Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då i anseende till enskilda angelägenheter, och för att uppfylla ett redan för längre tid sedan lemuat förtroende, jag är nödsakad alt resa ifrån riksdags-orten, så vågar, hos Hr Gr. o. Landtm, och det H. Ståndet, jag vördsammast anhålla, att från mina befattningar såsom ledamot af Bevilln.Utsk. och såsom Bänkman inom 8:de Bänkm:s-afd:n, varda befriad frän och med den Usta nästkommande Augusti; anhållande derjemte vördsamt att vid min riksdagsmannarätt få varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o.
Landtm., med tillkännagifvande, att Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., såsom ledamot af BankoUtsk. erhållit 14 dagars ledighet, anmodade Hrr Electorer att sammanträda till val af en ledamot i LagUtsk. efter Hr Cederstråle, en ledamot i Bevilln.- Utsk. efter Hr Aminoff, samt en ledamot att inträda i BankoUtsk.
, under den Hr Bråkenhjelm beviljade ledighetstid.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att enl. ankomne prot.- utdr. åtskillige voler:s-propos:r till omröstning i Förstärkt Const.- Ulsk. blifvit af RiksStm godkände, samt hemställde i anledn. deraf om R. o. Ad. behagade nästa Onsdag företaga val af ledamöter i det förstärkta Const.Utsk.; hvilket bifölls.
Då sedermera Hr Landtm, med erinran att enl.56§R.F:n förstärkta Const.Utsk:s ledamöter skola vara 20 af hvarje stånd, och således nu 14 ordinarie ledamöter borde utses, hemställde om R. o.
Ad. derjemte ville välja 6 suppleanter, så alt hvarje vallista kornme att till följd af 33 § Riksd.Ordn. innehålla 20 namn, blef äfven denna hemställan af R. o. Ad. bifallen.
256 Den <(9 Juli f. m.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 22 och 25 dennes på bordet lagda utlåt.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de öfverste-löjtnanien m. m.
Gr. A. E. von Rosens und. ansökning om understöd från Statens sida till anläggning af en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern.
Jag har anmärkntr att göra både i afseende pä formen och sjelfva saken, men vill lill en början inskränka mitt yttrande till det formella.
Enligt 50 § Riksd.Ordn. är det hvarje Stånds ledamot tillåtet ”att i plenum, till prot. utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma och om lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldrager”.
Nu föredrages ett betänk., som enligt min öfvertygelse, är af StalsUtsk. längre sträckt, än hvartill delta varit lagligen berättigad!.
SlatsUtsk. omförmäler en enda i ämnet väckt motion af Frih.
Alströmer; men denna upptages ej, såsom hufvudsak, eller såsom den egentliga anlednm, utan omförmäles endast såsom en bisak.
I stället har SlatsUtsk. fästat sig väsendtligen vid en K.
M:s nåd. skrifvelse hvilken intet förslag i ämnet innehåller; och har sjelft SlatsUtsk. ingen motionsrätt.
I 37 § 2 mom.
Riksd.Ordn. står nemi.: ”Intet Ulsk., Coust.- och BankoUtsk. allena undantagna, vare berättigadt att väcka frågor till afgörande i R.
Sits plena, eller att upptaga andra ämnen, än de frän plena remitterade; sä vida ej, hvad StatsUtsk. särskildt angår, Konungens propos. enl. 27 § lill detsamma omedelbarligen öfverlemnas”.
Den K. propostn om ”Statsverkets tillstånd och behof” omförmäler ej detta ämne och har ej blifvit lill StatsUtsk. ”omedelbarligen” öfverlemnad, utan från R.
Sits plena dit remitterad.
Nu förekommer derjemte i § 27 Riksd.Ordn. följande föreskrift: ”2:o
Propostr rörtde grundlagars eller öfriga lagars och ekonomiska författningars stiftande eller förändring, jemte andra mål dem Konungen under riksdagens lopp, vill Ständerna meddela, tillställes genom en statsrådets ledamot hvarje stånd i dess plena”.
Konungens nåd. skrifvelse i detta ämne är utfärdad d. 9 Maj innevarande år, och sålunda afgifven ”under riksdagens lopp”.
StatsUtsk. egde följaktligen enl. 2 mom. 37 § Riksd.Ordn., som jag nyss för R. o. Ad. uppläst, icke rätt att upptaga den K. skrifvelsen eller att derpå grunda någon framställning lill R.
Detta skulle naturligtvis gälla, om den K. skrifvelsen innehölle något förslag angtde jernvägarne; men nu innehåller hon icke något sådant.
Der står nemi. följande: ”Ofvertygad att R. St., lika som K.
M. inse hvilka väsendtliga fördelar skulle tillskyndas fäderneslandet genom ett väl ordnadt jernvägssystem, vill K.
M. med kännedom deraf, att under innevar. riksdag väckta enskilda motioner, angtde åtgärder till befrämjande af jernvägsföretag i Sverige, ännu äro beroende på R.
Sits handläggning, härhos lill StatsUtsk. i nåder öfverlemna Gr. von Rosens ifrågavar. und. framställning på det R.
St. må kom - Den 29 Juli f. m. 2 57 komma i tillfälle att närmare öfverväga, hvad åtgärd, å det allmännas sida, i afseende på detta för den inhemska handeln och industrien serdeles vigtiga ärende må vara alt vidtaga”.
K. M. har således endast af nådig omtanka meddelat R.
St. hvad Gr. von Rosen kunnat hafva att förmäla, men har alldeles icke gifvit R.
St. något förslag i detta afseende.
StatsUtsk. har således på sine egna vägnar, och följaktligen, som jag visat, utan stöd af grundlagen, gjort ett förslag, som ej innefattas i Frih.
Alströmers motion.
Det är uran tvifvel på denna grund, som K. M. ej har, enl. 10 § R.Fm. inhemtat vederbörande embetsverks utlåt, i ämnet.
Det är R. o. Ad. nogsamt bekant, att R.
St. underhålla en direktion för väg- och vattenbyggnader med dithörande embetsman.
Detta hade väl varit det, som bort höras.
När sådant icke skett, visar det så mycket mera, att K.
M. ej haft för afsigt, att göra något förslag i ämnet.
Jag får således för min del förklara, att jag anser allt, hvad som i delta fall blifvit af StatsUtsk. föreslagit utöfver Frih.
Alströmers motion, vara olagligt.
Här har af Ilr von Hartmansdorff blifvit framstäldt anmärkn:r emot formen för denna frågas behandling, hvilken Hr von Hartmansdorff anser olaglig.
Hr von Hartmansdorff har väl icke förklarat hvad åtgärd Ståndet i anledn. derutaf borde vidtaga med betänk., hvarföre jag visserligen kunde tryggt förlita mig pä
Hr Gr. o. Landtrms sätt att behaudla frågan, — öfvertygad som jag är, att Hr Gr. o. Landtm, ej later denna fråga passera, om den vore, som Hr von Hartmansdorff nyss nämnde, — olaglig; men jag har egentligen hegardt ordet för alt visa, att grundlagen tillförene har i alla tider blifvit så förstådd, att K.
Alts skrifvelser hafva blifvit af StatsUtsk. upptagna och behandlade. 10 å 12 (jag minnes ej rätt antalet) sådana skrifvelser äro under denna riksdag till StatsUtsk, ankomna, utan att hafva passerat Stånden, och de hafva af StatsUtsk. blifvit behandlade, samt af Stånden afgjorda, utan att, mig veterligen, vid mera än ett tillfälle någon sådan anmärkn. blifvit deremot gjord; och äfven då var det Hr von Hartmansdorff som gjorde den fruktlöst då, liksom jag hoppas det nu.
Hvad serskildt beträffar den anmärkn., som blifvit gjord deremot, att ifrågavar. skrifvelse ej innehåller något förslag, utan att den endast skulle öfverlemna Gr. von Rosens förslag till StatsUtsk. så finnes det väl ingenting bestämdt föreskrifvit, på hvad sätt K. 51:s skrifvelser skola vara uppställda, antingen det framställda förslaget skall inlagas i sjelfva skrifvelsen, eller K.
M. vid Sin nåd. skrifvelse kan foga detta förslag.
Det är gifvet att, om K. M. ej ansett Gr. von Rosens förslag värdt uppmärksamhet, så hade
Han ej skickat det till StatsUtsk.
På dessa skäl tror jag ej någon anledn. för R. o.
Ad. finnas, att nu gå på annat sätt tillväga, än vid de föregtde tillfällena.
I denna fråga är dessutom väckt en enskild motion, hvilken Utsk. 7 H. 17 258 Den 29 Juli f. m. väl ej serskildt besvarat, men hvilken, — då den innehöll ett annat sätt att understödja jernvägsföretag i Sverige, hvilket Utsk. ej ansett för Staten så förmånligt som det, hvilket genom den K. skrifvelsen blifvit Utsk. meddeladt — Utsk. dock har, med åberopande af den K. skrifvelsen sagt sig med ifrågavar. förslag äfven hafva besvarat.
Den af Hr von Hartmansdorff, emot formen för öfverlemnande! utaf den K. skrifvelsen till StatsUtsk., gjorda anmärknm anser jag för min del helt och hållet och oemotsägligt grundad på Riksd.Ordms 27 §, 2 mom. som lyder sålunda: ”Propositionerne rör.-de grundlagars eller öfriga lagars och ekonomiska författningars stiftande eller förändring, jemte andra mål, dem Konungen, under riksdagens lopp, vill Ständerna meddela, tillställes genom en statsrådets ledamot hvarje Stånd i dess plenum”. 83 § R.F:n säger att grundlagarne skola ”efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall tillämpas;” och de af Frih.
Tersmeden nu för tillfället omnämnda prejudikater kunna i min tanke aldrig hafva kraft af lag, än mindre af grundlag. 37 § Riksd.Ordms 2 mom. lyder: ”Intet Utsk., Const.- och BankoUtskm allena undantagna, vare berättigadt att väcka frågor till afgörande i Riksens Ständers plena, eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade; så vida ej, hvad StatsUtsk. serskildt angår, Konungens propos:n, enligt 27 §, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas”.
Nu är här alldeles ej fråga om någon sådan Konungens propos.
, utan här är fråga om ett sådant mål som i 59 §R.F:nomnämnes; och torde sålunda denna § böra rådfrågas.
Den lyder sålunda: ”Efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Slaten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilkas behof genom bevillningar böra fyllas”.
För min uppfattning är det omöjligt att begripa, att detta Konungens nu ifrågavar. meddelande kan innefatta en K. propos. eller alt det har det minsta sammanhang med den K. propos. om statsverkets tillstånd och behof, eller med hvad Konungen kan lill ”StalsUtsk:s öfverläggning framställa” i afseende å ”hvad
Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna
;” ty denna § innefattar tydligen alt frågan der ej är om annat än hvad som för Statens reglerande tarfvas; och frågan om, att R.
St. skola befrämja jernvägars anläggande i landet, kan i min tanka aldrig komma under rubriken af det Statens reglerande som här omnämnes.
Jag anser således för min del det sätt, hvarpå denna framställning blifvit till StatsUtsk. öfverlemnad, är helt och hållet grundlagsvidrigt.
Jag tror att lagstiftarnes mening dermed, att desse andra mål (som det heter i § 27, 2 mom.
Riksd.Ordn.) böra först öfverlemnas till Ståndens plena af en statsrådets ledamot, varit den, att R.
St. skola blifva satte i tillfälle att lemna någon ledning för Den 29 Juli f. m. 259 sättet att behandla målet i Utsk., och för att i någon mån minska eller förekomma återremissens vidlyftighet.
Det är derföre, och då, som Frih.
Tersmeden anmärkt, Hr von Hartmansdorff ej föreslagit något resultat af sin framställning, som jag föreslår att hela betänk, på grund af den anmärkta formbristen, måtte läggas till handlingarne, och ej komma till någon vidare behandling.
Tersmeden har redan, som mig synes, så fullständigt vederlagt de anmärkmr, som af Hr von Hartmansdorff blifvit i formelt hänseende gjorda emot frågans behandling, att jag trodde någon vidare vederläggning deraf ej ytterligare behöfvas; men då det oaktadt den siste värde talaren funnit sig befogad, att åter upprepa dessa anmärkmr, så anhåller jag att, i likhet med Frih.
Tersmeden, få nämna att det ej blott vid alla föreg:de riksdagar varit praxis, att K. M. aflåtit sina propos:r dels till R.
St. i deras plena och dels till StatsUtsk. direkte, utan alt det äfven vid denna riksdag till StatsUtsk. direkte ankommit icke mindre än 12 serskilda K.
M:s nåd. skrifvelser, dels i afseende på förskotts-anslag till Topografiska corpsen och fästningsbvggnader, dels i afseende på afskrifning af anmärknings-medel efter fältkamreraren Canon, dels om roteriugen af vagnmans-jorden i Lund; om förslags-anslag för nya dockbyggnadens fullbordande; om ersättning till Götheborgs ränteri för balanserade kolera-utgifter; om afskrifning af arrendet för Mörrums laxfiske; om tillämpningen i vissa delar af sednaste statsreglering; om ersättning till Major Krook för mistade löneinkomster; om medel till bestridande af garnisonskostnaden i hufvudstaden; om upplåtande af en jordrymd å Fridened Brogården till skolmästare-boställe; om ersättning till handels- och sjöfarts-fonden för slafvarnes friköpande på ön St.
Barthelemy, samt om rustnings-kreditivet på 2,000,000.
Besynnerligt förefaller det, att då så många betänkm, som gått fullkomligt samma väg som detta, nemi. att hafva blifvit af K. M. direkte till StatsUtsk. öfveriemnade, hafva i detta Stånd blifvit behandlade, ulan att någon anmärkn. skett emot formen för deras behandling; det förefaller besynnerligt, säger jag, att en sådan anmärn. då skall göras emot det förevar., hvilket undergått alldeles enahanda behandling som de.
Härleder delta sig möjligen deraf, att de förra beiänk:na voro mera behagliga än det ifrägavar.
I afseende å vigten deraf, så torde åtminstone betänk, om de 2 millionerna, en mängd af de andra nyss uppräknade ganska vigtiga skrifvelser att förtiga, hafva kunnat sättas i full jemnbredd med detta, isynnerhet som denna summa skulle utgå genast, då den nu ifrågavar. skulle komma att fördelas pä en mängd af år.
Serskildt har uppmärksamheten blifvit fästad deruppå, att den ifrågavar. skrifvelsen ej skulle innehålla något förslag, utan endast ett öfverlemnande till StatsUtsk:s och R.
St:s bepröfvande af det utaf öfverste-löjtnanten Gr. von Rosen uppgjorda förslag.
Med 17* 200 Den 29 Juli f. m. anledn. deraf tager jag mig friheten att fästa uppmärksamheten deruppå, att bland de 12 serskilda, af mig nyss omnämnda, K. skrifvelser, som blifvit till StatsUtsk. direkte nådigst afgifna äro 5 stycken af alldeles samma beskaffenhet som den nu klandrade, så till vida nemi., att de ej innehålla några förslag utan endast öfverlemna vissa utlåtm i ämnet.
Så är händelsen först och främst med den nåd. skrifvelsen om afskrifning af anmärkn:s-medel efter fältkamrer Canon, hvilken nemi. grundade sig på en underrättelse från styrelsen öfver fängelserne, och hvilken K.
M. öfverlemnade till den åtgärd sorn R.
St. funno lämplig att vidtaga.
På samma sätt förhåll det sig med den nåd. skrifvelsen om ersättning till Götheborgs ränteri elc., om afskrifning af arrendet för Mörrums laxfiske; likaså med den om ersättning till Major Krook, och äfvenså i afseende på medlen till bestridande af garnisons-kostnaden i hufvudsten, i hvilket hänseende K.
M. ej föreslog något visst belopp, utan öfverlemnade det till R.
St. att bedöma och bestämma. R. o. Ad. torde således finna, att, hvad formen beträffar, härvid blifvit fullkomligt iakttagit hvad som, ej allenast vid föreg:de riksdagar varit praxis, utan äfven vid denna riksdag, ej blott af samtliga de öfriga St:n, utan äfven af detta H.
Stånd blifvit såsom rigtigt godkändt.
Men äfven om så skulle vara, om StatsUtsk. ej skulle hafva rätt att befatta sig med andra K. proposir än sådana som till R.
St. blifvit direkte öfverlemnade och sedermera af dem till Utsk:s behandling öfverlåtna, så är dock den nu emot StatsUtsk. i detta hänseende gjorda anmärknm mindre befogad; enär StatsUtsk. haft att behandla en motion af Frih.
Alströmer ang:de jernvägars anläggning i Sverige, hvilken är i alla afseenden mycket vidsträcktare än öfverste-löjtnanten Gr. von Rosens nu ifrågavar. förslag, hvilket sednare nemi. omfattar endast frågan om en jernvägs anläggande emellan Orebro och Hult.
Allt vidare ordande om denna del af frågan torde vara öfverflödigt, och jag lager för afgjordt, att R. o. Ad. nogsamt inser den ringa halten af de gjorda anmärkmne hvarföre jag anhåller att vi genast må få skrida till sakens afgörande.
Landtm, yttrade, att han, med anledn. af den vändning diskussionen tagit, ansåge sig böra fästa R. o. Adis uppmärksamhet på föreskriften i 90 § R.Fm, enligt hvilken regerings-maktens beslut icke må komma under R.
St:s eller deras Ulskis öfverläggning och pröfning, hvaraf följde att den delen af frågan, huruvida K.
M:s nåd. skrifvelser till StatsUtsk. blifvit grundlagsenlig! dit öfverlemnad, icke kunnat utgöra något föremål för Ulskis bedömande, och således den formfråga, som här nu vore att afgöra, endast kunde afse huruvida Utsk., pä grund af de handlingar, hvilka kommit Utsk. till handa, och hvilka, intill dess frågan på ett eller annat sätt blifvit grundlagsenlig! behandlad och bedömd, måste anses hafva blifvit Utsk. i laglig ordning meddelade, varit befogadt att framställa det förslag, som nu utgjorde föremål för öfverläggningen.
Hr Gripenstedt, Johan: Aug.i
Då man här framställt
Den 29 Juli f. m. 261 åtskilliga anmårkmr emot det formela af den sak, som nu är under öfverläggning, så har äfven jag velat yttra några ord i detta afseende, men nu sedan Hr von Troil och sednast Hr Gr. o. Landtm, sig derom utlåtit, har jag i sjelfva verket föga att tillägga.
Hr von Troil har redan erinrat, att äfven om den här åberopade § 27 i Riksd.Ordn. bestämmer att alla framställningar från Konungen lill R.
St., med undantag af dem som röra statsverkets tillstånd och behof, skola lill R.
St. direkte öfverlemnas; sä har detta stadgande likväl i alla tider, genom praxis och genom R.
St:s bifall dertill varit så tolkadi, att de ärenden som inverka pä statsverkets ställning, och derföre tillhöra StaisUtsk:s behandling, hafva ansetts såsom utgörande fyllnader af den generella propus, örn statsverkets tillstånd och behof som vid hvarje riksdags början afgifves, och som
Konungen uttryckligen eger rätt att till nämnda Ulsk. direkte öfverlemna.
Del må vara möjligt, att den andra tolkningen öfverensslämmer mera med den alidia strängaste ordalydelse; men om ock så vore, och ett formfel alltså kunde vara begånget, så anhåller jag likväl att fä fästa uppmärksamheten deruppå, att detta icke kan föranleda till någon påföljd vid delta tillfälle utan att den enda åtgärd, som deraf kail blifva en följd, är den till formen väl kända, nemi. en anroärkn. emot föredraganden för clvil-ärenden.
Detta är sålunda på sin höjd hvad som en oriktighet i formen (i fall en sådan blifvit begången) skulle kunna leda lill.
Men, jag mäste upprepa hvad redan till en del är sagdt, dä vid denna riksdag ej mindre än 12 ärenden blifvit på enahanda sätt behandlade, och dä vid föreg:de riksdagar en mängd ärenden blifvit sammalunda expedierade, sä förefaller det oväntadt, att just en anmärkt), skulle göras emot det sätt, som hittills utan klander varit följd t.
Och att dylika direkta meddelanden från K. M. till StatsUtsk. i alla tider oklandradt ägt rum, har naturligtvis sin grund i det förut åberopade sammanhanget med propos. angide statsverkets ställning och behof, och detta bevisas bäst deraf, all aldrig, mine Hrr, någon propos. eller skrifvelse från Konungen på sådant sätt afgått hvarken till Const.Utsk. eller LagUtsk, eller något annat Ulsk., än StatsUtsk.
Och hvarföre sä?
Jo, derföre att de ej kunde ega något sammanhang med proposm om statsverkets tillstånd och behof, då deremot de, sorn blifvit StatsUtsk. öfverlemnade, ansetts ega detta sammanhang.
Vare sig nu, att detta skett i full öfverensstämmelse med 27 § Riksd.Ordn. eller icke; så har dock den länge följda praxis tydligen ådagalagt, att tolkningen af denna § varit sådan, samt
Ständernas egel godkännande visat att denna tolkning hittills ansetts vara riklig.
Dock huru än härmed förhåller sig, hvilken tolkning än må vara den rättaste; sä är likväl icke detta rum del rätta stället att derom rådpläga, utan tillkommer detta ingen annan auktoritet än Const.Utsk. vid en kommande riksdag.
Dä nu äfven Hr Gr. o.
Landtm, redan fästat uppmärksamheten derpå att all diskussion i delta afseende är oformlig, och — jag vägar säga det — olaglig; ty 90 § R.Fm säger tydligen och peremtorisk! alt några 202 Den 2'J Juli f. m. omdömen om regeringsmaktens, eller andra auktoriteters, åtgärder, ej äro tillåtna alt i Stånden väckas; så synes mig att man helt och hållet kan och bör frångå denna diskussion och ingå på ämnet.
Att dessutom StatsUlsk. haft ej allenast befogenhet, utan äfven skyldighet alt inkomma med sitt betänk, i ämnet torde lätteligen kunna inses, om raan endast behagar fästa någon uppmärksamhet vid den del af den K. skrifvelsen, som egentligen innefattar livad som dermed åsyftas.
Densamma innehåller nemi. att K. M. öfverlemna! alla dessa handlingar, på det att R.
St. må komma i tillfälle att närmare pröfva och öfverväga detta ämne, som redan var understäldt deras bedömande.
Hvad vore väl då meningen dermed, om ej: att R.
St. skola derom öfverlägga och besluta, och huru skulle detta kunna ske om icke just på det sätt att StatsUtsk. inkommit med ett utlåt.
Jag kan således för min del omöjligen anse della Utsk. hafva gått det ringaste utom sin rätt, utan tvertom endast uppfyllt sin skyldighet.
Och det är äfven klart att pröfningen, huruvida formen blifvit från regeringens sida rätt iakttagen eller ej, ingalunda hörer dit.
Jag anser således, all någon vidare diskussion om formen icke borde ega rum, ulan att man, ju förr dess helldre borde öfvergå till sjelfva saken.
Jag ber att lill en början få beklaga det 90 § R.F.-n, delta hinder för vår fria öfverläggning, blifvit åberopad väl hastigt och, som mig synes, temligen opåkallad!.
Det förefaller mig något besynnerligt, att åtskillige värde talare kunnat förete prejudikater, såsom stöd för nu ifrågavar. förhållande.
Jag har redan åberopat 59 § R.F:n, och man har ej kunnat bestrida, att denna § ej omfattar andra än sådana frågor, som röra statsregleringen, och hvilka regeringen i följd deraf anser sig kunna och böra remittera till StatsUlsk.; och i det hänseendet har jag aldrig bestridt Konungens och regeringens rättighet, eiler påstått att de icke grundlagsenligt förfarit, då de sålunda handlat.
De värde talarnes uppgift, alt 12 serskilda mål skulle vara direkt inkommna till StatsUtsk. bevisar ingenting emot min sats och mitt yrkande; ty de liesta af dessa mål, för att icke 6äga alla, hafva omfattat saker som egde en alldeles obestridlig gemenskap med statsregleringen.
Här har äfven blivfit yltradt, att StatsUtsk. ej kunnat handla annorlunda, äfven om, att det K. meddelandet ej varit öfverlemnadt i riktig form.
I sådant hänseende lager jag mig friheten att till den värde talaren och stats-rådsledamoten, som yttrat detta, hemställa huruvida StatsUtsk. kan genom ett oriktigt förfarande hos regeringen frikallas från att lemna hörsamhet ät grundlagens stadgande?
Den stadgar i Riksd.Ordms 27 § 2 mom. att: ”propositioner rör:de grundlagars, eller öfriga lagars och ekonomiska författningars stiftande eller förändring, jemte andra mål, dem Konungen, under riksdagens lopp, vill Ständerna meddela, tillstålies genom statsrådets ledamot hvarje Stånd i dess plenum”.
Jag kan omöjligen begripa annat än att Gr. von Rosens förslag
Den 29 Juli f. ra.
Sr ett sådant annat mål, som ej alldeles kan hänföras till rubriken af 59 § ll.F:n, eller vara med statsregleringen sammanhängande; ly skulle det dit hänföras, så skulle Konungen hafva begärt någonting, Han skulle hafva föreslagit någon utgift, något ”behof” som borde ”genom bevillning fyllas”.
Detta är således ett annat mål som Konungen velat ”under riksdagens lopp Ständerna meddela”; oell om sädane andra mål heter det tydligen i samma 27 § 2 mom.
Ordn ”jemte andra mål dem Konungen, under riksdagens lopp vill Ständerna meddela, tillställes genom en statsrådets ledamot hvarje Stånd i dess plenum”.
Vi skulle då verkligen vara förflyttade under ett temligl envälde mine Hrr, om ett sådant förhållande skulle kunna existera, att SlatsUtsk, mäste blott på grund af en remiss — den må vara grundlagsenlig eller ej — befatta sig med ett ärende.
Ingen har kunnat bestrida mig, att icke det ifrågavar. målet bör räknas lill dessa ”andra mål”, hvarom 27 § talar, och att det sålunda hade bordt öfverlemnas af en ”Slatsråds-ledamol” till ”hvarje Stånd i dess plenum”; och jag är öfvertygad om att SlatsUtsk. skulle åt delta grundlagens tydliga stadgande lemnat behörigt afseende, om Utsk. uppmärksammat förhållandet.
Jag vill likväl allt för gerna ursäkta detta förbiseende på grund af R.
St:s många förbiseenden i delta fall uti flerfaldiga föregtde frågor, men då frågan nu är väckt, och då grundlagens ordalydelse är alldeles tydlig, så tror jag för min del, att förhållandet ingalunda kan bestridas med sä lätta skäl som prejudikater, ty för mig åtminstone kunna aldrig prejudikater gälla såsom lag, och aldra minst såsom grundlag.