Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till StatsUtsk:ts hemställan oförändrad, och dels af Hr Reuterskiöld, att R. o. Ad., med bifall till Utsk:ts förslag i öfrigt, skulle antaga H. M:ts Nåd. framställning jemväl i den delen, der Utsk:ts förslag skiljde sig från samma framställning; gjordes propos. på bifall till Utsk:ts merberörde hemställan utan förändring, och då 63G Den 28 Februari f. rn. dertill svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Hr Reenstjerna, Lars Johan Malcolm; På sätt StatsUtsk:t uppgifver, äro såväl den begärda årliga tillökningen i statsanslaget för Carlberg, 6,221 rdr 52 öre, som ock det äskade särskilda anslaget för en gång, 5,573 rdr, föranledda af frågan om Carlbergs omorganisation, d. v. s. af beslutet att af Carlberg göra en militärisk tillämpningsskola, dock med bibehållande af det fordna kadettantalet, och detta senare på den grund att allt arméns befäl är afsedt att bildas vid denna skola.
Denna organisation är visserligen ännu ej fullt genomförd, men den tiar likväl framskridit så, alt man insett att den kommer att medföra ökade kostnader.
Då kadettantalet (200) bibehållits, under det att lärotiden minskats, måste naturligtvis allt flera kadetter deltaga i de praktiska ölningarne, och följden häraf har blifvit den, att akademiens inaterialier och instrumenter samt hästar, hvilka ursprungligen varit beräknade för ett vida mindre antal kadetter, blifvit alldeles otillräckliga, och att nya sådana måste inköpas.
Detta har varit anledningen till anhållan om ett evtra anslag för en gång.
Behofvet af tillökning i statsanslaget har åter uppkommit genom ökade underhållskostnader för dessa inventarier, äfvensom genom rese- och traktamentsersältning åt ett ökadt antal af officerare och kadetter vid de dyraste af alla praktiska öfningar, de årliga rekognosceringarne.
— Då således dessa utgiftsposter uppkommit genom den omorganisation af krigsakademien, hvilken R.
St:r sjelfva önskat, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Efter härmed slutad öfverläggning och på framställd propos., blef Utskits ifrågav:de hemställan af R. o. Ad. bifallen.
5:te—11 :te punkterna.
Utsluts hemställanden biföllos. 12;te punkten.
Mom. a. Frih.
Då jag vid denna punkt reser verat mig, anhåller jag att för några ögonblick få taga R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk.
Den ilrågav;de verkmästaren vid Svea Artilleri-Reg:te åtnjuter för närv:de, enl. hvad K. M;ts Propos. oell dertill hörande bilaga utvisa, en lön af 1,000 rdr rmt.
Då frågan om löneförhöjning för denna person förevar inom Stats- Utskds plenum, yppade sig en stor meningsskiljaktighet, emedan många af Utskits ledamöter ansågo det vara ett betänkligt prejudikat att på en gång höja en lön, icke allenast Deu 28 Februari f. m. 637 till dubbla, utan till tredubbla beloppet al hvad den förut varit.
Orsaken hvarföre vid den slutliga voteringen Utskits beslut blef ett tillstyrkande af K.
M:ts förslag, torde varit den, att man ej inom Utsk:t erhållit tillförlitlig kännedom om, huruvida den ifrågav:de verkmästaren innehade bostadslägenhet eller icke.
Nu är det upplyst, att han har boställe, och vid sådant förhållande torde det ej vara lämpligt att höja hans lön till samma belopp som en andre Majorslön vid våra indelta regementen, utan hemställer jag derföre att hans lön måtte, på sätt jag inom Utsk-.t yrkat, ökas med endast 1,000 rdr och således bestämmas till 2,000 rdr.
Enligt min öfvertygelse bör en verkmästare, han må nu vara huru skicklig som helst, kunna vara fullt belåten med en lön af 2,000 rdr jemte fri bostad, och skulle äfven den nuvtde innehafvaren af denna plats icke åtnöjas med en sådan lön, — hvilket jag dock ej tror, ty man kastar ej gerna bort 2,000 rdr för en osäker framtid — torde det ej vara alldeles omöjligt att för en sådan summa erhålla en lämplig person till hans efterträdare.
Om en tjensteman genom upprepade förklaringar att han ej ville qvarstanna, såvida ej hans lön ökades, lyckades ständigt tilltvinga sig löneförhöjning, skulle ju på sådant sätt lönen kunna ökas i oändlighet.
Jag anhåller derföre att K. o.
Ad- ville med 1,000 rdr nedsätta deri af K.
M:t begärda löneförhöjningen åt verkmästaren vid Svea Artilleri-Reg:te, och således bestämma hans lön till 2,000 rdr runt Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Med anledning af de anmärknin gar, Frih. Klinckowström nu framställt, anhåller jag att få lemna några upplysningar rörande den fråga, som utgör föremål för R. o. Ad;ns öfverläggning.
Vid våra artilleri-reg;ten funnos tillförene endast smed- och snickareverkstäder, afsedda att förfärdiga och reparera lavetter o. d., hvaremot alla större arbeten måste beställas vid enskilda verkstäder.
Detta förhållande hade i alla tider medfört stora svårigheter, och i synnerhet framstodo olägenheterna häraf år 1854, då i följd af de politiska lörvecklingärne en mängd nya större arbeten behöfde på en gång verkställas för artilleriets räkning, under det alt genom särskilda konjunkturer de privata verkstäderna voro i hög grad anlitade med beställningar för enskildas räkning.
M;t beslöt derföre, att den vid Svea artilleri-reg:tes tygstat befintliga smed- och snickareverkstad skulle förändras till en sådan, der de vigtigaste för artilleriets behof nödiga arbeten skulle kunna utföras, d. v. s. till en mekanisk verkstad.
Man anskaffade ångmachin och öfriga inventarier, och skapade på detta sätt en mekanisk verkstad, dertill lörut icke fanns någon tillstymmelse.
För en sådan verkstad fordrades naturligtvis äfven en verkmästare, sorn skulle förestå och leda arbetena.
A artilleriets stat funnos förut uppförda tvänne öfvermästarelöner å 500 rdr rint, och dessa sam - 638 Den 28 Febrnari f. m. manslogos nu till en verkmästarelön.
Hvar och en, som har någon kännedom om förhållandena vid våra mekaniska verkstäder, torde dock inse, att man omöjligen för 1,000 r:dr kunde erhålla någon till verkmästare fullt qvalifieerad person, och man mäste derföre från de s. k. arfvodesmedlen bereda tillgångar till ökande af denna lön.
Den är dock alldeles otillräcklig, och jag anser derföre den af K.
M. äskade löneförhöjningen af 2,000 r:dr vara fullt berättigad.
Man bör nemi. ej, såsom Frih. Klinckowström gjort, jemföra den för verkmästaren löreslagna lönen af 3,000 r:dr r:mt med officerslöner, utan med de inkomster, som åtnjutas af personer i samma kategori, som han, och då man nu vet att en verkmästare vid en enskild mekanisk verkstad erhåller minst 3 å 4,000 r:dr i årlig lön, torde det hvarken vara klokt eller rättvist att gifva en i statens tjenst anställd verkmästare endast hälften af detta belopp.
På dessa grunder yrkar jag bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Jag är förekommen af Frih. Wrede och instämmer i allo med honom.
Frih. Klinckowströms uppgift, att den ifrågavarande verkmästaren skulle åtnjuta fri bostad, inverkar icke på mig, då jag i alla händelser anser den äskade löneförhöjningen ingalunda vara för stor, och yrkar jag derföre bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Hr Breitholtz, Claes Gustaf:
Jag anhåller att få tilllägga några ord till hvad Frih. Wrede anfört.
För att med säkerhet kunna utröna i hvad mån den föreslagna lönen för verkmästaren vid Svea Artilleri öfverensstämmer med de löneförmåner, som med bemälte verkmästare likställige personer vid enskilda verkstäder åtnjuta, har jag meddelat mig med föreståndarne för några af hufvudstadens större mekaniska verkstäder; de underrättelser, jag erhållit, ådagalägga, att den begärda löneförhöjningen ingalunda kan anses för stor.
Afven har jag inhemtat den upplysning, att det är särdeles svårt att till verkmästare erhålla fullt skicklige och lämplige personer.
För öfrigt anser jag det vara en stor misshushållning af Staten, att illa aflöna verkmästarne vid Statens verkstäder, ty följden deral blir den, att verkmästarplatserne icke kunna besättas med fullt kompetente personer, hvaraf åter förorsakas, att arbetena blifva lamt och dåligt utförda, samt att en del arbeten vid besigtningarne måste kasseras.
Staten skulle derigenom tillskyndas förluster, uppgående till vida större belopp än den förhöjning i aflöningen, som erfordras för att man alltid skall kunna tillförsäkra sig om fullt lämplige personer till beklädande af dessa platser.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ls förslag.
De skäl, som under dikus sionen blifvit anförda för den äskade löneförhöjningen, hafva, så vidt jag rätt fattat dem, varit af tvåfaldig beskaffenhet, nemi. dels de särskilda förhållanden, som inträffade 1854, och då gjorde Den 28 Februari f. ni. 639 en större tillverkning af artillerimateriel på en gång nödvändig, dels farhågan att ej få behålla den skicklige person, som nu förestår artilleriverkstaden, i händelse ej samma lön lemnades honom, som vid vissa enskilda verkstäder nu bestås.
Hvad det första af dessa skäl vidkommer, ber jag att få erinra derom, att det torde blifva väl kostsamt att så inrätta Statens verkstäder att af dem kunna utföras äfven alla de arbeten, som vid utomordentliga tilllällen erfordras.
Inom ett annat l)ep:t bar en alldeles motsatt åsigt mot den af Frih. Wrede nu uttalade, gjort sig gällande, ty der har man ansett förmånligare att, der så lämpligen kunnat ske, de för Kronans räkning erforderliga arbeten utföras genom enskilda entreprenörers lörsorg.
Inom detta Dep:t finnes en särskild s. k.
Konstruktions-kår, men man har t. o. m. någon gång ifrågasatt att indraga densamma, såsom öfverflödig.
Vidkommande åter det andra skälet, eller att det skulle blifva svårt att erhålla skickliga verkmästare, om man ej fastställde lönen till hela det nu föreslagna beloppet, så torde man böra taga i betraktande den olika ställning, hvari den person befinner sig, som är antagen vid en Statens verkstad, mot den vid en enskild verkstad anställdes.
Den förre behölver åtminstone icke frukta, att hans hufvudman skall göra konkurs.
Hans ställning är fullt betryggad, om han förhåller sig väl, och kan lian dessutom påräkna att på gamla dagar erhålla pension, hvilket ej den enskilde verkmästaren är försäkrad om, och hvarföre han äfven behöfver större lön för att kunna spara ihop något till den tid, då han ej mera kan arbeta.
För öfrigt bör val lönen vara afpassad efter arbetet, och i detta afseende tror jag att en verkmästare vid en sådan stor enskild mekanisk verkstad, att aflöningen der uppgår till nu ifrågasatta belopp, har en vida arbetsammare och mångsidigare befattning, än vid artilleriets verkstad, ty vid denna senare beror arbetenas omfång i första rummet på beloppet af de medel, R.
St:r anvisa, och vidare derpå om vederbörande vilja använda dessa medel eller äro i tillfälle att sådant göra.
Stå nemi. penningarne inne i Riksg.-Kont., lärer ej uppsigten öfver arbetena å verkstaden blifva för verkmästaren så särdeles mödosam.
Jag anser derföre att den nuvarande verkmästaren bör vara fullt belåten, om hans lön ökas till 2,000 r:dr, d. v. s. fördubblas, och jag är ölvertygad om att näst sammanträdande riksdag skall mötas af den glada underrättelsen, att han icke öfvergifvit sin befattning.
Jag får hos Frih. Wrede anhålla, att han ville meddela R. o. Ad:n upplysning, såväl huruvida det är anledning befara att den nuvarande verkmästaren skall lemna sin plats, sedan hans lön blifvit, på sätt Hr Frih:n uppgifvit, förhöjd genom tillskott från arfvodesmedlen o. d., som ock om ifrågavarande verkmästare har sig bostadslägenhet anvisad i något Kronans hus. 640 Den 28 Februari f. m.
Mörner yrkar jag fortfarande att lönen skall bestämmas till 2,000 r:dr, både emedan jag anser alt man i detta fall bör etablera en princip, ocb emedan jag tror en sådan lön vara fullt tillräcklig.
Ehuru denna fråga redan blifvit ganska mångsidigt behandlad, anser jag mig dock böra tillägga några ord.
Jag får då först fästa mig vid den jemnförelse, en talare bär anställt, emellan en majorslön och en verkmästarelön, emedan det förefaller mig som om man med denna jemnförelse beräknat att göra effekt.
Jag har dock redan af proportionsläran iärt mig att man ej kan jemnföra incommensurabla storheter, och en militär-person kan derföre icke i detta alseende jemnföras med en verkmästare.
Då vi endast hafva en armé, kan nemi. någon konkurrens ej uppstå inom det förra yrket, och en militär har ej något annat val än att fortsätta på den bana, han beträdt.
En verkmästare kan deremot vinna anställning öfverallt, och vi böra derföre jemnföra den nu föreslagna lönen med hvad andra föreståndare för större industriella företag, de må nu kallas verkmästare eller något annat, vanligen erhålla i vårt land eller i grannländerna.
I detta afseende har nu Utsk:t sjelf uppgifvit, att enskilde verkstadsegare gifva sina verkmästare betydligt större lön, än den nu af K. M. äskade.
En annan talare har ordat om den olika ställning, hvari en i Statens tjenst anställd verkmästare skulle befinna sig i jemnförelse med en enskild, och dervid bland annat nämnt, att den förre aldrig behöfver befara, att hans hufvudman skall gorå konkurs.
Detta är visserl. sannt, men en likadan säkerhet åtnjuter äfven, enl. mitt förmenande, den enskilde verkmästaren, om man nemi. såsom hans hufvudman betraktar, icke den speciella verkstadsegaren, utan Svenska industrien i dess helhet.
Denna industri har vunnit en sådan utveckling, att, om än en enskild verkstad kan gå öfver ända, en skicklig verkmästare likväl aldrig behöfver sakna plats.
För öfrigt torde det vara en ganska dålig hushållning att anslå alltför låga löner till sådana befattningar som den ifrågavarande, ty man riskerar derigenom att de icke komma att beklädas af fullt skickliga personer, och Staten förlorar betydligt mera derigenom, än genom en obetydlig löneförhöjning.
Om t. ex. genom verkmästarens okunnighet dåligt jern användes vid förfärdigandet af en dyrbar maskin, och denne i följd deraf går sönder, kan Staten tiliskyndas stora förluster.
Den talare, som öppnade diskussionen i denna fråga, ansåg det vara ett vådligt prejudikat att på en gång höja en lön till dess tredubbla belopp.
Då likväl, enl. hvad här blifvit upplyst, den ifrågavarande verkmästarebefattningen blifvit till sin natur alldeles förändrad, derigenom att verkstaden omskapats från snickare- och smidesverkstad till mekanisk verkstad, kan jag ej heller tillmäta detta skäl någon vigt, och yrkar jag derföre, på de grunder jag nu anfört, bifall till Utsk:ts förslag.
Hr Den 28 Februari f. m. 641 Hr Rosensvärd, Johan Henrik:
Jag vill blott anmäla alt jag vid behandlingen af denna fråga inom Stats-Utsk:t tillhört majoriteten, och får jag nu på de skäl Frih. Wrede anfört, hvilkas upprepande jag anser öfverflödigt, anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Med anledning af Hr Nordenfelts yttrande att, om äfven en verkstadsegare koinme på obestånd, hans verkmästare likväl alltid skulle lå anställning vid någon annan verkstad, får jag fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att dessa andra verkstäder sannolikt redan hafva skickliga verkmästare, och att det ej är troligt att dessa utan giltiga skäl bortsändas för att lemna plats åt den nykomna sökanden.
Jag skulle kunna anföra exempel, som visa att verkligt skickliga verkmästare genom principalernas obestånd förlorat sina platser, utan att genast lyckats erhålla annan anställning.
Det vore visserligen ganska beklagligt, om statens verkstäder skulle förses med odugliga föreståndare, liksom i allmänhet staten är illa betjent med dåliga tjenare, men jag tror icke att förhållandet skall blifva sådant.
Jag hyser tvärtom den största tillförsigt derom att en kommande riksdag, i händelse R.
St:r nu höja den ifrågavarande lönen med 1,000 r:dr r:mt, icke skall erhålla några oroande underrättelser om artilleriets verkmästare.
I afseende å de punkter, beträffande hvilka jag blifvit direkt uppmanad af Frih. Klinckowström att förklara mig, torde jag få yttra några ord.
Hr Frih:n har begärt upplysning, huruvida den nuvarande verkmästaren har bostad i något Kronans hus, och jag får till svar härpå meddela, att han verkl. har af Kronan hyresfritt tvänne rum i samma lokal der verkstaden är belägen.
Denna s. k. förmån torde dock mindre vara en förmån för honom, än lör verkstaden, för hvilken det alltid måste vara fördelaktigt att föreståndaren finnes så nära till hands som möjligt.
Hyran för denna lägenhet kan endast uppgå till ett högst obetydligt belopp, och för öfrigt får jag fästa Hr Frihins uppmärksamhet på, att man äfven vid beräkningen af enskilde verkmästares löneförmåner endast upptagit den kontanta lönen, men ej fäst sig vid att de dessutom nästan alltid åtnjuta fri bostad.
Klinckowström har vidare frågat, hvilka verkmästarens nuvarande löneförmåner äro, samt huruvida han hotat att lemna sin plats, i händelse de ej ökas.
1 afseende härå får jag upplysa, att lönen nu uppgår till 1,700 r:dr r:mt, äfvensom att verkmästaren väl ej hotat att lemna sin befattning, ty han är ej en person, som brukar hota, men deremot redan för flera år tillbaka fästat vederbörandes uppmärksamhet på omöjligheten för honom att qvarstanna vid en befattning med så ringa lön som 1,700 eller t. o. m. 2,000 r:dr.
Då jag vid den mekaniska verkstadens inrättande antog,' på Chefens för Teknologiska InstiH. II.
41 642 Den 28 Februari f. m. tutets förslag, denne man till verkmästare, var Iian ännu helt ung och kunde derföpe nöja sig med den låga lön, som åtföljde platsen.
Nu deremot skulle han alltför myckel vanvårda sina egna intressen, om han ej, i händelse lönen ej ökas till 3,000 rdr, söker förskaffa sig en annan befattning.
Mörner har visserligen förklarat, att en verkmästare vid Kronans verkstad skulle innehafva en vida mera betryggad ställning, än om han vore anställd vid en enskild, men jag kan icke finna, att så är förhållandet.
Mig veterligen finnes det ingen pensionsanstalt, der han kan erhålla understöd, och ej heller torde han kunna anses såsom inamovibel, utan han lär väl, då han blir gammal och ej kan fullgöra sin tjenst, få lemna sin plats.
Hr Silfverstolpe, David Wilhelm:
På grund af hvad Frih. Wrede och Hr Breitholtz anfört, och med tagen kännedom på stället, ej mindre af den utvidgning och stora förbätt ring verkstäderna vid Artillerigården härstädes på sednare tider undergått, än ock af det behof de af den anledningen ega af en skicklig och kunnig tekniker för ledandet af der förekommande noggranna arbeten, såsom bland annat kanoners reffling, projektilers aptering m. m., samt med vunnen öfvertygelse om den i dessa arbeten, sedan flera år val initierade, närvarande verkmästarens förmåga, får jag tillstyrka bifall till livad Utsk:t i denna punkt föreslagit, eller förhöjning af verkmästare-lönen till 3,000 rdr rmt.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Stats-Utsk:ts ifrågav:de hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, skulle bevilja en löneförhöjning af 1,000 rdr åt verkmästaren vid Svea Artilleriregementes tygstat, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till (Jtsk:ts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Mom. b. Hr Reuterskiöld:
Utsk:t har af^de begärda 4,000 rdr endast tillstyrkt beviljande af 3,000 rdr.
Återstående 1,000 rdr äro afsedda att användas, då till följd af inom artilleriet inträffade förhållanden en officer behöfver kommenderas att i särskildt uppdrag afresa till utlandet.
K. M:t saknar härtill medel, och då behofvet deraf är odisputabelt, anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla hela det begärda anslaget, 4,000 rdr rmt.
Det ändamål, hvartill det af den siste värde talaren påyrkade anslag skulle användas, är icke ett årligen återkommande behof, utan endast tillfälligt.
Jag tar mig der - Den 28 Februari f. m.
643 före friheten att hänvisa till det för extra utgifter beviljade anslag, hvars användande tiil ifrågavarande ändamål torde vara lämpligare, än om deraf tages till gratifikationer åt afskedstagande embetsman, eller till deras enkor och barn m. fl.
På de skäl, som af Gr.
Mörner blifvit anförde, och då ifrågavarande summa, såsom afsedd att användas vid förefallande behof, icke bör i ordinarie stat uppföras, anser jag att
Utslct i denna sak gått så långt det har kunnat, och anhåller om bifall till Utskrts hemställan.
Jag skulle icke hafva besvärat R. o. Ad. med att vidare yttra mig i detta ämne, om icke några ord af Gr.
Mörner anspelat på misshushållning med anslaget för extra utgifter genom gratifikationer till afskedstagare eller enkor och barn.
Jag tror icke att Gr.
Mörner kan uppleta något fall, der icke K.
M:t med största hushållning användt de dertill afsedda medlen, och R.
Shrs revisorer hafva icke heller derom gjort någon anmärkning.
Det nu begärda anslaget är endast afsedt för ett år, och jag yrkar fortfarande bifall dertill.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Reuterskiöld, och vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att här är icke fråga om ett tillfälligt behof, ty man kan med visshet förutse, att det återkommer hvarje år, då uppfinningar och framsteg jemnt ske på detta område.
Summorna äro åtskiljda derföre, alt de 3,000 rdr äro afsedda till stipendier för att bilda skickliga artilleriofficerare, men dessa 1,000 rdr äro för att artilleristyrelsen skall kunna sätta sig i beröring med hvad som sker i utlandet.
Jag förenar mig med Hr Reuterskiöld och anhåller om bifall till hela det begärda anslaget.
De personer, som utskickas, äro väl sända för att taga reda på vapnets framsteg, och icke för att göra lustresor.
Jag kan således icke finna skäl för beviljande af dessa ytterligare fordrade 1,000 rdr.
Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Stats-Utsk:ts förevarande hemställan och dels af Hr Reuterskiöld, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bifalla K.
M:ts Nåd. framställning om ett årligt anslag af 4,000 rdr till resestipendier åt artilleriofficerare; framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades inånga ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K.
M:ts framställning i ämnet, då svaren utföllo med många nej och några ja; hvarefter och sedan propos, på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt besvarats med många ja Den 28 Februari f. m. och några nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Mom. c, d oeh e. Utsk:ts hemställanden biföllos. 13:de punkten.
Mom. a. Hr af Kleen, Johan:
Ehuru jag hyser den förhoppning, att R. o.
Ad:n skall bevilja hvad K. M:t i sin Nåd.
Propos. äskat och Stats-Utsk:t tillstyrkt för uppsättandet af ett 3:e-Pontonierkompani, anser jag mig dock böra nämna några ord till närmare upplysning huru och på hvad punkt denna fråga nu sig befinner.
Enligt den af Chefen för Ingeniörkorpsen till K.
M:t inlemnade plan för ordnandet af arméens Pontonierväsende, borde personalen, ställd på krigsfot, bestå af 3 kompanier värfvad trupp å 120 man med 80 man beväring, således inalles 600 man, bildande en Pontonier-hataljon och bestående af jt stamtrupp och | beväring jemte nödigt öfver- och underbefäl.
Med denna personal skulle, normalt taget, 5 ponton-equipager kunna serveras, men i nödfall 6 equipager, hvilket är den bryggmateriel, som Svenska arméen behöfver.
Beviljas nu hos Ständerna anslaget till detta 3:e kompani, så är den normala personela staten, hvad truppen betra (Tar, kompletterad, ehuru någon tillökning i krigstid behöfves för befälet, som endast är afsedt för 3:ne kompanier.
Men denna brist kan lämpligare framdeles fyllas.
Hvad i öfrigt denna materiel angår, så finnas 2:ne äldre equipager och ett nytt, hvartill anslag beviljades vid sista riksdag.
Om nu det af K.
M:t begärda 4:e equipaget beviljas, så felas blott 2:ne.
Och härmed skulle man således kunna motse, att detta arméens angelägna behof inom en icke alltför aflägsen tid blefve fyldt.
Dertill har dock då behöfts icke mindre än 14 år, ty det var i Januari 1855, som uppsättningen af l:a kompaniet begyntes och förr än vid 1868 års utgång kan ej det 3:e hinna kompletteras.
Vi få anse det som en lycklig händelse, att arméen under denna tid icke behöft en så nödvändig beståndsdel af sin krigsutrustning, och utan hvilken den skulle under ett krig vid många tillfällen finna sig bunden i sina rörelser.