Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om den delen af inbjudningen, som den siste värde talaren förordade, har jag deremot ingenting att anmärka, utan förenar mig med honom; rör:de åter tiden för prestmötes hållande, ber jag att få anföra några ord till försvar för Utsk:s ut lät. i detta afseende.
Det är R. o. Ad. bekant, dels att kyrkolagen f. n. innehåller föreskrift derom, att ifrågavande prestmöten skola årligen hållas, dels att delta lagbud, beklagligt nog, icke eflerlefves.
Vi hafva under denna Riksdag på detta rum varit vittne till de heta strider, som bär blifvit förda i fråga om de religiösa ämnena och de olagligheter, som i detta afseende yppats inom vårt land; vi hafva från en af de talare, som yttrat sig i frågan, emoltagil icke mindre ån 2:ne serskilda motioner med föranledande af dessa olagligheter och visande vägar att dem stilla.
Jag lemnar dock osagdt huruvida de föreslagna medlen leda till det åsyftade målet.
Det ena, inrättandet af eli eck!esiastik-koll:m, är redan af R.
Den andra frågan, ronde prestmöten, har fallit.
Bland de medel, som kunna användas för ätt väcka det aftynade lifvet inom kyrkan, skulle jag tro att prestmöten, der kyrkans tjenare kunde tidtals sammankomma och upmunira hvarandra Den 27 September |f. m. 325 till verksamhet i kyrkans tjenst och rådpläga om dess angelägenheter, voro ganska nyttiga och välgörande.
I saknad af de hittills årligen påbjudna préstmötena, har, såsom vi känna, prestsällskaper bildat sig, och helt nyligen har ett sådant hållit]sammanträde.
Hr von Hartmansdorff har vid ett föregtde tillfälle om dessa prestsällskaper yttrat, att de voro olagliga sammankomster, föranledda just deraf, att de lagliga icke voro medgifna.
Om nn presterskapet finner sig, till följd af sin inre drift, upmanadt att årligen sammankomma, och jag tror, att det nu är flere år sedan prestsällskaper hållits öfver hela riket, kan det då vara för mycket alt lagen påbjuder, att presterskapet i hvarje stift skall hvart 3:dje år sammankomma?
Kan icke, med afseende på dagens många religiösa frågor, tillräckliga ämnen förefinnas, för att hvart 3:dje år under 3:ne dagar sysselsätta stiftets presterskap?
Hvad kanna vi vänta af dessa möten, om de, på sätt PresteSt. beslutit, icke mer än hvart 6:te år skola hållas? och hvarföre detta upskof eller denna långa tid, från årligen, såsom det nu är stadgadt, till 6 år?
Då jag skulle tro, att den inskränkning för dessa möten, att, ifrån att vara årliga, hållas hvart 3:dje år, är alldeles tillräcklig, vågar jag i detta afseende afstyrka bifall till inbjudningen.
Jag begär icke bättre, än att mötena måtte hållas, på sätt LagUtsk. föreslagit samt R. o. Ad. beslutit, hvart 3:dje år.
Men jag väntade mig motstånd just af de ledamöter, som nu med mig instämt, och serdeles af den, som velat hafva 3 år.
Under sådana förhållanden vill jag visserligen yrka, att R. o. Ad. måtte vidhålla de 3:ne åren, men för öfrigt antaga PresteSt:s inbjudning, hvars innehåll jag anser vara riktigare än Utsk:s förslag.
Häruti hördes Gr.
Sparre och Frih. Raab, Adam Christian, instämma.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt, dels att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt beslut om tiden för prestmötes hållande, måtte i öfrigt antaga PresteSt:s inbjudning, dels ock af Hr Tersmeden, att inbjudningen i dess helhet måtte antagas; hvarefter R. o. Ad., uppå serskildt framstälda propos:r, först, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut om tiden för prestmötes hållande, afslog inbjudningen i denna del, och sedermera antog inbjudningen i öfriga delar.
Besv. o. Ekon.-Utsk:s den 22 och 25 dennes på bordet lagde Betänk. J\s 129, i anledn. af väckte motioner om ändringar i Kongl. Handels-Ordmn d. 22 Dec. 1846.
Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande, och förekommo dervid U(sk:s yttranden öfver nedannämnde delar af ifrågavar:de författning: § 1- 326 Den 27 September f. m. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Örn det har inträffat, att perso ner, sam icke kunna skrifva och räkna, möjligtvis erhållit handelsrätlighet, så är det icke författningens fel, ulan bör sådant tillskrifvas dera, som densamme tillämpa.
Sådane missbruk böra rättas, icke derigenom alt författningen ändras, utan derigenom att de försumliga embetsmyndigheterne tillhållas att göra sin skyldighet.
Inrättandet af de föreslagna exaroens-kommissionerna kan jag icke annat än motsätta mig.
Om en person genomgått det högre läroverket vid Marieberg, samt således gjort sig känd för att kunna både skrifva och räkna, skulle han likväl, för att erhålla handelsrättighet, inför en sådan kommission ådagalägga, att han verkligen kan skrifva och räkna.
Då det icke behöfver bevisas mera, än att en person innehar den obetydliga bildningsgrad, att han kan skrifva och räkna, bör man väl kunna öfverlemna ål embetsmyndigheterne ali bedöma, huruvida sökanden företer ett nöjaktigt bevis i förenämnde hänseenden och, i händelse han det icke gjort, är det ganska lätt för embetsmyndigheterna, att sjelfve förstå, om det anskaffade beviset är tillräckligt, utan att en sådan författning, som den . här föreslagne, om examens-kommissioner, behöfver införas.
Jag anhåller vördsamt om propos. på afslag å Utsk:s förslag i denna del.
Jag vill icke tala mycket för det ifrågavar:de stadgandet, men då det synes mig icke/ kunna medföra någon skada, anhåller jag om bifall till Betänk.
Då det verkligen inträffat, att personer, som sakna ifrågavar:de obetydliga kunskaper, blifvit antagne till handlande, kan jag icke förstå hvarföre man skall motsätta sig Utsk:s förslag.
Lagerbjelke omnämnda orikligheten i förslaget kan lätteligen på så sätt afhjelpas, att man efter orden: ”samt vid undergånget prof inför lärare vid allmänt läroverk och fullmäktig från handelsförening, hafva visat sig kunna skiifva läsligt och räkna” införer: ”så vidt icke den person, som är i fråga, tagit någon examen vid Rikets allmänna läroverk, eller i öfrigt visat sig ega erforderliga kunskaper.” Frih.
Det är en ovana, som R.
St. icke sällan ådagalägga, att vid hvarje Riksdag tumma på förut gifna författn:r.
Den här föreslagna förändringen synes mig både onödig och mera skadlig än gagnelig.
Här är icke så mycket fråga om examensprof på konsten att kunna räkna och skrifva, utan snarare färdigheten att föra bok och räkning; men oaktadt föreg:de talare förbigått denna omständighet, tror jag likväl det är öfverflödigt, att föreskrifva några serskilda examens-kommissioner för sådant ändamål.
Då vi hafva erhållit en Kongl. Propos. om handelsboks vitsord, hvaruti äfven föreslås, att handelsböcker skola vara ordentligt förde, samt då härutinnan ligger ett såketl korrektiv emot befarandet, att den handlande icke skulle ega de ifrågavar:de kunskaperna, synes mig onödigt, ali här föreskrifva ett sådant stadgande, som Utsk. här föreslagit, hvarföre jag äfven yrkar afslag å Utsk:s Betänk.
Den 27 September f m. 327 Hr von Hartmansdorff:
Det förhåller sig visserligen så, som Frill.
Raab nyss sagt, att sjelfva hufvudfrågan egentligen rörer förmågan att föra handelsbok och räkning, och ej egentligen konsten att räkna och skrifva.
Men författningen, som utgick fråndell aldra liberalaste grund, antog, att de ringaste kunskaper, som man vanligen fordrar af en skolgosse, skulle vara tillräckliga för en handlande i Sverige.
Likväl har det visat sig, att icke ens dessa fordringar blifvit upfyllda, samt att, när okunnige handlande gjort konkurs, har det icke funnits någon räkning, att rälta sig efter, utan endast ofullständiga anteckningar, hvarigenom vederbörandes rätt, att utbekomma sina medel, blifvit outredd och tvifvelaktig.
Då man af skadan blifvit klokare, söker man nu erhålla någon rättelse häri, samt begär, att vissa qvalifikationer uiåtte bestämmas i afseende på de personer, hvilka skola meddela bevis rör:de de kunskapsmått, som en handlande bör, i förevartde ämnen, innehafva; att dessa bevis måtte utgifvas af någon lärare, anställd vid offentligt läroverk, eller af någon medlem eller fullmäglig från handelsföreningen, med ett ord af sådane personer, som hafva kunskap i räknekonst och bokföring.
Kan detta sägas vara något öfverdrifvet anspråk?
Lagerbjelke har befarat, alt om förslaget antoges, skulle det föranleda till den öfverdrift, att personer, som genomgått offentliga läroverk, nödgades ånyo undergå examen och blottställas att dervid blifva chikanerade.
Men då det icke kan vara fråga om någon sträng examen, utan endast om ett litet förhör, synes mig hans fruktan i detta afseende onödig.
Att lemna saken sådan hon nu befinnes, visar nog mycken likgiltighet om deras rätt och bästa, hvilka hafva med handlande att göra.
Jag anhåller följaktligen alt R. o. Ad. måtte bifalla förevande punkt af Utsk:s Betänk.
Det är icke allenast med afseende på närvar:de förhållanden, som Utsk:s förslag blifvit afgifvet, utan äfven, på sätt Frih.
Raab antydt, med hänseende till den nya förordning, ang:de handelsboks vitsord, som K. M. i Sin Nåd.
Propos. framställt.
Det ligger i sakens natur att, till följd af den ansvarighet, som enl. förordningen skall åligga handlande, det är nödvändigt, att man erhåller starka kontroller deruppå, att han fullgörer sina skyldigheter så väl emot Staten, sora de enskilde medborgarne och sig sjelf.
Huru ett sådant åliggande kan af honom upfyllas, enl. nnvar:de författa., vill jag genom ett uti Utsk. framstäldt exempel ådagalägga.
Det har icke saknats exempel deruppå, att just de personer, som skola examinera en handels-kandidat, varit till den grad okunniga, att uti det af dem afgifna betyget stått ”qvarter och specier.”
Det synes alltså icke utgöra någon öfverdrifven fordran, att en sådan person, på hvars insigter så många menniskors väl i mer eller mindre mån kan bero, må vederbörligen efterhållas och kontrolleras.
Jag skulle således tro, att denna punkt borde bifallas, så vidt den rörer handlande uti städerne, men jag önskade deremot — hvilket jag äfven framställde uti Utsk. —, alt landthandlande väl skulle vara tvungna att undergå examen inför veder - 328 Den 27 September f. m. börande lärare, hvilket vore billigt oell rättvist, men icke inför någon ledamot i handelsföreningen i närmaste stad, emedan det icke ligger utom möjlighetens gräns, att en sådan ledamot skulle kunna utestänga landthandel just genom att försvåra möjligheten för en sådan person att få idka haudel.
Jag anhåller derföre vördsamt att R. o. Ad. behagade återremittera denna punkt af Betänk.
Flera talare hafva vidlyftigt och ganska riktigt yttrat sig derom, att det vore väl om det funnes säkerhet för allmänheten, att handlande komma att föra ordentliga och pålitliga böcker.
Om det nu föreslagna stadgandet medförde denna verkan, skulle jag för min del förorda detsamma, men, så vidt jag kan förslå, medförer det icke någon sådan säkerhet.
F. n. är stadgadt, alt om en handlande icke fört ordentlig räkning och sedermera gör konkurs, så kommer sådant, vid konkursens afgörande, att ganska betydligt inverka på bedömandet af ansvarigheten.
K. M. har föreslagit sladganden om handelsboks förande, samt åtskilliga andra föreskrifter i ifrågavarrde hänseende, hvaraf visar sig. att en handlande behöfver kunna föra bok, hvilket, om ordning skall ega rum, han äfven måste kunna för sin egen skull, men häraf följer icke, alt det nu föreslagna stadgandet leder till undanrödjande af de missbruk, som f. n. förefinnas.
F. n. är icke stadgadt, huru den bevisning, att en handlande kan räkna och skrifva, skall försiggå, utan är endast öfverlemnadt ål embelsmyndigheterna att bedöma, huruvida han bevisat, att han kan det.
Det är gifvet, att om en myndighet tillkännagifver någon tvekan, , huruvida en sökande innehafver ifrågavar:de färdighet, så kan denne åstadkomma ett erforderligt bevis.
Hvaremot, om stadgandet uti ifrågavar:de punkt antages, en person, hvilken ovedersägligen är alldeles utmärkt skicklig i dessa stycken, blir tvungen att aflägga examen inför en examens-kommission, samt genom betyg af lärare vid allmänt läroverk och fullmäglig vid handelsförening visa, att han besitter ifrågavar:de kunskaper.
Ingen lärer väl vilja betvifla, att icke officerare äro i besittning af ifrågavarrde kunskaper, men icke desto mindre och oaktadt dessa personer genom högre läroverks exaraens-betyg visat sig innehafva större skicklighet, än som för förandet af dessa räkningar erfordras, är sådant, ifall någon af denna klass öfvergår till handelsyrket (hvarpå icke saknas exempel), enl.
Utsk:s förslag icke fullt tillräckligt, så vida icke fullmäglig från handelsföreningen gifvit sitt videtur.
Sådant kan jag icke anse för tjenlig!, utan fortfar i min vördsamma anhållan om afslag.
Raabs yttrande vill jag nämna, att jag alldeles icke förbisett den omständighet, att handlande böra kunna föra bok och räkning.
Om man jemförer nu gällande författning med Utsk:s förslag, som, endast i vissa delar åberopande förfallntn, stadgar, attén handlande bör ”hafva begått Herrans heliga nattvard, råda öfver sig sjelf och sin egendom, ega god frejd, samt, vid undergånget prof inför lärare yid allmänt läroverk och fullmäglig från handelsförening, hafva visat sig kunna Den 27 September f. m. 329 skrifva läsligt och räkna — — — — öfliga sätt,” så skall man finna, att Utsk. äfven bibehåller det nn gällande stadgandet, alt handlande bör Itunna föra bok och räkning.
Då det nu endast är fråga om en kontroll, som visat sig högst behöflig, kan jag icke inse, hvarföre man skall motsätta sig densamma.
Lagerbjelke omnämnda undantag kan icke rubba min öfvertygelse, ty om en officer vill drifva en handelsrörelse, måste han underkasta sig de derför bestämda prof.
Att han kan läsa och skrifva faller af sig sjelf, men att han kan föra bok och räkning är icke sagdt, och derföre bör han aflägga prof derpå.
Om en militär vill slå sig på den civila banan, mäste han ju äfven hafva aflagt Kansli- eller HofRätls-examen.
Skulle man antaga del förslag, som åtskillige talare föreslagit, skulle man också stadga, att en handlande bör kunna del och det, utan att föreskrifva på hvad sätt en sådan kunskap bör ådagaläggas.
Då Utsk:s förslag, ehuru obetydligt, innebär en förbättring och icke en försämring af det uti ifrågavar:de hänseende nu gällande stadgande, anhåller jag, alt detsamma måtte vinna R. o. Adis bifall.
Det är väl sannt, alt det ansvar, handlande löper, derest han icke kan föra hok och räkning, är så stort, att det bör afhålla honom ifrån att obehörigt gifva sig in uti i fråga vande jhke; men om Utsk. icke föreskrifvit, på hvad sätt han skall annorlunda dokumentera sin skicklighet, än alt han företer betyg af en person, hvilken han sjelf väljer-och till hvilken han har förtroende, så skall han, om han sedermera råkar i olycka och betyget då icke hjelper honom, icke eller kunna annat än tillvita Staten den ofullständighet i dessa bestämmelser, som förorsakar hans fall.
Detta är skälet, hvarföre jag anser det vara Statens skyldighet, alt, när det ifrågavaride stadgandet icke är tillräckligt betryggande, komplettera det med ett nytt, sorn fullt kontrollerar en handlandes skicklighet i ifrågavaride hänseende.
Lagerbjelkes antnärkn., att ett yttrande i denna fråga af en ledamot i handelsföreningen vore öfverflödigt, får jag fästa den värde talarens upmärksamhet deruppå, att detsamma dock torde vara nödvändigt jned afseende på kontrollen af en handelskandidats skicklighet i bokföring.
Man kan icke begära att en lärare vid gtt allmänt läroverk skall hafva kännedom derom, ehuru jag visserligen medgifver att de finnas, som härutinnan ega full skicklighet.
Då jag således skulle vara benägen alt medgifva någon mindre begränsning ronde utväljandet af sådane personer, serdeles hvad landet angår, fortfar jag uti min hemställan att R. o. Ad. behagade återremittera ifrågavaride punkt.
Om man granskar hvad motionären klagat' öfver, finner man, enl.
Utsk:s Betänk, första sidan, att det är deröfver, ”att vederbönde embetsmyndigheter, utan invändning, antagit kunskapsbetyg, hvilka med allt skäl bort förkastas, såsom utgångne från personer, hvilkas insigter i räkning varit okände.” Motionären har således klagat deröfver, att en utgifven författn. icke blifvit ordentligt efterlefd.
Ora en sådan underlåtenhet å embelsmyndighe - 330 Den 27 September f. m. ternas sida skulle utgöra ett tillräckligt motiv att ändra en författn., så hemställer jag huru mångå förfatlmr i detta hänseende skola vara af den beskaffenhet, alt icke någon embetsmyndighet skulle kunna tilltro sig ega skäl att yrka en förändring uti desamma.
^Hvad som nu är föreskrifvet är, alt den person, som söker handelsrättighet, skall kunna räkna, skrifva samt föra bok, hvarjemte del åligger erabetsmyndigheterna att underrätta sig, om han det verkligen kan.
Nu har Ulsk. föreslagit, att som embetsmyndighelerna hafva försummat att fullgöra sina skyldigheter tili ifrågavar:de hänseende, det måtte blifva föreskrifvet, att en lärare vid allmänt läroverk och fullmäktig från handelsförening skola vara tillstädes vid examen, hvilken består uti att kunna skrifva, räkna och föra bok.
Hvad skrifva och räkna angår, så behöfves det icke någon lärare vid en skola för att man skall kuuna underrätta sig derom huruvida den handlande besitter denna obetydliga kunskap.
Beträffande deremot konsten att föra bok, så kan man icke alltid vara försäkrad om sökandens skicklighet i ifrågavar:de hänseende, isynnerhet då det kan inträffa, såsom Hr Flach nyss sagt, att till examinatorer blifvit antagna sådana personer, hvilke lala om ”qvarter och specier,” men jag kan dock icke inse, alt samhället blifver mera hjelpt dermed, att dessa examens-kommissioner inrättas, än om vederbörrde myndigheter tillhållas att fullgöra sina skyldigheter, att på ett tillförlitligt sätt underrätta sig derom att den sökande verkligen kan skrifva, räkna och föra bok.
Jag för min del tror, alt man hvarken i ett eller annat afseende bör ändra en författn., för vinnande af sådana reformer, som den ifrågavar:de, hvilken icke medförer någon nylla ulan endast skada.
När en författn. befinnes vapt ändamålslös och när dess grundval är helt och hållet förstörd, ma man då omarbeta och omskrifva författnm, men när en författn. erkännes vara rigtig och ändamålsenlig — som jag hoppas majoriteten af delta Stånd anser den förenämnda vara —, så kan jag icke inse, hvarföre man skall införa en så föga tillfredsställande förändring, sorn den förer vande, till följe hvaraf jag äfven fortfar uti min anhållan om afslag.
Den siste värde talaren har sagt, att vederbör:de embetsmyndigheter skola försäkra sig derom, att den person, som anmäler sig till handelsrättighets erhållande, verkligen innehar de kunskaper, som vederbör.
Men om han ej företer betyg, huru skall det ske, med mindre myndigheterna sjelfva examinera honom?
Skall Landshöfd. sälta sig ner att förhöra sådana handelskandidater?
Om han dertill ej har tid och när det dessutom icke hörer till hans embelspligter, så är det nödigt, att någon person, som eger vitsord om insigt i förenämnde kunskaper, utfärdar betyget.
Något annat har Utsk. icke heller föreslagit och det är just med afseende pä Konungens Nåd.
Propos. om det ökade ansvar, hvilket hädanefter skall åligga dem, hvilka föra oriktig räkning, som Utsk. har velat skärpa föreskriften.
Orsaken hvarföre jag icke anhöll om återförvisning, utan om bifall, ehuru jag erkänner att ordalagen kunnat vara bättre valde, var den, att jag befarade en återremiss skulle möjligen kunna verka derhän, att saken alldeles för - Den 27 September f. m. 331 folie, ty uär återremissen kommer till Utsk., är Riksdagen så långt framskriden, alt det icke hinner före hans slut inkomma med nytt förslag.
Men då en Utsk:s-lédamot, som är min granne, påyrkat återförvisning, så förmodar jag, ali han, äfvensom Frih.
Rehbinder, tillser, att saken icke förfaller, hvarföre jag, på det att ordalagen målte blifva mera tillfredsställande, afslår från mitt yrkande på bifall och förenar mig med Hr Flach att begära återförvisning.
Då jag egentligen yttrat mig emot det sätt, hvarpå Utsk. velat lösa denna fråga, och då den ledamot, hvilken hufvudsakligen yrkat bifall till Utsk:s förslag, instämt med Hr Flach i begäran om återremiss, så vill jag äfven afstå från min begäran om afslag och förena mig med dem, som yrka återremiss.
Det embetsverk, jag har åran tillhöra, har under ^in behandling, förr icke så sällan, numera någongång, fått sådana frågor, som härröra af tillämpning af ifrågavar:de §, rör:de handelsrättighet; och det har alltid visat sig, att då man kunnat bevisa, det tillåtelse blifvit obehörigen medgifven, så har rättelse i det anmärkta förhållandet aldrig uteblifvit.
För min del således tror jag icke, att det föreslagna stadgandet är af den synnerliga vigt, som en del talare ansett.
Det synes i allmänhet, och just för beredande af framgång åt verkligt angelägna ärender, som af R.
M. framställas, vara ganska önskvärdt, om R.
St. i möjligaste måtto inskränkte sina skrifvelser till sådane fall, då de äro af behofvet tydligen påkallade, och icke befattade sig med hvarjehanda saker af underordnad vigt, isynnerhet då rättelse lätteligen vinnes genom anlitande af lagliga aukloriteter, eller, med andra ord, på administrativ väg.
Följaktligen kan jag icke tillstyrka bifall till det ifrågavande förslaget, hvarjemte jag afstyrker återremiss i den af Hr Flach begärda syftning, emedan, örn detta stadgande är nödigt, så är det just för landthandlandena, ty jag kan icke föreställa mig att en ledamot af en handels-förening skulle af partiskhet kunna jäfva en person, rör:de hans kunskap att läsa och skrifva redigt samt föra bok och räkning på ett för handeln öfligl sätt; ty dessa insigter och färdigheter äro så allmänna och så lätt kontrollerade, att den, som af illvilja missbrukade till deras underkännande sin ställning af bedömare i egenskap af handelsföreningsledamot, den mannen hade, i och med detsamma, blottat sin elaka afsigt för hvem som helst, och skulle ofelbart förlora allt anseende bland hederligt och redbart folk.
Sådant utsätter man sig icke gerna för, om man ej är så alltför illvillig, att böra anses såsom ett undantag från all medborgerlig dygd; och dylika undantag må väl icke utgöra våra aktade stadsinvånares val till sina handelsföreningar.
Just samma påtagliga nödvändighet, att i förenämnde hänsigt hålla sig vid rättvisa och sanning, synes ock göra det nuvar:de stadgandet tillräckligt betryggande för dera, sorn saken angår.
Jag instämmer således med Frih. Raab, som yrkar afslag å Betänk.
Jag är visserligen af samma åsigt, som 332 Den 27 September f m.
Cederström, att det vore lyckligast saint häst, att R.
St. icke befatta sig med sådana frågor, som ändå kunna regleras, men då det har visat sig att en ändring varit högst behöflig, synes det mig äfven vara skäl att densamma verkställes.
Hr von Hartmansdorff har tydligen ådagalagt, att man icke rimligtvis kan begära, att ett Landshöfd.-Embete skall examinera de personer, hvilka blifva handlande, samt att Embete! icke kan göra någonting annat än granska de betyg, som af handels-kandidaterna presteras, samt efterse, huruvida betygen äro afgifna af personer, hvilka äro kompetente alt examinera vederbönde.
Då jag icke kan förstå huru K:s Befhide skall kunna hafva kännedom derom, kan jag icke inse, hvarföre man icke vill tillåta all en kontroll i detta hänseende eger rum eller med andra ord, bestämma hvilka personer, som böra handelskandidater examinera.
Hr von Hartraansdorffs anmärka. rör:de stiliseringen af (Jtsk:s förslag, vill jag nämna, alt Utsk. begagnat enahanda ordalag, som finnas uti nu gällande författn., samt endast tillagt orden: ”samt vid undergånget prof inför lärare vid allmänt läroverk och fullmäktig från handelsförening.”
Jag kan icke finna hvad man egentligen har att häremot anmärka, äfvensom jag icke kan inse, hvartill en återremiss skall tjena, ty sannolikt vidhåller Utsk. sitt gamla förslag, emedan jag för min del icke inser att detsamma kan på något säll omredigeras.
Dessutom är Riksdagen alltför långt framskriden, för att en återremiss skulle lända lill någon synnerlig nytta.
Ehuru jag förutser, att det nu af Utsk, afgifna förslag icke torde blifva R.
St:s beslut, kan jag dock icke underlåta alt fortfarande yrka bifall.
Cederström har ansett ifrågavar:de förändring onödig, derföre att rättelse kan hos Konungen genom Civil-Depart:t erhållas.
Men händelsen är den, att de flesta öfverträdelser, i detta afseende, icke komma till Civil-Depart:t, derföre att man icke bryr sig om att åtala dem.