Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner att detta onus, som så allvarligt trycker jordbruket, och som egentligen tillkommit efter Indelningsverkets inrättande under tidernes längd, har gifvit mig skäliga anledningar till begrundande: men då detta Rust- och Rotehållningen vidlådande besvär, bestående i skjuts, matsäck och drickspenningar före Passevolancelnrättningen, och numera i penningar, skulle, snart sagt, alldeles undergå förändring, och genom Bevillning påläggas den icke ordinarie roterade jorden, 206 Den 13 Mars f. ra. städerne, personer, och alla näringar som ej deraf hittills dragit någon tunga; fordrar min rättskänsla, äfven i egenskap af Rustoch Rotehållare, att ej dertill lemna min röst.
Hvad deremot angår den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne Passevolance af 7 R:dr B:co för hvarje Rote, finner jag visserligen anbudet innebära ett vedermäle af Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på Rust- och Rotehållares förmåga, att hära den tunga af så olikartade slag, som häftar vid jordbruks-näringen, då Passevolanceafgiften blifvit med i R:dr årligen på hvarje Rote- eller RusthållsNummer nedsatt under hvad den nu är.
Jag inser visserligen nödvändigheten af Passevolance-Inrättningen, och ehuru, jemte de ytterst låga priserne, all afsättning af landlmanna-varor är omöjlig ej allenast i storsta delen af Småländska provincen, utan ock uti en del af Östergöthland, samt således den föreslagne Passevolancen, under i dessa orter rådande penningebrist, i alla fall blir bog; ville jag likväl tillstyrka antagandet af det gjorda förslaget, om Kongl. Majrt täcktes i Nåder bestämma, det skyldigheten att skjutsa Regementernes Tråss till och ifrån Regements-mötesplatserne, hvilken åligger Rotehållarne vid utskillige Regementen, skulle i följd af Passevolance-afgiften upphöra, samt att Rotehållare de år, då ej läger eller Regements-möten inträffa, utan arbetscommenderingar anbefallas, t. ex. till Götha Den i3 Mars f. m. 107 Canal (om den, vill Gud! kommer att fortsättas), befriades från Passevolance-afgiflens erläggande; helst Rotehållarne, under dylika commenderingar, äro förbundne att uppså och afberga SoldatTorpen, hvilket ofta innebär ett större onus, än sjelfva Passevolancen.
Jag anhåller ödmjukast, alt detta mitt yttrande måtte få åtfölja Remissen af den Kongl. Propositionen till behörigt Utskott.
Sedan så många Talare yttrat sig i detta ämne, och deribland Konungens båda föredragande i Militaire-mål, skulle jag ej upptaga liden med något vidare yttrande, om jag ej trodde, att några synpunkter icke kommit under öfvervägande.
Jag instämmer med dem, hvilka anse skyldigheten att underhålla karlen och hästen vid möten och marcher bestämdt åligga Rusthållare.
I afseende på Rotehållarne åter, ligger väl skyldigheten dels på dem, dels på Soldaten; men jag frågar, om ej äfven i sednare fallet tungan skall återfalla på Roten, och den i stället få ökade utgifter till karlen, åtminstone vid skeende afgång, då följden hlefve densamma.
Sättet för utgörandet af denna hörda är en annan sak, och i detta fall tror jag, att en bestämd Passevolance-afgift är bättre både för Kronan och merendels för Rust- och Rotehållare.
Det fanns väl en tid, då Armeen ej behöfde vara på den rörliga fot, :so8 Den i3 Mars f. rtt. sorn nu.
Behofven äro i det afséendét för* ändrade.
Det var äfven derefter en tid, då man ansåg Armeen tillräckligt öfvad med l4 dagars möle.
Den tiden ryckte man ut och exercerade några minuter; derpå hvilade man, och under hvilan korn SubalternOfficerns betjent med en stol, på hvilken denne fick sitta.
Nu kan Armeen ej vara belåten med sådant.
Jag tror, att det varit rätt att underställa Rikets Ständers pröfning frågan om Passe volanceContractens uppgörande, emedan Rikets StatsVerk är den ena Contrahenten, och Rust- eller Rotehällarne den andra.
Derföre blifver det ej något åliggande för Rust- och Rotehållare att ingå på saken, om de ej sjelfve det önska; men då den andra Contrahenten är Staten, måste Rikets Ständer derom yttra sig.
Man har här satt i fråga tre sätt att bestrida detta onus.
Det ena, såsom Konungen i sin Proposition framställt, genom Passevolance-afgiften; det andra, såsom StatsRådet alternatift föreslagit, genom Bevillning, oell det tredje, såsom en enskilt Motionair yrkat, att afsätta dertill en del af Arme'en.
Jag vill ej bedömma företrädet emellan de två första sätten; skulle man dock välja det andra, det vill säga befria Rotehållaren från en tunga, som nu lagligen åligger honom såsom skatt att utan ersättning utgöra, torde befrielsen dock ej i hela sin vidd böra komma Rusthållaren till Den i3 Mars f. m. 209 till förmån, som för denna tunga äger betydande anslag af Kronans räntor sig till godo.
Man kunde ännu föreslå ett medel, nemligen en medelväg emellan båda alternativen, hvilken medförde en lindring för de betalande.
Örn man till exempel bestämde afgiften till 4 R'dr B:co för Rotebållarne, och något mer proportionaliter för Rusthållare, samt resten af den erforderliga summan blefve fördelt på t. ex. den del af Bevillningen, som utgår såsom Bränvinsskatt.
Det skulle i alla fall stå hvar och en öppet, att ingå i propositionen, eller ej; men derigenom att de skattdragande erlade en så högst lindrig afgift, vunnes att de skulle finna sitt intresse uti att ingå på förslaget, och enheten vid verkställigheten befordrades derigenom.
Hvad det tredje alternativet beträffar, kan jag ej tillstyrka det.
Jag tror, att om man kunde låta någon del af den Indelta Armeen vara vacant, behöfdes medlen för att göra Beväringen mera rörbar och exercera den.
Men i hvilket fall som antages, skulle jag, såsom ett medel till undanrödjande af den omtalade farhågan, att revision å desse medel ej kommer att äga rum, och såsom mest öfverensstämmande med ordning, föreslå, att, hvad sorn kan komma att såsom Passevolance-afgift erläggas, måtte uppföras på RiksStaten såsom en InkomstTitel, och att en motsvarande summa på tredje llufvud16 H. i4 210 Den i3 Mars f. m.
Titeln deremot anordnas lill Indelta
Ar» meens vapenöfningar.
Det är ej för att vederlägga de anmärkningar Herr Tersmeden gjort emot Passevolancen, som jag begärt ordet; ej heller för att bestrida de upplysningar, som Herr Lieutenanteu varit god att lemna om Westmanlands Regemente m. m.; men jag anser mig böra besvara,de anmärkningar, hvilka blifvit gjorda vid den uppgift jag meddelade i afseende å mötena.
Herr Tersmeden talar om de långa möten jag föreslagit, och att endast Regementsmöten kunde komma uti beräkning.
Hvad längden angår, har jag ej uppgifvit Regementsmöten till mer än 17 dygn; och hvad de öfrige öfningarne beträffar, bar jag ej på något ställe sett deras anbefallande förbjudit eller förhindradt.
Jag äger det säkra hopp, jag törs till och med säga den fullkomligaste visshet, att det finnes ganska få af Armeens medlemmar, som dela den åsigt, att Öfningarne äro för långa.
Projectet lill indragning af Indelta Armeen förbigår jag nu aldeles af den orsak jag redan balt. äran nämna, och äro för öfrigt åsigterne, hvad rörer Indelta Armeen, så stadgade, att det blefve högst öfverflödigt ingå i några vidare undersökningar derom.
Herr Grefve Horn har sagt, att den citation af §.
Regeringsformen, jag fram - Den i3 Mars f. m.
Ställde, ingalunda besvarar Herr Grefvens yttrande i afseende på Indelta Arme'en.
Om så är, att Herr Grefven ej medgifver §. den kraft, jag ansett densamma äga, torde Herr Grefven ej bestrida den 80 §. att hafva den.
Herr Grefven yttrar äfven, att en slöja är kastad öfver PassevolanceCassanS förvaltning.
Härvid torde det tillåtas mig upplysa, att denna Cassas Räkenskaper årligen granskas af Kongl. KammarRätten, hvilket torde bevisa, att ifrågavarande Gassa icke är öfverhöljd af någon ogenomtränglig slöja, Med Herr Grefven delar jag visserligen den tanka, att känslan för fäderneslandet drifver medborgaren, att i farans stund taga till vapen; men huru skön och huru kraftfull denna känsla än må vara, fruktar jag likväl, att om de, som lifvas af den, utan att erhålla materiella understöd, eller ledas af en i sitt yrke kunnig och vand personal, skynda till försvaret, de ändå snart skola falla offer derför.
Jag får slutligen tillägga, att jag förenar mig med den värda Talaren, som ansett Passevolancen ej böra uppföras på Bevillningen.
För mig synes det betänkligt att deruti inblanda utskylder, som tillkommit i stöd af de förläningar åfjord, hvilka Kronan för mer än halftannat sekel med» i4* 312 Den i3 Mars f. m. gifvit, och alt på detta sätt vilja afskaffa de uråldriga afgifter, som blifvit antagna och stadfästade i följd af Indelningsverkets uppkomst, innan en generelare förändring eller jemkning i hela Beskattnings-systemet tillvägabringats; och delar jag äfven fullkomligt den tanka, att detta icke ensamt ankommer på Rikets Ständer, och således ej ensamt af dem kan beslutas.
Jag har allenast begärt ordet för att på förhand helt kort tillkännagifva den förundran, som utan tvifvel skulle väckas hos oss Rust- och Rotehållare, om vi blefvo befriade från en afgift, som vi hittills ansett tillhöra den jord vi genom arf, skifte eller köp, och med beräkning af denna utgift, förvärfvat.
Jag kan icke annat än med underdånig tacksamhet emottaga det verkliga bevis, som Kongl. Maj:t gifvit på Sin vårdnad om Indelningsverkets bestånd, genom beslutet, att i den Nådiga Propositionen framställa den mening, som der ullryckes.
Det är icke nog, alt vi hafva en Soldat; vi måste äfven hafva en exercerad Soldat.
Säkerheten härföre är således hvad vi hufvudsakligen böra afse.
Nu innehåller det ena af StatsRådets förslag, att den säkerhet vi äga, att af viss dertill bestämd jord hafva visse medel för ändamålet att påräkna, skulle utbytas emot bevillning, och man har här uttryckligen nämnt Tullbevillning.
Denna Statsinkomst Den i3 Mars f. m. ai3 ingår likväl icke just alltid så ordentligt vid de tider, som närmast föregå och fortfara under ett krig, då handeln icke plär vara i det mest blomstrande tillstånd, och likväl äro just då Passevolance-medel som oundgängligast.
Det är visserligen nödigt, hvad summan beträffar, att approximativt närma sig det belopp, som MötesPassevolancen skall utgöra; men det torde vara mindre vigtigt, om det icke slår in på runstycket, sedan granskningssätten öfver medlens användande blifvit Rikets Ständer medgifven, och öfverskottet i alla fall kommer dem till godo, som tillsläppt medlen.
Likväl tror jag, att denna fråga icke bör eller kan hufvudsakligen afgöras, förrän frågan om granskningsrätten i allmänhet är fullt afgjord.
Jag vet alltförväl, att granskningsrätten på visst sätt är oss erbjuden; men sättet och vilkoren äro dock icke sluteligeri fastställde.
1 afseende på sjelfva verkställigheten af Passevolancens användande, eller utdelning i mat, anhåller jag blott få fästa mig vid ett förslag, som här blifvit framstäldt rörande RegementsChefernes befattning dermed.
Jag anser nemligen, att RegementsCheferne böra vara mindre sysselsatte med bestyret om, än med bevakandet af, Soldatens rätt.
Friherre von Duben, Carl:
Jag bör ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med att vidlyftigt orda i nu förevarande ämne, helst Den i3 Mars f. m. det vore ett upprepande af hvad Herr Grefve Brahe och Herr Tham m. fl. svarat å de flere anmärkningar, här blifvit gjorde vid detta måls remitterande.
För min del måste jag dock förklara, att jag tror det Soldatens och Ryttarens födande under möten utgör ett gammalt åliggande i KneckteContracten, ehuru detta Rust- och Rotehållarens åliggande blifvit olika bestämdt i olika provinser.
— Jag känner icke, att Kneck» teContracten i Westmanland frikalla Rotehållaren att föda Soldaten undep mötet, hvilket Herr Grefve Horn påstår; det är möjligt att förhållandet är sådant i Nerike.
I åtskilliga provinser och, om jag ej irrar mig, i Dalarne äro uti de gamla KneckteContracten stipulerade vissa Lispund matvaror, som Rotehållaren är pligtig lemna Soldaten till möteskost.
Man har här sagt, att för framgången af den Proposition, som år 1827 framställdes till Rust-och Rotehållare om Passevolancens fortfarande, någon inverkan från Länsstyrelsen och RegementsBefälet utöfvats. Inom Westmanland har icke (och troligen ingenstädes) sådant ofog inträffat; tvärtom vet jag med säkerhet, att en sådan inverkan uppstod från Rotehållarjaes sida emot Passevolancens fortfarande, ehuru med så ringa framgång inom Westmanland, att åtskillige Rotehållare, såväl af Allmogen som bland Possessionater, kom» mo till mig, sägande:
Våra namn äro uppsatte på listan bland dem, som icke vilja Den i3 Mars f. m. fortfara med Passe volance-afgiften, men delta har skett utan vårt begifvande, och vi önska att få fortfara dermed; hvadan handt, att i Westmanland antalet af dem, sorn icke ingingo på fortfarandet af denna afgift, reducerade sig från 180 till några och 80.
Hvad alternativet beträffar, som man tror sig finna uti Konungens Proposition, det nemligen, att, efter StatsRådets tillstyrkan, Passevolance-afgiften skulle upptagas genom allmän Bevillning, så vågar jag tro detta alternativ innebära den största oformlighet, emedan, i följd äf detsammas antagande, Rikets Ständer slutligen skulle komma att commendera Armeen; åtminstone skulle anordnandet af dess vapenöfningar komma att af dem bero.
Jag för min del anser jemväl denna StatsRådets tillstyrkan icke såsom något alternativ i Konungens Proposition, utan blott såsom Rådets enhälliga åsigter, hvilka, enligt Constitutionen, alltid skola föras till Protocollet.
Att, såsom en Ledamot projecterat, indraga vissa Numror, för att medelst dessas vacance-afgift underhålla resten, är en åtgärd, ej förenlig med Indelningsverkets esprit, och hvilken i pecuniairt afseende skulle komma att känbart inverka inom provinserne, hvarest alla ekonomiska förhållanden sedan ett och ett halft sekel ordnat sig efter Indelningsverket.
— Man känner huru 7.(6
Don i3 Mars f. m. ställningen blifvit uti Westergöthland i följd af Indelningsverkets rubbning derstädes.
Genom Westgötha Regementes afsittning hafva kanske å 2 millioner R:dr af provinsens RörelseCapital utgått ur provinsen, hvilka under ingen condition dit återkomma; samma förhållande skulle uppstå, genom indragningen tili Statsverket af Vacance-afgifterne.
— En annan Talare, Herr Grefve Horn, har sökt bevisa, att man kan undvara den Indelta Armeen och, i händelse af fiendtligt inbrott, möta och slå fienden med NationalBeväring; och Herr Grefven nämner, såsom bevis för denna sats, de hjeltebragder, som Svenskarne ådagalade under den Store Stenbock, då Danskarne kördes ur landet.
Jag vill blott härpå svara, att man kunde lika lätt och med samma analogi bevisa, att man ej behöfde annan arme än Småländska bondpigor, då man erinrar sig, att dessa ifrån Wärends härad i fordna tider slogo och ur landet körde fienden.
Dylika händelser kunna dock, efter min tanka, icke bevisa, att en stående, disciplinerad, Armé kan umbäras för Sverige, än mindre att den kan ersättas af Beväring.
Jag vill icke upptaga tiden med ett yttrande i hufvudsaken, hvarom redan så mycket är tahult, utan blott nämna några ord i afseende på den contradiction Herr Thara trott sig finna Den i3 Mars f. m. 2I7 i StatsRådets yttrande rörande detta ämne, emot hvad StatsRådet yttrat vid Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och hehof.
StatsRådet har icke glömt, att, enligt sistnämnde Proposition, resultatet af StatsVerkets tillstånd blef en ökad Statsbrist af några och 5o,ooo R:dr; men andra tillgångar finnas inom
Bevillningens omfång än hvad som är anslagit för StatsVerkets behof.
RiksgäldsContoiret har haft en betydlig andel af Bevillningen sig anslagen, i och för afbetalning af dess skuld m. m.
Denna är nu mest till fullo betald, och derigenom uppkomma inom Bevillningeus omfång icke obetydliga besparingar, hvilka, lagda till det öfverskott af emellan 5o å 60,000 R:dr, som, om jag rätt minnes, årligen blifvit å Bevillningssumman, kunna i det närmaste medgifva uppförandet af det anslag, hvarom här varit fråga, utan att Bevillnings-afgifterne skulle behöfva ökas.
Jag skulle icke hafva begärt ordet, om jag icke blifvit uppmanad dertill af ett yttrande från Grefve Horn, som likväl, sedan jag anmält mig, genom ett anförande af Grefve Brahe redan till en del blifvit besvaradt.
Herr Grefven har trott det bero på Rikets Ständer att bestämma, huru stor styrka borde bibehållas af den Indelta Armeen.
Jag åter tror, att det beror på Konung och Ständer 2l8 Den i3 Mars f. m. gemensamt, emedan 80 §.
Regeringsformen säger: ”Krigsmakten till häst och fot, så”väl som Båtsmanshållet af rotering och in”delning, förblifver vid de med Landet oeh ”Städerne upprättade Contracter och Indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder ”skola orubbade vara, intilldess Konungen ”och Riksens Ständer finna nödigt någon ”ändring deruti samfält att göra.” Vidare har Herr Grefven yttrat, att genom Sockenstämmor och andra medel man sökt öfvertala Rusthållare, alt ingå på, MötesPassevolancen.
Jag har händelsevis tillhands Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, af den 7 November 1827, som innehåller: ”att Pas”sevolanceContraeterne efter den tillända”lupne tiden icke få förnyas; dock öppet ”lemnadt ^ör de Rust- och Rotehållare, som ”vilja anmäla sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inom viss tid, att dermed "fortfara i 2:1m år, eller intilldess
Rikets ”Ständer hunnit fatta Deras beslut.”
Den, som icke inom den utsatte tiden anmält sig, förklaras berättigad att återgå till det gamla underhållssättet.
Jag öfverlemnar till Herr Grefven sjelf att bedöma, om något mera bestämdt kan yttras såsom förbud emot de tilländalöpande Contractens förnyande.
— Flere af Kongl. Maj;ts Befallningshafvande hafva dessutom icke hållit några Socknestämmor.
Några hafva gifvit Rust- och Rotehållarne tillstånd att vid de då snart pågående Uppbördsstämmorna Den i3 Mars f. m. 219 anmäla, om de ville fortfara; andra åter, att vederbörande skulle sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen eller mundtJigen anmäla.
Så olika hafya desse föreskrifter blifvit tillämpade; och detta måtte häst visa, att icke någon impuls blifvit gifven från Regeringen.
Här har blifvit jttradt af några Ledamöter, att bestämmandet af denna fråga icke berodde på Konungen och Ständerna gemensamt, utan på öfverenskommelse mellan Konungen samt Rust- och Rotehållarne.
Jag för min del kan icke medgifva, att Konungens prerogativer kunna så vidt utsträckas, att Konungen skulle äga att afsluta Contracter med Rust- och Rotehållare, utan Ständers hörande.
Jag tror att 80 §., som säger, att krigsmakten förblifver vid de med Landet och Städerne upprättade Contract och Indelningsverk, intilldess Konungen och Rikets Ständer finna nödigt att någon ändring deruti gemensamt göra, nog tydligen stadgar, att några Contract icke kunna ingås utan Konungs och Ständers gemensamma beslut.
Så tillgick också år 18la.
Konungen skref då till Ständerne och uppmanade dem att fatta sitt beslut.
Rikets Ständer svarade, att de fattat deras beslut samt bestämt 8 R:dr jemte flere andra vilkor i afseende på MötesPassevolancens utgörande; men tilläde i sista §:n af den underdåniga skrifvelsen: ”dock öfver - 220 Den i3 Mars f. m. ”lemna vi till Eders Kongl. Maj:t att, efter ”vederbörandes hörande, kunna denna afgift nedsätta.”
Det var således Rikets Ständer, som gemensamt med Konungen bestämde afgiftens belopp, men öfverlemnade till Konungen att pröfva, huruvida serskilte locala förhållanden kunde orsaka dess nedsättning.
Då Rotehållarne vid detta tillfälle blefvo hörde, afsade sig de flesta under Contractstiden den ersättning, Soldaten skulle gifva för MötesPassevolaneen.
Men Jemtlands Rotehållare hemställde, att Konungen täcktes nedsätta afgiften, såsom i deras tanka för dryg.
Konungen fann likväl icke skäl dertill.
Allt detta visar, att Konung och Ständer ensamme äga besluta i denna del.
Här har blifvit klandradt, att StatsRådet framställt alternativer till Konungen.
Jag hemställer, om icke StatsRådets
Protocoll skola föras i öfverensstämmelse med sanning och hvad som förefallit; och då jag, jemte StatsRådets öfrige Ledamöter, till Protocollet i underdånighet hemställde, att Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer öfverlemna aine alternativer, måste ock desse aine alternativer i Protocollet intagas.
Konungen fann icke godt bifalla denna mening, men ur Protocollet kunde hvad sig tilldragit icke uteslutas; och jag tror således, att någon anmärkning dervid icke kan med skäl göras.
Den i3 Mars f. m. 221
Här har äfven blifvit yttrad en och annan betänklighet i afseende derpå, att om den af Konungen föreslagne Instrnction för Rikets Ständers Revisorer icke Liefve antagen, Revisionsrätten kunde blifva borttagen.
Jag tror Konungens Proposition är tydlig och klar, att medlen skola af Rikets Ständer och deras Revisorer granskas, och att i framställningssättet icke kan ligga någon sous-attendue.
Man hade visserligen kunnat nyttja orden: att Gassan skulle granskas af Rikets Ständer och deras Revisorer, likaväl som de nu begagnade ord; men för mig faller sig saken i alla fall fullkomligt tydlig.
I frågan om hvilketdera alternativet Rikets Ständer böra antaga, anser jag mig icke böra nu yttra mig, då jag förut derom afgifvit min tanka till StatsRådets Protocoll, ehuru ett och annat ännu kunde vara att tillägga, som skulle lemna en fullständig utredning af frågan; men tiden är så långt framskriden, att jag anser mig icke böra dermed förlänga discussionen.
Herr Nordenfalk:
Jag vill nu endast fästa mig vid hvad som blifvit framstäldt om afgiftens höga belopp, och möjligheten att nedsätta den till 6, eller till och med till 5 R:dr.
Till ledning för omdömet härom anser jag icke ur vägen att här meddela den upplysning, att vid ett af de Indel - 222 Den i3 Mars f. m.
La Regementen, som sista sommaren hade möten och der flere Rotehållare begagnade sig af rättigheten, att medskicka matsäck, värdering gjordes på en af dessa matsäckar; hvarvid befanns att värdet deraf, ehuru beräknadt efter de billiga prisen å matvaror, som sistlidne sommar voro gällande, uppgick till 5 R:dr B:co.
Jag lemnar nu derhän, om icke drickspenningar och andra för Soldatens vistande under mötet nödige penningeutgifter uppgå till öfver 2 R:dr, samt således vida mera än det nu föreslagne beloppet af 7 R:dr.
Detta är en uppgift, som kan oflicielt bestyrkas, i fall någon mer än Grefve Horn skulle anse sig befogad att betvifla trovärdigheten af hvad Konungens Rådgifvare här uppgifva.
Häraf lärer finnas, att någon ytterligare nedsättning icke kan komma i fråga, utan att äfventyra en brist, hvarigenom ändamålet med Inrättningen förfelades.
Jag anser mig uppmanad att afge ett svar på hvad Friherre af Nordin sist anfört.
Mitt yttrande har blifvit missförstädt; om det skulle vara så uppfattadt, det Riksens Ständer äga ensamt nedsätta Ammens numerär; men deremot tror jag icke i/j. §., utan endast 80 §.
'RegeriiigsFormen lägga något hinder i vägen för en dylik nedsättning genom Lagstiftning gens åtgärd.
I afseende åter på hvad här blifvit yttradt om 1827 års KomtngaBref, får Den i3 Mars f. m. 223 jag till Herr Friherren hemställa; huruvida icke de sednare KonungaBrefven i samma ämne stå i motsägelse med hvad Herr Friherren påstått hafva emanerat från Konungens Rådgifvare.
I ett Girculärbref, som jag vill minnas var af den 8 Maji sistlidet år, åläggas Konungens Befallningshafvande att uppbära och redovisa de medel, sorn influtit genom förnyadt åtagande af Passevolance-afgiften.
I samma bref står, att Konungens Befallningshafvande skulle infordra de Rotehållares utlåtande, hvilka uteblifvit eller gifvit nekande svar.
Jag varén ibland dem, som protesterat mot Passevolancens utgörande; icke dessmindre blef jag genom
Kronbetjeningen tvänne gångor uppmanad att afgifva yttrande i saken.
Ett sådant förhållande synes egnadt att förleda de om sina rättigheter mindre kunnige Rotehållare.
Vi hafva nyss hört en Regementschef säga sig icke känna KneckteContractets innehåll vid dess eget Regemente och tro, att de fleste Rotehållare äfven voro derom i okunnighet.
Ordalydelsen af det Konungabref, Grefve Horn åberopat, kan jag nu icke påminna mig; men det är visserligen möjligt, att, der tvetydiga svar blifvit lernnade, Kongl.
Mäjrts
Befallningshafvande blifvit föranlåtne att fråga Rust- och Rotehållare, af hvilken mening de voro, och sådant lärer väl icke kunna anses så« Den T 3 Mars f. m. som origtigt eller emot stadgade former.