Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
»En naturlig följd af den hittills med skäl öfverklagade otillräckligheten i aflöning för hvarje särskild tjenstebefattning har blifvit, al t flere sådana fått innehafvas af samma person, för att genom sin förenade afkastning fylla hans lefnadsbehof.
Utom denna ekonomiska nödhjelp har den samtidiga tjenstgöringen i flere verk någon gång medfört den från Statens synpunkt väsendtligare fördelen, att personer med utmärktare förmåga och lust till arbete och till ett djupare inträngande i göromålens väsende förvärfvat en mångsidigare kännedom af allmänna värf och förhållanden, än som kunnat vinnas inom ett mera begränsadt område, och sålunda tillegnat sig en högre grad af skicklighet och användbarhet för den invecklade statsförvaltningen.
Men detta den delade tjenstgöringens fördelaktiga inflytande på utbildningen af en och annan person, hvars framstående egenskaper troligen skulle äfven på annan väg hafva gjort sig gällande, upväger icke de olägenheter, som både för Statens tjenst och för mindre omfattande, ehuru aktningsvärda embetsmannaförmågor upkomma genom nödvändigheten att splittra krafterna och Den 23 Mara f. m. 317 upmärksamheten i flera, ofta vidt åtskiljda riktningar.
Vanliga följden blifver, att tjenstemannen vid den ålder, som bäst egnar sig för duglighetens utveckling, söker att hjelpligt och klanderfritt afbörda sig de olikartade göromålen för dagen, utan att äga tid eller måhända ens håg öfrig för ett mera än ytligt betraktande af målens beskaffenhet eller förvaltningsbestyrens sammanhang och ändamål.
Och slutligen, när tillfälle yppar sig för en person, hvilken i särskilda befattningar visat större duglighet, att erhålla en plats, som erbjuder tillfälle till en verksamhet af större vigt och omfattning men också ensam tager sin innehafvares hela tid och arbetskraft i anspråk, då tinner han mången gång, vid sammanräknandet af sina inkomster på spridda håll, att dessa mera eller mindre öfverstiga hvad den ifrågasatta befattningen kunde ensam lemna i afkomst, och finner sig, af omtanka för sitt och de sinas närmaste behof, hindrad att emottaga en befordran, som på samma gång skulle öpna för honom utsigten till en oberoende framtid och skänka fäderneslandet en embetsman, vuxen sitt kall.» »Till förekommande af de olägenheter, hvilka sålunda, utöfver fördelarne, synas åtfölja delningen af tjenstemannens tid mellan flere sysselsättningar, har StatsRådet ansett oundgängligt att såsom en för alla embetsverk, der icke särskildt annorlunda bestämmes, gemensam regel varder stadgadt, att icke någon förening af två eller flera ordinarie tjenster på allmän stat för framtiden får äga rum; dock med förbehållen rätt att härifrån göra undantag för tjenstemän i första lönegraden, äfvensom för dem hvilkas löner, i anseende till mindre trägna göromål, blifvit bestämda till lägre belopp, än för tjenstegraden i allmänhet gäller.
Skälen, hvarföre StatsRådet trott sig böra i underd:het tillstyrka ett sådant undantag från regeln, äro följande:» »Då den, som vid gränsen mellan ynglinga- och manna-åldern, efter nyss afslutade studier, inträder i det praktiska lifvet, icke med någon visshet kan inse eller förutse, på hvilken af statsbestyrens skiljda vägar han skall finna verksamheten mest öfverensstämma med sina anlag, eller lemna den bästa förhoppningen om fortkomst och utkomst, bör det stå honom öppet att, såsom extraordinarie arbetare på flere af dessa banor, göra sig bekant med deras egenskaper och göra sin egen användbarhet känd hos dervande förmän, till dess han, genom inlagda förtjenster och vid yppad ledighet på ettdera stället, kan der få sig tillförsäkrad den minsta vedergällning, hvarmed Staten anser en ordinarie tjenare kunna godtgöras och vara, för sin ensamma person, nödtorfteligen bergad.
Men, då utsigten till vidare befordran är till tiden obestämd och vanligen aflägsen, torde den underordnade tjenstemannen, som, med ännu ungdomlig arbetskraft och själsspänstighet, har en loflig benägenhet att genom ökad ansträngning söka bereda sig tillräckligare medel för en sorgfri ekonomisk ställning, icke billigtvis böra förvägras att, •med fortsatt arbete på någon af de öfriga vägarne, förvärfva en ytterligare års inkomst, alltid under förutsättning, att vederbörande förmän pröfva den förra befattningen, icke utgöra hinder för den sednares handhafvande på behörigt sätt.
Först när tjenstemannen 318 Den 23 Mars f. m. på ettdera stället vinner befordran till andra tjenstegraden och således der fästes genom en lön, motsvarande de begge förut i en hand förenade, kan han anses vara så långt framskriden på denna bana, att hon alltmer aflägsnar honom från den andra och uteslutande tillegnar sig hans arbetskraft.» »På grund af hvad jag nu haft nåden anföra, anser jag mig derföre såsom ett allmänt stadgande vid nu ifrågavar:de lönereglering böra i underd:het föreslå: att tjenst, för hvilken lönen, med derunder beräknade sportler, der sådane äga rum, blifvit bestämd till fulla beloppet af hvad, enl. ofvan sagde grunder, tjenstegraden minst bör åtfölja, icke må i förening med annan så beskaffad allmän tjenst innehafvas: hvaremot i händelse lönen, med afseende å mindre trägna tjenstegöromål, blifvit till lägre belopp bestämd, det må ankomma på E:s K. M:s Nåd. förordnande i hvarje särskildt fall, huruvida sådan tjenst må med annan tjenst förenas, äfvensom det skall på E:s K.
M. bero att, efter anmälan af vederbörande embetsverk eller chef, för hvarje fall bestämma, huruvida tvenne tjenster inom lägsta graden må, utan afseende å de dermed förenade lönevilkoren, kunna af samma person innehafvas, samt att den tjensteman, som redan innehar flera tjenster, må dem behålla intilldess befordran i högre tjenstegrad sker, så vida tjensterna äro af den beskaffenhet att de, enl. nyssnämnde grunder, äfven framgent kunna förenas, men att, i annat fall, såsom vilkor för löneförhöjningens åtnjutande, den ena tjensten skall frånträdas.»
Det är således för att hålla frågan öppen, när bestämmelserna en gång komma, på det att icke då fullmakter eller förordnanden måtte lägga något hinder i vägen.
Jag finner således ingen våda uti att bifalla punkten.
Jag skulle för min del, lika med Frih.
Tersmeden, vilja anse denna punkt icke stå i något sammanhang med de föreg:de, och i detta afseende icke hafva något emot att bifalla densamma; men då icke kan nekas, på sätt Gr.
Lagerbjelke också påpekat, att den grundar sig på samma förutsättning, som StatsUtsk. ansett ligga till grund för de föreg:de vilkoren, tror jag att E. o. Ad. handlar rättast uti att återremittera äfven denna punkt.
Jag gör det under den förhoppning att StatsUtsk., vid närmare besinnande och öfvervägande af alla de skäl, som under discussionen blifvit framställda, skall finna att den lämpligaste tiden för detta Betänk:s behandling icke är då löneregleringsfrågan skall komma före, utan då fråga blir om embetsverkens omorganisation.
Om jag rätt upfattat afsigten med förev:de Betänk., så innefattar det förslag till vissa förbehåll, som borde fästas vid de blifvande löneförhöjningarne, och hvarföre jag äfven tror, att det af mig anförda förhållandet är af den beskaffenhet, att det bör föranleda återremiss äfven af denna punkt.
Det är vanligtvis icke fallet att personer, som innehafva 2:ne eller flera tjenster, innehafva sådane inom samma lönegrad, utan händer det ganska ofta, att innehafvare af tjenst inom högre lönegrad, innehafva Den 23 Mars f, m. 319 bredvid en tjenst inom lägsta lönegraden.
Detta är i alla fall i för sig sjelft redan ett missbruk, och hvilket skulle blifva ännu större, om samme person skulle vara i åtnjutande af löneförhöjning för båda dessa befattningar.
För min del anser jag att ingen löneförhöjning bör ifrågakomma för personer, som innahafva 2:ne eller flera tjenster, utan att dylik förhöjning först bör ifrågakomma, då samma tjenster komma att erhålla olika innehafvare, Af denna anledning yrkar jag återremiss.
Då jag förra gången hade ordet, vederläde jag en oriktig upgift, som en talare framställt såsom skäl till återremiss.
Sedan dess hafva, efter vanligheten, flera talare upträdt och yrkat återremiss, derföre att sjelfva detta förslag skulle innehålla en obillighet.
Hvad en återremiss här skall tjena till, det inser jag icke; då är det vida bättre att afslå punkten, än att återremittera densamma.
Ar punkten till innehållet obillig, så afslå den; är den billig, bör den bifallas, så vida den icke innehåller någon otydlighet.
Hvad den siste talarens yttrande vidkommer, så har han talat om någonting helt annat, än hvad som innehålles i litt. g.
Här är nemi. icke någonting stadgadt, huru förhållas bör med löneförhöjning för den tjensteman, som redan har 3:dje klassens befattning och möjligen kan få en befattning till; utan den som får ny fullmakt eller förordnande under tiden mellan 1858—60 blir satt i den kategori att, i händelse det framdeles blir föreskrifvet, afstå från annan innehafvande allmän tjenst med lön på stat.
Detta är således 2:ne skiljda frågor, och hvarföre Hr Stjernsvärd skall sammanröra dessa, det förstår jag inte.
Det har dessutom af Frih.
Tersmeden blifvit omnämndt, hvilket också synes mig ganska klart, att denna punkt icke står i något samband med de föreg:de, och jag vet allt för väl, att då man börjar återremittera åtskilliga mom. af ett Utlåt., så få vanligen de öfriga göra sällskap, men jag kan icke bär finna något sådant skäl för återremiss, att jag deri kan instämma, hvarföre jag också yrkar på bifall, hvilket jag tror vara så mycket riktigare, som en återremiss af Ståndet troligen icke tjenar till någonting.
Jag har mig nemi. bekant, att PresteSt. bifallit denna punkt, och då jag förmodar att denna punkt, efter hvad jag hört sägas, skall vara bifallen af BorgareSt. och sannolikt kommer att bifallas af BondeSt., hemställer jag hvartill en återremiss skulle leda.
Jag vill endast fästa upmärksamheten på att de föreskrifter, som innehållas i denna punkt, icke framte något nytt eller ovanligt.
Det har tvertom varit brukligt flera gånger förr, då någon slags organisation eller förändring varit bestämd eller ifrågasatt, att dylika vilkor blifvit i fullmakten införda.
Det sista fall i denna väg, som jag minnes, var med militärbefälet sedan 1843, då en förändring med de indelta räntorna var i fråga. K. M. utfärdade då ett stadgande, att i alla fullmakter och förordnanden, som derefter för befälet meddelades, skulle inflyta att den, som fick fullmakten eller förordnandet, var underkastad den förändring, som 320
Den 23 Mars f. m. K.
M. kunde finna för godt att besluta i detta afseende.
Mig synes syftningen af denna punkt vara alldeles likartad, och billigheten, att en person icke skall hafva fler än två "tjenster på stat, får i många fall tillämpas bland annat för Bankens tjenstemän.
Jag har, för min del, aldrig sagt att stadgandet i denna punkt vore obilligt; jag har tvertom sagt att det vore nyttigt; men att der borde finnas ett och annat undantag derifrån, och jag yrkade återremiss, på det att dessa undantag måtte inryckas.
Jag gjorde det ock af ett annat skäl, nemi, emedan de föreg:de punkterna, hvilka angingo en ny organisation af embetsverken, blefvo återremitterade, ansåg jag det äfven vara lämpligt att StatsUtsk., ang:de frågan i sin helhet, hade fria händer och kunde upställa sina förslag på bästa sätt, utan att, då deras händer voro fria i andra afseenden, de skulle vara bundna af dessa tre eller fyra rader.
Emedlertid har StatsUtsk:s ledamöter här förklarat sig icke vilja hafva fria händer i detta afseende, och då tre Stånd redan lärer bifallit punkten, tjenar det till intet att yrka på återremiss, hvarföre jag ock afstår derifrån.
Då jag förra gången hade ordet anförde jag den anledning, som förefanns till punktens återremitterande.
Ofver sjelfva innehållet af sagde punkt har jag icke yttrat mig; har deremot icke något att invända.
Men då jag anser att vid densamma skulle lämpligen kunna göras ett tillägg af den beskaffenhet jag påyrkat, torde min begäran om återremiss icke vara så obefogad, som Hr Bildt har ansett.
Som andre talare äfven nu yrkat återremiss, anhåller jag att StatsUtsk. måtte fästa afseende vid hvad jag anfört.
Jag har redan förut tillkännagifva, att jag vöre beredd att bifalla denna punkt, emedan jag gillar hvad som deri är föreslaget; men i sammanhang med de föreg:de punkterna, hvilka blifvit återremitterade, instämde äfven jag med de ledamöter, som å denna yrkat återremiss.
Men då jag nu hör att flera ledamöter hafva upträdt till bifall för densamma, har jag ingenting emot att med dem förena mig i begäran om återremiss.
Efter de uplysningar, hvilka blifvit oss af en aktad ledamot meddelade, anser jag öfverflödigt att uptaga Riddarh.Kansliet med utskrifvandet af våra yrkanden på återremiss, utan vill jag, för min del, åtnöjas dermed att inför mina Ståndsbröder hafva fått uttala mina tankar i detta ämne.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på förevar:de moro. blifvit yrkadt dels bifall, dels af Hr Stjernsvärd återremiss, hvaremot öfrige talare, som yrkat återremiss, derifrån afstått.
Den 28 Mars f. m. 321 Härvid anmälde sig och yttrade Hr Stjernsvärd:
Jag vill icke fortfara att yrka återremiss sedan andra derifrån afst&tt, utan lemnnr R. o. Ad. öppet, om så godt synes, att besluta ett tillägg till Betänk., i den syftning jag påpekat.
Hr Gr. o. Landtm, framställde, att om han rätt upfattat Hr Stjernsvärds yttranden, hade Hr Stjernsvärd förut yrkat återremiss, för att Stats-Utsk. måtte komma i tillfälle att bland principerna vid statsregleringen intaga ett stadgande rörande ett af honom omnämndt förhållande, och nu i sitt sednaste yttrande afstått från detta yrkande, om It o. Ad. ville bifalla ett sådant stadgande, sorn af Hr Stjernsvärds framställning skulle föranledas.
Jag yrkar återremiss af det skäl, att jag ansåg det lättast låta sig verkställas, att StatsUtsk. intog det förbehåll, jag tagit mig friheten göra Ståndet upmärksamt på uti den förevarande punkten, men det är mig fullkomligt likgiltigt, om tillfälle lemnäs åt StatsUtsk. att på annat sätt uptaga detta förbehåll.
Hvad punktens innehåll beträffar, så har jag deremot ingenting att invända, men jag trodde att det skulle vara lättare att i denna punkt inflika det förbehåll jag. nämnt, än tillägga en ny punkt.
Detta yrkande blef härvid af Hr Gr. o. Landtm, afbrutet med erinran derom, att öfverläggningen var fulländad och att nu blott vore fråga om formen för Hr Stjernsvärds yrkande; hvarjemte Hr Gr. o.
Landtm, förklarade, att hail vid sådant förhållande ej såg annat sätt, hvarpå Hr Stjernsvärds mening kunde göra sig gällande, än medelst bifall till ifrågavande morn., med det tillägg, att då två eller flere tjenster innehafves af samma person, lönetillökning får åtnjutas endast för en tjenst, och att derföre de nu ifrågavar:de proposme borde innehålla den ena bifall till förevar:de mom. oförändradt och den andra bifall till detsamma, med det af Hr Stjernsvärd föreslagna tillägg.
Propos. till bifall å ifrågavande mom. litt. g blef nu framstäld och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
'I föreg:de plenum, sedan E. o.
Ad. fattat beslut öfver Utsk:s första hemställan i afseende på de provisoriskt beviljade förökade anslagen, tog jag mig friheten föreslå att den förhöjning, som sålunda vid denna Eiksdag komme att beviljas, skulle särskildt upföras på så sätt, att de anslag, som kunde betraktas såsom en följd af den stegrade lefnadskostnaden, skulle uträknas och såsom provisoriskt sättas i särskilda kolumner, den delen af t.illökningarne, hvilka man, oberoende af den dyra tiden, ansett böra beviljas med afseende på den sysselsättning, som med dem vore förenad, äfven utföras i särskilda kolumner, så att man kunde se hvad som för alla tjenster skulle komma att afkortas eller icke.
Det är om detta förslag som jag anhåller att Hr Gr. och Landtm, täcktes inhemta E. o. Ad:s tankar.
IV II. 21 Den 23 Mars f. m.
Hr Hjertås förslag går derpå ut, att man skulle anmoda Utsk. att upgöra tabell öfver lönerna, deri särskilda kolumner skulle uptaga de gamla lönerna, en särskild kolumn de tillskott, som kunna anses erforderliga för tjenstens bestridande i allmänhet, och slutligen en särskild kolumn för det tillskott, som, i anseende till den dyra tiden, nu särskildt skulle lemnäs.
Jag tror att detta blefve mera inveckladt än hvad som för det afsedda ändamålet erfordras.
Jag anser likväl, att då Ständerna komme att be vilja provisoriska anslag, det ligger mycken vigt deruppå, att skillnad göres mellan de gamla lönerna och de provisoriska tillökningarne för nu tillstundande statsregleringsperiod.
Ständerna icke beviljat dessa tillökningar annat än provisoriskt, tror jag man anser vara den, att Ständerna gjort sig förhoppning om att den dyra tiden icke skall räcka öfver nästa statsregleringsperiod och att möjligen då någon inskränkning skulle kunna äga rum; men det vissa är, att man genom beviljandet af dessa provisoriska förhöjningar velat försäkra sig om möjligheten att göra de förändringar, som länge varit åsyftade.
Ur denna synpunkt tror jag, lika med Hr Hjerta, det vara af ganska stort intresse att de lönetillökningar, som beviljas, utsättas i särskilda kolumner såsom en påminnelse om hvad som är provisoriskt och icke provisoriskt, på det att icke under denna statsregleringsperiod detta måtte blifva bortglömdt, och embetsmännen icke måtte anse sig hafva fått både den gamla lönen och tillökningen för alltid.
Jag tillåter mig dock att göra denna förändring i Hr Hjertås förslag, som jag nu går att upläsa, för att underställa densamma B. o. Ad:s pröfning, »att B. o. Ad. ville för sin del besluta, att R.
St:r i underddiet hos K.
M. anhålla det StatsKont. måtte anbefallas att, vid upgörande af de särskilda embetsverkens aflöningsstater, upföra de gamla lönerna och de vid denna Riksdag beviljade provisorisoriska lönetillökningarne i särskilda kolumner.»
Jag anhåller att få förena mig i hvad Frih.
Raab och Hr Hjerta yrkat.
Raab har behagat meddela mig innehållet af det amendement, som han föreslagit, och för att icke några nya motioner måtte väckas, förenar jag mig med honom.
Det förslag, som Frih. Raab och Hr Hjerta framställt, är af den beskaffenhet, att det troligen tål att begrundas, hvarföre jag anhåller att det måtte få hvila på bordet.
Hr G. och Landtm, förklarade att Frih.
Raabs nu gjorda förslag, enl. derom gjord begäran, borde hvila på bordet.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 14 och 13 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 42, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens 2:dra HufvudTitel. 1) en ‘23 Mars f. m. 223 i ista punkten.
Hr Gr:s o. Landtnäs till bifall å denna punkt framställda propos. besvarades med Ja; men dervid anmälde sig oell yttrade:
Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh.:
Då jag anser att man icke af någon bör fordra en obestämd skyldighet, som man. icke kan kontrollera, så kan jag icke gilla att man af någon fordrar en representations-skyldighet, utan jag anser att lönen för denna, som för hvarje annan tjensteman, bör bestämmas till det belopp, som för honom erfordras, för att kunna lefva utan någon skyldighet att representera.
Skall likväl denna representations-skyldighet på papperet qvarstå, så kan jag icke inse hvarföre Just.StatsMinisterns representations-skyldighet skall vara större än de andra StatsRådens.
Hvarföre jag anhåller om återremiss af denna punkt.
Då nu förnyad propos. till bifall å förevar:de punkt framställdes ropades
Ja öfvervägande. 2:dra punkten.
Vid den nu föredragna punkten af StatsUtsk:s Betänk, anhåller jag att få framställa några anmärkn.r rörande de fall, der StatsUtsk. frångår K. M:s Propos.
Den första fråga, der sådant skett, är i afseende på Byråchefernas aflöning.
Under åberopande af, att en af de tre ByråChefs-platserna kan indragas, har Utsk. ansett aflöning endast böra beviljas tvenne af dem.
Härvid får jag äran uplysa, att de tre ByråChefs-platser, som nu finnas, tillkommo 1840, på samma gång som expeditionen inrättades, men alltsedan sista Riksdagen har den ena af dessa platser stått ledig, derföre att Just.Ministern icke kunnat finna någon lämplig person, som velat mottaga denna befattning mot de ringa löneförmåner, som dermed varit förenade.
Denna ByråChef har den ganska vigtiga befattningen, att bereda alla förekommande lagförslag och föredraga desamma i Högsta Domstolen, och måste derföre, för att kunna upfylla sin plats, äga en stor praktisk erfarenhet som jurist, oberäknadt de grundliga teoretiska kunskaper och djupa studier, som dertill erfordras.
Denna plats har ock, i följd deraf, blifvit från början betraktad lika med en RevisionsSekreterare-plats och medfört samma befordringsrätt.
Då nu ItevisionsSekreterare-lönerna vid sista Riksdagen så betydligt förbättrades, att den lägsta lönen bestämdes till 2,400 Rdr bko, eller lika mycket, som ByråCheferne hafva i rgds, så var det icke längre möjligt att erhålla någon lämplig person, sorn ville mottaga dea ifrågavar:de ByråChefs-platsen, emedan han hade anspråk på att vid första ledighet blifva Revisionssekreterare.
Så skedde äfven, oell i följd deraf inträffade den inkonseqvens, eller besynnerliga oformligheten, att sedan den person, som på förordnande bestridde ByråChefs-platsen, sökt och erhållit ett under tiden ledigt RevisionsSekreterare-embete, har han dock fortfarit att på förordnande sköta de med ByråChefs-tjensten förenade göromål. StatsRåds-prot:t, som åtföljer K. M:s Propos., uplyser detta förhållande, som, enl. mitt 224 Ben 23 Mars f. m. förmenande, innebär en skadlig oformlighet, särdeles om det skall fortfara för en obegränsad framtid.
Men utan förökade löne anslag kan detta förhållande ieke uphöra förr än någon af de tvenne öfriga ByråCheferna afgår; ty de innehafva.sina platser på grund af Kgl. fullmakt, och kunna således icke derifrån, mot sin vilja, skiljas.
Jag yttrade derföre till StatsRåds-proktj att man väl framdeles kunde komma till det mål, som R.
St:r yttrat sig önska, nemi. indragning af en af ByråChefs-pIatserna, men att denna indragning icke kunde komma i fråga att träffa den, som för det närvarande står ledig, och att man således måste vänta dermed tills någon af de öfriga klefve vakant.
Med afseende härå ansåg jag mig äfven nödsakad att begära ökad lön för alla tre ByråCheferna, dels för att kunna få en ordinarie föredragande för lag-ärenden, och dels för att de öfriga ByråCheferna jemväl måtte komma i åtnjutande af den löneförhöjning, som ansågs böra tillkomma tjenstemännen i allmänhet, i följd af deras ökade lefnadskostnad, och från hvilken förhöjning dessa ByråChefer, under den tid de fortfarande utöfva sina tjenster, destomindre kunde billigt vis uteslutas, som endast den ena tjensten var till indragning afsedd.
Jag föreslog derföre deras lön till samma belopp, som ansågs böra tillkomma deras vederlikar i de andra afdelningarne af K.
M:s kansli, eller till 4,500 Rdr.
Nu har StatsUtsk.
, utan att, så vidt jag kunnat finna, bestrida att ju 4,500 Itdr är ett behöfiigt och lämpligt lönebelopp för ifrågavarande tjenstegrad, likväl, på grund deraf att en ByråChefs-plats framdeles kan indragas, förklarat sig icke vilja gifva anslag till mer än tvenne sådane platser, och derigenom ålagt Just.Ministern att med tvenne löner aflöna tre personer.
Sådant kan dock icke gerna låta sig göra, utan att beloppen blifva för alla otillräckliga.
Om StatsUtsk. velat i denna fråga handla konseqvent med hvad Utsk. i andra likartade fall tillstyrkt, så hade det, efter min tanka, bordt, utan minskning i dea af K.
M. begärda summan, föreslå, att det erforderliga beloppet skulle provisoriskt utgå för göromålens bestridande, på samma sätt som Utsk. föreslagit med afseende på alla Kanslister och de tjenstemän i allmänhet, som, enl.
UtsLs förslag, skola stå på en slags indragningsstat.
Ehuru jag ansett mig böra för R. o. Ad. förklara de skäl, jag såsom Chef för Just.StatsExped:n har att icke finna mig belåten med det sätt, hvartill StatsUtsk. velat hänvisa mig för byråchefs-äreudenas bestridande under nästa statsregleringsperiod, är dock icke min mening att derom nu påyrka ett annat beslut, emedan jag endast velat påpeka det bristfälliga i Utsk:s förslag, för att deruti hafva ett försvar för den åtgärd, som jag, till följd af Utsk:s förfarande, finner mig nödsakad att vidtaga.