Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När man, på detta sätt, ifrån den offentliga upfostrans underlag, Folkskolan, till dess högsta spets, Universitetet, bildar ynglingar till medlemmar i national-torsvaret, utan att åsidosätta något af den medborgerliga och vetenskapliga bildningen, så har man på fast grund byggt ett system, som inom sig utvecklar ett sjelfständighetsbegrepp, hvarifrån åter sjelfmant utspirar mod, vilja och kraft till ett orubbligt försvar af Konung och Fosterland Detta heliga försvar, hvartill hvarje god medborgare i ett fritt samhälle bör anse sig oeftergifligen kallad, beror dock mindre, i våra dagar, på de iörsvarandes i allmänhet konst- och regelmessiga utbildning, eller deras stora, alla motståndare öfverstigande antal, än på medborgares fosterländska anda och öfvertygelse att pligten och nationaläran fordra ett tappert, kraftigt och uthålligt sjelfförsvar *), hvarförutan ingen sjelfständighet, intet nationelt oberoende kan ega rum.
Till detta begrepp, till denna öfvertygelse bildar den upfostran, hvarom jag här förut framställt en lika enkel, som allmänt användbar och föga kostsam plan.
Den alser den hufvudsakliga och vigtiga fördelen att ifrån all upfostrans första stadium, folkskolan, genom pedagogien och gymnasium t. o. m. universiteten, lemna ungdomen tillfälle och göra dem till pligt att öfva sig i och få, redan från spädare åldern, känsla och kärlek för sjelfförsvarets idé och dess praktiska färdigheter, utan att ovilkorligen bestämma och utbilda dem till krigsyrket, men dock göra dem användbara, äfven i mannaåren, att vara underbefäl och officerare, väl vetande att allt försvar med massor beror hufvudsakligast på befälets mod och duglighet.
De ynglingar, som visa bestämda anlag för krigsyrket, kunde då, efter inhämtade allmänna, humanistiska kunskaper, ifrån Gymnasium och Universiteter, kunna förflyttas till Carlberg-Marieberg, att der vidare praktiskt och theoretiskt utbildas i de högre Militära Vetenskaperna till tands eller vatten, efter hvars och ens olika lust och fallenhet.
, Om Carlbergs 2ine högre eller blott en högsta klass, såsom en öfvergångsåtgärd, må kunna bibehållas för detta ändamål, öfverlåter jag till sakkunnigare detalj-organisatörers närmare bepröfning och afgörande, likasom på hvad syftes-enligaste sätt Mariebergs och Carlbergs läroanstalter kunna och böra förenas och möjligen tillika förenklas och förbättras.
Derom vittnar under 1808 års krig Wasa Reg:te, i hast upsatt och blott någon vecka exerceradt, både vid Kuopio d. 18 Juni, då endast 100 man af denna ungdom försvarade sig mot ett mångdubbelt antal flender till häst och fot och kanoner, med en ordning, en kallblodighet och ett mod, som väckte sjelfva Veteranernas beundran.
Sådant var ock detta unga Reg:tes förhållande vid Wirda bro d. 27 Oet. samma år. 46
Den 1 December f. m
Äfvenledes torde det förtjena en mogen och noggrann utredning, om ej en särskild läroanstalt i närheten och i samband med någon af Flottans stationer, vore ändamålsenligare än den nuv:de derifrån skiljda vid Carlberg för utbildandet af befäl till sjöförsvaret.
Hufvudidéen- af denna min vördsamma framställning, utgången af ett för fosterlandets ändamålsenligaste försvar brinnande hjerta, är: ali alla allmänna upfoslringsanslalter mätte förses med tillfälliga i arterna befintliga Militärlärare ifrån och med Folkskolan t. o. m. Universitetet, och att Carlbergs och Mariebergs Lärdomsskolor så förenas och ordnas, att de ynglingar, hvilka från Gymnasiernas högsta klass eller från Akademierna i Upsala och Lund önska fortsätta sina förut inhemtade militärelementära kunskaper, för att uteslutande egna sig åt krigsyrket, måtte lia tillfälle att utbilda och fullkomna sig derstädes.
De åter, hvilkas lust och anlag föra dem på andra vägar, på Vetenskapens, Embets- och tjenstemännens.
Industriens eller andra medborgerlighetens hanor, hafva dock inom de förut genomgångna Läroanstalterna hunnit inhemta så mycket af krigsyrkets — elementära, theoretiska och praktiska kunskaper, att de, i behofvets stund, så snart sjelfförsvaret påkallar en folkbeväpning eller beväringsklassernas sammankallande eller en allmän landtstorm, då kunna användas till Befäl, till Officerare eller Underofficerare, hvilkas tillgång är oundviklig för bildandet af ett användbart, nyttigt och kraftigt Nationalförsvar, alla fria, folk och penningefattiga, samhällens hufvud- och lifssak.
Om remiss anhålles.
Motionen begärdes på bordet, hvarjemte Gr.
Anckarsvärd, Carl Henrik, anmälde sig och yttrade, att han till alla delar instämde uti den nu afgifna motionen.
Hr von Qvanten, Emil: Oaktadt jag ogerna ökar mäng den af de motioner, som vid innevide Riksdag redan blifvit väckta, måste jag dock anhålla att få fästa R. o. Ad:s npmärksamhet på ett ämne, som, ehuru onekligen af största vigt, dock i vårt land blifvit allt för länge förbisedt.
Llärefter upläste
Hr von Qvanten följande motion:
Då för närv:de hos oss hvarken uti sed eller i lag finnes något verksamt skydd för den artistiska förlagsrätten med alside å originalarbeten i bildande konst af inhemska artister; och då detta förhållande är menligt, 1 :o) för konstverkens spridning till en större allmänhet och väckandet och odlandet af sinnet för konst, emedan originalarbetena måste blifva dyrare, då hvilken som heldst har rättighet att kopiera dem, och denna rättighet således icke för konstverkets uphofsman har något specielt värde och icke kan af honom mot vedergällning öfverlåtas på annan man, hvarigenom konstverkets pris skulle kunna minskas med den summa, som för öfverlåtelsen af rättigheten till Den 1 December f. m. 47 kopiering i flere eller färre exemplar eller under viss bestämd tid efter aftal erhölles; och enär konstverks mångfaldigande genom kopiering till försäljning, för så vidt kopieringen gäller samtida inhemska artisters arbeten, med skäl icke anses såsom en ärbar industri, då den utan särskildt tillstånd utöfvas, hvadan den vanligen icke heller företages af artister med ömtåligare ambition och rättskänsla, men så mycket oftare af parasiter på det konstnärliga området, upmuntrade af förläggare, hvilka söka det billigaste priset; och af denna sakernas ordning upstått det resultat, att kopieringen af goda originaler hvarken blifvit så allmän eller så ansedd, som den under andra förhållanden kunnat blifva, till båtnad för konstodlingen, derest den artistiska eganderälten blifvit respekterad och de originalproducerande artisterna funnit sin fördel vid att sjelfva låta kopiera sina arbeten, hvartill de då, förmådda af ambitionen, tvifvelsutan skulle utsett skickliga personer eller låtit kopieringen utföras, under sin egeu ledning, genom elever, hvilka derigenom erhållit både öfning och utkomst, i stället att, genom en förtidig sträfvan att åstadkomma sjelfständiga arbeten, gå miste om begge delarna; 2:o) för artisternas utkomst, på hvilken konstodlingen i så väsendtlig mån beror, enär en vansklig ekonomisk ställning och undanryckandet af den verkliga förtjenstens lön gör artisten beroende af arbetet för dagen, tvingar honom att skatta åt dagens tycken och hindrar honom från företagandet af större arbeten, hvilka erfordra långvarigare studium, då deremot, om han egde förlagsrätten till sina arbeten, han deraf skulle finna sig upfordrad att mera se på idéen och kompositionen och sorgfälligare vårda utarbetningen, då kopiornas begärlighet och popularitet så väsendtligen derpå berodde;
af dessa skäl, till hvilka skulle kunna läggas ännu många andra, hvilka högt tala för stiftandet af en lag, hvarigenom en konstnärlig industri, som nu till konstens skada är både obehörig och försummad, skulle kunna förvandlas till en allmännare anlitad och för konstnärer och publik lika välkommen tjenarinna åt konsten —, af dessa skäl och då litteratörens eganderätt till alsterna af sin penna är skyddad af tryckfrihetslagen, och industri-idkarens upfinningar äro af patentlagen skyddade mot plundring, och då de länder, som gå i spetsen för konstodlingen, redan tagit ut steget, för att genom lag bereda garantier mot den artistiska eganderättens våldförande, vågar jag föreslå E. St:r, att till K.
M. ingå med underd. framställning om!nedsättandet af en komité af sakkunniga män för utarbetandet af förslag, till lag ronde förlagsrätten till originalarbeten i bildande konst af inhemska artister, för att till behandling vid näst sammanträdande Kiksdag företagas ; och anhåller jag att denna motion måtte till Allm. Besv.- o.
Ekon.- Utsk:t remitteras.
Lades på bordet. 48 Den l December f. m. Gr. Hamilton, Malcolm Walter, upläste följande motion :
En bland de få export-tullar, som ännu qvarstå i tulltaxan, är den å ved.
Det är mig obekant hvilka förnuftiga skäl vid sista Riksdag kunde förmå det förstärkta Bevilln.Utsk:t att mot 3:ne stånds beslut låta denna qvarstå.
Enligt mitt förmenande är emellertid saken i hög grad obillig, såsom endast afs. att, till fördel för åtskilliga stadsinnevånare, på en del skogsegares bekostnad, priset å ved skall hållas lägre på vissa orter, än det, export-tullen förutan, skulle vara.
En gifven följd häraf är dessutom att, till skada för landet, i sin helhet skogarne icke så vårdas och tillvaratagas, som ske kunde och skulle, om ej en af deras hufvudprodukter genom lagstiftning hölles i underpris och vanvärde.
Jag får för den skull vörssamt föreslå: att R.
St:r uphäfva export-tullen å ved.
Om remiss till Bevilln.Utsk:t anhålles.
Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Gyllenram, Carl, uppläste en motion, så lydande:
Det torde icke kunna bestridas, att en bland samhällets angelägnaste pligter är att tillse, det icke dess tjenare, sedan de för det allmänna förbrukat sina krafter, vid slutet af lifvets bana skola sakna åtminstone hoppet, att när de gått härifrån, deras efterlefvande icke varda lemnade i bekymmer för fyllandet af de oundgängligaste lefnadsbehofven.
Visserligen är gränsen för denna Statens pligt ganska svår att bestämma, emedan den är beroende af mångfaldiga omständigheter, hvilka icke alltid kunna på förhand beräknas; men såsom grundsats har den dock, i alla stater meden ordnad förvaltning, varit hyllad och antagen.
Äfven i vårt fosterland, der välgörenheten, blott såsom sådan, af ålder varit aktad och ärad såsom en naturlig följd af menniskans egenskap af samhälls-medlem, har denna grundsats aldrig varit betviflad och derföre aldrig saknat tillämpning.
Vid hvarje Riksmöte hör man således ej allenast från thronen, utan äfven från enskilda, framställningar göras om understöd eller pensioner åt efterlefvande nära anhöriga till hädangångne män, som i ett eller annat afseende gagnat eller hedrat fäderneslandet.
Det är i synnerhet på den gryende horisonten af innev:de sekel, som ofta blödande gestalter framträda, och aldrig ohörda anropa välviljan och menniskokärleken.
Äfven nu framträder en sådan gestalt: afl. Kapitenen vid K. Wermlands Fältj;igareReg:te Göran Gustaf Uggla, som vid sin död efterlemnade enka och barn i de torftigaste omständigheter.
Kapitenen Uggla, som föddes år 1784, inträdde i krigstjenst 1804, befordrades till StabsUnderlöjtnant vid nämnde reg:te d. 9 Okt. sagde år, samt till 2:dra Löjtnant med lön d. 16 Eebr. 1808.
Utnämndes till Kapiten i Arméen d. 8 Maj 1810, erhöll afsked d. 7 Jan. 1812, Den 1 December f. m. 1812, men inträdde ånyo i tjenst vid Wermlands Fältjägare 1815.
Kapiten Uggla bevistade fälttågen 1807' i Pomern samt 1808 och 1809 i Norrige.
Deltog i affären vid Chverud 1808, der han erhöll kontusion, och benådades samma år med tapperhetsmedaljen, samt 1809 med SvärdsOrdeu.
Denna korta lefnadsteckning innefattar visserligen icke något ovanligt.
Det är den välkända melodien i den Svenska krigarens lif, då han utkallats till fosterlandets försvar: att strida, och strida manligt.
Den år 1818 aflidnes enka, Frilnn Maria Antoinette Hjerta, emottog såsom enda arfvet ett dyrbart och aktadt minne.
Men minnet, M.
Hrr, det må vara huru rikt som helst, är dock icke nog i den torftiges boning, i synnerhet när det enda guld, hvari det innefattas, utgöres af strålarne från den nedgående solen på lifvets aftonhimmel.
Frilnn Uggla, nu 65 år gammal, har af allmänna medel under flera års tid icke uppburit mer än 5 4 rdr rmt å allmänna anslaget för fattiga militär-enkor, samt 45 .rdr s. m. i gratifikation från anslaget till extra utgifter å 7':de Hufvudtiteln.
Det är för denna åldriga enka efter en förtjent man, sorn jag vågar påkalla It.
St:s hjelpsamhet, vördsamt hemställande att hon må å Allmänna IndragningsStaten varda uppförd med en årlig pension för sin återstående lifstid af 600 rdr rmt.
De vidare uplysningar, som kunna erfordras, skola af mig pligtskyldigast lemnäs, och anhåller jag, att denna min motion måtte varda till StatsUtskit remitterad.
Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, upläste följ:de motion:
Som det är mig bekant, att i Ljusdals socken af Vestra Helsingland, uppå kallelse af derv:de Hushållningssällskap, ett allmänt sammanträde hölls d. 5
Maj innev:de år mellan invånare uti Norra och Vestra Helsingland, i ändamål att fatta beslut om en jerubanas byggande emellan sjön Södra Dellen och Ljusne-elf, för att derigenom fullborda eller till Ljusne-elfs lugnvattenyta i medelpunkten af provinsen Helsingland utsträcka den lättare kommunikationen med hafsviken vid Hudiksvall, hvilken kommunikationsled, genom den emellan Hudiksvall och Dellarnes vattendrag vid Forssa kyrka nu anlagda jernväg, tillika med uti nämnde vattendrag byggde 2:ne slussar af huggen sten, samt med begagnande sedermera af Dellsjöarne, redan till 2/3 at' ®*n längd är åvägabragdt, samt att vid bemälde sammankomst i Ljusdal den önskan och åsigt enhälligt uttalade sig, att landsbygdens invånare nu skulle allvarligt och enigt upbjuda sina krafter för att deltaga uti samt söka åstadkomma sagde jernväg mellan sjön Södra Dellen och Ljusne-elf, till följd hvaraf en Bestyrelse också blef utsedd för att sätta aktieteckning för jernvägens byggande i gång, samt ingå till K, M:t med underd. ansökning, att detta nyttiga företag måtte af K. M:t varda till Rikets nu församlade Ständer i nåder anmäldt till låneH.
i Den 1 December f. m. understöds erhållande, och då till slut jag jemväl funnit, att K.
M. -icke behagat till R.
St. låta göra den nåd. propoe., hvarom den utsedda Bestyrelse!! i underd. anhållit, — så föranledes jag, på grund af den bekantskap, jag om provinsen Helsingland' eger, och särskilt föranledd utaf den betydliga och allmänt gagnande utveckling inom denna landsort samt den för Riket ökade ärliga export, som den redan till Dell-sjöarne öpnade kommunikations-leden framkallat, att för denna kommunikations-leds utsträckande till Ljusne-elf, Herjeådalen» och Helsinglands gemensamma stora pulsåder, och dess i medelpunkten af provinsen Helsingland belägna stora lugnvattenyta påkalla R.
St:rs synnerliga upmärksamhet; enär, genom denna kommunikations leds öpnande, de rika tillgångar på odlingsbar jord samt skog, som Vestra Helsingland och Herjeådalen, tillsammans uptagaude 150 qvadrat-mil, ega inom sitt sköte, genom vidgade odlingar och en tilltagande befolkning samt betydligen ökad årlig export, utan allt tvifvel snart och mångfaldigt skola till Riket återgifva det låneunderstöd, hvilket den enskildta företagsamheten nu icke kan undvara, för att mäkta utföra det, relativt till denna landsorts förmåga, storartade företag.
De speciella förhållanden och skäl, som så högt tala för bifall til! det sökta låneunderstödet, aro anförde dels uti den ofvanberörde underd. inlagan till K M:t, dels uti en motion, som en ledamot utaf BorgareSt., Hr Brun, d. 26 nasti, månad afgaf, hvadan jag får hänvisa till dessa handlingar, af hvilka afskrifter här bifogas.
Uppå de stora anledningar och bevekande skäl, som förefinna», får jag, — som anser att det vore en misshushållning för Riket, att icke understödja ett så produktivt företag som detta, efter både beräkning oell sannolikhet måste blifva, — anhålla det R.
St;r behagade, till byggande af en Jernväg från den mot vester utskjutande viken af sjön Södra Dellen i Norra Helsingland til! den invid Ljusneelf belägna och i niveau med elfven varande
Hybosjön samt med fortsättning derifrån till lugnvattnet nedom fallet vid Ede by i Jerfsö socken af Vestra Helsingland, bevilja låneunderstöd af allmänna medel på möjligast billiga vilkor till två-tredjedelar (2/g) af den beräknade anläggningssumman 1,250,000 rdr rmt, eller, såsom K. Väg- o. Vattenbvggnads-Styrelsen jemte sitt förord åt denna jernvägsbyggnad tillstyrkt, med ett jemt belopp af 833,000 rdr rmt.
Den här ofvan omförmälta Bestyrelsens inlaga till K.
M. jemte de, densamma åtföljande, tor Jernvägsbyggnaden upriittade kartor och beskrifuingar m. m., torde genom reqvisition af Höglofl.
StatsUtskottet från K.
CivilDepdet utbekommas.
PA grund af den närmare kän nedom, jag eger om provinsen Helsingland, anser jag mig böra yttra några fä ord öm den af Frih.
Tersmeden yäckta motion.
Ljusne-elfs floddal är den bördigaste och folkrikaste trakten af hela provinsen Helsingland, men har brist på lättare kommunika - Den 1 December f. m. ftl tionsmedel.
Den framställning, Frih.
Tersmeden härom gjort, har till syftemål att afhjelpa detta, och jag tror äfven att företaget i en framtid skall komma att motsvara de förhoppningar den värde Frihin hyser, synnerligast som elfven är omgifven af stora obegagnade skogar, och genom förbättrade transportmedel en betydande trävaruhandel äfvensom bergsbruk kunde der uppstå.
Jag anser saken ur statsekonornisk synpunkt vara af ej obetydlig vigt och begagnar derföre detta tillfälle, att för min del på det högsta förorda den af Frih.
Tersmeden väckta motion.
Motionen jemte yttrandet remitterades till StataUtskit, Frih.
Tersmeden afgaf vidare en motion af följ. innehåll: Annu qvarstår i vår Iagstifning ett stadgande, som beröfvar vissa Svenska medborgare rättighet att förvärfva eganderätt till Svensk jord! — K.
Förordning af d. 30 Juni 1838 innehåller, uti dess 2:a §, förbud för Mosaiska trosbekännare att, utan K.
Mits särskilda tillstånd, köpa fäst egendom på landet! -—
Detta stadgande är både stridande emot sunda rättsbegrepp och emot Svenska Jordbrukets väl förstådda intresse; å ena sidan betager det vissa medborgare en naturlig rättighet i ett fritt land, och å den andra förhindrar det en viss del af kapitalen att nedläggas på landets hufvudnäring, och dymedelst bidraga till denna närings förkofran.
— Judarne hafva i alla tider varit mer eller mindre förföljda i de kristna staterna, men under de sednare tider ne hafva dock deras meuniskorätt oqh menniskovärde blifvit allt mer och mer erkända, och man har insett, att det ej var med en stigande uplysnitig förenligt, att hålla dem instängda inom vissa qvarter eller stadsmurar; —Konung Oscar har äfven, enl. K.
Stirs derom gjorda anhållan, förklarat, i Kungörelsen af d. 9 Nov. 185 4, de i Sverige födda Mosaiska trosbekännare berättigade att, utan behof af serskild nådig tillåtelse, bosätta sig i hvilken stad inom riket som helst.
Detta visar att både Sveriges Konung och Sveriges folk insett nödvändigheten utaf att bereda denna fredliga, sparsamma och industriösa folkstam en utvidgad verkningskrets, och är det för att fortsätta den redan beträdda banan, som jag härmed får föreslå att It.
St:r må hos K. M. anhålla att en Förordning måtte blifva utfärdad, som, med upphäfvande af 2:a § 1 Mom. af K.
Förordningen d. 30 Juni 1838, stadgar att »Mosaiske trosbekännare, födde i Sverige eller »af K.
Majit till Svenske undersåter uptagne, ega, utan »béhof af särskld Nådig tillåtelse, rättighet att köpa »och besitta läst egendom å landet.» Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit.
Hermelin; Carl Samuel, upläste följande motion:
Genom sednaste K.
Förordning om Expeditions-lösen har en länge efterlängtad förändring vid Expeditionernes renskrifning vunnits, och hvilken man också med all tacksamhet bör erkänna, — 52 Den 1 December !. m.
Vederbörande domare, om också icke i början allmänt nöjde, tyckas dock sedermera funnit sig belåtne.
Medelst den förhöjda lösen har likväl äggelsen och fördelen att uppskjuta målens afgörande ifrån ett ting till ett annat blifvit ökad; och om också påståendet om denne bevekelsegrund kan ofta bestridas, så saknas likväl icke anledning till misstanke i detta ämne.
Man må icke förebära, att beloppet är så ringa, att det icke kan till frestelse föranleda, ty ofta förnyade, frambringas ett belopp, som icke är af likgiltig storlek.
Till minskande af detta förhållande och med afseende på den högre lösen för l:sta och 2:dra arken, som torde få antagas snarast bidraga till hvad som blifvit anmärkt, tager jag mig frihet vördsamt få föreslå att den stadgade högre Expeditions-Iösen för f.-sta och 2:dra arken, måtte allenast en gång få beräknas uti hvarje mål, ehvad detsamma må förekomma vid ett eller flere ting å landet, vid en eller flere rättegångsdagar i stad.
Skulle man anse, att domrarnes inkomst eller aflöning betydligt eller obehörigt härigenom förminskas, så borde man hoppas att, för ett så önskvärdt ändamål som rättegångstidens förminskande, medel kunde utfinnas till deras lämpliga vedergällning.
Utskott anhålles.
Besv-. o.
Ekon.Utskrt.
Silfverschjöld, Carl Otto, upläste en så lydande motion:
Ehuru bränvinet är ett ondt, så alldenstund det dock ännn är ett nödvändigt ondt, och dess tillverkning tillskyndar
Statsverket en betydlig inkomst, som väl behöfves, måste man, om ej helt och hållet blunda, åtminstone något tillsluta sina ögon för dess skadliga inflytande; men på det man ej, uti sin ifver att rikta Statsverket, skall kunna göra detta alltför mycket på bekostnad af Svenska folkets moralitet och helsa, och då man äfven bör unna sina grannar godt, samt för att ej sjelfva helt och hållet dränkas uti den möjligen blifvande stora bran vinsfloden, så får jag, som ett medel deremot vördsammast motionera, det E. nu församl.
St:r ville besluta, det hvar och en, som ur landet utförde bränvin, skulle per kanna erhålla en så kallad »drawback» lika stor med tillverkningsskatten, men ej förr än qvittenset på utländska tullbehandlingen och Svenska Konsulns derstädes certifikat blifvit å ställe och till myndighet, som vederbör, här upvisade och godkände; härigenom hoppas jag, att de hittillsvarande olägenheterna af »drawback» skola så betydligt minskas, att det goda och nyttiga deraf blir fullkomligt öfvervägande.
Remitterades till Bevilln.Utsk:t.
Dan 1 December f. m. 53 Frill.
Sprengtporten, Jakob Wilhelm, afgaf följande motion:
I samma mån, som det statshushållnings-system, som inora ett land är iakttaget, innebär ett frö, vare sig till dess lyck?, makt och rikedom, eller till dess svaghet, armod och förfall, ligger der vigt uppå, att, emellan stridiga och hvarandra motsägande grundsatser, välja och derefter följa den rätta; ty ombytlighet är i sig sjelf ett stort ondt, men fortgåendet i en felaktig riktning ett ännu större.
Statshushållnings-läran är en vetenskap, och det egnar sig icke väl, att inom rådslående församlingar behandla vetenskapliga ämnen och satser, som i mer än ett århundrade ömsom försvarats ömsom bekämpats, stundom jemkats, och icke sällan såsom ohållbara öfvergifvits af de djupsinnigaste tänkare, som verlden skådat.
Det är icke heller min afsigt, mine Hrr! att förflytta våra öfverläggningnr inom detta område; men då jag trott mig förmärka, att man hittills i allmänhet egnat för ringa upmärksamhet åt de erfarenhetsrön, som statshushållnings-läran i sin tillämpning erbjuder, vare sig inom vårt eget eller fremmande länder, är det till ett sådant betraktande af ämnet, ur en ren praktisk synpunkt, som jag velat upmana dera, som i dessa frågor hafva en mera afgörande röst.
Men innan detta sker, tillåter jag mig erinra derom, att verlden i detta ögonblick är delad emellan två alldeles motsatta handelssystemer:
Frihandels- och SkyddsluUs-Systemet.
Frihandeln anvisar nationerna att söka sin lycka genom undanrödjandet af alla de hinder, som upställa sig emot utbytet af deras ömsesidiga produkter på verldsmarknaden.
I denna häfstång har den allt.
Skyddstulls-systemet upmanar dem att söka samma lycka inom sig sjelfve genom uprättandet af en inhemsk näringsflit och en deraf upkommande liflig inre varuomsättning.
Frihandelns tendens är att nedtrycka priset å råvarorna, genom de dryga transportkostnader och den ovissa afsättning, som de äro underkastade, då denna i det väsendtligaste måste sökas på verldstnarknaden.
Skyddstullssvstemets tendens är att hålla råämnen i pris, tillföljd af deras afsättlighet på nära håll, under ömsesidiga förmånliga utbyten emellan stad och land, jordbruk och fabrik.