Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Wid en sädan tidcpunct, hade det wiherligcn kunnat förmodas, att de öfrige Riks »Ständcn, om fulla skäl dertill warit, ej utan uppmärksamhet bordt lemna fastställelscn af ett enskildt Ständs uteslutande Privilegier.
Deras lika frihet i rättigheten att göra föreställningar emot hwad af en sädan wigtig handling borde eller kunde anses orätt - Den 25 October. 4621 vrättwlst, och deras dä ägande fulla magt, akt göra säbgne föreställningar nog werkandc kill ändring och rättelse skall alltid göra det företaget swärt, akt rätteligen och utan misstag kunna förklara, huiu och af hwad orsak en tädan frihct och en sädan magt, under ett längt tids-förlopp, kunde lämnas uti owcrksamhct.
Ständers under detta tidehvarf öfwer alla kloka gränsor utwidgade styrelse - magt, kunde likwäl icke med framgäng angripas och störkaS utan genom beredandet af inbördes missnöjen och oenighet Riks - Ständen emellan, hwartill Riddcrffapet och AdelnS Privilegier blcswo utsedde att nyttjas, säsom orsak och förcwändning.
Hwarthän genom frangängcn af ett sädant beredande ett urgammalt och sjelfständigt
Fäderneslands ställning steg för steg blifwit drägt, hurudanc Regerings - Lagar derigenom upkommit och hurudan werka» af dessa Lagar blifwit, bör Utskottet nu wisser» ligen icke upprepa.
Efter dessa anmärkningar, hwartill sjclswa ämnets beskaffenhet gifwit anledning, anser Utskottet sig särskildt döra granska hwarjc Z af 172Z ärs Adcliga Piivilcgicr och derwid göra de erinringar, hwartA beskaffenheten och innchället kunna föranleda.
Om trid föredragandet häraf, Högloft.
Ridder, skåpet och Adeln lätcr först uppläsa hwarjc § särskildt och sedan UtskctutS deröswer gjorda anmärkningar, torde sammanhanget lättare kunna fattas, och redightien af hwarjc omständighet mera Utwecklas.
1 § finnes innchälla en läfwen och tillsägelse, ten uka'' rgct werkeligt förwällande Riddcrffapet och AdUn e alltid sätt till godo njuta.
Den senaste j Hntwudstaden för 2O är tillbaka hällne Riksdag bfLredje Band.
N:o 223. wer, 4622 Den 2g Gctober. wertygar i mera än ett afseende att denna § för Ridderskapct och Adeln icke innehäller nägot särskildt Privilegium. 2 § synes wäl lämna Ridderskapet och Adeln en Förmäns« rätt till Rikets högre Embeten; som ofta warit lika sä mycket afnndad som litet förtjent att wara det.
Dä nu mera wägen icke är stängd, eller pä längliga tiber warit det, för ben sanna förtjensten, att utan bördens afseende, uppstiga till Rikets högsta wärdighcter i Embetswägen, anser Utskottet sig ingalunda kunna upptaga denna § säsom nägon uteslutande rättighet, hälst tvär senast antagna Regerings - Form af den 6 Juni innewarande är tydeligen fbrcskrifwer: att bäde Frälse - och Ofrälse Män i be högsta mäst magtxäliggandr Embeten böra nyttjas.
Hwad z Z angär, torde samma anmärkning fä gälla, som i anseende till näst förcgäendc § är anförd.
Konungens Cantzlic har redan längre tid ukgjortS af lika sä mänga förtjcnte och skicklige
Män titon, som inom Riddcrskapct och Adeln. 4 Z lärer efter Utskottets tanka wltzcrligcn icke utgjöra nägot Privilegium att fä resa i främmande land för att idka bokliga eller fria konster, är och har längre tid warit en lika sä gemensam, som oförnekad rättighet, för hwar och en, som däraf wille sig begagna.
Hwad s § angär, hafwcr wära häfder hwad början af samma § beträffar redan för 20 är tillbaka nogsamt wisat att nägon uteslutande rättighet för Ridderskapet och Adeln i ben delen wisserligen icke inträffar.
Ort öfriga af samma § är genom de tvid samma tid utfärdade Författningar för alla Riks Stän« - Den 2Z Gctober. 4623 Slänbcn af lika beskaffenhet, och rättigheten att i mindre brottmäl ställa personel eller Real borgen har, Utskottet wetterligen, hwarken kunnat förneka- eller blifwit nägon förnekad, som är worden ansedd hafwa ben wcderhäftighet och den werkeliga tillgäng i ägendom, att wederbdrande Lagen- handhafware och »verkställare kunnat sädant tillära 6 § syne- ändteligen utgsbra ben första uteslutande rättighet, som Utffottet hitintill- kunnat igenfinna i Rättigheten, att i gröfre brottmäl, sedan ransakning wib Under-Rätten fbrcgätt, blifwa dömd k Hof-Rätten, och att tvid benna högre Domstol, med fbrbigäcnde af Undcrrätternc, genast fä gjbra wiHe twiste-ämnen anhängige, mäste dock, ehuru obctpdlig den ock är, anses säsom en förmän, hwadan Utskottet, i det författade sammandraget, ej bordt unbgä densamma upptaga.
Örn uti 7 § Ridberskapet och Adeln tillagdt rättighet att tvid besättande af Kprkoherde-lägcnheter S landet ä wihr ställen utbfwa det sä kallade Ju- Patronat»- anser Utffottet äfwen ukgjbra en uteflutande förmän, och att JuS PatronatuS som ätfbljer en ägendom alldrig kan utöfwa- af ägaren bertill, sä wida han icke är Adelsman.
Ort öfriga af denna § innefattar för Riddcrffapet och Adeln icke nägöt uteflutande Privilegium, enär en Säterie - ägare inom en Sockn efter författningarne e) äger flera röster eller större rättighet tvid ett Prästewahl än efter Summan af bet oförmedlade Hemmantal han äger, alldeles lika med hwar)e ägare och innehafware af Krono- och Skatte.
Sedan Riddcrffapet och Adeln afsagt sig ute. stukande rättigheten att besitta Säterier samt Rä - och Rörs - Den L5 Octobcr.
Rörs. jemte Jnsokne - Hemman, finner Utskottet 8 § af Adcliga Privilegierna icke innefatta nägvn annan Ridderlkapet och Adeln ensam ännu tillhörande rätt, än ben att sammandraga och afhysa till Hemmantal skatt» lagdc Rä-- och Rörs-Hemman:
Akt stylta SätericS-- fnhetcn af nägon Sätes, eller Ladugärd till annat Frälse - Hemman af lika Hemmantal och godhet, sä rväl som att till Ladugärd bruka sina Insockne» eller WcckudagS - Hemman, hwilka rättigheter Utskottet an, ser endast kunna utöfwaS, dä en Adelsman är af Egen» dommcn rätter ägare.
Alle öfrige i denna § uppräk» nade fri - och.rättigheter tror Utskottet tillhöra sjelfwa jorden, och dä den af hwilkcn som hälst kan besittas, säledcS ej utgöra nägra Riddcrskapct och Adeln ensamt tillhörande förmänen likwäl och dä de friheter, Säterier jämte öfrige alla siags Frälse» Hemman ännu ätnjuta, grunda sig pä Ridderssapct och Adelns förr äg« de uteslutande rätt att deni besitta, anser Utskottet sig i Sammandraget böra uptaga dessa friheter, fastän de nu incra endast tillböra sjelfwa jorden, icke Personen, som af jorden är ägare.
Hwad 9 § sinnes stadga angäende friheten för AdelnS Landt» Bönder och Utsockne Frälse» Hemman, är genom senare Författningar och Rid-derskapet och A, delns wid denna Riksdag gjorde afsägclscr ändrat och vpphäfwit, samt utgör i alla fall icke något uteslutande Privilegium, nar sädane Frälse - Hemman redan länge af hwilken som hälst sätt ägas och besittas» io:de § finner Utskottet pä intet sätt utgöra nägot Privilegium. Swenika Folkets allmänna rätt att g beskatta, och att ef,er stadgande författningar bidraga till LandekSs förswar, är för alla Ständ lika fbrwarad i wära Regerings, Lagar, och nägvn person. lig Den 2Z October. 4625 lig uteslutande frihet i besse delar, är Ridderskapet och Adeln wisjerligen icke förbehällcn.
Första Momentet af licke § anser Utskottet innefatta en rättighet, som är gemensam för alla ä« gare af Frälse - räntor, de mä wara inom eller'utom Adels - Ständet, enär ingen as senare egenskapen, som äger en Frälse - ränta, är »betagit, att äfwen kunna fbrwärfwa ägande - rätten kill jorden hwaraf räntan utgör, och sä medelst blifwa ägare af Hemmanet säsom fullkomligt Frälse; men hwad deremot angär rättigheten för
Ränte - ägaren, alt dä jorden säljcs utom Börd, den samma till sig lösa, sä anser Utskottet en sädan rättighet endast kunna äga rum dä Ränte - ägaren är inom Adels - Ständct, och sälcdcs för det samma ukgöra en uteslutande förmän, som i sammandraget bordt upptagas.
Enligt 12 § äger Ridderskapet och Adsln, likIväl utom inskränkning i andra Ständs Privilegier, att äga och bchälla stna hus, Gärdar och Frälse - jord i Städerne, fria frän all Kronans och Stadens tunga, dock detta med de undantag som i anseende till Inqwartering i Krigstider eller i öfrigt stadgade äro.
Detta sä wäl som rättigheten att emot kontingent i Städerne driswa handel, som likwäl icke lärer sä utsträckas till minuthandel, har Utskottet ansett sig i Sammandraget säsom en uteslutande förmän böra anmärka, men w!d granskningen af hwad iy:de F i Adelige Privilcgierne sinnes stadga, will Utskottet i denna del närmare söka utweckla as hwad mer eller mindre fördclagtig beskaffenhet, denna rättighet anses kan, och agtar af sädan orsak nödigt att k sammandragek pä ett ställe anmärka, hwarutinnan den Ridderskapet och Adeln tiilagde Handels, rättighet enligt sä rvä!
Privi - Den 2Z October. reglerna som andre nu gällande författningar werkcli, gen finnes bestä. iz T torde wisterligen icke anses innefatta nä, gon för Ridderskapet och Adeln uteslutande förmän.
Dcn här stadgande rättighet ivid mineraliers uppfinnan, de och anwändande, anser Utskottet enligt wära DergS, författningar wara för alla gemensam; och hwad angär den i Kongl. Brcfwct till Kammar - och BergSCollegierna af d. 2 Aug. 17Z1 utstakade wista frihet för Hammarskatt ivid de StängjernS - Werk, som pä Frälse, jord äro belägne, sä, enär sädana Werk redan för betta warit och alltid kunna komma i Personers Händer utom Adels Ständct, lärer nägon uteslutande rättighet i benna del, som endast ätsöljer jorden, icke för Ridderskapet och Adeln kunna anses äga rum.
Dcn i 14 § stadgade rättighet, att, utan förrut i wänlig wäg crhällct tillständ ä Säterie eller Frälse - Hemmans ägor uppsättja och nyttja Mjöl-vch Säg, Qwarnar till husbehof, anser Utskottet för Ridder,ka, pct och Adeln wara cn uteslutande förmän, som ej tor, de kunna begagnas derest sädan Egendom i Ofrälse Mans hand finnes. — Hwad äter angär sädana Qwar, nars inrättande och begagnande till Tulltägt, sä inneHafwer i den delen Ridderskapct och Adeln icke större förmän än hwar och en annan Krono, och Skatte, ägare.
Alt Ridderskapet och Adeln enligt 17 § uti fine egne tillhörige Sjöar, Strömmar och Äar äger nyttja Fiske» lärer icke kunna anses säsom nägot Privilegium.
Hwad angär Fiske i Saltsjön pä fria djupet och säledcs hwad egenteligcn kallas utomskjärs, sä lämnar Författningen om Fifferierne af den 14 No rvem - Den 2Z October. 4627 »ernber 1766 samt stadgan om Nordsjö - Fisket och Salterierne i Bohus Län af den 2O Nowcmber 1774 ingen anledning akt Riddcrskapct och Adeln dertill skulle äga nägon uteslutande rättighet, twärtom att dcHa näringsfäng äro för alla Rikets inbyggare lika öppne, äfwcnsom hwad Strandwrak beträffar, Fbrfattningarne i den delen, med en uteslutande rättighet bos DykerieCompagniet, alldeles icke tillägga Riddcrskapct och Adeln uägon förmäns - rätt.
Enär hwar och en ägare af jord, enligt wära Lagar, äger rätt hafwa den skog fredad som ä hans jord wäxer, lärer nägot Privilegium «ki l6 § mbjeligcn icke stä att igenfinna.
Rättigheten för Sätcrie-och Frälse - ägare, alt utan tillständ hugga witza bärande träd, anser Utskottet i bfwcrcnsstämmelse med wänlig praxis tillhöra jorden, och pä sädant sätt har den ock länge blifwit utöfwad i hwarS ägor jorden ock warit, hwadan denna omständighet ej kun anses utgjdra nägon utcsiutande förmän.
17 Z kan ej eller med minsta skäl anses säsom nägot Privilegium.
Oen sist utkomne stadgan om Jagt och Ojuifäng af den IZ April förledet är, finnes i dctza delar mera inskränka än lämna Riddcrskapct och Adeln nägon utcsiutande rättighet.
I anseende till 18 Z har Riddcrskapct och Adcln under benna Riksdag afgjort en rättwiS inskränkning i den rättighet Ridderskapet och Adeln härutinnan ägt.
Utskottet har sälcdcs i sammandraget anmärkt och utfört, huru och pä hwad sätt denna § ännu» enligt Riddcrskapets och Adelns Protocolls - Utdrag af ben 2 sistlcdne Juni!, kan säsom älerstäende Privilegium werkeligcn anses» En, 4623 Den 25 Oetober.
Enligt 19 § ar det, ttkom hwad förirtgäende 12 § fi. ires stadga om frihet till Inrikes handeln, Ridderskapet och Adeli: tilla>ct, alt emot skalig CoNtingen k till Staben, handla med Växlar, reda i Skepp i Städerna, handla i Grotz med Utrikes wahror, men icke i minut, samt inrätta Manufakturer, som äfwcn jämlikt 1 § nti allmänna Manufaktur - Priveligierna af den 29 Mlji 1789 är ansedt wara Ridderskapet och Adelns uteslutande rätt att kunna »verkställa pä Landet.
Af detta stadgande synes likwäl ostridigt följa, tilt en Adelsman, som wcrkeligen lärt pä handel och sälcdes för sin Person fullgjort hwad Handels - Reglementet af den 19 December 1794 fö» esti ifwer-, likwäl alldrig kan blifwa annat än Contingent«Borgare lika »ned den som alldrig lärt dcrpä, men att han» kimot hwad Lagan stadgar lili 4 Cap. l Z HandelsBalken, sä»'om endast och allenast Grotzhandlaiw, alldrig kan fä befatta sig »ned Minut, bwaraf äter synes följa, att rättigheten i denna del är för en Adelsman mera inskränkt än för en annan.
-I anseende till Fabrikers anläggande pä landet, sä hafwa wid bärvin uppkomnc frägor, enligt Kongl, Majtts särskilda 2:ne Bref till Evmmcrcc - Collcgium af d. 11 Maji 1784 och 21 Mrrtii 1787, Ridderskapet och Adelns rättiahet bertill blifivik säloni ostridig ansedd.
Att den stadgade Handels - afgiftcn icke skulle äga rum kör hwad Ridderskapet och Adele» för betz enskilda husbehof frän Utrikes ort införskrifwcr och inkomma läter, synes wäl utmärka ett Privilegium, men hwaraf Utskottet twisiar akt nägon Adelsman kunnat eller sätt sig begagna.
Likasä synes rättigheten att fritt fä utskeppa och afyttra alla egna Productcr wara cn förmän den Utskottet lika med de föregäcnde af denna Z ansett sig böra upptaga, ehuru den troligen föga eller intet blifwit be, gagnad.
Oen frihet Bruks-Idkare i allmänhet ät njuta - Den 2g Oclober. 4629 njuta att sä handla med SpannemZl, Sill eller Salt till egit och sitt Bruks - Folks behof, kan wistcrligcn ecke för Riddcrffapet och Adeln anses fäsom nägon ntcss, ilande förmän, lika som rättigheten, att med egne Fartyg utföra sine Bruks - Cffecter till Skapelstäderne, j den händelse Upstäderne e) med säkerhet, hastighet oeb emot billig fragt kunna besörja Transporten, ej eller lärer, säsom nägot Privilegium för Riddcrffapet och Adeln kunna anses, enär alla Bruks - ägare af hwad Ständ som hälst, af denna billiga rättighet läka sig begagna, och den alldrin, efter de upplysningar Utskottet kunnat erhälla, af Ridderffapet och Adeln säsom en enskild förmän finnes nyttjad.
Friheten att sända sina Batar till fiskande, eller att tillbyta sig till Fisk, emot annan egen afwel, lärer ej kunna sträckas utom de Fifferier därut!
Ridderffapet och Adeln äger enskild del och sälcdcs anmärkningen w!d is Z här kunna äberopas.
Riddcrffupet och Adeln lärer äfwcn säkert icke nägonsin begagnat eller kunnat begagna en efter Utskottets tanka i den delen för alla lika öpen förmän.
Att idka Oxhandel samt stalla Oxar utgör lik, tv si synnerligast i wiste Provincer en förmän som Utskottet ansett sig ej böra sörbigä, häldst Utskottet icke känner den äbcropade Förordningen af den ig Januari! ifiy4 wara genom nägon senare Författning »pphäswen och ändrad, och äfwen hwad städjandet angär af K^orio - och Kyrko Tionden af egit Frälse r Skäne, har Utskottet uoptagik det sammanhang deraf, som efter författning till Riddcrffapet och Adelns förmän inom denna Province lärer äga ruin.
Hwad 20 H finnes stadga, angZende frihet för Kronans Uppbörd af öde Frälse - Hemman, tror Utffot» tet sig icke kunna anse säsom uteslutande rättighet för Ridderffapet och Adeln, sä wida denna rättighet ock skulle 4650 Den 25 October. skulle blifwil begagnad, hwarom all anledning är att rwisia.
Frägan om förmedling af Hemman är ester Författninganra underkastad samma granskning och pröfning i Kongl. Kammar - Collcgio för Riddcrskapet och Adeln, som sök hwarje annan Hemmans-ägare elton; detta Ständ, och lärer sälcdrs säsom nägon utcflulande förmän cj wara alt anse. 21 H finner U!skottct ej kunna betragtas säsom nägot Privilegium, dä den endast innefattar sädane skyldigheter som ätfölja Frälsc-jorden, och i vet hela icke äro att anse säsom nägre fbrmäner, utan snarare säsom anora ä Sätirie- och Frälse - Egendomar, de bär pä längliga tider lika sä litet som Adels - Fane-Rcgementct och dest tillerkände rätt att c) brukas utom Rikets Landamärcn warit i fräga.
Sedan nägon uteslutande rätt att besitta Säteric-- och Frälse-jord nu mera för Ridde, skåpet och Adeln icke finnes, spncS endast af sädant skäl denna Z böra utur Privilegierna förswinna.
Den utl 22 § stadgade frihet för Adeliga Enkor och Fadcrlösa barn frän Kronans Wapen-tjenst för deras morgongäkwa och arfwcgods, kan af de skäl som wid förcgäcnde
F finnas äberopade pä intet sätt anses säsom nägon uteslutande förmän.
Den har i alla fall troligen aldrig hwarkcn fäkt eller behbft begagnas.
2Z § lemnar ingen större rättighet för en A, dels-Ryttare, än för hwarje annan Soldat, som un» der krig i fängcnskap räkar och utgör säkert icke det enda ställe i Adeliga Privilegierna som kunnat och bordt uteslutas, och som utmärker att wid sammanställningen deraf, man mera haft afseende pä widlpf tig - Den 2Z (Vctober. tighetcn, än pä dcn werkcliga förmän Ständer derigenom skulle lillffyndas.
Wid granskningen af 24 § torde dek wäl ej kunna eller böra anses säsom nägot Privilegium, akt fä behälla hwad man en gäng nied stöd af gällande Författningar fatt köpa.
Om ä ena sidan de! skulle med skäl kunna pästäs, att Ridderskaptt och Adeln under fbi flutna Secler kanskenägon gäng,eniotganska medelmätligt wärdc, ätkommlt full ägande-rätt af Kl vno-jord till kget Frälse, sä skall wid betragtandc af de öden i denna del, som Riddcrskapet och Adeln sä wäl genom Reductionen pä l68o-talet och dch märkbara följder, som sedermera genom ersättningen af oräkneliga Kronogravakiviicr och Bytes-brister, hwilka ännu i denna dag ej upphört att wara ett frugtanswärdt ämne för hwarje enskild i Frälse-jord bestäcnde förmögenhet, äfwen dcn mest nitiska granskare nödgas mcdgifwa, att sädanc sbrmäncr pä det känbaraste sätt af oskyldige efterkommande mäst ersättas.
Ridderskapel och Adeln är i öfrigt icke det enda Ständ, som skulle kunna sägas emot en högst obctydclig lösepenning hafwa ätkommit Kronans jord.
Utskottet kan säledcs icke anse denna § för Riddcrskapet och Adeln innehälla nägon förmän eller uteslutande rättighet. 25 § finner Utskottet utgöra en förmän, som ehuru mindre betydelig dcn wara mä, enär ej annat än en lösnings-rättighct antingen emot Kronans fulla fordran eller efter högsta anbud härwid är utstakad, kikwäl bordt uptagas. -1"
Att i händelse af lagligt förwerkande, nägot annat gods än fdrbrpkarcns derunder ej fär innebegripa§, hwarom'början af 26 § stadgar, lärer ej kunna an - Den 25 October. anses annorlunda än säsom en laglig rättwisa,men ingalunda säsom nägot Privilegium.
Det ätcrstäende af samma § har deremot Utlkottet ansett sig i egenskap af en uteslutande förmän böra upptagas.
Sedan Ridderskapct och Adeln under denna Riksdag, med förkchäll af fri besittning af all Rikets jord, för hwilkcn som häldst deraf sig ägande rätten förwärfwa kan, ofsagt sitt hitintills hafde Privilegium att ensamt äga och besitta Frälse-jord, som är af Säterier Ladugärd?- Rä-och Rörs- samt Jnsocknc.-Frälse, egcnskap, sä finner Utskottet deraf blifwa cn oundwike, lig följd att allt hivad 27 § i Adelige Privilcgicrne stadgar, alldeles förfaller och till sin werkön för fram, tiden kommer att upphöra. 28 § finner Utskottet nu mera icke utgöra nä, gon uteslutande förmän, häldst den wid flere tillfällen klifwit begagnad af dem, som äro utom Adels - Stänbct.
Wid granskningen of 29 §:s Innehäll, har Ut, skottet funnit den till sin första del, rörande giftermäl emot Föräldrars eller Gifkomans willja, wara genom allmänna Lagens stadgande uti 6 Cap.
Gistermäls, Balkcn en lika förcskrifwcn
Lag för alla Swea RikeInbyggare och sälcdcs icke nägot Privilegium för Rid, bcrskapet och Adeln.
Om senare delen af denna § kör Utskottet stadna wid det yttrande, att ben samma, utmärkande lynnet af det Tidehwarf dä den författa, drs,1>ch dessutom aldrig efterföljd eller wcrkstäld, med allt skäl utur Privilegierna torde sässm förswunncn fä KnsrS. 80 § anser Utskottet w*ra en för Ridderskapek och Adeln ännu ätcrstäende uteslutande rättighet som Den 25 October. endast af detta Ständ lärer kunna begagnas, hwadan benna frihet i Sammandraget bordt anmärkas.
Hwad zi § st idgar, finner Utskottet likaledes wara en för Ridde>. skåpet och Ädeln uteslutande rätt, svin af andra ägare till Frälsc-jord utom Adels-Ständet icke lärer kunna begagnas.
Sista momentet af den, kia §, säsom utgörande en gemensam rättighet, den hwarje husbonde, ware sig inom eller utom AdelsStändet, sä wäl enligt senaste TjcnstchjonS - Stadgan af den is Maji i8os, som allmänna Lagen uti z5 Cap. 2 § Mistgernings - Balken ostiidigt äger, synes ichc säsom nägot Privilegium böra upptagas.
Z2 § utmärker en frihet för Ridderskapet och Adeln, att med Kongl. Majus eget nädiga samtycke, . säledcs ej del förutan, samt med wista wilkor fä sätta filt
Bo eller flytta utrikes under främmande Herrskap.
Denna frihet som efter Utskottets tanka, enär Kongl. Majus
Nädiga li tständ dertill winnes, lärer wara gekucnsam för alla Rikets Undcrsätarc, kan således, säsom nägon uteslutande förmän, om ben ock kunde komma tinder en sädan benämning, wistcrligen icke upptagas.
Sedan Utskottet fölunda granskat och genomgätt allt hwad 1725 ärs Adeliga Privilegier finnes utmärka, och derwid ansett sig kunna för säkert antaga, att allt hwad uti uteslutande förmäner Ribderskapek och Adeln werkeligen ägde Ivid den tidcpunkt dä de författades och fastställdes, uti dem finnes intagit och anföldt, sä att Utskottet ej ansett nägon granskning af äldre Författningar, hwilkcn blifwit bäde swär och till utgängcn owist, wara af nöden, sä har där» «mot
Utstottct trott sig med sorgfällig uppmärksamhet böra genomgå alla sedan den tiden utkomne allmänna författningar, som pä nägot sätt kunna finnas - Den 25 October. nas pä Riddcrskapet och Adeln tillagde rättigheter äga mer eller »lindre inflytande.
Utskottet bär derwid, fnnnit huruscdes genom Kongl. Breswct kill Swea Hof-Rätt af den ii Maji 1726 wordct stadgadt, att Adelns Betjente eller Fogdar, som förskingra de af dem uppburne medel och räntor, skola anses nied lika straff som Krono-Detjente de där Kronans medel tillgripa och förskingra.
Detta stadgande föga kändt och troligen ännu mindre efterlcfwadt, har Utskottet likwäl ej ansedt stg böra fdrbigä, utan har i 8 § af sammandraget, hwarmcd det spneS äga närmaste gemenskap, det samina behörigen anmärkt.
Widare har Utskottet genom Kongl. Brcfwct till General - Leuterations - Rätten af d. i> April 17Z0 funnit wara stadgadt, att Under-Officerare, som äro Adelsmän och i kjcnstgöringcn begä brott, som ä lif eller ära gä böra, derföre wid Afwer-Rätt anklagaS eller dömas, men dä detta stadgande sinnes wara rn nddwändig följd af hwad 6 § i 172g ärs
Privilegier finnes föreskrifwa, hwilket Utskottet i 2 H af betz författade
Sammandrag upptagit och anfört, sä har Utskottet med allt skäl ansett stg böra ofwannämnde i 17Z0 ärs Konunga-Bref, egenteligen ej annat än en af Privilcgicrne warande förklaring och tillämpning, utesluta.
Widare har Utskottet funnit, huruledes genom Kongl. Brcfwen af d. 2y April 1752, samt ben 28 Julii 1762, till samtclige Chcfernc wid Armeen till Lands och Sjöss det blifwit stadgadt, att Ryttare, Soldater, Dragoner och Bätsmän ej skulle tillätaS att hafwa och bruka Adeliga Slägters namn, att genom Kongl. Brefwct till Riddarhus,Oirectioncn af den 21 April 1755 eftertryckelig anstalt blifwit tagen emot det missbruk att utom Adels - Ständer warande perso - Den 25 Mctober. 4655 ner, hwarkcn säsom Prircipalcr eller Fullmägtige pä Riddarhuset skulle kunna intaga Säte och Stämma, att genom Kongl. Kungörelsen af d. 10 Ana. 1762, Ridderstapet och Adeln blifwit bibchällcn wid sin wanllga Titulatur af Högwälbornc och Walborne, som till andra Personer än de inom Adels - Ständet warande, ej borde gifwas eller npttjaS; att genom Kongl. Förordningen af den 10 Aug. 1762 Adelig Skölds och öpcn Hjelms brukande af ofrälse man blifwit förbudit.
Wid öfwcrwägande af alla.desta Författningar, igenfinner likwäl icke Utskottet i nägonthcra af dem, nägvrr sädan utcflukandc werkelig förmän, som bör eller karr komma under namn af Privilegium, och har pä sädarr grund ej ansett nödigt i vesta delar, hwarom 172Z ärS Privilegier i öfrigt icke handla eller ens omnämna, nä« got utl det författade sammandraget anföra.