Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vet jag ej hvartill de penningar skola begagnas som jag ämnar låna, och huru mycket jag ämnar låna, så må jag ju uppskjuta med omsorgen i denna del, tills sådant blir utrönt.
Förslagen i dessa delar skulle alltså blifva följder af Stats- och Financeregleringen; men egentligen icke kunna tillhöra sjelfva grun* derne.
f 3:dje Frågan:'
Hvilken räntefot, och hvad amortiosement löreslås dertill?
af hvilken fond skola desse tagas?
De 1 idrigaste vilkor på hvilka man skäligen kan förvänta sig försträckningen.
Men hvad långifvaren 'ordrar, det måste låntagarebetala, om han är angelägnare om undsättnin - £00 Den 7 April f. »t. gen’, än den förra att lemna deh.
Ränta och ainortissement måste naturligtvis tagas af Folkets gemensamma bidrag
Och tillgångar, Vare sig omedelbarligen eller genom Bankens operationer erhållne.
Första afdelningens frågor tyckas syfta på svar, tjenliga att stärka Statscrediten, men des-i sa 3:ne torde kunna anses motverka ett så angeli lägit mål.
Jag förkastar ingalunda StatslåneSystemet om det nödvändigt måste ålitas; tvärtom är det i allo att föredraga Statsskuldens utbredande i formen af representativt mynt; men med uppmärksamhet huru andre länder tillämpa detta systeme, exempelvis det a£ Herr Friherre Björnstjerna med så mycket bifall citerade Engelska, finna vi huru omsorgsfullt man för närvarande i England tillväga-) går, för att göra successiv afbetalning på Stats^ skuldenj men icke att den ufider Fredstiden föröka.
Der finner man angelägenheten att insamla nya krafter och medel till creditens stärkande för den kommande tiden.
Förenämn-i de 3:ne frågor föranleda emedlertid till någre andre: såsom desse; vöre det icke nyttigast om Staten kunde undgå upptaga lån?
om detta icke kan ske, är det då icke angeläget att de inskränkas till det oundgängeligaste?
Är det möjligt att förvänta inhemskt lån; det vill säga lån i BancoSedlar, utan att desse BancoSedlar först skulle från annat användande upphämtas, förgå vidt de icke finnas liggande ofrugtbara?
(att de alltså i förra fallet
Den 7 April f, ni} miste komma att någon annorstädes saknas,' under det de öfverflyttades i Statslånen, är naturligt.)
Blefve icke alltså verkan enahanda,1 om de befintlige och redan utlånade tillgångarne uppsades och omflyttades i Statslån, el-?
Jer om de uppsades och omflyttades i Bankactier?
Enär vi finna begge desse slags Stats-? papper i de länder som nyttja dem, gemen-, samt hafva annoterat pris i köp och salu för hvar Börsdagj manne då ej en 50 R;dr Bankactie vöre lika tjenlig att upptagas i beräkning gen af tillgångar och medel för allmänna rörelsen, som en motsvarande Statsobligation?
Är det troligt, att den som af missfcroens de till myntets omvexlingar hittills icke utlånat sitt capital til! enskildta hädanefter skulle fästa samma Capital uti ett ouppsägligt, eller ett med ringa amortissement löpande
Statslån^ föreskrifva i samma slags fluctuerande pappersmynt j och som dessutom måste ge mindre rän??
ta än 6 procent, onvdet icke skall blifva allt-? för graverande för Staten?
Är då icke en myntbestämning äfven'ett nödvändigt vilkor för Statsobligationssystemet, derest det skall få någon framgång, elles åtminstone derest det icke skall leda till ett för Statscrediten aldeles förstörande fondspel?
Finnes någon Stat i Europa hvars Skuldförbindelser icke lyda på metallisk valuta % hvars interessen icke liqvideras efter en sådan måttstock ?
Den 7 April f. rn.
Man kan väl åberopa förhållandet just hos oss sjelfva, och att RiksgäldsContoirefs obligationer varit begärliga, laStän de icke lyda på metallisk valuta, och burit blott 5 ptocents ränta; men detta bevisar allenast de menliga verkningarne af vårt pennmgeskick på det hela:
Statscrediten har vunnd på den enskildta creditens bekostnad.
Misstroendet i afhandlingar medborgare emellan, har så gripit ikring sig; att man häldre tagit en mindre ränteinkomst, för vissheten om capitalet, och lättheten att omsätta det.
Vill man fortgå i samma systeme, så är det visst möjligt, att de få enskildta pa pita ler som ännu stå qvar, i andra enskildtes fasta gods, häldre användas uti ett för öfrigt ofullständigt Statslånesystemej men nya capitaler skola ej på sådant sätt tillkomma
Detta exempel talar således icke för ett Statslånesysteme i pappersmynt, utan att tillika erinra om den oordning i allmänna penniivgeväsendet, som utan tvifvel utgjordt den förnämsta orsaken till all den förlägenhet, hvaröfver man klagar. 4:de Frågan:
Skall ett på fast egendom grundadt Hypothek-system införas eller ej?
Om det af en närmare undersökning upplyses, att den enskildta crediten oundgängeligen erfordrar ett sådant stöd , så lärer det böra“vidtagas.
Det blir icke Statscrediten som dervid ålites; det är blott genom en sammansättning af de enskildtes, som en sådan Den 7 Jpril f, m. kraft skulle tillvägabringas, hvilken i sine ieolerade delar icke kunde göras gällande, 5:te Frågan:
Säkerhet och garantier.
Tydlig visshet att capitalet, ej undergår förändring, i följd af myntets fluctuation, således äfven bär myntbestämningen till ett vilkor; full säkerhet att räntan på dagen utfaller, samt möjlig amortissement, fastän långsam, så att skulderne efter hand i framtiden al bördas. 6*.te Frågan:
Skola ränte-coupons å hy pothekssedlarne löpa serskildt eller ej?
Från den stund räntan å en hypo» theks obligation förfallit, så är den räntecoupons som bestämmer beloppst för den gången, att anse alldeles lika som penningar, så vida nemligen förenämnde vilkor iagttages, att inlösen sker på dagen: derföre svaras ovilkorligen Ja på den frågan.
Vill någon före för fal— lotiden i liqvid emottaga en sådan räntecoupon, så må den couperas: den kan aldrig få tvungen cours såsom mynt. w Tredje Afdelningen. lista Frågan: Skola FilialDisconter in rättas eller ej: huru stora creditiver skola desea erhålla? 104 Ben 7 April f m '.
Denna fråga, ar alldeles underordf»ad ds hufvudsak'iga cfestäqirnngarne för Financereleringeo.
Såsom princip antar jag, att ail utlånings;örelse bör skiljss från Statens, medverkan; ehuru detta icke kan ske förr äp a framtiden; och i följd deraf antar jag äfven, att FiiialDisconter för Statens räkning icke böra jorättas.
Deremot skulle jag tro, att så längp Discontrörelsen drifves, såsom för närvarande för Banken, kunde utgreningar för en formare expedition, gerna etableras i de, Landsorter, sorn, uti en större activ rörelse, deraf hämtade ett nyttigt biträde; men desse böra ingalunda kunna till fondens förökande upptaga enskildtas penningar; men i allsin disposition vara underlydande den generella Discontförvaltningen.
Stdra Frågan: Skall BancoDiscontens creJ ditiv okas, minskas elier förblifva lika?
Svar:
Hvad en riktigt -ställd
Discont lå-r. nerörelse fordrar, må gerna utlånas, utan inskränkning till belopp, så långt Banken hax Fonder att utlåna.
S^dje Frågan: Skall Lånerättigheten i Bana coDisconten för enskild man, ^bestämmas till .samma maximibelopp som nu eller ej?
Svar-.
Efter min tanke bör någon sida,» lemit icke finnas:
Den 7 fApril j. ni, 4;de Frågan:
Få säkre invisningar och V^hiQr lelknas i Disconten eller ej?
Svart, ja. 4 \de Afdelningen: usta Frågan:
Hvilka medel föreslås till befordrande af den enskilte Creditrörelsen:
PrivatBanker?
Assignationsrättighet? eller p§ Actier ställde Disconter?
* Saar:
För min del skulle jag anse, att inga så beskaffade medel af Utskotten borde föreslås; utan allenast att de hinder, som för enskiltas företag af sådan art kunde ligga i vägen, måtte undanrödjas: dock att Staten icke skulle dem med någre Fonder biträda; ej eller vara de enskiltas Commissionair.
Säkerhet och garantier böra de enskilte ställa för så beskaffade sammansatta inrättningar, sorti kunna blifva af ett större inflytande på allmänna Crediten, och öfver dem våke allmänt inseende och controll.
PrivatBanker, vigtiga för rprelsemedlens utveckling, kunna emedlertid efter min tanke, aldrig få någon annan solid grund, än af en föregående myntbestämning. 2:dra Frågan* Skall Spannmåls uppköp för allmän räkning fortfara?
eller beläning deraf äga rum, med hvad modus och med hvad fond? skall, om beläning föreslås, denne Den 7 Jpril f. m. ske med Bancosedlar, med Statsobligationer, eller med räntebärande invisningar?
Såsom permanent anstalt afstyrker jag.- allt sådant inblandande från det allmännas sida.
Lån på Spanmål, som skulle förvaras hos låntagaren; anser jag osäkra Skulle åter Spanmålen afföias till NcderlagsMagaziner, kunde ej de längre afskiljda draga nytta deraf:
Ingen låntagare kunde vara säker att få igen den spanmål som han belänt; Controllen blefve svår och Förvaltningen kostsam.
Spanmål, som funnes upplagd i Städernes Magaziner och brandförsäkrad samt kunde ställas under allmän vård, likasom vid beläning af Jern och på en del andre vahror, må deremot visserligen få tjena som säker underpant för biträde i Discontväg på kona terminer.
Undsättningar af Spanmål från Staten till enskilda, kunna komma att höra till omständigheternes befallande nödvändighet.
De hafva förut funnits: de skola ätven hädanefter icke alltid kunna undvikas.
Det måste i utomordentliga fall kunna blifva den angelägnaste Regeringsomsorg, att med hastiga biträden söka upplyila hvad genom enskiltas förmåga för tillfället icke vore möjligt att åstadkomma.
Ett större
Spanmåls-upplag för allmän räkning anser jag vigtigare än många andra förråder. 3:c3je Frågan; Skall - räntan i BancoDisconten och publika Cassör nedsättas eller ej: i förra fallet till hvad belopp?
, Tv Den 7 April f. m. 107 \
Ora myntregleringen blifver sådan, att alla penningetillgångar kunna göras verksamma, der de bäit löna sig, så föreställer jag mig ganska troligt, att penningeräntan i allmänhet skall efter hand nedfalla till 5 procent, af det naturliga skäl, att andra näringar sällan gifva så stor behållning, att förlagsCapitaler till högre ränta med förmån kunna begagnas.
Då Sveriges myntväsende var regleradt, funnos mångå utländska Capitaler placerade mot inteckning i Svensk jord, ofta med lägre ränta än Sex procent.
Gifva vi våra inrättningar den stadga och ordning, att verldsmyntet kan J med säkerhet göra sin väg hit, är det naturligt att det skall tillflyta, då vi betala det dyrare än på andra orter.
Man må ej frukta utländska försträckning*^ de göra ingen skada _ ty der Capitalet går in, för att med omtanka och calcul användas, der måtte det naturligtvis producera, utöfver den utgående räntan, någon behållning för näringsidkaren.
Huru kan han eljest med förmån använda den inhemska Capitalistens dyrare Förlag?
Disconten i Hamburg, och på flere andra stora Handelsplattser, är för närvarande blott 3 procent; och i England nedsättes nu räntan på Statsskulden derföre , att näringarne icke gifva högre afkomst, samt att Capitaiisterne således icke kunna placera de uppsagde Fonderna med större förmon hos enskildte, än som dem bjtldes af Staten.
Fem procent i ett stadgadt myntvärde, emottages "T* »
Den 7 April f m, utan tvifvel häldre, än Sex uti ett vacklande.
Detta vore alltså en nedsättning, i naturlig väg, af penningeränta i allmänhet
Skulle åter Dijconträntan och räntan i publika cassör tvingade nedsättas, under det en högre ränta gällde de enskiita emellan, blefve de förre mera sökte äfven af dem som ej behöfde lån, för att, af differenceränlan göra sig en vinst, och tillgångarne blefve dess otillräck 1 igara^för de verkligen behöfvande.
Nedsättning i öfverräntan å Discontlån, har jag redan tillstyrkt; äfvensom afdragandet af räntan i förskott, då lånet utgifves, torde kunna upphöra.
För öfrigt skulle en nedsättning af ränta under den allmänt gångbara, leda till många missbruk. 4:de Frågan; Skall Statsverkets skuld till
Banken afskrifvas eller ej _ eller ock förvandt
Jas till räntebärande obligationer?
Första momentet af frågan beror på den allmänna Financeregtering sorn antages.
1 afseende på det andra, må det tillåtas mig fråga, hvartill det skulle tjena, alfe utställa räntebärande obligationer till sig sjelf. 5:(e Frågan:
Skola Bancolånen på fast Egendom och odlingslånen fortfara eller ej; med samma, större eller mindre creditiv; med enahanda eller förändrade vilkor?
Staten är icke rik, och har ej nå* gra behållne Capitaler att utlåna.
Det är svåra *tt förena frågorna i 3:dje afdelningen, sora Dea 7 April f, m; ' iog handla om lån af enskilta till Staten, med dessa, som handla örn lån från Staten till enskilta.
Min tanke är, att Staten väl må låns af enskilta, om och när den behöfver biträde,' men icke låna tiil enskilta, medan det äro de enskiltas krafter sorn skola uppehålla Staten i dess finansiella elementer, då det deremot äro Statens krafter, som gifva de enskilte förmågan att förvärfva samt garantier för säkerheten och beståndet af hvad de förvärfva, Öfvergången är emedlertid icke lätt: hvad som redan är aDvist för Fastighets- och Odlingslån, borde derföre äfven qvarblifva och tills vida' re circulera.
Ingen erkänner mera än jag an-,’ gelägenheten af den yttersta varsamhet i allmänna Creditförhållanden, Och nödvändigheten af lättnader i enskiltes betryck; men just emedan jag tror att de allmänna Låneinrättningar. ne verka tvertemöt detta angelägna mål, kan jag icke antaga de.-as vidare extension såsom nyttig.
Skulle deremot det Systérae komma att fortfara, att pjppersmyntets qvantitet anses bestämma förmögenhetens qvantitet, och den tanka finna antagande, att allmänn nyita vunnes genom utställandet af mera Pappersmynt utan rörlig valuta; då må alla undsättas till så låg ränta att blott omkostnaderne betäckas; ty Banken betraktad i blott egenskap af förmögenhetsFabrikant, behöfver ingalunda någon särskild vinst, upphemtad af Nationens industrieusa krafter; och aliså i sin mon för-, svagande desamma, * 6;te Frågan: "Skola anslagen till Götha
Ilo Den 7 April f, m. fj Canal, Hjelmare Slussverk, och Strömrensningarne fortfara eller ej? bestridas med Bancosedlar eller Statsobligationer?
Hvad man har börjat, måste väl ock utföras.
Till utförandet fordras penningar; har man dem ej, så måste de upplånas.
Upplånas de, så måste derföre utgifvas obligationer; men dessa kunna icke omedelbarligen vara mynt.
De hafva, efter sin natur, ett omvexlande värde.
Vid politiska skakningar finna vi dem på några veckor fallne från några och 70 till några och 20; såsom nu i Spanien.
Obligationer, utställda i pappersmynt, föranleda till tvenne Creditfrågor, nemligen den första:
Månne Staten har förmåga att å förfallotiden betala räntan och amortissementet?
den andra: hvad månae denna ränta och Amortissement vara värde, i förhållande till verldsmyntet?
Om exempelvis 'till Flottorne eller till Götha Canal byggnad skulle användas dels penningar, dels omedelbarligen Statsobligationer, så kommo vi att finna samma slags jern betaldt på samma tid med 15 R:dr Skeppundet i förra fallet och möjligen med 20 i det senare, efter säljarens begrepp om obligationens förhållande till myntet?
Min tanke om arbetssättet i beredningen, har varit den, att de första öf verläggningarne borde egenteligen riktas på undersökningen, om det närvarande tillståndet och dess orsa - Dm i April f, m. lil kerj och hvad deraf upphemtades, såsom resultat, borde gifva anvisningen till förslag för reglering och rättelse.
Funnes det'exempelvis, att det omvexlande * myntvärdet vöre en väsendtlig orsak, till misscrediten, till hinder i företag till enskild förkofran, eller till felslagne beräkningar i hvad som redan blifvit företagit: då först kunde myntbestämningen antagas såsom en nödvändig reglering: skedde det, så förekomme i ordningen frågan om medlen dertill.
Herr Friherre Björnstjerna har sjelf, såsom Ledamot af FinanceComittéen, uppgifvit flere sådane, sorn blifva ledning för Utskottens öfverläggningar.
Andra Ledamöter af RiksStånden, hafva ock uppgifvit flere Förslag: äfven de böra på samma sätt pröfvas.
Funnes det vidare, att skatterne icke 6tå i förhållande till afkastning för arbete och speculation, så måste de minskas, om Samhället skall äga bestånd.
Funnes det vidare, att de nödvändiga allmänna utgifterna icke för närvarande kunde inskränkas i samma tnån som medborgarnes bördor oundgängeligen fordrade lindring; då först kunde fråga uppstå, att hänskjuta differencen till framtiden: det vill säga, att upptaga lån.
Funnes det vidare, att den enskildta Creditens närvarande förfall möjligen af allmän medverkan kunde understödjas, så förekomme om medlen dertill} och på samma sätt i alla de ämnen, som, af Den 7 April f ni. motionerne föranledde, syfta att gifva lif och tiya krafter åt aftynande röfelsér. jag anser det alltför troligt, att tJtskotten skola] finna angelägenheten deraf, att uti ett preliminairt betänkande, först redogöra för ett allmännare resultat af deras undersökning och öfverläggningar
Jag anser äfvenledes aldeles gifvet, att det reglementariska, eller hvad som för verkställigheten af förekommande Förslager erfordras, uppskjutes tills Riksens Ständer pröfvat och afgjort, om sjelfva Förslagen äro antaglige eller ej; men derutöfver vågar jag icke gå.
Det är äfven Friherre Björnstjernas mening att Utskotten skulle uppgifva motives-äde grunder^ men hvad vill det säga annat, än att förekommande ämnen skulle utvecklas så fullständigt, som det för Utskottens förmåga blefve möjligt.
Ej helier skulle tid vinnas genom ett annat behandlingssätt, ty då de så kallade grunderne förekommo, utan att få åtföljas af all den detaileutredning, sora vore nödig, för att bestyrka och rättfärdiga dem, skulle anmärkningar dervid göras, hvilka genom en större fullständighet möjligen hade förfallit.
Vid en återremiss skulle Utskotten, i anledning deraf nödgas närmare verificera sina framställningars grund, och tidsvinsten blefve ingen, ty RiksStånden kunde dock icke första gången afslå Utskottens betänkande.
Ännu betänkligare, om en nyttig sak genom ett styckadt framställningssätt, eller otillräcklig utveckling blefve ogillad.
Det är alltför roöjligt3 Ben 7 April f. m. 113 och nästan säkert, att äfven med lemnad tillräcklig tid, och utan band af någre i förband gifj ne anvisningar för behandlingssättet, skola stora brister och ofulikomligheter uppenbara sig i resultatet af Utskottens arbeten, då sti!!ämpning af den sanna erinran uppkommer, att nya id£er icke kunna lefva utan nya organer.
För min enskilia del erkänner jag uppriktigt, att med oinskränkt god vilja, blifver det likväl under närvarande tids omständighetet, må hän. da med »öfvervinneliga svårigheter förknippadt, att vinna de efter min öfvertygelse nyttigaste resöltater j och alldeles omöjligt blifver det åtminstone, uppfylla aliade olika fordringarne, tilläfventyrs sträckta någon gång utöfver verkställbarh^tens gränsor.
Det dyrbara för^- troendekall, att få deltaga i rådslag om ett Folks vigtigaste angelägenheter, ingifver hos snig lika mycken fruktan sorn upphöjelse! föremålets vigt vill nedtrycka en sjelfständighet i tankar och begrepp som dessemellan förmått hålla sig uppe, ty för mig ligger öppen den stora moraliska ansvarigheten för hvarje obetänkt förslag.
Vore ej mitt nit för Fäderneslandet ännu större än min fruktan, så tillstår jag gerna att jag skulle finna mera trariquilitet af ett ogillande, än af ett bifall till mine åsigter, uti desse angelägenheter; men det rum jag ibland Höglofl.
Ridderskapct och Adeln fått intaga vöre än mera oförtjent än det är, om jag vägde mina begrepp eller mine yttranden om rätt och nyttigt, efter det större Bil till Ridd. o. Ad, Pr, lil Band. i n4
Den f /ipr il e, m.~* eller mindre bifall, jag tillfälligtvis defåtkuä* de här förvärfva.
På grund af hvad jag sålunda tillåtit mig Vördsamt anföra, hemställer jag, att Herr Friherre Björilfi;jernas Förslag ina till Stats- och BartCoVt/kotten remitteras, ulan att åt < öl jas af någon Utaf Högloft Ridder(kapet och Adeln besluten fåre flir ij t för målens handläggning inom Utfhotteii.
Bilagor till PleniProtocollet för den 7 April, eftermiddagen.
Herr Bruncrona, Guflaf Adolph; Frånvarande den stund Herr Tham den 4 3 denna månad uppläste sitt anförande mot mina anmärkningar rörande Finska handeln, torde det mig tillåtas, att med anledning af detta anförande ytterligare i ämnet utlåta mig, hvarvid äfven jag lika med den värde Talaren kail försäkra, att endast nit för det allri Den 7 April e. m. manna bästa varit min vägledare.
Mina ådagalagde grundsatser och deras följder forde vara en borgen, att predilection för Finland ej hos mig kunnat komma i fråga, om än någon drömbild i en aflägsen dunkel framtid eller minnet af en för detta kär hembygd skulle sökt förleda mig till den önskan, att det lilla sorn återstår af ett samband, fordom öfver 6od år på det fåstaste sätt knutit, icke skulle äfven fullkomligen upplösas.
Detta har likväl ej varit fallet.
Jag har blott afsett Sveriges verkliga fördel men sträfvande till samma mål kunna medborgare hafva olika åsigter, och det är möjeligt att jag misstagit mig.
Jag sökte dock endast egenteligen visa vådan af ^ det hastiga icke successiva afbrott af handeln med Finland, sorn Friherrre Wrangel föreslagit.
Lika med Herr Tham har jag ansett att genom Tullförhöjning de vahror borde utstängas, hvilka Stockholm kan erhålla från inhemske provincer, men att denna åtgärd borde vidtagas småningom allt efter som ersättningstillgångarne ökädes af inhemske varor till fyllande af och relatift till Hufvudstadens behof.
Jag har således ej yrkat på Finska hani delns fortfarande längre, än så länge den behöfves eller så vida den bereder Sverige afsättning af dess egne produeter och tillverkningar.
Men jag upprepar att dess hastiga totala inställande skulle dels för de mindre bemedlade af Stockholms Invånare hafva de betänkligaste följder, hvaraf dtn fattigaste delen äfven vid nu varande lägre pris blifvit med ved al Kongl.
Maj;t understödde s
Den 7 April e, ml dels till betydlig del verka på Stockholms handelsrörelse till skada ej mindre för Stadens handlande än för omgifvande orter, hvilka vid en förminskad Stadens välmåga och derigenom äfven aftagande folkstock skola röna äfven mindre afsättning på sina producter.
Den öfverklagade Finskaöfverbalancen harejhindrat Stockholm, att enligt uppgift i Handel^Tidningen, om. mitt minne ej felar, vara den enda Svenska Stad, som med öfverskott exporterar och det betydligt.
Om denna Stads välstånd skulle undergräfvas vore troligen fallet ej detsamma.
Anmärkningen angående Nederlagsvahrorne är väl i så måtto grundad, att de icke utgöra Svensk product, men månne det i all händelse ej är en stor fördel för Sverige, att dessa vahior afhämtas derifrån, i stället att Finnarne, för hvilka det är likgiltigt af hvilken de erhålla sina förnödenheter, med afseende blott å beqvämlighet och pris, skola tvingas taga dem directe från productions orten eller få dem sig tillförde af Nationer, sorn ej utestänga deras vahror?
Detta synes så mycket mera gälla, som största delen af dessa vahror torde tillhöra Svenska medborgare, hvilka genom be» talning af Finska afnämare, ej allenast sätta9 i tillstånd, att betäcka den skuld, som uppkommit genom vahrornes inköp af utlänningen, utan ock skörda betydlig handelsvinst.
Uppgiften af en uoderbalance af 560,690 R;dr 7 sk. 7 t., äfven med det kanske origtiga uteslutandet från Svenska handelsvågens credit af de exporterade Nederlagsvahrorne, tål någon rättelse; ty om Tullinkomsten 813404 R:dr 2m Dea 7 April e, m. *17 sk. 6 r, såsom en behållen vinst ej mindre för Statsverket än för landet tillägges samma Credit, så återstå endast 479,285 R'dr 36 ski 1 r., hvaraf åter böra afgå handels- eller C°mi missionsvinsten, på afgångne nederlagsvaror, talrika Besättningars och passagerares provisioner och förtäringar, värdet af oangifnevahror och den Finska import som med vinst å-t ter tili utlänningen exporteras,hvilket tillsam-j mans mäste utgöra en betydlig del af föreståe de saldo, men endast gissningsvis nu skulle kunna bestämmas.
Under namn af provision, hvarmed hvarje person, får vara försedd, som till Finland öfverreser, afgå i synnerhet bränvin, Socker och Caffe, som fordell på mångå tusende personer icke bör vara obetydligt.
Utländskt jern är.till införsel i Ryssland förbjudit, men jern med Finska Bruksstämplar få efter Finlands införlifvande med Ryssland dit införas.
Det Finska i Est- och Liffland begärliga jernet är derigenom för Finland en hufvudsaklig exportartikel, hvaremot detta land fyller sitt genom denna handel uppkomne bristande egne behof med Svenskt jern.
Införsel i sednare tider af andra Länders klädesfabrikater och inrättande af egne