Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa skäl finnér jag mig nödgad att motsätta mig (Jtsk:ts förslag, och anhåller att R. o. Ad. måtte, såsom hittills, bibehålla exporttull på vissa slag af ungkog, enligt det förslag, som af embetsverken blifvit i detta hänseende afgifvet.
Många bifallsrop följde på detta anförande.
Det förundrar mig allde les icke, om R. o. Ad. efter det sista sakrika anförandet anser allt vidare ordande i denna sak öfverflödigt; men då jag nu hört med hvilken säkerhet i argumentationen Frih.
Gripenstedt uppträda så önskar jag i största korthet få tillägga de skäl, hvarför jag anser att R. o. Ad. med honom bör instämma.
Då man åhört denna diskussion och deras anföranden, som yttrat sig för bifall till Utsk:s förslag, så skulle man kunna tro att frågan gällde ett absolut förbud mot all utförsel af ungskog, då frågan deremot endast gäller att sätta en ganska ringa tull på åtskilliga slags trädvaror.
Vidare skulle man, på grund af deras argumenter, kunna tro att den enskilde hushållade särdeles väl med sin skog, och att det icke behöfdes något annat än att lemna honom i full frihet; men den siste värde talaren har visat att så icke är förhållandet — och ännu mera, att man inlunda kan vänta att så skall ske.
Här har blifvit sagdt att vår skog är oförstörbar; men klagan öfver skogens förödelse har dock försports ända sedan Gustaf Wasas dagar, och åtskillige talare hafva ansett denna klagan mer och mer befogad.
I detta hänseende ber jag få erinra om en trakt, som jag specielt känner till, nemi. Wedbo härad.
Der hade man förut en någorlunda vacker skog, men den är nu slut, och sjelfva allmänningen har man delat för att kunna komma åt skogseffekter.
Man talar så mycket om huru många tunnland skogsmark som finnes här i landet, men då man talar härom, är det äfven skäl Den 29 Maj e. m. 641 3kal att säga hurudan denna mark är, ty härpå beror ju återväxten.
Jag vill icke längre upptaga tiden, utan anhåller att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, ville antaga det af embetsverken afgifna förslag.
Man säger att detta nya förslag skulle tillåta hvar och en att hejdlöst sköfla landets skogar, och med detta ingångsspråk målar man med den bekanta svarta färgen den mörka framtid vi halva att emotse.
Detta är endast medaljens frånsida.
Den har dock lyckligtvis äfven en annan sida, och på den står »med odling brytes byggd».
En talare här har anfört att ända från Gustaf Wasas dagar har klagan försports här i landet öfver skogsförödelsen.
Häruti ligger ett misstag.
Denna klagan har icke allenast försports sedan Gustaf Wasas, ulan ända sedan Olof Trätäljas tid.
Men skogen faller oftast för att lemna plats åt odling och andra näringar, som sprida lycka öfver landet, och man bör i detta fall icke allenast se på den dåliga eller skadliga, utan äfven något på den goda sidan.
Jag ville endast nämna detta i förbigående, och, med afseende på den fråga, som nu är före, vill jag inskränka mig till att söka utreda huruvida den nu bestående tullen på ungskogen verkeligen medför något skydd för skogen.
Gripenstedt har kommit till den slutsatsen att denna tullagstiftning icke medför något afgörande skydd för ungskogen, men bidrager dertill, och ieke bör borttagas förr än man på någon annan väg vunnit garanti härför.
Jag delar fullkomligt den ädle Frihms åsigt att denna utförseltull icke skyddar ungskogen, men kan icke med honom öfverensstämma deruti att den, detta oaktadt, bör bibehållas.
Den ädle Frih:n har äfven på det mest klara sätt visat att de två enda sätt, hvarigenom denna garanti skulle kunna vinnas, eller en ordnad skogshushållning och en klok skogslagstiftning, äro omöjliga att genomföra här i landet.
Den förra på grund af ogynnsamma förhållanden, och den sednare i följd af nationallynne!, som icke tillåter någon inblandning i enskilda angelägenheter.
Och här har man vant sig att för enskilda angelägenheter anse omvårdnaden om sitt hus och sin enskilda egendom.
Jag har fullkomligt uppfattat de svårigheter, Frilr.n härvid har att bekämpa ; men deremot har jag alls icke kunnat uppfatta att uti Hr Frihms bevisning för utförseltullens bibehållande finnes något öfvertygande, hvaremot jag högeligen beklagar att Hr Frihm icke uriderstödt Utsk:ts förslag att densamma borttaga.
Ty, om den, på sätt Hr Frihm uttryckt, icke medför något afgörande skydd för ungskogen, ser jag intet skäl för dess bibehållande.
Jag hade hoppats, säger jag, att Frihm, som intager en så utmärkt plats vid Konungens rådsbord, och som så klart H. IV, 41 642 Den 29 Maj e. m. fattat stats-ekonomiska grundsatser, jemväl vid detta tillfälle icke skulle fruktat att taga steget fullt ut, och jag beklagar att så icke skett.
För min del kan jag heller icke inse huru det skulle kunna låta sig göra att genom utförseltullen skydda ungskogen; ty vill jag lalla ungskog, så fäller jag den, äfven om jag icke får föra ut densamma, och nöjer mig med den mindre förtjenst jag lar inom landet.
Man talar om att förödelsen är så godt som gifven, om man får föra ut den, emedan den åtgår till pitprops.
Men om man besinnar att, enligt sista femårsberättelsen, utgöra endast statens skogar och allmänningar öfver två millioner tunnland, och att det dessutom finnes enskilde skogsegare som ega ända till 500,000 tunnland, så finna vi ju att vår skogstillgång är omätlig, ty vi hafva ju icke en gång råd att uppmäta den.
Tror
Hrrme då icke att vi med en sådan skogstillgång kunde fylla jordens alla grufvor — ty det behofvet måste vara begränsadt — och ändock hafva mera qvar än vi behöfva ?
Sedan jag anmälde mig, har R. o. Ad. haft den lyckan att höra Hr Finans-Ministern i ett sakrikt anförande framställa sina åsigter, och för mig återstår således föga att tillägga, utom att till honom framföra min tacksägelse för det sätt, hvarpå han uppfattat denna fråga.
Hr von Kraemer har yrkat tullfrihet på dessa artiklar, och yttrat sin förvåning öfver att man med liflig öfvertygelse kan yrka tullfrihet på lefnadsförödenheter och en mängd andra artiklar och likväl icke i denna fråga vilja låta samma princip göra sig gäliande.
FinansMinistern har redan i sitt lysande föredrag vederlagt delta inkast, hvadan jag dervid icke behöfver uppehålla mig.
Posse har sagt att, om man äfven sätter exporttull på ungskogen, så kan dock denna tull icke förhindra att densamma nedhugges.
Detta är ganska sannt. ty om man behöfver pengar, så säljer man ändå.
Men jag är fullkomligt öfvertygad om att, i händelse man sätter en låg exporttull på denna, liksom på åtskilliga andra artiklar, så, icke allenast afskräckes man i någon mohn för att exportera densamma, utan lusten hos utlänningen att köpa den minskas äfven.
Posse sade visserligen — som jag nyss anförde — att om man behöfver pengar, så säljer man ändå, men det är mängden af köpare som bestämmer värdet på en vara.
Hvad åter beträffar de förordningar, som framdeles kunna komma att stadgas till åstadkommande af en förnuftig skogshushållning, så är jag icke så misströstande som Gr.
Posse, och icke ens som Frih. Gripenstedt, ty jag tror att, om vi börjat dermed för 50 år sedan, skulle den nu varit i ordning.
Jag föreställer mig således att, allteftersom upplysningen går framåt, kunna vi äfven iner och mer hoppas på lörbättrin - Den 29 Maj c. m. 643 gar härutinnan, och då de olägenheter, man här påstått ega rum, i afseende på tnlltjenstemännens närvaro vid lastning, lätt kunna förekommas genom någon liten ändring i förlättningarne, och således blott äro att betrakta som skämskott, så röstar jag för Frih. Gripeustedts förslag.
Vid 1840, 1844 och 1848 årens riksdagar tillhörde jag Bevilln.-Utsk:t och var då, liksom Hr Akerman, betraktad som hvad man då kallade frihandlare.
Men det har sedan dess gått mig som många andra, att vi blifvit öfverflyglade, och bland dem, som gått längre än vi, är Frih. Gripenstedt.
Jag blef derföre ledsen då jag erfor att den ädle Frih:n var af annan mening än vi andra i detta fall; men af fortsättningen på hans anförande fann jag att detta endast var i följd af de svårigheter, som uppställde sig mot en ordnad skogshushållning.
Jag lemnar dock derhän, om Frih.
Gripenstedt, som så tidigt egnat sig åt rikets angelägenheter och skött dem så väl, haft tid att taga fullständig kännedom af detta ämne.
Jag undrar likaledes icke heller på att Hr Dalman, som troligen aldrig sett småskog, skulle blifva förskräckt, om han fick se några tusental nedhuggna småträd, som han trodde skulle blifvit mastspiror allesammans, om de fått stå qvar.
Jag lemnar derhän, om den pitprops, som är utförd, kunnat växa på 40 tunnland, men om dertill också åtgått 400, så se vi huru liten del det är, då vi hafva 26 millioner tunnland.
Då finnes det många andra saker, som kunna uppväcka större oro.
Jag föreställer mig således hvad desse
Hrr skulle blifva förskräckte, om de finge se skurviskorna, som säljas vid Kornhamnstorg.
Veten 1 hvad skurviskor är, Mine Hrr?
Jo! det är topparne af de små träden.
Lägger man ihop dessa, får man flera tunnland hvar dag.
Hvarför sätter man då icke förbud på sådant, eller åtminstone lägger någon accis på gummorna?
Och om man reser genom södra Sverige, ser man en mängd små staket; till dessa åtgår mycket mer än till pitprops.
Gripenstedt har sagt att, huru frågan än vändes, är det skadligt att nedhugga den unga skogen.
Men hvad gör man icke då man måste hafva penningar, svarar jag.
Om nu en egendoms-egare vore tvungen att hugga, så är det ju klart att man måste hugga så mycket mera, om exporttull pålägges, ty utlänningen betalar icke mer, om vi hafva exporttull eller icke.
Om jag icke irrar mig, fattades för någon tid sedan ett beslut att förbjuda svedjande, men jag har icke sett någon författning derom.
Låtom oss försöka denna utväg, men icke den att hindra hvar och en att fritt exportera sina produkter.
Jag kan icke heller underlåta att ytterligare fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet vid den omständighet, som Hr von Kraemer framhöll.
Jag har nemi, sjelf haft fartyg, då jag bodde i Kalmar, 644 Den 29 Maj e. m. och vet således ganska väl hvilken tidsutdrägt och hvilka omkostnader det medlör att för hvarje lastning hemta ut tullbevakning som räknar lasten.
Slutligen ber jag att få rätta ett misstag, som Frih.
Rappe begick.
Jag sade nemi. endast att i medlersta Småland, eler skogen var af ringa värde, är mera skogsbrist än i de orter, der den står i högt pris.
Och som det är min öfvertygelse, såväl att man med ganska ringa kostnad genom skogsplantering kan ersätta den export, som här är fråga om, som att man bör gora allt som kan bidraga till landtmannahandelns lättande, så får jag fortfarande yrka bifall till Utsk:ts förslag.
ITr von Ivrosmer:
Denna gång skall jag söka fatta mig så kort som möjligt.
Jag vänder mig då först till Hr Dalman för att säga att svårigheterne i afseende på exporten genom nu gällande tulltaxa ingalunda äro skrämskott, utan verkliga, och jag vågar påstå att ingen kan vederlägga detta.
Hr Dalman har äfven sagt att, om sådana felaktiga stadganden finnas, så kunna de lätt rättas; med huru skall man kunna veta, om ett fartyg inlastat tullfria varor eller icke.
Det är just för att se efter detta som man måste underkasta sig ali denna tidsutdrägt, jemte dermed följide kostnad.
Gripenstedt har fästat sig mycket dervid att villkoret för att nedhuggen skog skall växa upp igen, är att man har skogskapital.
Det skulle således bestå deri, att icke en hel skogstrakt fick nedhuggas.
Om en hel skogstrakt nedhugges, så medgifver jag visserligen att det är svårt att få den att växa upp igen, men att det låter sig göra, hafva vi bevis på af Svältorna.
Hr Frih:n har icke velat medgifva borttagandet af denna inskränkning i afseeede å utförseltullen, utan att vi finge en rationel skogshushållning.
Jag skulle vilja medgifva detta; men första villkoret för att få reda på huru en förnuftig, hoc est rationel hushållning skall ordnas i vårt land, är att lemna handteringen fri, och det är just för att få rationel skogshushållning, som jag önskar denna frihet.
Frihrn säger att det olika förhållandet med våra skogar lägger nästan oöfverstigliga hinder i vägen för en rationel skogshushållning.
Just då det är så olika förhållanden, är det omöjligt få något som passar för alla de olika delarne.
Det enda som passar för alla olika förhållanden, är att lemna saken fri.
Det svar.
Hr Frilun fick i Vestergötland, »att de ville halva pengar och derföre nedhöggo skogen», var ganska betecknande; ty troligen lönade det sig bättre der att inskränka sig till lågskogshushållning, än att låta den stå och växa upp till fullmogen.
Mycket mera kunde vara att tillägga, men jag vill blott sluta med att tillkännagifva, att jag nog kan förstå, att omständigheter, intressenas tryck o. s. v., kunna ibland vara så - Den 29 Maj e. m. 645 dana, att det för en annars liberal Finans-Minister kan se ut, som vore det klokast att i en sådan punkt gå öfver till andra sidan.
Athen hade en gång en stor fältherre, Temistocles.
Genom omständigheternas tryck måste han sednare gå i landsflykt, och taga sin tillflykt till Perserne; men då dessa då ville, att han skulle anföra en Persisk armé mot Grekland, tog han in gift i staden Magnesia.
Hr Frihm har valt deremot att i denna punkt anföra the prohibitistiska Perser, mot sin äras fädernesland : frihandeln I Jag fruktar dock att det vore bättre, äfven för min högt aktade motståndare, om det hlefve jag och ej han, som denna gång ginge med segern ur striden!
Några af de talare, som uppträdt efter Frih.
Gripenstedt, hafva uttalat sin förundran öfver den olikhet de funnit mellan de åsigter, han i allmänhet uttalat i afseende på handel och vandel, och de han här yttrat.
Jag tror att detta beror derpå att de värde talarne sammanblanda begrepp, som med hvarandra icke stå i sammanhang.
För min del kan jag icke anse allt förvärf vara af samma natur; eller att all egendom vore lika berättigad till frihet i användandet.
Utan att vilja bekänna mig till den statsekonomiska lära, som identifierar arbete och egendom, står det dock klart för mig att denna egendom måste vara af samma natur som ett kapital, med derå genom arbete frambragt ränta; och der har producenten, som, snart sagdt, gjort den till sin egendom, fri dispositionsrätt.
Men hvad deremot de producerande krafter angå, som en stat har inom sitt sköte, och hvilka äro afsedde att verka äfven för framtiden, så är det statens pligt att tillse att dessa icke på framtidens bekostnad förbrukas; och det är med hänseende härtill, som staten måste hafva tillsyn öfver skogsafverkningen.
I skogen ligger ett kapital, som icke under en generation kominer till mognad.
Skulle nu en generation taga mer än hvad på dess lott ankomme, så är det ju gifvet att han tillgrep något som icke är hans, utan kommande slägters, och för att hindra detta, måste staten träda emellan.
Önskeligt att genom en skogslagstiftning kunna göra detta; men då det möter svårigheter, så bör staten lägga en skatt, som förhindrar otillbörlig vinst, och genom denna skatt kunde äfven öfrige producenter, som på ett för staten förmånligare sätt drifva sitt arbete, slippa så stora afgifter.
Jag anhåller således om propos. på bifall till Hr Åkermans förslag.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan om afskafTande af utförseltullen å ifrågav:de slag af trädvaror, dels ock att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts m Dan 29 Maj c. m„ hemställan, skulle bibehålla de nu för samma slags trädvaror stadgade tullbestämmelser, med de förändringar, som af Kommers-Coll. och General-tullstyrelsen blifvit föreslagna.
Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af denu för oftaberörde slag af trädvaror stadgade tullbestämmelser med de af nyssnämnde embetsverk föreslagna förändringar, då svaren utföllo med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan votering af flere ledamöter begärts, uppsattes och justerades följ:de vorter:s-propos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts, i Betänk:t N:o 8 gjorda hemställan om afskaffande af utförseltullen å föij:de slag af trädvaror, nemi.: furu- och grantimmer etc.; läkter, huggne eller täljde etc.; samt årträd eller ämnen till åror; röstar Ja; Den det ej vill, röstar
Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bibehåller de nu för nämnde slag af trädvaror stadgade tullbestämmelser, med de förändringar, som af Kommers-Goll. och General-tullstyrelsen blifvit föreslagna.»
Den vidare behandlingen af förev:de Betänk, blef härefter uppskjuten till nästa plenum.
Upplästes ett af Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig, ingifvet mern. af följ:de lydelse:
Då numera en allt oftare påkommande sjuklighet tvingar mig iakttaga den noggrannaste försigtighet, och det beklagligen visat sig att längre sammanträden i täppta rum ovilkorligen framkalla lidanden, som förlama min verksamhet, får jag vördsamt anmäla att jag nödgas frånsäga mig det hedrande förtroendet att deltaga i 1863 års statsrevision.
Som det är oss alla bekant, tillkommer det Riddarh.-Direktionen att emellan riksdagarne utse de ledamöter af R. o. Åd., som, då förfall yppar sig för någon af de
Den 29 Maj e. m. 847 utsedda statsrevisorerna, i deras ställe böra i statsrevisionen inträda.
Jag vågar derföre vördsamligen hemställa, att enär många vigtiga ärenden taga R. o. Ad:s tid i anspråk under den återstående delen af den redan långt framskridna riksdagen, R. o.
Ad. måtte, på sätt vid förra riksdagen skedde, åt Riddarh.-Direktionen uppdraga att välja suppleanter äfven för dem, som redan afgått eller under den återstående delen af riksdagen möjligen komma att afgå.
Posse: Jag finner det mycket naturligt att, då R. o. Ad. icke är samlad, Riddarh.-Direktionen verkställer val sådana som det ifrågav:de, men det skulle deremot i min tanke vara högst olämpligt att under R.
Str:s sammanvaro gifva ett dylikt uppdrag åt nämnde Direktion.
Jag anhåller således om afslag å Frih. af Ugglas’ framställning.
Hr von Krmmer:
Jag instämmer med Gr. Posse. Frih. af Ugglas:
Det förslag, jag nu framställt, är enahanda med det beslut, R. o. Ad. vid förra riksdagen lättade, och det är desto mindre olämpligt, som grundlagen i många dylika fall uppdrar åt Riddarh.-Direktionen att bevaka R. o.
Ad:s rätt.
Jag kan derför icke finna, hvarför man icke med fullt förtroende skulle kunna åt densamma uppdraga nu ifrågav:de värf. Gr. Posse:
Jag har icke motsatt mig Frih. af Ugglas’förslag, derföre att jag icke skulle hysa tillräckligt förtroende till Riddarh.
-Direktionen, utan derföre att jag anser det vara R. o. Ad:s ovilkorliga skyldighet att, då den är samlad till riksdag, sjelf verkställa dylika val.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att som det utaf Frih. af Ugglas nu väckta förslag blifvit begärdt på bordet, komme detsamma att der hvila. R. o.
Ad. åtskiljde» kl. 10 e. m.
648 D«n 30 Maj, Lördagen den 30
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Stats-Utsk:t efter N:o 2,039 Hr von Troil, Samuel Gustaf; och befanns dertill hafva blifvit utsedd:
N:o 559 Hr Pereswetoff—Morath, fullm.
Hrr Elektorers lista vid val af 2 ledamöter i Bevilln.-Utsk:t efter N:o 120 Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik, och N:o 254 Hr Lilliecrona, fullm.
Hr Tornerhjelm, Rudolf; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 105 Gr. af Ugglas, Carl Ludvig; och N:o 390 Frih.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Banko-Utsk:t efter N:o 133 Frih. von Schwerin, Julius, och en suppleant derstädes efter N:o 1,582 Hr Steuch, Mathias; och befanns hafva blifvit utsedd till Ledamot: N:o 25 Hr Walkendorff, fullm.
Hr Wästfelt, Fredrik Philip; samt till Suppleant:
N:o 1,648 Hr von Bahr, Carl.
Hrr Elektorers lista vid val af 2 ledamöter i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t efter N:o 62 Frih. Mörner, fullm.
Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, och N:o 313 Frih. von Platen, Carl Baltzar, samt en suppleant derstädes efter N:o 1,053 Hr Hammarberg, fullm.
Gr. Mörner, Carl Robert Stellan; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter: N:o 1,586 Hr Raab, fullm.
Raab, Hugo; N:o 2,230 Hr Hagströmer, Johan Jacob; samt till Den 30 Maj. 040 Suppleant: N:o 1,563 Hr Cederstråle, Erik Carl Johan.
Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i Riddarh.-Utsk:t efter N:o 2,259 Hr af Wåhlberg, Göran Didrik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd:
N:o 1,856 B.
Hr de Freese, fullm.
Underrättelserna vid tulltaxan. §:n 1.
Utsk:ts hemställan bifölls. §§:na 3, 7, 10 och 11.
Enär, genom B. o. Ad:s föreg:de beslut, icke alla utförseltullar blifvit afskafTade, och den af Utsk:t föreslagna tullnedsättning för bomullsgarn ej heller medgifvits, följer deraf att, hvad Utsk:t i afseende på nu förev:de §§ i taxe-underrättelserna föreslagit, icke här kan vinna bifall.
Jag föreslår fördenskull, att ärendet i dessa delar måtte till Utskrt återremitteras.
, blefvo dessa §§ till Utsk:t återremitterade. §:n 12.
Utsk:ts förslag antogs. §:n 13.
Jag anser mig böra lemna den upplysning, att K.
M. varit betänkt att föreslå II.
St:r ett annat användande af denna s. k. »föring», samt att K. M:s Propos. redan är färdig och kan till nästa plenum förväntas.
Då emellertid punkten innefattar ett beslut blott t. v., anser jag den kunna bifallas.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , bifölls Utsk:ts rörande denna § afgifna hemställan.
Utsk:ts i slutet af Betänk:t framställda förslag till underd. skrifvelse i fråga om utarbetande af fullständigt förslag till ny tulltaxa.
650 Den 30 Maj. Frih.o Sprengtporten, Jakob Wilhelm:
Jag anhåller att Hr Åkermans reservation vid denna punkt måtte blifva uppläst.
Sedan den begärda uppläsningen egt rum, yttrade Frih.
Af alla frågor, som kunna förekomma till behandling inom en representativ församling, är det tvifvelsutan ingen, som kan anses vara af större vigt, än då det gäller bestämmandet af de grunder, hvarpå ett lands statshushållning bör hvila, ty derpå beror allt: folkets välstånd, belåtenhet och trefnad, äfvensom statens styrka och makt.
I ingen fråga kan derföre representationen hafva mer, eller, rättare sagdt, en mera afgjord pligt att yttra sig, än i afseende just å denna.
Aldraminst borde ett utlåtande från representationens sida i denna del uteblifva i en tidpunkt, då skäliga anledningar kunde vara för handen att betvifla de rådande grundsatsernas ofelbarhet, än mera, om de i tillämpningen kunde anses medföra framtida vådor för staten.
Utgående från dessa åsigter, hade jag redan vid föreg:de riksdag väckt en motion, i hvilken jag yrkade att Bevilln.-Utsk:t, vid sitt afgifvande förslag till bevillningsgrunder, måtte uttala sin mening i afseende å principerna för Sveriges handelslagstiftning, på det nationen måtte lära känna, om den — hvilket var och ännu är temligen tvifvelaktigt — hyllade ett abstrakt frihandelssystem eller ett frisinnadt, men sansadt protektionistsystem.
Henna motion vann icke någon framgång hos Utsk:t — den blef icke ens upptagen till besvarande.
Skälet till detta förfarande känner jag icke: vare sig att Utsk:t ansåg frågan allt för djerf, eller tilläfventyrs allt för besvärlig att utreda.
Utsk:t använde emellertid den utvägen, att h. o. h. ignorera densamma.
Nu har den blifvit bragt å bane; jag vet icke till följe af hvilka förändrade omständigheter.
Men sannolikt har någon, under forskningar i förra riksdagens handlingar, påträffat min motion och väckt den skendöda till lif.
Vid afgörandet af denna vigtiga fråga befinner sig R. o. Ad. likt Herkules vid skiljovägen.
På det beslut, vi gå att fatta, kan landets framtid till stor del komma att bero, då det gäller antingen att förorda ett handelssystem, hvars första och enda grundsats är denna: »hjelp dig sjelf, och himlen skall hjelpa dig», eller att antaga en frisinnad, men likväl afvägd handelspolitik till vårt ögonmärke.
Mina åsigter äro redan kända.
Jag har för öfrigt varit i tillfälle erfara, att frihandelstheorierna af deras anhängare betraktas nästan som trosläror, öfver hvilkas absoluta riktighet knappast något tvifvelsmål medgifves.
Det är föga sannolikt, att jag med mina ord lyckas omvända många af mina motståndare.
Några af de satser, uppå hvilka man stödjer sitt försvar för vårt nu gällande handelssystem, äro likväl af den beskaffenhet, att de icke kunna lemnäs alldeles obesvarade.