Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag skulle hänföras af värma för den sak, jag förfäktar, hvilken ligger mig ömmare om hjertat, än mången tror, anhåller jag att den måtte ursägtas mig.
Det är i sanning med känslan af djup ledsnad, jag geuomläst och nu går att framställa anmärkmr emot H. StatsUtsk:s ifrågavar. betänk.
N:o 4'- Om det å ena sidan för mig utgör en dyrbar tillfredsställelse , att ledamöterne af H.
PresteSt. inom Utsk. nästan enhälligt understödt min motion, och åt densamma gifvit en lika ädel som rättvis tydning, då de förklarat den af mig för de lönlösa adjuncterna begärda ersättning utgöra en ''Statens hedersskuld’’; så är det deremot å den andra sidan nedslående och förvånande, att — så vidt betänk, antyder — ingen enda ledamot af de 3:ne öfriga RiksSt:n, roed undantag af Utsk:s ord-för., Gr. Horn, som nyligen härstädes yttrat sig hafva tillhört minoriteten inom Utsk., icke ens inom II. R. o. Ad., der jag likväl med skäl trott mig kunna påräkna åtminstone några understödjande röster, velat erkänna denna Statens hedersskuld och Statens skyldighet att densamma gälda.
Jag respecterar hvars och ens öfvertygelse i detta, som i alla andra fall; men jag kan ej tillbakahålla min hilliga förundran öfver den , efter min öfvertygelse, till ytterlig orättvisa utsträckta sparsamhetsanda, som synes hafva legat till grund för Utsk:s hårda afslag å min motion.
Om det ock verkligen varit StatsUtsk:s fulla allvarliga afsigt, att, genom vägran af nya, äfven till behofvet icke förnekade, anslag, ”göra det närvar. statsskicket omöjligt” och att ”framtvinga ett nytt”; om Utsk. trott sig äga anledn. till missbelåtenhet med den närvar.
Styrelsen , det så mycket omordade och klandrade ”sy stern et”; om Utsk. trott sig finna, att misshushållning ägt rum med de anslag, som varit ställda under Styrelsens omedelbara disposition : så frågar jag i allt fall eder, mine herrar! hvad sammanhang äger väl detta Den 5 Maj c. m.
239 flllt med det anslag, sorn nu är i fråga för ett enskildt fall?
Skola de lönlöse adjuncterne, — fastän man ä ena sidan icke gittat förneka deras rättmätiga anspråk på ersättning, — likväl å den andra sidan dömmas förlustige denna ersättning, endast derföre att StatsUtsk. förmenar Styrelsen icke hafva väl förvallat Statens medel?
Skola desse adjuncter oförskyldt lida för de fel, som Utsk. förmenar Styrelsen hafva begått?
Skulle ej StatsUtsk. benäget vilja erinra sig, att om det ringa anslag, jag vördsamt begärt, af R.
St. beviljas för en enda gång, och ställes till K. Götha Hofrätts disposition, så kan Styrelsen icke linder något villkor deraf åtkomma eller disponera en enda skilling; och följaktl. hör ali fruktan för Styrelsens misshushållning, åtminstone i den delen, vara nöjaktigt undanröjd.
På min heder vill jag ansvara, att detta anslag ingalunda skall ryckas till främmande ändamål, utan lika skyndsamt som samvetsgrann! utdelas till dem, för hvilka det blifvit begärdt, och som så rättvist gjort sig deraf förtjente.
Den af Ilr Prosten Astrand emot betänk, gjorda reservation , uti hvilken de fleste öfrige herrar ledamöter af PresteSl. sig förenat, innehåller hufvudsakligen allt hvad jag kunde hafva att anmärka emot de grundsatser och den anda, som StatsUtsk. i motiverna för sitt afslag synes hafva antydt.
Jag åberopar denna reservation till hela dess innehåll, och förklarar, i sammanhang dermed, offentligen min högaktningsfulla erkänsla för de ädelsinnade reservanterna.
Här är icke fråga, mina herrar!
0111 uppförande på stat af något särskildt anslag för framtiden till de lönlösa adjuncterna; här är endast fråga om alt betala ett arbete, som redan är ful Ig jord t, som med utmärkt heder och till allmänhetens båtnad blifvit verkstäldt.
Hvarje enskild man är förbunden att betala sina skulder.
Månne ej
Staten i detta fall har lika stora, lika heliga förbindelser?
StatsUtsk. har icke kunnat påstå, än mindre styrka, att den nu ifrågaställa utgiften varit obehöflig; tvertom, Utsk. synes hafva indirecle medgifvit, att den varit ’’af be’’hofvet påkallad.’'
Detta medgifvande åter har framlockat det förklarande af Utsk., att ”dylika utgifter” lämpligast utgöra föremål för anvisning å andra hufvudtitelns besparingar, ''hvilka” — såsom orden lyda — "synas "hafva hort, och för framtiden kunna dertill lem"na tillgång."
Nu känner StatsUtsk. alltför väl, att på andra hufvudtiteln, sedan längre tid tillbaka, icke funnits och för närvar, icke heller finnas några odisponerade besparingar.
Nå väl! hvad är då rätta meningen af StatsUtskts nyss åberopade yttrande?
Jo! att de lönlöse adjuncterne väl kunna anses berättigade till ersättning för sin möda, och äfven hade hort undfå den af besparingarna å andra hufvudtiteln, om sådana funnits; men som nu dessa besparingar icke lemna tillgång dertill, så måste adjuncterne vänta Den 5 Maj e. m. till dess, i en mer eller mindre aflägsen framtid, måhända efter deras död, det visat sig, om möjligen något öfverskott, för detta behof disponibelt, kan uppkomma.
Man måste djupt beklaga de tjenstemän, hvilka, efter att för Statens och det allmännas gagn hafva uppoffrat lid, möda och enskild förmögenhet, allt under billig förhoppning om någon ersättning derföre, omsider se sina förhoppningar så grymt gäckade, sina uppoffringar lönade med—ovilja och otack!
Hvilken hugnande
Utsigt för de unge män, som söka inträde på den tunga embetsmanna-banan !
Hvilken uppmuntran för hvarje chef, som använder all sin förmåga, att vid det honom anförtrodda embetsverk söka fusta utmärkt skicklige, redbare, aktningsvärde ynglingar!!
Uti mina från detta rum redan afgifna anmärkntr emot StatsUtsk:s betänk.
Nto 4°, ang:de regleringen af utgifterna under andra hufvudtiteln, och den del deraf, som rörer begärd tillökning i Hofrätternes personal och lönevillkor, har jag sökt fullständigt utreda behofvet för K. Götha Hofrätt, så väl af de nu ifrågavar.
4 adjuncterna med egna rotlar, under den redan förflutna tiden ifrån d. i Oct.
1037, som ock af 4 nya ledamöter med lön på stat för framtiden.
Till undvikande af en tröttande vidlyftighet inskränker jag mig till att här endast vördsamt åberopa hvad i det afseendet redan blifvit omständligen anfördt och ådagalagdt.
Jag ber att få fästa H. It. o. Ad:s Uppmärksamhet derpå, att den ersättning, hvarom nu är fråga, icke innefattar längre tid, än de 3:ne åren ifrån d. 1 Oct. 18>7, intill d. 1 Oct. innevar. år; ty antingen blifva de begärde 4 nya ledamöterne dessförinnan af R.
St. beviljade, eller ock komma de nuvar. 4 adjunctionerna att, — af brist på medel till ersättning för de lönlösa adjuncterna, — helt och hållet upphöra, till största olägenhet och skada, ej mindre för Hofrätten, än för det allmänna, genom den stagnation i arbetet och de oafbrutet växande balancer, sorn derigenom oundvikligen måste uppkomma.
Uti sin d. 3 April 1837 till K.
M. ingifna lind. hemställan om förstärkning i antalet af arbetande ledamöter, föreslog Hofrätten icke något arfvode för de 4 adjuncterna med egna rotlar.
Detta bärrörde, mine herrar, icke af glömska, utan af ren grannlagenhet.
Andra hufvudtitelns besparingar, af hvilka detta arfvode skolat gäldas, voro hult och hållet medtagna; K.
M. ägde följaktl. icke några allmänna medel att för ett sådant arfvode disponera.
Hofrätten kunde icke möjligen föreställa sig annat, än att R.
St, vid en blifvande riksdag, sedan behofvet af den tillökade arbetspersonalen blifvit oemotsägl. styrkt, och erfarenheten tillika vitsordat, att arbetsproducten inom Hofrätten blifvit för hvarje år ökad, hvarom de vanliga till K. M. och Just.
Statsministern ingående arbetsförteckningarna bära ojäfak - D c ii 5 M a j c. m. 2^ t tigt vittnesbörd, skulle lika rättvist, sora ädelmodigt, belöna de extra ledamöter, hvilka sålunda bidragit till ett för allmänheten båtande resultat, utan annan ersättning, än den ringa utdelningen af de knappa adjunelionsmedlen.
Örn Hofrätten, eller jag, sora i egenskap af dess chef föranledt IlolVattens omfnrmälda und. hemställan, möjligen kunnat ana, att en blifvande motion oin ersättning till de lönlösa adjuncterna skulle hos K.
St. möta motstånd eller, såsom nu skett i StatsUtsk., helt och hållet afslås; i sanning, denna begäran om tillökning i arbetspersonalen hade då aldrig blifvit väckt, utan kommit att i tysthet begrafvas, jemte; flera andra 'pia desideria.”
Mea den säkra följden deraf hade också blifvit, att balancen utaf oafgjorda mål, sorn, oaktadt den ökade arbetsproducten, ändock med hvarje år tilltagit, inom kort lid hade vuxit till en sådan miingd, att förhållandet bort väcka bekymmer hos både Regeringen och Hofrätten, samt anledn. till klander af rättsökande parter ock ofelbart gjort enny division uti Hofrätten oundgängligen nödvändig.
Det var alltså icke ens tänkbart, att Rikets nu församlade
Ständer skulle förvägra en ersättning, som rättvisa och billighet gemensamt påkallade, eller att desse Ständer skulle vara mindre ädelt sinnade, än 17.Ö2 års Ständer, hvilkas ädla frikostighet och upphöjda tänkesätt jag redan förut, under anmärknma emot andra hufvudtiteln, baft äran styrka genom det då upplästa K. brefvet af d. 21 Juli iyÖ2.
Om, emot all rimlig förmodan, Rikets nu församlade Ständer skulle afslå den begärda ersättningen, uppstår deraf den obehagliga följden, dels att de lönlöse adjuncterne få vidkännas ett lika orättvist och oförväntadt, som för dem känbart lidande, dels att jag för enskild del derigenom blifver, — jag tvekar ej att öppet utsäga det, — oskyldigt och svårt compromelterad.
Lifvad af den önskan, att arbetet inom Hofrätten måtte fortgå med jemna och raska steg, och att se de årligen växande balancerne förminskas, gaf jag första anledningen till Hofrättens und. hemställan om de 4 adjuncterna.
Sedermera, efter det K. M. i nåder bifallit denna und. hemställan, har jag för hvarje år engagerat sådana utmärkta och skickliga personer, dem jag ansett fullt förtjente alt i underd. anmälas till dessa adjunctioner, och hvilka i allo rättfärdigat det förtroende de åtnjutit.
Alla desse adjuncter hafva, med ett enda undantag, för första året, varit lönlöse, alla obemedlade.
De hafva icke kunnat lefva och vistas i Jönköping året om, utan enskilda uppoffringar och skuldsättning hos andra.
De hafva villigt underkastat sig dessa dryga olägenheter, sedan jag försäkrat dem, alt jag vid nu pågående riksdag skulle hos R.
St. anmäla dem till erhållande af åtminstone någon ersättning, och att jag icke möjligen kunde föreställa mig ett afslag å 6 11. 31 De» 5 Maj e. m. 11.
Detta oaktadt hafva någre af dessa adjuncter under tiden varit nödsakade att frånträda sina befattningar, af det gill t ign, ovederläggiiga skäl, att de, sorn under ad junctionstiden varit beröfvade möjligheten af all annan förtjenst, medelst förordnande att hålla härads- eller lagmansting, tjenstgöring vid Ilofrättens protocoll, o. s. v. icke velat öfver höfvan öka sin skuldsättning, att de saknat erforderliga medel för sin subsistens, och alt de, under en lika trägen som ansvarsfull tjenstgöring, icke kunde svälta.
Blott en enda har alltifrån början intill närvarande tid, således nära 3:ne år, fortfarit med den lönlösa adjunetionen, endast i följd af mitt enträgna öfvertalande och min innerliga önskan att för all lid vid Hofrätten binda en ung man, af lika älskvärdt och redbart väsende, som sällsynt skicklighet och arbetsförmåga.
JM är en chef uti ett embetsverk på detta sätt, efter yttersta förmåga och bästa öfvertygelse, söker att upprätthålla verkets anseende, genom valet af utmärkta och skickliga arbetare, samt att gagna allmänheten genom påskyndande af arbetets gång och undanrödjande af all billig anledning till klagan öfver långsamhet eller onödigt uppehåll; då, mine herrar! är det i sanning påkostande, det är förödmjukande, att se sinå redliga bemödanden af folkets ombud, icke allenast icke erkännas och vederfaras rättvisa, utan tvertom lönas med otack.
Det må då ingalunda föras honom till last, om han tröttnar i dessa sina bemödanden, och om han tillika undandrager sig all ansvarighet för de menliga följder deraf, som icke länge skola dröja att uppenbart visa sig.
Jag har uti min motion uppgifvit, alt de lönlöse adjuncterne utaf adjunctionsmedlen årligen uppburit allenast 120 a i3o r:dr b:co hvardera.
För innevar. år stiger deras andel icke ens till detta belopp.
Med härhos fogade utdr. af Hofrätleus prot. för d. l nästl.
April är jag i tillfälle styrka, att utdelningen för första qvartalet utgjorde allenast 24 rtdr s6 sk., eller 8 r:dr 5 sk. 4 *':st P1' månad, alltså icke fullt tretton (i3) sk. för hvarje dag!!
Detta förhållande ger mig anledning till en jemförelse.
Ursägten den, mine herrar!
Den må synas löjlig; den är dock sann och obestridlig.
En hjelphustru, t. ex. här i Stockholm, åtnÖjer sig visserligen icke med en så ringa dagspenning; och hon har ändå maten på köpet, någon gång äfven fria husrum, fri värme på något af stadens fattighus!
Eller månne i hela Sverige finnes något tjenstehjon, vare sig hos hvilken husbonde som helst, som åtnjuter så ringa vedergällning för sitt arbete, då föda, lön och alla andra persedlar noga sammanräknas?
Jag hemställer till eder alla, mine herrar! och synnerligast till StatsUtsk:s herrar ledamöters närmare eftersinnande, om det är välbetänkt, om det är ädelt, om det är R.
St. värdigt, att på sådant sätt behandla skickliga och förtjenta ledamöter i en D c n 5 M aj c. ra. af Rikets öfverdomstolar, — om det är genom en sådan behandling
Staten kan hoppas att se sina rättmätiga anspråk på dugliga och redbara embetsman uppfyllda?
Jag kan icke, utan att uppenbart förnärma R. o.
Ad:s värdighet, tveka örn dess tänkesätt i detta hänseende, när den af mig väckta frågan en gång här förekommer till definitivt afgörande.
Det är hvar och en af eder, mine herrar! väl bekant, huruledes, under riksdagarna, en talrik cancellibeljening, en talrik vaktmästare-personal antagas uti både RiksSt:n och de särskildta Utsktn.
För dessa befattningar åtnjuta de, livar i sin mån, rundliga arfvoden, änskönt månge bland dem, i jemnbredd dermed, hafva tillfälle till andra förtjenster; flere innehafva publika tjenster med löner på stat, dem de oafkortadt uppbära under riksdagens lopp, änskönt de åtnjuta erforderlig lindring uti sin ordin, tjenstgöring.
Under riksdagarna förordnas alltid en statscommissarie alt vara närvar, i StatsUtsk., för att gå till handa med nödiga upplysningar, m. m.
För denna visserligen icke trägna extra tjenstgöring åtnjuter han alltid, — om jag icke missminner mig, — vid riksdagens slut, utöfver sin ordin, lön, en särskild discretion eller arfvode, hvars belopp icke plägar vara knappt tillskuret.
Nåväl, mine herrar! skulle icke R.
St. linna rättvisan fordra, att lön löse extra ledamöter i en Hofrätt, som minst i i månader 0111 året äro upptagne afen trägen och ansvarsfull sysselsättning, må ställas åtminstone i samma cathegori, som en cancellist eller en vaktmästare, om de verkligen skulle anses ovärdige den hedern att jemföra* med secreterarne uti RiksSttn eller deras Utskott.
För att upplysa R. o. Ad. om det arbete, som de 4 extra adjuncterne uti Götha Hofrätt nedlagt, anhåller jag att i korthet få nämna:
En af dessa adjuncter har ifrån d. i Oct. 1837 intill d. 8 sisth April ensam utarbetat och utur egen rotel föredragit 172 lottade mål, och innan d. 1 instundande Oct., då adjunctionen upphörer, uppgår antalet med visshet till minst 200.
Som arbetet för hvarje år alltid fortgår i ungefärligen lika förhållande på Hofrättens alla divisioner, så kan med full säkerhet antagas, att de 4 extra ledamöterne, under de 3:ne åren af sin tjenstgöring, utarbetat och föredragit i det minsta åttahundra (800) på deras 4 rotlar lottade mål.
En annan af dessa adjuncter har från d. 17 Jan. till 3r Mars innevar. år, eller under en tidrymd af allenast 2^ månader, föredragit 18 instämda och vädjade samt 10 suplikmål, eller tillsammans 28 lottade mål, samt dessutom under samma tid deltagit i 202 domar och utslag, förutan alla sådana ärenden, hvaruti endast blifvit resolveradt i K.
Hofrätlens protoeoll.
•-»44 Den 5 Maj e na.
Detta må vara 110g för hvar och en, som älskar upplysning om sanna förhållandet.
Jag hade uti min motion föreslagit en ersättning af 800 i-;dr årligen till hvardera af de 4 adjuncterna, likväl med afdrag af under tiden uppburna och intill d. 1 nästk:de October än vidare uppbärande adjunctionsinedel.
Hellre än att få intet, medgifver jag gerna någon nedsättning i delta belopp.
Hr Prosten Astrand har uti sin reservation föreslagit sexhundra (600) r:dr eller hälften af en hofra tts-assessors lön.
Jag emottager med skyldig erkänsla, å ide adjungerades vägnar, äfven detta nedsatta belopp.
Hela den summa, som då skulle erfordras till aflöning för 4 extra höfrättsledamöter, under Irenne runda år, utgör allenast sextusen (6,000) r:dr.
Det är alltså denna summa, jag nu vördsammast anhåller, alt R. II.
St. täcktes anslå, att för en gäng af Riksg.cont. utgå och ställas till K. Götha Hofrätts disposition, att fördelas emellan de extra adjuncter, sorn tjenstgjort och föredragit utur egna rollar emellan d. 1 Get. 1837 och samma tid innevar. år, allt i mån af hvars och ens längre eller kortare tjenstgöringstid.
Då RancoUtskls betänk.
N:o 7 för kort tid sedan förevar till afgörande inom RiksSttn, drogo R.
St. alls icke i betänkande, att genast bifalla den deruti föreslagna ommyntningen af det gamla kopparskiljemyntet.
Denna åtgärd vär visserligen icke af behofvet oundgängligen påkallad; "den hade utan all olägenhet kunnat uteblifva, åtminstone uppskjutas.
Emedlertid beslutades derigenom en utgift af circa 10,000 r:dr b:co.
Jag önskar och beder på det ömmaste, att samma ädelmod, samma rundliga frikostighet måtté få äga rum vid slutliga afgörandet af min nu förevar. motion.
Mina anspråk äro ingalunda öfverdrifna.
Jag begär icke fullt -§:delar af nyssnämnda belopp, för att dermed* betala, icke ett föreslående mindre nödigt arbete, utan ett redan verkstäldt, af behofvet högt påkalladt, för alt dermed gälda en af Staten redan åsamkad ”hedersskuld.”
Månge bland eder, mine herrar! hafva säkerligen välartade söner, de der antingen redan inträdt på embetsmannabanan, eller ock i sinom tid ämna att der söka sin fortkomst.
För både eder och dem är tillfället nu öppet att hemta en, om än icke särdeles tröstande, dock i många fall nyttig och helsosam lärdom af den h u s h å 11 sa n d a, det systcme af sparsamhet, som för närvar.
StatsUtsk. sökt att uti administrationen införa.
Om detta systcme conseqvent genomföres, blifva utsigterna icke särdeles hugnande för de förhoppningsfulla unga män, hvilka ämna offra sin tid, sin arbetsförmåga uti Statens tjenst.
Efter den öppna, ädla, ridderliga förklaring, som StatsUtsk:s aktningsvärde ordför. uti plenum d. 2:dre d:s härstädes afgifvit, rör:de den anda och de afsigter, som gjort sig gällande inom Utsk. vid uppgörandet af det nu Ucn 5 Maj e. m. <45 under pröfning varande förslaget till hela statsregleringen, och angtde Utskts ö nsk a n, att R.
St. icke måtte antaga detta förslag — genom hvilket förklarande ett oskattbart ljus uppgått till vägledning för alla dem, som icke äro invigde i Ut'k:s mysterier — anser jag mig äga de mest giundade skal till den glada tröstefulla förhoppning, att äfven nu förevar, utlåt, N:o 41 mätte vederfaras samma huldrika välvilja, och , efter föregången pröfning af den säkert förväntade Aterremissen, inom Utsk. vinna total omarbetning i en mera liberal, med Statens egen ära och Representationens anseende mera öfverensstämmande anda, så alt det i sitt nya skick onekligen kan af R.
Slutligen bör jag icke lefnna obemäldt, att detta Utlåt, blifvit af fl. PresteSti, efter en mängd allvarsamma anmärkntr, enhälligt till StatsUtsk. återremitteradt, utan att en enda röst låtit höra sig till försvar för Utskts beslut.
Utdrag af protocollet, hållet inför K. M:s och Rikets Götha Hofrätt i Jönköping, d. i April i84o. § 5.
Efter derom af Hr vice Presidenten gjord anmälan, beslutade K.
Hofrätten, alt innevar. års första qvartal af adjunclionsmedlen, utgörande etthundrafemtio rtdr b:co, skola på det sätt fördelas, att Häradshöfdingen Westerstrand erhåller för en och en half månads tjenstgöring tolf r:dr 8 sk., Häradshöfdingarne Stridbeck, Lemchen, Agrell och Stenberg, hvardera för tre månaders tjenstgöring, (tjugufyra r:dr 16 sk., samt Häradshöfdingarne Aug.
Swalander och von Feilitzen, hvardera för två och en half månaders tjenstgöring, tjugu r:dr 12 sk. allt nämnde mynt.
Ut Supra In fidem A.
GranJeldi.
Lottade mai, föredragna af Häradshöfdingen Johan Åke Lemchen ur femte roteln på J. C.s, nu mera P. G. S:s division, från d. 1 Ocloler l83j till nedannänmda dag. 1837.
Höst-sessionen 1838. Vår-sessionen ,, •'
Höst-sessionen i83g.
Vår-sessionen . . . . « ,, Höst-sessionen ..... i84o.- Vår-sessionen, till denna dag Vädjade och instämde.
Skriftvex- ling ar.
Summa. 13 21 34 13 16 2q 6 '9 25 »4 21 35 10 16 26 6 ! -7 23 Jönköping den 8 April 1840.
Summa | 62I 110J 172 P. G. Sundius.
Den 5 Bl n j c. in. Frih.
Jag vill icke bestrida, att det kan ligga mycken billighet till grund för Hr Gyllenhaal önskan, att medel måtte anslås till de adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt, som i 3 år utöfvat ledamotsembelen; och jag bör förklara, såsom ledamot af StatsUtsk., att det varit för mig åtminstone en tung pligt, — hvilket det tvifvelsutan äfven varit för flera bland Utskrs ledamöter, — att nödgas mera betrakta en princip, än sin egen önskan att kunna gå ansökningar, sådana som denna, till mötes.
StatsUtsk. har måhända föreställt sig förhållandet med Götha Hofrätt orätt; och jag önskar då, att Utsk. måtte blifva upplyst om sitt misstag.
Men alt lönlöse extra-ordin.-tjenstemän blifvit i denna Hofrätt tillsatte att förvalta ledamotsembeten, är ett förhållande, som inträffar inom en mängd embetsverk i liela Sverige och i hufvudstaden.
Följden utaf erkännandet af en princip i detta fall, lilefve således icke blott bifall till de ifrågavar. adjunctionsmedlens beviljande, utan äfven ett sådant förhållande, hvari man ställt sig, att man antingen nödgades vägra a lia lika billiga anspråk på andra håll eller också erkänna vidt utsträckta anspråk.
Det finnes andra embelsinannaclasser än domarecorpsen, t. ex. militär-ståndet och skollärare.
En skollärare, som förordnas att förrätta en ordin.-tjenst, får icke uppbära mer än idelen af lönen.
Huruvida detta jemförelsevis uppgår lill hvad adjunctionsmcdlen i Götha Hofrätt utgöra, kan jag icke bedömma.
Om en bataljons-chef på längre tid förrättar reg:ts-chefs-befattningen, så erhåller han inga adjunctionsmedel.
Hans ersättning är förvarad uti de meriter, han förvärfvat, och de förhoppningar han derpå bygger om befordran i sin carriere, då han tillvunnit sig förmäns aktning och förtroende.
Jag skulle önska, alt den siste värde talaren, då han lifligt intresserar sig för saken, ville undanrödja dessa betänkligheter hos Utsk.; och jag försäkrar honom, att Utsk. då skall lättare finna sig böra gifva efter för Hr Gyllenhaals framställning, än af de skäl, hvarpå han grundat densamma; ty skälen för undantagen böra vara noga uppdragna, om Utsk. skall kunna förmås att gå ifrån sina principer.
Principer böra bibehållas rena, äfven om de mången gång synas i tillämpningen obilliga.
Jag hade den äran förena mig vid remissen af Hr Gyllenhaals motion uti den framställning, motionen innefattade; men jag tillstår, att jag finner mig brydd att nu ytterligare förena mig uti hans begäran, åtminstone sådan som motionären motiverat densamma, icke derföre att hvad jag yttrat i frågan i ett föregående plenum, i min tanke, på något sätt derföre lagger hinder, utan dels, i anledn. af den upplysning, den siste talaren lemnat, samt dels ock ännu mer, — jag säger detta öppet till den värde motionären — i följd af det sätt, hvarpå han utfört och ut - Den 5 Maj e. m. vecklat motionen.
Jag ber att få säga, att jag anser det högst oparlementariskt att framdraga icke allenast särskildta Stånds jemförelsevis till hvarandra lemnade tankar inom Utsk., utan äfven anställa en liqvid dem emellan, så att någre corrigeras och andra loftalas och berömmas för sina tänkesätt och åtgärder.
Om det så skall gå till i fortsättningen af statsi egleringcns pröfning, så vet jag ej hvar vi stanna.
Det måtte vara nog, alt vi i hvarje sak anföra hvad till saken hörer; och den värde motionären är sjelf för mycket hemmastadd i mål och ärendens behandling, för att icke fatta hvad det vill siiga, att yttra hvad saken icke angår.