Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskits förslag att räntetagarne skulle erhålla sina löner kostnadsfritt, bär dermed icke kunnat menas annat än att tjenstemännen skulle erhålla dem lika kostnadsfritt som förut.
Redan nu afgår provision till regementsskrifvaren; samma provision skulle då afgå till kronans uppbördsman.
För låntagaren torde det vara likgiltigt, antingen regementsskrifvaren eller kronofogden förrättar denna uppbörd.
— Ilr von Troil har framdragit en den sorgligaste tafla öfver de oerhörda arbeten, hvarmed landstatens tjenstemän äro öfverhopade; jag tror dock att dessa Hrr gerna åtoge sig denna nya uppbörd, om de blott finge den provision, jag omnämnt.
Att de nuv:de regementsskrifvarue skola hafva ersätt - Den 11 Mers. 69 ning för hvad de förlora, anser jag billigt; detta har Utsk-.t äfven påpekat.
När sedan nya tillsättes, upphör detta förhållande; jag kan nemligen icke tro att ackorderne beräknas efter provisionen, utan efter den kontanta lönen.
Behöfves någon förbättring i detta, förmodar jag att det vore möjligt sammanslå auditörsoch regementsskrifvare-tjensterna.
Jag känner icke tillräckligt förhållandet med kyrkotionden för att inlåta mig på detta ämne; troligen kommer Gr.
Mörner sjelf att närmare utreda denna sak.
Den alfvarsammaste anmärkningen mot förslaget är naturligtvis den, att det skulle förorsaka en rubbning i indelningsverkets grunder, de der alla så noga sammanhänga, att det, enligt en talares åsigt, icke låter sig göra att rubba en enda, utan att samtidigt ändra alla.
Det förefaller mig dock, som om Utsk:t visat att detta verkligen låter sig göra, då Utsk:t tillstyrkt den ena delen af Gr.
Mörners motion, men afslagit den andra.
Om förslaget således icke kan vara menligt för räntetagarne, är det deremot obestridligen fördelaktigt för räntegifvarne.
Ju mera folket börjar inse att tid är nära nog det dyrbaraste man eger, ju tydligare måste fördelen framstå att på en gång och på ett ställe kunna betala hela sin debetsedel, i stället för att, som nu, använda en dag på resa till kronofogden, en annan till regements-skrifvaren, en tredje till kyrkan, en fjerde till skolan o. s. v.
Att räntegifvarne verkligen så uppfattat saken, bevisas bäst deraf, att samma förslag riksdag efter riksdag återkommer, och att det Stånd, som det närmast rör, redan bifallit Betänkd.
Jag tror mig vara lika konservativ, som trots någon inom detta hus, men jag anser den rätta konservatismen vara den, att i tid skära bort det föråldrade i vår lagstiftning, för att så mycket säkrare kunna bibehålla det goda deri.
Således, om vi verkligen älska indelningsverket och vilja bibehålla detsamma, låtom oss då noga tillse att det olämpliga deri afskaflas.
Först då skall Carl XI:s storverk bland sina försvarare räkna, icke blott indelta arméens officerare, utan, hvad mera är, Mina Hrr!
Svenska folket.
Med stöd af hvad jag anfört, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk.
Hr Charpentier, Gustaf Reinhold:
Jag instämmer i sjelfva syftningen af det förslag, som blifvit vackt af Gr.
Mörner, och som finnes uttaladt i Utsk:ts Betänk.
Lika med de föreg:de talarne, anser jag att indelningsverket är en institution, som bör stödjas och underhållas, men den bör likväl lämpas efter tiden, och jag kan icke finna, att det skulle leda till rubbning af denna institution, om de kronans räntor, som äro anslagne militie-staten, inginge till ränterierna och derifrån utdelades till vederbörande.
Jag förenar mig derföre med den siste värde talaren, som ansåg att indelningsverket, genom denna förändring, snarare skulle stärkas än försvagas, emedan de hufvudsakligaste anmärkningar, som man nu framställer emot detsamma, derige - TO Den 11 Mars. nom skulle förfalla.
Vidare tror jag, att en mängd af de betänkligheter, som här blifvit gjorda mot förslaget, ganska lätt skulle kunna vederläggas, och de omständigheter af verklig betydelse, sorn förekomma emot förändringen, kunna vid blifvande reglering tagas i betraktande, sä att olägenheter icke komma att uppstå.
Likväl kan jag icke underlåta att framställa några anmärkningar emot Utsk:ts Betänk.
Det innehåller nemi., att K.
M. skulle till R.
St:r aflåta nådigt förslag, enligt hvilket alla räntor och all tionde, som är anslagen till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser eller kyrkor, hädanefter skulle uppbäras genom kronans uppbördsmän etc.; men nu hafva R.
St:r, genom särskildt beslut, redan afslagit en väckt motion derom, att augmentsräntorna, hvilka äfven äro ett kronans anslag till militiestaten, skulle ingå till ränterierna, och i så fall kan väl icke nu i en skrifvelse till K.
M. nyttjas en ordalydelse, hvilken skulle omfatta äfven dessa räntor.
Likaledes är det en mängd inrättningar, hvartill anslag utgå, som jag icke vet, om det kan vara R.
St:rs mening att äfven de skola innefattas i den föreslagna regleringen — t. ex. räntor och kronotionde, som äro vissa städer anslagne.
Med nuv:de ordalydelse af förslaget, tror jag alltså att såväl K.
M. som de embetsmyndigheter, åt hvilka K.
M. kan komma att uppdraga att yttra sig i detta ämne, skulle få ganska svårt att veta huru långt R.
St:r önskade att man skulle sträcka sig.
Vidare förekommer i Utsk:ts förslag ordet »kostnadsfritt.» Föreg:de talare hafva redan gjort sina anmärkningar deremot, och jag får äfven säga, att jag icke kan gilla att det ordet influtit, på sätt som skett, ty det måste antyda, antingen att någon ersättning till kronans uppbördsmän ej skall ega rum, eller också att staten skall genom särskildt anslag godtgöra dem.
Jag anser dem kunna förpligtas att uppbära de ifrågav.de räntorna, men icke utan särskild ersättning.
Dessa äro de hufvudsakligaste anmärkningar, jag har att göra emot Utsk:ts förslag, och de afse egentligen formulerandet deraf; hvarföre och på det att Utslet måtte kunna framkomma med ett förslag i ämnet af så beskaffad lydelse att det lättare kan antagas, jag anhåller om återremiss af Betänk:t.
Sedan jag begärde ordet, hafva 2:ne talare till hufvudsakligaste delen besvarat de anmärkningar mot förslaget, som af de första talarne blifvit framställda, så att jag kan fatta mig kortare, än hvad jag först hade trott skulle blifva händelsen.
Man har ansett att detta förslag skulle kunna inverka menligt på indelnings-verkets bestånd.
Enahanda anmärkning hörde jag framställas, när, för några riksdagar tillbaka, frågan om skatteförenklingen afhandlades.
Den skulle också medföra våda för indelningsverket, efter som man påstod.
Erfarenheten har dock visat, att, innan denna skatteiorenkling skedde, utgjorde frågan derom ett vid hvarje riksdag återkommande tviste-ämne, som spridde oenighet emellan Stånden, men sedan förändringen blef genomförd, kunde ej detta
Den 11 Mars. 71 vapen vidare såsom agitations-medel begagnas, och det är först sedan detta steg blifvit taget, som möjlighet blifvit beredd att att under sämja och endrägt Riks-Stånden emellan på fredlig väg genomföra de förbättringar i åtskilliga rigtningar, som på sednare tiden blifvit vidtagne.
Jag hoppas att den nu föreslagna förändringen, om den bifa lies, kommer att i sin mån bidraga till underlättande af fortsatt arbete i samma rigtning.
I den mån man afskaffar obilliga och föråldrade inrättningar, så stadfäster man och gifver ökad styrka åt det, som är godt och nyttigt att bibehålla.
Det är uppenbart att någon förlust för löntagaren icke kan uppstå genom den föreslagna förändringen, hvilket äfven en föreg:de talare visat, ty det är kronouppbördsmannens skyldighet att inom 14 dagar efter uppbördsmötenas slut remittera penningarne till ränteriet, och han har icke rättighet att behålla dem till den 1 Maj, såsom vi hört en landshöfding påstå.
På detta sätt inflyter det tillräckliga medel i ränteriema, så att hvad till lönerne behöfves, kan derifrån utanordnas lika tidigt som beloppet nu varit hos regements-skrifvarne tillgängligt.
Att bibehålla den särskilda uppbörden för regements-skrifvarnes skull, synes mig något bakvändt.
Regements-skrifvarne böra, enligt min tanka, vara till för det allmännas tjenst och icke tvertom.
Om de nuvarande regements-skrifvarne komma att genom förändringen
Iida förminskning i sina inkomster, så måste dem beredas ersättning; men vid inträffande ledigheter bör denna ersättning försvinna, och min öfvertygelse är, att om den ifrågavarande förändringen blir verkställd, så kommer sannolikt framdeles en betydlig reduktion att göras i afseende på regementsskrifvare-tjensterna, antingen derigenom att dessa tjenster sammanslås med andra civila befattningar vid regementerne, eller ock derigenom, att en regements-skrifvare anställes för flere regementen.
Man har äfven trott att restantier å uppbörden skulle inflyta sednare; men vi böra härvid erinra oss att indrifvandet af restantier för närvarande tillhör kronofogden och icke regements-skrifvaren, hvilken ej har någon exsekutiv makt, utan blott skall utskrifva och till kronofogden aflemna restlängderne.
I afseende på uppbörds-förvaltningen, har man sagt att den skulle få ett betydligt förökadt besvär till följd af förändringen; men som till hvar och en, som har skyldighet att betala sådana räntor, eller sådan tionde, hvarom nu är fråga, i alla fall debetsedel måste utskrifvas för de personella algifterne, så måtte det väl icke vara ett så särdeles betydligt besvär, om på samma debetsedel äfven utfördes beloppet af förberörde räntor eller tionde.
Att sedermera af den skattskyldige emottaga, samt uppräkna och bokföra några rdr mera än förut, kan väl ej heller för kronofogden vara så synnerligen tidsödande.
Hvad åter militären angår, kan jag icke tro att befälet skall till följd af förändringen komma att förlora något i afseende på tjenstbarheten.
För det närvarande måste en regements-chef icke allenast vara en i sitt fack kunnig man, utan han skall 72 Den 11 Mars. äfven vara kameralist och administratör.
Om han i någon mån befrias från de kamerala och civil-ekonomiska bestyren, måtte väl icke något för den militära tjenstbarheten menligt derigenom inträffa.
Man har äfven anmärkt att ett betydligt förökadt ansvar skulle uppstå för landskontoren och ränterierna.
Jag tror dock icke att denna anmärkning är af någon betydenhet.
Penningar gå ju i alla fall för närvarande genom landskamererarnes och räntmästarnes händer till regementerne, och utbetalandet af en större anordning på en gång måtte väl icke vara förenadt med så mycket besvär, att det är värdt att omnämnas.
Det har totats om att tjenstgöringen skulle vara så särdeles sträng på landskontoren; detta är visst möjligt och jag vill icke bestrida att förhållandet understundom är sådant vid de flesta landskontor och vid några kanske merändels enahanda; likväl måste jag bekänna att vid besök, som jag för flere år sedan understundom gjorde å ett landskontor i en landsortsstad, jag ofta icke fann någon annan än en landskontorist uppe på embetsrummet.
Så farligt tror jag således icke att dermed är, som man kunde förmoda, i anledning af flera här fällda yttranden.
Den siste värde talaren har i allmänhet understött förslaget, men han har gjort några anmärkningar mot de af Utslut begagnade ordalag, nemi. »anslagen till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser eller kyrkor.»
Det torde vara nog att i afseende derå erinra att, efter hvad jag vill minnas, dessa ordalag^äro just desamma, som förekomma i 4:de §:n af författningen utaf år 1855, och att då denna författning kunnat tillämpas utan tvekan, så måtte man val äfven kunna reda sig vid tillämpningen af den föreslagna nya författningen.
Af en talare lades mycken vigt på den svårighet, som skulle uppstå, om förändringen äfven utsträcktes till kyrko-tionden, och han anförde att denna tionde hufvudsakligen stadnade inom socknen.
Denna uppgift grundar sig på ett misstag, ty biskopar, prostar, skollärare och domkyrkor hafva jemväl anslag af denna tionde, så att understundom minsta delen tillfaller socknen och dess kyrka.
Slutligen har man påstått att ett bifall till det nu i fråga v:de förslaget skulle stå i strid med ett beslut, som B.
St:r fattat i ani. af väckt fråga om augmentsräntornas indragning och utbyte mot anslag; men den förslagna skrifvelsen innefattar endast begäran om ett förslag från K. M., huru saken skall ordnas, och den omständigheten, att R.
St:r icke vid denna riksdag velat besluta att augmentsräntorna skola till statsverket indragas, lägger icke hinder i vägen för en undersökning, huruvida en förändring i sättet för uppbörden af dessa räntor är lämplig eller icke.
Augmentsräntorna äro dessutom icke tilldelade något embetsverk eller någon styrelse, utan de äro tillagde särskilda rusthållsnummer till dessas understöd.
Då jag nu anser mig hafva bemött de invändningar, som blifvit gjorda emot förslaget, så får jag anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk.
Den II Mars. 73 Frih. af Ugglas, Gustaf:
Om jag undantager den anmärkning, som här blifvit gjord, att detta förslag skulle komma att menligt inverka på sjelfva indelningsverket, — en anmärkning, som jag måste erkänna, jag icke kan fatta, — så har emot förslaget hufvudsakligen blifvit invändt att, genom ett bifall dertill, vederb:de lönetagares rätt i så måtto komme att förnärmas, att de icke skulle få uppbära sina löner på samma tid som nu.
Det är i afseende härpå, som jag anhåller att få upptaga R. o. Ad:s tid under några ögonblick.
Det har blifvit omtaladt huru det tillgår med uppbörden, men äfven jag kan, med den erfarenhet sorn jag i detta afseende har, meddela några upplysningar.
Inom det län, jag tillhör, tillgår nemi. sålunda, att uppbörden börjar den 1 Februari och slutar med den sista i samma månad, och böra penningarne sednast 3 veckor efter sista uppbördsstämman vara inlevererade till landtränteriet, hvarest också löntagarne då fullkomligt väl kunna uppbära sina löner.
Då det är medgifvet att normal-lönerna icke utbetalas förr än i Mars, och då jag nu vi sat att i Östergöthland alldeles samma förhållande skulle kunna ega rum, om detta förslag antages, så anser jag att från löntagarnes sida icke några skäliga anmärkningar borde kunna göras.
Jag anhåller äfven att få nämna några ord i afseende på det ökade besvär för kronans uppbördsmän, som man här vid rört.
Jag erkänner villigt, att dessa uppbördsmän äro öfverhopade med göromål, men den tillökning i göromål, som af förslagets gillande uppkommer, är icke af beskaffenhet, att om förändringen i öfrigt befinnes vara lämplig, böra föranleda till ett afslag.
Som R. o. Ad. har sig bekant, har ett med detta likartadt förslag blifvit väckt vid föreg:de riksdag, och K. M:s Befh:de samt, så vidt jag vet, äfven kronans uppbördsmän hafva fått tillfälle att öfver samma förslag yttra sig.
Deras svar har så utfallit, att något hinder från deras sida icke mötte, såvida en skälig provision för detta besvär lemnades dem.
Att denna provision skulle medföra en besparing, snarare än en utgift, för vederbrde löntagare, är min öfvertygelse; jag tror nemi. att, då regements-skrilvarne hafva 3 proc. af uppbörden, kronans uppbördsmän skulle åtnöja sig med en något lägre provision.
Mig synes sålunda att hvarken någon olägenhet för löntagarne kommer att uppstå, ej heller någon oskälig tillökning i uppbördsmännens arbete, om de erhålla någon ersättning.
Hr Charpentier har framdragit några anmärkningar mot sjelfva Betänk:ts uppsättning, och jag kan icke neka till att dessa anmärkningar i viss mån ega sin riktighet.
Jag hade äfven trott det vara bäst att återremittera frågan, men, efter de upplysningar, jag fått, nemi. att två Stånd redan bifallit Betänk:t, vet jag ej. om R. o. Ad. skulle besluta en återremiss, hvartill den skulle tjena.
Vid sådant förhållande och då sjelfva förslaget ej innefattar något definitift beslut, utan blott afser en underd. framställning till K. M., så får jag anhålla om bifall till ifrågav:de Betänk. 7i Den 11 Mari.
Jag ber att få tillägga endast några få ord till hvad jag förra gången hade äran att yttra.
Man har fäst sig vid att räntegifvarne skulle tvingas att göra 2 resor, den ena resan till kronans uppbördsman, den andra till regements-upphörden.
Ehuru jag erkänner att härigenom åstadkommes ett ökadt besvär för räntegifvarne, så tror jag likväl att detta låter värre, än hvad det i verkligheten är, ty vanligen åtaga sig tvenne personer från hvarje socken att liqvidera såväl sina som de öfrigas räntor.
Således är detta i sjelfva verket icke så betungande, som när man talar derom.
Hr Charpentier, som säkerligen eger den största sakkunskap i detta hänseende, har ingått på idéen af detta förslag, men han har visat hvilka stora formella brister finnas deri.
Jag ber att få tilllägga att i slutet af Utsk:ts anförande står: »äfvensom på enahanda sätt skulle förfaras med alla sådana åt tjenstemän, vare sig civile, militäre eller ecklesiastike, indelade ränte- eller tionde-anslag, hvilka indelningshafvarne ej ega rättighet att till leverering in natura uppsäga.»
Tager man detta yttrande efter ordalydelsen, så skulle deri äfven vara inbegripen den tertialtionde, som presterskapet eger att af sina sockenboar uppbära, och att denna således skulle utaf kronans tjenstemän uppbäras för att presterna tillhandahållas.
Min öfvertygelse är att Utsk:t aldrig afsett att denna tertial-tionde skulle uppbäras på kronans uppbördsmöten, men en motsatt slutföljd kan man dock draga af ordalagen.
Hr Charpentier har äfven erinrat att i ordet »kostnadsfritt» har inbegripits eller åtminstone borde inbegripas, att en ersättning af statsmedel skulle gifvas.
Han har äfven sagt att Utsk:t endast begärt hos K.
M. en undersökning af ämnet.
Utsk:t har icke begärt en undersökning af K. M., ty det har helt simpelt begärt att K.
M. täcktes i nåder låta till R.
St:r afgifva ett förslag i ämnet.
Det är de förut nämnda många bristerna, som böra hindra R. o. Ad. att bifalla detta Betänk., och då i hufvudsaken en hvar vet, att den delen af frågan, som rörer indelningsverket, är på K.
M:s pröfning beroende, hemtar jag deraf anledning att hos Hr Gr. o. Landtm, ytterligare anhålla om propos. på afslag å Betänk:t.
Att ordna den ifrågav:de angelägenheten, torde, efter mitt omdöme, ej vara så lätt, som motionärerne och flere med dem tyckas föreställa sig.
Jag vill nu emellertid fästa uppmärksamheten derpå, att man härvid har två väsendtligt olika vägar att gå, hvaraf den ena, ©tvifvelaktigt på en gång den enklaste och rigtigaste, skulle vara, att alla indelta räntor indroges till statsverket och att alla af dessa utgående löner anvisades af statsmedel.
Detta är också ett förslsg, som redan för lång tid tillbaka blifvit väckt och varit föremål för statsmagternas pröfning, men utan att vinna deras bifall, af Den 11 Mars. 75 skäl, som äro väl bekanta.
Den andra utvägen är, att räntorna väl fortfarande skola utgå till indelningshafvarne, men med den förändring i afseende å uppbördssättet, att uppbörden komme att ske genom kronans embetsman och ej såsom nu, dels genom staters och korpsers egen försorg och dels genom räntetagarne sjelfva.
Men äfven i denna forin har frågan sin ganska stora svårighet, Utsk:t har också uppgifvit åtskilliga af dessa svårigheter, och har, ang:de dessas beskaffenhet, yttrat att de voro af den natur, att de behöfde en fullständig utredning, hvilken R.
St:r sjelfva voro mindre lämpliga att företaga.
Emellertid har Utskrt, på ett efter mitt omdöme icke rätt förklarligt sätt, i sin konklusion liksom öfvergifvit sina egna premisser, och, fastän det erkänner nödvändigheten af en utredning, likväl med förbiseende af denna nödvändighet framställt ett förslag, som grundar sig på vissa bestämmelser, hvilkas lämplighet just behöfde utredas.
Så t. ex. innehåller Utskrts förslag, att den åtgärd, som skulle vidtagas, borde afse. att de indelta räntorna måtte kostnadsfritt i landtränterierna tillhandahållas vederbide, men förut har Utsk:t likväl sjelf anfört att denna fråga, huruvida uppbörden för de enskildas räkning skulle kunna ske kostnadsfritt, vore en omständighet, som fordrade utredning.
Likaledes har Utsk:t i sitt föregtde resonnemang yttrat tvifvel om huruvida räntetagarne skulle kunna förbindas att lemna uppdraget i kronans uppbördsmäns händer, men stödjer sedermera sitt förslag på den förutsättning, att detta, vore en afgjord sak.
Hvad för öfrigt beträffar det omnämnda stadgandet att de uppburna räntorna och Hondén alltid skulle tillhandahållas räntetagarne i landtränterierne, så tror jag att detta, som ovilkorlig regel, icke är lämpligt, ty otvifvelaktig! skulle det i vissa fall mycket bidraga till enkelhet och beqvämlighet, om dessa medel, på sätt det tillgår med ersättningen för den s. k. forsellönen, finge i föreskrifven ordning utbetalas direkte af kronofogdarne.
Jag har velat anföra detta, för att visa att, om en skrifvelse skulle ingå till K. M., hvilket jag ej vill motsätta mig, denna borde vara uppställd på ett annat sätt, än Utsk:t föreslagit.
Det borde nemi. då ej framställas något bestämdt förslag i ämnet, utan blott begäras en undersökning, och att, derest, efter en sådan undersökning, någon åtgärd i den antydda syftningen befunnes tjenlig och verkställbar, K.
M. måtte derom foga anstalt eller framställa förslag.
Jag vill icke heller underlåta att här lemna några upplysningar i afseende å en omtvistad punkt, nemi. huruvida det skulle vara en så stor svårighet eller så mycket ökadt besvär för kronans uppbördsmän att öfvertaga den ifrågavide uppbörden; och jag ber att såsom en sådan upplysning få meddela R. o. Ad. utdrag ur en promemoria i ämnet, hvilken blifvit afgifven af en i dessa frågor särdeles erfaren och insigtsfull landstats-tjensteman, chefen för ett landskontor. 76 Den 11 Mars.
Han säger bland annat: »uppbörden och redovisningen af ifrågavrde indelningar, lärer, på sätt föreslaget blifvit, icke kunna ske annorlunda än i ungefärlig likhet med uppbörden af folkskoleafgiften, i följd hvaraf antingen ett särskildt konto i räkenskaperna öppnas för hvarje indelningshafvare, eller om fögderi-räkenskapen upptager denna uppbörd summariskt, uppbördsmannen likväl måste föra, och till Konungens anordningen, samt till räntetagaren för hans efterrättelse aflemna hvar sitt exemplar af specifik räkning öfver hvarje indelningshafvares lön för året.
Det måste härvid anmärkas, hvad, utom landstats-tjenstemännen, knappt någon lärer tänkt uppå, att folkskoleafgiftens uppbörd och redovisning ensamt upptager lika stor tid, och kräfver lika stort arbete, som hela kronoupp börden tillsammans, och likväl skulle nu ifrågav:de förändring fordra ett långt vidlyftigare arbete, då i ett fögderi indelningshafvarnes antal är mångdubbelt större än socknarnes».
Ett sådant omdöme af en fullt kompetent person, torde val förtjena något afseende, och nödvändigheten att noga undersöka förhållandet — synnerligen med afseende på den punkt, som Utsk:t på förhand vetat afgöra, nemi. huruvida någon provision skulle utgå för denna uppbörd — lärer val icke kunna bestridas.
Jag anhåller att, i anledning af hvad Hr von Troil yttrat, om att tertial-tionden äfven skulle kunna inbegripas under hvad Utsk:t föreslagit, få göra honom uppmärksam på, att här blott är fråga om kronans räntor och tionde.
För öfrigt, efter de upplysningar jag erhållit, att detta Betänk, redan af 2 Stånd är bifallet, anser jag mig icke böra fortfara i mitt yrkande på återremiss, utan röstar äfven för bifall.
Såsom en hufvudsaklig betänklighet, i afseende på den ifrågasatta förändringen, har blifvit åberopadt ett yttrande af en landsstats-tjensteman, hvilket skulle ådagalägga de stora besvär, som vore med förändringen förenade och hvaruti ibland annat anfördes, att det skulle vara nödvändigt att upplägga ett särskildt konto för hvarje indelningshafvare.
Ett sådant konto skulle visserligen blifva erforderligt, om kronofogden skulle vara den, som utdelade lönerna till alla indelningshafvare; men då kronofogden blott skulle hafva uppbörden af räntorne om hand och insätta beloppet i landtränteriet, så behöfver han ej veta hvad hvarje indelningshafvare eger att bekomma, utan är det för honom tillräckligt att känna till hvilket belopp de indelta räntorne af samtlige inom hans distrikt belägna hemman uppgå.
Detta är så enkelt, att jag icke kan fatta, huru en gammal och van landtstats-tjensteman kunnat komma på den omförmälda tankan, såvida icke hans yttrande är afgifvet före den tid, då skatte-förenklingen infördes, och då hemmansräntorne bestodo af olika persedlar, som efter särskil - Den ll^Mars.
77 da, för hvar och en af dem bestämda pris löstes, samt indelningshafvarens andel således kunde blifva olika, om honom anvisades räntan af hemmanet N:o 1 eller af N:o 2.