Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad som blifvit uppgifvet, skulle det icke vara fallet, att ett mindre antal motioner vid denna riksdag blifvit väckta; men utan att vilja jäfva eller bestrida denna uppgift, tror jag mig likväl hafva hört, att antalet deraf skulle vara betydligt mindre vid denna riksdag, än vid någon föreg:de, och om så är, tillskrifva' jag detta det förhållandet, att man har stor anledn. att snart åter förvänta en riksdag, hvilket äfven Konungen uti sitt tal gifvit tillkänna.
Här har så mycket blifvit taladt om och åberopad t förhållandena under de s. k. tvedrägtsliderna; en annan talare har upptagit detta inkast, och jag behöfver således blott upprepa hans yttrande samt förena mig deruti, alt jemförelsen ingalunda är adeqvat.
Att jemföra så olika tidsförhållanden med våra kan nemi. aldrig leda lill någon slutsats, emedan dessa tider blott gälla såsom bevis för deras tid, att förhållandena då voro mycket olyckliga, men aldrig kunna bevisa någonting för det nuvar., som icke står med dem i samma förhållande.
Man har yttrat, att riksdagskostnaderna voro en stor och talande anledn. för att afslå förslaget.
Det vill synas mig, i likhet med hvad en annan talare yttrat, att R. o. Ad. i detta hänseende sträcker sin omsorg väl långt, då de öfriga Stånden afgöra frågan på ett annat sätt, eller bifalla förslaget.
Det är visserligen sant, att jag ej med visshet känner huru förhållandet är, men jag saknar icke anledn. att så har skett, eller åtminstone nu är under görning.
Jag tror lika med en annan 2 H. 50 93 Den 21 September e. m. talare, alt det vore föga gagneligt för sjelfskrifvenheten alt laga i betraktande de kostnader, sorn skulle komma alt uppslå för oss sjelfva, då det på oss beror att utgifva dess kostnader, och dessutom hvad antalet beträffar, sä tror jag, att delsamma helt säkert bär i hufvudstaden aldrig skulle komma att fattas, då kostnaderna för den derstädes bosatta personalen blott obetydligt, genom inträffande riksdag, komme alt ökas.
Man har åberopat publiciteten såsom ett tillräckligt medel alt fylla luckan emellan riksdagarne.
Att publiciteten är ett stort och verksamt medel, medgifver äfven jag, men jag tror , att det alldeles icke är något ändamålsenligt medel alt i det fallet åberopa; ty jag tror icke att det är nyttigt, att publiciteten lemnäs på egen hand under den långa tiderymden mellan riksdagarne.
Jag tror snarare, alt det är nödigt alt publiciteten oftare liar att göra med representationens sammanträden, oell sålunda blifver salt i nödvändigheten alt litet mera rätla sig efter de rådande meningarne inom sjelfva folkrepresentationen; jag anser pä denna grund, att icke eller det skälet kan vara af någon vigt.
Här har af en värd talare, hvilken understundom tror sig vara alltför lycklig i liknelser, blifvit framställd den mening, att riksdagar vore att likna vid måltider, som understundom kunde vara osunda.
Det är otvifvelaktigt alt måltider med elak mat och lill öfverflöd njutna, kan gifva indigestion, äfvensom det icke är mindre sant, alt vissa meningar och lal kunna åstadkomma samma slags obehagliga känslor, om icke för magen, åtminstone för andra delar af menniskans sammansättning, men alt vära sammanträden haft den cannibaliska natur, att vi hafva varit i tillfälle att äta oss sjelfva, det har jag under loppet af 30 år icke erfarit, emedan jag dä blott skulle kommit att nu utgöra en munsbit.
Jag röstar för förslagets antagande.
En värd ledamot har, såsom skäl för förslagets antagande, fästat uppmärksamheten pä vigten af det conslilutionella statslifvets utbildning, och ansett att man borde finna medverkan dertill hos hvarje vän af det representativa statsskicket.
Jag erkänner riktigheten af denna sats, äfvensom jag inslämmer i den åsigt, att det är representationens täta sammanträden, som utbildat detta lif i de stater, der det företrädesvis finnes.
Så t. cx. icke hade i England, utan parlamentets årliga sammanträden, den rika erfarenhet de djupa slatsmannainsigler stått att finna, som der i sä rikt mått äro spridda inom alla nuancer af de parlamentariska opinionerne; ehuru jag erkänner, alt den utmärkta, i andra länder mindre vanliga classiska bildning, som så ofta der finnes hos unga parlamentsledamöter vid deras inträde, utgör en grundval, som underlättar uppförandet af den rika byggnad af insiglcr och förmåga, den så ofta återkommande legislativa verksamheten sedermera fullbordar.
Huruvida delta kan vinnas genom sä aflägsna representationens sammanträden, som de hvart 3 år, och huruvida vinsten blefve betydlig om de bestämdes till hvart 3 år i st. f. hvart 5, det vill jag lemna derhän.
Men för alt vinna äfven detta mindre mål, är det nödvändigt att Den 21 September e. m. 395 undanrödja de stora olägenheter, sora dessa tätare sammanträden hos oss med vära former skulle medföra, och hvars undvikande i de länder, som skörda frukterne af de tätare sammanträden, just gjort dem der möjliga.
Bland dessa olägenheter fäster jag mindre vigt vid kosluaderne, ty vinnes det stora mälet alt utbilda slatsmannainsigter och lagstiftningsförmågan i vårt land, så kan detta måls ernående knappast nog dyrt betalas; men der finna; andra omständigheter, mina Hrr, hvilka mäste afhjelpas, innan något sådant blifver möjligt.
Deribland intager vår arbetsordning ett vigtigt rum.
Jag fäster nfg härvid mindre vid vår fördelning på 4 kamrar, ehuru den onekligen verkar tidsutdrägt, men vi hafva i forna tider, med för öfrigt annat arbetssätt, haft korta riksdagar.
Men vår nära oinskränkta rätt alt fordra hvarje motion, äfven en sådan hvars öde att förkastas med lätthet kan förutses, behandlad hela den långa vägen af vår riksdagsordning, vår rätt att i hvad ämne som helst lala huru ofta man behagar, en rätt som skapat vanan och nära behofvet för hvar och en att hafva sista ordet, samt särdeles vårt ulskottsväscnde med dess afdelningar och återremisser, är någonting, hvars motsvarighet knappast i något land torde finnas.
I England t. ex., der kan man genast vid dess födsel qväfva hvarje motion, som ej är nog vigtig att frana understöd, och om möjligheten af vårt behandlingssätt kan man der knappt göra sig begrepp.
Och så länge dessa våra arbetsformer qvarstå, lära våra riksdagar, antingen de utsättas lill hvart 3 eller hvart 5 år, icke kunna betydligt i hänseende till deraslängd förminskas, eller sålunda komma i jemförelse med hvad de varit under de anförde liderne af Carl XI:s regering.
Jag skulle likväl önskat, att man hade valt ett annat exempel, ty under Carl XI:s regering ägde, såsom bekant är, Ständerna ingen delaktighet i beslutanderätten, utan endast rätt alt gifva råd, och benämdes äfven, icke Rikets utan K. M:s Ständer.
Jag skulle snarare önskat, att man valt ett annat exempel, såsom från Gustaf II Adolphs tid, då Sveriges Ständer ofta årligen voro tillsammans och i bekymmersamma tider deltogo med Konungen eller hans ombud i lillvägabringaude af de åtgärder, som gåfvo räddning icke endast åt fäderneslandet utan åt hela mensklighetens dyrbaraste intressen.
Men då funnos inga Utskott i detta ords nuvar. betydelse, inga återremisser.
En annan olägenhet af största vigt, som vid våra riksdagar inträffar ehvad de återkomma hvart 3 eller 5 ar, är den, alt hela rikets näringslagstiftning då sättes i en fullkomlig osäkerhet.
Detta är icke eller förhållandet i England eller de länder, der man hårde årliga sammankomsterna, hvilka jag anser af så stor nytta, Och der det fordras båda de representativa kamrarnes och Konungens bifall, för att förändra bestående tull-lagstiftning o. d. m.
Här äter skall enligt grundlagens föreskrift vid hvarje riksdag, den må sammanträda hvarje år, beslut fattas i tull-lagstiftningen (att icke tala om det i så många hänseenden olyckliga ämnet bränvinslagsliflningen, eller om stämpelpappers- och poslbestämmelserne) hvarenda tullafgift underkastas nya beslut, der högst betydliga och på de vigtigaste närings- och handelsförhållanden inverkande förän - 396
Den 21 September e. m. dringar kunna tillkomma genom ett enda RiksSt:s beslut, linderstedt af 2:ne rösters, ja_ till och med af blott en enda rösts pluralitet i förstärkt Utsk.
Afven detta utgör en väsendtlig skillnad, emot hvad i andra länder finnes stadgadt.
Vidare är en annan omständighet att anmärka, den nemi. att i de länder, som hafva årliga sammanträden, voteras statsutgifterna i större summor, motsvarande ungefär våra hufvudtillar; man går icke in i de minsta detaljer, man är ej der underkastad den tysta voteringen i förstärkt Utsk., der så lätt passionerne kunna göra sig gällande, och man känner icke de villkor för beviljande af de oundgängligaste specialanslag, genom hvilka executiva maktens rätt att bestämma sättet för sin egen verksamhet de facto tillinletgöres, och den möjligen t. ex. kunde blifva tvungen alt ena gången draga in halfva diplomatiska corpsen, en annan gång alt emot eget omdöme sätta någon annan nödig del af statsförvaltningen på indragningsstat; sådant allt existerar der icke.
Ehuru lyckligtvis den närvar, tiden icke är alldeles att jemföra med de s. k. frihetstiderne från 1720 till 1772, loide dock en sådan jemförelse icke vara fullt så oriktig som flera värde talare påstått, ty sympatierna (för alt begagna detta uttryck frän sistl. riksdag) äga äfven nu allt för mycken makt att göra sig gällande och närma oss sålunda det passionernes godtycke, som utgjorde en så utmärkande del af det förulnämda tidehvarfvels olyckligare sidor.
Vid betraktande af alla dessa omständigheter skulle jag önskat, att Const.lJtsk. icke hade stannat på halfva vägen, utan att det hade föreslagit årliga riksdagar, men på samma gång gjort denna förändring möjlig, genom undanrödjande af de olägenheter i vårt riksdagsmachineri, jag omnämnt.
Sådant förslaget nu är, är jag tvehågsen huru jag skall votera.
Jag instämmer med Frih. Nordenfalk deruti, att jag under nuvar. förhållanden anser likgiltigt, om det ifrågavar. förslaget antages eller ej, då Konungen äfven nu kan, om han så nyttigt pröfvar, utsätta riksdags återkomst till hvart 3 år.
Men då Ilan deremot, genom antagande af förslaget, icke skulle äga samma rätt alt skydda rikets näringar och andra dyrbara intressen mot de af mig omnämnda olägenheter, tror jag det vara bäst att votera nej till förslaget.
Till stöd för bifall å ifrågavar. förslag har man åberopat, att detsamma skulle grunda sig på en K. propos., som förliden riksdag blef R.
Den K. propos., som förliden riksdag af Konungen meddelades, innehöll visserligen, att riksdag skulle återkomma hvart 3 år, men den innehöll derjemte, att vid urtima riksdagar skulle R.
St. öfverlägga och besluta blott om sådane ärenden, som
Konungen framställde elier som deraf blefve en omedelbar följd eller ock ronde Ståndens enskilda angelägenheter.
Ett sådant förslag hade mera som talade för sig, ty då kunde vid de urtima riksdagarne icke allting ånyo sättas i fråga, eller återkomma.
De öfrige §§ voro redigerade i öfverensstämmelse dermed, så att vissa Ständerna åliggande förrättningar skulle blott inträffa
Den 21 September e. m. 397 vid de lagtima riksdagarne och icke vid de öfriga.
Men huru behandlade Utsk. denna fråga?
Månne i det Utsk., der Gr.
Anckar svärd var ordf., något förslag uppgafs till riksdagsmödornas förkortande eller underlättande?
Den liden ansågs det merendels vara skäl att icke antaga ett förslag, när det kom från K. M. Utsk. yttrade sig på följande sätt: ”på grund af hvad som sålunda blifvit anfördt, anser sig Utsk. böra afstyrka bifall till K. M:s ifrågåvar. nåd. propos.”
Detta afstyrkande blef godkändt af de 3 öfriga RiksSl:n; R. o. Ad. deremot förklarade, att Konungens propos. skulle gä till grundlagsenlig behandling; men som, enligt 81 § Rog.F., 3 Stånds afslag äro tillräckliga, så kom aldrig denna propos. att hvila pä R.
Ilon kan således icke tagas under öfvervägande vid denna riksdag.
Const.Utsk. framkom då i stället med ett annat förslag, detsamma som är förhanden, nemi. att riksdag skulle hvart 3 år återkomma, och att de urtima riksdagarne då skulle vara lika obegränsade för alla möjliga motioner och förrättningar som de lagtima.
Det är sagdt, att 3 Stånd redan antagit förslaget; huru vet den värde ledamoten sådant?
Jag har hört något motsatt från ett annat Stånd; men så länge man icke har officiel kunskap, vill jag ingenting påstå.
Det är i alla fall skäl för R. o. Ad. att besluta efter sakens beskaffenhet och icke efter berättelse om andras handlingssätt.
En talare har sagt, att splitet emellan Stånden skulle afhjelpas genom täta riksdagar.
Då ville jag föreslå, att riksdagarne måtte oupphörligt fortfara, ty om det ledde till enighet, sä blefve följden att de snart måste upphöra af sig sjelfva, när alla blefve öfverens och man följakleligen icke hade någonting att tvista om.
Jag har begärt ordet, för att bemöta ett yttrande af Gr.
Anckarsvärd, deruti han åberopat 1812, 1815 och 1818 årens riksdagar, såsom bevis på behofvet af riksdags sammankallande hvart 3 år.
Den värde ledamoten, som sedermera yttrat, att han bevistat många riksdagar och nu redan vore till åren kommen, hade icke bort glömma de anledmr, hvilka vållade ofvannämnda riksdagars sammankallande och som ännu lefva i friskt minne.
Sålunda är det bekant, att 1812 års riksdag föranleddes af Europas dåvar. politiska förhållanden; att riksdagen år 1815 erfordrades efter slutadt krig, efter fredens afslutande och föreningen med Norrige, dervid Riksacten absolut skulle uppgöras, samt slutligen, att 1818 års riksdag sammankallades i följd af de privata disconlernas obestånd.
Det är kändt, att dessa händelser inträffade emellan 1815 och 1818 årens riksdagar, samt alt R.
St. då sammankallades sislnämde år, för att rådslå om sättet att afhjelpa det onda.
Samme värde talare har sagt, att om riksdagar oftare sammankommo, så skulle motioner i beskattningsväg och rör:de ekonomiska författningar blifva färre.
Månne erfarenheten under dessa 3 urtima riksdagar visat detta förhållande?
Den värde ledamotens minne måste jäfva hvad han yttrat om följden af dessa, med 3-årig mellantid, inträffade riksmöten.
Så länge vid våra riksdagar enskilda opinioner, beroende af hvars och ens individuella 39S Den 21 September e. m. åsigter om behöfligheten af förändringar, kunna göra sig gällande i lagstiftningen, så länge skola ovillkorligen en mängd mer och mindre väl betänkta förslag uppkomma i den ekonomiska lagstiftningen och beskattningen.
Man får dervid draga sig lill minnes hvad i afseende på beskattningen och tullförfattningarne sig tilldragit och hvilket varit af beskaffenhet, att Konungen nödgats afslå största delen.
Man har sedermera klagat deröfver, alt Konungen icke antagit Standernes beslut, samt alt Statsråden icke sådant tillstyrkt, men man har icke analyserat huru frågorna varit beskaffade och huru lagförslagen varit uppställde.
Man har glömt, att hvarje sådan ingripande ekonomisk fråga fordrar en icke så kort beredelsetid, som den värde ledamoten yttrat, innan den af Konungen kan afgöras, emedan en sådan fråga måste till något visst embetsverk remitteras, derifrån, först efter upplysningars erhållande frän landshöfdingarne, och ofta jemväl från menigheter, betänkande kan afgifvas, hvarefter först frågan kan K.
M. till slutligt afgörande föreläggas; i följd hvaraf lätt torde inses, att behandlingen af dylika frågor möjligen fordrar en tid, som upptager mellanrummet emellan tvenne 3 års lagtima riksdagar.
II amilton, Henning Ludv.
Den diseussiau, som blifvit, förd, har till större delen inskränkt sig dertill, att man ä ena sidan uppgifvit ett förhållande, som af den andra sidan blifvit beslridt, utan att det i sjelfva verket varit möjligt eller blifvit erkändt, att den ena kunnat dermed öfvertyga den andre.
Sålunda har ä ena sidan blifvit sagdt, att de tätare återkommande riksdagarne skulle leda till ökad tunga för landet, under det alt man å andra sidan detsamma motsagt, ulan alt någondera delen kunnat bevisa sitt påstående.
Så förhåller sig med de Hesta skälen, och detta må äfven gälla såsom en ursäkt, om de anledningar torde anses vara af samma beskaffenhet, som föranleda mig att rösta för bifall lill förslaget.
Mina skäl äro nemi., att förg:de förhållanden tyckas antyda ett behof af oftare återkommande riksdagar, alldenstund vi af !) sådane haft 5 urtima.
Det är visserligen sant, såsom den siste värde talaren yttrat, att de framkallades af särskilda förhållanden, men mig förefaller det likväl sannolikt, att i en Stat förhållanden i allmänhet mäste uppstå, som göra det till ett behof för Regeringen att oftare än hvart 5 år höra yttranden och tankar af folkets representanter.
Att sä äfven måste vara förhållandet, synes mig temligen tydligt af den vid sisth riksdag afgifna K. propos.
Man har anmärkt, alt den K. propos. äfven innefattade ett förslag ang:de olika förhållanden vid de urtima riksdagarne; men detta bevisar enligt min förmening ingalunda, att det endast var under ett sådant förhållande, som K.
M. då ansåg riksdags återkommande hvart 3 år verkligen af behofvet påkalladt; tvertom torde den omständighet, att urtima riksdagar i alla fall ansågos behöfliga, bevisa, att äfven med hvart 3 år återkommande riksdagar tankarnes utvexling emellan regering och folk icke var tillräcklig.
Mitt väsendtligaste skäl ligger likväl deri, alt vi nu hafva under händer en fråga, pä hvars afgörande jag anser vara Den 21 September e. m. 399 af ett stort inflytande att riksdagar måtte oftare återkomma, nemi. frågan om representationens förändring.
Skälet hvarföre jag just för representationsfrågans skull önskar riksdagar ju tätare desto bättre, är det, att jag i strid med en föreg:de talare tror, att det icke är emellan riksdagarne, som tankarne i denna fråga bäst utbilda sig, utan att det just är under desamma.
Jag hemställer, huruvida under de år, som förflutit sedan sista riksdag, någon sammanjemkning blifvit gjord, eller om icke, under de få månader, som denna riksdag fortgått, tankarna närmat sig hvarandra mera än under de föreg:de åren.
Åtminstone har jag tyckt mig förmärka något sådant, och hoppas jag, att den sammanjemkning i åsigter, som hittills försports, under de återstående månaderna måtte komma att fortsättas.
Det är visserligen sant, att Konungen har i sin makt alt sammankalla R.
St. till urtima riksdagar om han så behagar; men om R.
St. genom ett afslag till Const.Ulsk:s nuvar. betänk, yttra sin önskan, att icke oftare sammanträda, så bör det åtminstone blifva ett skäl, som kommer att tagas i öfvervägande, då Ilan besluter deras sammankallande före den lagtima tiden, och kanske torde detta skäl blifva tillräckligt kraftigt, att afhålla Honom derifrån, såvida Han ej finnér alt rikets väl det nödvändigt fordrar.
Då man har anledn. att tro, alt Regeringen ä sin sida verkligen känner behofvet af alt oftare se folkets representanter omkring
Sig, så skulle jag tro det vara att förneka tillvaron af den harmoni emellan statsmakterne, som äfven en talare vitsordat, om man icke genom bifall till förslaget går Regeringens önskningar i detta hänseende till mötes.
Hr Gripenstedt: Frih.
Cederström har en gång sagt sig vara uppkallad af mitt förra yttrande, och dervid gjort mig den äran, att directe ställa sitt tal såsom replik till mig.
Han har deruti inblandat den frasen, att riksdagar icke voro gjorda, för att ”öfva sig i personligheter emot höga embetsmän.”
Jag ber då den värde ledamoten först citera när jag tillåtit mig dylika personligheter, innan han tillvitar mig en så obehörig beskyllning.
Men jag har deremot hört honom sjelf, nu i afton, göra anspeglingar pä personer och deras yrken, samt dervid tillåtit sig så opassande uttryck, som att man borde ”blygas” öfver sina meningar m. m.
Vid sådant förhållande torde jag äga full rätt att tillbakavisa den värde ledamotens obehöriga anfall, och bedja honom något mera länka på sig sjelf, innan han härnäst till viter andra ett sådant handlingssätt.
Detta för den värde Friherren.
— Här har vidare i sjelfva saken blifvit sagdt åtskilligt, som jag hade ämnat upptaga, men tiden är långt liden, och jag vill derföre inskränka mig endast till den förklaring, att det synes mig högst besynnerligt huru man kan andraga såsom ett argument emot Utsk:s förslag, att det ej föreslår riksdagars sammankomst hvarje år; och detta af samma
Hrr, som jag vid nästan alla andra tillfällen hört så ifrigt yrka, att man aldrig bör gå brådskande tillväga, utan att allt bör ske successive och varligt.
Vill man då komma derhän 400 Den 21 September e. m. att riksdagar skola inträffa hvarje år, så synes mig oförklarligt, att man nu ej röstar för ett förslag, som just på ett sätt som man älskar närmar sig målet.
Man har äfven sagt, att ett sådant oftare sammanträde af representationen icke skulle bidraga till sammanjemkning af ideer och tankar; ty, säger man, man tvistar ej så lätt med dem man icke ser.
Men här måtte väl ej endast vara fråga om ordtvister, utan fastmera om stridigheter i opinionerna, och jag skulle då tro, att man misstager sig betydligt, om man anser sig kunna försona dessa, derigenom att personerne åtskiljas.
Snarare torde en sammanjerakning äga rum, derigenom att man kommer lill tåls med hvarandra, och sålunda får tillfälle att utveckla sina egna och inhemta andras ideer.
Hamilton har nyss anmärkt, att det med skiljaktigheten emellan detta förslag och den vid sistl. riksdag meddelade K. propos. icke alldeles förhåller sig så, som Hr von Hartmansdorff trott och jag vill blott tillägga, att då Hr von Hartmansdorff påstått, att i den K. propos. låg en säkerhet för den stora kastning, som han af förslaget befarar i näringslagstiftningen m. m., så ligger deruti ett misstag; ty ehuru den K. propos. visserligen innehöll den omständigheten, alt vid urtima riksdagar blott skulle delibereras öfver sådane ämnen, som Konungen föreslog, så stod der likväl äfven uttryckligt, att lagtima riksdagar hvart 3 år det oaktadt skulle återkomma och för dem voro inga inskränkningar gjorde.
Den K. propos. innebär således i detta afseende icke flera garantier än det närvar. förslaget och tyckes sålunda, lika så väl som detta, uttrycka behofvet af ett oftare sammanträdande emellan regering och folk.
Anckarsvärd, som anmält sig, blef härefter uppropad, men afstod från sin begäran att erhålla ordet.
Då en talare med mycket större skicklighet än jag, nyligen afståtl ordet, borde jag måhända göra detsamma, men några få ögonblick af R. o. Ad:s lid torde icke böra ses på, då fråga är att framställa något, som man anser utgöra verkliga skäl i saken.
Jag är dessutom skyldig att upplaga och besvara ett yttrande af Frih.
Palmstjerna medelst den försäkran, alt jag icke förbisett hvad som utgjorde skälet, hvarför han röstat emot förslaget om riksdags återkomst hvart 3 år.
Ilan ansåg nemi., att denna åtgärd stod alltför isolerad från andra förändringar, hvilka han ansåg behölliga; men till svar derpå vill jag uttrycka min mening, att jag icke kan se den ringaste nödvändighet i sammanhanget emellan den åtgärd, som här är föreslagen, och hvad han velat hafva, nemi. att riksdagsmän skulle väljas för flere riksdagar; ty antingen riksdagarne inträffa hvart 5 eller hvart 3 är, sä kommer inflytandet i detta fall att blifva ungefärligen detsamma.
Det må sedermera blifva en särskild fråga, huruvida vid årliga riksdagar det kunde vara nyttigt att represenlantcrne valdes för flere riksdagar.
Man har talat om suppositionen, huruvida riksdagarne kunde med kortare mellanrum blifva mindre långvariga än de nuvar.
Jag tror icke, att det är möjligt att bestäm - Den 21 September e. m. 401 slämma detta med någon visshet, men i sådana saker måste det likväl vara tillåtet att gå tillväga efter probabilitetscalculer; och om man genomgår de särskilda bestämda föremålen för riksdagarnes verksamhet, så är det klart, att prohabiliteten blifver, att riksdagarne då skulle blifva kortare.
Tiden för genomläsningen af Statsrådets [not. i Const.Utsk. kan icke blifva så lång, emedaii prot:n icke komma att omfatta sä lång tid af Styrelsens utöfning.
Motionerne i grundlagsfrågor skulle äfven efter all sannolikhet blifva färre, då riksdagarne blifva kortare.
Uti StatsUtsk. måste granskningen af förvaltningen och delar af revisorernas berättelse äfven komma att upptaga en kortare lid, äfvensom det ej är sannolikt, att så många K. proposrr skulle framkomma ronde anslag, dä desamma kunna fördelas på liera riksdagar.
Således tror jag, att riksdagarnes återkommande livart 3 år skulle komma att ganska betydligt inverka på StatsUtsk:s göromål, som är det Utsk., hvilket måhända har den arbetsammaste sysselsättningen.