt bedrifves, och der den, såsom under sednare tider varit brukligt, ställes under tillsyn af standiga kontrollörer.
Men utom ofvannämnde finnes här ett annat skäl till småpannornas undertryckande, som, då det verkar inom sjelfva fabrikationen, jag hoppas skall respekteras af bränvinsbrännarne sjelfva, — den nemi. att blotta möjligheten för småpannorna, att, genom kringgående af författn:en, tillverka ett betydligt större qvantum bränvin, än det, hvarefter de erlägga skatt — hvilket är en skriaude orättvisa mot de större, der kontrollören ständigt är till hands att slå ned på, om det också vöre blott en enda kannas öfverbränning, då deremot vid de mindre, med vett och vilja gjorda tillsatser i apparaten, som på ett olagligt sätt ökat tillverkningen, ej blifva åtalade.
— En särskild författn. af d. 16 Juni d. å. är visserligen utfärdad, till detta ofogs stäfjande, men troligen skall det icke dröja länge, innan äfven denna kringgås, såsom förhållandet varit allt sedan bränvinstillverkningen i Sverige uphörde att vara ett monopolium.
Då ett på mer eller mindre rättvisa och billiga grunder fotadt motstånd visserligen torde från en del jordbrukare möta detta förslag, så får jag bland de förra uptaga: »den lättnad i transportkostnad, som erhålles genom jordbruksprodukternas förvandlande i bränvin»; billigheten af detta inkast kan visserligen icke förnekas, men torde i en ej långt aflägsen framtid, genom de lättade kommunikationer, hvarpå nu i åtskilliga riktningar arbetas, till sin kraft och verkan så småningom försvinna, äfvensom den ock skulle minskas, om jordbrukaren något mera, på sädesproduktionens bekostnad, ökade ladugårdens, hvars alster äfven hafva den fördelen, ai,t inom mindre volym inrymma ett högre värde.
— Dessutom torde det numera vara en konstaterad sak, att, vid ett aldrig så litet väl ordnadt jordbruk, dranken icke behöfver anses såsom en vid kreaturens utfodring nödvändigt ingående del, helst då detta anses för deras helsa skadligt, hvarföre också inkastet om drankens oumbärlighet vid jordbruket härmed torde vara vederlagdt.
En annan anmärkning, man får höra, är: »att bränvinet är en kurantare och lättare afsättlig vara, än spanmål».
Beklagligen nödgas man äfven erkänna sanningsenligheten af denna anm.; men jag föreställer mig, att den, åtminstone till någon del, skulle afH. I. 11 162 Den 16 November e. m. hjelpas, om R.
St:r åsatte lämplig importtull på utländsk spanmål och ladugårdsprodukter m. m.
En motion i denna syftning är för några dagar sedan, inom detta rum, framstäld af Hr von Mentzer, i hvilken jag, på dessa skäl, till alla delar instämmer; anhållandes om dess allvarliga behjertande af Bevilln.Utsk:t, så att icke, såsom under nu passerade Riksdags-period, Sveriges landtinannaprodukter lemnäs utan skydd för utländsk konkurrens, under det att städernas och fabrikernas intressen blifvit hägnade med så betydliga skyddstullar, att t. ex. för 1 €1. kläde (märk 1 $() betalas en tull af 1 rdr 50 öre, att icke tala om helsiden, som är belagd med 7 rdr 50 öre skyddstull pr Slutligen torde jag böra uplysa, att under den tid, jag varit jordbrukare, jag aldrig idkat eller idkar bränvinsbränning, hvarken i större eller mindre skala.
Om denna motions remitterande till Bevilln.Utsk:t anhålles ödmjukeligen.
Hr von Mentzer, Carl Ere;drik, afgaf en så lydande motion:
På den tid, de nya principerne i lagstiftningen för bränvinstillverkning gjorde sig gällande, föreställde man sig, att ensamt genom åsättandet af en hög skatt å bränvinstillverkningen vinna ett högt pris på varan och derjemte en behöflig fyllnad i Statsbehofven.
Måhända utgjorde det sednare hufvudsaken; men att detta mål är på vä^ att förfelas, visar nogsamt de för ingångna terminer anmälde tillverkningsbelopp; den nedsättning i bränviastillverkningen, som dervid är synbar, ådagalägger mer än något annat, att ett missförhållande eger rum emellan den skatt, som är åsatt den inhemska produktionen, jemte de föreskrifter, hvaraf den i öfrigt är beroende, och den tulltarif, med hvad dermed har gemenskap, som skall utgöra ett skydd för den inhemska fabrikationen; det är ostridigt, att artikeln bränvin på sednare år fortsatt stått i marknaden under dess tillverkningsvärde, och då man har sig bekant, att under samma tid en stark import af bränvin och andra spritdryeker tyngt på handelsvågen, så måste sådant naturligtvis härleda sig från de öfvervägande fördelar, hvaraf importören framför producenten är i besittning, och hvarigenom den sednare aldrig kan uthålla täflan med den förra; importören skall derigenom slutligen ensam förse oss med en vara, som utgör, snart sagdt, ett oundgängligt behof för en stor del af landets befolkning, ehuru vi här i landet, i tillräcklig mängd, kan den sjelfva tillverka.
— Vill man nu närmare göra sig reda för missförhållanderne emellan lagstiftningen för den inhemska tillverkaren och den tull-lagstiftning, som för denna skall utgöra ett skydd, så finner man genast, att, under det den Svenska tillverkaren har, som vilkor för tillverkningsrätt, åliggande att förskottsvis erlägga en hög skatt, åtnjuter importören den fördel att få uplägga varan på nederlag, med rättighet således att endast erlägga derå belöpande tull, i mån af afsättning, hvarigenom han har en större möjligbet, att invänta Den 16 November e. m. 16* tid och pris; men icke nog härmed, importören beräknar derutöfver omkr. 10 proc:s förtjenst å den s. k. taxan, som räknas honom till godo med 20 proc,, såsom rabatt i tullumgäld, oansedt den aldrig upgår till mer än omkr. hälften; genom detta förhållande blir det obestridligt, att Svenskt bränvin icke kan i marknaden hålla sig uppe i ett pris, som betäcker dess tillverkningskostnad.
Med ledning af hvad jag sålunda anfört, och för att tillvägabringa någon jemnvigt emellan in- och utländsk fabrikation, i fråga om bränvin och spritdrycker, samt derutöfver några behöfliga ändringar i lagstiftningen för bränvinstillverkning m. m., föreslår jag: l:o) Att all nederlagsrätt för importeradt bränvin och spritdrycker måtte uphöra, och tullumgälder derför förskottsvis erläggas till den lossningsplatsen närmast stationerade tulltjensteman.
Att tulltariffen, i fråga om bränvin och spritdrycker, mätte ställas i ett riktigare förhållande till bränvinsskatten, så att den inhemska tillverkningen erhåller ett bättre och billigare skydd. 3:o)
Att den i 45 § af gällande bränvinsförordning bestämda rätt, till äterlyftning af förskottsvis erlagd skatt, icke måtte begränsas till blott en femtedel, utan i stället bestämma, att återlyftningsrätten icke får upgå till mer, än att återstoden alltid svarar emot den minsta tillverkning, som, enligt § 4, får ske. 4:o)
Att, vid mindre brännerier, bränvinsskatten och tillverkningsbeloppen ställas i ett jemnare förhållande till hvarandra.
Att all minuterings- och utskänknings-afgift måtte till Statsverket ingå och derifrån på kommunerne fördelas efter folkmängd beräknadt.
J 6:o)
Att vid profning af bränvinskontrollörerne å bränvin uptages full grad, så nemligen: att då thermometern icke visar full grad, det närmast högsta gradtalet antages, under det å profvaren det närmast lägsta gradtalet beräknas; ty att, på sätt nu sker, vid beräkningen å bränvinets verkliga styrka, antaga graderingar, som icke finnas å skalan utmärkta, är oformligt, och leder blott till godtycke och strider emellan tillverkaren och kontrollören.
Och 7:o) att distilleringsrätt, med särskild redskap, under bränvinsterminerna och under kontrollörens tillsyn, måtte varda bränvinstillverkarne och distillatorerne medgifven, och förbudet deremot utur författmn utgå.
Såsom tillägg till hvad jag haft äran anföra, torde jag äfven få föreslå, det, genom ändamålsenliga författms-stadgar, måtte beredas tillfälle till utförsel af bränvin, dervid drawbak torde få anses såsom väsendtligt bidragande, hvilken utväg till utförsel äfven beredes, om hvad jag i 7:de punkten anfört, blir antaget.
Remitterades till Bevilln.Utsk:t. 164 Den 9 November e. m. Frill.
Creutz, Steffan, anförde skriftligen:
De olägenheter, som upkommit genom de undantagslagstiftningar från vanlig menniskorätt. som man under tidernas lopp trott sig kunna utöfva mot qviunan, hafva varit så stora, att på dem torde kunna skjutas skulden för mycken brist i de allmänna sederne, såväl som den ringa lycka, menskligheten njutér under den korta vandringen genom tiden.
Ehuru icke anhängare af någon annan frihet för qvinnan, än den, som naturen och med densamma ouplösligt förenade kristendomen bjuder, så har lifvets högsta upgift på jorden, som är äktenskapet, och dess förhållande till lagstiftningen, länge gifvit anledn. till bekymmer och missnöje.
Ibland det mest motverkande för äktenskapets kontraherande, har varit qvinnans omyndighetstiilstånd, hvilket nu är uphäfdt, till en nationens seger, och till en evärdelig åminnelse af Konung Oscar I.
Om qvinnan begagnar sig personligen af denna myndighet öfver sitt ärfda eller förvärfda gods, står henne nu fritt, men ock för hennes räkning, om lion, emot qvinnans natur, begagnar denna frihet till andra ändaihål, än qvinnans högsta upgift.
Ar denna hennes myndighetsförklaring ett stort steg framåt, så är dock visst, att ett icke mindre, och mera inflytelserikt återstår att uttagas, och hvilket steg icke gäller döda ting, hennes egodelar, utan hennes personliga menniskorätt, hvilken lion icke har rättighet att låta inskränka, utan pligt att utöfva fritt och obundet af alla yttre förhållanden, af hvad beskaffenhet som helst, såvida hon vill respektera sin natur.
Hon har nu frihet öfver sitt gods, men hennes person ligger fjettrad under lagarnas träldom.
Att detta är en brist i lagstiftningen hos ett fritt folk, lärer svårligen kunna förnekas, och torde ett blott påpekande af Gifterm.Balken kap. 1: 1 —4 och kap. VI:
1—4 vara tillräckligt öfvertygande.
Der heter nemi : »Man bör begära Mö af Giftoman.
Giftoman är Fader, eller, der han är död, Moder med skyldaste franders råd, eller, der de begge äro döde, närmaste lefvande slägting enligt följande ordning: 1) sambroder, 2) halfbroder af fäderne 3) af möderne, 4) faderfader, 5) moderfader, 6) faderbroder, 1 moderbroder, o. s. v. — Aro ej skyldeman till, då är förmyndare Giftoman.
Varder tvist om Giftomannarätt, eller synes rätter Giftoman ej vara dertill fallen eller välviljande, förordne derom domaren.
-Giftoman kan ej den vara, som är vanvettig eller litet vetande, af annan religion, ärelös dömd, eller vederdeloman».
— Här måste i parethes anmärkas, huru en gammalmodig intollerance ställt »persen af främmande religion» i ett utvaldt sällskap af »vanvetting», »ärelös dömd» och »vederdeloman».
Vidare heter det: 1) »Gifter sig Mö mot Faders eller Moders vilja, håfve våld att göra henne arflös.
Händer detta med Son, eller Dotter, som är Enka, medan han eller hon i dess hus vistas, och deras bröd äter, och det sker af sidovördnad, eller med den, som ej har godt namn och rykte, vare lag samma. 2) Gifter sig Mö efter Faders och Moders död, utan rätta Giftomans samtycke, och hon har rätt till arf efter honom, då eger han magt att göra henne arflös i aflingejord och lösören.
Ar hon ej hans arfvinge, Den 16 November e. m. 165 bote dä af egna lösören och aflinge l/2n till de fattige, om flan derå kärer, 3) Om Fader eller Moder, eller Giftoman hindra giftermål, som lagligen sökes, pröfve domaien.
Gör Giftoman det af egennytta, bote 50 daler och gähle skadan.
Af Föräldrar böra ej böter eller skadestånd sökas».
Huru onaturligt allt detta, och huru obilligt; först och främst och under förutsättning, att alla dessa lagstadganden skulle förmenas härleda sig från 4:de budordet.
Detta budord liar aldrig haft för afsigt att stå i opposition emot naturen, hvars rätt och frihet af dessa lagstadganden betvingas.
Det 4:de budordets »lydnadsförhållande», kan naturligt icke sträcka sig längre, än till ungdomens manvexta ålder, om man icke ock skulle utsträcka risets magt intill ålderdomens yttersta grans.
Beträffande åter »hedersamheten» och »aktningsförhållandet» uti detta budord, sä blir hörsamheten derutaf ett folks ära.
»Lydnadsförhållandet» såsom frivilligt och endast grundadt på »kärleken» och det personela omdömet vid manvexta år, står således alltid i förhållande till fadersmagtens utöfning och handhafvande, såväl som upfattningen af dess rätta förstånd, då förhållanden kunna inträffa, der bristande »lydnad» ingalunda derför uti sig innefattar bristande »hedersamhet» och »aktning».
Synd skulle nemi. eljest kunna begås, genom ett missbrukadt fadersvälde, under skygd af detta budords strängaste upfattning, och skulden ändtligen skjutas på den ursprunglige och högste lagstiftaren.
Då Svenska lagarna här dragit sina konseqvenser ur 4:de budordet, så är dock till anmärkandes, alt i detta budord återfinnes, hvarken i uttrycken eller deraf följande rätta förstånd, något »lydnadsförhållande» för fullvext folk, emot fader och moder, utan det heter derför: du skall »hedra» din fader och din moder.
An mindre återfinnes i detta budord något »lydnadsförhållande» för qvinnan, till sambroder, halfbroder, farbroder, morbroder m. fl. i lagstadgandet såsom giftoman anförda, och minst till någon förmyndare eller annan giftoman af slägtingar i fjärran.
Men det vidunderligaste af allt i denna lagstiftning äro de besynnerliga slutledningar, hvartill lagstiftaren kommit.
På samma gång han tvungit qvinnan under det aldra strängaste »lydnadsförhållande» under fader, moder, sambroder, halfbroder, farbroder, morbroder m. fl. i tur, såsom giftoman, så har lian gjort mannen så fri, att han hvarken behöfver lyda far eller mor, eller annan giftoman i dylika fäll, hvilket ock är rätt, då metiniskan vid manvexta år är fri.
Härtill kommer det besynnerliga, att, då qvinnan nu mera är myndig, med afs:de å sitt gods, så står hon, med alside å sin person, så strängt under fader, moder, sambroder, halfbroder, morbroder, farbroder m. m., och ännu dertill, under förmyndares våld, att dessa kunna, under vissa förhållanden, beröfva henne sitt gods, genom att göra henne arflös, vid hennes bristande lydnad i valet af sin man, och detta ändock hon lagenligt, beträffande förmyndare, icke någon sådan behöfver ega.
Det är redan grymt, att, om mö gifter sig, utan faders och moders vilja, dessa skola hafva rätt, att derför göra henne arflös, och är detta så mycket mera 166
Den 16 November e, m. grymt, som hvarken kristendomen eller naturen lägger något band på menniskan vid valet af sin make eller maka, eller till det minsta begår den orättvisan, att gifva mannen den mest utvecklade frihet i sitt val, då qviunan egenmäktigt subordineras under tvingande stadgar.
Min motion blifver således: om Giftomanna-rättens uphörande öfver qvinnan, genom uphäfvande af ofvannämnda Lagrum, och qvinnan förklaras fri att vara sin egen Giftoman.
Denna motion lades på bordet. —— * Hr Estenberg, Carl Christian, afgaf följande motion:
Attiosju år gammal är den BibelKommission, som af Konung Gustaf III nedsattes år 17 72, uppå R.
St:rs underd. tillstyrkande, i ändamål att förbättra Svenska Bibel-versionen.
Huru denna Kommission hittills lyckats i sina bemödanden, känna vi af dess utgifna arbeten och proföfversättningar.
Sexton år förflöto, innan Kommissionen ansåg sig kunna inför Svenska folket framlägga sin i Kommitterades ögon förbättrade öfversättning öfver hela Bibeln.
Denna 17 88 års Bibel-version kunde emellertid af Kyrkan icke godkännas, och ännu i dag vittnar den med slåeude bevis för den sanningen, att den Hel.
Andes gåfva, som för ett Bibel-öfversättnings-arbete är oundgängligen nödvändig, icke låter kommendera sig, icke heller alltid gifves åt menniskovisdomens frejdade koryfeer.
Ehuru första försöket totalt misslyckades, har likväl BibelKommissionen fortgått med förnyad oktroy, visserligen ganska sakta, men med omisskänneliga prof, att dess arbeten gå framåt emot ett önskadt mål, ehuru detta mål tvifvelsutan, under närv:de förhållanden, är att söka i det aflägsna fjerran.
Då emellertid BibelKommissionens verksamhet på sednare tid blifvit omfattad med stort intresse, i mon som man funnit, att dess arbeten för Svenska Kyrkans bästa äro af oberäknelig vigt; — ett intresse, som ingalunda förminskats af det angrepp, som vid Riksdagen 1847 o. 1848 gjordes emot Kommissionens existens, och som hotade dess bestånd —, synes det mig fullt löna mödan att efterse, huru det skall lyckas BibelKommissionen, att något raskare och säkrare upnå det mål, hvartill den sträfvar, och hvilket mål hela Kristna Kyrkan i Sverige med heligaste längtan emotser.
Ty hvad kan väl för Kyrkans vänner vara önskligare, än att Bibeln, uppenbarelsens heliga urkund, uppå vårt modersmål må fullt motsvara den heliga oförfalskade grundtextens rena och oförändrade innehåll?
Huru skola presterna och theologerna kunna predika i enlighet med och stadga lärodogmernas innehåll uppå Bibelordet, om detta Bibelord icke är visst och fast och troget i öfverensstämmelse med det genom profeterna, apostlarne och vår Herre Jesus Christus till oss gifna och uppenbarade Herrans Guds Ord?
Huru många Bibelns fiender och förnekare hafva icke, just för den felaktiga Bibel-öfversättningens skull, stannat i sin förvillelse och otro, utan att ifrån det evigt lefvande Ordet undfå ljusstrålen, som i själens djup skingrar otrons dimmiga mörker?
Det dunkelt, oredigt och orätt återgifna Bibelordet saknar Gudaordets allsmäktiga Den 16 November e. m. 167 kraft, heliga och rena anda.
Nu vet en hvar, som icke är alldeles obevandrad och oinvigd i Guds rikes hemligheter, att en förbättrad
Bibel-version alldeles icke kan tillvägabringas hvarken genom Kongligt pAbud, mensklig vilja eller konst, reglementen eller föreskrifter, penningemedel och påtryckningar af hvad beskaffenhet de vara må, om icke Guds helige
Ande med sin påblåsning välsignar verket.; derföre synes mig först och främst vara af nöden, att man icke genom alltför noga reglementerande snarare binder händerna på BibelKommissionens
Ledamöter, än gifver dem den fria kraft och tillskyndelse, som för deras arbete är så högst behöflig.
En instruktion för BibelKommissionens arbeten, om den skall finnas, synes mig böra vara fullt enlig med sjelfva beskaffenheten af de arbeten, som af Kommissionen skola tillvägabringas.
För att vara i tillfälle att närmare skärskåda den Instruktion, som är gifven för att bestämma BibelKommissionens verksamhet, är nödigt att den ord för ord här citeras, hvilket väl lönar mödan, då den numera är högst sällsynt, och icke är just synnerligen lång.
Den lyder som följer: K.
Instruktion för den till Svenska BibelVersions förbättrande utsedde och förordnade särskilte Commission, gifven Ulriksdahls Slott d. 18 Maji 17 73. K.
Mit har, af ömmaste sorgfällighet för Guds sanna kännedom uti sitt hel.
Ord, hvilket
Han sjelf uppenbarat, sökt upfylla det, som i flere tidehvarf varit påtänkt till nödig förbättring uti den Svenske BibelVersion, och till den ändan, uppå B.
Stis underd. tillstyrkande, för godt funnit, att låta uti en s. k.
BibelCommission sammankalla:
ArchieBiskopen Doctor Beronius, JustitiaeCancelleren och Ridd.
Liljestråle, Biskopen Doctor Engeström, Biskopen Doctor Mennander, Biskopen Doctor Serenius, Biskopen Doctor Forssenius, Biskopen Doctor Herveghr, CancellieRådet o. Ridd.
Ihre, Ofverhofpredikanten Doctor Rosén, Arohiatern o. Ridd. v. I.inné, Archiatern o. Ridd. v. Rosenstein, DomProbsten o. Theol.
Professorn Doctor Wåhlin, Theol.
Professorn Doctor Munthe, Theol.
Professorn Doctor Hesselgren, L. L. O. O. Professorn Aurivillius, Graee.
Litter.
Professorn Floderus, L. L. O. O. et Grrec. Linqv.
Professorn Lefrén, Sekreteraren o. Ridd.
Vargentin, Probsten o. Theol.
Lectorn i Strengnäs Doctor Liljestråle, Lectorn i Götheborg Doctor Gothenius.
Desse K. Mits Trogne Män oeh Undersåtare bör derföre åligga, att, med biträde af flere K.
Mits och Rikets Ämbetsmän, då deras 168 Den 16 November e. m. när- och öfvervaro i Commissiouen kan finnas nödig, detta högst vigtiga värf företaga, och med all omsorg till det påsyftade ändamålet utföra, samt, dervid sig till underdånig efterrättelse ställa följande omständigheter, nemligen: 1 S Alldenstund hufvudändamålet med detta arbete är, att uti Svenska språket få en så riklig öfversättning af den Hel.
Skrift, som i det nogaste är både till mening och uttryck aldeles lika och öfverensstämmande med det, som de af Guds Anda rörde
Män verkligen hafva talat och skrifvit; fördenskull tillhörer det de af H. K. M:t till sådant vigtigt ärende utsedde språkvittre mäns första omsorg, att vid hvarje Bok, som företagas, för sig stadga Grundtextens rätta läsning, på det att de uti sednare tider, då den Hel.
Skrifts Böcker uti trycket ufgåfvos, genom hvarjehanda tillfälligheter deruti inkomue brister, måge på riktige och aldeles osviklige grunder varda utrönte, och en till sin rätta lydelse återställd Text följas.
Uti hvilket afseende ej mindre den upplysning nyttjas kan, som de med Ebräiskan närskylde språken gifva, än de uti Waltons Bibliis Polyglottis införda äldre tolkningar, jemte andra lärde mäns, på fullgoda skäl, i den delen gjorda anmärkningar, men förnämligast den berömde Engelsmannens Doctor Kennicots Collntion emellan ett stort antal äldsta handskrilne exemplar af Gamla Testamentet, samt den Holländska Joh. Jac. Wettsteins jemförelse af handskrifne Nya Testamentets Böcker, tillika med Millii och Bengels kritiska arbeten; dock att Committerade icke binda sig tili någon auctorité eller antaga några vågsamma meningar in Philologicis, utan de allratydiigaste och fastaste skäl. 2 §•
1 Moment.
Vid sjelfva öfversättningen blir en hufvudregel för Committerade att följa Textens innehåll och rälta ordaförstånd, och det genom Svenska ordalag af lika betydelse, uti en ren och otvungen mening uttrycka: