Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr. von Rosens kostnadsförslag var, på sätt upplyst blifvit, knappast fullt färdigt då hans egen motion i ämnet denna vinter skulle handläggas af Ekon.Utsk., dit densamma hade blifvit remitterad.
Undersökning af merberörde förslag kan icke ske blott på papperet utan måste jemväl försiggå på sjelfva fället.
Tiden har följaktligen icke medgifvit att deröfver höra styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader innan Regeringen, lill upplysning i frågan, mäste sända Gr. von Rosens förslag till SlatsUtsk.; till hvilket den andra motionen, i ämnet, afgifven af Frih. Alströmer, blifvit remitterad, såsom bekant är, och derstädes lill ompröfning företagen.
I Ekon.Utsk. tillhörde jag majoriteten på den afdelning som behandlat detta ärende.
Till följd af de upplysningar, som Gr. von Rosen på ett klart men framför allt lättfattligt sätt meddelade, ansåg afdelningen bans förslag förtjent af en särdeles uppmärksamhet från R.
St:s sida och man beslöt derföre att tillstyrka en und. anhållan hos K. M. att Gr. von Rosens plan mätte blifva verificerad och i frågans hela vidd af sakkunnige män bedömd på det att R.
St. vid en kommande riksdag mätte blifva satte i tillfälle att kunna bedöma kostnaderne samt förmånerne och olägenheterne af jernvägsanläggningen emellan örebro och Hult; äfvensom att kunna jemföra det med anläggningskostnaden, samt förmånerne och olägeuheterne af en kanal emellan Hjelmaren och Wenern.
I detta slut stannade afdelningens pluralitet.
Men dä sedermera blef bekant alt StatsUtsk. icke ville behandla Frih.
Alströmers motion gemensamt med Ekon.Utsk., utan ensamt deröfver sig yttra, måste naturligtvis liden derföre afvaktas och numera det blifvande utlåt, från Ekon.Utsk. öfver Gr. von Rosens dit remitterade motion blifva någonting helt annat än hvad jag nyss nämnde vara majoritetens pä afdelningen tanka.
SlatsUtsk. har nemi. sett saken från en helt annan synpunkt, nemi. den optimistiska.
Delta Utsk. har ansett, att då det 1111 ej vore fråga örn att af Statsmedlen utbetala någon svårt anskafflig summa, eller tillförbinda landet att för det närvaride eller under näst påföljande år ansvara för någon afgift eller förmån lill jernvägsanläggningen (utom afträdelse af kronojord, och timmer frän kronans skogar hvarom jag sedermera skall yttra mig), utan att sådant först då skulle kunna ifrågakomma, sedan jernvägen blifvit färdig, så borde man laga saken lätt och icke förhala tiden med att uppskjuta frågan till definitift afgörande vid en annan riksdag, utan har StatsUtsk. derföre inkommit roed sitt förslag i ämnet, en tillrådan att så godt som obesedt bifalla saken. R.
St. skola således nu taga frågan om jernvägsanläggningen i betraktande ensamt ur denna synpunkt, ulan att kunna jemföra den med kanalfrågan; de skola deröfver besluta i sakens nuvar:de outredda skick, och pä god tro att företaget kan bära sig sjelft, åtminstone icke för statskassan blifva tunghället, förbinda Staten till framtida möjliga stora utgifter.
Mig synes likväl äfven då StatsUtsk. varit af en sådan tanke, det hade varit förslg - Den 29 Juli e. m. 345 tigare liandladt å Ulsk:s sida att inskränka sig till att blott föreslå R.
St. att åtaga sig den oftanämnda garantien och måhända derjemte, dock varsammare, jag menar klarare och bestämdare än som skedt, tillstyrka beviljandet af de öfrige ifrågakomne förmånerne, men deremot helt och hållet afhålla sig frän att ingå i några ytterligare stipulationer och bestämmelser, ulan öfverlemna allt sådant åt K.
M. att efter ompröfvande derom besluta.
Då hade det kommit att åligga, för sina rådslag och åtgärder, ansvarige personer att tillse det undersökningen blifvit fullständigt och med noggrannhet verkställd; hvarförutan man derigenom hade förebygdt ett framtida klander mot R.
St. för bristande förutseende i fråga om de vilkor, som här i betänk, af StatsUtsk. äro föreslagne, och hvilka då de binda händerna på Styrelsen blifva en undskyllan för de möjliga bristerna i de öfriga stipulalionerna af det blifvande kontraktet.
Med ett ord det hade funnits några som vore Konungen och nationen personligen ansvariga för sakens behandling.
Hvarken StatsUlsk:s ledamöter eller R.
St. kunna anses vara det, ty förutom att voterings-sedeln är sluten, sä vid en kommande riksdag då statsmedel härtill skola anslås, utgöra båda dessa auktoriteter möjligen belt andra personer, hvilka oaktadt de på sig fått hvälfda tyngden af vårt beslut alldeles icke behöfva eller kunna ansvara för hvad vi nu göra; men kommande Ständer böra visserligen fullgöra de förbindelser, som de närvar:de å Statens vägnar ingå.
Varsamhet deri är derföre en oeflergifvelig pligt.
Jag tror således, på grund af de skäl jag nyss anfört, att Utsk. äfven i detta afseende gått för långt i sitt förslag, nemi. i onödiga och menliga detaljer.
Men å andra sidan anser jag att Utsk., då det gått så långt in uti detaljer som det gjordt, äfven bort gå ännu längre.
Ty då de till bolag inbjudne inhemske och utländske män af R.
St:s beslut finna hvilka vilkor som af denna statsmakt blifvit föreskrifne för förmånernes åtnjutande, skola de sannolikt anse det vara obilligt, kanske orättvist, om Regeringen dertill lägger andra nya för bolaget betungande vilkor.
Någon förändring uti hvad R.
St. beslutat då det sammanhänger med ett statsanslag som kommande Ständer skola anvisa, kan Regeringen naturligtvis icke vidtaga; men deremot kan och bör hon för rikets nytta dertill lägga nya vilkor och bestämmelser.
Men skriket skall den då fä emot sig, derföre skola väl de stora bladen såsom vanligt draga försorg.
Det låter nemi. så förträffligt för den korttänkta hopen att taga den enskildes försvar emot samhället.
För den händelse att någon skulle vilja påstå att den K. resolutionen Gr. von Rosen förut erhållit på jernvägars anläggande i vårt land, med alla i densamma befintliga stipulationer, enl.
StatsUtsk:s afsigt ocb mening, äfven skulle vara bindande för ifrågavande fall, får jag hänvisa lill sjelfva betänk., der denna omständighet blott upptages i historiken öfver frågan, men alls icke uti sjelfva förslaget, nämnes icke ens i motiverne dertill, och der är blott fråga om en jernväg emellan Orebro och Hult; hvad som i betänk, omtalas hafva förut i denna fråga blifvit vidgjordt, är blotta anförandet af ett faktum, hvarigenom StatsUtsk. vill visa 346
Dea 29 Juli e. m. att Gr. von Rosen vore behörig man, med hvilken man i denna sak kunde göra öfverenskommelser.
Det vill synas uppenbarligen varit Utsk:s afsigt att icke binda det blifvande entreprenadbolaget vid alla de vilkor och stipulationer som omförmälte oktroj innehåller, ty ehuru
Utsk. i sitt förslag upptagit ordagrannt en del af de i oktrojen eller förenämnde K. resolution stadgade vilkor, har det likväl icke föreslagit alla, utan uteslutit vissa såsom t. ex. frågan om taxan för varor och passagerare, om krigsmaterielens förande m. m.
Dessutom då man vill låta påskina att det är mer än tänkbart att vi skulle kunna erhålla en jernväg mellan Stockholm och Götheborg måste jag bemärka alt icke heller är någorstädes nämndt om elektromagnetiska telegrafer.
Om en gång denna jernväg emellan Götheborg och Stockholm kommer till
Stånd, och i sammanhang dermed en dylik anlägges emellan Petersburg och Abo i det
Ryska riket, så är det att förmoda det en stark transito-handel, hvarom i motionerna ordas, öfver Sverige kommer att äga rum, dock icke med varor utan blott med handelsnotiser.
Dervid åro nyssnämnde telegrafer af mycken nytta, men de borde dock såsom i Preussen ställas till Regeringens disposition, så att jernvägsbolaget endast under Regeringens kontroll hnge dem begagna.
Bland de i betänk, föreslagna vilkor förekomma några, som synas mig icke vara nog klara och bestämda.
Sålunda är det i första punkten omnämndt att ”derest anläggningskostnaden icke skulle uppgå till förslagssumman, berörde ansvarighet inskränkes till ett belopp, svarande emot fyra proc. å den verkliga utgiften, deruti likväl inberäknad fern procents ränta, ä aktiekapitalet under byggnadstiden”.
Häraf synes dock icke om med de omnämnde fem procenten menas fem proc. af hela det tecknade aktiekapitalet eller blott å det successive inbetaldta kapitalet som till byggnaden åtgått.
Man måste dock ihågkomma att det till en stor del blir utländningar som komma alt deltaga i anläggningen, och då är det af stor vigt, så väl för deras säkerhet som nationens och dess heders skull, att ingen tvetydighet eller minst på förhand gifven anledn. till tvist må förefinnas.
På ett annat ställe förekommer: att om ”bolagets inkomst något eller några år skulle öfverstiga sex proc. af dess i och för banans anläggande och underhåll utbetalde kapital, åligger det bolaget etc.”
Med uttrycket ”bolagets inkomst” menas väl här nettobehållningen af jernvägen?
Hvarföre de der orden ”något eller några år”, sedan de tio åren förlupit, skola stå der, kan jag icke fatta.
Det kan möjligen föranleda till tvist derom, huruvida den stipulerade utbetalningen skall ske under alla år, efter de tio, till dess statskassan blifver tillfullo godtgjord eller hvartannat af de år då inkomsten öfverstiger sex procent o. s. v.?
Mig synes att för hvarje år, efter de tio åren, som en sådan öfverskjutande inkomst förefinnes, bör utbetalningen äga rum, hvarföre det också nyss citerade ord borde utbytas emot ordet hvarje.
Vidare förekommer det i 6:te punkten, der talas om den egentliga ”jernvägs-anläggningen” — att med sistnämnde uttryck kan förstås (såsom i punkten a synes vara förhållandet), Den 29 Juli e. m. 347 tiden under det man anlägger jernvägen, och icke en benämning af det fullbordade arbetet; men detta synes osäkert vid litt. b, der det är fråga om upplåtelse af virke från kronans parker i Orebro län; åtminstone är det mindre tydligt om den der medgifna rätten till utsyning och kostnadsfritt erhållande af virke endast skall räcka under byggnadsåren elier om denna rättighet äfven skall sedermera fortfara i och för underhållet af jernvägen.
Gr. von Rosen har sjelf medgifvit alt delta stadgande innebären otydlighet.
Vänder man sig nu till den s. k. oklrojen för att i denna del der söka ledning för sitt omdöme, ehuru icke en bestämd upplysning om Utsk:s mening der får sökas, så blir förhållandet än mindre tydligt, ty deraf vill det nära synas som om Gr. von Rosen blifvit tillerkänd en ständigt fortfarande utsyningsrätt.
Det heter nemi.: ”att hvad anginge sökandens nnderd. anhållan att från kronans parker och allmänningar måtte förjernvägarnes behof\ efter utsyning, kostnadsfritt lemnäs tjenligt virke etc.”
En större tydlighet hade således af StatsUtsk. bort iakttagas vid redaktionen af omförmälle punkt, litt. b, tydeligen och bestämdt inskränkande ulsyningsrätten till byggnadsåren.
Gr. von Rosen har visserligen här inför R. o. Ad. sjelf förklarat att han icke ville yrka på någon annan tolkning af merberörde stadgande, men dä det likväl, efter hvad Hr Gr:n nyss tillkännagifvit, är osäkert om han kommer att med ifrågavar:de jernvägsanläggningen taga befattning, är så mycket mindre hans enskiita omdöme afgörande i frågan.
Tolkningen kommer således att bero på det blifvande bolaget, och således kan äfven här lätteligen, ja troligen, tvistigheter uppstå då en utsträckt tydning af orden skulle leda till en stor vinst för bolaget med motsvarande förlust för Staten.
Hvad nu jernvägsanläggningen i sin helhet eller omförmälta stora utsträckning beträffar, måste jag erkänna den i militäriskt hänseende obestridliga och stora nyttan för landets försvar att hafva en jernväg emellan Stockholm och Götheborg, om densamma kunde utan statskassans alltför stora betungande underhållas.
Med denna militära nytta kan ingalunda jemförasden vida ringare, som af en kanalanläggning emellan Hjelmaren och Wenern skulle kunna ernås, ehuru kanalen är af vida större militäriskt gagn än jernvägen mellan Orebro och Hult.
Men för åstadkommande och underhållandet af en jernväg mellan Stockholm och Götheborg möta med afseende på kostnaden så stora svårigheter, att bäst torde vara lemna tankan derpå å sido.
Det försök som nu föreslås på en bana, som anses vara den mest lönande, kommer visserligen att innefatta en proba för dylika anläggningar; ty lyckas ej denna jernväg, så kan man vara säker på att jernvägar ej eller annorstädes i vårt land bära sig.
I kommercielt hänseende åter är på ifrågavar:de korta linie en jernväg ingalunda alt föredraga framför den nyssnämnde kanalen emedan de till Götheborg inkommande fartygen som kunna passera Trollhåtte-kanalen, måste urlastas i Hult och varorne åter ilastas i Örebro uti andra fartyg ; i sednare fallet kunna mindre fartyg utan omlastning gå från Götheborg till Mälarens småstä - 348 Den 29 Juli e. ni. der och ända fram lill Stockholm.
Deremot är det alldeles påtagligen klart alt den nu ifrågakomne jernvägsanläggningen skulle likasom en kanal mellan Wenern och Hjelmaren, hvilken sistnämnde sjö tillfryser nära liktidigt med kanalen, medföra betydliga lokala fördelar för de bergslager, som höra till Orebro län eller angränsa dertill och för de bruk och bergsmän, ända upp i Dalarne, som kunna på Strömsholms kanal nedsända sina effekter.
Särskilt för staden Götheborg skulle en stor fördel deraf uppstå, derigenom att denna stad, vare sig genom kanal eller jernväg, blefve närmad lill Mälaren och som följd deraf, satt i en mera direkt och snabbare beröring med medlersta delen af Sverige.
Götheborg skulle också derefter i en snar framtid komma alt såsom förläggare åt Mälare-provinserne till stor del supplera Stockholm, måhända till och med blifva förlagsman åt hufvudstadens minuthandlare.
Förutom såsom skeppsredare deltagande i den stora frakthandeln, mäste Stockholms grosshandlare då inskränka sig till Ostersjö-handel, emedan de icke kunde, om än understödde af Liibeckarne, med fördel täfla med Götheborgs handlande, dels i anseende till tidigare islagd och sednare öppen skärgård, dels ock i anseende till förlust i tid på längre sjöväg och deraf drygare transportkostnad hufvudsakligast dock genom Öresundska tullen.
Oansedt denna sannolika påföljd, bestrider jag icke möjligheten deraf att Sveriges fördel på det hela deraf befrämjas, äfven om Stockholm i st. f. att såsom nu vara Sveriges största handelsstad, skulle till följd af jernvägsanläggningen eller Svea kanal nedsjunka lill blott en fabriksstad, hvilket en talare nyss före mig påstod för en hufvudstad vara en olycka, isynnerhet då fabriksväsendet drifves i stor skala, hvilket dock för Stockholm ej är att befara då någon betydlig afsättning å manufakturer å utrikes ort ej kan ens tillfälligtvis beräknas.
Oaktadt de anförda sannolika påföljderne af den föreslagna jernvägen, om de voro att efterlängta och jag trodde att den fullbordade jernvägen skulle gifva så god inkomst att den kan bära underhållskostnaden, så äro dock såsom mig synes, så väsendtliga anmärkn.-r framställda emot det sätt hvarpå Utsk. behandlat denna fråga alt jag såsom gammal man och i öfrigt såsom riksdagsman inför mitt samvete ansvarig för hvad jag gör, icke kan lättsinnigt för fåfängan eller nöjet att snart få en jernväg i landet å Statens vägnar ingå på en garanti för ett företag hvartill icke ens planen, af dem det vederborde, blifvit undersökt, och garantien så mycket mera äfventyrlig, som densamma icke med noggrannhet blifvit bestämd.
Långt ifrån att hafva någon förbindelse att godkänna ett så ringa utredt förslag bör jag, och hvar och en annan riksdagsman finna sig pligtig, att afvisa detsamma.
Såsom StatsUtsk:s betänk, nu är uppstäldt kan således jag icke taga på mig ansvaret att godkänna det, utan måste derföre anhålla om återremiss.
Hr Gripenstedt, Johan Au g.:
På f. m. afgaf Gr. von Rosen det yttrande att han ansåg orsaken hvarföre utlåt, icke Den 29 Juli e. m. 349 infordrats från styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader, hafva varit den, att chefen för detta verk redan på förhand yttrat sig emot jernvägars anläggande i vårt land.
Tvenne talare hafva sedermera upptagit detta yttrande, och en af dem har, besynnerligt nog, liksom velat göra Styrelsen ansvarig derföre.
Då tystnad å min sida möjligen skulle kunna gifva styrka åt en sådan tolkning, har jag ansett mig böra förklara att skälet hvarföre yttrande från något embetsverk icke blifvit äskadt, ingalunda varit det af Gr. von Rosen förmodade, utan helt enkelt det att K.
M. som icke ämnade afgifva något tillstyrkande eller någon propos. i ämnet, icke eller ansåg nödigt eller nyttigt att något utlät, deröfver infordra.
Detta var det sannskyldiga skälet och icke någonting annat.
Cederström, Jakob:
Mig synes det vara af ganska stor vigt, att då fråga är om uppgörande af kontrakter emellan kronan och enskilde, de vilkor, som deri skola ingå göras så tydliga att någon misstydning deraf icke må kunna äga rum samt att förekommas mätte, det Staten icke gör större uppoffringar än afsedt varit.
Under öfverläggningen på f. m. har Gr.
Anckarsvärd gjort anmärkn. vid litt. b') af öde punkten, i fråga om rättighet till utsyning å kronans parker m. m.
Hvad nu först angår frågan om erhållande af virke å kronans parker, så förhåller det sig dermed så att kronoparkerne i Nerike äro försålde.
Deremot finnes det kronoallmänningar, och dessa betydliga nog, såsom t. ex. Tiveden och Käglan.
Om nu från dessa kronoallmänningar skulle tagas allt det virke, som för jernvägsanläggningen erfordras, så befarar jag att de hemmansägare, som från dessa allmänningar haft behöfligt skogsfång icke få det qvantum virke, som författningsenligt tillkommer dem.
Detta virke är dock icke på förhand disponeradt utan sådant sker årligen, och således kan bolaget yrka på att K:s bef:de tillägger dem det disponibla virke, som afverkas vid trakthuggningarne.
Deraf uppkommer således i första rummet brist på byggnadsvirke och vedbrand för en mängd hemmansägare.
Desse, hvilka vid skattläggningen berättigats till utsynings erhållande, men nu plötsligen blifva denna rättighet beröfvade, vända sig då lill vederbörande och begära förmedling.
Jag anser således att man icke bör till bolaget upplåta mera än ett bestämdt qvantum af årshygget, d. v. s. hvad som kan återstå sedan hemmanen fått den utsyning, som för dem af K:s bef:de i orten ansetts behöfligt till vedbrand och byggnad, men icke till afsalu.
Derutinnan äro författningarne ganska tydliga.
Men om nu bolaget, under påstående att det icke är förut disponeradt från kronoallmänningarne, borttager allt det byggnadsvirke, som derifrån ärligen afverkas och mähända äfven yrkar att få detsamma på kronans bekostnad levereradt vid jervägsstationerne, så befarar jag, att räntan på det kapital, som bolaget sålunda förvärfvar i skogseffekter uppgår till fullt ut lika mycket, om ej större belopp, än det af Staten garanterade årliga räntebeloppet af 129,000 r:dr.
Det blefve då icke blott 1,350,000 r:dr, som 350 Den 29 Juli e. m. under loppet af 15 år skulle komma bolaget tillgodo, utan dertill borde också läggas värdet af skogselfekterne och forslingen, hvadan ett högst obetydligt belopp behölde af bolaget tillskjutas.
Ett sådant förfogande skulle förorsaka stort missnöje och, såsom jag nyss nämnde, framkalla rättvisliga anspråk på förmedling och dertill vilja R.
St. väl icke låta föra sig genom sitt beslut i denna fråga.
På grund häraf önskar äfven jag att betänk, måtte varda återremitteradt, på det att
Utsk. må komma i tillfälle att genom öfverläggning med Gr. von Rosen förskaffa sig underrättelse om huru mycket virke, som erfordras till jernvägen och sålunda sätta R.
St. i tillfälle alt bedöma hvad som dertill verkligen åtgår, innan man upplåter Statens egendom.
Hvad åter angår rättigheten, att kostnadsfritt begagna kalk och stenbrott på kronans ägor, torde bolaget böra hänvisas alt vända sig till vederbörande bergmästare i orten för mutsedels erhållande.
En sådan mutsedel, då den innehåller bestämd uppgift om stället kan icke vägras någon, hvarken inländsk eller utländsk man, och dess uttagande medförer ej annan kostnad än lösen för resolutionen.
Att således på sätt Utsk. föreslagit i massa lill bolaget upplåta å kronans mark befintlige kalk- och stenbrott, vore, enligt min tanka, att ingripa i den enskildes rätt, att när som helst begära inmutning af grufvor och stenbrott, som förut ej blifvit i vederbörlig ordning inmutade.
Vidare förefaller det mig besynnerligt nog, att, då man talar om fyllandet af hvad som årligen kan brista i fyra procent af byggnads-kapitalet, man icke bestämdt någon viss siffra, som ovilkorligen skall beräknas såsom inkomst.
Kunde man supponera att jernvägen under alla 15 åren icke lemnar någon inkomst och att Staten således får tillskjuta hela beloppet, då skulle jag för min del helt och hållet afstyrka medgifvande! af den ifrågasatta garantien.
Således torde återremiss böra ske äfven på det att Gr. von Rosen må få lemna StatsUtsk. upplysning om den summa man kan beräkna årligen skall vid ränteliqviderne behöfva af statsverket tillskjutas, hvarigenom äfven en ledning lemnades för K. M.; vid uppgörande af det blifvande kontraktet emellan kronan och bolaget.
Derigenom undviker man äfven, att kasta hela obehaget af det slutliga beslutet i detta mål på K. M., som måhända eljest blefve nödsakad att tillägga en mängd nya vilkor.
Sä böra R.
St. icke handla; de böra tvertom söka skydda Konungmakten från alla dylika obehag och snarare taga dem på sig sjelf.
Jag upprepar min anhållan om återremiss.
Cederström, Claes Rud.:
Redan från längre tider tillbaka har man insett fördelen och vigten af att äga en föreningslinia emellan Wenerdalen å ena sidan samt de sinsemellan förenade Mälare- och Hjelmare-dalarne å den andra.
Ty Sveriges geografiska konfiguration, för öfrigt så lyckligt lottad med talrika sjöar och vattendrag, saknar, såsom enhvar känner, en naturlig sammanbindningslinea emellan förbemälde större vattendrags-systemer, hvarmedelst en lättare och hastigare kommunika - Den 29 Juli e. tn.
351 (ion, än som nu låter sig verkställas, kunde komma att äga rum.
Denna saknad har också icke undgått den för våra inhemska kommunikalions-anslalter så nitiske Gr. von Plåtens uppmärksamhet.
Den rigtades fastmera med den grundlighet, som var en honom tillhörande egenskap, under tlerfaldiga undersökningar, uppå utvägarne att en dylik brist framdeles kunna afhjelpa.
Men då, på nämnde tid, användandet af jernvägs-anläggningar, ännu icke var allmännare infördt, afsåg man, vid tanken på en sammanbindning af förenämnde sjödalar, en kanalbyggnad, såsom sättet för målets ernående.
Men då svårigheter härvid yppade sig, så lemnade Gr. von Platen denna idée; i det han egnade hela sin verksamma lefnad ät fullbordandet af Götha kanal.
Då det nu af Hr von Hartmansdorff blifvit nämndt det en framtida anläggning af den s. k.
Svea kanal, skulle för den inrikes rörelsen troligtvis medföra större fördelar, än hvad af en jernväg kunde förväntas, och den värde ledamoten antagit kostnaden för densamma till ungefär motsvarande hvad lill den föreslagne jernvägen är beräknad att åtgå, så torde det tillåtas mig att, i anledn. deraf inför R. o. Ad. meddela några pä authentika handlingar grundade uppgifter i ämnet.
Svea kanal är, enligt kostnadsförslag af Hr öfverste-löjtnant Edström af d. 22 Juni 1840, lång öfver land — 4 mil och 13,200 alnar, och genom sjöar — 6 mil och 15,780 alnar, eller tillsammans 11 mil och 10,980 alnar, och inalles 55 slussar.
Dess kostnad är i nyssnämnde förslag upptagen till öfver 4 och en half millioner r:dr b:ko.
Men dervid bör anmärkas alt uti denna summa icke ingur jord er sättning, som måste blifva mångfaldigt dyrare än för jernvägen, både för behofvet af större bredd och längd, inköp af ångfartyg, verkstäders anläggande och höstäders uppbyggande för tjenstemän och betjente.
Alla desse, eller deremot svarande kostnader äro i de för jernvägen beräknade tre millionerna intagna.
Jernvägen är öppen hela året, och passagen derå mellan Hjelmaren och Wenern fordrar 3 timmars tid.
Kanalen skulle blifva otillgänglig för trafik under den kalla årstiden och passagen derå fordra en tid af tjugu timmar.
Men den största svårigheten för Svea kanal är alt det synes af kostnadsförslaget, att man ingalunda är öfverens om huru vatten skall anskaffas på största höjden (mellan Olsboda och Lel-elfven).
Man uppger nemi. 2 alternativer.
Det ena är att höja vattenytan i sjön Möckeln 7 fot, dervid likväl ingen kostnadsberäkning förekommer öfver den skada, som derigenom förorsakas.
Detta förklaras vara det sannolikt ofördelaktigaste.