Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta vinnes, tror jag, genom en ändamålsenlig beskattning på brännvinsbränningen och genom förminskning i grundskatterne, hvilka, efter hvad hvar och en känner, nu icke stå i samma förhållande till produetionen som på den tid, då de reglerades.
Jag tror, att i politiskt afseende ingen våda uppstår, om man borttager en del af grundskatten, som nu faller på idogheten, samt i stället förer den på lasten och öfverflödiga njutningar.
Jag är öfvertygad, att den sansade delen af Nationen skulle med tacksamhet erkänna denna åtgärd af R.
St., och att den är af majoriteten förväntad.
Jag tror vidare, att allmänheten i Sverige skulle inse, hvart den nya författningen syftade, och att man 123 Den 12 Februarii f. m. ingalunda skulle misstänka afsigten dermed, utan sätta värde på den ändamålsenligare beskattning, sorn derigenom åstadkommes.
Men det ar, efter min tanke, en förvillelse att tro något, som är rätt i oeconomiskt hänseende, icke vara det äfven i politiskt.
Den siste talaren har sagt, att mitt förslag åsyftar en orimligt hög beskattning.
Allting är dock relativt.
Måhända den är orimlig, om man tagertill grund de vanor, som, utan stöd af riktiga åsigter, under en längre tid blifvit sammanfogade med våra begrepp om brännvinsbrännings-rättigheten och dess beskattning; men jern förer man härmed skatten i andra länder, skall män finna den af mig föreslagna snarare orimligt lag än orimligt hög.
Det blefve för vidlyftigt att upprepa alla de exempel, som af hvar och en kunna inhemtas ur böcker i detta ämne, och jag vill blott nämna, att i Ryssland t. ex. är skatten flere rubel per kanna.
Jag går ej så långt, och påstår ej heller, att hvad som passar i Ryssland vore lämpligt hos oss; men i afseende på jemförelse var detta det första, som korn mig i minnet.
I England är skatten ännu långt högre.
Efter det så många talare yttrat sig i detta ämne, tvekar jag verkligen, om jag bör uppträda; men frågan synes mig icke vara tillfredsställande utredd, och jag vågar derföre göra ett försök dertill.
Från alla provinser höras klagomål öfver förfallande sedlighet, aftagandephysisk arbetsstyrka, välmågans förminskning, hvilka klagomål blifvit framburna till och med inför thronen.
Alla nästan tyckas vara öfverens om, att det är endast ett förhöjdt pris på brännvinet, som skulle kunna minska consumtionen deraf och således för närvarande verksammast hämma det så allmänt öfverklagade onda.
Men huru skall då denna förhöjning kunna åstadkommas?
Dertill finnas två utvägar.
Vi vilja tänka oss brännvinsbränningen alldeles fri.
Om nu priset för en kanna vore 24 sk., och man önskade höja det till dubbelt, så kunde
Staten säga till den enskilde medborgaren antingen: "använd sådana redskap, som lemna ringa produetion och således fördyra varan,” eller också: ”använd de bästa methoder att bränna, som blifvit uppfunna; men jag fordrar, att du afstår till mig hälften af tillverkningen; eller Temnar deremot svarande skatt.”
I båda fallen stiger priset, och verkan blir således densamma.
Skillnaden vore endast den, att en inkomst af flera millioner vunnes i ena fallet, men ingenting i det andra.
Valet lärer således icke vara tvifvel underkastadt.
Den invändning, som härvid kunde möta, att lagstiftningen ansett brännvinsbränningsrättigheten böra åtfölja hemmantalet, men att detta monopöliiim ej borde existera, torde kunna vederläggas med den anmärkning, att å jordbruket nu finnas så måtiga skatter, hvilka icke Den ia Februarii f. m. 12g icke bort detsamma påläggas, att det för detsamma är ett verkligt behof att icke mista denna rättighet, hvarigenom tillfälle vinnes till lättnad i de tunga skattebördorna.
Palmstjernas åsigt är nära öfverensstämmande med min; men jag kan dock icke gilla hans särskilda förslag i afseende på husbehofsbränningen, dels för national-förlusten deraf i capital, dels emedan den i moraliskt afseende är mest vådlig; ty man sparar alltid minst, hvad man sjelf tillverkar.
De små pannorna skulle i allt fall upphöra; de kunde ej täfla med de större.
I frågan om de skatter, som skulle nedsättas, skiljer jag mig äfven från Frih. Palmstjerna.
Jag tror, att det ej borde vara grundskatten, utan bevillning a jordegendom och roteringsbesvär, såsom passevolance, m. m.
Jag ville äfven föreslå, att en viss procent af den ökade brännvinsskatten öfverlemnades till utsedde deputerade inom hvarje Län, för att användas till fromma ändamål, såsom allmänna folkskolor, lasaretter, hospitaler o. d., emedan jag önskar, att man sökte verka på allmänhetens opinion och få den stämd för denna högre beskattning, hvilket ändamål troligen skulle vinnas, då allmänheten såg, att en del af samma skatt omedelbart användes till dess nytta och ej helt och hållet inginge till Statsverket.
Beräkningen af tillverkningens belopp tror jag ej vara underkastad svårigheter; ty då man kan antaga, att denna näring nu är uppdrifven till sin största höjd, finnes en lämplig utväg deruti, att låta af vetenskapsmän uträknas, huru mycket som i medeltal kan tillverkas i månaden med hvarje särskild inrättning, och att låta skatten bestämmas i förhållande derefter; men i den åsigten att låta de mindre pannorna betala mindre, kan jag ej instämma.
Jag anhåller att detta mitt yttrande må till behörigt Utskott få åtfölja den K.
Jag ville, om möjligt, begagna en genväg i bevisningen, huruvida den föreslagna >beskattningen är för hög.
Jag begagnar nu detta ord i stället för: orimligt hög, och jag är ledsen att ej förut hafva gjort detta ombyte af ord, emedan det sednare, ehuru fullkomligt öfverensstämmande med min öfvertygelse, dock kan anses innefatta ett förnärmande, från hvilket jag är vida skiljd.
Denna genväg ville jag så mycket hellre begagna, som jag ej känner, huruvida Bevilln.-Utsk:s Ledamöter äro jordbrukare, men väl vet, att här finnas många, som af egen erfarenhet hafva kännedom om hvad som är möjligt i denna beskattningsväg.
Nå väl! jag uppkallar livar och en i Ståndet att yttra, om det är möjligt att betala 5oo Rd:r i skatt för 3,ooo kannors tillverkning, nb. med bevarande af egen fördel.
Jag ville afven uppkalla omdömet om den ringare bondens vilkor, om han är i stånd att gifva 3o R:dr i skatt för 3o kannors panna.
För en bonde, hvars i II. 17 Den 12 Februarii f. m. rättighet blefve så inskränkt, Kro ofta5R:dr mera än 3oo R:dr för den större possessionaten.
I afseende på den siste talarens förslag kan jag ej underlåta att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet.på vådligheten deraf att, genom hvad omväg som helst, tilläfventyrs om ett eller några år taga brännvinspannan från bonden.
Det vore att äfventyra uppror i landet.
Jag glömde i mitt yttrande att besvara Frih. Boyes inkast om de politiska vådor, som skulle kunna uppstå af den föreslagna förhöjningen.
Den skall åstadkomma en ökad inkomst för Staten, en ökad välmåga och belåtenhet ibland allmänheten.
Jag kan icke tro detta utgöra några politiska vådor.
Uppå derom framställd proposition blef K.
Skrifvelse, tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden, remitterad till Bevilln.-Utskottet.
Remitterades till StatsUtsk. K. M:s den 10 dennes på bordet lagda Nåd.
Skrifvelser: 1:0 om eftergift af ett Dana-arf till förmån för Piteå Stad; 2:0 ang:de frågan om Båtsmanshållets jemnare fördelning Städerna emellan.
Föredrogs å nyo K. M:s d. 10 dennes på bordet lagda Nåd.
Proposition, angående lindring i vilkoren för begagnandet af det utaf R.
St. till återuppbyggande af Staden Borås anslagna låne-understöd.
Frih. von Strokirch, Joh.
Herrman, uppläste följande :
Sedan ett så fullkomligen tillfyllestgörande, verksamt förord blifvit i den Nåd.
Propositionen uttaladt till förmån för den brandskadade Staden Borås, är det visserligen ovedersägligt, att någon ytterligare förespråkan i ämnet inför R.
St. vore alldeles öfverflödig; men då jag, som på så nära håll åskådat de Staden öfvergångna eldsvådorna, med deraf härflytande, starkt kringgripande olyckor och eländen, ej kunnat undertrycka min känsla, att äfven jag borde tala till förmån för de af mig kända lidande, utbeder jag mig benäget öfverseende för det jag upptager en dyrbar tid med min vördsamma framställning, att, om understöd och hjelp för enskilda personer af det allmänna någon tid får och bör äga rum, så är det alldeles obestridligt här; ty hvar man, med omdömesförmåga, skall icke hafva svårt att inse, huru, snart sagdt, ogörligt det är för personer, hvilka, inom den korta tiderymd af 4 år, tvenne särskilda gånger fått erfara olyckan af sådana allt— härjande eldsvådor, hvarigenom deras hus och en del lösegendom blifvit dem beröfvade, att, såsom förut i allmän - Den 12 Februarii f. m. het ej rikligen bemedlade, kunna af egen förmåga bereda sig tak öfver hufvudet och nödlös lifsbergning.
Det har ock visat sig, hurudan ställningen i Staden är, då ännu p öfver 100 förut bebyggda tomter stå öde och tomma.
Jag får af sådana anledningar tillstyrka underdånigt bifall af den Nåd.
Propositionen, såsom grundad på högsta billighet.
Att detta mitt vördsamma anförande må åtfölja den Nåd.
Propositionen till H. StatsUtsk., derom får jag lika vördsamt anhålla.
Då jag väl känner idogheten och fliten inom samhället i Borås, och äfven känner de der timade eldsvådors rysliga följder, sorn bragt mången familj från förmöget tillstånd till torftighet, men invånarne, detta oaktadt, på ett hedrande sätt två gånger sökt att med små tillgångar åter uppbygga staden, får jag föreslå, att den K.
Propositionen blir Infallen. K. M:s förevarande Nåd.
Proposition remitterades till StatsUtsk., tillika med de yttranden, hvilka, i anledning af densamma, nu blifvit afgifna.
Remitterades till StatsUtsk. K.
Propositioner: 1:0 ang:de afskrifning af en i SaltpeterFondens räkenskaper balancerad summa, utgifven såsom lån till Carl Gustafs Stads GevärsFactori; 2:0 ang:de förökadt anslag för anläggande af en vattenledning till Carlskrona; 3:o ang:de Generals- och Amirals-Pensioners uppförande å Allmänna IndragningsStaten; 4:o rör:de beskattning af Tullqvarnar samt Valk- och Stampverk för andras betjenande å Städers områden, samt frihet till Tullqvarnars anläggning derstädes, utan hinder af åberopad minskning i redan varande Qvarnars inkomst.
M."s den 10 dennes på bordet lagda Nåd.
Skrifvelse om ytterligare Stats-anslag för Armeens PensionsCassa; om dispositionen af Accordsreglerings-anslaget och om belåningsrätt å Accords-fondens obligationer, blef högstberörde Skrifvelse remitterad till StatsUtskottet.
Proposition, ang:de Curhusafgiftens fortfarande.
H. Ex. Hr Gr. och Landtm, föreslog, att denna Nåd.
Proposition måtte till StatsUtsk. remitteras.
Om mitt minne ej felar, blef denna fråga vid sista Riksdagen behandlad af Den is F « b r u a r i i f. m. Bevilln.-Utsk.; jag hemställer derföre, att saken äfven nu må dit remitteras.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ansåg sig böra upplysa, det frågan om Curhus-afgiftens fortfarande vid sistförflutne
Riksdag blifvit behandlad af både Stats- och Bevilln.-Utskotten.
Då Curhus-afgifteu är den bevillning, sorn Svenska folket sednast åtagit sig, så anser jag, på det att icke den, likasom så mången annan, snart mätte antaga natur af ordinarie utskyld, angelaget att remittera frågan härom till Bevilln.-Utsk., på det man derigenom må desto bättre påminnas, att denna afgift ar endast bevillning.
Då man satt i fråga, om detta ämne skall tillhöra Bevilln.-Utsk. ensamt, får jag blott upplysningsvis nämna, att, enligt sista Riksdagens protocoll, hade en Afdelning i berörde Utskott fått uppdra get att afgifva betänkande om Curhus-afgiften.
Ingen är villigare än jag att med Hr Gr. och Landtm, erkänna olägenheten af en frågas remitterande till flere Utskott, hvarigenom förorsakas en större tids-utdrägt, än då den remitteras blott till ett enda; ty i förra fallet är gemensam öfverläggning Utskotten ålagd, och i sednare beror det af ett Utskott att blott, när så nödigt pröfva?, begära sammanträde med något annat, antingen in pleno eller helst genom Deputerade.
Jag föreslår således visst icke remiss till de begge ifrågasatta Utskotten, utan instämmer med Hr Cederschjöld och anser lämpligast, att remissen sker till Bevilln.-Utsk. allena.
Proposition remitterad till Bevilln.-Utskottet, Remitterades till StatsUtsk. K. M:s den 10 dennes på bordet lagda Nåd.
Propositioner: 1:0 ang:de afskrifning af några StatsVerkets fordringar hos Hospitalsfonden och Veneriska Curhusen i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus Län; ?
.:o ang:de afskrifning af Upsala Academis återstående skuld till R.
St:s RiksgäldsContor, för ett erhållet lån till fullbordande af det nya Bibliothekshuset i Upsala.
Vid förnyad föredragning af Högv.
PresteStrs den 7 dennes på bordet lagde Prot.-Utdr. af den t i denna månad, innehållande inbjudning att deltaga uti en af Biskopen m. m.
Doctor Hedren gjord framställning, att Exped.- Utsk., så fort ske kunde, måtte inkomma med förslag tjll
Den ia Februaiii f. ni. i33 verkställighet af samma Utsk:s vid sista Riksdag under N:o 4^2 afgifna Memorial, angående tryckning af Rihanget till RiksSt:s protocoll vid innevarande Riksdag, beslöt R o. Ad. att instämma uti den af PresteSt. beslutade remiss till Exped. -Utsk. af Biskopen, Doctor Hedrens ofvannämnde anförande.
StatsUtsk:s den 6 dennes afgifna och påföljande dag på bordet lagda Memorial om tillökad Betjening vid Utsk. blef, vid förnyad föredragning, af R. o. Ad. bifallet.
A nyo föredrogs Gr.
Lewenhaupts, Patrik, d. 7 dennes på bordet lagda motion, 0111 anslag till löner för ökadt Befäl vid Hallands Infanteri-Bataillon.
Jacob, uppläste följande: Gr. Lewenhaupt har framställt nödvändigheten af en förändrad organisation af Hallands Bataillon, hvarigenom Befälet skulle ökas med 6 Officerare och 4 Underofficerare.
Dertill fordrades ett ytterligare anslag af a,5o6 R:dr.
Genom denna organisation, då Befäls-personalen kommer att utgöra i3 Officerare och 8 Underofficerare, tror Hr Grefven, att Bataillonen ej mera skulle hafva behof af biträde vid exercisen af Elfsborgs Reg:te, hvarifrån årligen Officerare, Underofficerare, Corporaler och Trumslagare varit commenderade.
Jag inser ganska väl, att Hr Grefven, vid uppgörandet af detta förslag, varit ledd af den lofvärda medborgerliga grundsats att hushålla med Statens medel, och derföre inskränka nya behof till det minsta belopp.
Af hela min själ hyllar också jag denna grundsats, men tror äfven, att sådana anslag, som behöfvas för vårt försvar, eller som fordras för att göra det så fuilkomnadt och kraftfullt, som behöfligt är, väl användas, samt att det tillhör hvar och en att i organisationsväg söka helhet och derföre framlägga de verkliga behofven i dagen, på det R.
St. måtte känna dem och äga tillfälle att efter noggrann pröfning, så vidt möjligt är, fylla dem.
Jag delar således ej med Hr Grefven dess åsigt, att den föreslagna tillökningen af Befälet är tillräcklig och att Bataillonen derigenom kan undvara biträde af främmande Befäl för sin exercis.
Förordn. af den 27 Oct. 1812 är i 19 §. föreskrifvet, att Beväringsmanskapet antingen skall organiseras i särskilda Corpser eller införlifvas med den Indelta Arméen.
Då Hallands
Län icke liar något indelt Infanteri, och dess läge ej heller gör det lämpligt, att Beväringsmanskapet införlifvas med något af de, i närmast liggande provinser, indelta Regementen, måste detta manskap utgöra en särskild Corps.
Men organisationen deraf i34 Den 12 Februarii f. m. liar hittills varit ofullständig; främmande Befäl har alltid blifvit beordradt för att exercera denna Beväring, ehuru den har rätt att äga ett eget, stadigtvarande Befäl för sin bildning i fred och sin tillit i krig.
Öfvertygad, att Hallands Landtbo väring, då Sjöbeväringen äfven en gång uppkallas till vapenöfning, kommer att utgöra minst 400 nian årligen, anser jag till dess exercis minst behöfvas i3 Officerare, 12 Underofficerare, 16 Corporaler och 4 Trumslagare.
Jag tror likväl ej, att, hvad dessa Corporaler beträffar, de böra hållas på en värfvad fot, utan att de kunna väljas bland Beväringsmanskapet , och emot några förmåner, genom förbindelsen att i denna egenskap tjenstgöra vid vapenöfningarne under de 5 år, deras beväringsskyldighet fortfar, blifva en för behofvet tjenlig ElitCorps.
Men äfven för verkställandet af en sådan åtgärd fordras medel, och det begärda anslaget är derföre icke tillräckligt.
I enlighet med hvad jag nu anfört för att ådagalägga, att den föreslagna reorganisatiorien af Hallands Bataillon icke uppfyller sitt ändamål, och att större anslag erfordras, får jag vördsamt föreslå, att StatsUtsk. genom Konungens GeneralAdjutant för Armeen inliemtar K. M:s Nåd. beslut, huru Hallands Bataillon bör vara organiserad, så att, efter uppgjord, fullständig Stat, den behöfliga summan må kunna föreslås.
Jag anhåller vördsamt, att detta anförande varder tillika med Grefve Lewenhaupts motion öfverlemnadt till StatsUtskottet.
Vid 1823 års Riksdag beviljade Ständerne, i anledning af enskild Riksdagsmans motion, åtskilliga löne-anslag till Expeditionerna inom Konungens Cancelli; men härtill vägrades nådigt bifall, emedan initiativet ej kommit från K. M:t.
Jag föreställer mig således, att bifall icke heller nu kan lemnäs till denna motion, som är uti alldeles samma cathegori, och hemställer derföre, 0111 icke den värde Motionären skulle täckas låta den förfalla, emedan den i alla fall icke lärer kunna leda till det åsyftade resultatet.
Jag anser mig så mycket mera föranledd att understödja den af Gr. Lewenhaupt väckta motion, sorn den icke rörer något nytt behof.
Redan innan förra Riksdagen hade K. M. i Nåd. insett nödvändigheten af ett ökadt Befäl för Hallands Bataillon; och täcktes K. M. i Dess Nåd.
Proposition till R.
St. om StatsVerkets behof upptaga delta nödiga anslag.
Men två Stånd biföllo och två afslogo, så att frågan förföll.
Behofvet har dock icke förfallit, utan gjort sig allt mer och mer kändt, i samma mån som Beväringéns antal tilltagit.
Man torde härvid invända, att främmande Olli - Den 12 F ebru aril f. m. i35 cerare kunna hädanefter sorn hittills commenderas till exercering af Hallands Beväring; men jag får härtill svara, att då samma lycka i alla provinser ägt rum, att populationen och, i följd deraf, Beväringen ökats, så är det redan otillräckliga Befälet, synnerligast då man öfverallt sökt att följa den princip att öfva Beväringen med gamla stammen, oumbärligt vid sina Cörpser, och torde derifrån ej kunna bortcommenderas för att öfva främmande trupp.
Af dessa anledningar, och i följd af min tjenstebefattning sorn GeneralAdjutant för Armeen, då jag innan nuvarande Riksdag skulle i underdån. inkomma med förslag till de anslag, som för Armeen erfordrades, upptog jag äfven det nu ifrågavarande.
Sedan Gr. Lewenhaupt med noggrannhet genomgått alla detailler, vill jag ej upptaga R. o. Ad:s tid med att upprepa desamma, utan blott förena ni’g med honom i den önskan, att R. o. Ad. samt de öfriga MedStånden måtte behjerta och afhjelpa den svåra belägenhet, hvari Hallands BataillonsBefäl sig befinner, så väl i financielt afseende sorn äfven i utsigten för framtida avancement.
Jag kan så mycket mindre uppfylla Hr Cederschjölds önskan att återtaga min motion, som Hr GeneralAdjutanten för Arméen nu bekräftat hvad jag redan åberopat i min motion, att den af mig föreslagna tillökningen redan vid förra Bäksdagen af K.
M. ansetts behöflig, samt detta behof ännu är lika ouppfyldt.
Jag hade trott mig hafva anfört tillräckliga skäl, då jag gjorde motionen.
Flera finnas dock; och jag anser mig skyldig framställa dem, då man opponerat sig mot min begäran, emedan man annars kunde tro, att jag ej ägde dem.
Jag nämnde behofvet af ökadt Befäl med afseende på endast en klass af Beväringen.
Då likväl andra, tredje, fjerde och femte klasserna äfven kunna beordras, blir behofvet så mycket angelägnare.
Flere lönlöse Officerare hafva blifvit anställde vid Bataillonen, hvarigenom utgifter för främmande Befäls tjenstgöring blifvit besparade; men dessa surnumerairer ledsna att tjenstgöra utan lön.
Flere af dem hafva redan tagit afsked.
Om motionen blir afslagen, är jag säker, att de öfriga skola följa dessas exempel.
Behofvet skulle således ökas; ty Befäl måste finnas.
Den summa, som jag upptagit såsom årlig utgift för främmande Befäl, blir då otillräcklig.
Äfven tog jag vid denna calcul endast i beräkning det antal af Beväringen, sorn hittills årligen exercerats, eller högst 3oo man; men som Landtbeväringen, med afseende på den snart förmodade exercisen för Sjöbeväringen, kommer att betydligen tilltaga, måste denna summa än vidare ökas äfven i anseende lill detta ytterligare behof af främmande Befäl till Beväringens exercerande.
Att nödigt och vant Befäl bör finnas, isynnerhet vid ovan trupp, visar det olyckliga ex - i36 Den 12 Februarii f. ni. emplet med Landtvärnet, der både Befäl och Trupp voro ovane.
Ovant Befäl förorsakar ofta större luckor i lederna än fiendens kulör.-—- Bedömes min motion med oväld, hoppas jag ett lyckligt resultat.
Annars måste jag trösta mig af medvetandet att hafva uppfyllt min pligt.
Jag skulle felat såsom tjensteman, jag skulle felat mot mina vanlottade kamrater och mot min enskilda öfvertygelse, om jag åsidosatt uppfyllandet af denna pligt.
Uppå derom gjord proposition blef Gr. Lewenhaupts motion, jemte de i anledning deraf denna dag afgifna yttranden, till StatsUtskottet remitterad.
Föredrogs å nyo och remitterades till Constit.-Utsk. K.
M:s den i o dennes på bordet lagda Nåd.
Skrifvelse, ang:de 63 och 72 §§. af BegeringsFormen.
Hr af Bobsahm, Carl Beinh., hade inlemnat följande:
Då jag nu går att för en stund fästa B. o. Ad:s uppmärksamhet på ett ingalunda nytt ämne, nemi. på nödvändigheten att fastställa förändrade controller, stadganden och beskattningsgrunder för brännvins-fabrikationen, bör jag till en början hafva äran erinra, att i frågan om skadligheten af brännvinets omåttliga bruk redan så mycket blifvit taladt och skrifvet både inom och utom Biddarhuset, både före och under denna Biksdag, att jag icke med något anförande i detta fall vill förspilla en dyrbar tid.
Men då jag anser ämnets vigt ovilkorligen påkalla dess behjertande af hvarje B.epresentant, som nitälskar för allmänt väl, och då jag i K. M:s Nåd.
Proposition i ämnet finnér en förnyad anledning till dess allvarsamma begrundande, anhåller jag vördsammast att få anmärka och föreslå följande:
Brännvinsbränningen i allmänhet har ett så nära sammanhang roed Svenska jordbruket, att den omöjligen kan afskalfas, utan att känbart skada detsamma.
Ett slikt afskaffaude skulle, efter min tanke, blifva än ytterligare skadligt genom den oundvikliga införseln af utländskt brännvin.
Således återstår blott att genom en ändamålsenlig lagstiftning söka hämma missbruken, samt att så inrätta denna lagstiftning, att genom den blifvande brännvinsskatten StatsCassan vinner en så betydlig inkomst, att andra skattebördor kunna med tiden i någon rnån minskas och nedsättas, enär den varuförädling, som brännvinsbränningen innebär, icke, som jag tror, kan landtmannen förnekas.
Hvad brännvinsredskapens construction beträlfar, vågar jag tro, att den icke bör i något fall förändras, för att Den 12 Febr u ar ii f. m. i37 att icke tillskynda den någon obillig förlust, som redan förskaffat sig sådan redskap, förutsatt nemi., att genom en noggrann uppsigt alla underslef vid pannornas uppmätning undanrödjas.
Hvad hufvudfrågan i detta fall, eller frågan om brännvinsfabrikationens beskattning angar, så är min tanka den, att beskattningen bör inrättas i mån af pannornas kannerymd, när det är allmänt kändt, att ju större pannor man begagnar, ju fördelaktigare utfäller afverkningen.
De små pannorna kunna icke, efter min tanka, utan orättvisa förbjudas eller afskaffas, enär hvarje jordbrukare bör anses äga lika rätt till sin spannmålsförädling; och föreslår jag alltså vördsam ligen:
Att om brännvinsbränningen, i likhet med hvad K. M. i Nåd. föreslagit, blir tillåten under sex månader af året, hvarje ägare till en io kannors panna skattar i sk.