Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
G alnar bred väg är Ridväg, ej Körväg.
Hvarföre ej i lagen utstaka bredden nä Landsväg?
Då Landet bar så väl bredu sorn längd, och Landsvägen endast går tvert igenom, tarfvar alltid ett land sidovägar af minst 8 alnars bredd, utom Dikena.
På 6 alnars
Väg kunna knappast 2:11c Kärror mötas, utan att den ena måste i Diket.
Väglagningen bör ske efter 1734 års Lag. c>:de §.
Ar olämpelig.
Raka vägar måste nödvändigt för ett Land borttaga mindre jord än krokiga, för hvilken sanning enskiltas fördelar af krokiga vägar bör gifva vika. i2:te §.
Är äfven olämplig.
Antingen bör mali få taga Grus utan ersättning, så på Ut- som In-ägor, ty äganderätten är för båda lika; eller borde grustäckter köpas för allmänna medel, till allmänna vägars reparerande; eller ock bör det vara en fråga endast emellan Jordagarne. i4'de §.
Är olämplig.
Vägfogdar böra finnas, enligt 1^34 års Väg-Ordning, sorn. tillse att Yägar och Broar äro farbaiJ; ty skadan af en oduglig väg visar sig ganska sällan genast, så vida ej en Bro går sönder, och Menniskor samt kreatur dervid omkomma.
Det bör således tillhöra Läns 8 H. 3* 36
Den 29 December f. m. nian, samt Bro- och Väg-Fogdar att tillse och befordra Vägarnes lagliga underhållande, samt hvarje Resande att hos dem angifva brister å de samma, hvilka genast böra för Lega iståndsättas, med utmätningsrätt, hvarvid Bro- eller Väg-Fogden med tvänne ojäfviga vittnen åger vitsord.
Della angar söndriga Broar samt hålor och utskärningar i Vägar. y:de Capitlet.
Om Diken och Vattenledningar. irsta §.
Visst mått å
Dike duger ej; det bör vara så stort alt vattnet afledes. 8:de Capitlet.
Om Vattenverk.
Bör aldrig få förhindra Flottning, och bör derföre vara försedd med Damlucka; hvarom jag till Ständerne inlemnat ett särskildt Memorial. w:de Capitlet. 5:te §.
Är alldeles olämplig.
Ingen bör få svedja utan grannars samtycke, så vida ej borgen eller antaglig förskrifning för skada kan åstadkommas, och aldrig sednare än den i5:de Julii.
Bränning af Torf på öppna slätter bör endast med samma vilkor få ske.
Torpare och Back - Den 29 December f. m. 37 stugsittare böra ej få bränna, om Granne nekar, med mindre Hemmansägaren ansvarar med sin egendom skadan, så långt den räcker, samt bistår vid branden.
Alt gälda skadan är lätt sagdt, men ej så lätt verkstäldt; och om en, som ingen ting äger, har rätt att bränna, svedja, eller bränna Torf, äro grannar, hvilkas skog eller säd dervid uppbrännes, högst obelålne.
I Byggninga-Balken bar alldeles blifvit uteslutet, huru Publika
Hus skola byggas, tillika med allt som egentligen tillhör den ekonomiska Lagstiftningen; hvilket förhållande rättvisligen blifvit motiveradt.
Men så länge Svenska jorden är behäftad med alla dessa ekonomiska skyldigheter, är det ock nödvändigt att dessa skyldigheter bestämmas i allmänna Lagen, nu som förr, ty Grundlags-Privilegier och skyldigheter kunna och böra ej komma under Regeringens oinskränkta dispositions-rätt.
Stadsjordens skyldigheter och förhållande till Städerna omnämnes allt för litet.
Detta är likväl en ganska vigtig fråga, sorn borde väcka Lagstiftarens uppmärksamhet.
Ut söknings Balken. 6:te Capitlet.
Qvarstad eller Utmätning bör ej kunna rubbas vid bot af Fästningsstraff eller häckte.
Sådant bör ej med böter kunna 38 Den 29 December f. m. försonas; ty raan kan nu mot erläggandet af en obetydlig plikt skada Borgenär till mångdubbelt större belopp, då deremot en oärlig Gälldenär såmedelst kan tillskansa sig en rätt ansenlig vinst. j:de Ccipitlet.
Då Gäldenär lemnar full säkerhet, bör han från Bysättning vara fredad.
RättegångsBalken.
HäradsRätter böra utgöra Första Instan» tien för alla mindre Städer och Landet, om de blifva permanente; eljest böra Städer och Landet hafva särskildte Domstolar.
I hvarje eller hvartannat
Län bör Öf« verRätt eller LänsRätt finnas, bestående af ungefär en Division af Kongl.
HofRätten.
IIofRätt var fordom Högsta Domstol; nu är den endast ÖfverRätt, och kan således försvinna.
Efter min tanka böra HäradsRätterne förblifva, såsom de äro, jemte upprättande af FörlikningsDomstolar.
LagmansRät» terne böra försvinna, och öfverRätten i dess ställe inträda, emedan vittnens hörande medförer stora fördelar, hvilket vid LänsRätten låter verkställa sig, hvarigenom en origtig
Dom till äfventyrs derigenom rättas» 6:te Capitlet. usta §.
Domare böra minst hafva fyllt a6 år.
Den ag
December f. m. 39 Jag anhåller, att denna motion må få åtfölja Friherre Anckarswärds till Lagutskottet.
Hans Excellence Herr Grefve Gyllenborg, Fredrikj hade inlemnat ett så lydande Memorial:
I anledning af flere motioner, hvilka så väl hos Ridderskapet och Adeln, som i BondeStåndet, blifvit väckte, rörande frågan Om beredande af en ny allmän Civiloch Criminal-Lag, har jag ansett mig skyldig att lemna upplysning om behandlingen och fortgången af det arbete, som i denna väg varit anbefallt.
Sedan Rikets Ständer genom skrifvelser vid 1.809 och 1810 årens Riksdagar hos Kongl.
Majit i underdånighet anhållit, att en LagCommitté måtte blifva förordnad till utarbetande af förslag till en ny Lag, samt vid den sistnämnde Riksdagen för densamma beviljat ett särskildt anslag; så befalte Kongl. Majit d. 9 Nov.
181 o åtskilliga personer och deribland jemväl Rikets Ständers dåvarande JustitiaeOmbudsman, att sammanträda och föreslå, huru och på hvad sätt Rikets Ständers önskan måtte bäst till ändamålets vinnande befordras; hvarefter Kongl. Majit den 14 Febr. 1811 förordnade angående den begärde LagCommitle^ns organisation, och hvad i allmänhet vid arbetet borde iakttagas. 4o Den 29 December f. m.
Committeen, som i medlet af samma år tora till verksamhet, blef, i följe häraf, sammansatt dels af arhetande Ledamöter, hvilka fingo frihet från annan tjensteutöfning samt ett årligt arfvode, dels af mig i egenskap af Ordförande och flere andre så kallade granskande Ledamöter, utan arfvode eller tjenstledighet, men hvilka hörde deltaga både i förberedande öfverläggningar och i granskning af de förres utarbetade förslag.
Under loppet af den påföljande tiden hafva särskilda förslager blifvit uppgjorde, granskade, ändrade eller jemkade och omskrifne, ofta under enskilta täta och långvariga sammanträden emellan de arbetande och en del granskande Ledamöter, intill dess omsider, år 18x4» förslagen började komma under allmän öfverläggning i liela Committeen, hvarmed sedan tid efter annan fortsattes; derefter de civila Balkarne med RättegångsBalken i tvistemål, allt efter som det medhants från och med år i8i5 till och med 1822, befordrades till trycket och utdeltes till allmän granskning.
Nära 12 år hafva således åtgått för första upplagan af förslaget till civila Lagboken; men derunder har LagCommissionen jemväl förehaft: 1:0
Ett uppgjordl förslag till CrimiualLag, ehuru det efter skedd granskning ansågs icke kunna antagas; Den ag December f. m. 41 a:o Det betänkande örn grunderne för förändrade straffanstalter och inrättning af allmänna Arbetshus, som, af Konungen gillad t, på Dess Högsta Domstols och StatsRåds tillstyrkan, öfverlemnades till i8i5 års Ständer och af dem godkändes; 3:o
En hemställan angående
Domstolarnes organisation, hvaraf Kongl, Maj:t lemnade Ständerne del, vid samma Riksdag, men hvarpå följde deras svar, att de då ej ville annan åtgärd i ämnet vidtaga, än för det närvarande låta frågan alldeles hvila, och utan något i förväg fattadt beslut, som skulle kunna lägga hinder i vägen för ämnets vidare utveckling och pröfning, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att hela målet måtte till Committe'ens bearbetande återlemnas, hvarefter, sedan det i föreskrifven ordning blifvit genom trycket till allmän granskning utgifvit, det skulle hero på Kongl. Majrts och kommande
Ständers pröfning att antaga eller ogilla så väl det fulländade Lagverket j som grunderne för detsamma; 4:o
Dc förslag, som sedermera grundlagt de af Lagstiftande Makterne redan för delta antagne Författningar om inteckning, om lösen af Vattenverk och om Concourser; hvarförutan Commilteen 5:o gemensamt med andra Committerade öfverlagt och gifvit yttrande i frågan om gränsorne emellan Domaremaktens och de Administrativa Auctoriteternes åtgärder, hvilket Betänkande förevar vid sista Riksdagen; 42 Den 29 December f. m. äfvensom Committéen aflemnat anbefallte utlåtanden i flere särskilde uppkomne lagfrågor.
Den tid, som till 1823 förflutit, torde således icke finnas hafva af LagCommittéen lemnats obegagnad.
Man har behöft en stor del deraf alt sammanföra och jemka den mängd af Författningar, som ändrat eller förklarat 1734 års
Lag allt sedan den utkom; och erfarenheten gifver visshet derom, att en ny
Lag fordrar särdeles omtanka och öfverläggning, äfven då den endast angår ett särkilt ämne, beli än mer då det rörer en hel allmän Lag, som omfattar så många, hvilka, ehuru skiljaktige de äro, likväl hafva oftast ett gemensamt sammanhang.
Naturligt och oundgängligt är det också, helst i våra upplysta tider, att den eller de, som skola författa sådane vidt omfattande arbeten, ej böra underlåta att studera andra Rikens lagstiftningar, och hvad som i det ämnet må vara skrifvit och afhandladt.
Att vinna denna kännedom, fordrar äfven sin tid och ej den kortaste.
Ombyte af arbetande
Ledamöter har ock, i synnerhet de första åren , inträffat, och har ej kunnat undvikas.
Jag har varit vittne till de ansträngningar de arbetande Ledamöterne gjort, och anser mig pliktig säga min öfvertygelse, att de handhaft de dem anförtrodde göromål med all den skyndsamhet och verksamhet, som ett så grannlaga Den 29 December f. ra. 43 värf tillåtit; likasom jag ock öppet bör erkänna, att en del af tidens utdrägt varit vållad af de granskande Ledamöterne, hvilka ägt andra öfverhopande embetsgöromål att uppfylla, och således icke kunnat så fort lemna deras biträde, som eljest varit möjligt; men hvilket icke kan lända de arbetande Ledamöter till last.
Denna anledning till hinder för fortgången, har jag ock insett; och på det sådant icke måtte inträffa, i afseende på CriminalLagen, har jag redan år 1824 hos Konungen i underdånighet hemställt, att de förordnade granskande Ledamöterne skulle entledigas från deltagande deri; hvilket i Nåder blifvit bifallit, med förklarande, att, så snart förslaget blifvit af de arbetande Ledamöterne fnlikomnadt, det skulle öfverlemnas till Kongl. Maj:t, som då ville vidare utstaka, huru med granskningen deraf borde förhållas.
Enär Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöllo om vidtagande af nödige mått och steg till påskyndande af LagCommitte'ens arbeten, så att hela förslaget till ny Civiloch CriminalLag måtte så tidigt fullbordas, från trycket utgifvas och allmänt göras, att detsamma, i den ordning 47 §•
Riksdagsordningen och 87 §.
RegeringsFormen, föreskrifva, kunde, sä vidt möjligheten medgäfve j i ett sammanhang komma under 44 Den 29 December *" m.
Sländernas pröfning vid nästpåföljande Riksdag, har, på sätt Kongl. Maj:ts tryckta Nådiga Skrifvelse af den n Mars 1824 närmare utvisar, jag gjort underdånig framställning om hvad som ännu återstode, och de hinder som inträffat för fullbordandet deraf, så skyndsamt det varit att önska.
Dervid trodde jag mig böra i underdånighet anmäla, att, emedan det vore Rikets Ständer, som begärt utarbetning af en ny
Lag, anledning af de uti deras skrivelser åberopade §§. af Grundlagarne kunde hämtas dertill, att det också vore Ständerne, sorn först ägde. granska förslaget, och att det sedan ankomme på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, att, efter Högsta Domstolens och StatsRådets hörande, bifalla eller afslå hvad Ständerna antagit; men då, i en så vigtig fråga, som en helt ny allmän Lag, ett af Kongl. Maj:t sjelf okändt och icke pröfvadt eller godkändt förslag ej syntes böra till Ständerne öfverlemnas, enär de sjelfva icke borde sakna de upplysningar och den ytterligare utveckling, som förutgående discussioner i Högsta Domstolen och hos Kongl. Maj:t i Dess StatsRåd, otvifvelaktigt komme att framställa, samt då detta sednare sätt till ny Lags antagande öfverensstämde så väl med de åsigter Konungen redan förut för mig tillkännagifyit, som med hvad Ständerne syntes hafva Den ag December f. ra. 4^> å deras sida önskat, trodde jag Lagverkets fortgång derefter böra rättas.
Detta vann Kongl. Maj:ts Nådiga bifall.
LagCommitte'en anbefalltes att fortfara oell skynda med den stutliga revisionen af CivilLagen, hvartill ingifne anmärkningar och vissa under det fordna arbetet uppkomne förändrade meningar gåfvo anledning.
Utarbetandet af förslag till CriminalLagen, och dertill hörande rättegångssätt, skulle derefter företagas af de arbetande Ledamöterna, utan att, som ofvan sagt är, hindras af de granskandes mellankomst; och de fingo rättighet att till deras biträde utvälja den eller de personer, till hvilka de kunde äga förtroende, äfvensom de ålades att ingifva årliga raporler om hvad som hunnit tillgöras.
Revisionen öfver den Civila Lagen i alla dess delar fortsattes sedan oafbrutet först af de arbetande Ledamöterne, och sedan i LagCömmitteens allmänna sammankomster åren 1824 och 1825, hvarvid ett nytt Lagförslag blifvit gjordt, som sedan det hunnit tryckas med både äldre och nyare protocoller och motiver, redan den 1 Aug. 1826 till Kongl. Maj:t öfverlemnades.
Efter inkomne underrättelser har Förslaget till CriminalLagen hunnit så vida, 46 Den 29 December f. m. att detsamma kan till Kongl. Maj:t införYänlas nästkommande vår.
Att all lagstiftning fordrar särdeles öfverläggning, djup omtanka och mycken grannlagenhet håde i anseende till ämnen och uttrycken, derom lärer ingen tänkande tvifla; och att ombj^te af strafflagar och straffbestämmelser i synnerhet är Ömtåligt, allt i mån af Folkens olika seder, lynnen, upplysning och uppfostringsanstalter, lärer ej kunna nekas.
Den tid, sorn härpå användes, är ingalunda förlorad.
Allmän säkerhet och kommande slägters väl beror på ett riktigt användande deraf, och alt intet förhastande må äga rum.
Nyss dog den förtjente, kunnige och nitiske Man i BrödraRiket Norrige, som nära 10 år haft sig uppdraget att utarbeta första förslaget blott till en CriminalLag, men icke hunnit dermed, oaktadt alla de åtgärder Lagstiftande Makten der sökt vidtaga till ändamålets vinnande.
För öfrigt känner man de mödor och de svårigheter, sorn de sednare åren åtföljt samma slag af lagstiftningsförsök i främmande länder.
Man känner hvad tid, som åtgick, innan detta
Rike hugnades med den Lag som nu gäller.
Hvad vidare förelupit, huru Kongl. Maj:t ansett vigtigt att, innan den nya lagen förekomme till slutlig granskning af båda Lagstiftande Makterna, ytterligare till - Den ag December f. m. 47 fällen ännu lemnades för sakkunnige personer och allmänheten, att inkomma med anmärkningar vid detta vigtiga arbete, och livilka omständigheter eller skäl som hindrade Kongl. Majit att vid nu instundande
Riksdag förelägga detsamma Rikets Ständer, inhämtas af Kongl. Maj:ts Nådiga Rerättelse; och får jag tillägga, att Högsta Domstolen, som alla dagar i veckan, utom vanligtvis Lördagarne, sammanträder för de fullföljde mångfaldiga rättegångsärendernas afgörande, har redan största delen af förlidet år varit de sednare dagarne äfven samlad för att taga förberedande kunskap om det nya Lagförslaget, men afbidar nu vidare förväntade anmärkningar.
Sådan har fortgången af denna vigtiga angelägenhet varit.
Såsom Medborgare, såsom Ordförande i LagCommittéen under den Civila Lagens behandling, och såsom den der genom det mig i Nåder anförtrodde Embete satt i närmaste beröring af det, som angår Lagstiftning och Lagskipning, delar jag icke allenast med hvarje annan en innerlig önskan, att Lagförslaget kunnat komma i det skick, att slutligen blifva underkastadt Lagstiftande Makternes pröfning, utan jag skulle ock känt min egenkärlek på ett särdeles sätt smickrad, om mina bemödanden kunnat bidraga härtill, samt om jag fått upplefva den dag, då en ny Lag utkommit, som undanröjdt bristerne i den 48 Den 2g December f. m. gamla, lättat, så vidt möjeligt ar, Domarens besvärliga och grannlaga kall, saint gifvit större säkerhet och garnntie åt dem, sorn finna sig nödgade att i rättegångsväg söka skydd och försvar för sina rättigheter; men ehuru mycken möda man användt att finna det rätta och sanna, och att uttrycka lagens bud, så, att advocaturen och krånglet, alltid i beredskap, ej måtte få anledning till missbruk och förvridningar, ehuru många af dem, som uti arbetet deltagit, varit utmärkte för erfarenhet och skicklighet med de dertill hörande förtjenster, har jag dock för min enskildta del icke kunnat annat än med djup vördnad och tacksamhet ärkänna Kongl. Maj:ts
Nådiga omsorger att förekomma förhastade åtgärder uti en fråga, hvarpå Hans undersåtares väl så väsendteligen nu och i framtiden beror.
Det land är lyckligt, som ej behöfver göra om sina lagar beständigt.
Derföre*' är det ock angeläget, att, när det sker, det verkställes med full urskillning, och ej ytligt, men med noga betänkande.
Lagen förlorar eljest den vördnad hon bör äga, och med ständiga förändringar känner ej folket sig tillfredsstäldt.
Det kan aldrig falla mig in att klandra eller missbilliga den inquietude, som visar sig för Lagverkets fortskyndande.
Den tid, som förflutit sedan första tankarne fastades dervid, är visserligen lång, men med det samma kan ej gå till såsom med Den 29 December f. m. 49 med andra beställningar.
Jag har bjudit till att visa att verkliga hinder mött.
Jag önskar att hafva lyckats öfvertyga derom.
Det tillhör Svenska Folket att dömma.
Vördnadsfullt underkastar jag det dess domsrätt; men med all aktning för dem, som yrka, att vissa delar af lagen nu vid denna Riksdag i förhand må komma under öfverläggning, kan jag, med den öfvertygelse en 43*årig ärfarenhet på juridiska banan gifvit mig, icke tillstyrka en sådan styckning, hälst då Riksens Ständer sjelfva redan förut ansett nödigt, att Lagen i ett sammanhang på en gång borde komma under granskning, och då, såsom jag föreställer mig, åtminstone det beslut, som nu å Ständernas sida fattades, möjeligen kunde blifva underkastadt förändringar vid en kommande Riksdag och således icke leda till det mål man åsyftar, men till äfvenventyrs skapa svårigheter vid framtida pröfningen af de partiella stadganderne.
Då man går att göra en ny lag synes mig, att man har nödigt att på en gång stadga principerna, innehållet, och sättet för lagen att uttrycka sig, och att detta allt äger ett oskiljaktigt sammanhang.
Med ett annat förhållande godkänner man ingen ny Lag, man författar endast en Instruction för dem, sora skola författa förslaget, och den kommer något sent, när förslaget redan är färdigt.
Om några frågor skulle vid första 8 H. 4 Den 29 December f. m. påseendet vara enkla och utan sammanhang med andra, såsom t. ex. giftorätten och arfsrätten syskon emellan, samt dessa egentligen syntes bero af Folkets eller dess Representanters egna åsigter, bero äfven dessa vid en närmare granskning, till någon del af utvecklingen af läran om skillnader emellan arfve- och aflingejord samt ägarens dermed åtföljande rätigheter, och torde för öfrigt, sedan detta föregått, vara af den föga invecklade egenskap, att de ju kunna afgöras vid samma tillfälle, sorn lagens öfriga påbud.
Nationen får emedlertid tillräcklig tid att betänka sig och stadga tänkesätten.
Att åter vilja stadga hufvudgrunder för brottmålslagen, innan ens något förslag blifvit för allmänheten kändt, för densamma framlagdt och af den granskadt, som ännn icke inträffat, anser jag för min del högst äfventyrligt, likasom stridande mot Riksens Ständers yttrande d. 27 Juli i8j5, hvarom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till LagCommissionen är tryckt bland bilagorne till det sisla Lagförslaget.
Månne man icke allt härföre, både I anseende till det ena och det andra, gör klokast, att låta allmänna omdömet mogna ecb stadga sig.
Ett förhastande härutinnan kan leda lill de svåraste påföljder, och ingen erinran sorn emedlertid kan göras, är för Lagstiftaren att försmå.
Låtom oss följa de åsigter, som blifvit oss meddelade af Den 99 December f. m, Sf en Konung, hvars intresse är oskiljaktigt från Svenska folkets, hvars andel i Lag* stiftande Magten är af så stor vigt, och som så ofta, håde i detta och andra fall gifyit öfver ty gande bevis om sin ömma sorgfällighet.
Om med grundlagen det må vara en* ligt, att ett Riksens Ständers Lagutskott är uti activitet emellan Riksdagarne, hvil* ket jag vid detta tillfälle mera önskar äu vågar tro, så skulle jag anse Friherre Boijes förslag derom leda till mycken tidsför* kortning vid den granskning, sorn förmo* deligen förestår nästkommande Ständer, och vara så mycket ändamålsenligare, som detta Utskott då finge tillräckligt utrymme att, med uteslutande af andra öfverlägga ningar, kunna med full sakkännedom, gifva sitt utlåtande, och få tillfälle att skaffa sig de ytterligare upplysningar de kunde för det stora ändamålet anse nödigt Skulle detta Uttkott åter blott kunna betraktas såsom en ny Committé, med Kongl. Majits Nådiga bifall satt af Ständerna, så kan det åtminstone ej uppfylla afsigten med det LagUtskott, som enligt RegeringsFormen, vid hvarje Riksdag, af de Riksdags* män,som då infunnit sig, skall väljas.
Herr von Hartmansdorff* Augusti, Det dröjsmål, som ägt rum med nya La^ 52 Oen 29 December f. m. gens antagande torde, så vida det berott på Styrelsen, ej böra anses annorlunda, än såsom ett bevis på Styrelsens omvårdnad för detta Folk.
Jag tror att ett misstag från början blifvit begånget, då man beslutade utarbetandet af en ny Lag.
Bättre och riktigare hade det säkerligen varit att, på sätt en numera afliden liög Juridisk Embetsman yrkade, blott sammandraga till en redaction alla gällande Lagar, afskilja derifrån de stadganden, som kunde finnas föråldrade och för denna tiden olämplige, samt ifylla hvad som kunde brista, det man bibehöll.
Att göra annat är, att anse Lagstiftningen för något godtyckligt, hvilket hon ingalunda är.
Det förhåller sig med samhällskroppen på samma sätt, som med menniskokroppen.
Den diet och det lefnadssätt den sednare i tidens längd antagit, måste hon framgent bibehålla utan betydliga afvikelser.
En hastig förändring deri, om än föreskrifven af sjelfva Esculapius, skulle vålla vantrefnad och illamående.
Så äfven med Statskroppen: dess sätt att vara och lefva är bestämdt af uråldriga bruk och vanor; om dessa betydligen rubbas eller afbrytas; så uppkommer nödvändigt vantrefnad och oordning.
Vi, som äro födda och hafva lefvat i detta Rike under en uråldrig lag, hafva af hela vår omgifning nästan medvetslöst inhemtat den, och lita på det hufvudsakliga af dess innehåll, liksom på den omgifvande naturen.
Den 29 December f. m. 53 skulle en hastig och total lagförändring måhända
Vara mindre äfventyrlig, om den an~ ginge oss allena — men huru skulle Allmogen, äldre Domare och Embetsman taga sig fram, om deras ägande lagkunskap på en gång tillintetgjordes, och om de nödgades titta i Lagboken, för att i hvarje händelse få veta hvad de hade alf göra.
Kunde man deraf väl förvänta annat än oreda?
Men det må härmed vara hur som helst.
Vi veta i alla fall, att CrimiualLagen ännu icke är utarbetad.
Hvarföre då skynda så mycket med CivilLagen, hvilken i så många fall sammanhänger med den förre?
Att Högsta Domstolen ännu icke pröfvat hela Förslaget till CivilLagen känne vi dessutom, ej mindre än Grundlagens föreskrift att en sådan pröfning skall föregå Kongl. Majlis i StatsRådet.
Att derföre nu på förhand begära vissa grunsaIsers eller vissa delars antagande ur det hela, vore således att begära någonting för ögonblicket ogörligt, emedan Högsta Domstolen, som är med löpande
Domaregöromål fullt upptagen, omöjligt kunde under Riksdagen medhinna en sådan pröfning — och om den ock medhunnes af Domstolen, så har ju Kongl. Maj:t i alla fall redan förklarat, att han ej anser lämpligt antaga förslaget, innan äfven andra sakkunnige mäns granskning föregått.
Hvarföre då betunga Lagutskottet, som redan är nog sysselsatt af andra ureudor, med pröfningen af ett för - 54 Deh 29 December f. m; slag, som, om det än kunde blifva färdigt att föreläggas Rikets Ständer, dock ej af Konungen antoges.
Jag skulle således anse det ganska orätt af Rikets Ständer, att vilja framtruga bifall till ett förslag, sora. så val behöfver mognad och betänketid.
Friherre Anckarswärd, Cari Henrik:
Den Motion, som för närvarande utgör fö* remål för anmärkningar, utgår hufvudsak, ligen blott från den synpunkt, att bjuda till att få CivilLagen bringad till ett resultat, och att finna en utgångspunkt för Stan* derna, att antingen gilla eller förkasta densamma.