Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd häraf tror jag att det f. n. icke vore rätt och billigt att, såsom Hr Hjerta föreslagit, utesluta minimi-afgiften för dessa personer, hvilka han här upräknat, utan tror jag att Utsk. förfarit rätt då det blott ändradt ordställningen i §:n.
Den 28 Mars e. m. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv..
Det är svårt att fatta hvad ITr Hjerta egentligen menar med sitt förslag, då han sammanblandar sådana värdshusvärdar som utskänka bränvin och dem som icke göra det.
Går han till pag. 17 uti 1855 års BevillmsFörordn. så förekommer der, hvad spisqvarter beträffar, särskildt utsatt, att sådana äro befriade från bevillning, så snart de stå under kommunens tillsyn, enl. följande ordalydelse: »För den spisqvartérs- eller värdshus-rörelse, som idkas under upsigt af kommunen, mot förbindelse, att hvarken vin- eller spritdrycker dervid tillhandahållas, äger bevillning efter denna artikel ej rum.» Hvad åter andra värdshus beträffar, så är här infördt samma stadgande som varit gällande i flera Bevilln:sFörordn:r.
Jag har här åtminstone 2:ne der det förekommer.
I öfrigt kan jag icke finna att ett minimum af 300 Bdrs inkomst skulle vara obilligt att bestämma för krögaren, då hela afgiften för bränvins-utskänkhingen går till kommunen, likasom jag tror att mången annan kunde vara mera berättigad till befrielse från bevillning iin den som idkar slik rörelse.
Jag anhåller således att E. o. Ad. behagade, med bifall till Utsk:s Betänk, i denna punkt, lemna Hr Hjertås förslag utan afseende.
Efter den uplysning jag nu erhållit, afstår jag från den framställning jag nyss gjorde, och tår för öfrigt höra, huru Hr Gr. o. Landtnäs propos. besvaras.
Uppå härefter framställd propos. biföll E. o. Ad.
Utsk:s förevar:de yttrande. 4:0 Yttrandet, ang:de Lotsar och Loisdrängar; 5:0 Yttrandet, ang:de Tillsyningsman vid Uränvinsbrännerier oell Tegetslagerier samt s. It.
Husmamseller; och 6:o Yttrandet, angtde Gesäller.
Dessa yttranden biföllos. 7:o Yttrandet, ang:de
Ullåndningar som resa omkring i landel och utbjuda eller sluta handel om utländska varor.
Emot denna punkt i Utsk:s Betänk, har en af dess ledamöter i BorgareSt., Hr Benström, afgifvit en reservation, som jag godkänner och som jag anhåller att få upliisa: l:o Utsk. har beslutat, att, i likhet med hvad som finnes stadgadt uti § 10 af nu gällande Bevilln:sFörordn:g, ålägga utländningar, som resa omkring i landet och för egen räkning, eller såsom utskickade för andra, utbjuda eller sluta handel om utländska varor, en afgift af 50 Edr Ernt för tiden till och med 3 månader, samt för hvarje månad derutöfver ytterligare 20 Edr Ernt, och dessutom stadgat, att deu utländning, som, utan att hafva erlagt denna afgift, beträdes med att utbjuda eller sluta handel om utländska varor, skall, jemte afgiftens erläggande, böta 450 Edr Ernt.
Då det är en känd sak, att denna beskattning rätt ofta föranledt till obehörige trakasserier för utländske resande och derföre blifvit i allmänhet - Den 28 Mars e. m. 497 mänhet på det högsta ogillad, samt många exempel skulle kunna anföras derpå, att utländske resande genom okunnighet om deras åliggande att erlägga den stadgade afgiften, blifvit af allmänna åklagare dragna inför rätta, emedan de gjort sig förfallne till de stadgade böterna, oell dertill jemväl kommer, att den inkomst Staten, genom denna beskattning, erhåller, utgör en sådan obetydlighet, att den icke bör kunna tagas i betraktande, anser jag samma beskattning böra helt och hållet uphöra.
Den är en lemning af ett system, sorn numera lyckligtvis icke erkännes såsom grund för våra internationela förhållanden, och de Svenskar, som resa utrikes för att sälja våra export-varor, äro ingenstädes underkastade en dylik afgift.
Det är en representant från vår förnämsta handelstad som afgifvit denna reservation.
Jag instämmer helt och hållet deri och tror att Utsk:s förslag i detta fall ingalunda kan vara riktigt, isynnerhet då vi nu sjelfva äro komna på verldsmarknaden.
Jag hoppas den tid icke är aflägsen, då Svenskar mera allmänt komma att resa omkring utrikes och utbjuda våra varor, och vi böra äfven med afseende härå icke på detta sätt beskatta utländningen.
Jag vet väl att denna klass är högst impopulär, derföre att de tiptaga utrymmet på värdshusen och af många anses mindre angenäma att der påträffa men detta jemte litet afund hos en och annan köpman, ehuru den sannolika orsaken till denna beskattning, gifver densamma icke stödet af rättsgrund.
Mig vetteri igen finnes ej på något annat ställe en sådan skatt.
Mig synes det vara 11. o. Ad. värdigt att på samma dagvi genom afskaffandet af Sundska Tullen lossat ett af handelns band, äfven borttaga den beskattning som Utsk. i denna punkt föreslagit.
Hr Flach, Johan Fred.
Det skulle kunna finnas ett annat skäl än afundsjuka och obehaget att finna de der herrarne vid tables d’hote och på andra ställen, som kunde föranleda en Svensk att lägga skatt på sådana personer.
Utan ringaste discussion har nemi.
Ad. bifallit förslaget i 2:dra punkten på samma sida, att Svenske handelsexpeditör, som resa omkring landet med utländska varor, skola betala bevillning, och detta är ganska billigt, då enhvar taxeras efter sin inkomst.
När vi komma till utländske dylike, hvad kan då vara mera billigt än att reprocitet får ega rum, och att detta stadgande, sorn redan förefinnes, fortfarande bibehålies?
Detta var också skälet hvarföre Utsk. oaktadt representanten från den stora handelsstaden yrkade motsatsen, bibehöll detta stadgande.
Då för de 3 första månaderne en högre afgift varit bestämd och sedan en lägre, så kastade man nu om förhållandet, och gjorde skatten lägre för de 3 första, men högre för de följande månaderne, och detta af det naturliga skäl, att man tyckte, att ju längre expediten varit i landet och utvidgat sina affärsförbindelser, desto mera borde han också hafva förstorat sin inkomst.
Jag egnar all skyldig aktning åt det fria handelssystemet, men t skall meningen vara att fritaga dessa näringsidkare från all skatt, så får jag förklara att jag icke kan gå in derpå.
IV II. 32 498 Den 28 Mars e. m.
Om jag icke missförstått Hr von Köchs yrkande, så afsåg det icke att utländske kringresande handelsexpediter skulle blifva fria frän skatt, utan endast att de skulle underkastas samma beskattning sorn alla andra handelsexpediter, eller att de icke skulle skatta högre derföre att de liro utländingar.
Att vilja genom höga och exceptioriela afgifter utestänga främlingar från att idka handel i landet, förefaller mig ingalunda lämpligt, helst då vi antagit ett friare handels- och tull-system.
Jag tror det vore föga öfverensstämmande med de åsigter som på sednare tider gjort sig gällande inom BiksStm och med den princip som jag hoppas äfven framdeles kommer att tjena till efterrättelse, att med en sådan exceptionel beskattning betunga dem som hos oss förevisa och utbjuda sina varor.
Jag får således förena mig om det förslag, att utländske handelsexpediter måtte blifva påförd samma beskattning som Svenske dylike.
Jag anmälde mig egentligen för att besvara Hr Flach.
Det är klart att utländske såväl som Svenske haudelsexpediter skola beskattas, likviil efter samma grund som alla andra medborgare.
Vill man nu, såsom It. o. Ad. synes hafva för afsigt att godkänna, sätta en minimi-afgift för denna, likasom för andra klasser, så är det en sak för sig; en annan sak är om man skall betunga utländingar, sorn icke liro i landet mantalsskrifne, med särskilda afgifter.
Jag kan för min del icke inse hvarföre man mera skall beskatta en person derföre att han kommer sjelf och visar sin hufvudmans profver, än om han per korrespondence upgör sina affärer, då han icke är underkastad någon beskattning.
Jag tror icke heller att man efter den allmänna folkrättens grundsatser har rättighet dertill.
Här finnes i detta afseende icke någon »lex scripta», utan blott »usus» att hålla sig till; och då någon sådan »usus», som den man nu söker göra till lag, är afskaffad i hela den öfriga civilicerade verlden, vet jag icke hvarföre vi skulle bibehålla detta stadgande, om icke derföre att vi ligga litet närmare Nordpolen.
— Om dessa personer längre tid uppehålla sig i landet och här skattskrifvas, så fälla de under kathegorien af handelsexpediter, men så länge de äro utländningar, finnes icke nugot skäl att beskatta dem.
Jag skulle tro, att det var Hr von Köchs mening att utländningar skulle vara befriade från all skatt.
Det är också öfverensstämmande med gästfrihetens lagar och jag får derföre instämma i Hr von Köchs förslag.
Jag trodde icke att Hr von Koch skulle drifva sin liberalism ända derhän, att han ville befria utländningar från en beskattning som han icke anser olämpligt att pålägga landets egna barn.
Så föll sig nemi. hans yttrande, och det var blott genom en ganska fintlig förklaring som det omsvängdes så, att Hr von Koch menade, att de skulle ställas i samma kathegori som Svenske handelsexpediter, hvilka resa omkring och Den 28 Marg e. m. 40!> utbjuda sina varor.
För min del betraktar jag denna beskattning från samma synpunkt som skyddstullarna för inhemsk näring.
Jag anser att man bör, såvidt möjligt är, lemna landets barn tillfälle att försälja sina varor, och möjligen sker detta bättre genom att de resa omkring och utbjuda dem; men jag ser icke något skäl deruti, att man underlättar detta för utländningen.
Följden kunde blifva den, att utländningar komme att drifva bandel i vårt eget land i högre grad än våra egna landsmän.
Att förebygga sådant torde väl äfven lagstiftaren hafva afsett när detta stadgande infördes, och jag minnes ganska väl att bland skälen för denna bevillnings åläggande, vid åtskilliga riksdagar anförts, att det vore lämpligt att landets egna barn hade handelsexpediter, som reste omkring i landet, och att man borde, såvidt möjligt vore, söka förhindra utländningar att göra så beskaffade resor.
Hr von Koch har anfört som ett talande bevis på orimligheten af detta stadgande, att man skulle nödgas betala bevillning för det man genom hitskickadt ombud upgör affärer, hvaremot ingen sådan erlägges om dessa upgöras medelst korrespondence.
Detta exemplet duger likväl icke, ty om t. ex. ett handelshus i Paris lvitsänder en person och han med sitt pass visar det han icke är en s. k. probenreuler, utan är skickad till ett visst hus härstädes för att med detsamma upgöra affärer, så tror jag icke någon myndighet skall söka att på honom tillämpa bevilln.- stadgan.
För öfrigt torde de utländska bandelsexpediterna icke vinna särdeles mycket på den liberalism som man vill göra gällande, emedan för första klassens handelsexpediter i första klassens städer är upförd en bevillning af 37
Rdr 5 0 öre, då de utländske icke äro uptagne till stort högre belopp, nemi. 50 Rdr.
Det synes mig dessutom alldeles icke obilligt att en utländning, som reser i samma ärende som en inhemsk person, betalar några Itdr högre bevillning.
Hvad det beträffar att utländningarne skulle vid gränsorten vara utsatta för trakasserier, så är det en sak, som kan vara att beklaga, men som icke hörer hit; utlandet står likväl i detta fall icke framför Sverige. — min önskan är att detta stadgande måtte bifallas så mycket hellre, som utländningen i den första stad han kommer till på Svensk botten, alltid af vederbörande ernbetsmän underrättas om hvad han har att iakttaga.
Vöre förhållandet sådant som hr von Koch synes hafva antagit, eller att det ifrågavarande stadgandet afsåge att lägga högre skatt på utländske än inhemske handelsexpediter, så kunde det finnas skäl att yrka ändring i detta fall.
Så är åtminstone icke min åsigt om denna §.
Man säger visserligen att det är satt en för hög minimi-tariff för resande utländningar; men så kan han icke heller taxeras högre än till detta belopp, han må göra hvilka och huru stora affärer som helst.
Den inhemske deremot kan taxeras vida högre, och att ofta så sker, visar sig af Taxerings-komitéernas upgifter.
I afseende å sättet vill jag fråga huru det skulle blifva möjligt att tillämpa denna förordning, om den innehölle att en utländsk handelsexpedit, som ena dagen är här och den andra der, skall beskattas efter sin inkomst.
Det blefve ganska svårt att 600 Den 26 Mars e. m. få reda på honom sjelf, ännu mera på hans inkomst.
Då är det mycket mera skäl att han betalar bevillning då han reser öfver gränsen.
— Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
För att fullständiggöra mitt förslag att ifrågavarande utländingar skola beskattas i likhet med våra egna liandelsexpediter, hvilket jag dock medgifver i allmänhet blir svårt att verkställa, får jag föreslå att de förre uptagas till samma beskattning som de sednare af första klassen i första klassens städer eller 37 Rdr 50 öre.
Det är visserligen en minimi afgift, men man har i alla fall fått ett bestämdt belopp efter en viss grund, och då vore det målet äfven vunnet att ingen kunde säga utländningen vara högre beskattad än de Svenske undersåterne.
Om således stadgades att de skulle vid gränsen, när de inkomma i Riket, erlägga nämnda summa, och sedermera betala samma belopp för hvarje år de uppehålla sig i landet, kunde man icke säga att vi söka mota utländingar från att komma hit och drifva handel.
Jag har icke kunnat upfatta det föreslagna stadgandet såsom åsyftande att mota utländningar, men väl så, att de måtte ställa någon garanti lör att de verkligen äro ordentligt folk, som vilja drifva handel.
Hr von Koch går så långt i sitt nit för dessa utländningar, att lian anser dem böra vara befriade från all skatt, och lian har tillika ställt denna fråga i ett mystiskt och för mig obegripligt samband med den om Sundska tullens uphäfvande; men Hr von Koch synes hafva glömt att, huru förmånliga vilkor Svenska Regeringen, äfven i det sednare fallet betingat sig, hafva vi dock icke fått denna frihet till skänks, utan måst genom en 20 årig betalning, såsom StatsUtsk:s Betänk, utvisar, friköpa oss från denna skatt.
Att detta köp i alla fall blifvit afslutadt för godt pris, är en helt annan sak.
Emedlertid, för att återgå till ämnet, kan jag icke tro, att utländningar, som komma hit för att göra affärer, göra dem i så liten skala, att en afgift af 50
Rdr skulle kunna anses vara för dryg.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag, så mycket hellre som, efter hvad Hr Printzensköld uplyst, någon olägenhet icke såsom Hr von Kock förmenat, ådrages främlingen genom okunnighet om hvad honom åligger, då vid passets viserande på gränsestationen hans upmärksamhet alltid derpå fästes af vederbörande embetsman, och då dessutom afgiften nu blifvit nedsatt och således en större fördel blifvit för desse resande utländningar beredd än som tillförene egt rum.
Det är en oriktig grundsats som Frih.
Tersmeden tillämpar, då han föreslår att utländske handelsexpediter skola åsättas samma bevillning som första klassens expediter här i landet.
Frilvn bör ihogkomma, att detta belopp, 37 Rdr 50 öre, är en minimiafgift, och att de, som höra under denna kategori, sällan torde komma att betala denna summa, utan vanligen betydligt deröfver.
Man bör väl icke visa sig liberalare mot utländningar
Den 28 Mars e. m. 501 än mot egna landsmän.
Det är väl också mera skäl att man försvårar dessa främmande probenreuters resor kring landet än att man underlättar dem.
Jag yrkar bifall till Betänk.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på Utsk:s förev:de hemställan blifvit yrkadt, dels bifall, dels af Hr von Koch, att ifrågavide stadgande om utländningar måtte ur Bevilln:sFörordn:n helt och hållet utgå samt dels af Frih.
Tersmeden, att bevillnitigen för ifrfigav:de utländningar må bestämmas likasom för handelsexpeditör af första klassen i första klassens städer till 37 Rdr 50 öre; hvarjemte Hr Gr. o.
Landtm, yttrade att han ansåg sig i afseende på de nu gjorda framställningar skyldig att anmärka, att, sedan såväl 70 § Reg.-sF:n som 31 § Riksd:sOrdn:n vid sista Riksdag undergått förändring, i följd hvaraf Utsk. numera icke var pligtigt, att inkomma med förslag till ny BevillmsFörordmg vid hvarje .Riksdag, utan endast att yttra sig öfver de förändringar, som inom RiksStm blifvit föreslagne eller hvilka inom Utsk. kollektivt anses billige och nvttige, det under stundom var tvetydigt om de inom RiksStm väckte förslag kunde vara i grundlagsenlig ordning tillkomne.
Hvad nu Frih.
Tersmedens förslag anginge, så då Utsk. tillstyrkt förändring eller nedsättning af ifrägav:de afgifts belopp, ktinde det anses såsom liggande inom behörighetens gräns att föreslå ytterligare nedsättning deri, och äfvenledes kunde man söka stöd för Hr von Köchs förslag deri, att motion blifvit väckt om uphörande af bevillningen efter första och andra Artiklarne, ehuru denna motion blifvit afslagen.
Hr Gr. o. Landtm, hade derföre ej rättighet att derå vägra propos, enär dertill fordrades att en väckt fråga vöre bokstafligen stridande emot grundlagens lydelse, men önskade dock nu, då frågan första gången förekom, fästa Ståndets upmärksamhet på svårigheten att afgöra hvad som vore enligt grundlagen lagligt eller icke, på det att de ledamöter, som önskade framställa förslag, må dervid upgifva de stöd de för dem i väckte motioner eller Utsk:s Förslag trott sig ega.
Propos. till bifall å Utskrs förev:de hemställan, blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Då nu sedan Utsk:s särskildta yttranden ang:de 10 § blifvit genoragångne, Hr Gr. o.
Landtm., såsom föremål för beslut framstälde Utsk:s förslag till redaktion af denna §, yttrade: Gr. af Ugglas:
Jag anhåller att få nämna, det min upmärksamhet blifvit fästad på ett misstag som egt rum, då nemi. bevillningen på Aktörer och Aktriser blifvit i fjerde klassen bestämd till 3 Rdr 7 öre i st. f. 3 Rdr 75 öre.
I händelse vid tryckning ett eller annat sådant misstag af Exped.Utsk. blifvit begånget, torde sådant emedlertid vara tillräckligt klart och skönjbart, för att sedermera kunna utan svårighet rättas Hr Bildt, Knut; Jag har också, likasom Gr. af Ugglas, 502 Den 28 Mars e. m. funnit att misstag egt rum vid reduktion af Bankomynt till Riksmynt; t. ex. sidan 6, der under rubriken »Fiskare», i sjunde klassen, 1 Rdr 12 sk.
Bko äro förvandlade till 2 Rdr Rint.
Det skulle egentligen vara 1 Rdr 87| öre, och det här uptagna talet, 2 Rdr är således orätt.
Då flera sådana misstag kunna vara begångna, skulle jag tro det vore skäl att återremittera Betänk, till Utsk., för att få dem rättade, emedan eljest R.
St. komma att sanktionera en oriktig förordning Frih.
Betygande min tacksamhet för Gr. af Ugglas, derföre att han anmärkt de fel som i Utsk:s förslag insmugit sig, hvilken anmärkning alltid är af värde för Exped.Utsk. vid upsättande af den und. skrifvelsen rörande detta Betänk., ber jag dock att i afseende på källan hvarifrån de härflutit, få uplysa, att, sedan jag bemärkt dessa oriktigheter och likasom Gr. af Ugglas förmodat dem vara tryckfel, jag vid närmare efterforskning fått veta, att de utgjort skriffel från BevillmsUtsk
Jag är visserligen mycket smickrad af det förtroende Gr. af Ugglas uttryckt för Exped.Utsk., då detta skulle få rätta de felaktigheter som i Bevilln:sUtsk:s förslag kunna förefinnas men det förekommer mig tvifvelaktigt, huruvida Utsk. kan motsvara detta förtroende.
När t. ex. en afgift är förvandlad till Riksmynt, och är större än den skulle vara i Banko, eller är mindro än den förut varit, sä kan ju Exped.Utsk. anse detta vara ett bestämdt förslag af BevillmsUtsk. vid det nya myntsystemets införande, i hvilket fall Exped.Utsk. ju icke kan hafva någon rätt att ändra detta belopp.
Säkerligen skulle då Utsk. för ett sådant beteende klandras.
Vill man rätta dessa felaktigheter så mäste således en annan åtgärd vidtagas, och jag för min del finner den vara mest lämplig att genom återremiss sätta Utsk. i tillfälle att sjelf göra de rättelser som äro behöfiige_ Gr. Björnstjerna, Carl Magnus:
Lika med Hr Printzensköld anser jag gifvet att Exped.Utsk. icke på egen hand kan ändra siffror i Bevilln:sUtsk:s Betänk., men da jag har all anledning tro att något vidare tryckfel icke förekommer anser jag R. o.
Ad. kunna besluta att dessa 3 Rdr 7 öre skola förvandlas till 3 Rdr 75 öre, man är då ifrån den saken, och någon återremiss torde icke böra ifrågakomma.
Det förhåller sig icke så, som Gr.
Björnstjerna upgifvit, att ifrågavar:de fel skulle vara det enda, som i detta Utlåt, förekommer.
Om Hr Gr: n behagat observera, har Hr Bildt redan fästat upmärksamheten på ett annat fel under artikeln »Fiskare», der afgiften i Rmt är uptagen till 2 Rdr, ehuru den i Bko icke var högre än 1 Rdr 12 sk., och Hr Gr:n vill väl icke påstå att dessa tal motsvara hvarandra; dermed har åtminstone jag icke kommit underfund. 2 Rdr Rmt motsvara nemi.
1 Rdr 16 sk.
Bko, och det är således 4 sk.
Bko sorn utgöra skillnaden, och jag Den 28 Mars e. m. 501 trotsar Gr:ns arithmetiska förmåga att kunna på annat sätt evalvera.
Jag förblifvcr vid min anhållan att BevillmsUtsk. må få sig ålagdt att göra de beliöfliga rättelserna.
Det må tilläfventyrs vara förenadt med svårigheter för Exped.Utsk. alt verkställa ifrågaställda rättelser; men dessa svårigheter anser jag likväl kunna undanrödjas och med föranledande deraf hemställer jag, att R. o. Ad. ville bifalla ifrågavar:de Betänk, med förbehåll att BevillmsUtsk. måtte vid det slutliga Betänk., hvarmed detsamma sednare skall inkomma, öfverse siffrorna och rätta de feltryck och misstag som kunnat äga rum.
Jag tror således icke att man behöfver .återremittera Betänk:t.
Hvad bevillning på »Viskare» beträffar, som för sjunde klassen blifvit uptagen till 2 Rdr, så är detta icke något tryckfel, utan, i enlighet med hvad Utsk. på ett annat ställe i Betänk:t yttrat, har Utsk. för åtskilliga fall jemkat beloppen, för att få dem i öfverensstämmelse med det nya myntsystemet.
Cederströms påstående, att de 3 Rdr 7 öre skulle hafva tillkommit genom skriffel från Bevilln-sUtsk., så torde detta vara ett misstag, ty i det exemplar jag har, står verkligen 3 Rdr 7 5 öre, och torde således detta få såsom tryckfel skrifvas på Exped.Utsk:s räkning.
Björnstjerna: Gr. af Ugglas har redan lemnat den uplysning, som gör det onödigt att ställa min arithmetiska förmåga på prof.
För min del har jag, såsom jag nyss yttrade, icke funnit något annat tryckfel i Betänk:t än det redan anmärkta.
Jag anhåller således ytterligare det R. o. Ad, måtte besluta att afgiften för Aktörer m. 11. i fjerde klassen bestämmes till 3 Rdr 75 öre i st. f. de 3 Rdr 7 öre som här genom fel tryck influtit.
Om jag begått ett fel, då jag ansett de tvänne Rdrna hafva tillkommit genom ett misstag af Utsk., så ligger felet icke ensamt hos mig, emedan en af Ulsk:s egna ledamöter sagt att det skett genom misstag vid evalveringen, och det äfven flera gånger här erkänts att man kunnat misstaga sig.
Då dessutom påståendet att ett misstag egt rum ieke förut blifvit vederlagdt, och Gr.
Björnstjernas begäran åsyftade alt få fastställd den tariff som af Utsk. blifvit upsatt, så tog jag mig friheten att ännu en gång fästa upmiirksamheten på förhållandet.
Nu, efter den uplysning Gr. af Ugglas lemnat, förfaller denna min anmärkn.
Om emellertid mina ord skulle hafva fallit sig så, att Gr.
Björnstjerna funnit sig sårad, så ber jag honom derföre om ursäkt; detta var icke min mening.
Jag vidblifver ändock att min anmärkn. är riktig.
Det står icke omtaladt i Utsk:s Betänk, under §:n 10, att i afseende på bevillning för »Fiskare» någon förändring föreslås, hvaraf borde följa att det gamla beloppet skulle vara olörändradt bibehållet; här stå de emellertid upförda till 2 Rdr, då det gamla 504 Den 28 Mars e. m. beloppet, utfördt i Ernt, endast skulle vara 1 Itdr 87A öre.
Jag får bedja Gr.
Björnstjerna säga mig livar det står att BevillmsUtsk. beslutat att dessa 2 lidi- skola införas i st. f. de förra 1 Rdr 12 sk.
Det vore ganska intressant att få veta.
När man lior Bevilln:sUtsk:s egna leda möter vara ovissa om hvad som varit Utsk:s mening, så torde väl vara lämpligast att återremittera alla dessa siffror till vinnande af nödig rättelse.
På ett ställe är det erkändt att en sådan rättelse behöfves; huruvida samma förhållande äger rum i ett annat fall, derom äro Utsk:s ledamöter icke ense.
I afseende på det förra har Ordf:den i BevillmsUtsk., .Gr. af Ugglas, påstått att det icke är skriffel från BevillmsUtsk., utan tryckfel, och Ordf:den i Exped.- Utsk. deremot uplyst att det icke är tryckfel, begånget i sistnämnde Utsk., utan skriffel från det förra.