Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att till handelns befrämjande Discontlår. en fä meddelas till §:delar af Ullens inköpssumma emot Ränta af 4 procent för lån, sorn grunda sig på inköp af Ull i Junii, Julii, Augusti och September månader, och emot 5 procent för dem som utgå i anledning af sednare på året gjord Ullhandel; att denna anstallt, hvarmed åsyftas att bereda Schäfferiägaren skyndsam afsättning på'den råvaran emot Contant betalning, således är till denna sednsres förmon vidlagen, likasom Fabriksldkarens rätt, att för ein tillverkning uppbära DiscontLån, hvilka för innevarande år äro bestämde till 29 procent af värdet, har för afsigt, att underlätta försäljningen af dea färdige varan, vid hvars inköp Handlanden vanlig gen betingar sig 9 å 12 månaders anstånd med betalningen, och att det vål kan hända, att Fabriksldkaren någon gång upptager lån i DiscontFonden, emot pantsättning af en Revers, utgifven för en tillverkning, corn är förfärdigad af ett parti Ull, vid hvars uppköp han förut blifvit understödd med lån af den så kallade UllDiscontFonden; men att dylika händelser likväl måste ganska sällan inträffa, hvilket kan slutas deraf, att ar 86 Fabriksidkare, som för sine klädestillverkningar sistledit år åtnjutit
Discontlån, uppgående till ett belopp af omkring 446,929 R:dr, endast 36 under samma tid begagnat sig af Lån utur UllDiscontFonden till en sammanräknad summa af circa 128,087 R:dr. 3:0.
Att dea anmärkte förminskniugea Den 19 Julii /, m. uti antalet af arbetare vid ofvannamnde
Fabriker utan all tvifvel hufvudsakligen härrört dels af vunnen större arbetsskicklighet och dels deraf, att åtskilige Mechaniske Machiner blifvit i sednare tider här införde och begagnade, hvarigenom i synnerhet vid visse Fabriker behofvet af arbetare ganska betydligen förminskats, en omständighet, som väl ej bör läggas desse inrättningar till last, aldrarninst i ett land, der man med skäl klagar öfver brist på arbetande händer i alla mödosamma handteringar. 4:0.
Att, då man undersöker förhållandet särskildt vid Klädes- och särskildt vid StofftsFabrikerne, hvilka uti ofvannämnde upp: gift på antalet af Väfstolar äro sammanslagoe, den ganska väsendtlig# olikhet i resultatet uppkommer, att Väfstolarne vid KlädesFabrikerne utgjorde år 1783 ett antal af 290, och år 1821, ej mindre än 366 stycken och såler des det sednare året 76 flere än det förstnämde; men att deremot vid StofftsFabrikerne antalet fanns 1821, minskadt från 30; till 45 «1* ler med 256 Stolar, hvilket härrört af den ganska naturliga orsak, att i sednare tider bruket af de fleste Stofftsväfnader, såsom Camelotter, Rasker, Chalcnger, Ettaminer, Sattiner, och så kalladt Camelotte de
Brussel med flere dylika tyger nästan alldeles upphört.
Om således, oagtadt ofvananförde ej obetydliga tillökning i antalet af VäfStolar, Klädestillverkningen icks destomindre i anseende till antalet aftagit, så kan deraf ej dragas någon 3i6 Din ig Julii f, nr. för dessa Fabriker menlig slutsats, då man vid närmare granskning finner, att denna skiljagtighet egenteligen har sin orsak uti den i sednare tider förminskade tillverkningen af grofva och gå kalladejStetinerkläden, hvilken förminskning till stor del uppkommit deraf, att sedan Allmogen och Ståndspersoner på Landet,! den mon tjensteverk till Ylleväfnader beredning blifvit spridde i Landsorterna, mer och mer företagit gig att af egen Ull låta i sirie hnshåll förfärdiga kläden för eget behof,samt tillverkningen af Vallmar till afsalu äfven tilltagit, afsättningen på KlädesFabrikernas tillverkningar, särdeles af grofva Kläden blifvit i samma mon minskad.
Då man derjemte har sig bekant, att på ett lika antal Väfstolar ett vida större qvantum af grofva än af fina kläden kan på lika tid åstadkommas; så inser man lätt, att tillverkningen kunnat stiga i värde under samma tid, som den i mängd aftagit; äfvensom det måste medgifvas, att i det hela någon sådan förminskning icke ägt rum, som man af omständigheterne kunnat förmoda, då man eftersinnar, att förlusten af Finland medfört en betydlig inskränkning i de tillfällen till afsättning, sorn de Svenske Fabrikerne förut ägde i nämde Land, hvilket, med ganska få egna Fabriker och underkastadt de FörbudsFörfattningar i afseende på importhandeln, som voro här i Riket gällande, förut från Sverige förseddes med sine fläste förnödenheter af Manufacturvaror.
Att, såsom en följd af allmänhetens ökade Den 19 Julii f. m% 317 håg för tillverkning af BomuHsväfnader, smaken för de mera redbara och för Riket naturligare Linnetillverkningarne skall, på sätt en värd Talare anmärkt, de sednare åren altagit, är en supposition, som ej med något bevis kan styrkas.
Om denna sistnämnde tillverknings rätta belopp saknar man väl tillförlitliga upplysningar , emrdan de berättelser angående productionen af Husväfnader, som inkomma från LandsOrterne, merendels alhid i en sammanräknad summa innefatta beloppet af både Bomulls- Ylle och Linnetillverkningar och för öfrigt äro grundade på uppgifter, hvilka , såsom utan all Controll meddelte af enskildte personer , måste vara så mycket mera opålitliga, som man ej saknar skäl till den förmodan, att verkliga förhållandet blifvit af mången förtegadt, under farhåga, att kännedomen om en större tillverkning skulle kunna föranleda till en högre beskattning.
Linnetillverkningen i det hela under de sistförflutne åren blifvit ökad, än att densamme aftagit * och att detta förhållande äger rum i anseende till Kronobergs och VästerNorrlands
Län , ådagalägges tillförlitligen af officiella Handlingar, som utvisa, att i förstnämnde
Län tillverkningen af Linneväfnader, som år 1819 utgjorde 456,141 alnar, uppsteg år 1821 till 506,842 alnar, och att de premier, som efter Författningarne bestås för fina Lärftsväfnader, uppgingo i VesterNorrlands
Län år 1817 till 3001 R:dr 17 sk. 7 r:st; men år 1821, till 3,317 R:dr 45 sk. 6 r;st och således det sena - 318 Den 19 Julii f. m. re året till 316 R:dr 27 sk, n r:st mers äö under det forrs.
Den mindre fördelagtiga ställning i hvil» ken Näringarne uti åtskillige Rikets Stader sig befinna, härrör af orsaker, som ej stå i någon förbindelse med de TullFörrattningar, sorn hittills varit gällande, och det blefve säkerligen ett missiyekadt bemödande, att söka befordra deras uppkomst genom en tillåten obehindrad införsel af främmande Manufacturvaror. jag har redan haft tillfälle yttra min öfvertygelse 1 detta ämne, och får dervid endast tillägga, att FörbudsSystemet i Sverige varit i förra tider sträckt vida utöfver hvad som nu i mångå år ägt rum, utan att derigenom exportation nen af Rikets produeter blifvit hindrad.
Hvad jag anfört i frågan om Rikets Tull» uppbörd i det hela och om beloppet af denna Uppbörd för Caffe och Vin serskildt, är grundadt på officiella uppgifter från Tullverket, och finnes ej med antagliga bevis vederlagdt af hvad Herr Tham deremot anmärkt.
I enlighet med de mig meddeldte Extracter af Tullräkens kaper ne har jag uppgifvit, att förledit år 1,058,066 skålp.
Caffebönor och 3,459 Åhmar Vin förtullades och till StatsCassan inbragte en inkomst, den förstnämde varan af 66,129 R:dr och den sednare af 85,oi6 R;dr Hamb.
B co. Herr
Tham åter har beräknat årliga Tuliuppbördeo på dessa artiklar efter ett medium af o;ne år.
Det är således påtagligt , att våra uppgifter ej kunnat till ziffran
Den 19 Julii f. m.' öfverensstämma.
Hvilkendera af dem är, i anseende till result3tst, deo mäst påliteliga, äf hvad jag, af Herr Tham dertill uppmanad, nu skall söka ådagalägga.
Om man nemligen antager, att, enligt Herr Thams uppgift, Tullen på Caffe åren igi9_2o och 21, efter 3 sk.
B:co för skålp, renderat per medium en summa af 74,028 R:dr samma mynt årligen; så följer deraf, att det qvantum, som tje - nät till grund för denne beräkning , utgjort 1,184*448 skålp.3 och då Tulluppbörden på detta qvantum calculeräs efter Bevillningsutskottets förslag 3 så vis3r sig dervid, att, då ofvanoämnde summa af 74,028 R:dr Hamb.
B:co, efter den af Herr Tham upptagne Cours af 128 sk., utgör 197,408 R:dr Svenskt B:co, ett lika parti Caffe, beräknadt till 28 sk.
Skålp. uppgår i värde till en summa af 690,928 R:dr B:co och således, efter 20 procent derå, lemnar en Tullinkomst af endast 138,585 R:dr , hvarigenom på denna artikel allena skulls uppkomma en årlig förlust af 59,223 R.dr, eller en difference, som med icke mindre summa, än 44,554 R:dr öfverstiger det belopp af 14,669 R;dr, som Herr Tham uppgifvit.
För att på ett annu mera öfvertygande sätt ådagalägga verkligheten af det resultat, som af mig åberopas, torde ej vara utan allt ändamål att tillämpa ofvan anförde beräkningsgrund till ett mindre qvantum af t. ex. i©co skålp., som förtullade efter 3 skilling skålp., inbringa en inkomst i Hamb.
Cours, 166 R:dr 32 sk.
Svenskt B:co, men deremot, efter 20 procent å det till ?io Den ic) Julii /. m. 28 sk. antagne Tallvärdet, endast en summa af 116 R.dr 32 sk.
B:co , då diiFereocen blifver 50 R;dr, hvilken, beräknad på ett circa 1184 gånger större qvantum af 1.184,448 skålpund, uppgår till ett belopp af omkring 59,100 R:dr Banco.
Den af Herr Tham uppgjorda calcul angående Tulluppbörden på Vin kan af mig ej controlleras, då upplysning saknas om verkliga beloppet *f de partier deraf, hvarå den samma är grundad.
Det återstår således för mig endast, att söka med ytterligare bevis styrka, att mina af dtn värde Talaren klandrade uppgifter i denna del äro snarare för lågt än för högt beräknade.
För att tydligen kunna utreda detta förhållande, torde det göra tillfyllest, att Tullbeloppen, efter de förut anförda olika beräkningssätten , calculeras på ett visst qvantum , hvilket äfven^ här lämpeiigen kan antagas till det af 3,459 Ahmar, som förledit år förtullades.
Det lärer ej kunna bestridas , att nu varande Tull på detta qvantum, å 24 R:dr per Åhm, utgör, enligt hvad jag i mitt anförande uppgifvit, 83,016 R:dr Hamburger B:co eller, å 120 sk. Cours, 207,540 R.dr Svenskt B:co Efter Utskottets förslag antages Tullvärdet för de vanlige Vinsorterne, efter ett medium emellan 40 sk. och 1 R:dr 12 sk.
B:co per Kanna, till 1 R
Kannan, som på en Åhm af 60 kannor utgör 62 R:dr 24 sk- eller på 3,459 Åhmar tillsammans 216,187 R.dr 24 sk , derå Tullen, efter ett Den 19 Julli j. ni. 321 ett medelbelopp af 45 procent, uppgår till endast 97,284 R:dr 18 sk, så att följagtéligen Utskottets .förslag, otn det antoges, skulle på en Vinimport af ifrågavarande qvantum tillskynda Staten en förlust af 110255 R:dr 30 sk. eller 83,236
R:dr 14 sk. utöfver den summa af 27,019 R;dr 16 sk , sorn i Herr Thatns calcul upptages.
Att detina af mig uppgifna brist med skäl bör anses mera lågt än högt beräknad, torde äfven kunna bevisas däraf, att Tuluppbörden i Hamburger Banco på det qvantum af 3 459 Åhmar, som förledit år för.* tullades , blifvit i ofvan anförde Calcul reducerad i Svenskt Banco efter endast 120 sk.
Cours, ehuru de me lelcourser, som för samm* år följdes vid Tullafgifternes bestämmande i Svenskt Banco, uppgingo ifrån 123 sk. till 124 sk. 10 r:st.
Jag öfverlemnar till Herr Thams egen granlagenhet, att afgöra , huru hans uppgifter och öfrige emot mig ställde anmärkningar böra bedömas.
För min del tillåter jag mig deröfver ej någon annan reflexion än den enda, att hvad Herr Tham funmt tjänligt anföra, är af den beskaffenhet, att det icke kan förändra den öfvertygelse, jag redan yttrat, att genom den af RevillningsUtskottet foreslagne nedsättning i Tullen på ofvanberöH de båda importartiklar, en ganska betydlig för* lust skulle för StatsCassan uppkomma, hvarvid jag ansedt mig tillika böra öppet förklara, att, efter hvad jag vid närmare granskning sjelf erfsrit, den irring ägt rum vid den i mitt för-, Bil, till Ridd, o, Ad.
VI Band. 21 Den ig Juln f. ni - li anförande åberopade calculens uppgörande, att StatsCassans förlust på VinTuljen blifvit upptagen till 3,459 Rtdrs ringare belopp, än densamma, efter den dervid följda beräkningsgrund, rätteligen bordt utgöra.
BevillningsUtskottet i bestämda ordalag föreslagit, att ”inga utländska varor måtte anses törbudna, utso alia kunna emot Tull här införas” samt ovilkorligen till. styrkt antagandet af en på detta Förslag, grundad Tullbevillningsreglering, utan annat undantag deruti, än att, ”om någon främmande magt aldeles förböde införseln af en ellar flera af Sveriges förnämsta exportproducter” det i alia fall skulle ankomma på Kongl Majus Nådiga godtfinnande, ött ”enär sådant kunde lända till Statens sanna fördel, förbjuda införseln här i landet af de förnämsta exporter, som från en sådan Utländsk magt till Sverige annars directe införas”, har det i sanning förekommit mig och troligen flere andre oförväntadt, att nu mera höra förklaras, att "Utskottet ej på minsta sätt vebt inskränka Kongl. Majus höga rätt, att förbjuda eiler tillåta varor att införas till eller utföras från Riket.”
I fall en sådan mening stått att lorena med innehållet af Höglofl.
Utskottets Betänkande , hade jag med största nöje undgått, att upptaga Höglofl.
Ridderskapet och Adelns tid med hvad jag trott mig böra anföra, för att söka ådagalägga origtigheten af Utskottets framställning identia del af ämnet..
Den 11) Juli i f m. 3’3
Af hvad för öfrigt förelupt under
Discussionen i denna fråga, har jag anledning sluta, att uti mitt ofvannämde anförande, eler en af Kongl. Majit under ulin.contrasignation uthärdad
Författning åberopas, ordet Wejlindim kommit att inflyta i stället för OJlindien.
Att sådant ej kunnat härröra af annat än af missskrifning, lärer ej ens hafva undfallit den värde Talare, som ansett denna i hufvudsaken aldeles likgiltiga omständighet förtjena att vidröras, och lärer således något mitt vidare yttrande häröfver nu mera kunna anses öfverflödigt.
Jag anhåller vördsamt, att desse mine anmärkningar måtte få åtfölja återremissen till Högloft.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus', I afseende på Utskottens Betänkande eller Förslag angående fättet att bestrida de penningeanslag för allmänna arbeten och företag, hvilka Riksens Ständer vid denna Riksdag torde besluta, utber jag mig att få yttra mina tankar.
Af det fält hvarpå Riksens Ständer besluta att kostnaden för allmänna arbeten och företag skola bestridas, beror efter min öfvertygelse, huruvida den till de financiella ore - 524 Ben- 19 Julii /. m. dornas häfvande uppgjoida plan, skall lyckas eller misslyckas.
Dessa allmänna arbeten och företag äro för närvarande Götha- och HjälmareKanaler.
Det understöd som förr åt de samma blifvit bevUjadt har bestått i nya Sedelutgifningar.
Opinionen tillåter icke längre alt bs-gagna denna utväg.
Första frågan blir således nu om Nationen skall fortfara att undersiödja dessa förelag, då den förr nyttjade utvägen är stängd, då Bancovinsten måste dertill användas, och dä enär en gång Bankovinsten upphör, och den upphör så snart sorn penningeväsendet blir regleradt, directa pålagor blifva enda medlet att åstadkomma dessa bidrag.
Huru än enskifta Riksdagsmän komma att öfver denna fråga yttra sig, sä är det dock icke svårt att förutse att desse ytterligare bidrag komma att af Riksens Ständers pluralitet beviljas.
Det kan förutses att vid hvarje ny Riksdag, nya propositioner till ytterligare bidrag komma att görss, såsom t. ex, till Hamnbyggnader för de Städer, hvilka genom Kanalen komma i communication med hvarandra, och det kan förutses också att Ständerna komma att bevilja dera.
Då detta sannolikt blir förhållandet tror jag att Riksens Ständer, 60m utöfva Folkets rätt, att sig allena beskatta, skulle handla väl Den 19 Julii f m.
52 5 emot det skattdragande Folket, om de djrecte underhandlade med de Bolag, som bedrifva dessa allmänt gagnande företag, om de på en gang förnöjde deras anspråk på biträda och satte dem i tillfälle att sedan kunna hjelpa sig sjelfve.
Det ständiga behofvet af medlande åtgärder, äfven som tillfället att kunna såsom medlare uppträda, äro förhållanden, som inom en constit^itionel
Stat lätt kunna rubba den åsyf-i tade jemnvigteft} och har man en gång oförsigtigtsvis kommit in uti dem , så är det fördel vid att ju förr dess heldre läsa sig derifrån.
Jag skulle derföre anse nyttigt och nödigt att de Höglofl.
Utskotten begärde att bestämt få veta, huruvida Kanalbolagen anse sig vara fullt belåtne med de bidrag, hvarom nu anmälan skett, och att de i vidrigt fall matte uppgifva hvad de anse' sig behöfva till företagens fulländande Ständerne se då en gräns för anspråken på biträde och kunna i följd deraf fatta sitt beslut.
Det är klart att bidragets storlek skall bestämma sättet af dess åstadkommande.
Utskotten uppgjort till bidragens utgörande består i ea penningeornsättning, hvaraf kostnaden bastridts med af den behöfliga summan.
Denna operation äger visserligen den förmon att vara mindre kostsam Deri 19 Julii f. m. än vanliga Lån; men först och
Ira mst är den osäker; för det andra är den motbjudande lör opinionen derigenom, att den tillskyndar en del medborgare en vinst, sorn icke motsvaras af någon åtgärd och uppoffring a deras sid*.
TreprocentsSedeln, inlösbar vid uppvisandet är i Banquierens band det samma som Contante penningar.
Skulle han se någon utväg för sig att kunna vidga sin rörelse genom lånta penningar, så kominer detta Statens anbud att betala halfva räntan för honom , att lika som förr i Hufvudstaden samla alla Capitaler.
Skulle framtida behof påkalla en utsträckning af denna Låneoperation, och hos oss återvänder man icke gerna från den väg man börjat beträda, så blir följden den att Landsorterna komma att tömmas på Capitaler.
Skulle en ny DepositBank stiftas så behofs, till fyllande af de bidrag sorn nu äro t fråga icke mera än en anvisning på en säker inkomst, och bolagen kunna sjelfve Ornbesö j» de Lån sorn på inkomsten kunna grundas.
Men då man icke kan undgå gtt inse att förr eller senare Statsskulder icke kunna undvikas , och då införandet af ett klokt StatsLåneSystem utgör enda garantien för Bankens integritet och enda förvaringsmedlet mot den rubbning i enskiltas välstånd som Statsskuldsättningarne hittills hos oss åstadkommit , så vet jag ej hvarföre man skulle tveka att genast öfvergå dertill och att låta bli alla så - Den i g Tulli j. m. dana interims Förslager, sorn lätt kunna öka oredan jag vet att man säger: att
Styrelsen lätt kan missbruka den en gång öppnade skuldsättningsbanan ■, men Folkrepresentantens obenägenhet att säga Nej när Styrelsen fordrar ökade Skatter kan också missbrukas.
Statsskuldsystem ett väsentligt företräde framför skatteökningen, att, i förra fallet Kapitalisten som uppbär Statsräntor blir lika med den vanliga Skattdragaren intresserad uti att controllera Styrelsen i Statsmedlens kloka användande, då han nu, sjelf så godt som intet bidragande till Statens underhåll, alldeles icke bryr sig om att deltaga uti controllen, titan tvärtom ofta kan se enskild fördel för sig, att den skattdragande Fastighetsägaren dignar under bördan.
Jag delar icke deras farhågor, sorn frukta för inhemsk* Statsskulder, när Nationen äger rättighet att genom sina ombud bestämma vilkoren för dem.
Det fins ingen Constitutionel Stat som icke haft skulder, som icke sett sig tvungen att göra skulder, och ingen som förlorat sina Cosstitutionella friheter i följd af sina skulder.
Månne man gjort sig fullt reda för hvad inhämsks SiatsLån vilja säga.
De äro ej af Den 19 Julli m, f. samma beskaffenhet, som, de hvarigenom Dumbom satte sig i skuld.
De Lån en Stat gör äro niyntlefveresser mot vilkor som blifva lindrigare i samma mors sorn reqvisitiooerna ökas.'
Man får således icke fråga huru stor är Statens skuld , utan hvad kostar Statens skuldt? och hvad utträttas med de lån sona Staten gjort?
jag hyser den bestämda öfvertygelsen att icke mindre till stadgande af vårt myntväsende än till stadgande af vårt Constifutiomella system, inhemsk Statsskuld ovilkorligen fordras; äfven som att under vår nu varaude representation, det skall bli mindre svårt att förebygga ytterlighet i Statsskuldens tillväxt, än ytterlighet i skattebördans.
Jag anser mig derföre förpligfad att anhålla d#t
Usskotten behagade till förnyad pröfning företag* frågan om inhemska Stats Lån, helst som de skäl , Utskotttn anfört till stöd för sitt ogillande utaf dmn, äro «f den beskaffenhet att de bära sin ogillbarhet inom gig.
Utskotten säga: ”erfarenheten vittnar att ett allmänt StatsLånSysfem icke i längden kan fortsättas utan genom räntornas nedsättande 5 derigenom återfaller då det Capitalbelopp, hvarå obligationerna lyda till ett i sjelfva verket mindre, och Capitalföimögenhsten i landet blir derigenom dea samma som den förut varit.”
Det synes således afven vars af Utskotten antagif såsom en sanning att verkningen af ett väl organiseradt StatsLunesystein är att - Dc.ii 14 Julli J. m. räntorna falla.
Häri skulle j;>g tro ligger enda möjligheten för ”ber. dander af den ökade välmågan, uppkommen genom Handel och Näringars tillväxt, som Utskotten förutsätta böra finnas, innan Nationalskulden skulle kunna ö-i kas titan att valla räntornas jall”, Jag befarar att Utskotten har ansett Capitalägarne utgöra ett slutit Samfund, frik.a 1 lade från dtt, andra Näringsidkare gemensamma öde, att låta hvem som helst få täfla om att till möjligen lägsta pris fylla de allmänna beholvtm.
Jag förmodar att fördelen utaf att till intet göra detta monopol, und^r hvilket både Siat och Näringarne under sekler suckat, och hvilket nu genom Bancoheinlighetens undanrödjande förlorat gin Patron och sin Mäklare, skall för Staten och för Nationen blifva vida större, än förlusten kan bli om StatsLåneSystem skall inleda till 2 å 3 millioners utgifter som möjligen kunnat besparas.
Om än i dett* ögonblick man kunde hjelpa sig fram uian StaisLån, anser jag dock bättre att man genast vidtager denna utväg, ofvertygad sorn jrg är att genomett klokt Lånesystem våra Constitutionella förhållanden skola consolidera*.
Men vi hafva redan State skuld} skulden till Banken, Riksgälds6ediarne och Capitaiet af de 200,000 R:dr, hvilka årligen till Hans Msj:t genom Bevillning och frän RiksgäldsContoiret utgå.
Denna skuld belöper sig på omkring 13 millioner.
\ 330
Den jg Julii /. m.
Det är således icke fråga otn att nu först öppna dörren för StatsLån.
Skulder finnas redan; det bör vara fråga om att bringa dem i det ordentliga system , att de icke hindra oss att reda värt pennningeväsen.
Af dessa skäl anhåller jag om återremiss pä Betänkandet.
Jag vill ej utlåta mig öfver sättet att göra StatsLån.
Beböfver man göra afseende på Rörei&eCapitalets belopp och kommer det att utgöras endast at Numerairen, så torde man böra utgifva^obligationer, men mot lag ränta, om än för dem icke skulle erhållas den summa hvarpå de lyda; skulle åter
DepositBanken komma till stadga, säkra transactioner kunna göras och RörelseCapitalet på en annan väg kunna ökas, så är det ofelbart bättre att införa bruket af inscriptioner.
N:o 3» Friherrs B jörn fl jerna, Mognus:
De förenade Stat»- oth BancoUtskotten hafva i förevarande utlåtande anfört, att så vida ordning i allmänna penningeväsendet skall återföras, Bankens
Credit icke vidare bör ålitas genom en utgifning af nya sedlar, som icke vore motsvarad af reel valuta, samt att derföre, enär det disponibla öfverskottet af Bänkens inkomster icke förslår till utgifter»?
* bestridande, bristen bör fyllas genom penningars upptagande mot skuldförbindelser,^hvarigenom Ben 19 julli f. m. 331 en kommande tid i någon mohn delar kostrademe af de arbeten, hvaraf den närvarande draga frugterne.
Vid denna premiss har jag ingenting att invända, men vid verkställigheten deraf eller qveftiu qno modo uppstå flere betänkligheter hos m!g. Niir en viss Summa antages nödig att upplånas, emedan Staten icke är i till tälle contant anskaffa dc*n, men anstallt likväl fogas att skuldtörbindelserne derå varda, om så äskas, genast med Bsncomynt infriade, hvilket är förhållandet med de proponerade 3 procentsSedlarne, så mäste man antingen öfverträda principen om faran att anlita Bankens Credit, eller ock utsätta sig för faran att 3 procentsSedlarne sakna tillräcklig fond för deras godtgörande.
Det sednare blir här desto mera att befrukta då mindre Creditivet äfven är på samma Upplånings Conto anvist, hvarigenom om detta af Regeringen lyftades andra upplagan af FilialDisconternes Bankrout, lätteligen kunde uppstå.