Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Hr von Hartmansdorff nämnt om de skjutsandes belåtenhet bör icke lemnäs obesvaradt af den, som, lika med mig, är af alldeles motsatt öfvertygelse.
Boiide-Si:s enhälliga tankar om skjutsbesvärets tryckande börda som vid sista riksmöte gjorde sig gällande, ultryckes äfven vid detta i talrika motioner.
Men såsom ett bevis mot talarens sats om belåtenhet, vill jag blott antyda det factum att, så lange besväret finnes qvar hos allmogen, måste det ovillkorligen vara en vinst för den skjutsskyldige, att få skjutsa så ofta som möjligt, så vida han har garanti att icke få sina hästar förstörda, d. v. s., i godt väglag, äfven emot den minsta möjliga skjutslega, ty han måste i alla fall vara beredd på skjutsning och får icke använda sina hästar till andra arbeten.
Ett annat förhållande inträffar onekligen, då skjutsen är ett frivilligt åtagande, och det sålunda beror af landtmannen att sjelf bestämma nyttan eller vinsten af sitt arbete.
En värd ledamot Gr.
Brahe har önskat sig en upplysning, huru det kunde vara möjligt, att Kungsskjuts i Stockholms län uppbådades på 7 mils afstånd.
Såsom egendomsinnehafvare inom Stockholms län kan jag svara, att det för Landshöfdingen måste blifva oundvikligen nödvändigt, att göra en sådan uppbådning, icke allenast af Kungsskjuts, ulan äfven af kronoskjuts; emedan eljest dessa mycket tunga onera ständigt skulle drabba de närboende, och det är för jemnandet deraf, som Landshöfdingen är nödsakad, att göra uppbådning från längre håll.
Att trupper kunna transporteras sjöledes, och att för deras marcher i fredstid aldrig kronoskjuts borde behöfvas, är min öfvertygelse.
Jag bade under sista sommaren, eller i Augusti månad, tillfälle alt höra det stora missnöje i landet kring Westerås och mot gränsen af Nerike, som yttrades deröfver, att en commendering då begagnade marche forcee, fastän ångbåtar dagligen voro i rörelse på samma linia.
Man förundrade sig högligen öfver clt sådant arrangement, och att auctoriteterna, som hade befattningen dermed sig uppdragen, alldeles förbisett det lättaste och minst kostsamma i detta afseende, samt förmodade alt General-adjutanten för Arme'en icke kände förhållandet och det stora missnöjet deröfver.
Efter det vid detta tillfälle är taladt om kronoskjuts, måste jag åberopa samma åsigt, som jag tillförne yttrat, nemi. att kronoskjuts aldrig borde under fredstid äga rum.
Min öfvertygelse är, att i det på vattencommunicationer rika Sverige, det endast är en bristande omtanka hos Krigs-administrationen, som kan göra behöfligl, alt annorlunda än sjövägen transportera krigsförnödenheler och att, ifall sådant likväl någon gång i mindre scala erfordrades, det icke kan vara svårare för dena 11. 36 302 Den 19 Februari f. m. na administration än för köpmän, bruksägare och andra personer att arrangera om effecternas forsling.
Jag fäster ett särdeles afseende på, att allt slags skjutstvång i fredstid måtte upphöra, emedan allmogen genom skjutsen tvingas att underhålla sina dragare, endast för detta onus, och staldet qvar i ett fall, så vinnes föga med att borttaga detsamma uti ett annat; hvaremot man kanske skulle snarare förorsaka något ola cl t än något godt, om man icke tillät allmogen att förtjena den usla nödpenning, de på skjutsningen kunde erhålla, då likväl dragarne och arbelskarlarné nödgades stå till hands för den skjuts, som blefve bibehållen.
Detta varder dock yttradt med afseende hufvudsakligen på de orter, som betungas med alltför ofta återkommande uppbudningar till kronoskjuts.
Hvad vidkommer H. Ex. Ilr Gr.
Brahes mot mig gjorde anmärkning, så är jag rätt lycklig att vid detta tillfälle äga min egen Landshöfding närvar., för att få frågan, hvarföre uppbådningeri skett, behörigen besvarad.
Jag begagnar detta tillfälle att förklara, det jag under de 3o år, jag varit innebyggare af Stockholms län, aldrig haft den ringaste anledn. till klagomål öfver Landshöfdingens förfarande, och min tro har således varit och är, att den ifrågnvar. olägenheten varit fotad på nödvändigheten att fördela tyngden af skjutsningen så jemnt som möjligt på landets innebyggare.
Hvad åter beträffar förhållandet, huruvida hofvagnarne voro tomma eller icke, mäste jag bekänna, att jag i denna del endast fästat mig vid mina värda sockneboars omdöme.
Om de trott, att det varit tomt, som varit fullt, blir sådant för deras räkning och är det jemväl mitt fel, om ett oriktigt förhållande blifvit uppgifvet.
Hvad sedan angår truppers forslande, utan att de sjölägenheter, som funnits för handen, blifvit begagnade — jag vill icke tala om dem, som kunnat och bordt beredas — så får jag i minnet återföra, ej mindre den comroendering, som i838 med marche forcee gick till Washolmen, jag tror 100 man stark af Wermlands regtte, vid en tidpunkt då allmogen helt och hållet var i brist på det foder, som för forslingen var nödigt, — detta skedde nemi. i Majmånad — än ock ett sednare tillfälle, hvarvid jag var ögonvittne, då en commendering, som gick till Drottningholm, låg i Arboga på samma gång som jag.
Den var 4° man stark.
Jag gick följande morgon med Gustaf Wasa till Stockholm, och sjelfva Capitainen på detta fartyg beklagade, att han undgick den frakten, som för honom varit fördelaktig, då om bord många platser voro lediga.
Detta är det enda jag har att i detta hänseende anföra.
För öfrigt skulle jag visserligen hafva mycket att tillägga i afseende på hvad här blifvit yttradt på flera håll, men discussionen har blifvit så lång, att jag ej vill längre uppehålla
Den 19 Februari f. m. 203 den.
Jag kan likväl ej underlåta att uttrycka min förnöjelse öfver det eldorado, hvartill en delaf Småland skall hafva stigit, hvilket måtte vara föranled t af Hr von Hartmansdorffs styrelse och nu blifvit vitsordadt af Frih. Raab.
Hvad angår de rika bönderne, som skola blifvit det genom skjutsning, så lyckönskar jag dem; och det är skada, att analogien med Småland icke sträcker sig till andra provinser, åtminstone icke till den ort, der jag har landtegendom och kunnat närmare iakttaga skjutsens inflytande.
Jag vill icke uppehålla discussionen med något, sorn jag hört förut vara sagdt.
Jag vill blott erinra Utsk., att, vid behandlingen af detta mål, en omständighet af största vigt är, att skjutslega!! blir utsatt till olika belopp på olika årstider.
I Stockholm ser manen sådan olikhet, och jag tror, att det är icke allenast i afseende på födan för kreaturen, som det är af vigt.
I Stockholm kommer inom staden väglaget icke i fråga, men utom staden är det deremot afsedt.
Ehvad utgång det myckna talet 0111 skjutslega!! nu må erhålla, blir det i alla full nödigt och nyttigt att hafva olika lega för särskilda årstider.
Entreprenader blifva derigenom lättare att åstadkomma, och fortfar sk julsningsbesväret i dess nuvar. skick, blir ej allenast skjutsen rätt betald, den ena årstiden i jemförelse med den andia, utan ock mången resa uppskjuten till en lägligare lid, till undvikande af den emot väglaget svarande betalningen.
Hr af D alström:
Jag anhåller alt i korthet få omnämna ett misstag af en värd ledamot, sorn anfört att militärer på deras embetsresor inom compagniets district skulle tillgodonjuta någon nedsättning i den vanliga skjutslega!!.
Detta är icke förhållandet för närvar., och en sådan nedsättning grundar sig icke på någon rättighet; äfvensom jag tror, att mången, för att undvika 6 å 8 timmars väntning, måste betala mer än den vanliga skjutslegan.
Efter jag 1111 har ordet, kan jag ej underlåta alt yttra mig öfver det här af flere talare gjorda yrkande, att skjutsningsskyIdigheten, hvilken vore att anse såsom en landsplåga, borde helt och hållet afskalfas.
Vore sådant möjligt, skulle äfven jag önska denna skyldighets upphörande; men då man tillika såsom ett medel dertill uppgifvit, att skjutslegan bör höjas till en r:dr b:co, och frågan hufvudsakligast rörer en annan medborgareclass, får jag hemställa, om nian icke förut borde förfråga sig hos allmogen, huruvida den vore belåten med att hållskjutsen alldeles afskalfades, om derföre erlades en r:dr b:co milen.
Jag skulle deremot tro, att hvad man nu anser vara en tryckande skyldighet hos allmogen, i sednare förhållandet skulle anses såsom en rättighet, hvarifrån den säkerligen icke skulle vilja afstå.
Rålamb, Claes:
Endast för att få öran meddela 2:ne upplysningar i afseende på hvad Gr.
Anckarsvärd behagat anföra, har jag begärt ordet.
Det är visserligen snntit, att allmogen från Sotholms härad blifvit uppbådad att utgöra kungsskjuts, och att den är boende ganska aflägset från Stockholm, är äfven sannt; men Konungens Bef:h:de har ansett såsom sin skyldighet, att, så mycket som möjligt, söka fördela detta onus på länets innevånare.
När allmogen inom Sotholms härad sällan fått utgöra denna skyldighet, hafva deremot de närmare boende oftare blifvit kallade dertill.
Hvad åter de tomma Hofvagnarne angar, sä är det mig omöjligt, att nu bestämdt uppgifva förhållandet; men jag tror mig likväl kunna upplysa, att då Hertiginnan af Leuchtenberg afreste och med ångfartyg begaf sig till Tullgarn, blefvo några tomma vagnar ditskickade landvägen.
Detta är det enda tillfälle jag kan erinra mig, då dertill begagnats kungsskjuts.
Ridderstolpe, Carl:
Det är ingalunda till mitt eget försvar, jag tager mig friheten besvara hvad Gr. florn anmält om något missnöje, som skall ägt rum i Nerike, i afseende på Drottningholms-commenderingen.
Jag vågar försäkra, att inom det mig i nåd. anförtrodde 5:te militärdistriclet hafva alla sådane commenderingar blifvit samlade på ångfartygsstationerne, der sådant kunnat ske.
Manskapet från Nerike, Wermland och Dalarne har jag samlat i Arboga; Helsingarne hafva gått directe, emedan uti ett så vidsträckt district, de icke lämpligen kunnat sammandragas till samma ställe.
Jag är verkligen förundrad öfver Gr.
Anckarsvärds uppgift och vet icke när han var i Arboga; men att mitt districts commendering afgick föri. år uppå Wikingen och med den lalitude, som nåd.
General-ordres, just för att kunna begagna ångbåtsfart, medgåfvo, är säkert.
Hvad åter beträffar det här framkastade förhållandet med commenderingen från Wermlands reg:tc till Waxholm, så måste denna commendering, sedan General-ordres uppå General Melins reqvisition blifvit utfärdade om densammas afsändande, afgå afven enligt
General-ordernes ordalydelse med marche force'e, för att på utsatt dag framkomma.
Jag tror att då, likasom vid andra tillfällen, man önskat göra annorlunda, om tiden tillåtit det; men det är icke alltid omständigheterna medgifva att göra såsom man vill, utan att ett större ondt skall vika för ett mindre, och härvid sannas troligen icke mindre hädanefter än hittills ett ordspråk, som vi alla känna:
La critique est facile, 1’art difficile. II.
Jag har begärt ordet endast för att erinra om ett förbiseende af Hr Hjerta, då han velat lemna mig den upplysning, att ångbåtarne, ehuru tillhörande enskilde personer, äro tillgänglige fqr alla.
Den 19 Februari f. m. 2o5 mig hafva ådagalagt, att jag kände detta, då jag sagt, att man försökt så mycket som möjligt afpassa commenderingarne efter de dagar, då ångbåtar afgå; men då comraenderingarne ske från så olika trakter, blir det svårt, att på en gång få sådan transportlägenhet för dem alla, — och derföre nämnde jag, att äfven den olägenhet bör tagas i beräkning, att ångbåtarne äro enskilde personers egendom.
För öfrigt vet jag, att deras resedagar äro bestämde, och Gr.
Ridderstolpe har äfven upplyst, alt General-Befdlhafvarne haft sig anbefaldt, att derefter ordna commenderingarnes samling.
Hvad beträffar att kungsskjutsen bör uppbådas på många mils afstånd, så erkänner jag, att sådant kan vara nödigt, men jag yttrade, att det förundrade mig, att den behöft utskrifvas från så långt afstånd för resor till Ro sersberg, då hästantalet icke varit stort; Landshöfdingen i länet har dock nu, lika med Gr. Horn, upplyst, att det varit nödigt, på det skjutsningsbesväret ej alltid må falla på de närmast boende.
— Hvad åter angår Wermlands commenderingen, så och då Hr Hjerta gjort en motion, som med denna fråga har sammanhang och nu ligger på hordet, anhåller jag att, då denna motion förekommer till re miss, få lemna vidare upplysningar härom, och framställa orsaken, hvarföre denna commendering måste afgå med marche force'e. Hr Ribbing:
Jag kan icke annat än förundra mig öfver att Hr af Dalström, såsom Chef för ett reg:te, icke känner, att den skjuts, som rust- och rothållare aro skyldige att tillhandahålla ej mindre subaltern-officerare än länsmän och åtskillige andre tjenstemän, då torpsyner hållas, icke betalas högre än kronoskjuts.
Således skulle håll-och reservskjutslegans förhöjning icke inverka på betalningen af skjutsen för dessa tjenstemän vid dylika tillfällen, ulan den förblifva sådan den är.
— Hvad åter angår frågan om truppers fortskaffande med skjuts eller ångbåt, samt att tillfällen kunna inträffa, då ångbåtar ej dertill kunna begagnas, så vill jag ej utlåta mig derom; men det vet jag, att en Drottningholms-commendering från Jönköping afgick förb sommar med skjuts till Norrköping, oaktadt 2:ne ångbåtar afgingo från Jönköping till Stockholm hvarje vecka.
Hr Hammarsköld:
Jag önskar icke längre uppehålla discussionen; men då Hr af
Dalström föreslagit, att endast hållskjutsen måtte upphöra, får jag erinra om innehållet af min motion, som åsyftar att all slags skjutsningsskyldighet för jordägarne måtte försvinna.
Hr Hederstjerna, Erland:
Jag anser mig skyldig att endast lemna cn kort upplysning i afseende på hvad som Sr anfördt om truppers transporterande inom det district, 2o6 Den ig Februari f. m. der jng har befälet.
General-ordres hafva befallt och blifvit verkställde, att för commenderingarne till Drottningholm begagna ångbåtslägenhet; och förra uret gick commenderingen, bestående af 44 nlan Linköping, ernbarqnerade der jemte trupperne från Skåne och Sjö-artilleriet, hvarefter de sjövägen afgingo direcle lill Drottningholm.
Jag får upplysa, att, åtminstone i Christianstads län, ingen rust- eller rotehållare kan affordras kronoskjuts för någon enskild persons embetsresor, utan måste gästgifvarskjuts begagnas, der den ar alt tillgå.
Deremot kan kronobetjeningen, der gästgifvarskjuts ej finnes, uppbåda lill kronoskjuts, hvilken begagnas emot samma lega, som gästgifvareskjutsen, med undantag af kärrpenningarne.
Jag ämnar blott vid hvad jag förut såsom svar på Hr Ribbiugs yttrande anfört, tillägga, att betalningen för de omnämnda resorna i tjensteförrättningar erlägges till samma belopp, som vanlig skjutslega; och då jag nämnde samma lega, åsyftade jag således ådagalägga, att Officerare icke åtnjuta någon lindring i skjutslega!! vid de resor, de göra i embetsföirättningar, utan få de betala densamma till lika belopp med andra resande.j Remitterades till Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottet.
IJ. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 till 3 e. m.
Onsdagen den ig Februari i84o.
Plenum kl. 6 e. 111.
Raab, Adam, Christian:
Af förekomne skäl har jag återlemnat den pollet jag förut uttagit för N:o io34 Wallenstjerna, och i stället erhållit fullmakt och fått pollett för N:o 8i5 Gripensköld.
Jag har icke kunnat linna annat, än att jag efter denna förändring borde afträda från den plats i Ekon.Utsk., hvartill Electorerne kallat mig.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade, i anledn. häraf, Hrr Electorer att innan nästa plenum välja en ledamot uti Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. uti den ledighet, sorn uppkommit i följd af det förhållande Frih.
Raab nu anmält.
Justerades 3:ne prot.-utdr., innefattande R. o. A:ds denna dag f. m. fattade beslut.
Den 19 Februari e. m. 207 I nnledn. af det deruti upptagna beslut om remiss lill Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. af Hr Hammarskölds motion rörande förhöjning i Gästgifv*riskjutslegan, anmälte sig och yttrade H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Hindrad från debatten i förmiddags nng:de skjutsen, önskar jag något tillägga.
Skjutsskyldighelens afskalfande vore i högsta grad önskligt; men statsmannen undanrycker icke ena styltan, innan en annan kan sältas i stället, sådan den är, måste ju skjutsen bibehållas, intill dess vi fått fullständiga fortskalfningsentreprenader och diligence-inrättningar.
De, som åvägabragt dessa sednare, äga anspråk på folkets varma tacksamhet.
Diligence-systeme är ett väsendtligt ci v i I isa t io ns—v i 11 k o r, af hvilket beror behöriga communicationer inom riket och samband med Europa.
Redan då, när jag för några och 5o år sedan första gången åkte skjuts, rönte milt unga förstånd en oöfvervinnerlig svårighet att sammanbinda skjutsnings-sky Idighelen med det sköna begreppet — den Svenska odalbonden.
— Jag förmådde icke tillsnmmans-rimma, huru Svenska mannen för sig alla stunder i dygnet kunde ifrån angelägnaste sysslor, ifrån hvarje familj-bekymmer kallas att skjutsa den förstkommande; — och huru viddetta skjutsande tillgår, det vill jag nu förbigå.
Länge och med uppbyggelse hade jag funnit omdömet enhälligt om skjulsningens nackdelar af högre och lägre moment, ifrån och med demoralisation till och med gödsel-spillningen.
— Nu dagades afskalfandet, — nu kemnade ångbåtar och diligencer en närmad utsigt dertill; och då nödgades jag höra, huru såsom skjutsen ändå var bra, enär den under vissa årstider beredde bonden förtjenst och en contant penning till utgö* rande af sina skattebidrag.
— Detta anförde jag under förra riksdagen.
Så der, sade jag, rider vår stats-ekonomi i volt, och vänder sig sålunda evigt omkring utgångs-punkten, i stället för alt framgå till ett mål.
Dock tror jag, att nu stundar tiden, då det blir insedt, att skjutsningspligten så alldeles intet sammanslår med det rätta begreppet om Svenska allmogen.
Jag har kommit närmare begreppet genom Biskop Agardhs oändligen upplysande tal i "YVermländska sällskapet för allmänna undervisningens utbredande, — jag tror 1837.
— Den Corporation, som heter Svenska allmogen, är utomlands obegriplig, enär der intet analogt finnes; men, beklagligen, obegripen stundom inom allmogen sjelf.
Härpå skulle jag kunna anföra nyliga bevis.
Men jag ämnar aldrig följa dessa eflerdömen af klander å namngifna talare i ett annat stånd. R. o.
Ad. beslöt, att detta yttrande skulle åtfölja remissen till Ekon.Utsk. af Hr Hammarskölds motion.
Upplästes från de öfrige RiksSt. ankomna prot.-utdr., ao8 Den 19 Februari e. m. nemi. från PresteSt. af den 12 dennes, från BorgareSf. af den i5 dennes, och från BondeSt. af den 5, 8, 12 och i5 dennes.
Å nyo föredrogs Hr Hjertås, Lars, den 15 dennes e. 111, på hordet lagda motion otn upphörande af Kämnersratterne, utom i Stockholm, och af Lagmans- samt Riddaresynerätterne.
Hr von Knorring, Carl Henr., uppläste följande:
I anleda, af Hr L.
Hjertås väckta motion om afskaffandet af Lagmans, Kämners, m. fl. rätter, får jag vördsamt anföra, och då jag i hufvudsaken förenar mig deri, anhålla, att frågan om Kämnersrätternes afskaffande i småstäder måtte, såsom ny motion af mig väckt, från delaktighet i behandling med de öfrige frånskiljas, af orsak, att, då endast ekonomiska och juridiska skäl tala för de öfrigas afskaffande, äfven moraliska skal tala för afskaffandet af Käronersrälterne i småstäderna, der de ännu qvarfinnas.
Och får jag derföre föreslå, att de vid dessas forum behandlade frågor måtte af Rådstufvurätterne handläggas.
— Det menliga och demoraliserande för ett samhälle att äga rättvisans skipare, de der till nödtorftig lifsbergning sakna annan utväg, änden de, under utÖfningen af sitt domarekall, genom mängden af vid dessas forum behandlade tvister lyckas göra sig, är af hvarje rättänkande insedt.
Skulle, emot all förmodan, Kämnersrätternes afskaffande möta hinder hos endera eller båda Statsmakterna; får jag, såsom oundvikligt, föreslå, alt Staten anslår, ej allenast tillräcklig och passande lön för Hrr Kämnersprseses, utan äfven förordnas måtte en Kämner, med ty åtföljande tillbörlig lön, den der dervid förer protocoll, och hvarförutan detta forum ej torde anses fullständigt.
— Föga kan man, vidalia tillfällen, vänta sig fullkomlig skicklighet i lagtolkning, äfven om den goda viljan dertill ej sättes i fråga, af personer, så underordnade i pretentioner, da de emottaga ett lagskipande och således ett vigtigt embete, mot en årlig lön af 100 r:dr och obetydliga lagliga sportlar.
— Tvistefrågornas mindre skickliga behandling kan sålunda leda till orättvisa domslut, hvilka, eller en orättvis lagskipning, äro för ett samhälle mera demoraliserande, än mången föreställer sig, och hvarom äldre och nyare exempel frambära vittnesbörd; med liknöjdhet, eller utan knot, emottager mängden en rättvis dom, och lider straffet med tålamod; en orättvis deremot revolterar samhället och gör för den olycklige straffet olidligt.
Exempel derpå kunna anföras.
— Som en möjlighet kan jag föreställa mig en fal domare, — ordet mutkolf i Svenska språkbruket bevisar dylika varelsers tillvaro — hvilken till den Den ig Februari e. m. aog den grad döfvat sitt samvete och föraktar samhällets opinion, så att han delar med allmänna åklagaren, stadsfiscalen i staden, — och med honom spelande under ett täcke, — de böter, hvartill personer, kallade inför dess forum, fällas.
— Och sedermera, trogen sin föraktliga röle, skickligen vet att afböja öl verklagande af dess domslut, genom dels utslagets fällande flera månader efter dess instämmande, dels genom fördröjning af protocollernas lösande, dels genom svikande af muntliga löften om underättelser af utslagets fällande, m. fl. utvägar dervid användbara.
Dessa mina anförda olägenheter af orättvisa, illa lönta domare äro här anförda utan aplication eller häntydning på någon viss stad eller någon viss Kämnersprseses; — och anser motionären sig icke rå derföre, om någon skulle finna sig träffad af framställningen.
Om remiss till vederb. Utsk., som jag tror är Lag- och StatsUtsk. får jag ödmjukast anhålla.
Uppå särskilda proposrr blefvo så väl Hr Hjertås nu föredragna motion, som Hr von Knorrings i anledn. deraf gjorda framställning, till LagUtsk. remitterade.
Vid förnyad föredragning remitterades till LagUtsk.
Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 angtde förändring af 26 cap.
Rätteg.balken 1, 2, 3 och 6 §§:na; 2:0 ang:de und. hemställan om nåd. propos. rör:de, förmyndarekamrar ; 3:o om upphörande af vissa särskilda domstolar; 4:o om förklaring af 4 cap- * och 2 $§:na samt 5 cap. 1 § Jordabalken; 5:o ang:de rättighet till villkorliga utmätnings-resolulioners utfärdande.
Föredrogs å nyo Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på hordet lagda motion örn landsfiscalstjensternas indragning.
För min del, anser jag Landsfiscalerne icke kunna indragas, utan skada och svårighet för ordningens bibehållande inom länen.
Konungens Bef:h:de, som i dem hafva bestämda åklagare att påräkna, när så behöfves, kunde eljest komma i förlägenhet att finna någon, när Kronobetjeningen, som ändå är nog sysselsatt, icke alltid eller allestädes kan härtill begagnas.
Jag anser visserligen bäst vara, att landsfiscalerne erhölle någon viss aflöning, utgörande en del af deras bergning, och att deras tjenstenit förskaffade dem återstoden.
Men skulle inga löner åt dem beviljas; så vore det bättre, att landsfiscalerne bibehöllos utan lön, än att de alldeles afskaffades.
Hr Hjera II. 27 210 Den r9 Februari e, m. ta har endast nämnt landsfiscaler; salunda torde icke heller jag behöfva tala om stadsfiscaler.
Men hvar och en, som tagit närmare kännedom om ordningens vidmakthållande i städerna, särdeles de mindre, vet ock, att lion ofta beror på dessa tjenstemän, och att de icke kunna umbäras.
En förändring både med lands- och stadsliscaler borde dock göras, om hvilken jag nu vill göra motion, den nemi. att fiscalers till- och afsältande, hvilket hittills skett genom Just.- Gancellern, hädanefter måtte ske af Landshöfdingen inom hvarje län.
I händelse han skulle vara af olika mening med Just.Cancelleren, och antingen få en otjenlig, eller icke blifva af med en oduglig eller oredlig; så ar det tjensten och länet, som blifva lidande. —•
Jag anhåller alt denna min motion, må till LagUtsk. remitteras.
Jag får blott förnya, hvad jag i min motion vid föregående riksdagar yttrat om landsfiscalerne, nemi., att dc måtte aflönas eller ock afskaffas, emedan de, olönte eiler illa lönle, äro mycket skadlige.
Jag får i motsats till den åsigt Hr von Hartmansdorff uttalat, bestrida hans yrkande att få iandsfiscals-ljensterne bibehållne.
Hr von Hartmansdorff har förklarat att kronobeljeningen vore så af göromål öfverhopad, att den icke hade tillfälle att bestrida hvad som ålägges landsfiscalerne.