Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att göra en ordentlig aflöningsstat för detta LåneKontor, synes, i flera afseenden, mindre lämpligt, ty göromålen vid Kontoret äro icke af den beskaffenhet, att de taga en persons hela arbetstid i anspråk, till följe hvaraf också inkomsterne icke böra betraktas såsom lön, utan såsom arfvode åt tjenstemännen, hvilka för öfrigt ega andra Ijensfer, hvarutaf de hafva sin hufvudsakliga inkomst.
Hvad Utsk. tillstyrkt, är gilladt af Preste- och BorgareSt:n, och om nu R. o. Ad. fattar enahanda beslut, är saken afgjord genom 3:ne Stånds beslut.
Som jag tyckte mig finna, yttrade Hr Aminoff, att han ansåg, det Utsk. bordt hafva upställt en voterings-propos. i ämnet, men jag hemställer, huru vida det är möjligt, att i hvilken fråga som helst upställa någon voterings-propos., när alla Stånden icke fattat sitt beslut i ämnet.
Förhållandet är, att Preste- och BorgareSt:n bifallit Utsk:s förslag, BondeSt. afslagit detsamma, men R. o. Ad. icke vidtagit någon annan åtgärd, än återremitterat detsamma.
Jag anhåller vördsamt om bifall till Utsk:s förslag.
Då Utsk:s Betänk.
JN:o 67 här förevar, instämde jag med Hr Aminoff uti hans Betänk, vidfogade reservation, och, om nu R. o. Ad. skulle, sedanden blifvit af BondeSt. antagen, äfven gilla densamma, skulle saken komma att afgöras uti förstärkt BankoUtsk.
— Jag har ingenting emot Hr Aminoffs sednasle yrkande, men skulle dock helst önskat, att han förenade sig med mig uti yrkandet af bifall å hans reservation.
Om R. o. Ad. nu bifaller Utsk:s Betänk., är dock, i det liela taget, ingen stor skada skedd, ty de penningar, som möjligen blifva öfver, kunna ju fördelas på sätt, Fullm:ge finna lämpligast, men, det oaktadt, tror jag det likväl vara riktigare, att, såsom Hr Aminoffs reservation innehåller, aflöningen uti reglem:t inflyter.
172 /Den 23 November.
Tersmedens yttrande, rörande tjenstemännens löner, äro visserligen göroraålen vid ifrågavar:de Kontor mindre än vid de andra LåneKontoren, men också är aflöningen lämpad derefter.
Man synes mig, i afseende på denna fråga, vara på väg att komma till den ofta vunna erfarenheten, att sedan R.
St:r på framstäld begäran af en viss ort — såsom bär är förhållandet — beviljat ett anslag, får man vid en påföljande Riksdag höra, att det önskas förhöjning i anslaget.
Vid sista Riksdagen yttrades frän målsmännen på Gottland, att om de lingö, för ifrågavande ändamål, ett anslag af 3,000 R:dr, skulle det aldrig blifva fråga om att begära något mera af R.
St:r, emedan, om något derutöfver skulle behöfvas, denna angelägenhet vore af så stort intresse för orten, att Goltlänningarne sjelfve skulle ombesörja hvad som erfordrades.
Det oaktadt, har Utsk. likväl höjt anslagssumman, derigenom alt Utsk. befriat detsamma från revisions-omkostnaderna, hvilka, fastän Fullm:ge skickade endast en revisor från Stockholm, likväl uppgingo till 500 R:dr.
Då således för aflöningen af Wisby lånekontor 3,000 R:dr oafkortade äro anslagne, samt dessutom Fullm:ge ega att — om förhöjning i aflöningen, hvilken hittills upgått (om jag minnes rätt) till endast 2,500 R:dr, synes vara af behofvet påkallad — sådan bevilja inom nyssnämnde 3,000 R:dr, har, enl. min tanke, Utsk. ganska rikligt förfarit uti sill gjorda tillstyrkande.
Att uti Banko-reglem:t införa Wisby:
LåneKontor, tror jag icke vara lämpligt, emedan man bör vidhålla, hvad R.
St:r vid förra Riksdagen beslöt, att nemi. 3,000 R:dr •—- icke mer och icke mindre — äro för ändamålet tillräckliga, samt det, såsom jag förut nämnt, bör tagas i betraktande, att dessa medel icke utgöra någon lön, utan endast arfvode, hvilket utgör en biförtjenst för dessa personer.
Detta torde äfven framdeles komma att blifva förhållandet, emedan Wisby LåneKontors rörelse är inskränkt, och äfven troligen så kommer att bibehålla sig.
Hr Aminoff: Jag bestrider icke, att, då vid sista Riksdagen LåueKontoret i Wisby inrättades, sådana yttranden möjligen afgåfvos, som den siste värde talaren omnämnde, äfvensom att då blef beslutat, det endast en viss bestämd årlig summa skulle anslås för detta LåneKontor.
Också kunde man vid den tiden icke på annat sätt förfara, emedan inrättningen var ny, och ingen annan än den blifvande
Direktionen i tillfälle att närmare känna och bedöma förhållanderne, och deraf följande behofver.
Sedan den tiden hafva 3:ne år passerat, under hvilka full kännedom, så väl om det ena som ock om det andra, kunnat inhämtas, men ändå vill man att inrättningen skall fortgå uti 3:ne kommande år på samma sätt, som hittills, under det man gör större förbättringar uti sjelfva RiksBanken, samt vid LåneKontoren uti Götheborg och Malmö.
Då nu ej kan bestridas, att tjenstemännen vid LåneKontoret uti Wisby fått vid denna Riksdag ålagde ökade göromål, dels Den 23 November.
173 genom införande af tipp- och afskrifnings-räkningar, dels ock genom postväxlars införande m. m., synes en orättvisa drabba detta LåneKontor, under dellman gynnar de öfriga inrättningarne af samma slag, och sådant bör åtminstone ej vara R.
St:rs mening.
Det är allmänt kändt, att tjenslemännen vid LåneKontoret uti Wisby hafva för sitt besvär högst ringa arfvode — naturlig följd deraf, att dessa tjenstemän lyckligtvis derjemte hafva andra befallningar inom orten, som gör att de mot så ringa godtgörelse kunna åtaga sig befattning inom LåneKontoret.
Men häraf följer icke såsom gifven regel, att, om göromålen ökas, dessa tjenstemän vilja med tjensten fortgå.
Om så inträffar, måste en större, betydlig summa anslås, måhända öfverstigande den, som vid den nu allmänna regleringen kunnat anses tillräcklig.
Sedan Hr Bildt framställt den önskan, att jag måtte från mitt yrkande om den nya staten för tjenstemännens och betjeningens. aflöning vid LåneKontoret uti Wisby afstå, samt förena mig med hvad han i detta afseende anfört: så vill jag dertill lemna mitt samtycke, samt i stället yrka bifall till min vid Betänk, gjorda reservation.
Hr Bildt: Frih.
Tersmeden har sagt, att då Wisby LåneKontor inrättades, ansågos 3,000
R:dr vara tillräckliga till löner åt tjenslemännen, men då man iakttager, att göromålen, ehuru på detta ställe mindre än annorstädes, komma att i betydlig mån ökas, synes det mig nu på sitt sätt ökade anslaget, i det hela laget, icke komma all utgöra stor skillnad emot det förra.
Man bör dessutom besinna, att det icke alltid är sagdt, att de rum, som nu begagnas, och som tillhöra Landskansliet, kunna fortfarande erhållas.
Möjligtvis kunna de personer, som hafva länets förvaltning om händer, säga: uti detta rum får icke eder kassa stå.
Då det således i flere afseenden synes mig riktigare, att få saken ordentligt reglerad, anhåller jag fortfarande om bifall till Hr Aminoffs reservation.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall till Utsk:s förevar:de förslag framställda propos. besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, förklarade, att han funnit
Sedan härvid Hr Bildt begärt votering, uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.:
Den, som bifaller det i 17:de punkten af BankoUtsk:s Mern.
N:o 67 framstäldta, och i samma Utsk:s Utlåt.
N:o 88 vidhållna förslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås nämnde förslag, och bifalles det i Hr Aminoffs vid förstnämnde Mern. fogade reservation afgifna förslag. 174 Den 23 November.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit med 24 Ja emot 6 Nej.
I öfrigt biföllos jemväl punkterna N:ris 1, 2 och 3 af förevar:de Utlåt., och ansågs detsamma i öfriga delar ej erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarne.
Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utsk:s den 21 och 22 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 89, med förslag lill föreskrifter i 3:e och 4:e Afdelningme af BankoReglermts 3:e Artikel.
Föredrogs, men bordlädes åilyo, på begäran af flere ledamöter, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns den 22 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 33, i ani. af väckte motioner, angående dels uphäfvandet af, dels ock ändringar i och tillägg till gällande föreskrifter, i afseende på hemmans-klyfning och jordafsöndring.
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att, enl. hvad hos honom blifvit anmäldt, antalet af IL o.
Ad:s ledamöter och suppleanter i förstärkta BankoUtsk., som komma att sammanträda nästa Lördag, ej vore tillräckligt för omröstningens anställande, samt hemstälde fördenskull om R. o. Ad. behagade utse ytterligare 6 suppleanter i nämnde Utsk., samt företaga detta val i morgondagens plenum, hvilket bifölls. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 1 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. ■»•O — Fredagen den 24 November 1854.
Justerades 3 prot.-utdr. för d. 23 dennes.
Skrifvelser till K.M.:
Den 24 November. 175 J\s 192, i anledn. af K. M:s Nådiga Propos. om ändring i 39:de, 40:de m. fl. §§:r i Reg.F:n, samt 4:de, 6:te m. fl. §§:r i RiksdagsOrdn:n; J\a 193, med förslag till Förorda., angde handelsböcker och handelsräkningar; samt A?
194, ang:de inköp af en staty i marmor, tillhörig sterbhuset efter Majoren A. Schiitzercrantz.
Äfvenledes uplästes till justering och godkändes ett från Exped.Utsk. under JVs 27 inkommet förslag till § i Riksdagsbeslutet, an:de ny instruktion för R.
St:rs Revisorer öfver BankoDiskont-verket och LåneKontoren.
Ad. val af ytterligare 6 Suppleanter uti Förstärkta RankoUtsk.; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: 255.
Falkenberg, C., med 26 röster. — 661.
Hr Klingstedt, Fullm.
Hr af Geijerstam, C., med 26 röster. — 49.
„ Eratt af Hoglunda, Fullm.
Gr. Hamilton, M-, med 25 röster. — 86.
Stuart, C. G., med 25 röster. — 396.
Gyllenhaal, Fullm.
Gr. Taube, H., med 25 röster. — 2145.
A. Hr af Nordin, Fullm.
Hr Tersmeden, Nils, med 24 röster.
Efter emellan dem, som erhållit lika antal röster, anställd lottning till bestämmande af ordningen för deras inträde i Utsk.
Raab, Adam Christian: Enär Hr Gr. o. Landtm, behagat anslå plenum till i morgon, under hvilket icke mer än 'ett mål finnes att föredraga, så, fastän vi äfven nu icke,hafva mer än ett mål, hvilket dock är af synnerlig vigt, nemi. hemmansklyfningen, får jag, då troligen de flesta af Hrr:ne icke hunnit taga kännedom om detta Betänk., som fordrar en sträng och allvarlig öfverläggning, vördsamt hemställa, om Hr Gr. o. Landtm, icke täcktes föreslå, att föredragningen med detta Betänk, måtte blifva upskjuten till morgondagens plenum.
Då det synés mig att R. o. Ad. i afton är temligen talrikt samladt och jag icke kan inse, det vi kunna bättre använda vår afton än med riksnytliga ärender, vågar jag hemställa om det icke vore lämpligt, att nu företaga detta ärende, emedan det är osäkert, om R. o. Ad. i morgon är så talrikt samladt som i dag.
Visserligen finner jag att åtskilliga ledamöter äro här församlade, men ett ärendes noggranna pröfvande 176
Den 24 No remb er. beror icke på antalet ledamöter, utan den undersökning, man åt detsamma egnar.
Det är klart att ju mer tid man egnar åt öfverlägningen af ett vigtigt ärende, dess bättre blifver pröfningen af detsamma.
Det är ur sådan synpunkt och i förhoppning att man derigenom skulle blifva i tillfälle alt nogrannare pröfva förevar:de Betänk., som jag har trott det vara bäst, att ärendet blefve till morgondagen upskjutet.
Jag skulle icke hafva framställt mitt förslag, om vi i morgon haft flera ärender att afgöra, men då vi på föredragningslistan icke hafva några andra mål, än dem sorn i morgon kunna ånyo bordläggas, samt morgondagens plenum således kommer att blifva eli s. k. bordläggnings-plenum, hemställer jag om det icke vore lämpligt att taga närmare kännedom om förevande Betänk.
Det förundrar mig visserligen icke alt Gr.
Sparre, som tänkt sig in uti frågan, önskar att få densamma genast afgjord, men så torde icke vara fallet med åtskilliga andra af oss, som nu äro närvarande.
Som det äruplyst, att ingen tid förloras genom det af Frih.
Raab begärda upskof, förenar jag mig uti det af honom framställda förslag.
Om frågan är af den stora vigt, som Frih.
Raab sagt, sä hemställer jag lill dem, som yrkat upskof, huruvida det är möjligt för den, som icke närmare är bekant med förevarande ärende, att på de få timmar, som återslå till morgondagen, intränga uti ämnet.
Jag ber endast att få nämna, att det vill förekomma mig som om
Hrr lagkarlar helst önskade att ingen, mer än da sjelfve, trängde in uti ämnet.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att, såsom Frih.
Raab föreslagit, med pröfningen af Lag-samt Allm.
Ekon.Utskms Betänk.
N:o 33 må anstå till morgondagens plenum, ropades Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Ja hafva varit öfvervägande Gr.
Då jag icke upfaltat R. o. Ad:s svar på den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. på samma sätt, som Hr Gr. o. Landtm., skulle jag, som anser alt ärendet nu bör företagas, helst önska att, såvidt sådant synes lämpligt och låter sig göra, votering blefve anställd.
Sedan sålunda votering blifvit begärd, uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.:
Den som bifaller att med pröfningen af Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.Utskms Betänk.
N:o 33 må anstå till morgondagens plenum, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer nämnde Betänk, att under innevarande plenum till pröfning företagas.
Vid Den 24 Novem 1)er. 177
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sora följer:
Till följd af det sålunda fattade beslutet, föredrogs nu Lagsamt Allra.
Besv. o. Ekon.Utskins den 22 och 23 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 33, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels uphäfvande af, dels ock ändringar i och tillägg till gällande föreskrifter i afseende på hemmansklyfning och jordafsöndring.
Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, ang:de yrkandet om en obegränsad jordbäfning.
( 2:dra punkten, innehållande förslag till åtskilliga ändringar i föreskri/terne ang:de hemmansklyfning.
Jag anhåller att det må tillåtas mig att slå på främsta bänken, emedan min syn eljest icke medgifver mig att läsa trycket.
Man har sagt att det behöfves en längre lid, för att intränga uti förevaride Betänk.
Ingen torde finnas, som är benägnare än jag att underskrifva den satsen, men jag tror alt huru lång tid man än använder på en dylik undersökning, skall det dock fordra en större skarpsinnighet, än jag besitter, för att reda de motsägelser, som förefinnas i Betänk.
Ehuru Utsk:n säga att verkan af den under d. 13 Juli 1853 utfärdade författn., hvilken först sedan elen 1 sisth November blifvit tillämpad, icke kunnat utrönas, hafva Utskin icke destomindre föreslagit denna författms fullkomliga upbäfvande.
, Författmns 2:dra mora., som icke är föreslaget till upbäfvande, lyder så: ”Vill man klyfva hemman till mindre delar än i all- mänhet för orten stadgadt är, då skall undersökas huruvida hvardera af de sålunda till utklyfning ifrågakomne mindre delarne må kunna medföra besutenhet”.
Det heter, vill man klyfva, d. v. s. om en person, sorn är i besittning af ett hemman, vill klyfva detsamma, då skall undersökning begäras.
Uti 3:dje mom. står det: ”Sker sådan klyfning, som enl. nästföregide mom. skall lill undersökning föranleda, genom köp, skifte eller gäfva af hemman, som med egande rätt innehafves, eller genom öfverlåtelse af åborätt etc., skall i allt fall undersökning ega rum innan laga stånd kan följa”.
Emellan dessa mom. är således nu en fullkomlig öfverensstämmelse, -hvaremot Utskins förslag helt och hållet rubbar denna följdriktighet, enär, då någon genom köp, skifte eller gåfva kommit i åtnjutande af en hemmansdel, hvarå man tilläfventyrs icke eger besutenhet, skulle, enl.
Utskins förslag, ingen undersökning vara behöflig.
Om man vill klyfva en hemmansdel, är det naturligtvis för något ändamål, ty ingen, som ej har för afsigt att 15 FL 12 178 Den 24 November. sälja eller bortskänka eller annorledes afbända sig något af sin hemmansdel, lärer befatta sig med densammas klyfning.
Författnm är således, äfven med bibehållandet af 2:dra morn., tillintetgjord, enär Utsk:n föreslagit att 3:dje mom. skall uphäfvas.
För att alla kontroller skola försvinna, föreslå Utsk:n till yttermera visso, att 10:de mom. äfven måtte uphäfvas.
Om detta morn., som innehåller: ”att då lagfart eller åbobref sökes å hemmansdel, som är mindre än som för klyfning utan undersökning är medgifvet, skall det visas att klyfningen skett med iakttagande af derför stadgade vilkor”, jemväl blefve uphäfd, finnes det ingen myndighet, som-är pligtig vaka deröfver, att, på sätt 1827 års författn. stadgar, besutenhet verkligen förefinnes å hemmansdelen, sedan klyfning egt rum.
Det är detta man med skäl klagat öfver och som dels föranledt den obesulenhet och det elände, som inom många landsorter förefinnes, dels gaf anledn. till nedsättning af en komitlé, hvars arbeten framlades af K. M. vid 1840 års Riksdag.
Allt sedan den liden har frågan varit hvila n d e samt berott på Regeringens handläggning, hvilken nu försiggått, och jag är öfvertygad om alt många husets ledamöter i likhet med mig erfarit en serdeles tillfredsställelse deröfver, alt en ' gräns blifvit satt för en fortsatt utveckling af eländet.
Nu vill man deremot uphäfva en författn., som tvifvelsutan skall blifva serdeles välgörande och hvilkens tillvaro räckt netto ett år.
Uti sina motiver hafva Utsk:n sagt, att de innehafvare af hemman, som genom köp, gåfva eller skifte kommit i åtnjutande af desamma, skola vara osäkre om besittningen af sin egendom.
Hvarifrån Utskui hemtal skäl till ett sådant påstående kan jag icke fatta.
Sådant är i allmänhet fallet med de flesta moliverna, ty ofvan omnämnda författn. säger uti dess sista §, att författnrn ej egel' tillämpning på de klyfningar m. m., som egt rum före d. 1 November 1853, då samma författn.* skall träda i verkställighet.
Det har således icke blifvit satt i fråga att förfaltn:n skall utöfva någon retroaktiv verkan på de jordafsöndringar, som redan egt rum, så vida de varit lagliga, ulan författn:n innehåller det uttryckliga stadgande, alt tillämpningen af densamma icke skall inträda förr än med den 1 Nov. sisth år, så att all efterräkning i den vägen är, såvidt jag förstår, undanröjd.
I afseende på sjelfva saken är derom mycket laladt och skrifve!, men hvar och en, som vill besinna de egenheter, som förefinnas i vårt land, samt den erfarenhet, som andra länder i afseende på jordafsöndringen lemnat, måste dock medgifva att, med anledn. af vårt klimat, den korta tid på året, som jordarbetet måste försiggå m. m. d., är det nödvändigt att betydliga inskränkningar uti rättigheten att sönderstycka jorden här måste göra sig gällande.
Afven uti andra länder, hvilka hafva ett bättre klimat, än vi, har jordstyckningen medfört olyckor.
Huru mycket mer skall icke sådana infinna sig hos oss, som äro nödgade att upvärma de ruin vi bebo.
Denna utgift, som är af ganska betydligt omfång, blir det ännu mer och i samma mån som skogarnes effekter förminskas.
Tillvexten af bakstuguhjon på de Den 24 November. 179 ställen, eler hemmansklyfningen har fortgått i någon större skala, är också alldeles oerhörd.
Jag har glömt medtaga en upgift rörande Malmöhus län, som är ganska uplysande i förevarande hänseende, och som på ett förskräckande sätt ådagalägger med hvilken hastighet den obesutna befolkningen växer, om den tillätes alt ulan all upsigt från samhällets sida välja en väg, som, utan tanke på framtiden, sorglöst belrädes.
För att sälta mig i tillfälle att bedöma i hvad förhållande inom Stockholms län den besinna folkmängden står till den obesutna, lät jag, med ledning af 1850 års manlalslängder, uprätta en statistisk förteckning öfver folkmängden, och det visade sig alt utaf denna, utgörande tillsammans 107,000 personer, bosatte på landet, befutinos 21,000 vara backstugusittare, samt att af den återstående delen 26,000 personer utgjordes af soldater, matroser eller torpare, och var således mer än halfva befolkningen på rörlig fot.
Detta beklagliga förhållande blifver än vidare utsträckt, om jordafsöndring i mindre, smärre lotter medgifves.
De som med någon upmärksamhet följt förhållanderna på landet, när missväxt inträffat, såsom år 1847, då ailä Mälareprovinserna blefvo mer och mindre lidande, erinra sig säkert att de betydliga bidrag, som af det allmänna lemnades, ändock utgjorde en obetydlighet emot de uppoffringar, som enskilde jordegare måste vidkännas.
Skulle nu här tillåtas hvad i vissa andra länder, t. ex.
Frankrike och i sednare tider äfven inom Wurtemberg, egt rum, nemi. jordstyckning utan inskränkning, blefvo följderne ännu bedröfligare än de visat sig vara inom dessa länder, emedan hos oss tillfälle i allmänhet sällan yppas för dem, som egnat sig ät ett visst yrke, att erhålla sysselsättning på annat sätt, och minst kan Sysselsättning påräknas under missväxtår, då, såsom nämndi är, de större jordegarne få föda de mindre och de obesutna.
Ju mera alltså antalet växer af dessa personer, hvilka i hufvudsaken ega sin utkomst genom större jordegares anlitande af deras arbetsbiträde, och ju mera antalet af större jordegendomar förminskas, destomera löper samhället vådan att, synnerligen i händelse af mindre goda årsväxter, förvandlas till en fattigvårdsanstalt i stort.
Redan nu är fattigvården på en och annan ort i så hög grad betungande, att t. ex. tillförlitliga personer hafva berättat mig att uti en socken inom Kalmar län upgingo fattigvårds-afgifterna för sisth år till 100 R:dr-per mantal.
Om man alltså icke söker alt i tid motverka det bosättningssystem, som i sednare tider gjort sig gällande, så är det klart att vårt land, såsom nyss sades, blifver en fattigvårdsanstalt i stort.
Det är visserligen sannt, alt det finnes många jordbrukare, som anse att vissa tider pä året tillgängen pä arbetare icke är tillräcklig, men denna olägenhet kan icke afhjelpas på annat sätt, än att de personer, som utsträcka sina egendomar genom odlingsföretag, förse sig med ständiga arbetare.
De arbetare, som under 6 ä 8 veckor sommartiden kunna för jordbruket vara beböfliga, erhålla likväl under den återstående delen af året icke något arbete; följden blir den, att de falla först församlingen, och sedan det 12 * 180 Den 24 November. allmänna lill last.
Man har i långliga lider blifvit missledd af det satt, hvarpå statistiska upgifter blifvit uprältade.
Man har nemi. lipskaltat ländernas styrka efter innebyggarues lillvext, och detta innefattar visserligen ett missledande begrepp, ty' icke är det innevånarnes antal, som obetingat utgör landets styrka, utan fastmera antalet af de innebyggare, sorn hafva sin bergning samt i sedligt hänseende upfylla de kraf, som man af en samhällsmedborgare har rättighet att fordra.
Då jag icke kan finna annat än att förevar:de förslag, sådant det blifvit framlagdt, är i hög grad olycksbringande, anhåller jag -vördsamt att Ii. o. Ad. ville afslä samtlige upläste morna.
Den siste värde talaren har ganska rätt uti ett af sina påståenden, nemi. att i afseende på detta ämne är så mycket taladt och skrifvet, att nästan hvarje ledamot af delta bus redan långt för detta' bör hafva stadgat sitt omdöme i denna sak.
Derföre,- och ehuru jag är af olika tanke med Gr.
Liljencrants, samt för min del önskar att den nu föredragna punkten af Betänk, må blifva bifallen, skall jag icke ingå i någon vidlyftig tvist med Hr Gr:n.
Men lill en början mäste jag beklaga, att denna fråga, liksom många andra vid denna Riksdag, kommit så sent från Utskär, att man knappt hinner erhålla ett vigtigt Betänk., förrän detsamma skal! diskuteras och afgöras.
Riksdagen är nu så långt framskriden, att om man icke skulle vara fullt belåten med hvad sora här är tillstyrkt, är det nästan omöjligt, att derutinnan fä några modifikationer verkställda.
Med den nu föredragna punkten är jag, såsom jag nyss antydde, väl i allmänhet nöjd; dock skulle jag i afseende på densamma önska en obetydlig förändring, sorn jag framdeles skall hafva äran omnämna.
Det skäl, som man emotbifall till Utskrns förslag egentligen anfört och som äfven blifvit uti reservationerna uptaget, är att, då den i ämnet sednast uLgifne författn., hvilken man önskar få förändrad, helt nyligen tillkommit, samt således under en ganska kort tid varit tillämpad, verkningarne deraf ännu ej kunnat gifva sig tillkänna.
Det är visserligen sannt, alt så är förhållandet, men jag tager mig friheten att just deraf hemta ett ytterligare skäl att få förfallnm förändrad, ty jag hyser den fasta öfvertygelse, att förfaltmn, — som i sjelfva verket blott utgör en eftergift å Regeringens sida, till följd af en utaf R.