Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan.
Hr Pålman:
Jag vill för ingen del bestrida, att stora anslag redan blifvit beviljade för läroverken; men att det uti motionen påpekade behofvet verkligen är för handen, torde motionären hafva tillräckligt ådagalagdt genom uppgiften att Wexiö stift endast har 2 läroverk, under det flertalet af de öfriga stiften äro hvardera försedda med 6 eller 7 dylika anstalter.
Jag vidhåller mitt förut gjorda yrkande.
Landtm., att, hvad beträffade den förev:de punkten, hvaruti Utsk:t afslyrkt bifall dels till en af Prosten Lundholm väckt motion om inrättande af ett elementarläroverk i köpingen Wernamo, och dels till en af Riksdagsfullmäktigen Lars Ersson väckt motion om inrättande af ett elementarläroverk i Malmköping, hade särskilda yrkanden blifvit framställda i afseende å nämnde delar af punkten, hvilka följaktligen komme att göras till löremål för särskilda propos:r; hvarefter, och sedan Hr Gr. o. Landtm, omförmält, att i afseende å Utsk:ts hemställan rörande Prosten Den 22 Angnst! f. ra. 75 Lundholms motion hade yrkats dels bifall dertill och dels återremiss deraf, Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. pä bilall till samma hemställan.
Härefter blef propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, i fråga om Lars Erssons motion, framställd och jemväl med ja besvarad.
41:sta—43:dje punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 44:de punkten.
I denna punkt har Utsk:t sökt afhjelpa en verklig orättvisa, som egt rum i afseende på de vid skolorna anställda personer.
Förhållandet har nemligen varit, att adjunkt eller kollega, som innehalt högsta lönegraden vid läroverken, åtnjutit lön till högre belopp, än hvartill den lägsta lektorslönen uppgått, och alt således en befordran till lektor för en sådan adjunkt eller kollega icke kunnat försiggå utan en kännbar pekuniär förlust.
Till rättelse häraf och på det att skickliga adjunkter och kolleger skulle kunna befordras till lektorer, har Utsk:t föreslagit, att adjunkt eller kollega, som innehar högre lönegrad vid elementarläroverken än lägsta lektorslön, må, om han erhåller lektorsbetattning, komma i åtnjutande af enahanda lönebelopp, som lian ditintills innehaft.
Då deremot Utsk:t genom det tillagda vilkoret: »likväl utan rättighet att uppflyttas till högre lönedrad för lektorer, förr än efter 10 års tjenstgöring såsom lektor», i viss mån omintetgjort fördelarna af den föreslagna förändringen, och detta villkor vid många tillfällen skulle föranleda till en bestämd orättvisa, anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag, med uteslutande af nämnda vilkor.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Ilr Gr. o. Landtm, upptagit det derunder gjorda yrkandet om bifall till Utsk:ts hemställan, me’d uteslutande af slutmeningen: »likväl utan rättighet alt uppflyttas till högre lönegrad för lektorer, förr än elter 10 års tjenstgöring såsom lektor»; framställdes först propos. på bifall till Ulsk:ts hemställan i dess helhet, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill, med uteslutande af ofvanberörde mening, hvilken propos. med ja besvarades.
45:te—56:te punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 76 Don 22 Augusti f. m. 57:de punkten samt 20:de punkten jemte förslaget litt. i af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 118.
Genom en origtig kommatering är meniugen i denna punkt icke sammanhängande.
Det komma, som blifvit placeradt efter ordet »löneförhöjning», borde nemi. förflyttas efter orden »hvart femte år.»
Med denna rättelse anhåller jag om bifall till den nu föredragna punkten.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , afslog R. o. Ad.
Allin. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i ämnet gjorda förslag samt biföll Stats-Utsk:ts hemställan, med den rättelse, att det efter ordet löneförhöjning genom tryckfel insatta komma borttogs och samma skiljetecken infördes efter orden: hvart femte år.
58:de punkten.
Frih. af Ugglas: Motionären, Kyrkoherden Wennerström, har fiireslagit, alt för berörde ändamål ett reservations-anslag af 12,000 rdr måtte för nästa slatsrcgleringsperiod ställas till K.
Då denna fråga förekom i Utsk:t, saknade Utsk:t kännedom om huruvida sådana lärare ännu funnos qvar, i afseende å hvilka den af motionären aneifne bestämmelse gälde, eller som, under den tid de varit kolleger, enligt Ephori uppdrag och beslut skött en lektors åligganden.
Nu har för mig blifvit uppgifvet att i hela landet endast 4 sådana personer finnas, 2 i Orebro och 2 i Lund, hvilka enligt motionärens förslag kunna komma i åtnjutande af den ifrågavarande förmånen.
Då likväl billigheten synes fordra att de i detta fall sättas i paritet med öfriga lärare, anhåller jag om återremiss.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades.
59:de—66:te punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos, dock med den vid 64:de punkten gjorda erinran om iakttagande af R. o. Ad:s i afseende å elementar-läroverken fattade beslut. 67:de punkten.
Att den vigtiga frågan om att bättre ordnande af den qvinnliga undervisningen ej lyckats inom Utsk:t vinna några sympatier, får jag på det högsta beklaga.
Denna för samhällets lyckliga utveckling nödvän - Den 22 Augusti f. m. 77 diga angelägenhet har således ännu ej hunnit den grad af mognad inom opinionen, att den kan vinna ett tillräckligt understöd; jag är dock ölvertvgad att den skall framträda med förnyad styrka, då man småningom lär sig inse dess djupa betydelse, om den ock nu får hvila några år.
De få ord, dermed Utsk:t ansett sig hafva vederlaggt de många talande skäl, jag i min motion anfört för statens medverkan, äro så litet bevisande och öfvertygande, att man nödgas antaga att inrotade fördomar varit angelägna snart maka hela denna fråga åsido såsom en af underordnad vigt.
Utsk:t yttrar nemi.: »Då den fullständigare undervisning, staten tillhandahåller mannen, hufvudsakligen afser att göra honom skicklig att verka i statens tjenst och för dess ändamål, synes i afseende på den qvinnliga undervisningen ett helt annat förhållande ega rum».
Det förvånar mig att i 19:de seklet af ett R.
St:rs Utsk. få höra framställas en så kortsynt och ensidig uppfattning af samhällets pligter.
Jag föreställde mig att all undervisnings hufvud-ändamål borde vara att bilda kunniga, rättänkande och moraliskt förädlade samhälls-medlemmar, hvilka, egnande sig åt hvad lefnadsyrke som helst, kunde och borde höja sapihällets kraft och anseende och befordra dess utveckling.
Dertill bidrager den ena hälften af samhällets medlemmar inom sin verkningskrets ungefärligen lika mycket som den andra hälften inom sin, så framt båda få i ungdomen tillegna sig dep underbyggnad, som fordras för att rätt kunna uppfylla sina, om ock skilda åligganden.
Skulle staten således ej hafva pågon skyldighet att tillse det den ena hälften af dess befolkning, som dock så väsendtligt medverkar till vinnande af statens stora och hufvudsakliga ändamål, får den bildning, som erfordras för att rätt kunna fullgöra sina pligter?
Uppfattar man då ej huru mycket stort och vigtigt skulle kunna uträttas, om alla dessa förlamade krafter togos i anspråk?
Då har man i sanning ej följt med sin tid, ej förstått uppfatta dess innersta sträfvan, ej tagit kännedom af andra upplysta nationers ädlare bemödanden.
Men jag återkommer till bevisen för denna nödvändighet för staten att ej förbise detta ämne, och vill nu först följa Utsk:ts argumentation, deri vidare förekommer: »dervid (nemi. den qvinnliga undervisningen) torde statens pligt böra anses uppfylld, då den för qvinnan underlättar möjligheten att förvärfva sig de kunskaper, hvaraf hon sjelf finnér sig vara i behof.» Jag nödgas här fråga på hvad sätt staten då nu för qvinnan underlättar möjligheten att förvärfva kunskaper?
Ora här menas genom ett seminarium, der 78 (säger sjuttioåtta) unga flickor undervisas, så måste man bekänna att man i sanning är snart tillfredsställd och tager sina pligter ganska lätt; — äfven uttrycket »hvaraf hon sjelf finner sig vara i behof» förutsätter alt, så länge ej de unga flickorna sjelfva uppställa sina fordringar, är man i det fallet fullkomligt lugn.
Nu är det dock händelsen icke allenast att i alla landsorter alltmera allmänt klagas öfver svårigheten att få en god undervisning för flickor, då få hafva råd att hålla 78 Den 22 Augusti f. m. guvernanter, och dessa lärarinnor, lika litet som informatorer, kunna hafva den mångsidiga kunskap, den förmåga att meddela den och den håg för undervisning, som erfordras för ändamålets vinnande, utan äfven att all undervisning måste för barnen börjas tidigt och ordnas såväl för flickor som för gossar efter vissa goda, af erfarenheten stadgade reglor.
Derföre bör nu en skola vara oberoende af en eller par personers lif, helsa eller uthållighet.
Sådana stadgade principer, den nödvändiga kontinuiteten, det erforderliga antalet af i alla grenar dugliga lärare kunna endast de af staten och kommunen gemensamt underhållna och ömsesidigt kontrollerade publika skolorna erbjuda, der läroämnena äro på förhand bestämda och der den mognade erfarenheten ordnar stadgarne, men ej föräldrar och ännu mindre lärjungar uppställa sina olika och vacklande önskningar i vissa ämnen.
Slutligen får jag fästa uppmärksamheten på ett tryckfel i Utsk:ts Betänk., der jag säges hafva begärt ett anslag af 10,000 rdr, då jag likväl begärt 100,000 rdr, för att kunna understödja bildandet af flickskolor i alla de städer, som sjelfva bidraga till deras organisation och underhåll.
Utsk:t har inskränkt sig till att föreslå 5000 rdrs anslag till en med seminariet för bildande af lärarinnor förenad normalskola för flickor; dertill gifver jag gerna min röst, ehuru jag anser denna åtgärd vara ganska otillräcklig, dels derföre att denna skola endast blir af nytta för Stockholms stad, som onekligen redan förut är i afseende på den qvinnliga undervisningen bäst lottad, medan hela det öfriga landets behof blir ouppfylldt, dels äfven derföre att de små barnen i denna skola blifva mer eller mindre ett experimentalfält för de unga lärarinnornas undervisningsförmåga, hvars upparbetande synes mig vara hufvudsak, medan de små sjelfva behandlas som bisak.
Det torde tillåtas mig att nu i korthet bemöta de känbart vigtigare inkast, jag hört göras emot sådana allmänna skolor för flickor.
Dessa äro: l:o att qvinligheten genom skolgången skulle komma att lida.
Om man med qvinlighet förstår ett afTekteradt pruderi, så är det sannt och, jag vågar säga, lyckligt att den deraf angripes.
Om dessa skolor äro illa organiserade och lemnäs utan behöfllig kontroll, kan det äfven blifva fallet, att, såsom nu sker i ej val styrda pensioner, några illa ledda barn meddela sina intryck åt andra, men, om staten efter sednare tiders erfarenhet så inrättar dessa läroanstalter, att de afse ej endast inhemtandet af vissa kunskaper, utan fastmer en harmonisk utveckling af förståndet, känslan och kroppskrafterna, så skola de bevara den sanna qvinnligheten, men bortjaga aflektationen; en utbildad tankeförmåga, ett af sann religiös känsla förädladt hjerta, en i ungdomen stärkt kropp gifva ett sjelfförtroende och ett värde, som starka den rena qvinnliga känslan, men tillika göra den verksam i en god rigtning för lifstiden.
Den 22 Augusti f. m. 79 2:o att qvinnan genom sådan undervisning tages ifrån sin bestämmelse.
Om man med bestämmelsen menar att blifva maka och moder, så är det ett kändt faktum att af Sveriges qvinnor, hvars antal med cirka 200,000 öfverstiga männens, en alltför betydlig del ej nå denna bestämmelse; dessa många måste således söka sig en annan bestämmelse, hvilket i alla händelser från början är det rätta; det gemensamma mål, alla böra sträfva till, är i_ första hand att blifva ädla, goda och verksamma menniskor.
Aro några qvinnor företrädesvis i behof af större insigter och högre bildning, vore det väl snarare just de, hvilka såsom hustrur och mödrar få det stora ansvaret att till godt eller ondt nedlägga de första fröna till kommande slägtens moraliska och intellektuella utveckling, få förtroendet att bereda och underhålla detta sammanhållande förädlande hemlif, som mer än allt annat betingar samhällets lycka och trefnad.
Högst få hem förmå dock allena utbilda för lifvets arbete och pröfningar mognade karakterer; hvem skall och bör fylla hvad som brister, om samhället undandrager sig denna pligt för så stor del af befolkningen?
3:o att kunskap skulle skada qvinnan.
Erfarenheten lärer, att den inre lyckan, den som ej brister äfven för hårda yttre pröfningar, oftast är till finnandes i de hem, der en rätt bildad husmoder ordnar, leder och verkar.
En sådan qvinna ledes sjelf af en ädel pligtkänsla, trifves i tankens och hjertats verksamma lif i sitt hem; hon är ett sällskap för mannen, ej blott en hushållerska eller en rodocka; hon ingjuter sin anda i barnens uppfostran, i tjenstefolkets arbete och förädlar lifvets nöjen, men gör dem ej till hufvudsak.
De qvinnor åter, som ej få sådana hem att ordna, behöfva kunskaper till sin framtida bergning och för att åt sig bereda en verksamhet, som kan tillfredsställa deras håg för något ädlare, än dagens flärd.
Skall i en tid, då vetenskapen alltmer nedtränger i allmänna lifvet, då hvarje näring söker dess ledning, då den luft vi andas, den föda vi njuta, deraf renas och ordnas, qvinnan allena uteslutas från det vetande, deraf slägtets helsa, trefnad och välstånd till stor del bero, från den förädling, som ger lifvet sitt högre värde?
4:o att qvinnans uppfostran måste ske i hemmet.
Detta är fullkomligt riktigt och af ingen bestridt, så framt hemmet förmår att i alla alseenden fullgöra de åligganden, hvars uppfyllande måste vara ett vilkor för denna dyrbara rättighet.
Men äro då alla hem i tillfälle att gifva döttrarne en tillräcklig undervisning och en moraliskt god uppfostran?
Jag fruktar att vi vid en noggrannare granskning beklagligen skola finna att en ej ringa del af hemmen ej äro så organiserade, att barnen der få någon god ledning; det finnes dåliga hem, som gifva en skadlig rigtning, fatliga hem, som ej förmå se till de unga, och dessutom många barn, sorn alldeles sakna ett hem i egentlig mening, då döden eller andra förhållanden upplöst det ho, de tillhört.
Skall allt det moraliska förderf, som af dessa förhållanden framkallas, all den nyttiga arbetskraft, hvars uppöfvande lör - 88 Den 22 Ångnsti f. m. summas, ej behjertas, utan samhället öfverlemna åt slumpen hvad till dess skada eller nytta dessa mångas utveckling må blifva?
Om man vill göra sig besvär beräkna det stora antalet flickor, som ej i hemmen få den moraliska och till verksamhet ledande vård, som erfordras för att af dem bilda goda men niskor, så torde man få medgifva, att det allmänna har en skyldighet ersätta hvad i det enskilda brister.
Men i alla fall, huru många af de tillräckligt bildade, goda och rena hemmen äro tillika så förmögna, att de genom enskild undervisning förmå bibringa sina döttrar alla de kunskaper, som borde komma dem till del?
Många af dessa sända nu redan sina döttrar i pensioner, der de kanske mera utsättas för de faror, man vill undvika, än som blefve fallet i väl organiserade allmänna skolor; och om dessa tillfällen till mindre kostsam enskild undervisning kunna beredas i Stockholm och kanske i 2 å 3 större städer, hvad blir det af de många familjer i öfriga städer och orterna deromkring, hvilka ville påkosta en behöflig undervisning åt sina döttrar, men ej hafva annat val, än att åt en dyrlegd guvernants otillräckliga bemödanden anförtro dem.
Det är en villfarelse att skolan motverkar hemmet och ger dåliga intryck.
Numera kunna och böra skolorna, flickskolorna isynnerhet, genom val valda föreståndarinnors moderliga vård, inrättas så, att de lägga en god moralisk religiös grund på samma gång de utveckla förståndet och stärka karakteren och helsan genom sorgfälligt öfvervakadt umgänge och öfningar; många ensidiga intryck och missrigtningar, många dåliga vanor och svagheter, som i hemmet insugas, bortnötas i skolorna genom umgänget med lärare och jemnåriga och genom den disciplin, skolan inför.
Det är min tro att på samma gång hemmen bevaka skolan, skolorna komma att återverka fördelaktigt på hemmen, ty ingen tänkande mor eller far anförtror åt skolan vården af en älskad dotter utan att noga följa denna och i följd deraf skolan med sin uppmärksamhet; men föräldrarne få, äfven af nitiske lärare och lärarinnor mången nyttig vink, som förädlar hemlifvet.
Det blir en vexelverkan dem emellan, som är nyttig, bör finnas och leder till ett godt resultat.
Vi sakna här i landet ej erfarenhet af goda flickskolors fördelaktiga inverkan, och jag tillåter mig såsom ett vackert exempel hänvisa till Fru
Tengbergs från alla landsdelar eftersökta skola i Upsala.
Så kunna, så böra dessa läroanstalter inrättas, att de bilda goda, kunniga, för arbete hågade, qvinnor, som söka en nyttig verksamhet, lefva i den sjelfständigt förnöjda och gagna samhället, antingen det är dem förunnadt att fullgöra de dyrbara pligter, som tillhöra makan och modern, eller de på annat sätt verka för allmänt och enskildt väl.
Slutligen kan det ej nekas att samhället har skyldigheten att för den stora qvinnliga befolkningen nu öppna nya vägar till utkomst, då man med ständigt mer använda machiner billigare uträttar det arbete, dermed förut medellösa qvinnor kunnat sig för - Den 22 Augusti f. m. 81 försörja; för att kunna begagna nya tillfällen till förtjenst vare sig genom skrifning, räkenskapers förande, undervisnings meddelande, sjukvård (i högre mening) eller andra passande tjenster och arbeten, måste qvinnan dock i barndomen få åtnjuta den dertill erforderliga undervisningen, och denna kan endast med tillhjelp af allmänna medel af större kommuner ändamålsenligt ordnas.
Det är ej för tidigt att vi i detta fall följa andra bildade nationers exempel; högst välgörande för samhället och djupt ingripande deri äro hos dem den bildade qvinnans omsorger för befordrande af dygd, ordning, flit och arbete, helsa m. m. d. Afven hos oss tala många goda stiftelser om ädla qvinnors stilla, men aldrig förtröttnande, mödosamma, men förtröstansfulla verksamhet; mycket stora för samhället välgörande krafter skulle snart uppstå och friare röra sig på detta fält, om vi ville lära oss inse, att qvinnan är lika mäktig att samla kunskap och att nyttigt använda den till statens bästa, som mannen.
Att jag ämnar biträda Utsk:ts förslag att anslå 5000 rdr till en med seminarium för bildande af lärarinnor förenad normal-skola för flickor, har jag redan tillkännagifvit.
Då de i min motion gjorda förslag vunnit så föga medhåll, inskränker jag mig att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. å bifall till den af mig begärda skrifvelsen till K. M., och, i hopp att Preste-St. måtte hafva beviljat det af Hr Doktor Thyselius begärda mindre anslag af 12,000 rdr till inrättande af 4 flickskolor i landsortsstäder, äfven anhålla örn propos. å bifall till detta mindre belopp.
Den siste talarens förslag synes hafva till ändamål att här i landet bereda qvinnan enahanda allmänna uppfostran, som för mannen står öppen.
Ett sådant förslag skulle, konseqvent genomfördt, ovilkorligen hafva till följd, att staten finge för det qvinnliga slägtets sålunda ordnade uppfostran anordna belopp af ungefärligen lika storlek med de summor, hvilka redan nu utbetalas för männernas bildning.
St:r skola vara hugade beträda en sådan väg, kan jag, för min del, dock icke tro.
I öfrigt kan jag ingalunda anse lyckobringande, att man från hemmet bortvisar qvinnans uppfostran.
Endast nödtvång bör, efter mitt förmenande, dertill föranleda; och jag skulle högeligen beklaga, om ett sådant system företrädesvis komme att här i landet tillämpas.
Det är mig nemi. omöjligt att fatta, huruledes qvinnan skall, utan den största svårighet, uti allmänna uppfostringsanstalter kunna förvärfva den sanna qvinnligheten.
Då jag således redan i afseende å de första grunderna af denna fråga omfattar en olika åsigt med den siste talaren, blir mig omöjligt att understödja hans förslag; hvaremot jag med nöje instämmer uti den af Utsk:t förordade mening ang:de ett H. IV. 6 83 Den 22 Augusti f. m. årligt anslag af 5,000 rtlr för inrättande och underhåll af en med seminarium för bildande af lärarinnor lörenad normalskola. lfrågav:de seminarium har redan verkat ganska mycket godt; och då staten bereder skickliga och dugliga lärarinnor, har ock staten fullgjort allt hvad man i detta fall skäligen kan fordra.
Då samme talare derjemte ordat om utlandets sätt att i berörda hänseende tillvägagå, tillåter jag mig påpeka, att qvinnan här i landet, efter milt förmenande, redan nu icke står efter qvinnan i utlandet.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag.
Hr Huss: Afven jag omfattar den af Gr. af Ugglas ultalade åsigt, dels att qvinnans uppfostran bör som regel försiggå i hemmet, för såvida någon garanti skall erhållas derför, att en verkligt qvinnlig bildning blir förvärfvad, dels ock att all annan Uppfostran för qvinnan endast bör såsom en nödhjelp anlitas.
Erkännas mäste visserligen, att staten hittills gjort ganska föga för qvinnans uppfostran, utan i så fall allt för mycket tordehända öfverlemnat åtgärderna dels åt den enskildta löretagsamheten, dels åt kommunerna.
Hessa sednare hafva dock på sednare tider med mer intresse vinnlagt sig om åtskilliga för ändamålet nyttiga åtgärder; och min öfvertygelse är, att ju mindre staten i detta fall ingriper, desto mer komma kommunerna att deråt egna sig.
Staten kan väl så småningom underlätta kommunernas bemödanden; men bör i så fall gå varligt fram och icke taga några förhastade steg, hvilka sannolikt skulle i en snar framtid föranleda till utgifter, större än nu kunna beräknas; ty gifvas vid denna riksdag anslag till upprättande af offentliga flickskolor för en eller (lere kommuner, skulle utan tvifvel anspråken vid kommande riksdagar på enahanda fördel göras från (lera håll; och hvad vore då gränsen för bifall eller afslag?
Hå staten nu, genom upprättande af ett seminarium för bildande af lärarinnor, åtagit sig att förskaffa dugliga lärarinnor såväl för kommunala flickskolor, som för enskildta s. k. flickpensioner och enskildta familjer, torde alla billiga fordringar vara tillfredsställda; en framtida erfarenhet lärer snart visa, huruvida denna enda läroanstalt är tillräcklig för landets behof, eller om flera äro af nöden.
Hvad särskildt seminarierna beträffar, har Hr Bohnstedt nyss yttrat, att eleverna derstädes skulle ensidigt bildas; dock utan att den värde talaren andragit några fakta eller skäl till stöd för denna sin åsigt.
Såsom ordförande för denna läroanstalt är jag dock i tillfälle att med säkerhet uppgifva, det man derstädes på allt sätt och från början af samma anstalts tillvaro sökt undvika allt hvad som kunde gifva anledning till ensidig bildning.
Vidare och med anledning af samme talares påstående, att den s. k. normal-skolan, som med seminarium skulle förenas, ingalunda kunde komma att motsvara sitt ändamål, enär den Den 22 Augusti f. ra.
SS skulle användas såsom en läroanstalt för lärarinnorna, — ett förhållande, i följd hvaraf eleverna skulle blifva elt experimentalfält, — tror jag mig med temlig säkerhet kunna lugna hans farhåga.
Denna s. k. normalskola har nemi. funnits af oundgängligt behof påkallad derföre, att man icke på annat sätt skulle kunna ega tillfälle att meddela eleverna de som ändamålsenligast ansedda undervisningssätten.
Det rätta lörhållandet är, att seminarie-elever hittills icke sjelfva få undervisa skolans elever, förr än efter 2 å 3 års njuten undervisning; under den föreg:de tiden hafva eleverna vid seminariet endast såsom åhörare fått vara i skolan närv:de.
Då direktionen för seminarium redan inrättat en s. k. normal-skola — visserligen ganska obetydlig, enär den ännu endast består af 15 lärjungar, — och deraf redan funnit de vigtiga och nyttiga resultater, som på så sätt kunna ernås, gifver ett sådant förhållande mig den mest grundade anledning att hembära Utsk:t min varma tacksamhet för det förslag, som Utsk:t nu i denna riktning framställt.
Jag anhåller derföre om bifall till det af Utsk:t förordade anslag af 5.000 rdr, — ett belopp, hvars erhållande jag anser vara högst nödvändigt, för så vida seminarium skall kunna närma sig uppfyllandet af det ändamål, som R.
St:r med anslagets beviljande sistlidne riksdag åsyftade.
I anledning af de anföranden, Gr.