Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraf finner man, att då RiksStm återremittera betänkzn till Utsk:ti och Utsk:n svara derpå, så äga RiksStm bestämd rättighet att dessa betänk:n med förändringar och tillägg antaga eller förkasta.
Deraf svnes äfven, att Utsk:ns beslutanderätt alldeles icke bindes genom ett föreg:de beslut, då återremiss ifrån 2:ne Stånd ägt rum.
Detta är just förhållandet bär, och jag instämmer helt och hållet uti Frih. Cederströms och Frih.
Boyes yttranden i denna del, emedan jag tror, att 4g §m 3 mom. alldeles icke kan äga tillämpning i detta fall, ulan rörer endast sådana frågor, der 3 Stånds beslut redan finnes och 3 Stånds[beslut utgöra R.
St:s. Hr von Hartmansdorff:
Jag skulle önska, att jag kunde instämma med Frihrne Cederström och Boye.
Jag skulle sfi mycket hellre göra det, som jag genom min första anmärkn. måhända föranledt den tvist, som nu pågår; men då man ser på föreskrifterna i grundlagen , så lärer man finna, att ett beslut, som ett RiksSt. redan fattat, ej kan af detsamma godtyckligt upphäfvas derföre, att andra Stånd varit af annan tanke, så framt icke ett Utsk., sedan det emottagit återremis ifrån 2:ne Stånd , föreslår, på sätt StatsUtsk. i sista punkten gjort till samtliga RiksStm , alt rätta hvad som förut varit beslutadt, eller att tillägga något, eller borttaga något derifrån.
Derigenom äger ett Stånd grundlagsenlig rättighet att förändra sitt beslut.
En annan anledn. till en sådan åtgärd kan uppkomma derigenom, att Ståndet erhåller inbjudning ifrån något annat
Stånd att frångå sitt beslut, men thy förutan anser jag icke något RiksSt. kunna godtyckligt upphäfva sill eget beslut.
Sådant skulle, efter min förmening, icke allenast vara olagligt ulan äfven vådligt.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville låta 22 Den i A ;i r i 1 f. m. det bero vid den mening, som Hr Frih. o. Landtm, liar uttryckt, oell hvilken jag förmodar skulle, om den af R. o. Ad. ogillades, likväl stadfästas af Gonst.Utskottet.
Hamilton, Hilgo:
Jag hegärde egentligen ordet, då en föregtde talare yttrade tvifvel, huruvida R. o. Ad. förut verkligen fattat beslut i denna fråga.
Delta är upplyst af Ridd.Secrettu och jag har således dervid ingenting vidare alt tillägga.
I sjelfva saken måste jag bekänna, att jag ej kan hafva den erfarenhet i riksd.formerna, sorn de värde talarne, hvilka här yttrat sig.
Det torde dock tillåtas mig att framställa saken sådan den för mig synes, nemi. att, sedan beslut är fattadt, så måste den grundlags-§ äga helgd, som stadgar, att ett Stånd icke äger att upprifva sitt beslut, utan i vissa uti grundlagen förutsatta fall.
Dessa fall äro här anförda och uppräknade af tvänne värda talare.
Intet af dessa fall har inträffat, och således måste, såsom Hr Frih. o. Landtm, och flere värde talare yttrat, heslutet vidhållas, det må vara beqvämt eller obeqvämt för dem, som icke tycka om detsamma.
Jag anhåller att Hr Frih. o.
Landtm, icke måtte lemna den äskade proposm.
Hvad beträffar den andra delen, sorn Hr Lagergren omnämnt , att det förefaller honom besynnerligt att propos. kunnat lemnäs på ett betänk., öfver hvilket man ejägdealt fatta beslut, så bekänner jag, att jag i detta afseende mäste instämma med hono'm; men jag får också säga att Ståndet har att skylla sig sjelft, ty då Hr Frih. o. Landtm, uttalade sin öfverjygelse, att sedan Ståndet vid första behandlingen af detta betänk, beslutat rörande hela detta betänk., så vore ingen ny föredragning deraf nu af nöden, emedan ändå icke något annat beslut nu kunde fattas; då begär de ledamöter här att det likväl för formens skull mätte föredragas, i anledn. hvaraf Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. derå och ansåg att Ståndet svarat ja derpå.
Jag bekänner att detta frapperade mig och erkänner äfven mitt fel, att jag icke då genast begärde votering i saken.
Mili öfvertygelse är, att formfrågan nu är af mindre vigt, då här har lemnats en förklaring, som ej kan leda till annat resultat än det, att vi skulle kunna, utan någon af de uti grundlagarna förutsatta anledningar, upprifva ett förut fattadt beslut.
För öfrigt inser jag fullkomligt de förskräckliga följder, som en värd talare har velat finna skulle blifva en följd af den ifrågavar. saken, om R.
St. utan någon af de anledningar, som i grundlagarna äro förutsatta, skulle ingå på den banan att upprifva sina en gång fattade beslut.
Då blir den sista villan värre än den första.
När rätter tid blir att yttra sig i denna fråga, så ämnar jag understödja de beslut, sorn Pre,te- och BorgareStin fattat, men lika bestämdt sorn jag i detta fall dä kommer att uttala min enskilda öfvertygelse, D e n i A p r i 1 f. m. lika bestämdt uttalar jag nu, att tiden ännu ej är inne att göra denna tanke gällande. 73 §:n Riksd.Ordn. (öreski ifver luiru förhållas skall när RiksSlIn stanna i olika beslut, och det säges: ”om tvä Stund stanna emot två, förfaller frågan oell förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas.
Är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla , gange såsom i 73 §:n stadgadt är.” 73 §:n är, efter mitt förmenande, bär tillämplig, dådet ej är fråga om någon lagstiftning, så alt man kan förblifva vid det sorn förut stadgadt varit, utan om ett statsanslag, och denna 73 § innehåller följande: ”Stanna RiksStånden i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller lill vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje
Stånds beslut genom prot.utdr. remitteras till del Utsk., som med målet befattning haft, hvilket åligge att meningarna , så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R.
St:s plena, som öfver den yppade frågan sedermera definitivt beslute.” Nu har Utsk. ej fått emottaga några andra beslut från R. St., än Preste- och BorgareSt:ns beslut, att återremittera betänk., och de arne öfriga Ståndens med bifall till Utsk:s förslag, och först nu , när Preste- och BorgareSlm beslutat öfver Utsk:s förnyade betänk., kan Utsk. erhålla kännedom om hvad dessa RiksSt. besluta.
När detta inträffat, så ager Utsk. att inkomma och förklara att frågan skall förfalla, ifall den kan förfalla, eller inbjuda till jemkning, i händelse frågan ej är af beskaffenhet att kunna förfalla, utan måste genom förstärkt StatsIItsk. afgöras.
Ehuru jag således är för sjelfva saken, så anser jag likväl, alt Hr Frih. och Landtm, ganska grundlagsenlig! förnekat att gifva propos. härpå; men när Utsk. återkommer med sitt definitiva yttrande, då först står det öppet för R. o. Ad., likasom för hvarje annat Stånd, att i saken definitivt besluta.
Jag vågar således anhålla, att Hr Frih. och Landtm, täcktes vidblifva sitt nekande, ty det är farligt att genom någon åtgärd gå på sidan örn grundlagen, och jag hoppas alt ingen af R. o. Ad. vill sådant försöka.
Jag är fullkomligt lika varm för att ej vidlaga grundlagsvidriga åtgärder, som den siste värde talaren yttrat sig vara, men jag vill tillse, huruvida han verkligen är det, då linn tillstyrker, att man nu skall vägra att upptaga till beslut en fråga, sorn ifrån Utsk. återkommit, på grund af återremiss ifrån 2:tie Ständ, ej ifrån ett Stånd. 49 §:n Riksd.Ordn. gäller 0111 sådana frågor, der tre Stånds beslut utgöra R.
St:s. Om ett RiksSt. åter remitterar ett sådant mål, så skall Utsk. endast svara det Stånd , som återremitterat , men ej de öfriga RiksStånden.
Således är det klart, att der kan ingen ändring af dessa se - 24 De n i April f. m. nares beslut ifrågakomma , ocb nyssnämnde § inneliåller äfven, att en sådan Aterremiss ej kan betaga de öfriga RiksStåndens beslu! dess kraft ocb verkan lill expedition; men då två Stånd elier tre
Stånd återremittera ett mål, sä i lils oi»imer Utsk. med betänk, till samll.
RiksSltn, hvilka mäste ovillkorligen till behandling upptaga ett sådant betänkande.
Det kan således ej af något Stånd läggas till handlingarna, då det i grundlagsenlig ordning inkommit för att pröfvas, utan att Ståndet deröfver beslutat.
Ståndet kan visserligen besluta att lägga ett betänk, till handlingarna, men det går ej an, alt Hr Frill. o. Landtm, inskränker öfverläggningen till ensamt det af Utsk. tillstyrkta tillägg, ty Ståndet äger så väl rättighet soni pligt att målet i sin helhet till ny pröfning upptaga och deröfver besluta, och det kan i min tanke icke bestridas, att R. o. Ad. bar grundlagsenlig rätt alt vidblifva sitt beslut rörande det första betänk.; nej, Gud bevare oss för annat!
Men om R. o. Ad. finner, att Utskts utlåt, i det af Ståndet bifallna betänk, ej är väl grundadt, utan att MedStåndens anmärkn:r deremot äro grundade, så har
Ståndet grundlagsenlig rättighet att biträda samma mening, likasom Ståndet har grundlagsenlig skyldighet att öfver betänk, besluta, vare sig till bifall eller afslag, med eller ulan förändringar.
Denna fråga är så klar som valten.
Hvad Hr Lefre'11 anfört ur y5 och yl §§:na Riksd.Ordn., angår deremot det fall, då ett Stånd definitivt beslutar efter återretnissen.
Då uppstår det förhållande, som Hr Lefre'n omnämnt, t. ex. om R. o. Ad. och läondeSt. nu skulle vidblifva sina förra beslut, och LRsk. till följe deraf måste inkomma med förslag lill jemkningar och voteringspropos:r, i händelse inbjudningarne ej skulle antagas.
Men denna åtgärd ifrån Utsk. blir öfverflödig, i händelse R. o. Ad. och DondeSt., eller någotdera af dessa Stånd, på grund af det la betänk., beslutar i öfverensstämmelse med Preste- och BorgareSttns förut fattade beslut, ty då blir det tre Stånds beslut, som utan alla jemkningar af Exped Utsk. till verkställighet befordras.
Jag kan ej finna att det af Hr Frih. o. Landtm, framställda yttrande var en direct vägrad propos., ty det var ännu icke så långt kommet med denna öfverläggning, att någon propos. var begärd, ocb således har den icke heller kunnat vägras.
Jag vet alltså intet skäl, hvarföre icke, efter utredning af ämnet, Hr Frih. o.
Landtm, skulle finna, att ett betänk., till de fyra RiksSt:n afgifvet, kan och skall af alla dessa Stånd till förnyad pröfning upptagas, och då betänk, är af sådan beskaffenhet, alt det icke kan helt hvarken antagas eller förkastas, emedan deruti finnes en punkt, sorn man vill, med förkastande af Utsk:s förslag, antaga i enlighet med andra Stånds beslut, hvilket bär inträffar med den 5 punkten; så kan jag omöjligt finna, alt man ej här skulle vara fika oförhindrad att vidtaga detta beslut, sorn Den i April f. ra. 25 som det, hvilket enligt Hr Frih. o. Landtnäs egen uppgift blir nödvändigt att fatta vid slutpunkten af samma betänk., hvaruti finnes ett tillägg ifrån Utsk.
Hvilken prioritetsrätt har Utsk. att föranleda ett nytt beslut efter återremissen ?
Kunna vi efter Hr Frih. o. Landtnäs eget medgifvande besluta öfver tillägget vid det betänk., sora är afgifvet på grund af återremiss ifrån 2.'ne
Stånd, så kunna vi också besluta öfver det hela; ty om vi ej hafva rätt att besluta öfver det hela, så kunna vi ej heller besluta öfver ett tillägg dertill.
Att vi nu skulle kunna besluta öfver detta nya tillägg, men ej öfver den föregående 5 punkten» är en logik öfver grundlagarnes tillämpning, som jag lemnar alldeles derhän, men som jag icke vill för min del antaga.
Ståndets rätt att besluta öfver så väl den första som den sista punkten i betänk., anser jag vara alldeles obestridlig och förnyar min begäran om propos. derpå.
Med Hr von Hartmansdorff och Frih.
Hamilton instämmer jag fullkomligt deruti, att upprifning af B.
St:s beslut är grundlagsvidrig och ledande till de största faror.
Vi skilja oss i en vigtig punkt, nemi. begreppet om hvad som är B.
Sl:s definitiva beslut eller ej; vi skilja oss i den vigtiga frågan, om Utsktn skola vara våra förmyndare, om vi skola låna ifrån Utsk:n vår rätt att pröfva förekommande mål eller ej.
Jag anser ej något definitivt beslut vara fattadt, förr än det sisla betänk, undergått pröfning.
Mine herrar! man vill vid denna riksdag rent af tillintetgöra B. o. Ad.
Dertill hörer äfven detta försök att fråntaga oss våra rättigheter; dit hörer flera Utsk:ns ådagalagda maktinkräkfningsbegär; det tillhör tiden att vilja ställa R.
St. under Utsk:ns lydnad och under deras uppseende.
Jag protesterar deremot och för att nu komma tillbaka till saken, så uppmanar jag hvarje ledamot inom detta Hus, att uppgifva ett enda tillfälle, då R. o. Ad. ansett sig genom sitt första beslut vara betaget rättigheten att pröfva Utsk:s sednare betänkande.
Må man uppgifva ett enda exempel derpå; kan man det ej, så måste detta vara en nyhet, och då denna nyhet leder till inskränkning i R.
St:s makt och förökning of Utsk:ns makt öfver R.
St., så bestrider jag den ocb hoppas att kunna fullgöra allt livad på mig ankommer.
Jag bar gjort det lill en samvetspligt, att vid denna riksdag försvara mitt Stånd så mycket jag kan.
Jag vet visserligen, att min röst är svag, men jag skall åtminstone göra bvad jag förmår; jag skall icke lemna denna fråga, utan att begära votering.
Man har väckt fråga, huruvida Coust.Utsk. skulle anse Hr Frih. o. Landtm, skyldig att gifva oss propos. eller ej.
Åh bevars! att Const.Utsk. skulle gilla ett beslut, hvarigenom en rättighet fråntoges R. o. Ad., derpå kunna vi ej tvifla; vi hafva redan förut tillräckliga prof på den anda, som råder inom detta Utskott. 23 H. 4 26
Den i April f. m.
Jag måste understödja riktigheten af den åsigt, som Hr Frih. och Landtm, i denna fråga framställt, emedan det, såsom mig synes, är obestridligt, alt R. o. Ad:s beslut förtjena!- allt afseende, och tvifvelsutan har det beslut, som blifvit fattadt af R. o. Ad., haft inflytande på den behandling, som ärendet fått inom Utsk.; ty om R. o. Ad. fattat ett annat beslut, så hade tre Stånd varit ense om den motsatta meningen.
Vanligen använda Utsk:n ej något annat skäl för vidblifvande af sitt första utlåt., än att åberopa två Stånds bifall dertill, när ett sådant förhållande äger rum.
Att nu frångå denna grundsats och vilja införa en sådan fluctuation i ärendenas behandling, att hvarken Utskrs eller RiksSt:ns förut fattade beslut skulle lemna någon säkerhet, tror jag ej vore skäl.
Ett sådant förhållande skulle ställa riksd.ärendena på en alltför rörlig fot.
Jag får således lika ifrigt, som tvänne talare yttrat sig emot Hr Frih. o. Landtnäs åsigt, förklara det vara nödvändigt att ännu fjerran från stranden kasta all barlast ur farkosten, och får således anhålla, att den mening, sorn Hr Frih. o. Landtm, framställt, må blifva beståndande.
Det skulle väl synas som det vore mindre lämpligt att ofta yttra sig i samma fråga; men R. o. Ad. lärer finna, alt vi nu äro inne på en ganska vigtig formfråga, och då personer med den bekantskap med våra grundlagar, som Frih.
Cederström, yrka en sats, som andra, hvilka icke heller vilja medgifva sig vara alldeles nybegynnare i fråga om tolkningen af Sveriges grundlagar, ej kunna gilla, så är det skäl att försöka göra klart hvaruti Frihln möjligen kunnat fela, och jag ber derföre om ursägt, att jag ytterligare besvärar R. o. Ad. med att afhöra ett yttrande af mig i denna fråga.
Cederström måste förmodligen medgifva, att om vi i detta ögonblick, då frågan är före, ej ägde på vårt bord prot.utdr. ifrån Preste- och borgare-Sl:n, som upplysa oss hvilka beslut de fattat, så skulle vi naturligtvis vara oförhindrade att i alla fall företaga målet till pröfning, efter det står på vår lista.
Om vi således ett ögonblick förutsätta att vi ej kände Preste- och BorgareSltns beslut, så hemställer jag, om vi skulle hafva rättighet att förändra vårt förut fattade beslut.
Tänkom oss, att i ögonblicket efteråt, sedan vi hade förändrat vårt förra beslut ifrån ett godkännande af Utskts första tillstyrkande till ett underkännande deraf, vi skulle få prot.utdr. från två af de öfriga Stånden, som sig förenat i vårt förra beslut, livad hade vi då i delta ögonblick gjort annat än upphäft tre Stånds redan fattade beslut?
Detta bevisar bestämdt, att vi måste uppskjuta det definitiva afgörandet, intill dess det blifvit bekant, huru samtliga de fyra RiksStm beslutat, och prot.utdr. derom lill Utsk. afgifvits, samt alt vi Den i April f. m. 27 måste åt Utsk. öfverlåta rättigheten att komma såsom inberättare till R.
St. öfver hvad samtliga RiksSttn hafva beslutat.
Detta är icke att tillmäta Utsk:n något tyran niskt välde öfver R.
St., utan alt låta dem göra den tjenst, de, enligt grundlagarna, uro skyldiga att förrätta, nemi. alt komma såsom rapportörer eller referenter af de fyra Riks— Stins beslut, hvilka icke eljest kunna vara i alla hänseenden bekanta.
Utsk:n äro skyldiga att inkomma med underrättelse om dessa ståndsbeslut oell de förslag, som de finna sig föranlåtna att i anledn. deraf afgifva; men RiksSt-.n äro pligtiga att ej upprifva sina en gång fattade beslut.
Jag är lika varm som Frill.
Boye, i fråga om att försvara R.
St. emot möjlig despotism ifrån Utsktns sida.
Jag bar under denna riksdag deraf gifvit prof och skall dermed fortfara, men jag ber Frih.
Boye considerera, att i detta speci ella fall är det ej något tillfälle att med skäl ifra emot någon Utskrns despotism, utan det är tvertom visjelfve, som äro på vägen att hoppa öfver gränsen af vår myndighet, derigenom att vi ej gifva oss tålamod att invänta det sammanjemkningsförslag, som Utsk. är skyldigt att afgifva.
Jag anser således, att Ståndet nu måste vidblifva sitt beslut och yttra denna öfvertygelse lika uppriktigt, som jag skulle önska, att man här kunde frångå detta beslut och förena sig med Preste- och BorgareSt:n.
Jag anhåller att Frih.
Cederström täcktes ännu en gång betänka detta förhållande, och ej föranleda R. o. Ad. att i denna punkt tillämpa grundlagen Ivertemot hvad vi hört framställas af Hr Frih. o. Landtm., som också lärer förstå grundlagen.
Jag vill ej förlänga discussionen utan förenar mig blott till alla delar uti hvad Frih. Sprengtporten och Hr Le frön anfört.
Då saken synes vara tillräckligen utredd, och en värd ledamot lofvat oss att få votera derom, så synes della vara den enklaste lösningen af frågan, och jag önskar således att vi ju förr dess hellre måtte komma till voteringen.
Jag ser mig tvungen att, i anledn. af Hr Lefrens sista yttrande, ännu en gång begära ordet.
Hr Lefren har gjort en hemställan, huruvida icke jag skulle vilja erkänna, alt, såvida icke Preste- och BorgareSlins prot.uldr. funnits, R. o. Ad. varit nödsakadt att uppskjuta sitt beslut i äninet, intilldess man om de andra Ståndens beslut blifvit underrättad, samt att om R. o. Ad. derförinnan förändrade sitt beslut, och två andra Stånd emedlertid hade förenat sig med R. o. Adis första beslut, så skulle ett R.
St:s beslut derigenom blifva upprifvet.
Den värde ledamoten har förbisett sjelfva saken och derigenom kommit till en helt och hållet oriktig conclusion.
Om vi ej hade något prot.- ntdr. ifrån Preste- och BorgareSftn, så äga vi likväl StalsUlskts afgifna betänk., som upplager de anmärkningar, hvilka 28 Den i April f. ra. ifrån Preste- och BorgareSt:n blifvit gjorda, men som ej varit framställda hos R. o. Ad. och BondeSt.
Genom delta meddelande ifrån Utsk. har R. o. Ad. kommit i tillfälle att pröfva huruvida de gjorda anmärkningarne vore grundade eller ej, och som grundlagen ålägger R. o. Ad. att besluta öfver Ulsktns betänktn, som till R.
St. afgifvas (ej öfver sådana, som innefatta svar till ett enskildt Stund på dess återremiss, der de öfriga Ståndens beslut gäller såsom R.
St:s), så finner jag för min del intet hinder för R. o. Ad. att utan någon kunskap om hvad Preste- och BorgareSttn beslutat bevilja anslag för ifrågavar. inrättning, och det utan allt afseende på den summa, som motionären föreslagit.
Utsk. kommer då i tillfälle att sammanjemka frågan, då slutl. votering i förstärkt Utsk. kommer alt för sig gå, om Stånden ej kunna förena sig om det betänk., som Utsk. andra gången afgifvit, på grund af återremiss ifrån två, tre eller alla fyra Stånden.
Den 49 Jpns åberopade mom. afser den händelsen, att ett betänk, endast ifrån ett Stånd återremitteras.
Beslutas deremot återremiss af två, tre eller fyra Stånd, så måste det inkommande nya betänk, ovillkorligen blifva föremål för R.
Jag anhåller i min ordning att få till Hr Lefrens eftersinnande öfverlemna huru fullkomligt hans yttrande leder lill borttagande af all harmoni emellan RiksSt:n i deras öfverläggningar.
Jag vet ganska väl, alt när jemkningsbetänk. inkommer, så äga vi den makt han tillägger oss, men jag frågar: hvar slår det skrifvet alt vi äga rättighet alt vidtaga denna makt, utan att nu äga tillfälle att genast förändra vårt beslut ?
Hvar står detta skrifvet, och till hvad följd leder det?
Jo, dertill att Ulsk:n komma att ännu starkare reglementera för R.
St., hvaröfver hela landet redan beklagar sig, och hvarpå vi hafva prof alla dagar.
Jag fortfar i min anhållan, och kan icke underlåta att erinra om det märkvärdiga deruti, att man nu vid detta enda tillfälle vill bestrida hvad som skett vid alla föregående tillfällen, bestrida oss rättigheten alt, då ett betänk, inkommit, taga det under pröfning.
Jag tiar uppmanat
Husets ledamöter att uppgifva ett enda tillfälle, då detta ej ägt rum, men denna uppmaning tyckes ingen bry sig om.
Detta stillatigande måste åtminstone vittna, att förhållandet är annorlunda, och såsom förut vidhåller jag denna öfvertygelse.
Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes gifva oss propos. på instämmande i Preste- och BorgareSt:ns beslut, och om Hr Frih. o.
Landtm, ej vill gifva oss denna propos., så anhåller jag om en hemställan till Ståndet, huruvida R. o. Ad. yrkar densamma eller ej.
Hr Lagergren:
Då jag till en del förenat mig med de herrar, hvilka önskat att frågan måtte åter upptagas, emedan jag anser högst nödvändigt, att den ifrågavar. arbetsinrättningen erhåller understöd af Staten, men är full - Den i April f. m. 29 lönnligen öfvertygad om att en inbjudning ifrån BorgareSt. visserligen är alt förvänta, och att saken då kan utan allt bråk för sig gå; så vill jag för min del förklara, att jag ej vidhåller mitt yrkande i denna fråga, emedan jag tror, att det kan gå lika väl och kanske ändå bättre, om en sådan inbjudning afvaklas.
Ilade jag attenderat till Hr Frih. och Landlmts uttryck, nemi. att hela betänk, litt.
F. vid föredragningen blifvit bifallet, så hade jag visserligen ej yttrat mig alldeles såsom jag förra gången gjorde.
Jag vill egentligen yttra mig emot Frih.
Boyes framställning om Utsk:s förmynderskap öfver R.
StalsUtsk. har, vid delta tillfälle, endast svarat i den 7,'de punkten, som åberopats i de anmärkn:r, hvilka blifvit gjorda ifrån Preste- och BorgareSt;n.
Utsk. kunde ej underlåta att besvara dem.
Skilnaden mellan 5:te och 7:de punkterna är den, att då två Stånd stannat emot två, och Utsk. vidblifvit sin mening, så står saken uti 5:te punkten qvar i oförändradt skick, hvaremot då Utsk. uti den y:de punkten velat rätta sin mening och således framställt henne till förnyad pröfning af Stånden, kan en sådan nu äga rum.
Detta är hvarken ovanligt eller oformligt.
Jag önskade följaktligen, att Frihtne Cederström och Boye matte afstå ifrån deras yrkanden oell låta oss öfvergå till andra måls behandling.
Om vi nu skulle fortsätta denna tvist och slutligen votera, så vunnes dermed intet annat, än hvad som kan vinnas, om vi afvakta den inbjudning, hvilken ifrån BorgareSt. troligen är att förvänta.
Jag kom hit upp, för att yttra mig till fördel för det ifrågavar. af Utsk. afslagna anslaget, men sedan jag funnit att Ståndet förra gången lemnat oanmärkt det då gjorda afstyrkandet af Utsk., så finner jag nu icke någonting att anmärka vid Hr Landtnäs sätt att behandla ärendet och hemställer derföre till de herrar, som lika med mig önska R.
St:s bifall till saken, om det icke, då man har allt skäl att förmoda, att en inbjudning från BorgareSt. är att förvänta, vore tjenligast att till dess uppskjuta frågans afgörande, helst som det ej kan vara R. o.
Ad:s önskan att onödigtvis påkalla Coust.Utsk. till skiljeman emellan vår Landtm, och en tillfällig majoritet inom Ståndet.
Jag får åtminstone för min del anhålla, att de ädle Frih:ne täcktes afstå ifrån den propos., som de yrkat.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att denna 5 punkt icke erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärde Frih. Boye votering. 3o Deni April f. m.
Hr Frih. o. Landtm, anhöll, att Frih.
Boye måtte lemna en skriftlig uppgift å den contra-propos. han önskade.