Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under sådana förhållanden hyser jag ingen tvekan att medgifva Landshöfdtne denna rättighet, och då, såsom jag redan nämnt, jag befarar att updrifva afgifterna af dessa rättigheter, hvarigenom innehafvaren för godtgörande deraf nära nog tvingas att förvandla minuthandeln till krogrörelse, tillstyrker jag, lika med Gr.
Lagerbjelke, vidhållande af R. o. Ad:s förra beslut.
Afven jag anhåller, att R. o.
A. ville, med vidblifvande af sitt tillförene fattade beslut, afslå Utsk:s hemslällan, på det att åt K:s Befh:de måtte öfverlemnas den befattning, Utsk. velat tillerkänna sockennämnden i det ena och det andra af här uptagne bestyren.
Utan att för egen del vilja uttala något misstroende mot sockennämndernes insigt, torde det likväl tillåtas mig, att ur R. o. Ad:s redan tryckta 2:dra häfte af dess prot. få upläsa, hvad som under öfverläggningen om införande af läns-nämnder här yttrades af en då tillstädesvarande Landshöfd., Gr.
Mörner, Carl.
Han sade nemi.: att ”den, som har någon erfarenhet af förhållanderne i landsorten, känner luiru svårt det ofta är, att så organisera sockennämnder, att dessa i allmänhet fullt motsvara sin bestämmelse”.
Såsom orsak härtill upgaf samme ledamot ”den likgiltighet, som beklagligtvis tyckes fortfarande ega rum för en bättre kommunalandas utveckling, än som hittills förefunnits”, och ”hvilken likgiltighet sedan sednaste
Riksmöte åtminstone icke minskats”.
En annan värd ledamot, Hr Adelborg, har vid samma tillfälle varnande yttrat, att ”en allmän kommunalanda eller s. k. public spiril nästan helt och hållet hos oss saknas”, samt att, ehuru ”denna andas väckande till lif borde utgöra föremålet för hvarje sann fosterlandsväns ifriga och ihärdiga bemödande”, man icke desto mindre mäste med omsorg välja det rätta sältet för dessa bemödandens verkliggörande, taga sig till vara för att splittra krafterna och såmedelst, änskönt i bästa afsigt, förlama deras förmåga att verka.
Denna skadliga splittring befarade talaren inträffa, om åt nämnderne öfverlemnades åtskilliga åt LänsStyrelserna updragne funktioner.
Ytterligare har vid enahanda tillfälle ännu en tredje värd talare, Frih. Raab, Adam Christian, med bestridande af en då ifrågasatt ändring i sockennämnde-ledamöternes inväljningssätt, erinrat om de utvägar, genom hvilkas antagande berörde myndighet skulle blifva, såsom orden föllo, ”mera aktad, och förtroendet, att blifva vald (ill ledamot deri, skulle mera allmänt eftersträfvas, än som nu är förhållandet”.
Tillika yttrade samme talare, att det vore vådligt öfverlemna åt sockennämnden vården af kassorna och af omyndigas alf, ”ty, till följd af den likgiltighet, hvarmed förtroendet att blifva ledamot i sockennämnd eller ombetrodd förmyndarevård om fattiga barn f. n. betraktas, skulle det möjligen kunna hända, att hemmansegarne undandroge sig detta bestyr och i deras ställe skickade sina drängar alt utgöra 76
Den i Oktober e. ra. sockennämnden, hvarigenom naturligtvis denna institution skulle förlora allt värde och inflytande”.
Den värde Frilun har således erkänt, att den betydelse, som f. n. tillägges inväljandet i sockennämud, icke är synnerligen stor; och när, enl.
Frihtns medgifvande, så är förhållandet, synes mig icke rådligt, att åt en myndighet, som sålunda ännu icke hunnit förvärfva sig större förtroende, öfverlemna ett bestyr, som onekligen är af stor vigt för framtiden, och hvilket bestyr fastmera tyckes, enl. sakens natur, tillhöra den embetsmyndighet, som har att svara för allmänna tillståndet inom hvarje län, så vidt befolkningens sedliga tillstånd kan, genom myndigheters åtgärd, öfvervakas.
Genom att undandraga Läns-Styrelsen den rättighet, jag och andra med mig vilja åt densamma vindicera, tillintetgör eller försvårar man möjligheten för denna myndighet, att göra sina åsigter om det helas, väl gällande.
Följaktligen, och, med afseende å hvad i detta ämne tillförene är anfördt, anhåller jag, att R. o. Ad. ville vidblifva sitt förra beslut.
Cederström har upläst ett anförande af mig, ronde sockennämnder, och jag ber R. o. Ad., så vidt det af Frihln uplästa stycket hördes, benäget observera, att det fullkomligt öfverensstäminer med hvad jag nu under diskussionen sednast yrkat.
Jag har nemi. sagt, att felet med våra sockennämnder består deri, att åt dem icke lemnäs något förtroende.
De hafva allt för ringa bestyr, och derföre frodas icke dessa institutioner så, sorn de böra.
Med denna åsigt öfverensstämmer icke blott mitt yrkande, ronde 13:de §:n, utan äfven det, att åt sockennämnden måste lemnäs det förtroende, som här är i fråga, och jag tror således, att, om dessa institutioner blifva hedrade med större och betydelsefullare bestyr, skulle dessa institutioner blifva bättre sammansatta än f. n. Medan jag har ordet, vill jag yttra något om ett skäl, förut anfördt af Gr.
Lagerbjelke, sedan vederlagdt af Hr von Hartmansdorff, men sedermera ånyo uprepadt af andra talare.
Detta skäl var nemi., att om K:s Beflude utser den person, som skall utöfva minuterings-rätlen, blifver han icke så högt beskattad, och behöfver således icke sälja så mycket bränvin, som om han pä auktion inropar rörelsen.
Det förefaller mig högst besynnerligt, att man tror det en person, sorn utses af Landshöfdm, skall vara en så högst besynnerlig man, att han icke vill förtjena penningar.
Jag föreställer mig, att, vare sig K:s Beflude utser personen eller denne inropar rättigheten på auktion, hans syftemål blir enahanda, nemi. att updrifva rörelsen till högsta möjligaste inkomst, så i ena som andra fallet, hvarföre jag tror, att detta skäl icke är förtjent af någon upmärksamket.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende på 14:de §:n, sorn motsvarade 14:de och 15:de §§:na af R. o.
Ad:s förut fattade beslut, ingen yrkat bifall till Utsk:s förslag i dess helhet, men Frih. Raab föreslagit, att R. o. Ad. skulle såsom § 14 antaga Utsk:s nu gjorda
Den 4 Oktober e. m. 77 förslag till 14:de §:ns första moni., med uteslutande af hvad som rörer utskänkning, samt derjemte såsom § 15 antaga 14:de och 15:de §§:na af R. o.
Ad:s förut fattade beslut, dock med uteslutande af de ord, som afse minuthandel med bränvin; hvaremot Gr.
Lagerbjelke hemställt, att R. o. Ad. måtte, med afslag å Utsk:s förslag, vidblifva sitt förut i afseende på 14:de och 15:de §§:na fattade beslut.
Efter sedermera först lill bifall å Utslcs, i afseende på ifrågavande §, afgifna förslag framställd propos., som besvarades med Nej, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad., i afseende på denna §, ville fatta det af Frih.
Raab föreslagna beslut, och ropades dervid starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med afslag å Utskis förslag, vidblefve sitt beslut i afseende på 14:de §:n i Utsk:s förslag, eller 14:de och 15:de §§:na af Ståndets förut fattade beslut, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade, att lian funnit
Uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propoS.:
Den, som anser R. o. Ad. böra, med afslag å den i Serskildta Utsk:s Utlåt. 20 föreslagna I4:de §:n, vidblifva 14:de och 15:de §§:na af R. o. Ad:s förut i ämnet fattade beslut, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anlages, såsom § 14, Utsk:s nu gjorda förslag lill 14:de §:ns första morn., med uteslutande af hvad som rörer utskänkning, samt antages, såsom § 15, 14:de och 15:de §§:na af R. o.
Ad:s förut fattade beslut, dock med uteslutande af de ord, som afse minuthandel med bränvin.
Vid voteringens slut befunnos rösterne häfva utfallit med 12 Ja emot S Nej.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. upskjöts återstående pröfningen af Serskildta Utskis förevaride Utlåt, till nästa plenum, samt åtskiljdes H. 11. o. Ad. kl. f till 10 på aftonen.
In fidem protocolli, Albert Munck. 78 Den 5 Oktober.
Thorsdagen den 5 Oktober 1854.
Plenum kl. 6 e. m. / , Justerades pleni-prot. för d. 30 sistl.
Fortsattes pröfningen af Serskildta Utskts Utlåt.
JVs 13, med förslag 'till förordring, angtde vilkoren för bränvins försäljning.
Sedan R. o. Ad. i sednaste plenum fattat sitt beslut om § 14, motsvarande 14:de och 15:de §§:na i R. o.
Adts beslut, förekom nu 15:te punkten, ang:de § 13.
Efter det Hr Gr. o. Landtm, omnämnt, att ifrågavartde § saknade motsvarighet i R. o. Adts förut fattade beslut, yttrade Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Utsk. har vid refereringen af R. o. Adts beslut, i afseende å denna §, begått ett misstag.
R. o. Ad. beslöt nemi., att afslå den 15:de §:n, men att, på det att nnmmerföljden icke skulle behöfva ändras, insätta i den afslagna §:ns ställe ett stadgande, som stod i sammanhang med R. o.
Adts beslut, angtde 14:de §:n.
Det är således af Utsk. oriktigt att säga, att 15:de§:naf R. o. Ad. erhållit en förändrad lydelse, då ett belt och hållet med den af Utsk. föreslagna § intet sammanhang egande stadgande blifvit af Ståndet beslutadt.
Hvad nu Utskts 15:de § beträffar, anser jag det vara ganska riktigt att afslå densamma.
Om ett serskildt, att jag så må säga, krogår skulle införas, skulle deraf äfven följa många och icke obetydliga olägenheter, i afseende å skattens upbärande och redovisande.
Det är gifvet, att räkenskaperna öfver Kronans öfriga upbörd icke skulle komma att öfverensstämma med krögeriets räkenskaper.
En annan olägenhet är den, att en TaxeringsKommité, som sammanträder t. ex. våren 1855, måste taxera krognäringen för en del af året 1854, eller från d. 1 Okt. till årets slut.
Man har, till stöd för krogårets behöflighet, anfört, att det är lämpligt att krognäringens börjande inträffar vid samma tid som flyttningen i stad eller d. 1 Okt.
Jag kan icke inse, hvilket oundvikligt sammanhang dessa båda omständigheter med hvarannan hafva.
Om en krögare börjar sin näring d. 1 Okt., men skalteåret för näringen inträffar med kalenderåret, så är följden deraf, att krögaren, i likhet med alla andra näringsidkare, som börja näringen vid samma tid, får erlägga skatt för J år eller 3 månader, hvilket torde utan någon olägenhet kunna försiggå.
Hvad jag nu i största korthet haft äran anföra, torde befinnas vara ett tillräckligt stöd för min vördsamma anhållan, Den 5 Oktober. det R. o. Ad. behagade afslå denna § och vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut.
Den siste värde talaren har förehrått Utsk. att alltför knapphändigt hafva behandlat R. o.
Denna knapphändighet är likväl föranledd af det berömvärda sträfvandet att så fort som möjligt inkomma med förnyadt Utlåt, i ämnet och får ingalunda tydas såsom skulle Utsk. ej hafva upmärksammat hvad R. o. Ad. beslutat.
Att någon afvikelse från redan fattade beslut skulle upslå derigenom att R. o. Ad. biföll denna §, kan jag icke finna. R. o. Ad. har visserligen beslutat en ny 15:de §:n, men denna § kunde gerna förbytas till ett 2:dra morn. af 14:de §:n, hvarmed den eger nära samband, och då undvekes helt och hållet någon förändring af nummerföljden.
Beträffande sjelfva behofvet af den uti 15:de §:n meddelade föreskrift, nemi. att försäljningsåret skall räknas för stad från d. 1 Okt. och å landet från d. 1 Nov., anser jag för min del detta stadgande hafva goda skäl för sig. R. o.
Ad. har redan beslutat, huruledes det skall tillgå vid beviljandet af krogrättighet, nemi. att socknenåmnd och sockneboer i April och Maj månader skola öfver ansökning derom höras och K.
Befh:de sedermera i frågan besluta.
Alla dessa tidsbestämmelser vore ju aldeles obehöfliga, om icke någon viss dag för försäljningens början under återstoden af året utsattes.
Att denna dag i stad bör vara d. 1 Okt., då flyttningstiden är inne, falter liksom af sig sjelft och att 1 Nov. är en å landet i samma hänseende passande dag lärer äfven böra erkännas, då man tager i betraktande, att tjeustehjons-flytlningen då nyss för sig gått.
Lagerbjelke har ansett olägenhet af föreskriften upkomma derigenom, att den om våren sammanträdande Taxer:sKomité nödgades beskatta näringen för en del af det föreg:de året.
Häruti kan jag icke med den värde Gr:n instämma.
Taxer:sKomité är ju intet annat än en myndighet, åt hvilken R.
St. updragit att utöfva deras beskattningsrätt efter faststälda grunder och det kan vara aldeles detsamma, om taxeringen afser 3 månader af ett föreg:de och 9 månader af ett pågående år eller 12 månader af ett och samma-år.
Hufvudsaken är, att taxeringen afser en kommande tid, och ej en förfluten, på det att hvar och en må veta, hvad han i skatt skall erlägga.
Enligt hvad jag har mig bekant, har PresteSt:t redan bifallit denna §, och som det är angeläget att Stånden fatta sammanstämmande beslut, hoppas jag att §:n jemväl af R. o. Ad. godkännes.
Om jag kunde inse, hvad gagn det skulle medföra att, med afvikelse från hvad i afseende å alla andra utskylder är stadgadt, bestämma ett särskildt beskattningsår för krognäringen, skulle jag visserligen icke motsätta mig antagandet af denna §; men jag är icke i stånd att inse hvarken nyttan eller behöfligheten af ifrågav:de stadgande.
Vi 80 Den 5 Oktober. veta nogsamt, att alla utskylder beräknas efter kalenderåret.
Att antaga flyttningstiden å hösten såsom utgångspunkt för försäljningsåret är aldeles onödigt och äfven oriktigt, ty, i konsequens dermed, skulle i stad 2:ne försäljningsår linnas, ty flyttningstidema derstädes äro, såsom vi alla veta, 2:ne.
Krögaren i en stad kan ju, hädanefter såsom hittils, flytta lika väl d. 1 April sorn d. 1 Okt., och denna omständighet eger, åtminstone för mitt begrepp, icke den ringaste inverkan på beskattningen af haus näring.
Hvad åter krognäringen ä landet beträffar, kan jag icke heller inse behöfligheten af ett särskildt försäljningsår.
Att jemföra krognäringen med brukshandteringen, som haft ett särskildt smidesår, utgående från d. 1 Nov., tror jag icke vara riktigt, enär utskyldernä för bränvinsförsäljning upbäras af de vanliga upbördsmännen, hvilket deremot hittils icke varit fallet med bruksutskylderna.
Jag kan icke heller inse, det en Taxer:sKomité skall hafva någon synnerlig svårighet att bestämma det kannetal bränvin, som under en del af ett föregående år anses hafva blifvit å ett utskänknings- eller utminuterings-ställe försåldt, och hvad åter vidkommer den anm., att II. o. Ad:s redan fattade beslut i afseende å liden för de preliminära åtgärder, som föregå krogrättighets beviljande, skulle göra ifrågav:de stadgandes antagande nödvändigt, får jag förklara, att detta beslut ej har den ringaste inverkan på nu förevrde fråga, ty om dessa åtgärder vidtagas en eller annan månad förr eller sednare, betyder ingenting.
Kannetalet af det bränvin, som anses kunna försäljas, är på förhand bestämdt, spekulanterna hafva således något att rätta sig efter och veta, när auktionen inträffar, huru stor skatt näringen kommer att draga.
Då således antagandet af denna § icke, så vidt jag kunnat finna, länder till någon nytta, utan tvertom torde förorsaka mycket trassel och oreda i afseende å krogutskyldernas upbärande och redovisande, förenar jag mig i Gr.
Lagerbjelkes. hemställan, det R. o. Ad. ville vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut.
När denna § förra gången förevar, sökte både jag och andra, att för Ståndet ådagalägga riktigheten af det deri meddelade stadgandet.
Men då jag hör, att det ånyo bestrides, nödgas jag upprepa hvad som, vid nämnde tillfälle, sades.
Om en person skall veta, huruvida han kan åtaga sig den försäljning, som här är i fråga, måste han hafva en dertill lämplig lokal.
Denna får i stad vanligen icke tillträdas på andra tider än vid flyttningarne, d. 1 April och den 1 Okt.
Endera af dessa tider måste följagtligen för krogafgiftens beräkning väljas.
Då ansåg Utsk. lämpligast vara att antaga den, som inträffar om hösten, då flyttning i allmänhet sker, hvilket äfven passade bäst tillsammans med de förberedande åtgärder, hvarom Frih.
Den 5 Oktober. 81 Frih.
Raab redan talat.
Denna fråga ansågs af Borgare-St:s ledamöter inom Ulsk.. vara af synnerlig vigt, hvadan de mycket ifrade för frågans lösning på nu föreslagna sätt.
Detta i afseende på försäljningsåret i stad.
Hvad åter vidkommer försäljningsåret på landet, der hyrda lägenheter sällan förekomma, ansåg man lämpligast att låta det börja vid den lid, då tjenstehjous-flyltningen inträffar, emedan rörelsens framgång måste, till stor del, bero på det biträde, försäljaren har att påräkna.
Vid flyttningstiden, kan han förse sig med nödigt folk för rörelsens behöriga bedrifvande.
Detta var skälet, hvarföre försäljnings-årets början å landet bestämdes till d. 1 Nov.
Nu anförda tvenne omständigheter synas mig älven vara så talande, att jag icke inser, hvilka skäl, som skulle med fog kunna deremot anföras.
Man har sagt, det vore att införa ett nytt skatteår, hvilket skulle vara med många olägenheter förknippadt. R. o. Ad. känner nogsamt, att det linnes ett s. k. ecklesiastik-år, efter hvilket både prester och skollärare beräkna sina inkomster och utgifter.
Det finnes äfven ett braks-år, enligt hvilket de, som drifva bruksrörelse, på samma sätt sig rätta.
Att skatteåret icke öfverensstämmer med kalenderåret, betyder ej heller något i hufvudsaken; ty vederbörande skönskrifvare och andra, som hafva med upbörden att skaffa, äfvensom Kammar-Rätten, finna sig, utan svårighet, i de särskilda beräkningar, som deraf följa.
Såsom President i Kammar-Rätten har jag pröfvat flera sådana beräkningar och funnit dem ej föranleda till någon oreda eller förvillelse, om ej hos okunniga personer.
Sådane kunna fara vilse om hvilket skatteår, som helst.
Stadgandet, långt ifrån att utgöra en olägenhet, medför, enligt min tanke, en beqvämlighet, ja är ett behof för näringsidkaren.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte godkänna §:n, desto hellre som han, pä säll Frih.
Raab uplyst, redan är anlagen af PresteSt., och utan tvifvel kommer att antagas af BorgareSt.
Till den upplysning om anledningen, hvarföre Utsk. gjort delta förslag, som Hr von Hartmansdorff lemnat, behöfver jag icke tillägga många ord, men jag måste förnya min upmaning lill R. o. Ad. att icke nu fatta ett beslut, som står i uppenbar strid med hvad Ståndet förut beslutat, R. o. Ad. har redan bifallit 13:de §:n, hvaruti, bland annat, stadgas, att anmälan om krognärings bedrifvande skall göras uti Mars månad det är, då rörelsen skall börjas. Om R. o. Ad. nu beslutar, att försäljningsåret skall beräknas från d. 1 Jan., så har ju Ståndet beslutat, att försäljningsåret skall börja 3 månader före sjelfva försäljningens ifrågasättande.
Detta är ju eli fullkomligt nonsens.
Jag ber, alt de Hrr, som här leda diskussionen, måtte fästa upmärksamhelen på angelägenheten deraf, att besluten öfver förslagets särskildta delar ej blifva stridande emot hvarandra, och jag tror att det vore skäl alt öfvertänka systemet 13 H. 0 32 Den 5 Oktober. i dess hellid, innan nian uttalar sin förkastelsedom öfver ett särskildt stadgande, hvilket man lösrykt från silt sammanhang med de öfriga bestämmelserna i förslaget.
En värd talare tyckes vilja tillvita Ståndets ledamöter att icke hafva tillräckligt genomtänkt ämnet, enär de söka genomdrifva beslut, som stå i strid med hvarandra.
Denna tillvitelse- är dock, enligt min åsigt, aldeles obefogad och anser jag, för min del, R. o. Ad. ingalunda hafva gjort sig skyldig till en sådan obetänksamhet.
Raab sjelf bättre öfvertänkt R. o. Ad:s beslut, skulle troligtvis denna tillvitelse utebiifvit.
Om ock försäljningsåret börjar d. 1 Jan., förhindra detta på intet vis näringsidkaren att börja sin rörelse d. 1 Okt.
Enda följden af försäljningsårets beräkning från kalender-årets början, ehuru krogrörelsen ej börjas förr än under loppet af året, är att, om t. ex. krögaren öpnar sin krog d. 1 Okt., han får erlägga skatt för |:dels år och sedermera för ett helt år, i likhet, med hvilken annan näringsidkare som helst.
För en hökare eller hvarje annan näringsidkare går försäljniugsåret från d. 1 Jan. det ena året lill d. 1 Jan. påföljande är, men jag kan icke finna, att hökaren derutaf är förhindrad alt öppna sin hökarebod d. 1 Okt. R. o. Ad:s föreg:de beslut hindrar således icke på minsta vis denna §:s afslående.
De af R. o. Ad. redan beslutade tidsbestämmelserna för ansökningarnes ingifvande m. m., hvilka, enligt Frih.
Raabs förmenande, jemväl skulle lägga hinder i vägen för denna §:s förkastande, passa dock lika väl in med försäljningsårets beräknande från d. 1 Jan. som från d. 1 Okt.
Icke heller kan jag, i likhet med Rivon Hartmansdorff, fästa någon så synnerlig vigt dervid, att skatteåret skall rätta sig efter flytlningstiderna, ty om desammas infallande under årets lopp gjorde antagandet af ett särskildt skalfe-år för krögare nödvändigt, torde samma nödvändighet förefinnas i afseende å viktualiehandel, kryddkramhandel o. s. v., så att vi finge särskildta hökare-är och kryddkrämare-år, ty dessa och alla andra näringsidkare äro utan tvifvel, likaväl som krögarne, beroende af flyttningstiderna i och för väljande af tjenlig lokal och antagande af dugligt och pålitligt tjenstefolk.
Jag vidblifver min anhållan om afslag å §:n.
Utsk. synes mig hafva lagstiftat i detta ämne aldeles såsom skulle frågan vara att införa en helt och hållet ny näring i landet.
Jag frågar dock Utsk:s här närvande
Hrr ledamöter, om icke krogrörelse förut här i Sverige idkats, om icke krogrättigheter här i Stockholm blifvit på auktion inropade emot en viss årlig afgift?
Har för krogutskyldernas erläggande ett annat skatteår än det vanliga eller kalenderåret blifvit beräknadt?
Om stadens
Drätselkomfnission_ låter på auktion utbjuda en kroglägenhet att tillträdas d. 1 Okt., så debiteras den, som förvärfva!- sig krogrättigheten, för de 3 månader af det löpande året, hvarunder han idkat rörelsen, och någon olägenhet deraf har, mig veterligen, aldrig försports.
Ur hvilken Den 5 Oktober. 83 synpunkt man således än må betrakta saken, synes det mig åtminstone öfverflödigt att i afseende å denna särskildta näring bestämma ett särskildt s. k. försäljningsår.
Om man aldrig tänkt eller nämnt något härom, hade det ju fallit af sig sjelft, att krogutskylderna blifvit påförda och erlagda på samma sätt som alla andra utskylder.
De personer, som hafva med upbördsväsendet att skaffa, behöfva icke någon särskild fingervisning om sättet att dervid tillvägagå, enär de allmänna författningrne gifva dem tillräcklig ledning i detta fall.
Hvad särskildt landet beträffar, anser jag, att om man för bränvins-försäljningen derstädes ansett nödigt att bestämma ett annat skatteår än det vanliga, det hade varit bättre att låta detta år börja d. 14 Mars än d. 1 Nov., enär flyttningstiden pä landet ur och i hus mycket oftare sker om våren än på hösten.
När man dessutom vet, att det knappast är tänkbart, all den, som förvärfva! sig rättighet att försälja bränvin, icke förut varit betänkt uppå att förse sig med tjenlig lägenhet för rörelsens idkande, och dertill kommer, att det sällan eiler aldrig finnes någon lägenhet å landet, hvarmed icke något jordstycke, om äfven endast en kåltäppa, är förenadt, så att tillträdet deraf merändels sker vid den laga flyttningen eller d. 14 Mars, måste man ju taga för gifvet att krögaren redan på förhand bestämt stället, der han kommer att bedrifva sin rörelse, hvaraf följer, att han icke har någon fördel deraf, att ett särskildt försäljningsär i afseende å hans näring bestämmes.
Jag förblifver således vid min åsigt, att det är aldeles öfverflödigt att lagstifta i delta fall och att R. o. Ad. således handlat riktigast, då Ståndet helt enkelt afslog denna § utan att sälta någon annan i stället.
Jag kan icke godkänna de motiver, hvaruppå Gr.
Lagerbjelke stödjer sin åsigt i denna fråga.
Han har sagt, att det icke gör något till saken, att i en föreg:de § stadgas, It den, som vill idka krogrörelse, skall anmäla sig inom Mars uånad det år, rörelsen skall börjas, enär saken hjelpes dermed, tt krögaren får idka sin rörelse under någon tid af det ena ret och fortsätta dermed hela det andra året.
För det första "r jag erinra derom, att det icke ens är autydt, att meningen kulle vara den, att näringen skall börja i slutet af året, så att ian i detta afseende måste förutsätta en stor gissningsförmåga os dem, som komma att tillämpa författningen.
För det andra er jag att fä påminna Hr Gr., det lian för en kort stund sedan trade, att olägenhet skulle upkomma derigenom att Taxerrsomilé skall beskatta näringen för en del af det förflutna året. en af hvem skall näringsidkaren beskattas under det följande et?
Icke kan det ske af detta års TaxensKomité, emedan vi dan antagit en §, som säger, att näringsidkaren skall på förhand ta, huru mycket han skall i skatt erlägga.