Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När Landtmäteriförrättning, som icke har till föremål ägoskifte, slutad är, och Landtmätaren öfver kostnaden dertill afgifvit räkning, som i näst föregående § sägs, vare han berättigad att sitt arfvode af de betalningsskyldige fullt utbekomma.
Ar åter skifte verkstäldt, skall Landtmätaren inom 30 dagar efter den dag skiftet afslutadt är, insända ett exemplar af arfvodesräkningen till Förste Landtmätaren i Länet, som åligger att inom 45 dagar från dep dag, den i § 24 stadgade klandertid ute är, och klander ej anmäldt blifvit, densamma granska och med påskrift att den granskad och till alla delar godkänd är, till Landtmätaren återsända; skulle Förste Landtmätaren finna något alt anmärka, teckne det på arfvodesräkningen, noga uptagande hvad som orätt beräknadt är, samt, i så fall, den af arfvodesräkningen återstående godkände summan.
Förste Landtmätaren äger, der han så nödigt pröfvar, från Landtmätaren infordra Skifteskartor med alla skifteshandlingarne, hvilka honom då skyndsammeligen skola tillställas.
Sedan Landtmätaren återfått arfvodesräkningen, af Förste Landtmätaren vederbörligen granskad och godkänd, äger han, vid dess aflemnande och mot derå tecknadt qvitto, i Länets Ränteri upbära det belopp som godkändt är.
Finner Förste Landtmätaren skäligt göra någon anmärkn,, Den 22 December e. m. äger Landtmälaren, vid förlust af all vidare talan inom tre månader från den dag, Förste Landtmätaren, enl. förestående är skyldig honom arfvodesräkningen sednast tillställa, sine besvär jemte behörigen styrkt afskrift af arfvodesräkningen till Ofver-DirektörsEmb. vid Landtmäleriet i Riket ingifva, — och bör vid dess afgörande förblifva.
Skulle Öfver-Direkt:sEmb. till alla delar eller lill en del tillerkänna Landtmätaren det belopp Förste Landtmätaren ej godkändt, äger Landtmätaren mot aflemnande af Ofver-DirektörsEmb:s i frågan fällde Utslag och serskildt qvitto, i Ränleriet upbära det honom tillerkände beloppet.
Ar klander å arfvodesberäkningen, på sätt här nedan i 24 § föreskrifves, till Förste Landtmätaren anmäldt, förfares på sätt i nämnde § stadgadt är, och äger Landtmätaren å Ränteriet då ej upbära mera än |:delar af det genom Förste Landtmätarens utslag godkände arfvodesbeloppet, samt den återstående J:delen först när nämnde utslag vunnit laga kraft, eller i händelse af deröfver anmäldt besvär, Öfver-Direkt.sEmb. utslag i målet meddelat, oell då lill det belopp som deri godkändt blifvit.
De sålunda vid Ränleriet för hvarje år utbetalte medel, upbäras i sammanhang med kronoupbörden af de enl.
Landtmäteriarfvodesräkningarne betalningsskyldige med |:del af summan för hvarje af de följande 3 åren, dock att den som vid hvarje års
Debetsedel erläggerj kronoutskylderna för jorden äfven erlägger den |:del af arfvodet, som för året är utdebiteradt.
Lösen för kartor och de handlingar, som ej lemnäs vid skiftets afslutande, erlägges af vederbönde, då de till dem aflemnas. § 22.
Ar Landtmäteriförrättning af den vidlyftiga beskaffenhet, att den första året icke medhinnas kan, eller varder den utan Landtmätarens vållande npskjulen; då må Landtmätare, vid förrättning, som ej afser ägoskifte, efter lill jordägare afgifven räkning, upbära frdelar af arfvodet för det af honom verkställde arbetet.
Afser deremot förrättningen ägoskifte, då må Landtmätare uprätta räkning å det verkställda arbetet, tage jordägares eller gode mäns påskrift att det så är, hvarefter räkningen till Förste Landtmätaren insändes, som inom 45 dagar efter emottagandet, skall densamma behörigen grandskad till Landtmätaren återsända, då Landtmätaren, mot aflemnande af räkningen qvillerad, vid Ränteriet äger utbekomma del godkända beloppet.
Dock vare Landtmätare i båda förestående fall skyldig, alt vid förrättningens slut uprätta fullständig räkning öfver kostnaden lill hela förrättningen, som i § 20 sägs.
De penningar, som å Ränteriet enl. förutnämnde räkning utbetalas, utdebileras på de betalningsskyldige ej förr än fullständige räkningar blifvit å Ränteriet lill fullo betald.
Hvad nu i 21 och denna § stadgadt är för utbetalning af Landlmäteriarfvoden för ägoskiften, afser ej de fall, då arfvodet enl.
10 § skall utgå af allmänna medel, i hvilka fall förfares på Den 22 December e. ni. 27 sätt derom stadgadt är och åligger derför Förste Landtmätaren, vid arfvodesräkningarnes granskning, ej å densamma godkännande teckna för de summor, som af allmänna medel godtgöras skall. §23.
Tredskas jordägare alt Landtmäteri-arfvode, för förrättningar som ej afse ägoskifte, betala, njute Landtmätare hos Vår 13efh:de skyndsam handräckning till dess utbekommande, och vare den som vid förrättningens slut jorden innehafver, alltid skyldig att, utan afseende å eganderätts-, börds- eller konkurstvister, landtmäteriarfvode gälda.
Ej må dock handräckning lill arfvodets utbekommande Landtmätare lemnäs, utan han derjemte styrker, det arfvodesräkningen, på sätt och i den ordning i 20 § sägs, blifvit uprättad och jordägarne tillställd. § 24.
Förmenar jordägare, alt Landtmätare i den för verkställd förrättning afgifne räkning i ett eller annat afseende för mycket fordrat, och förthy å den räkning klandra vill, gore det skriftligen, lill Förste Landtmätaren i länet, inom 30 dagar från den dag räkningen jordägarne tillställd blifvit; och skall klaganden noga upgifva de punkter han anser vara oriktigt beräknade.
Den delägare, som klander anmäla vill, dock öppet, der han sådant beqvämligare för sig finner, inom förutnämnde klandertid, inlemna nämnde handling till Vår Beflude i Länet, som, med påtecknande af dagen, då den blifvit inlemnad, densamma till Förste Landtmätaren ofördröjligen aflemnar.
Förste Landtmätaren åligger derefter inom 45 dagar från den dag klandertiden ute är, utslag i frågan afgifva, teckne äfven, då frågan rörer arfvode för ägoskifte, å arfvodesräkningen det den klandrad blifvit samt det belopp, som af honom godkännes, hvarefter arfvodesräkningen till Landtmätaren genast afsändes.
Den med Förste Landtmätarens utslag missnöjde, äger, inom 3:ne månader efter den dag utslaget meddeladt är, sina besvär, åtföljde af alla de bevis klaganden kan anse nödigt förete, lill Öfver-Direkt:sEmb. vid Landtmäteriet i Riket insända, och hör vid dess afgörande förblifva.
Förste Landtmätaren åtnjuter för det arbete han vid arfvodesråkningens granskning får vidkännas, ersättning med 2
R:dr för hvarje fulla hundrade riksdaler af arfvodesräkningens belopp, dock så att 2
R:dr är det minsta arfvode han åtnjuter för hvarje arfvodesräkning, äfven om densamma ej upgår till Etthundra R:dr.
Detta arfvode skall vid ägoskifte af skiftesförrältande Landtmätaren i arfvodesräkningen uptagas och efter öfrige grunder för arfvodets fördelning delägarne påföras.
Då delägare anfört klander, erlägges denna ersättning, då ej arfvodet är för skifte, jemte lösen för utslaget af den som enl. detsamma dertill pröfvas skyldig.
Underlåter jordägare, att inom tid nu sagd är, å Landtmäteriarfvodes räkning klander anmäla, bafve sjelf sedan ingen rätt att 28 Ben 22 December e. m. talan derå anställa; men LandlmäteriFiskalen vare obetaget, då skäl dertill finnes, för tjenstefel vid arfvodesräknings uprättande, för förrättning som ej alser ägoskifte, Landtmätaren i laga ordning tilltala, och gånge äfven i sådant fall på sätt i nästföljande § om ansvar för Landtmätare sägs. § 25.
Finner Förste Landtmätaren, det Landtmätare uti afgifven räkning, häfver beräknat sig högre betalning, än honom efter denna taxa rätteligen tillkomma bort, anmäle det till LandtmäteriFiskalen, som åligger, derest anledning dertill finnes, enl. 5 § 3 mom.
Landtmäteri-Instruktion, Landtmätaren i laga ordning tilltala, och ansvare Landtmätaren som för tjenstefel i 54 § 1 mom. af nämnde Instruktion stadgadt finnes, och återbäre dessutom, då frågan ej rörer arfvode för skifte, öfverskottet till jordägarne.
Arfvodesräkningarne för de förrättningar, Förste Landtmätaren handlägger, skola af Andre Landtmätaren i Länet, i allt behandlas och godkännas på sätt i förestående §§ för Förste Landtmätaren stadgadt är.
Denna motion remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., hvarjemte densamma, efter derom af motionären framstäld begäran, communicerades de öfriga RiksStin.
Raab, Carl Gustaf, upläste följande motion:
Då beväringsskyldigheten här i landet infördes blef det medgifvet beväringsyngling rättighet att genom lega fullgöra denna sin skyldighet.
Följden häraf har blifvit, att beväringsynglingar af den mera bemedlade klassen sällan fullgöra sin beväringspligt sjelfva, utan för en ganska ringa penning ofta lega karl i sitt ställe.
De personer, hvilka taga lega för beväringsynglingar utgöras till största delen af afskedade soldater eller och sådana som i moraliskt hänseende ofta slå på en ganska klen ståndpunkt och det är derföre icke underligt, att den ännu oförderfvade eller förmögnare söker att genom lega befria sig från obehaget alt med dylika legokarlar blifva inrullerad i leder och tältlag, hvilket den fattigare ynglingen nödgas underkasta sig.
Med anledn. häraf vågar jag vördsamt föreslå det R.
St. ville för sin del besluta och hos K.
M:s anhålla att rättigheten för beväringsskyldig alt lega karl i sitt ställe måtte hädanefter uphöra.
Om remiss af denna motion tilL vederligt Utsk. vågar jag vördsamt anhålla.
Landtm, framstälde propos. å denna motions remitterande lill LagUtsk., anmälde sig och yttrade:
Hitintills har det varit vanligt, att alla frågor, som ägt sammanhang med 1812 års stadga ang:de den allmänna beväringsskyldigheten, remitterats till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., hvarföre jag får vördsamt hemställa, huruvida Den 22 December e. m. 29 icke ifrågavande molion åtminstone borde hänvisas till sammansatt Lag- och Ekon.Ulsk.
Ifrågavande motion begärdes på bordet.
Frih. Raab, Carl Gustaf, upläste härefter en sålydande motion:
Nästan öfver allt i landet gör man årligen den erfarenheten att vid mönstringarne med de beväringsskyldige en stor mängd ej hunnit till den fysiska utveckling att de kuuna approberas, utan måste ställas på tillvext och förbättring, för att påföljande år åter infinna sig vid mönsterbordet.
Delta oaktadt fortfar likväl det stadgande att 20 års ålder är den tidpunkt då beväringsskyldigheten inträder.
Häruti behöfdes (efter min förmening) en förändring göras, så att mönstring med en och samma yngling flera år i rad undvekes och han blott blefve skyldig att inställa sig till en enda mönstring för att dervid antingen approberas eller kasseras.
Något vidare ställande på tillvext skulle nemi. icke mer komma i fråga om en mognare ålder än den hittills stadgade föreskrefves vid hvilken landets beväringsskyldige ungdom kallades till vapenöfning.
Det är derföre jag vågar vördsamt föreslå att R.
St. malte besluta och hos K.
M. anhålla att åldern för dem som äro underkastade utskrifning till beväringsexercis målte framflyttas 4 år, så ett vapenöfningarne med dem först företages då de uppnått 24 år, en ålder, då man kan antaga att de flesta hunnit lill den mognad och fysiska utbildning som erfordras för deras tjenstbarhet.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utsk. vågar jag vördsamt anhålla.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., anförde dels mundtligen dels skriftligen:
Under de sednare tiden har i afseende å landets penningeväsende elt mycket vigtigt förhållande inträdt, hvilket i min lanke nödvändigt förr eller sednare måste påkalla R.
Stms upmärksamhet.
Jag menar Hypotheksföreningarne.
Det är för R. o. Ad. bekant, att de flesta af dessa Associationer uptagit stora utländska lån och att till återbetalning deraf, äfvensom till ränteliqviden, en' betydlig qvantitet silfver årligen måste utvandra från riket.
Ja, den tidpunkt torde icke vara långt aflägsen, då en eller annan million årligen måste användas endast och allenast för räntebetalningen.
För att söka förebygga den skada, som härigenom förr eller sednare ovilkorligen måsle upkomma för så väl RiksBanken som penningerörelsen i allmänhet, vågar jag vördsamt föreslå:
Att StatsUtsk. må taga i öfvervägande, om och under hvad vilkor Statsverket bör, genom Riksg:skont., så småningom upköpa Svenska Hvpollieksföreningarnes å utrikes ort belänta obligationer, i samma mån, som kont. inom landet kan försälja dylika papper; och emedan fäderneslandet äfven för framtiden bör skyddas emot 30 Den 22 December e. m. den högst betydliga skatt till utlandet, som kapital-rabatten och de årliga ränteförlusterna i sjelfva verket utgöra, borde genom Riksg:skont. inlösa alla Svenska, efter K. M:s Nåd. reglementen förvaltade, Hypotheksföreningars obligationer, som varda kont. erbjudne, samt, vid dessa obligationers återförsäljning, ega att förse dem med Statsverkets garanti för deras kapital- och ränlebelopp; hvaremot till säkerhet för Statsverket, motsvarande inteckningar i jordegendom borde af Hypotheksföreningarna till Statsverket öfverlåtas.
De närmare bestämmelser och de modifikationer uti Hypotheksföreningarnes reglementen, som böra föregå den af mig föreslagna åtgärden, torde Utsk., sedan Fullmägtige uti Riksg:skont. blifvit hörde vara i tillfälle att säkrast upgöra.
Mörner, Carl, upläste följande motion:
Man har under en sednare tid allmänt insett nyttan och behofvet af ett utvidgadt antal
Djurläkare, särdeles inom de orter der socknarnes aflägsenhet från berörde tjenstemäns stationer försvåra möjligheten att i rältan tid kunna begagna dessas biträde.
Bland de län, der blott en enda
Djurläkare med lön på stat är anställd är Kronobergs län.
En stor del socknar äro belägne på 8 a 10 mils afstånd frän Wexiö stad der han har sin station, och man anser derföre ofta ändamålslöst att påkalla läkarehjelp af fruktan alt den kommer för sent.
Erfarenheten har ock besannat att farsoter af svårare sjukdomar bland djuren kunna häfvas genom tidigt läkarebiträde: och då bondens redbaraste egendom ligger i dess boskapskreatur, synes det mig vara angeläget att söka förekomma farsoters spridande och de kännbara förluster hvilka af nuvarande orsak ofta tillskyndas en till läge missgynnad ort.
1 K. M:s Nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof är äskadt ett förhöjdt löneanslag lill endast en Djurläkare i hvarje län; men jag vågar tro att Kgl. SundhetsColhm och främst
Hr General-Direktör Ekströmer, som noga känner det af mig upgifne förhållande, skulle vilja instämma lili det förslag jag nu nödgas till R.
St:rs behjerlande öfverlemna, att nemi. i sammanhang med löneregleringen för Djurläkare i Riket, särskilt löneanslag måtte till enahanda belopp som bestämmes för öfrige Djurläkare, anvisas till en sådan tjensteman för Sunnerbo och södra delen af Allbo härader af Kronobergs län med station i Ljungby köping.
Af samma skäl som R.
St. vid 1828 års Riksdag, beviljade anslag till aflöning för särskild Provincial-Läkare i nyssnämnde vidsträckta Sunnerbo härad, torde nu benäget afseende fästas å min framställning om löneanslag åt en djurläkare i samma distrikt, hvarå remiss torde medgifvas lill StatsUtsk.
Begärdes på bordet, hvarjemte Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., yttrade:
Som jag måhända icke är närvande då den af Gr.
Mörner nu Den 2‘i December e. m. 3) väckta motion blifva- remitterad, anhåller jag att nn få förena mig i den värde motionärens förslag.
Såsom innevånare i den ort, hvarom fråga nu är, kan jag bestyrka de förhållanden, hvilka blifvit i motionen upgifna.
Ortens hufVudnäring, eller snart sagdt, enda näring är boskapsskötseln.
Skulle någon allmännare sjukdom hos kreaturen inträffa, så är det gifvet, att den skulle der i orten blifva mera olycksbringande än annorstädes.
När man dertill lägger, att på de flesta punkter i detta vidsträckta härad, sorn består af 22 kyrkosocknar, man har 7 ä 8 mil till närmaste stad, torde det icke kunna anses obilligt, att denna del af landet blifver i förevarande hänseende bättre försedd, än sorn nu är fallet, enär tillgång å djurläkare helt och hållet saknas, så att man, i händelse af behof, måste företaga en lång och kostsam resa för att anlita en sådan persons biträde, hvaraf följden naturligtvis för de flesta blifver, att de nödgas dylikt biträde undvara.
Jag vågar således på det högsta anhålla, alt StatsUlsk. måtte behjerta ortens behof i berörde afseende, helst som detsamma kan genom ett så obetydligt anslag, som det ifrågasatta, blifva afhjelpt.
Flr Westerstrand, Pehr upläste följande motion: Någon Rikshufvudbok hade sedan Konung Carl XI:s tid ej varit bos oss afslutad, och man hade alltsedan åtnöjt sig med att blott genom Förslager se Statsverkets ställning, ända till år 1813, .då R.
Sl:rs församlade Revisorer tillkännagåfvo, att Statsverkets inkomster för åren 1810 och 1811 icke kunnat tagas under granskning i saknad af Rikshufvudböcker.
Detta gaf anledning, till anstalter och försök alt tillvägabringa en sådan fullständigare och tillförlitligare Redogörelse för Statsmedlen; och för 1820 års
Statsrevisorer framlades tvenne förslag till Rikshufvudböcker, ett efter af då mera afl. Siats-Kommissarien Widegren i lifstiden, upgifven method, af ett särskildt inrättadt kontor, författadt; och ett af dåvarande Stals-Kamereraren i K.
Statskont. uprältadt.
Med förkastande af det förra, funno Revisorerne det sednare i ett sammanhang fullständigt uptaga och redovisa hela -Kronoupbörden, så väl Statsverkets, som den, hvilken hörde till andra verks disposition, jemte Afkortningar och Dispositioner både utom och efter Stat, och hvarutaf Statsverkets ställning, ej mindre vid Kalenderårets utgång än ock vid Upbördsårets och Räkenskapstidens slut, kunde inbemtas; hvarförutan denna Bok, såsom grundad på sjelfva Räkenskapen, medförde säkerhet i resnltaterne, och kunde företagas till uprättande åtta månader efter det år, för hvilket medlen utgingo, samt visade på ett enkelt och klart sätt all Upbörds beskaffenhet och belopp, jemte Statsverkets alla Utgifter och den Behållning eller Brist, som derå upkomme; äfvensom den meddelade statistisk uplysning, i alla de ämnen, som med Upbörd och Utgift i Riket hade gemenskap; så att den i räkenskaper mindre bevandrade granskaren med lätthet kunde genomgå denna Hufvudbok.
Af sådana skäl, och då samma Bok, så vidt sorn då varande förhållanden med Upbördsoch Redogörelseverket medgåfve, upfyllde det af K. M. och R.
St. med inrättningen af en sådan Generalräkenskap åsyftade hufvudsak - 32 Den 22 December e. m. liga föremål — en säker kännedom och beräkning af Nationens utskylder samt Statens behof efter hvarje års slut, — såsom ock lemnade tillfälle alt i dessa vigtiga grenar af Statshushållningen upläcka möjliga missbruk och dem rätta, ansågo sig Revisorerne, med tillfredsställelse häröfver, böra tillstyrka antagandet af den plan, som blifvit följd vid detta Riksbokssluts författande.
Stats-Kamereraren, som, utom de hans egentliga tjenst åtföljande, icke obetydliga göromål, med ett inskränkt biträde, verkställt detta arbete, föreslogs af Revisorerne hos K. M. i underd:het till någon belöning, hvilken K. M. till 3,000
R:dr b:ko täcktes i Nåder bestämma.
Sedan vid 1823 års Riksdag, dels ofvanstående 1820 års Revisorers yttrande, dels deras förslag till ändring i åtskilliga delar af Rikets Upbörds- och Redogörelseverk, åsyftande en större fullständighet i Riksboksslutet, kommit lill R.
St:rs kännedom, samt de inhemtat, så väl att, på grund af K. Kammar-Colhii och KammarR:ns underd. yttrande, derutinnan det, genom K.
Statskont:s försorg, författade Boksluts företräden äro närmare utredda och en ytterligare förändring uti redogörelsesättet upgifven, K. M. under d. 12Dec. 1821, för Landträkenskapernes reglerande i öfverensstämmelse med Rikshufvudboken, i Nåder fastställt de af vissa Komiterade uprättade Formulär och Förslag, enl. hvilka, på sätt R.
St:rs Revisorer samt KammarColkm och KammarRm föreslagit, alla in natura ingående
Intrader skulle redovisas i Penningar med förvandling efter Markegång, och äldre Balancer från Räkenskaperne uteslutas, som att R.
St:rs, år 1822 församlade Revisorer instämt i förre Revisorernes framställningar och tillstyrkanden, med tillägg ang:de ytterligare regleringar af Upbörds- och Redogörelseverket, samt upgifvit hvad under årets lopp, vid Bokslutet blifvit tillgjordt, tillkännagåfvo R. St., uti underd.
Skrifvelse af d. 23 October 1823, att den, i K. M:s Nåd.
Propos. rör:de Statsverkets tillstånd och behof omförmälda Rikshufvudbok för år 1821, behörigen afslutad, blifvit emottagen af R.
St:rs StatsUtsk., som yttrande deröfver till R.
St. afgifvit.
Efter öfvervägande af allt hvad sålunda i ämnet förekommit, funno R. St.: att det nödigt ansedda Riksbokslutet blifvit genom K. Statskont:s försorg upgjordt på ett sätt, som icke allenast upfyllde det från början åsyftade ändamålet, eller en sammandragen räkenskap öfver Statsverkets Medel, utan också lemnade en lika grundlig öfversigt af Statens hela Penningeupbörd i och för Styrelsens särskilda grenar; att Rikshufvudboken vid en sådan omfattning af Nationens hela Penningeskatt, tillika innebar en förut saknad statistisk uplysning, så väl i afseende på Beskattningsverket och de beräkningar, hvarpå detsamma bör stödjas, som huru medlen äro påräknade att för behofven användas; att större säkerhet samt mycken lättnad och skyndsamhet i arbetet vunnits derigenom, att Bokslutet blifvit grnndadt på Länens Specialräkenskaper, af hvilka ett exemplar till Statskont. insändes; att genom ofvanförmälda regleringar af detaljräkenskaperne, den förut bestämda ordning i Räkenskaps- och Redogörelseverket, hvilken, af i sednare tider tillkomne Skatter eller andre inträffade förändringar, var, rubbad och försvårad, blif - Den 22 December e. m. blifvit återställd pä ett efter sådana ändrade förhållanden lämpadt sätt, sorn medförde närmare kontroll ä Medlens förvaltning och disposition; att Upbörden och Lefvereringen af Statsverkets Inkomster, korrt efter den vid Upbördsårets slut, d. 30 April, för det förflutna året skeende summariska Redovisningen, på sätt för åren 1821 och 1822 egt rum, i påföljande Juli månad kunde genom Sammandrag öfver de inkommande Landträkenskaperne, utrönas i K.
Stalskont., som vidare vore i tillfälle att följa gången häraf; att, då Rikshufvudboken, så snart Special-Räkningarne, enl. hvad föreskrifvet var, till October månad inkommit, kunde företagas lill afsättning för det föregående året, Statsverkets tillstånd följaktligen, i likhet med hvad i Juli månad 1823 skett, kunde för R.
St. eller deras Revisorer framläggas tinder det nästföljande årets lopp, samt att ifrågavande Rikshufvudbok, som visade Statsverkets ställning, vid frenne särskildta terminer af året, nemi. dels vid Kalenderårets utgång, dels vid Upbördsårets slut, d. 30 April, och dels vid räkenskapstidens förlopp, d. 31 Augusti, var lättfattlig, klar och tydlig, samt sålunda i alla hänseenden väl ordnad; och då R.
St. lika med deras Revisorer och ofvannämnde Embetsverk, ansett ett uteslutande företräde i alla delar ostridigt tillkomma den genom K.
Statskont:s försorg inrättade Rikshufvudbok för år 1821, godkände och antogo R.
St. det härvid använda redngörelsesätt, att tjena till efterrättelse i fortsättningen af ifrågavartde Räkenskap, äfvensom R.
St. i nnderddiet lillkännagåfvo, att de, med fästad upmärksamhet på den allmänna vigten och nyttan af en Rikshufvudbok, funnit skäligt att, såsom belöning för Slats-Kamererarens i K. Slatskont., vid uprättandet af 1821 års Bokslut, ådagalagde förtjenst, nit och skicklighet, tillägga honom en gratifikation af 3,000 R:dr b:co.
Från och med för år 1822 och allt framgent, hafva Rikshufvudböcker, i öfverensstämmelse med Formuläret, på bestämda tider varit färdiga och för R.
Särs SlatsUtsk. och Revisorer tillgängliga, och hafva alla de Tillägg, som af K. M. och R.
St. gemensamt beslntits, blifvit med största noggrannhet i Rikshufvudböckerne intagne.
Bland dessa Tillägg torde särskildt böra omnämnas det, som var en följd af den, under d. 27 Febr. 1830 af K. M. i Nåder utfärdade, af R.
St. gillade, förnyade Instruktion för R.
St:rs Revisorer, i afseende på deras befattning med Statsverkets granskning.
Anda dittills hade endast de Verks och Corpsers Räkenskaper som redovisa Allmän Krononpbörd, såsom K.
Räntekammarens, Landtstaternes, Indeklta Regementernes, Tull, Post, Charla Sigillata och Kontrollverkens m. 0., blifvit i Riks-Hufvudboken intagne, med afförande å behöriga Riksstats-Titlar af de summor, som de, med Kronoupbörden ej någon befattning egande, förvaltande Verken tillkomma och af K.