Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag till följd af tjensteåligganden är förhindrad att oafbrutet bevista Riksdagen, anhåller jag att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats i Riddarh.-Utsk:t.
Sedan jemväl denna anhållan bifallits, anmodade Hr Gr. o.
Landtm. R. o. Ad:ns Hrr Elektorer att utse två ledamöter i Riddarh.-Utsk:t efter Frih. von Otter och Hr Stjernspets.
Gr. von Hermansson, Carl Johan, hade inlemnat ett mern., som nu upplästes och lydde sålunda:
Som mina förhållanden ej medgifva att jag under Riksdagens lopp qvarblifver såsom stadigvarande Riksdagsman, får jag afsäga mig förtroendet af att vara Bänkman, dock med anhållan om bibehållande af min riksdagsmannarätt.
Till denna begäran lemnade R. o. Ad., uppå gjord propos., sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ståndets Hrr ledamöter inom 2:dra Bänkm:s-Afd:n att i början af det plenum, som komme att ega rum nästa Lördag den 11 dennes, välja en Bänkman efter Gr. von Hermansson.
Sfi Den 8 November.
Hr Belfrage, Johan Gustaf Wilhelin:
Vid det sammanträde, som Riddarh.-Utsk:t denna dag hållit, företeddes en af Hr Georg Wilhelm von Konow för adliga ätten von Konow N:o 2080 utfärdad fullmakt.
Ilufvudmannen för nämnde ätt är född 1854 och således omyndig, hvadan hufvudmannarätten utöfvas af närmaste ättemän.
Såsom sådan står på genealogierna antecknad Henrik Beinhold von Konow, född 1776, om hvilken man sedan början af århundradet icke haft någon underrättelse.
Närmast denne är Georg Wilhelin von Konow, utfärdaren af ifråg:de fullmakt, äldste ättemän.
Vid sednasie Riksdag godkände R. o. Ad. under den 20 Oktober 1862 en af sistnämnde person utfärdad fullmakt för ätten, och jag hemställer vid sådant förhållande att R. o.
Ad. äfven nu behagade godkänna den af honom utfärdade fullmakt.
Denna framställning begärdes på bordet.
Företogs val af de två ledamöter, hvilka, enligt 47:de §:n Riksd.-Ordn:n, böra deltaga i Talmans-öfverläggningarne t och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: N:o 404.
Frih. Bildt, Didrik Gillis, med 101 röster.
Hr Klingstedt, (ullin. Gr. Sparre, Gustaf Adolf, med 126 röster.
Föredrogs och remitterades till Lag-Utskottet
Hr Weidenhjelms, Ernst August, den 4 dennes bordlagde motion N:o 11, om ändring i 7:de §:n 28:de kap. Byggninga-Balken.
Det är utan tvifvel ett ganska svårt företag att efter sjökrigs-materielens snabba utveckling och på dess närv:de höga ståndpunkt ordna sjöförsvaret för ett land med så vidsträckta kuster och så ringa ekonomiska tillgångar, sorn Sverige.
Hr Statsrådet och Chefen för Sjöförsvars-Depdet har dock, sin pligt likmätigt, försökt detta företag, och det tillkommer nu R.
St:r att till det af honom uppgjorda förslag lemna bifall, i hvad som rörer anslags beviljande och löners öfverförande från en stat till en annan.
Men om det varit svårt för Hr Gr:n att lösa detta problem, är det dock vida svårare för R.
St-.r att fälla ett bestämdt omdöme, huruvida lösningen är riktig och ländande till fäderneslandets sanna båtnad, och det så mycket mer, som så ringa ledning blifvit gifven för ett sådant omdöme.
Onskligt hade varit, att Hr Gr:n gjort en mera fullständig framställning af ämnet och hvad dermed står i närmaste sammanhang, såsom om försvaret i allmänhet, om landtlörsvarets och sjöförsvarets relativa vigt och deras samband med hvarandra, om de brister i försvaret i allmänhet, som först böra afhjelpas, Deri 8 November. 3? om fäderneslandets ekonomiska tillgångar oeh de uppoffringar, det måste göra för att värna sitt bestånd och sin politiska betydelse.
Som jag i flere läll hyser olika åsigter med Hr Gr:n, utbeder jag mig att såsom stöd för mina åsigter med några angifvanden få vidröra dessa hudvudpunkter lör vårt försvar.
Det första vilkoret för hvarje lands försvar, och' hvilket står utom alla andra vilkor, är, att ungdomen uppfostras till manliga tänkesätt, till det medvetande, att den möjligen en gång skall behöfvas lör att försvara sitt Fädernesland, och att den öfvas i användande af de lör ett sådant ändamål erforderliga vapen.
Men detta allmänna vilkor lemnar jag vid detta tillfälle helt och hållet å sido och läster mig uteslutande vid de serskilda vilkoren för Sveriges försvar, med hänsyn till dess geografiska läge och dess farligaste fiendes förmåga att på en gång kunna hit öfverskeppa trupper.
1 detta afseende anser jag första vilkoret vara, att Sverige eger en armé, tillräckligt stark, öfvad och rustad, för att med något hopp om framgång kunna möta de krafter, som på en gång kunna till dess gränser öfversändas.
Tänka vi nu t. ex. på vår östra grannes förmåga att hit på en gång öfverföra sina trupper, och till måttstock för vårt omdöme i sådant hänseende taga dess flotta, nemi. icke blott örlogstlottan utan äfven handelsflottan, som vid hastigt skeende trupptransporter spelar en vigtig roll, finna vi att denna förmåga, att döma efter ölverskeppningon till Krim, inskränker sig till öfverskeppandet af 40 å.
50,000 man.
De krafter, vi böra ställa mot henden, uppgå enligt Landtförsvarkomiténs förslag till 40,000 bajonetter och 10,000 man artilleri, kavalleri och ingeniör-trupper, och dessa siffror äro de minsta för de trupper, som man genast bör kunna påräkna att möta en fiende.
Det andra vilkoret för vårt lands försvar är, att vår armé eger några säkra och fasta punkter, på hvilka den kan stödja sig för att försvaret skall lyckas.
1 detta afseende sätter jag i främsta rummet Stockholm.
Denna punkt ligger öfver inloppet till en sjö, som tränger djupt in ilandet; den ligger på det bröst, som Sverige med Upland och Södermanland skjuter ut mot östern, och en truppstyrka på denna punkt står i flanken på en fiende, som söker intränga i landet emellan Dala- och Motalaelfvar, och skyddar således hela medlersta Sverige.
Jag skulle kunna omständligt uppgifva alla de skäl, som mana oss att fulleligen tillförsäkra oss denna punkt, men närvide tillfälle är dertill icke lämpligt, och jag är öfvertygad, att den komité, som är sysselsatt med denna vigtiga frågas behandling, bättre än jag skall visa nödvändigheten af att Sveriges hufvudstad jemväl är en fast stödjepunkt för landets försvar.
Först i tredje rummet intager flottan sin plats, men den utgör derföre dock ej en obetydlig del af vårt försvar.
Hr Gr. von Platen har med rätta insett, att en del af denna flotta står i ett visst bestämdt samband med arméen, men jag är af olika tanke med Hr Grin, hvilken denna del af flottan är.
Sverige behöfver, för att hindra en fiende att öfverbroa de Stockholm om - 38 Den 8 November. gifvande vatlnen, pansarklädda kanonbåtar med icke så särdeles groft artilleri, men med tillräckligt starka plåtar får att kunna motstå det artilleri, en fiende kan uppföra på dessa vattens stränder.
Vi behöfva dessa mindre pansarbåtar för att skydda mot en fiendtlig öfvergång, t. ex. öfver Edsviken, Skurösund, Mälarens Upsala-led m. m.
Vidare behöfva vi starka pansarbåtar med mycket grof bestyckning, som kunna möta de främmande fartyg, som visa sig framför stängsellinierna vid Waxholm, liindön eller vid inloppet till Södertelje.
Detta anser jag vara den del af flottan, som står i samband med arméen och landtförsvaret, men till densammas förande beliöfves icke officerare med de kunskaper i topografi, fältartilleri, fortifikation, infanteri-manövrer m. m., som Hr Gr:n ansett skärgårds-artiileri-officern böra ega, men deremot påstå sjömän allmänt att dertill behöfves mera sjömanskap än hvad som blifvit föreslaget för skärgårds-artiileriofficern, Befälet på dessa båtar uppgår ock till ett så ringa antal att det ej kan vara skäl att för desamma bilda en serskild korps, äfven om det ej skulle erfordras samma sjömanskap som segling utomskärs krälver.
Säkert är ock att en verklig sjöman inom få dagar kan taga kännedom om de till omfång inskränkta farvattnen, som vi nästan hvar och en känna.
Detta, Mina Hrr, är den del af flottan, som enligt min åsigt står i samband med arméen.
Vi böra äfven ega, som föreslaget blifvit, pansarfartyg, som uppehålla kustförsvaret, och hvilkas uppgift skulle blifva, att i främsta rummet försvåra en fiendes inträngande i Stockholmska skärgården.
I betraktande af de stora och rymliga inlopp, denna skärgård på flere ställen erbjuder, medför emellertid ett sådant försvar ganska stora svårigheter.
Kanske att monitorer äro de fartyg som bäst kunna öfvervinna dessa svårigheter.
Hr Gr:n har ansett att de båtar, som äro betecknade under namn af »Ljungstedts N:o 1», skulle vara äfven dertill lämpliga.
Sådant är visst möjligt, och till och med troligt, eftersom Hr Gr:n föreslagit dem — framtiden får visa i hvad mån de ena ega företräde framför de andra — men vid detta tillfälle framställer sig ett eget förhållande, nemligen att Hr Gr:n vill, att monitorerne skola bemannas med fullt sjöbildade personer, pansarbåtarne, Ljungstedts N:o 1, deremot med endast till någon del sjöbildade skärgårds-artillerister, och likväl skola dessa båtar uppfylla samma ändamål som monitorerne, nemi. slåss i skärgården och kunna gå utomskärs, och meningen torde väl icke vara, att de skola löpa ut endast i fredstid och i vackert väder, utan att de äfven under örlog skola gå utomskärs, då anfall möjligtvis kan vara att befara.
Då detta torde vara obestridligt, frågar jag, hvilken orsaken är, att monitorerne, men icke pansarbåtarne, skola förses med välbefarna sjöofficerare.
Hr Gr:n torde kanske gifva till svar, att monitorerne äro sjögåenrie fartyg, men att detta icke är förhållandet med »Ljungstedts N:o 1».
Så vidt jag vet, är dock monitorn icke någon egentlig sjöbåt, utan ett pansarbatteri, som kan föras öfver öppna, stormiga farvatten.
Jag har aldrig hört, att en Don 8 >ovembcr.
39 monitor agerat i öppen sjö, eiler kryssat på hafvet för att uppsöka fiendens skepp, och på en monitor beror allt så mycket att machineriet gör sin fullständiga tjenst, att man ännu icke vågat låta monitorer utan eskort af andra fartyg besegla håfven; — och bästa beviset på, att jag har rätt, är att Hr Gr:n sjelf gifvit befallning, att ångkorvetten »Orädd» skall från Norrköping till Stockholm eskortera vår första monitor, till och med ehuru ej något egentligt
Imf är att passera.
Både monitorn och Ljungstedts N:o 1 skola besegla samma vatten, slåss i samma skärgårdar, i allt ega samma sjötjensteåligganden, men dock föras af olika bildadt befäl.
Nu må det tillåtas mig en annan fråga, nemi. hvarest denna flotta skall förläggas, antingen i Stockholm eller Karlskona, ty det finnes ej uppgifvet i »grunderna» för den af Hr Gr:n föreslagna förändring af vårt sjöförsvar.
Efter hvad jag dock kunnat fatta, är Karlskrona ämnadt att hysa både monitoren och våra trädkanonångbåtar, och detta förundrar mig i högsta grad, ty då dessa certer fartyg hufvudsakligen äro afsedda att uppträda skyddande på vår långa östra kust, och främst Stockholmska skärgården, förefaller det mig bra eget att stationera deni nere vid slutet af denna kuststräcka och ej på dess midt, der de egentligen äro ämnade att uppträda.
Hr Grin har vidare föreslagit att
Sverige skulle ega 4 korvetter och 1 fregatt till handelns gagn och skydd.
Att lämpligaste stationen för dessa fartyg är Karlskrona, är obestridligt; om emedlertid Sverige skall hafva en så ringa sjögående flotta, kan fråga uppstå, om den icke borde förläggas i Stockholm, ty att endast för dessa få fartyg bibehålla de stora och dyrbara etablissementerna i Karlskrona komme i längden att medföra allt för dryga kostnader, som kunde användas till mycket annat för försvaret gagneligare.
Enligt Hr Grins förslag skall flottans officerspersonal blifva betydligt förminskad, hvilket är en naturlig följd af den föreslagna minskningen af krigsfartygen, och nämnda personal skall delas i tre afdelningar, nemi. de som tillhöra K.
Flottan, de som tillhöra Skärgårds- artilleriet och slutligen de som tillhöra den s. k.
Nya Reserv-staten, hvartill skulle hänföras alla de officerare, hvilka icke blifva upptagne på Flottans eller Skärgårdsartilleriets rullor.
Dessa sistnämndes verksamhet skulle hufvudsakligen bestå uti stationstjenstgöring.
Förhållandet med denna Reserv-stat har mycket förundrat mig, ty antingen är den af behofvet påkallad, och då kan med skäl frågas, hvarför den, såsom föreslaget är, skall småningom försvinna, eller också är den icke af behofvet påkallad, och hvarför har den då blifvit föreslagen?
Vid framställande af sitt förslag har Hr Grin synbarligen utgått från den åsigt, att Sverige skall följa en afsöndringspolitik från Europas allmänna intressen, hålla sig beskedligt stilla, hvilken gestalt tiden än tager för att hota vår framtid, och upprätthålla sin marin med do tillgångar, som för närvarande äro till sådant ändamål anslagne; och utan tvifvel är 40 Den 8 November. denna åsigt riktig, såvida vi vilja uppge allt hopp att kunna bibehålla vår politiska betydelse, och alldeles lösgöra oss från den tanken, att i Europa en strid möjligen kan uppstå för mensklighetens ännu icke vunna stora rättigheter och att under denna strid ingen ljuset älskande nation bör sitta i skamvrån; den är riktig, såvida vi vilja öfvergifva hoppet att kunna försvara våra Norrländska provinser, ty det är klart, att om en fiende här intränger och väljer någon af de nordligare elfvarne till skydd för sin front för att sedan besätta det bakomliggande landet, medför det oöfvervinnerliga svårigheter att dit uppskicka våra trupper och transporter, helst de hvar som helst på den långa strandvägen kunna tagas i ryggen af de trupper, som landsättas från den hafvet beherrskande fiendtliga flottan; den är riktig, såvida vi skola upphöra att söka skydda den handel, som blomstrar kring våra kuster och de rikedomar, som der ligga uppstaplade.
Men är man icke af denna åsigt, anser man, att Sverige icke skall upphöra att försvara sina Norrländska provinser, icke skall upphöra att skydda sina kuster och sin handel, icke skall underlåta att, om pligten och menskligheten det fordra, uppträda utom sina landamären—då anser jag att vi skola följa en annan politik än vi gjort, att vi skola söka en militärisk och politisk sammanslutning emellan de nordiska rikena, förbund med de makter, som hafva samma åsigter som vi om frihet och rätt, samma intressen som vi att hindra våldets och despotismens utbredande.
För denna sammanslutning tarfvas en nordisk marin, som åtminstone kan utgöra en stark del af den flotta, som behöfves för att skydda vår handel och våra kuster, samt möjliggöra försvaret af våra Norrländska provinser.
Det är sannt, att en utveckling af vår marin icke låter sig göra utan ökade anslag af 2 till 3 millioner, men tarfvas dessa millioner, böra de ock beviljas.
Ville jag i detalj granska det ifrågavarande förslaget, skulle ganska många anmärkningar deremot kunna framställas, men jag vill nu endast påpeka några omständigheter, som äro egnade att väcka uppmärksamhet.
I förslaget finnes uppgifvet, att »Ljungstedts
N:o 1» kostar endast ungefär ^:dels million, under det pansarfregatten kostar 6 å 7 millioner.
Jag får då nämna, att en del af de franska pansarfregatterna icke kosta mer än 3| millioner svenskt riksmynt, och dock torde det vara obestridligt, att de franska fregatterne äro af fullt lika god beskaffenhet, som de engelska, som kostat 6 å 7 millioner.
Vidare innehåller förslaget en jemförelse mellan skärgårdsartilleriets orh Kongl. Svea Artilleriregementes officerspersonal, samt deras löner, men denna jemförelse är ofullstän ig, enär man icke tagit hänsyn till den olika hastigheten i avancementerna vid de båda regementena.
Förhållandet är nemligen det, att avancementerna vid Skärgårdsartilleriet komma att gå vida hastigare, ty ltegements-officerarnas antal vid Skärgårdsartilleriet är 3 gånger större än vid Svea Artilleri, då deremot Kaptenernas och Subalternernas antal vid nämnda Skärgårds-artilleri är något mindre, och i betraktande Den 8 November. il häraf, eller att det vid Skärgårdsartilleriet går fortare att uppnå en högre lön, kunna dess officerare anses blifva bättre aflönade än Svea Artilleri-regementes.
Härmed vill jag dock icke säga, att lönerna vid Skärgårdsartilleriet äro för höga.
Afven vill jag nämna, att vid uppgiften om lönebeloppen vid Svea Artilleriregemente ett misstag blifvit begånget; det heter nemligen, afl för dess Subalterner tinnes en lön å 1000 rdr och en å 1200 rdr, men någon lön å 1000 rdr finnes i sjelfva verket icke.
Afsigten med denna min anmärkning har ingalunda varit att mot Hr Gr:n rigta någon förebråelse, ty jag vet alltför väl, att i statshandlingar en öfverordnad person ofta måste lita på de underordnade; men jag har dermed blott velat visa de personer, som i allo anse ifrågavarande förslag för ett mästerverk af ofelbarhet, att man likväl deri kan finna ett och annat bevis på partiskhet, ofullständighet och misstag.
Den nya organisationens trädande i verket är föreslagen att ske den 1 A pril nästkommande år.
Det förefaller mig högst besynnerligt, att man redan nu bildar den korps, som skall tjenstgöra på »Ljungsteds N:ris 1, 2, 3 och 4», då dessa båtar ännu icke äro byggda.
Denna brådska- synes antyda, att man vill begagna sig af de gynnsamma konjunkturerna hos allmänheten, för att drifva igenom ett förslag, om hvars nytta man ingalunda är säker.
Jag minnes ännu från min barndom, att jag hörde talas om en person, vid namn Archimedes, som sagt: »gif mig en punkt utom jorden, och jag skall rubba den ur dess läge», men det ser ut, som om man härvidlag följt ett alldeles motsatt förfaringssätt.
Jag vet att de åsigter, jag nu framställt, skola afgöras i en tidpunkt, föga gynnsam för desamma, då, till följe deraf att vi förkastat det hvilande representationsförslaget, mången representants omdöme skall blifva benäget att följa åsigter, som framstälts af den ministére, som framlagt representationsreformen, men jag vet äfven, att om man har en fast öfvertygelse om hvad som länder till fäderneslandets sanna bästa, så bör man också vid hvarje tillfälle, både i tid och otid, framhålla det.
Jag vet att vi skola göra oss förtjenta af vår Konungs ord att han tänker högt om oss, och jag vågar vid detta tillfälle förutskicka de orden till nationen, att vi, äfven vi tänka högt om honom, och att han skall genast inse, hvad vi inom kort skola visa, att det icke är reformens nödvändighet vi förkasta, utan den gestalt den tagit med sina orättvisor, fel och brister, Detta yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Stats-Rådet o. K. af K.
M:ts N. O. Henrik Wilhelm Bredberg, hvilken å K.
M:ts höga vägnar öfverlemnade 29 Nåd. Propos:r och 3 Nåd.
Skrifvelser till R. St:r. Gr. von Platen, Baltzar:
Till en början måste jag tacka den siste värde talaren såväl för den ton, hvari han behandlat detta ämne, som för den antydan han i slutet af sitt anförande Deri 8 November. gjort derom, att en god sak omsider alltid vinner framgång.
Under min lefnadsbana har jag nogsamt haft tillfälle att inhemta, att den sak, som icke vinner framgång, icke heller förtjenst det.
Den värde talaren har ansett att detta öde borde drabba ifrågavarande förslag, men för min del lifvas jag af en motsatt förhoppning, och min egenkärlek är i detta afseende icke mindre äu den värde talarens.
Att anmärkningar måste göras vid hvarje förslag till en genomgripande förändring, är icke blott naturligt, utan äfven önskligt, enär derigenom uppmärksamheten väckes hos den som framställt förslaget och som icke kan önska något högre än att förslaget blifver sä fullständigt som möjligt, derigenom att i tid ändras hvad som icke skolat lända till gagn.
Emellertid måste det bero af anmärkningarnes beskaffenhet huruvida en förändring skall vidtagas eller icke; och om anmärkningarne äro sådane, att de af sig sjelft falla till intet, då må det vara förslagets författare tillåtet att anse detta såsom ett kraftigt och säkert bevis på förslagets riktighet.
Det åligger mig visserligen att besvara framställda anmärkningar och meddela äskade upplysningar, men jag tror att jag, till följd af mitt föregående förfarande i denna fråga, bör kunna inskränka mig till att i största korthet besvara dessa anmärkningar, enär jag anser tiden till deras framställande nu egentligen vara förbi.
Skälet härtill är, att då, redan i slutet af Juni detta år med K.
M:ls tillstånd »Grunderna för ombildning af Sveriges Sjöförsvar» blifvit genom tryck till allmänhetens kännedom befordrade, samt detta ärende icke förr än den 16 sistl.
September till slutligt afgörande inför K.
M:t förekommit, hade under tiden godt tillfälle varit lemnadt till anmärkningars framställande.
Att så icke skedde, beklagar jag, så mycket mera som de vid det nådiga beslutet om den förändrade organisationen införde smärre förändringar visa att dessa »Grunder» då icke voro annat än Dep.-Chefens förslag.
Jag gjorde således hvad jag kunde för .att framkalla anmärkningar, och jag hade fått löfte på såJane, men de uteblefvo.
Jag kan icke vara likgiltig för den antydning, talaren gjort, derom att stämningen hos nationen skulle gifva grundad anledning att hoppas för sakens framgång, men, angelägen att icke kunna förebrås för mycket att hafva velat begagna mig deraf, utverkade jag att en person till hördes, för hvilken jag under en 40-årig bekantskap fattat en obegränsad högaktning, ehuru jag visste att vi i denna fråga voro af olika åsigter, men som just till följe häraf och af sin befattning såsom Befälhafvande Amiral, var särdeles egnad att känna och för K.
M:t framlägga de skäl, som kunde vara att framföra emot det uppgjorda förslaget.
De anmärkningar, han androg, togos ock i öfvervägande och erhöllo det afseende de förtjente.
Sedan jag på sådant sätt, enligt min uppfattning, gjort allt för att förskaffa mina åsigter en allvarlig granskning, vågar jag tro att R. o. Ad. icke ogillar, om i den särskildta ställning jag Den S November. 43 innehar, jag, sedan dessa grunder blifvit förvandlade till Kongl. Propos., icke anser mig böra öfver en viss grad deltaga i diskussionen, sedan denna Propos. blifvit öfverlemnad åt Stats-Utsk:t, för att der undergå vederbörlig granskning, innan det hos R.
St:r förekommer till afgörande.
Emellertid vill jag upptaga några af de framställda anmärkningarne, för att i förbigående besvara dem.
Hr Brakel liar såsom en oriktighet anmärkt, att bildandet al en reservstat med tjestgöringsskyldighet på stationen blifvit föreslaget.
Men denna del af förslaget grundar sig uppenbarligen derpå, att som en indragning af platser skulle blifva af nöden, så skulle, medan de på indragningsstat öfverflyttade personerna ännu qvarstode i statens tjenst, af dem kunna fordras tjenstgöring på stationen.
Vidare har det blifvit anmärkt, att man icke borde taga de nuvarande .anslagen till utgångspunkt vid en ombildning af sjöförsvaret.
Ofvertygad att man af en representant med det varma nit för fäderneslandets bäsla, som den värde talaren, kan vänta alla nödiga uppoffringar för fäderneslandets försvar, anser jag dock min skyldighet såsom l)ep:ts-Chef vara att söka grunda beräkningarne på de anslag, som R.
St:r anvisat, och att jag icke öfvergifvit hoppet om materielens ökande till den större styrka, som bättre motsvarar Sveriges behof, torde inhemtas vid en närmare granskning af de handlingar, som blifvit till R.
Slutligen har det, bland annat, blifvit anmärkt, att det vore orätt att bilda en korps innan man hade färdig den för denna korps afsedda materiel.
Jag hemställer dock till den värde talaren. huruvida det kan vara skäl att icke bilda personalen utan i den mån materielen vore färdig.
Jag tror att det vore högst olämpligt att gå så till väga, ty visserligen fordras lång tid för att bygga ett lärtyg, men ännu mycket längre tid åtgår för att bilda den, som skall föra detta fartyg.
Ar blott en duglig per sonal för handen, kan säkerligen äfven materiel anskaffas.
Jag har anfört detta för att visa att jag åtminstone hört på de gjorda anmärkningarne; och med trygghet öfverlemnar jag frågan till Stats-Ulsk:s och R.
St-.rs bedömande, ofvertygad att de i förslaget framställda grunder, till någon del af föregåendeR.
St:r redan godkände, om de nu, förvandlade till|K.M:s beslut, biträdas, skola bereda fäderneslandet ett kraftigt och godt försvar.
Hr Adlersparre, Axel:
Ehuru jag icke fullt noggrannt kunnat följa Hr Rrakels anförande i dess anmärkningar emot den K.
Proposm angående sjöförsvarets tillstånd och behof, tror jag mig dock hafva hört tillräckligt för att finna mig berättigad att yttra några ord i frågan.
Om jag rätt fattat
Hr Brakel, har han nu rustat sig för att icke blott sönderrifva Gr. von Plåtens, af K.