Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hrr, vi finna orsaken dertill just i det förhållande, som Frih.
Tersmeden sednast anförde.
Det är nemligen i sättet, hvarpå nu gällande BevillmsFörordning tillämpas.
Hr von Koch har till försvar för TJtsk:s förslag anfört, huru det varit för honom uprörande att erfara huruledes, när fråga varit att uppgifva sin inkomst till BevillmsTaxering, män äfven af sådan qvalitet att man i deras allmänna lif icke kunde tilltro dem någon handling stridande mot hederns fordringar, likväl kunnat glömma sig derhän att man nödgas erkänna det de i detta fall icke så förfarit, och i sammanhang dermed anförde han, huru samvetsnämnder blifvit i åtskilliga städer organiserade för att uttaxera kommunalafgifter, och det med den lyckliga följd att en rättvis beskattning i det fallet egt rum.
Just detta hans anförande innebär efter min öfvertygelse de största bevis på att man ingalunda bör gå så tillväga som Komiterade föreslagit, utan tvertom följa dessa kommuners exempel och så sammansätta beskattningsmyndigheterna, att man af dem med visshet kan påräkna samma oväld och rättvisa, som man 52 Den 9 Maj e. m. ser dessa nämnder utöfva inom de kommuner, der de äro inrättade.
Således tror jag för min del att man gör bäst uti att icke antaga de grunder, som här nu blifvit föreslagne.
Man har väl såsom försvar för TJtsk:s förslag anfört, huruledes E.
St:r vid sistlidne riksdag begärt att en Komité skulle tillsättas för att föreslå nya beskattningsgrunder.
En talare har före mig genmält denna erinran och jag förenar mig med honom deri att, om E.
St:r å sin sida begärt en sak, som vid närmare eftersinnande finnes mindre välbetänkt, så synes det mig vara en förtjenst af E.
St:r att afstå från vidare fullföljande af denna sak.
Det är alldeles icke någonting hvarföre de böra klandras.
En annan talare har, till försvar för Betänk:t, anfört att bevillningen efter de grunder, som nu äro föreslagne, lätteligen skulle kunna höjas till dubbelt belopp; men jag hemställer, om det icke är lika lätt efter nu gällande beskattningsgrunder att höja de summor, som äro bestämda i Bevilln:sEörordn:n?
Jag anser det ena vara lika lätt som det andra.
Likaledes har samme talare erinrat huruledes efter den beräkning, han gjort, den bevillning, som skulle utgå efter förevarande förslag, komme att blifva ungefärligen lika med den, som efter nu gällande beskattningsgrunder utfaller.
Jag måste förundra mig öfver att man är så benägen att förkasta det gamla och antaga ett nytt, då man genom detta sednare ingenting vinner, ty det måtte väl icke vara någon vinst att genom tillämpning af en ny författning komma till precist samma resultat som genom den gamla.
Men detta visar, som jag förut yttrat, den benägenhet, Svensken har att förkasta allt gammalt och antaga det nya blott för nyhetens behag, utan att besinna om det nya är bättre än det gamla.
Innan man antager någon ny författning, bör man väl i första rummet söka att afhjelpa de olägenheter, som genom den gamla författningen eller rättare genom dess oriktiga tillämpning upkomma; och detta kunde, enligt mitt omdöme, ske derigenom att man inrättade taxeringsmyndigheterna på helt annat sätt än de nu äro sammansatta, ty så som de -nu äro organiserade, anser jag det vara vida bättre, om man toge Kronans tjenstemän till ledamöter i BeskattningsKomitéerna, ty dessa tjenstemän äro åtminstone edsvurne och kunna ställas till rätta för sina gerningar, hvilket icke med nuvarande Beskattningsmyndigheter är förhållandet.
Med ledsnad, ja med förtrytelse har jag vid det embetsverk, der jag är anställd, icke sällan sett af Pröfnings-Komitéerne beslut, hvarigenom medborgare blifvit beskattade, utan att det minsta skäl till stöd för beslutet blifvit anfördt.
Likaså bruka TaxeringsKomitéerna .äfven att förfara vid bevillningsafgifternås bestämmande, så att protokollet är naket på allt annat utom sjelfva beslutet.
Låtom oss derföre förändra sammansättningen af de myndigheter, som skola tillämpa den nu gällande förordningen, låtom oss gifva dem så stränga föreskrifter att de icke kunna åsidosätta sin skyldighet; då skall säkerli - Den 9 Maj e. m. 53 gen mindre klagan uppstå deröfver att den nuvarande beskattningen är orättvis.
— Jag instämmer i Hr v. Ehrenheims anhållan ätt punkten måtte återremitteras och en begäran afgå till K.
M. derom att dessa Beskattnings-Komitéers beslut måtte granskas af vederbörande mjmdigheter och deras TJtlåt:n i saken infordras.
Jag tror att en sådan åtgärd skulle vara ganska helsosam, ty man ser till och med af det Utlåt., som KammarRätten på Nåd. befallning afgifvit i fråga om tillämpningen af de föreskrifter, som i instrnktionen äro gifne, huru vigtigt det är att myndigheter, som. ega sakkännedom och som skola tilllämpa författningarne, sedan dessa blifvit stiftade, sättas i tillfälle att granska och utlåta sig öfver desamma, innan de till allmän efterrättelse blifva utfärdade. •—- Hr Stuart, Carl Gustaf:
Då jag deltagit uti det ar bete, som nu blifvit underkastadt R. och Ad:s pröfning, torde det icke finnas olämpligt, att äfven jag uttalar några ord i ani. af de anmärkningar, som blifvit mot Bev.-komiténs förslag framställde.
Redan under flera riksdagar har erfarenheten visat, att det ändamål, som åsyftats med bevilln:s-författningarne, i allmänhet icke vunnits, enär den jemlikhet och rättvisa i be skattning, som man velat tillvägabringa, icke kunnat åstadkommas, och man har funnit att de, tid efter annan gjorda, jemkningar i förut gifne stadganden icke heller medfört något lyckligt resultat, utan att sjelfva beskattningsgrunderna måste ändras.
St:r derföre vid sednaste riksdag begärde att K.
M. måtte nedsätta en komité för att uppgöra förslag till ny bevilln:s-författn., så kunde ej någon äf komiténs ledamöter föreställa sig, att meningen med komiténs nedsättande endast var att ändra en och annan bestämmelse i förut gäll. bevilln.- förordn., utan att, då författningar under ett halft sekel blifvit tummade och tolkade på det oefterrättliga sätt, som de då gällande bevillnings-stadgar, så vore det ovilkorligen nödvändigt att upställa några andra grunder och några mera bestämda och oförtydbara föreskrifter än de gamla författningarne innehålla.
De grunder, som komitén tillämpat i sitt förslag, utgöra inga egentliga nyheter; de innefattas nästan alla i äldre bevillmsförfattningar, synnerligast i den, som år 1712 utfärdades af Carl XII.
Jag måste derföre bestrida påståendet, att en mängd nyheter skulle vara föreslagna, som helt och hållet komme att undanrödja alla rörande ifrågavarande beskattning förut meddelade bestämmelser.
Det är egentligen sättet, att iillämpa de förra stadganderne, som man sökt förändra.
Det enda stadgande, som i det nya förslaget möjligen skulle kunna häntyda på någon nyhet, är det om kapital-beskattningen; nien äfven denna beskattning har i förflutna tider varit påbjuden.
Den siste tal. har yttrat, att komitén helt och hållet öfvergifvit beskattningen af kapitalvärde och endast velat hålla sig till inkomsten.
Komiténs förslag innehåller i Den 9 Maj e. m. fråga om bevillms-afgifternas bestämmande 3:ne hufvudgrunder, nemi. den ena personal-afgift, den andra beskattning af fast egendom eller synlig förmögenhet, och den tredje beskattning af behållen inkomst.
Sål. hafva taxeringsmännen, då fråga är om beskattning af fast egendom, icke att fästa afseende på dess tillfälliga afkastning, emedan denna är alltför prekär, utan skola endast taga i betraktande egendomens verkliga värde och derefter bestämma huru mycket bevilln.-afgiften för densamma bör utgöra.
"Uti Komiténs Betänk, talas visserl. om den inkomst, som af fast egendom bör kunna påräknas, men sådant har egentligen skett för att anställa en slags jemförelse mellan de stadgade afgifterna för skattskyldiges synliga förmögenhet och egande inkomster.
Komitén har visserligen väntat att åtskilliga invändningar skulle framställas mot dess förslag; men, såsom ledamot af denna komité, har dot i sanning förefallit mig oförmodadt att finna det man nu icke vill hafva några nya bevilln:s-grunder, utan är fullkomligt belåten med den hittills gällande författningen, samt derföre bekämpar hvarje förändring deruti.
De klagomål, som anförts öfver svårigheten att tolka och tillämpa den gamla författningen, hafva emellertid varit nog allmänna, och den erfarenhet man haft om de olika beslut, Born blifvit af olika beskattningsmyndigheter vidtagna, har varit nog i ögonen fallande, för att tillintetgöra verkan af de loftal'; man nu söker höja för stadganden, som i många fall och under en längre tidsföljd visat sig, till följd af sin beskaffenhet, icke kunna motsvara sitt ändamål.
Hvad som egentligen här väckt fruktan för det nya förslaget, har varit den ökade beskattning, som derigenom skulle ådragas jordbruket.
Bev.-Utsk:t har likväl afvikit från komiterades förslag i så måtto, att bevillningen för jordbr.-fastighet skulle utgå med 3 i st. f. 4 öre af hvarje fulla 100 rdr utaf landtegendoms uppslcattningsvärde.
Jag kan dock för min del icke finna de skäl, Utsk:t för denna afvikelse anfört, giltiga.
Det är ett obestridligt faktum, att ingen näring drager proportionsvis så liten börda af allmänna bevillningen som jordbruket; man ser t. ex. af de tabeller öfver bevillningen, hvilka äro komiténs betänkande bifogade, att taxeringsvärdet för hemman å landet under tiden från 1813 till 1857 nedgått från 320 till 292 mill. rdr bko, hvaremot värdet å hus, tomter och stadsjord under samma tiderymd ökat sig fr. 44,762,000 till 126,795,700 rdr bko.
Med kännedom af landets förkofran och jordegendomens nuvarande verkliga värde kan väl icke någon påstå, att det ligger någon billig proportion i en uppskattnig, dervid hela den Svenska hemmantal åsätta jorden, med alla derå befintliga åbyggnader, blott blifvit upptagen till något mer än dubbla värdet af egendomarne i rikets städer.
Jag fortfar att anse Bevillnings-komiténs förslag uti ifrågavarande hänseende både riktigare och med verkliga förhållandet mera öfverensstämmande, än det Utsk:t afgifvit, ang. bev.- Oen 9 M aj e. m. 55 procentens nedsättande för fast egendom på landet från 4 till 3 och densammas höjning deremot i städerne från 4 till 5, men då jag här finner, att endast ett mindre antal af dem, som skola afgöra frågorna härom, delar denna åsigt, och då man allmänt fruktar att bevillningen för landtegendomen skulle blifva alltför hög, om den af Komitén föreslagna procent af sådan egendoms verkliga värde skulle komma att utgöra bevillms-afgiften för densamma, så, och ehuru jag, på grund af den anställda jemförelsen mellan de sednaste arens bevillms-taxeringslängder samt erhållna uppgifter å betingade köpeskillingar och antagna hypotheksvärderingar inom rikets flesta län, motser att förmögenhetsbevillningen för egendom på landet i det hela kommer att härigenom, till kännbar afsaknad för statskassan, ytterligare nedsättes, vill jag dock, för att icke motverka framgången af den nu ifrågavarande nyttiga reformen i Svenska bevillmsbeskattningen, för det närvarande ej yrka antagandet af det afgiftsbelopp, som Komitén för all fast egendom föreslagit.
Hr Liljenstolpe, A.xel Fredrik:
Det är i afseende å hvad som bör förstås med en fastighets upskattningsvärde uti stad, jag begärt ordet, härtill äfven föranledd deraf, att jag inom 1858 års Bevilln:s-taxerings-komité i Stockholm sökte få den princip gällande, att icke uteslutande brandförsäkringsvärdet och sista köpeskillingen, utan fastheldre hyrorna, böra utgöra grunden för en stadsegendoms upskattningsvärde.
Denna åsigt, delad af flere bland Taxens-komiténs
Hrr ledamöter, lyckades dock icke vid anställd votering då tillvinna sig majoritet, men vid sista årets taxering blef densamma genom tyst öfverenskommelse antagen, hvaraf följden ock visat sig uti en fastigheternas jemnare taxering.
Det är denna åsigt jag vågade önska skola blifva godkänd såsom en allmän princip.
Hyrorna synas mig i allmänhet utgöra den säkraste beräkningsgrunden för taxeringen af ej mindre fastighet, än äfven den förmögenhet, som icke på annat sätt kan till beskattande åtkommas; dock anser jag den af Utsk:t projekterade procent-beräkningen för hög, helst, efter de nu stegrade hyrorna, 5 å 600 rdr rmt är nära nog minimum, hvarför en — ingalunda bemedlad familj måste bo.
Öfverståthållare-Embetets kungörelse föreskrifver ock bestämdt (se derjemte 105 § af nu gällande Bevillms-förordning) att hyresbeloppen skola uppgifvas.
Dessa utgöra ju äfven den egentliga grunden för taxeringen af ett hus, hvars minimitaxeringssumma är brandförsäkrings-värdet, såsom jag tror mig riktigt hafva anfört uti min inom 1858 års Taxer:s-komité d. 19 Juni afgifna reservation, deruti Hrrme Kaptenen Westfeldt, Kyrkoherden Ekdahl samt Grosshandlarne Hedman och Norrbin instämde.
Ifrån besagde reservation tager jag mig friheten citera följande:
Deri 9 Maj e. m.
”Upgifvas icke hyresbeloppen, blifva ju dessutom alla hus, som ej nyligen undergått köp eller högre brandförsäkring, lägre taxerade, än de hus, hvilka undergått dessa förändringar.
De förras egare vinna ju på 2-faldigt sätt.
De höja hyrorna i allmänhet efter de stegrade prisen, men få taxeringen åsatt efter gamla försäkringen eller köpeskillingen, Yet man deremot hyresbeloppen, blir taxeringen i allmänhet mera rättvis och jemn”.
Då jag blifvit husegare härstädes under en tid då fastighetsvärdena så betydligt updrifvits, har jag bäst varit i tillfälle att erfara den nuvarande obilliga beskattnings-bestämmelsen, icke derföre att mitt hus blifvit för högt taxeradt, då sista köpeskillingen tagits till grund, men då detsamma jemföres med vida större, för längre tid tillbaka köpta hus med låg brandförsäkring, ehuru med förökad inkomst genom stegrade hyror.
Uppgifterna vid taxeringen äro ock, synes mig, öfverflödiga efter den f. n. nästan på godtycke verkställande taxeringen.
Upbördskommissarierne anse äfvenledes dessa upgifter af enskilde till föga gagn tjenande, och snart vet man ej hvarest plats skall anskaffas till dessa onödiga handlingars bevarande.
Slutligen anhåller jag att få instämma uti Hr Printzenskölds yttrande angående det nuvar. beskattningssättets föga ändamålsenlighet; vida bättre det uti Götheborg och flerestädes antagna af samvets-nämnd o. s. v. Gr. af Ugglas:
Hr Printzensköld har till mig ställt en fråga, som jag anhåller att få med några ord besvara.
Jag har upgifvit att efter den beräkning, som komitén upgjort mellan köpeskillings- och taxeringsvärde, borde bevillningen för jordbruket komma att utgå ungef. till samma belopp, som hittills varit fallet.
Hr Printzensköld frågar då: hvartill skall väl denna förändring tjena i så fall? och då han haft den godheten tro mig i allmänhet rör. bevilln.-frågor vara något fallen för nyheter, har han ansett detta härleda sig från vanan att förkasta allt gammalt och antaga allt ,hvad som är nytt.
Jag får då fästa hans uppmärksamhet på någonting, som jag trodde att han icke gerna kunde hafva förbisett, nemligen ojemnheten af bevillningens utgörande inom olika provinser.
Förhållandet är nu t. ex. sådant, att då i somliga provinser utgöres 50 öre pr mille, utgå i andra icke mer än 20 å 15 öre i medeltal.
Yill man att den ena jordbrukaren skall på det sättet draga så många procents högre bevillning i den ena provinsen än denien annan, då må man bibehålla den gamla förordningen; vill man åter att rättvisa skall skipas mellan alla, så att den ene betalar efter sin inkomst likasom den andre, då måste andra grunder följas.
I sammanhang härmed har hr Printzensköld också sagt, att det skulle vara lika lätt att höja procenten efter den gamla Bevilln.-förordn. som efter den nya.
Men äfven här vid lag ligger svårigheten i ojemnheten af beskattningen.
Ju mer man Den 9 Maj e. m. 57 okar bevilln.-procenten, desto större blir skillnaden mellan hvad jordbrukare inom olika provinser skola erlägga.
Medan jag har ordet, vill jag endast med några ord vidröra det af Frih.
Tersmeden framställda förslag, att det gamla beräkningssättet skulle stå qvar endast med den skillnad, att i stället för 1 rdr sättes 50 öre pr 1000.
Antingen skulle i sådan händelse den gamla ojemnheten och oriktiga taxeringen bibehållas, och följden blefve då den, att bevillningen utginge blott till hälften mot förut; eller om, hvilket är föga troligt, det gamla beskattningssättet utbytes mot en rättvis taxering, blefve då följden att bevillningen komme att utgå till dubbelt belopp mot hvad man afsett att erhålla.
Sålunda tror jag att, om man önskar bevillningens jemna fördelande åtminstone inom samma klasser, får man icke bibehålla de grunder, som möjligen efter nuvarande bevilln.-förordnings bokstaf icke äro så oriktiga, men som genom praxis utbildat sig till en tolkning, hvilken, så länge nämnde förordning är gällande, kommer att qvarstå orubbad.
Jag anhåller att endast med några ord få bemöta Gr.
Ugglas sista anförande.
Gr:n har nemligen velat försvara Ufsk:s Betänk, dermed att den olikhet, som nu råder i beskattning inom olika provinser, skulle genom tillämpningen af Utsk:s förslag försvinna.
Men jag tillåter mig då fråga den ädle Gr:n: är han säker på att de beskattningsmyndigheter, som hädanefter komma att tillämpa författningen, fullgöra detta sitt åliggande så, som Gr:n förmodat skola ske, eller om icke möjligtvis samma förhållande kommer att ega rum då som nu, nemligen att egendomsvärdena uptagas mycket lägre i den ena provinsen än i den andra och sålunda bevillningsprocenten af dessa egendomar äfven blir olika hög.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, yttrade H.
Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende å Utsk:s ifrågavarande förslag följande yrkanden blifvit framställda, nemligen: att detsamma i dess helhet måtte bifallas; utaf Gr. af Ugglas, att förra delen af förslaget, af innehåll att bevillning för jordbruksfastighet skall utgå med 3 öre för hvarje fulla 100 rdr af uppskattningsvärdet, måtte bifallas samt att sednare delen deraf måtte på det sätt bifallas, att bevillningen för all annan fastighet bestämdes till 4 öre för hvarje fulla 100 rdr af uppskattningsvärdet ; och hade Gr. af Ugglas tillika begärt, att hvardera delen af Utsk:s förevarande förslag skulle blifva föremål för särskild propos.; af flere talare, att förslaget i dess helhet måtte återremitteras; och slutligen af Hr Palmcrantz, att Utsk:s förslag måtte afslås och de i afseende å fastighetsbevillningen nu gällande stadganden bibehållas.
Exc. härefter tillkännagifvit, att, till följd af 58 Den 9 Maj e. m. Gr. af Ugglas’ begäran, särskilda propos:r komme att framställas å förslagets båda delar, gjordes propos. först å bifall till förslagets förra del och sedermera på återremiss deraf, hvilka båda propos:r blefvo med blandade
Ja och Nej besvarade; hvarefter förnyad propos. å bifall till ifrågavarande del af förslaget framställdes, samt besvarades jemväl med Ja och Nej i blandning; och förklarade H. Exc., det han funne
Hr Printzensköld begärde votering och att kontrapropos. måtte blifva återremiss af Utsk:s ifrågavarande förslag.
Uplästes och godkändes följande förslag till voterings propos.
: :>Den, som bifaller hvad Bevilln:sUtsk:t föreslagit uti första Mom. af dess på sidan 23 i Betänk:t N:o 20 förekommande hemställan, eller att bevillning för jordbruksfastighet ska11 utgå med tre öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattningsvärdet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder ifrågavarande förslag, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitteradt.»
H. Exc. Hr Gr. o.'Landtm, yttrade, att det återstode för E. o. Ad. att fatta beslut angående sednare delen af Utsk:s nu förevarande hemställan, deri föreslagits, att bevillningen för all annan fastighet skall utgå med 5 öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattningsvärdet; hvarefter, och sedan H.
Exc. framställt först propos. å bifall till nämnde förslag oförändradt, och sedermera propos. å bifall dertill med den utaf Gr. af Ugglas föreslagna förändring, eller att siffran 5 skulle utbytas emot siffran 4, hvilka båda propos:r besvarades med många Nej jemte några Ja, propos. gjordes på återremiss af samma förslag, dervid svaren utföllo med starka
Nej; och förklarades
Ja nu hafva varite-öfvervägande.
Utsk:s å slutet af sid. 23 förekommande hemställan angående bevillning för frälseränta.
Tersmeden: Sedan E. o. Ad. beslutat åtel remiss af mom. 2, så torde äfven detta morn., som dermed står i sammanhang, böra återremitteras.
Jag hemställer huruvida meningen är att i Den 9 Maj e. m. 59 sammanhang med detta mom. hyad som står om frälseränta i 3:dje §:n äfven skall behandlas.
I anledning häraf yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., att uti förevarande hemställan och i 2 §:n af Stadgan endast vore fråga om beloppet af den bevillning, som skulle för frälseränta erläggas, samt att frågan om sättet för upskattningen af frälseräntas kapitalvärde först förekomme uti 3:dje §:n; och kunde, enligt H. Exc:s åsigt, dessa frågor oberoende af hvarandra pröfvas och afgöras.
Det vill säga att, oaktadt Utsk:t här yttrat de orden att ”frälseränta bör vara underkastad bevillning såsom för fast egendom, hvarvid räntans kapitalisering bör ske efter fem för hundra af det belopp, hvartill densamma efter nästföregående års markegång upgått”, så skulle, derest det blir en återremiss, likväl anmärkning vid dessa ord kunna upstå, då de vid 3:dje §:n förekomma.
Detta har jag velat anmärka, för att hålla min talan öppen.
Exc. yttrade, att det utan tvifvel kunde så tillgå som Gr.
Ugglas ifrågasatt, men att en annan sak vore, huruvida icke, för den händelse att Utsk:s förslag om bevillningsbeloppet för frälseränta återremitterades, jemväl den sednare frågan om beräkningen af frälseräntas kapitalvärde borde till Utsk:t återförvisas.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt H.
Exc. yttrat, att, i afs:de å Utsk:ts förevande hemställan, endast återremiss deraf yrkats, blef propos. å sagde yrkande framstäld och med ja besvarad.
Härefter föredrogs: texten till §:n 2 i den föreslagna Bevilln:s Stadgan.
Sedan Ståndet nu återremitterat Utsk:s tillstyrkande i afseende på bevillning af fast egendom, torde det falla af sig sjelft att texten till §. 2 i den föredragna BevillmsStadgan bör återremitteras.
I likhet med den siste värde tala ren, bekänner jag visserligen att några delar af den nu uppläste §:n måste återremitteras i följd af det förut fattade beslutet, men ingalunda faller af sig sjelft att detta behöfver ske med hela §:n.
Eörsta delen deraf lyder nemligen så: ”Eör all inom riket belägen fast egendom — med undantag af statens — erlägges af egaren bevillning efter fastighetens uppskattade värde.”
I afseende på denna del har jag icke hört att några olika meningar förefunnits, icke heller lärer den återremiss, som skett i afseende på sättet att bestämma bevillningens belopp, hafva någonting med densamma gemensamt, ty att det är egaren, som skall erlägga bevillningen, derom äro väl alla ense.
Ytterligare innehåller samma §: ”Likaledes erlägges af vederbörande innehafvare bevillning: 60 D en 9 Maj e. ra. a) för kronohemman och lägenheter, hvilka besittas med åborätt; b) för Staten tillhöriga hemmansdelar och lägenheter eller särskilda byggnader, som antingen äro till boställen eller eljest till lön anslagna eller ock till begagnande mot lifstidsstädja uplåtna.»
I afseende å detta mom. har icke eller någonting skett genom den beslutade återremissen, som hindrar detsammas antagande, och jag kan då icke inse hvartill en återremiss deraf skulle tjena.
De följ:de båda mom. deremot måste naturl. återremitteras, hvarom jag vördsamt anhåller.
Sedermera förekommer ett så lydande morn.:
»Från ofvanstående bevillning befrias kommuner och fromma stiftelser för dem tillhöriga byggnader, så framt de i hyror eller på annat sätt icke lemna inkomst, men i motsatt fall upskattas sådane byggnader till värde i förhållande till inkomstens belopp och utgöres bevillning derför efter ofvan bestämda grund.”
I afseende på denna punkt behagade
Ståndet finna att någon nödvändighet till återremiss icke eger rum i förut fattade beslutet.
Jag anhåller om återremiss af litt. b, l:a afdeln. i denna §.
Der står nemligen bland annat, att ”för Staten tillhöriga hemman etc., som antingen äro till boställen eller eljest på lön anslagne” skall bevillning utgå med tre öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattningsvärdet.
Jag skulle tro att man borde närmare begrunda detta fall.
Enligt nu gällande Bevilln:sFörordning uptages i löntagares inkomster efter vissa grunder den inkomst, han kan hafva af sitt boställe och beskattas gemensamt med den kontanta lönen, han kan ega.