Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man deremot delta, vill man att aftal, lagar och löften skola hållas i helgd, med ett ord, vill man alt realisationen skall upprätthållas, så mäste man också en gäng lära sig alt förstå och att underkasta sig de naturliga och oundvikliga följderna deraf.
Och dessa följder äro, att understundom tillfälliga rubbningar nödvändigt måste uppkomma i sammanhang med föränderliga con jnncturer, och dessutom framför allt, att man måste ställa sina utgifter i öfverensstämmelse med sina inkomster, så att man nöjer sig med alt lefva pä del man förtjenar och icke derutöfver, vid äfventyr att eljest såsom straff för sin svaghet eller lättsinnighet förr eller sednare hemsökas af ekonomiska bekymmer och olyckor.
Jag öfvergär nu till den 2:dra af de framställda frågorna, nemi. hvilka åtgärder fordras för realisationens bestånd?
— Men för att kunna med någon säkerhet inse detta, synes det mig att man först borde undersöka och göra sig väl reda för hvad del verkligen är, som vållat den närvarande förlägenheten.
Detta är Den 18 December e. nr. är ett moment som helt och hållet saknas i Utsk:s arbete, ehuru jag tror, att en dylik noggrann undersökning af det ondas egentliga orsaker just der hade varit pä sin rälta plats.
Men till saken, Hvad är det som har handt?
Hvad är det sorn passerar under våra ögon?
— Jo, det hände för ett tiotal af år sedan, eller deromkring, att tillgången på penningar hastigt ökades.
Utländska capitaler indrogos, privatbanker bildades, penningarne spredos genom lån på mångfaldigt sätt, och följden blef hvad den naturligen, och lika visst som 2 gånger 2 är 4, alltid mäste blifva.
Den första effecten var att alla priser stego.
Då tänkte också alla: Passa nu på, nu är rätta tiden inne, nu skall man skynda sig alt skära guld med tälgknifvar.
Och nya företag begyntes och försöktes i alla möjliga riktningar, mera eller mindre nyttiga, ofta illa beräknade.
Men nu kom den andra akten af skådespelet.
Genom den stora mängden af nya speculalioner, och deraf följande hastiga förökning i production, uppkom äfven en stark concurrens, afsätlningen blef trög, varorna föllo åter i pris, och de [öfvande företagen realiserade ingalunda de saugviniska förhoppningarna.
Emedlertid nalkades tidpunkten, då lånen skulle omsättas, amorteringar och räntor måste betalas, men valutorna gäfvo ingen vinst, och hvarest taga medlen?
— Genom nya lån — Ja,, men de enskilda voro alla i förlägenhet och kunde icke låna vidare: ergo måste Banken göra det.
Men Banken var också sjelf, bragt i trångmål, ty handeln, som utsträckt sig i likhet med dea öfriga rörelsen, måste liksom denna äfven vidkännas reactionen; en indragning blef nödvändig, remisserna måste liqvideras och silf— ret reste öfver hafvet.
Så ungefär har förloppet varit, så ungefär är förhållandet; nöden slår för dörren, jemren höres från alla landsändar, men man tyckes icke begripa eller vilja begripa, att allt detta följer såsom en ren nödvändighet af sig sjelf.
Ali öfverretning verkar som ett rus: kraft för ögonblicket, men slapphet och olust efteråt.
Enligt min förmening måste man derföre underkasta sig denna naturliga återgång och en gång afstå från den falska föreställning, att man i längden kan bota ett ondt genom det ondas egna orsaker.
Bättre är att stämma i ån än i strömmen.
Jag medgifver visserligen, att den närvarande ställningen är svår och bekymmersam och kännes tung för den som lider, men allt ondt har sin öfvergång, och just i den omständigheten, som nu kännes mest tryckande, nemi. de låga priserna, ligger den säkraste garantien för en bättre framtid i tinancielt hänseende; ty det är påtagligt, att i den mån som priserna på vära inhemska producter falla, så blifva också de utländska varorna relativt dyrare; de kunna då ej mera sä täll afsättas, importen ställer sig sjelfmant i jemvigt med exporten, och dermed är också Ilen stora hemligheten funnen att skydda och upprätthålla realisationen.
Den 3:dje frågan var:
Hvad, fordra klokhet ock rättvisa mot våra näringar vid pennin geväsendets reglerande?
Jag har redan förut antydt hvad jag härvid anser vara rättast.
Del är: 5 H. 65 514 Ren 18 December e. m. först, att ej skapa en industri pä annan grund än den enda, snm kan betrygga dess säkra, jemna och varakliga utveckling, d. v. s. på redan samlade capitaler; och sedan låta densamma i allmänhet hjelpa sig sjelf.
Enligt min åsigt är detta regeln, men denna regel måste likväl någon gäng modifieras, då en tillfällig kris eljest skulle verka förstörande pä landels näringslif.
Men dervid bör dock i hvarje fall noga pröfvas och utredas huruvida de orsaker, som vållat förlägenheten äro öfvergåeude, eller om de tillhöra sjelfva sakens natur och således fortfarande verka.
Aro de öfvergåeude, såsom t. ex. missvext, krig, eldsvådor, dä är det efter min öfvertygelse klokt och rätt att Slaten träder emellan med sin credit, och med ett kraftigt handtag hjelper äfven det tillfälliga hindret; är äter orsaken icke af sådan natur, utan det onda har sin rot djupare ned i felaktiga grundförhållanden, och deraf kan förutses, alt hjelpen icke kan medföra verklig och varaktig hot, utan endast blir ett palliativ, som lindrar för ögonblicket, dä hör den ej eller lemnäs.
Sådan är efter min förmening grundsatsen för Statens ingripande i näringslifvet, uttryckt i sitt kortaste sammandrag.
Lätom oss nu eli ögonblick uppehålla oss vid några punkter af den tillämpning, som Disk. framställt i sitt förslag.
Såsom ett medel alt öka Bankens säkerhet och betrygga realisationen, har Utsk. föreslagit, all grunfonden skulle förstärkas, sä att densamma utgjorde 10 millioner, deraf 5 millioner borde bestå i lätt realisabla papper.
I förbigående vill jag anmärka, att denna föreskrift om hvad som skall utgöra grundfonden är oegentlig och hvilar på ett oklart begrepp, ty grundfond är ingenting annat än öfverskottel af behållningen, och dä denna behållning består af lösa oell fasta panter, skuldebref, silfver m. m. så kan hvilken del som helst häraf hänföras lill öfverskottet.
Delta beror på huru man räknar.
Rättast hade väl således varit att uttrycka sig bestämdt, och säga, att sä och sä mycket skall Banken alltid hafva disponibelt af sina tillgångar.
Men, för alt återkomma lill den s. k. grundfonden och dess föreslagna ökning, så tror jag, alt såsom en åtgärd till Bankens säkerhet tjenar denna ökning lill föga eller intet, och i andra afseenden är den skadlig.
Den enda nytta, som Banken deraf skulle kunna hemta för sitt bestånd, kan aldrig vara någon annan än den indirecta, alt dess credit derigenom skulle stärkas i allmänna opinion, ty direct utöfvar den ingen verkan pä Bankens förmåga att uppfylla sin första förbindelse, d. ä. att vexla med silfver.
Först om Banken kommer på obestånd och en utredning skall ske, då först blir grundfonden behöflig, ty vid en forcerad reulisering skulle lätt kunna hända att tillgångarna ej uppgingö till sitt beräknade och verkliga värde, och eli deficit skulle således uppslå, om intet öfverskott d. v. s. ingen grundfond fans.
Men allt hvad grundfonden innehåller utöfver detta behof, tjenar till intet, och Banken kan med 100 millioners öfverskjutande fordringar likafullt spela bankrutt, om den icke äger silfver för sitt vexlingsbehof.
Hvad som garanterar
Bankens säkerhet är således icke stora nominella tillgångar, utan dessa lill - Den 18 December e. n>; 515 gångars egenskap alt när som helst, vid förefallande behof, kunna förvandlas i silfver, och del som blifvit föreslagit i denna syftning verkar således direct till målet, ehuru jag belviflar att Utsk. varit särdeles lyckligt i sättet ali realisera denna ide'.
Genom att mobilisera sina tillgångar vinner Banken dessutom förmåga att, ulan fara för sitt egel bestånd, vid de tillfällen dä näringarne lida af en temporär stagnation, komma dem lill hjelp, och detta hör den göra, äfven om dertill skulle behöfva tillgripas ultima ra tio, eiler skuldsättning.
Men, jag upprepar det ännu en gäng, också endast under bestämd förutsättning att förlägenheten vore tillfällig och hjelpen verkade godt, icke blott för ögonblicket utan för framtiden, skulle jag väga tillstyrka en sådan åtgärd.
Härvid möler likväl en stor svårighet.
Huru skola dessa förhållanden kunna bedömmas?
Och hvem skall bedömma dem?
Naturligtvis Bancostyrelsen; men dess grundlagsenliga sammansättning är olyckligtvis sä beskaffad, att jag mäste bekänna, att jag dertill anser den föga qvalificerad.
Och likväl ingriper behandlingen af dessa frågor djupt i både Bankens och hela samhällets välgång.
— Förhållandet är bedröfligt, men då ingen annan utväg finues, mäste man tills vidare låta dervid bero och hoppas pä det bästa.
Enär R. o. Ad. nu icke kommer att fatta några beslut, anser jag hvarken nödigt att ingå i en vidlyftig detalj-granskning af Utsk:s betänk., eller ali framställa mina meningar i alla dess delar under formen af positiva yrkanden, helst Hrr Electorers förtroende (mera smickrande än kärkommel) i dag beredl mig tillfälle att framdeles inom Utsk. förfäkta mina åsigter.
Så till vida vill jag likväl resumera mitt fragmentariska yttrande, att jag så som dess resultat framställer den bestämda förklaringen, att Bankens och realisationens orubbliga bestånd går framför allt.
Nationens ära och redlighet stå i pant derför.
Visserligen böra också landets näringar sorgfälligt vårdas, och vid kritiska tillfällen på ett förståndigt sätt understödjas, men i allmänhet gäller det dock som regel, alt de mäste gä sin egen väg, och kämpa sina egna strider.
Denna nödvändiga sanning måste de sjelfva inse och lägga väl pä hjerlat, ty derpå hvilar deras bestånd och trefnad för framtiden.
Jag hyser också den förhoppning, att när det gäller ett sådant mål, som att icke äter belasta värt gamla land med skammen af en ny nationalbankrult, sä skall här finnas nog ståndaktighet, försakelse och fosterlandskärlek för ali leda dessa strider lill en god utgång.
Åtskilliga ledamöter yttrade bifall till detta anförande.
För den händelse att BancoUlsk:s betänk, skulle blifva återremilteradt, hvilket jag, efter den riktning, som discussionen tagit, anser sannolikt, önskar jag endast att fä uttala den mening, det jag instämmer i sjelfva den grundtanke, som Etsk. framställt, att genom en begränsning af lånerörelsen, och bancovinsteus öfverlemnande till Riksg.cont., fixera sedelstocken.
Jag instämmer li! aedes i det förslag, som Utsk. 516 Den IS December e. m. -framställt att consolidera Banken, derigenom alt Riksg.cont., i utbyte mot Bankens andra fordringar, öfverlemna!' sädane obligationer till Banken, hvilka densamma ina vara i tillfälle alt förvandla lill reda penningar.
I afseende på sjelfva sättet, anser jag alt fastighetslånen böra förut öfverflytlas, och beträffande de anrnärkn:r, sorn för öfrigt framställa sig vid detta betänk., finner jag mig så fullkomligen förekommen af Frih.
Palmstjerna, att jag endast anhåller alt med honom få förena mig.
Af mina, med bemälde Frih. öfv-errensstämmande åsigter i nu förevarande ämne, följer äfven, att jag, i afseende på den af honom föreslagna redaction beträffande grundfonden, eller att den skall beslå af räntebärande obligationer, hvilka äga credit eller curs på Europas börser, äfven anser att en förändring i Utsk:s förslag i denna del bör äga rum; men då, efter hans beräkning endast omkring 10 millioner räntebärande papper skulle komma att på Banken öfvertlyltas, och det ligger i planen att
Banken kunde komma att till större eller mindre del försälja dessa obligationer, eller att utvexla dem emot silfver, torde det blifva nödigt alt det tillägg göres, att grundfonden bör bestå af sådane räntebärande papper eller silfver.
Jag instämmer äfven i det förslag, som Frih.
Palmstjerna framställt om införande af en tipp- och afskrifningsräkning i Banken och mäste, såsom innevånare i en provins, som ligger nära hufvudsladen, äfven biträda det af honom väckta förslaget om inrättande af en cässacreditivrörelse i Ständerues Bank.
För de provinser, sorn ligga närmast hufvudsladen, och i följd af deras skaplynne, ej mindre än af grannskapet med hufvudsladen icke äro, och sannolikt icke eller blifva i tillfälle att inrätta privatbanker, innebär det en afsaknad att en sådan rörelse icke bedrifves af Ständerues Bank, hvarföre jag önskar att Utsk. måtte i den delen framställa ett förslag.
En värd talare har under loford åberopat en utmärkt
Engelsk statsmans yttranden, hvilken statsman likväl lick under f. rats plenum af en annan talare uppbära ganska skarpa tillmålen för sina finansiella tillgöranden.
Han har lofordal honom derför, alt denna statsman med beröm anfört, alt vid ett tillfälle, då ett £ sterling -eller en guine' gällde 30 sk., Engelska Banken vidtagit den anstalt, att inskränka utgifvandet af sedlar; men då en guine' gällde 30 sk. måste detta väl aldrig kunna hafva inträffat vid något annat tillfälle än då Banken varit tillstängd för vexling.
Möjligen har jag misstagit mig om framställningen, men jag har ej kunnat fatta orden annorlunda, och under den förutsättning att jag förstått den värde talaren riktigt, hemställer jag hvad slags tillämpning på våra förhållanden må kunna göras af Sir Robert Peels ord; ty hos oss är lyckligtvis bancoluckan icke stängd, och något behof att stänga densamma är ej eller för handen; ty Banken äger ett öfvermått af förmåga att kunna realisera sina förbindelser och alt derjemte på ett klokt och afvägdt sätt komma näringarne till hjelp.
Men för att åstadkomma såväl det ena som det andra, måste den brist afhjelpas, hvaraf vår Bank lider, oaktadt den äger ett öfvermått af securiteler, nemi. bristen pä silf - Den 18 December e. m. 517 ver.
Alt sätta Banken i tillfälle att utbyta dessa securiteter emot silfver är liela det problem, som nu behöfver lösas, och lärer detta svårligen kunna åstadkommas annorlunda, än att Banken antingen upptager lån, hvilket torde möta flere svårigheter, och dessutom är till sina följder en oviss utväg, eller också, hvad som är naturligast och ofelbart, att de stalsobligatiouer Banken dels redan äger, dels förvärfvar. genom öfverflyttning till Riksg.cont. af en för Banken olämplig rörelse, göras disponible för att af Banken efter behof kunna, antingen försäljas på utländsk ort mot silfver eller spridas inom landet, i den mån silfver på andra vägar ingår i Banken.
Jag högaktar den politiska dygd, att jag så må uttrycka mig, som icke ulan nödtvång vill sätta statspapper i omlopp; jag har mig bekant till hvilken öfverdrift statsobligalionssyslemet kunnat gå; men att åter icke begagna sig af denna utväg om sådant är för landets väl nödvändigt, anser jag vara ensidigt och kunna leda till ännu svårare följder för fäderneslandet.
Hr Gr. o. Landtm, lillkäunagaf, att af de ledamöter, som anmält sig, ännu återstodo 9, som icke yttrat sig, och att H. Ex. således föreställde sig, ali öfverläggningen icke kunde blifva fulländad i afton, hvadan II.
Ex., dä liden redan var långt framliden, nu linge hemställa, om R. o. Ad. ville uppskjuta med öfverläggningens fortsättande lills i morgon; hvilket bifölls. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 11 om aftonen.
Thorsdagcn den 19 December 1844.
Justerades pleniprot. för d. 4 dennes f. m.
Fortsattes gårdagens öfverläggning rör:de BancoUtsk-.s d. 4 och 11 dennes pä bordet lagda betänk.
Första punkten af BancoUtsk:s betänk, lyder sålunda: ”att
Bankens capitalöfverskott eller grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, utgöra en summa af 10,000,090 r:dr b:co, hvadan möjligen inträffande capitalförminskning under året af vinsten ersät - 518 Den 19 D e c e »n lier. tes.” Härvid får jag göra den anmärkning, som redan blifvit afen annan ledamot uttalad, nemi. att del är, för Bankens möjlighet alt fullgöra sina förbindelser, temligen likgiltigt om grundfonden eller det belopp, hvarmed Bankens fordringar öfverskjuta dess skulder, är större eller mindre.
Jag anhåller, alt få bevisa delta med ett exempel.
Ar 1S34, när utvexlingen börjades, bade Banken 0,300.000 r:dr sp. i silfver; men Bankens grundfond utgjorde endast 5,000,000 r:dr.
Nu bar Banken en grundfond, som öfverstiger 9,400,000 r:dr, men Banken äger endast något öfver 3,000 000 sp. i silfver.
Bankens förmåga ali inlösa sina sedlar var förljaklligen mycket större, dä bans grundfond var mindre, orli är i närvarande ögonblick myckel ringare, ebui u grundfonden är större.
Det är först i det ögonblick dä Banken gjort cession, och fråga är om massans utredning, som det är af vigt ali hail äger en stor grundfond, pä det alt hvarje fordringsägare mätte fä sitt fullt ut, änskönt åtskilliga tillgångar ej kunna realiseras till deras'beräknade belopp.
Sä länge Banken, om jag sä må säga, lefver och fullgör sina förrättningar, är det för honom, likasom för hvarje enskild person med rörelse, hufvudsaken att äga nog stor cassa för all kunna göra rätt för sig pä dagen; ty om Banken bade aldrig sä mänga och stora fordringar; men icke hade tillräcklig silfvercassa, sä mäste han liksom den enskilde, för hvilken cassén tryter, göra bankrutt.
Jag anser derföre, såsom jag sagt, likgiltigt om grundfonden för närvarande höjes till det högre beloppet, eller icke. 2 punkten lyder sålunda: ”att Bankens capitalöfverskott eller grundfond skall, sä vidt sig göra later, till ett belopp af 5.009,000 r:dr b:co, bestå af obligationer, hvilka, ställde pä längre förfallotid och löpande med minst 4 proc. ränta, äro ulgilna af Riksg.cont., Arméens Accords-amorteringsfond, Skånska Hypoteksföreningen, Bruksägares Hvpothekscassa eller andra verk och inrättningar, hvilkas obligationer Bancofullmäktige anse lemna full säkerhet.” Hr Gripenstedt har redan anmärkt, och jag instämmer med honom, att det är likgiltigt antingen man vill räkna så, att Bankens öfverskott består af silfver och sedlar gemensamt, eller af bara sedlar, eller af hara silfver, om vi hade sä mycket.
Föreskriften, alt grundfonden skall bestå endast af räntebärande papper är pä sitt sätt oriktig, emedan den ,kan vara till beloppet mindre än den summa Banken alltid bör hafva tillgänglig i lätt försäljbara räntebärande papper.
Banken kunde t. ex. behöfva 10 millioner sådana, fastän grundfonden ej öfverslege 5.
Huru ginge det dä med stadgandet?
Det enda riktiga i denna föreskrift vore således, i min tanke, alt säga: så och sä många millioner af sina tillgångar skall Banken hafva i räntebärande papper, utan all fästa denna bestämning vid grundfondens större eller mindre belopp.
Meningen är ju ingen annan än den, alt Banken alltid skall hafva en sådan tillgång på räntebärande papper att de förslå lill att derför anskaffa erforderligt silfver?
Bland andra förbindelser har man upptagit Biksg.cont:s.
Detta kan hafva afseende dels pä de förbindelser, som Banken redan äger af Den 19 December. 519 Riksg.conl. dels på dem lian framdeles kan af delsamma erhålla.
I förra fallet liar jag ingen anmärkning att göra.
I sednare fallet får jag yttra mig när fråga derom särskildt förekommer.
Här vill jag blott tillägga, alt inländska obligationer, eller s. k. statspapper, här bort upptagas.
De äro för Banken, i min tanka, vida bättre än de inhemska, såvida fråga är att för dem anskaffa silfver, ty utländska statspapper, hvilka på främmande börser hafva god curs, äro ögonblickligen säljbara för silfver, som kan indragas. 3 punkten innehåller: ”att, sedan beloppet af de Riksg. cont-.s obligationer, som Banken redan innehar, blifvit genom capilalafbelalningar nedsatt frän 3,008,000 r:dr till 3,500,000 r:dr, alla vidare eapilalafbetalningar å dessa obligationer upphöra.”
Delta har BancoUtsk. föreslagit, utan tvifvel derföre att Banken icke mätte med hvarje är hafva en mindre tillgäng å Riksg.conl» obligalioner än för närvarande.
Men jag anser denna föreskrift ganska vådlig, ty hon leder möjligen derhän, alf man afskrifver Riksg.- cont:s skuld lill Banken, pä samma sätt som man tillförene gjort.
För Bankens säkerhet anser jag tryggast, att slippa affärer med statsverket, och att icke hafva någon fordran hos Riksg.conl., ty på ingen gäldenär har Banken gjort sä stora förluster, som på statsverket.
Den gäldenär, pä hvilken man mest förlorat, den skall man efter sund köpmansregel mest akta sig för. 4:o säger Ulsk.: ”att Bancofullm. berättigas, att medelst anskaffande af något eller några af de i 2 punkten omförmälda räntebärande papper ersätta den minskning, som, genom infriande af obligationer uppkommer, sä att Banken i möjligaste måtto alltid förblifver innehafvare af lätt realisabla förbindelser lill belopp af 5,000,000 r:dr b:co.” I st. f. ordet ”berättigas,” borde här stå åläggas.
Jag vet af egen erfarenhet, huru svårt man har att förmå Bancofullm. köpa räntebärande papper i st. f. att läna ut tillgänglige medel.
Blir detta icke Fullmäktige älagdt, så kommer det s. k. goda hjerlat emellan; man säger: köp icke några räntebärande papper ulan låna ät den behöfvande; och så äger Banken, när han behöfver silfver, inga sådana obligationer, genom hvilkas försäljning det kan fäs.
Om deremot ordet ”åläggas” införes, så förmodar jag all Fullmäktige blifva tvuugna alt hörsamma befallningen. 5 punkten innehåller; ”alt efter det Bankens capitalöfverskolt eller grundfond blifvit, genom inflytande vinstmedel, uppbringad till ofvan föreslagna belopp af 10,000,000 r:dr b:co, återstoden af samma vinst, efter afdrag derifrån af möjligen inträffande capitalförluster samt af alla kostnader för myntvärdets upprätthållande och för Bankens förvaltning m. m., årligen aflemnas till Riksg.cont., intill nästa riksdag, enligt hvarje års bokslut.”
An damålet med denna föreskrift är ulan tvifvel, att Banken icke skall skrinlägga sin räntevinst och derigenom förminska den utelöpande sedelstocken, eller ock att det icke skall hända, såsom förhållandet nit är, alt sedan Banken ärligen utlånat hvarenda skilling af sin influtna vinst, så kunna R.
St. i det ögonblicket icke dis - 520 Den 19 December. ponera ett öre af Bankens vinst, sedan sista riksdag, nian att draga det ur lånerörelsen.
Hellre än att på något sätt förminska henne, så förklarar man Rikets försvar, allmänna odlingsföretag eller hvad nyttigt som helst, få blifva utan andra tillskott, än qvarlefvorna från förra riksdagen.
Alt hela räntevinslen utlånas, kan hända, äfven om hon öfverlemnas lill Riksg.cont., ty om der öppnas en ny låneanstalt, sä kunna R.
St. lika som nu, vara af med sina penningar när de nästa gång sammankomma.
I min tanka vore det riktigast att icke föreskrifva något närmare, än att den räntevinst, som årligen varder besparad, må kunna af Fullmäktige efter omständigheterna på följande tvenne sätt begagnas.
När man i det ena fallet förmärker att silfret vandrar ur Banken, må Fullmäktige icke utlemna utan innehålla den, hvarigenom sedelstocken förminskas och mera silfvers utförande försvåras.
I annat fall, eller om cursen är låg, böra Fullmäktige för denna vinst köpa räntebärande papper.
Finnas inga inländska, så köpa Fullmäktige utländska statspapper, hvilket vill säga detsamma, som att köpa vexlar, hvarmed papperen betalas.
Då gå sedlarne ut bland allmänheten och silfver går in i Banken. 7 punkten angår öfvertlyttning till Riksg.cont. af Bankens utlåning till städer och corporationer, samt till skiften och odlingar.
Ar meningen, alt Banken skulle skänka Riksg.cont. dessa fordringar; så bestrider jag förslaget. 8 punktens innehåll, ”att utlåningen på namn och reverser, med omsättningsrält genom Bancodisconten samt lånecontoren i Götheborg och Malmö likaledes må till Riksg.cont. öfverflyttas med det belopp, hvartill fonden för denna utlåning nu uppgår, eller 8,850,000 r:dr b:co,” sammanhänger med 9 punkten, mom. b, och skall i sammanhang dermed upptagas. 9 punkten litt. a innehåller: ”alt Riksg.cont. aflemnar till Banken ersättning i contant för lånen till städer och corporationer samt till skiften och odlingar.”
Delta förslag kunde vara godt nog om man vill göra Riksg.cont. till en utlåningsanstalt; men vill man icke detta, så bör litt. a förfalla.
Litt. b i samma punkt lyder sålunda: ”att Riksg.cont. lemnar Banken ett emot den öfverflyttade discontlånerörelsen svarande belopp af 8,850,000 r:dr b-.co, uti sina obligationer, ouppsägbara å innehafvarens sida, utställde å 125, 250 och 500 r:dr silfver med 4 proc. ränta, samt försedde med ränte-couponer."
Jag anser, såsom jag förut sagt, Riksg.cont. vara den farligaste gäldenären för Banken, och att han bör akta sig för att blifva dess fordringsägare.