Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar och en, som känner hvad transporter inom städer kosta, bör ovilkorligen instämma med mig deri, att denna frågas rätta lösning vore en så stor besparing för allmänna trafiken som möjligt.
Om denna utgångspunkt är riktig, följer deraf, att en centralstation icke uppfyller ändamålet.
Stockholms stad har en längd af nära en half mil; den har kajer och stränder, som mer och mer inkräktas af rörelsen och som utsträcka sig till en mils längd.
Det skulle under sådana förhållanden tyckas vara ganska svårt att finna en punkt, som vore bra för hela Stockholm, men, så länge man har stationens placerande såsom den förnämsta punkten i kikaren, behöfver man icke söka en enda punkt, och då vi tänka efter, huru vår handel håller sig hela linien utefter Saltsjön, och då jag tror, att det ej vore möjligt förändra denna af naturen utstakade handelsplats genom att söka intvinga rörelsen med våld i andra riktningar, vore enligt min tanke tvänne stationer af behofvet påkallade, och att dessa borde läggas så nära Saltsjön, som förhåilanderna knnna medgifva.
Detta vore isynnerhet af Den 12 Maj f. ni. vigt, när man betraktar stationerna såsom godsstationer.
Om man fortfarande qvarhållit stationernas läge såsom en hufvudpunkt oell låtit sammanbindningsbanan rätt a sig derefter, bade det blifvit lika fördelaktigt, om den hade fått sitt läge i den östra eller vestra delen af staden.
Då, till följe af den helt olika utgångspunkt man valt, transitofarten blifvit framhållen såsom hufvudmomentet, rubbas alla de planer, som hittills blifvit af erfarna män uttalade och som äfven jag hyllat; och måste man gå öfver från flere stationer till frågan om en, såsom vilkor för en transitobana.
Om man kunde med något giltigt skäl bevisa sannolikheten af en stor transitofart, medgifver jag, att en station vid Clara sjö skulle vara ganska lämplig, men då alla förhållanden tyckas tala för, att en transitofart ej är möjlig, enär Stockholm är en slutpunkt, och då områdena på både norra och södra sidan om Stockholm hafva samma produkter, hvarigenom ett större utbyte ej kan annat än undantagsvis uppstå, måste jag anse denna sak ej ännu vara ådagalagd.
Om man betraktar de skäl, som Frih. af Ericson i sitt anförande vid sammankomsten den 21 sistlidne Mars framdrog, kunna desamma hänföras till hufvudsakligen tvenne, nemi. förminskad administrationskostnad och fördelen af att kunna inskränka sig till endast en verkstad i Stockholm.
Evaiverar man detta i penningar, kommer man visserligen till en siffra, som är ganska fördelaktig; men tager man å andra sidan olägenheterna i betraktande, hvilka äro ganska betydliga, kommer denna fördelaktiga siffra icke mycket att väga.
Jag tror dessutom, att dessa besparingar icke komma att slå in, ty det har nemi. visat sig under den behandling, som frågan på sista tiden har genomgått, och äfven enligt de meddelanden, som Frih.
Ericson sjelf gjort, att ytterligare utvidgande af jernvägsanläggningen i Stockholm bör ega rum, nemi. en godsstations inrättande vid Stadsgården och behofvet af ett spår till Nybron.
Genom dessa nya medgifna anläggningar förfaller den besparing i administrationskostnad, som skulle uppstå genom inrättandet af blott en station.
Jag har förgäfves sökt efter några vigtigare skäl för en sammanbindningsbana, ty jag kan icke antaga såsom sådana en mängd af förespeglade anläggningar inom Stockholms stad, såsom kajer, broar etc, hvilka äro lika möjliga, äfven om icke en sammanbindningsbana anlades, och helst som de icke ingå i den af 11.
St:r anslagna summan.
Vill man ställa upp sådana förespeglingar, kan man ju få de aldra vackraste resultater.
En fördel, som likvisst jag icke kan bestrida, är den vinst för staten, som, genom anläggande af en sammanbindningsbana, skulle uppstå.
I denna vinst ingår ett antagande, som jag icke återfinner i K. M:s Propus., nemi. att lägga en högre afgift på passagerare och gods i Stockholm.
Jag tvifiar högeligen på att något sådant skulle länge kunna existera, såsom varande grundadt på en obillighet; och en sådan förhöjd taxa skulle snart af rörelsen borttvingas.
Den 12 Maj f. m. 261 Det finnes emellertid olägenheter, hvilka ej böra helt och hållet förbises, och af dessa olägenheter af en sammanbindningsbana sätter jag i främsta rummet det hinder, som måste uppkomma derigenom, att sjötrafiken stänges af en bro.
Skola alla de reglementen, som anses nödiga vid andra dylika förhållanden, tillämpas äfven här i Stockholm, blir det ganska svårt för de fartyg, som skola passera, att undvika ett betydligare uppehåll.
De öfriga olägenheter, såsom t. ex. afbrott i rörelsen på gatan, sätter jag ganska lågt.
Om jag då tillser i hvad mån en sammanbindningsbanas anläggning kan göras med mer eller mindre skada för trafiken, återkommer jag till det olämpliga i en centralstations anläggning, ty, skall sammanbindningsbanan anläggas öfver segelfarten, måste den så ordnas, att trafiken är den minsta möjliga.
Det blir förhållandet naturligtvis icke, då den bör sammanbinda de särskilta stationerna sinsemellan och med verkstäderna.
Den blir då att anse såsom ett fortsatt stationsområde för verkstäderna, hvaraf följer, att oupphörligen en mängd af vagnar kommer att å densamma föras; och detta skulle icke inträffa, om den ena bangården läge på norr och den andra på söder.
Genom ofvannämnda förhållande komme ett stort hinder således att uppstå, såväl för sjö- som för den allmänna trafiken, derigenom att man nödgades gå till platser, som äro aflägsna från Saltsjön.
Vid denna (rågas behandling tror jag, att ett förbiseende egt rum.
Frågan rörer nemi. icke blott staten, utan äfven Stockholms stad, i afseende på den inverkan, som jernvägen kan hafva i pekuniert hänseende.
Det lider intet tvifvel, att Stockholms stad kommer att vidkännas stora utgifter i afseende på sammanbindningsbanan och detta vore ej någonting onödigt, derest anläggningen vore väl planerad och väl svarande mot ändamålet, men då två parter hafva åtminstone lika stora intressen att bevaka, borde frågan conjunctim hafva varit förut beredd.
Jag har med uppmärksamhet läst och följt stadsfullmäktiges åtgöranden i delta hänseende.
Stadsfullmäktige hafva afgifvit en fullständig opinionsyttring, hvilken icke haft ringa inflytande på frågans afgörande hos R.
Då det i K. M:s Propos. förutsättes, att staden skall betala en ganska betydlig del af expropriationskostnaden, så, äfven då jag med största noggrannhet har följt utgången hos fullmäktige, har denna fråga icke der blifvit vidrörd, utan finnes blott der en polemik angående en del teckniska frågor, hvilka tillhöra ett ämne, som för stadsfullmäktige enl. min tanka är alldeles främmande.
Då jag ej heller anser att denna sidan af frågan bör af R.
St:r tagas i öfvervägande, har jag deremot funnit det vara R.
St:rs pligt alt behandla frågans financiela sida, så vidt arbetets utförande derpå kan komma att bero.
Det är en känd sak, att bland Herrar 100 fullmäktige det fanns vid denna frågas afgörande 34 dissenters.
Man har då en anledning att antaga, det dessa 34 fullmäktige varit en minoritet, som ryggat tillbaka för de stora utgifter, som skulle drabba Stockholms stad.
Det skulle då naturligtvis ingen 262 Ben 12 Maj f. m. ting betyda, om dessa 34 vore en minoritet, men så är icke förhållandet, enär desamma utgöra en pluralitet i finansfrågor.
Säga dessa 34 nej, är penningelrågan afslagen, enär alltid en pluralitet af § fordras, för att en penningefråga skall kunna gå igenom.
Om nu frågan hos fullmäktige får en sådan utgång, huru skall då arbetet kunna utföras.
I)å således man icke kan på förhand se utgången, bör detta vara ännu ett skäl för att man icke bör gå längre än hvad omständigheterna nu kräfva, och icke förirra sig i beslut, som kanske blifva overkställbar — åtminstone är det beslut, hvari Borgare-St. har slädnät, i fall det skulle blifva R.
Stirs, alldeles omöjligt att realisera.
Frih. af Ugglas’ reservation omfattar dessa olägenheter i mindre grad.
Det har blifvit förespegladt att vissa vådor skulle vara förenade med ett uppskjutande af frågan.
För min del skulle jag tro motsatsen.
Visserligen skulle expropriationskostnaden blifva dyrare, men penningefrågan inverkar icke särdeles mycket på mig, när ett allmänt nyttigt företag är af behofvet påkalladt.
Skulle denna fråga blifva behandlad med mera lugn och man bestämdt finge veta, hvad Stockholm vill utgifva, tror jag att R.
St:r skola mycket bättre kunna afgöra densamma.
Jag får nu anhålla om propos. på att 1,500,000 rdr böra vid denna riksdag beviljas, på det att den vestra stambanan må kunna neddragas till Stadsgården, på sätt K. M. finner lämpligast.
Hvad frågan om en station norr om Mälaren beträffar, är jag visserligen tveksam, huruvida en station vid Nybrobacken voro den fördelaktigaste; och jag vill derföre icke denna stund afgifva någon proposition i detta hänseende.
En anmärkning, som blifvit gjord, vill jag besvara, på det att icke någon misstydning må uppkomma.
Man har nemi. sagt att jag anser det stationer med Nybrobacken och på Södermalm skulle hindra en sammanbindningsbana.
Detta är tydligen ett förbiseende af frågan, ty om en station lägges på det ena eller andra stället, är sammanbindningsbanan lika fördelaktig.
I de teckniska frågor, som blifvit berörde af den föregående talaren, vill jag ej ingå.
Ett ytterligare skäl för ett uppskof i frågan hemtar jag från Stockholms stads egen fördel, då i planen för en sammanbindningsbana ingår en mängd fyllnadsarbeten, hvilka säkerligen äro alsedda att af Stockholms stad bekostas.
Stockholms stad skall göra dessa fyllningsarbeten på egen bekostnad, skulle staden få vidkännas utgifter, belöpande sig till enorma summor.
Oaktadt jag skulle hafva mycket att tillägga, såsom stöd för min åsigt, vill jag likväl icke längre upptaga R. o. Adis tid; och får jag blott hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. i den syftning, jag ofvan anfört.
Då de politiska och militäriska fördelarne, som, genom ifrågavide sammanbindningsbana, Den 12 Maj f. m. 263 skulle komma att uppslå, blifvit af den förste värde talaren fullständigt utredde, vill jag ej trötta R. o. Ad. genom att ännu en gång vidröra desamma.
Jag skall i stället söka besvara några af de gjorda inkasten emot dess utförbarhet.
Såsom ett skäl lill bestridande af bifall till K. M:s Nåd.
Propos. liar den siste värde talaren anfört, hurusom expropriationskostnaden för sammanbindningsbanan komrne att för Stockholms stad utgöra 1,000,000 rdr.
I K.
Propos. är förutsatt att expropriationskostnaden för staten skulle uppgå till omkring 000,000 rdr och att hvad som deröfver belöpte sig, skulle af Stockholms stad bekostas.
Så vidt man alser endast de kostnader, som blifva en nödvändig följd af en sammanbindning mellan den vestra och den norra banans ändpunkter, betviflar jag att ett så högt belopp, som det af den siste talaren ifrågasatta, skall för Stockholms stad komma i fråga; men om man deremot häruti inräknar kostnadsbeloppet för de båda banornas förening med Nybrohamnen, tviflar jag deremot icke på, att en summa af 1,000,000 knappast skulle vara tillräcklig.
Detta är dock för närv:de ej behöfligt.
Om den norra stambanan nedföres till den projekterade gemensamma bangården vid Clarasjö och bispår jemväl ledas öfver Skeppsbron äfvensom till Stadsgården, så qvarstår, enligt min tanka, ej något skäl att leda banan till Nybron.
De norra provinsernas anspråk kunna naturligtvis ej sträcka sig ända derhän att direkte komma till hvarje hamn i staden, utan böra de vara tillfredsställda, då de kunna komma till särskilda hamnplatser både vid Mälaren och Salt-sjön.
Det är anfördt, att för rörelsen skulle vara nödvändigt att uppföra station icke allenast vid Clara sjö och Fatburssjön utan äfven, utom en midre anordning för mottagande af gods vid Stadsgården, jemväl en station vid Nybrohamnen.
Det synes mig, som om i detta fall anspråken skulle blifva öfver höfvan lillgodosedde, i fall så skedde.
Denna högre kostnad behöfver således icke heller beräknas.
Hvad som gör ett inrättande vid Stockholms Stadsgård af en barngård, afsedd för både person- och godstrafik, olämpligt, är utom det trånga utrymmet jemväl att, under sådana omständigheter oundgängliga följden blefve den, att hela den till bangård afsedda delen finge alstängas, hvarigenom den derstädes nu befintliga hamnplats blefve såsom sådan obrukbar.
De inkast, som blifvit gjorda mot vestra stambanans framdragande genom en tunnel, gälla båda de alternativa förslag, som blifvit framställda, sä väl det af Frih.
Ericson upprättade, sorn äfven Stats-LItsk:ts. Hvad som anmärkts mot det ena, gäller hufvudsakligen äfven mot det andra, med det undantag, att lutningsförhållandena äro i viss mån olika.
De farhågor eller rättare olägenheter, som man förutsatt böra uppkomma i afseende å Frih. Ericsons förslag, derigenom alt bantågen direkt från tunneln komma ut på bron öfver Riddarbusfjärden, torde snarare minskas än ökas derigenom att den projekterade tunneln skall 264 Den 12 Maj f. ni. komma att innefatta en kurva.
Utkomsten pä bron inträffar dessutom icke omedelbarligen efter tunnelns passerande, utan finnes det ett afstånd af 500 fot deremellan, som trainen först måste genomlöpa.
Om sammanbindningsbanan icke vid innev:de riksdsg beslutas, uppkommer det mindre önskvärda förhållande, att den norra banan skulle sluta vid gamla Kungsholmsbrogatan och Rörstrandskanalen, ty i anslaget till denna stambana ingår icke tillräckliga medel för dess neddragande till hamn.
Hvad den påräknade transitohandeln beträffar, är det svårt att derom på förhand utlåta sig, men hvad man kan sluta sig till är, att denna handel, som förut ej varit tillgodosedd, måste genom lättade kominunikationsanstalter väckas till lif ocb utveckling.
Erfarenheten har i (lera andra riktningar visat, hvad som genom ökad trafik kan åstadkommas.
Vid en sådan bana som den ifrågav:de är det väl icke den tillökade afgiften lör jernvägens begagnande som är hufvudsak, utan det är snarare fördelen att slippa de särskilda kostnaderna och bestyren, som nu vid all transitohandel drabbar rörelsen.
Man har föreställt sig attén del af de personer, som inom Stockholms stad sysselsätta sig med kommissionshandel, skulle genom ifrågag:de förslags realiserande få en minskad inkomst.
Ar denna förutsättning riktig, skulle naturligtvis en motsvarande fördel uppkomma lör det öfriga landet.
Det har vidare blifvit åberopadt att enligt Frih.
Ericsons förslag en bana skulle framdragas till Skeppsbron och derifrån genom en bro till Blasieholmen.
Detta är dock ej något fullständigt förslag, som är intaget i kostnadsberäkningen; utan är det blott ett utkast på den af honom upprättade karta, för att visa hurusom man skall kunna sätta, i fall behofvet deraf i en framtid skulle göra sig gällande, banans särskilta delar i förbindelse med Skeppsbron, Nybron och Skeppsholmen.
Alt kostnaderna för en sammanbindningsbana jemförelsevis skola blifva särdeles höga, är klart och tydligt; man behöfver i sådana läll endast anställa jemförelse med vanliga brobyggnader.
Har väl det någonsin inträffat att man ryggat tillbaka för att, då man så funnit nödigt, förena de båda delarne af en väg medelst en bro, derföre att den är dyrare än vägen?
Månne ej samma skäl äfven gälia vid fråga om en jernväg?
Att åtskilliga olägenheter, så väl för sjötrafiken som i flera andra afseenden, kunna uppstå, kan ingen förneka; men befinnas dessa olägenheter vara af sådan våda att vi för desamma skulle uppoffra fördelen af en sammanbindningsbana?
För min del synes mig ett svar härå ej vara svårt att afgifva.
Jag skulle utan tvifvel hafva anhållit om bifall till den af K. M. afgifna Proposm, men då Utsk:s-Betänk:t redan i ett Riks-Stånd är pröfvadt, hvarvid detta Stånds beslut blifvit fattadt med någon afvikelse från K.
Propos., anhåller jag att, derest något prot.-utdrag från detta Stånd aniändf, detta må blifva uppläst och att jag derefter må kunna få bestämma mitt yrkande.
Den 12 Maj f. m. 265 I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att enligt från Sekreterarne i Preste- och Borgare-St:n ankomma erobetsintvg, förstnämnde Riks-Stånd, som till afgörande företagit punkterna 12 och 14 af förev:de Utlåt, i ett sammanhang, afslagit båda dessa punkter och antagit det i Frih. af Ugglas’ reservation sid. 82 framställda förslag, med den ändring, att dels de å raden 5 förekommande orden »anlägga en gemensam bangård» utbyttes emot orden »anlägga nödiga bangårdar», dels anslagssumman nedsattes med det för expropriationen af jord beräknade belopp, 333,000 rdr, eller till 2,737,000 rdr; samt Borgare-St. afslagit 12:te punkten och, med afslag å I4:de punkten, för vestra stan banans framdragande till Clara sjö och en bangårds anläggande derstädes, gemensam för vestra och norra stambanorna, i öfverensstämmelse med K. M:s Propos , beviljat en summa af 3,070,000 rdr rmt.
Det är visserligen någon skillnad mel lan Borgare-St:s beslut och den framställning, som förekommer i Frih. af Ugglas’ reservation, ty den sednare förutsätter att stadens auktoriteter ovilkorligen skola före frågans afgörande få yttra sig; men då föredragningen för K.
M. af en fråga som, lika med den förev:de, så djupt ingriper i framtida planen för ordnandet af Stockholms handel och sjöfart, svårligen lärer kunna ega rum utan att ett förnvadt tillfälle för stadens auktoriteter att deröfver yttra sig, kommer att erbjudas, får jag, då skillnaden mellan de olika förslagen i sjelfva verket ej är väsendtlig, vördsamt anhålla om propos. i enahanda syftning, som det beslut, hvari Borgare-St. stadnat.
Slutligen hemställer jag till Hr Bildt, om icke lian, med frånträdande af sitt yrkande, äfven vill instämma i hvad sålunda blifvit af mig föreslaget.
Hamilton, Hugo, begärt upplysning om det beslut Bonde-St. i frågan lättat, tillkännagaf undertecknad, att nämnde Biks-Stånd, enligt meddelade afskrifter af propos:ne vid hållna voteringar, dels med 60 röster emot 19 afslagit StatsUtsk:ts hemställan i 12:te punkten och beslutat att åt K.
M. må öfverlemnas alt i nåder bestämma den punkt i hufvudstaden, hvarest stationsgård för norra jernstambanan lämpligast borde anläggas, dels ock med 66 röster emot 26 bifallit Utsk:ts i 14:de punkten afgifne yttrande, så vidt detsamma innefattade afstyrkande af bifall till K.
M:s Nåd. framställning om anvisande af medel till anläggning af en sammanbindningsbana genom Stockholm.
Såsom B. o. Ad. nyss har bort, har nu inträffat, hvad som så många gånger förut handt, att nemi. R. o.
Adis öfverläggning i en vigtig fråga först inträffat, sedan de tre öfriga Stånden redan fattat sina beslut.
I)å R. o. Ad. nu blifvit upplyst om huru dessa beslut utfallit, synes det mig, 266 Den 12 Maj f. m. under sådan sakernas ställning, som vore det klokaste beslut, hvartill R. o. Ad. kunde komma, det att låta diskussionen, så vidt möjligt vore, inskränka sig till hvilket af de andra Ståndens bestut borde omfattas, så att ej flera olika beslut måtte gå till förstärkt Stats-Utsk.
Under sådane förhållanden tror jag icke det vara skäl att upptaga tiden med vidlyltiga teckniska öfverläggningar, hvarom större delen af det respektiva Ståndet ej har den ringaste kännedom.
Hvem af två tecnici har rätt?
Hvad frågans praktiska utgång beträffar, tror jag det vara för sent att yrka uppskof med en sammanbindningsbanas anläggning, ty äfven i delta afseende skulle vi stadna ensamma i vårt beslut, för att icke nämna, att hvar och en bör vara Öfvertygad om, att ett sådant yrkande icke mera skall få någon pluralitet inom detta Stånd.
Jag hade önskat, för min del, att förena mig med Hr Leijonancker i hans förslag; men, då ej något annat Stånd gillat eller antagit detsamma, skulle vi äfven här råka in på en enslig stråt.
Frågan, Mina Hrrl återstår blott, hvilket af de 2:ne Ståndens beslut, Borgare-St:s eller Preste-Sl:s, vi skola antaga.
Jag skulle tro, att då, efter den af Hr Lagerstråle nyss afgifna förklaring, stadens myndigheter komma att höras, innan ett definitivt beslut i denna fråga skall fattas, de största skäl förefinnas att antaga Borgare-Sl:s beslut.
Jag säger detta derföre, att när frågan har blifvit afgjord, på sätt som K. M. föreslagil, uti ett Stånd, hvarest Stockholms representanter äro så talrika, och då nu denna fråga af Stockholms stadsfullmägtige med en vida öfvervägande majoritet blifvit antagen, såsom förmånlig för stadens rörelsetrafik, och när slutligen de betänkligheter, som vi från landsorten uttalat mot förslaget, nemi. att vi ansågo det för oss vara vigtigare att trafiken leddes direkt ned till Saltsjön än att den leddes transito genom Stockholm, enär den sednare icke skulle kunna leda till några större inkomster på länge, af alla auktoriteter, som yttrat sig häröfver, blifvit underkända; så tror jag det vara för sent att ifra för denna sak, och att det bästa och vigtigaste vore att söka åstadkomma ett mera enhälligt beslut Stånden emellan, så att det inom förstärkt Ulsk. må kunna komma derhän att 2 Stånd må vara ense om samma sak.
För min del anser jag min skyldighet vara att underkasta mitt enskilda omdöme under K.
M:s regerings, då så många auktoriteter i ämnet yttrat sig.
Jag tror derföre att mitt samvete tillåter mig att låta min enskilta åsigt falla; och instämmer jag med dem, som yrka bifall till K. M:s förslag.
Bennet, Otto Reinhold:
Då i denna fråga redan så mycket blifvit ordadt, vill jag ej upptaga R. o. Ad:s tid genom ett onödigt upprepande af hvad som förut blifvit framhållet i och för lämpligheten af en sammanbindnings-bana genom Stockholm.
Den 12 Maj f. m. 2C7 Jag skulle derföre endast vilja bemöta några inkast, som blifvit gjorda.
Man har t. ex. bestridt vigten af sammanbindnings-banan i strategiskt afseende, då det anförts, hvilken tidsspillan skulle uppkomma genom t. ex. truppers inlastande, då deremot desamma fortare skulle komma till norr från söder, om de marscherade.
1 detta fall får jag göra denne värde talare uppmärksam på, att en armékorps ganska ofta bar en materiel, hvilken är ganska svår att transportera.
Jag föreställer mig t. ex. att, om ett 12-pundigt batteri liar en materiel, som skall transporteras till en station på norr, lör att der återigen inlastas, det skulle i och för denna materiels af- och inlastande åtgå mycket längre tid, än för att transportera densamma från Malmo till Stockholm.
Många hafva ryggat tillbaka för en sammanbindnings-bana, i anledning af de stora kostnader, en sådan skulle komma att medföra, och i stället ansett, att mera skäl förefunnes för byggande af några mils jernväg i någon del af det inre landet.
Enligt det sätt, hvarpå Utsk:t hopsummerat kostnaderne, skulle man kunna tro detta, men, om någon vill göra sig mödan att hopsummera de summor, som finnas här i tabellen pag. 54, skall han finna att den egentliga kostnaden för jernvägen mellan Tegelbacken och Stadsgården ej uppgår till mera än 590,000 rdr.
Hr Leijonancker yttrande, att han ansåg, det en hufvudstation inom hufvudstaden skulle företrädesvis blifva en godsstation, kan jag ej underlåta att nämna, hurusom, enligt min tanke, tvertom en hufvudstation måste bestämmas af person-trafiken.
Man ser, huru lör hS Ila ridet är i Paris, der det årliga antalet resande är så betydligt.
Jag tror derföre, alt en i delta afseende lämplig hufvudstation vore den nu vid Clara sjö föreslagna, såsom varande närmast hjertat af hufvudstaden, och hvarest de flesta hotellerna äro belägna.
Samme talare har befarat, att många stationer skulle komma alt uppstå, men jag kallar alla dessa möjligen blifvande stationer för lastageplatsen ty om man drager en jernväg ned till Stadsgården eller till Kornhamn, så kunna icke dessa platser blifva några stationer.
Ilan säger också, att alla varor skulle nödgas gå till Clara sjö och sedermera till Stadsgården; men nu är förhållandet det, att godståg icke alltid innehålla varor, som skola exporteras lill vissa trakter, och att praxis, äfven i städer mycket större än Stockholm, är den, att ett sådant tåg samlas vid godsstation och att varorne derifrån exporteras till de trakter, dit de äro destinerade.
Hvad det tekniska i sjelfva frågan vidkommer, anser jag, att R.
St:r helt och hållet kunna öfverlemna denna sak åt den ingeniör, hvilken K.
M. uppdrager utförandet af ifrågavarande arbete.
Att anlägga en bangård i Stadsgården vore, enligt min tanke, ganska opraktiskt, ty, då densamma är Stockholms förnämsta exporthamn, blefve, genom en järnvägsstations anläggande erstädes, denna lastageplats alldeles tillintetgjord.
Att till 268 Ben 12 Haj f. m.