Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke begärt någon framställning i anledn. af de anmärkn:r jag gjort vid denna frågas behandling, men jag kan dock icke underlåta, att till vederläggning uptaga de i min tanka oriktiga skäl, som mine värde motståndare anfört, för att bemantla det sätt, hvarpå saken behandlats.
Alt denna afgift är en bevillning, lärer ingen kunna bestrida och det skall bäst visa sig, om det blifver nödvändigt, att, rörande afgiftens belopp, rösta i förstärkt StatsUtsk.
Ar det fråga om bevillning, så är Bevilln:sUtsk. behörigt att göra förslag, och som dess rätt blifvit öfverlåten på Särsk. Utsk., så kan dess befogenhet äfven tagas för gifven.
Men lika litet som Bevilln:sUtsk. hade rätt, år 1844, att föreslå en del af bevillms användande till folkundervisningen, inom socknarne, lika litet har Särsk.
Utsk. nu haft rättighet att föreslå en annan bevilln:s begagnande till ett annai kommunalt föremål.
Om Särsk.
Utsk. varit behörigt att föreslå huru afgifterna för bränvins försäljning må användas, hvarföre har det icke äfven föreslagit huru skatten för 120 Den 1 Oktober f. m. bränvins tillverkning skall begagnas?
Sådant liar Utsk. hittills ulan klander underlåtit.
Hvad åter beträffar §:ns ordalydelse: så bestrider jag icke de rättelser deri, sora Gr. Lagerbjelke och Frih.
Iraedlerid visar det sig nu, huru orätt de Herrar och Män hade, hvilka motsatte sig förslaget om Länsnämnders uprättande.
I dera hade man haft en af författningen stadgad myndighet, till hvars förvaltning dessa medel kunnat lemnäs.
Sedan öfve: läggningen härmed ansetts fulländad, framstälde Hr Frih. o. Ordf. alt under densamma blifvit yrkadt, i afseende på l:ta morn., af Hr Hjärne och Gr. Lagerbjelke, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut, och af Frih. Raab bifall till Utsk:s nu afgifna förslag, med uteslutande af orden ”eller, der i Länet sådant ej finnes, under Pröfnings-Komités förfogande;” i afseende på 2:dra morn., dels bifall till Utsk:s förslag, dels ock vidblifvande af R. o. Ad:s förra beslut; samt i afseende på 3:dje morn., jemväl dels bifall till Utsk:s förslag, dels vidblifvande af R. o. Ad:s förut fattade beslut; hvarjemte Hr Frih. o. Ordf. yttrade, att han ansåg sig, vid sådant förhållande,' böra först framställa propos. till vidblifvande af R. o. Ad:s, i fråga om l:sta morn., fattade beslut.
Raab; Jag hemställer till llr Frih. o. Ordf., huruvida icke först propos. på bifall till Utsk:s förslag må framställas.
Hr Frih. o. Ordf. erinrade att ingen yrkat bifall till 1 :sta mom. af Utsk:s förslag.
Jag tror det, enl.
Riksd.Ordn:s föreskrift, vara i alla fall nödvändigt, att först framställa propos. till bifall på Ulsk:s Betänk.
Hr Frih. o. Ordf. yttrade, att han, sedan nu propos. till bifall å Utsk:s förslag blifvit begärd, finge hemslälla om R. o. Ad. behagade bifalla Irsta mom. af Utsk:s, i afseende pä 23:dje §:n, afgifna förslag.
Denna propos. besvarades med Nej; hvarefter Hr Frih. o. Ordf. hemslälde om R. o. Ad., i afseende på Irsta mom. afifrågavarrde §, ville vidblifva sitt förra beslut, och, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja, blandade med Nej, förklarade att han funnit
De härefter, i afseende på 2:dra morn., först till bifall och sedan till vidblifvande af R. o. Ad:s förut fattade beslut, framstälde props:ne besvarades med blandade
Ordf. förklarade att han ansåg den sednare, till vidblifvande af R. o. Ad:s beslut framstälda proposrn besvarad med öfvervägande Ja.
Sedermera blefvo, i afseende på 3:dje morn., enahanda propos:r framstälde och besvarade på samma sätt, hvarefter Hr Frih.
Den 7 Oktober f. m. 121 o. Ordf. förklarade att Iian ansåg R. o.
Ad. hafva nied öfvervägande
Ja besvarat propos. lill vidblifvande af dess beslut äfven i deDna del. 23:dje punkten, ang:de § 24.
Sedan Hr Frih. o. Ordf. upiyst att R. o. Ad:s förut i afseende på 24:de §:n fattade beslut var lika lydande med Utsk:s nu i lista, 2:dra och 3:dje mom. afgifna förslag, men att Utsk. tillagt ett nytt 4:de morn., anförde Frih.
Det förhåller sig alldeles så, som Hr Frih. o.
Ordf. behagat uplysa, att Utsk. har i dessa tre första mom. följt R. o. Ad:s beslut, hvilket också är lika med hvad Utsk. förra gängen föreslog, men Utsk. har tillstyrkt ett fjerde mom. af följande lydelse: ”1 stad må, på eller vid ett ställe, der marknad hålles, bränvin icke genom minuthandel eller utskänkning försäljas.”
Det skulle då kunna inträffa i Stockholm, att då här vore en marknad, som räckte 5 eller 6 veckor, så skulle här icke få säljas något bränvin i Stockholm under den tiden; men man får komma ihåg, att 35:te §:n, hvilken R. o. Ad. förut antagit, innehåller, att med bränvin här förstås äfven andra brända eller destillerade drycker; således skulle, under alla de tider i städerne då marknad hålles, hvarken Årrak, Cognac, Rhum eller Punsch kunna få försäljas och förtäras.
Detta innebär, om icke en orimlighet, åtminstone ett så skarpt lagbud, alt jag tviflar på möjligheten, att kunna få det samma eflerlefdt, och ehuru varm jag' må vara för nykterhetens goda sak, sä anhåller jag att R. o. Ad, ville afslå detta mom.
När Särsk. Utsk:s första JJetänk. i denna fråga förevar, och R. o.
Ad. ansåg nödigt, att en mängd förändringar i detsamma borde ega rum, så yrkades af åtskillige ledamöter återremiss, och att R. o. Ad. icke skulle definitivt fatta sina beslut.
Till skäl hvarför man åberopade det förhållande, att Ståndet icke kunde så noga öfverväga ordalagen eller frågans beskaffenhet, att ju icke ett misstag dervid kunde upkomma, men att deremot ett sådant misstag kunde af Utsk. förekommas.
Man staduade också, på grund deraf, i förenämnde beslut att icke då definitivt afgöra denna fråga.
Följderna deraf visa sig också redan, när man närmare begrundar första punkten i Utsk:s förevande §, hvilken stadgar att: ”A landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbjuden på eller invid det ställe, der auktion, marknad eller mönstring med beväringsmanskap hålles, eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad är.”
Nu veta vi alla tämligen väl, att en auktion lika väl kan hållas på gästgifvargården, som på annat ställe, att på många gästgifvargårdar i Sverige hållas marknader och äfven mönstringar med beväringsmanskap, att vid alla de tillfällen, der kronoskjutsning förekommer, samling af de kronoskjutsande sker vid gästgifvargårdarne, såsom varande just de ställen, der kronoskjuts ombytes.
Detta har nu Den 7 Oktober f. ni. till följd, att om detta beslut gar i verkställighet, så skall vid hvarje tillfälle, då en samling af kronoskjutsande finnes vid gästgifvargården eller dä auktion, marknad eller beväringsmönstring der hålles, bränvinsutskänkningen derstädes vara förbjuden ända derhän, att icke en resande, som kommer dit, om han önskar det aldrig så gärna, skulle kunna få en bränvinssup till den måltid, lian vill förtära.
Jag kan icke nog uttala, att jag måste beklaga, att icke Utsk. närmare begrundat detta R. o. Adis beslut, då det var föremål för Utskis behandling.
Utsk. hade då kunnat lill R. o.
Ad. göra framställning om nödvändigheten att i delta beslut införa åtskilliga modifikationer, ledande derhän, att de orimliga följder, som detta beslut skulle i verkställigheten medföra, hade kunnat undvikas, ty säkert är, att denna punkt, om den skall blifva lag, aldrig kan efterlefvas, med mindre än att man vill begå våld emot dem, som hafva rättighet till gästgifverierna, genom att förbjuda dem att utskänka bränvin.
Detta exempel vittnar temligen väl om den grad af besinning och grundlighet, hvarmed Utsk. behandlat frågan.
Det finnes näppeligen någon stad, der icke marknader hållas, och, der icke detta sker, så hållas de invid staden eller möjligen straxt utanför dess stacket.
Nu händer, att en krögare eller en bränvinsminuterare har sin bostad just bredvid det ställe, der denna marknad hålles.
Ar det då, jag frågar det, rimligt att vilja förhindra denne person alt drifva denna sin rörelse, just derföre, att han har sin bostad, der marknad hålles?
Det är dessa förhållanden det Serskildta Utsk. bordt betänka, och ej föreslå ett tillägg i §:u, som jemväl innefattar en orimlighet.
Eftersom R. o. Ad. redan fattat sitt, mindre väl betänkta beslut i första punkten, sådan som den är iuförd i Utskis förslag, så kan naturligtvis intet vidare dervid lillgöras, men hvad beträffar den sisla punkten, som år ännu orimligare än den första, så anhåller jag, alt R. o. Ad. ville densamma afslå.
Det lärer väl vara temligen klart för hvar och en, att denna § och åtskilliga andra äro tillkomna i nykterhetens intresse, och det lärer väl icke vara obekant för någon, att Utsk. haft full anledn. att föreslå åtskilliga åtgärder i denna rigtning, hvartill åtskilliga anledmr gifvits så väl inom som utom Riksdagen.
På detta vis hafva dessa restriktioner, röride bränvins-. försäljningen, upkommit.
Hvad beträffar de trenne första momme i denna §, så äro de af R. o. Ad. sjelf föreslagne.
Hvad fjerde mom. beträffar, så är det verkligen öfverensstämmande med förhållandet, att detsamma tillkom under ärendets sista behandling inom Utsk.
Man ansåg, dels till följd af BorgareStis återremiss, dels af R. o. Adis och PresteStis beslut, dels af yttranden af BondeStis ledamöter inom Utsk., hvilka lade mycken vigt på alt vid marknader på landet bränvinsförsäljning skulle blifva förbjuden, att något i detta fall borde göras.
Man kom då in i öfverläggning om orsaken, hvarför det ansågs mindre skadligt alt tillåta en oinskränkt bränvinsförsäljning under marknaderne i Den 7 Oktober f. ra. 123 släderrie än på landet.
För min de! måste jag då erkänna, alt jag icke kunde finna något skäl, hvarföre man ansåg, att vid de stora folksamlingar, som egde rum i släderne, man icke skulle hafva skäl att befara sådana oordningar af öfverdrifvet superi, som vid sådana folksamlingar på landel.
Jag ansåg det vara till och med flera anledntr att förbjuda bränvinsförsäljningen i städerne under marknader, än på landet, derföre att pä landet finnas vanligen icke så många försäljningsställen, som i städerne.
Jag måste då följa min öfvertygelse, och i delta fall förena mig med dem, som yrkade, att samma lag mätte gälla för städerne, som för landet.
Det uplystes vid ett tillfälle, att dä skulle det olämpliga förhållande inträffa, att i vissa större städer, såsom Stockholm, Upsala, Orebro, Christinehamn m. fl., der marknaderne räcka en eller flera veckor, skulle det inträffa, ali raan under hela denna lid icke skulle ega rätt att utminutera eller utskänka bränvin.
Det måste medgifvas, att så verkligen blefve förhållandet, om lagstadgaudet blefve oinskränkt, men jag får då föreslå att, efter man icke vill gä så långt, som all t. ex. här i Stockholm förbjuda utskänkning af bränvin under en tid af en å två månader, som en marknad kan räcka, man måtte göra ett undantag för sådana tillfällen för Slockholm.
Skulle man åter icke vilja göra någon modifikation i detta morn., hvilket jag verkligen anser alltför radikalt, så nödgas jag, ehuru ogerna, rösta emot detta mom. af Ulsk:s förslag, emedan i alla fall jag tror, att man måste, i afseende på förändringarne i författmn om bränvins tillverkning och försäljning, icke gå allt för radikalt tillväga.
Likväl anser jag, att det 4:de mom. allt för väl kunde stå qvar, om man lyckades att inflicka deruti ett stadgande, hvarigenom undantag gjordes för sådana tillfällen, hvarpå man egentligen grundat förslaget om detta morms antagande; om man t. ex. kunde ställa så till, att mom. blefve tillämpligt i alla de fall, der marknader i småstäderne räckte en eller tvä dagar, emedan dessa marknader äro i samma kalhegori, som de på landet, hvaremot undantag kunde göras för de långvarigare marknaderne.
Delta ändamål skulle lättast vinnas, om efter sista ordet i mom. tillädes: ”derest K:s Beflude icke särskildt undantag meddelar”.
Då blir K:s Befinde i tillfälle att särskildt pröfva de tillfällen, då man skulle anse det alltför orimligt att icke tillåta bränvinsförsäljning i stad.
Jag anhåller om propos. på bifall till de öfriga momme, sådana de blifvit af Utsk. föreslagne, men till del sista morn., med det af mig nu föreslagna tillägg.
Jag skulle föreställa mig, att vi ej längre behöfva diskutera denna §.
Hvad beträffar de första momme, sä äro de alldeles lika med R. o.
Ad:s förra beslut.
Hvad angår det 4:de morn., så, derest det också vore tillåtligt att tillägga några ord, som förändrade meningen, hvilket R. o. Ad. förklarat sig icke kunna eller böra göra, så skulle jag anse, att sådana undantagslagar, som Hr Hjärne föreslagit, icke äro lämpliga, och får derföre motsätta mig hans förslag.
Om 4:de moars olämp - 124 Den 7 Oktober f. m. lighet i sin helhet, torde icke behöfvas annat vittnesbörd, än att de varmaste ifrarne för nykterheten inom Utsk. reserverat sig emot detsamma, såsom af Betänk, synes.
PresteSt. har äfven nyss afslagit detsamma.
Jag tror icke att vi behöfva några flera motiver för afslag.
Jag anhåller, alt Hr Frih:n och Ordhden ville dela propos:na så, att den första propos. blir om de tre första momme och den andra om det 4:de mom. ensamt.
Uppå härefter särskildt framställde propos:r lades Irsta, 2:dra och 3:dje momme af ifrågavarrde §, med vidblifvande af R. o. Adrs förut fattade beslut, lill handlingarne, och afslogs ej mindre Utskrs än ock Hr Hjärnes, i afseende på 4:de moni., afgifna förslag. 24:de punkten, ang:de § 26.
Ordfrden uplyste, att R. o. Ad., vid pröfningen af Utskrs Betänk.
JVs 13, bifallit den deri föreslagna 26:te §:n, med den förändring, att 2:dra mom. erhållit följande lydelser ”Pä landet vare då, derest Krs Befhrde ej särskildt undantag meddelar, all annan utskänkning förbuden, än på gäslgifvaregårdar vid måltider till resande.
I stad eger vederbörrde myndighet att bestämma, hvilka timmar om dagen utskänkning må vara tillåten”.
Hr Cederschiöld, Rob. Theophronr
Jag har ansett mig böra fästa upraärksamheten derpå, att redaktionen af denna § är, efter mitt förmenande, i högsta måtto misslyckad.
Jag förmodar, att meningen är att förbjuda all utskänkning af bränvin, med de undantag, som äro nämnda i denna §.
Om jag häruti icke misstager mig, så vill jag fästa upmärksamheten derpå, att ett sådant förbud icke är i §:n uttryckt.
Det står nemi.: ”Under sön- eller helgedag må ej bränvin, sorn är torvttradt genom parti eller minuthandel, till köpare utmätas eller utlemnas”.
Således skulle bränvin, som ej vore genom parti eller minuthandel försåldt, få utlemnas.
Om man följaktligen vill föregifva, att man skänker bort det, så kan man utmäta och utlemna huru mycket man behagar, och sådan tror jag, att tillämpningen blir.
Jag har ansett mig böra fästa upmärksamheten derpå.
Jag tror visserligen, att det är Gr.
Lagerbjelke, som infört den methoden vid delta ärendes behandling, att icke någon ändring af redaktionen i Utsk:s förslag skulle fä göras vid de beslut man fattar.
Jag tror detta vara stridande emot 49:de §:n Riksd.Ordn:n, men om R. o. Ad. redan tagit på hand, att gå Gr.
Lagerbjelkes önskan till mötes i den vägen, så kan jag icke motsätta mig det, men att författn:n icke vinner derpå, det är mycket säkert.
Lagerbjelke: R. o. Ad:s prot.-utdr., ang:de 26:te §:n, innehöll, att §:n ”bifölls med den förändring, att 2:dra mom. erhåller följande lydelse” etc.
Det är således gifvet, att förra gången detta förslag hos R. o. Ad. förevar, biföllos Usta och sista mom. i §:n.
I det sista mom. har Utsk. icke gjort någon annan förändring, än att ordet ”alltid” blifvit infördt.
Det faller af sig sjelft, och R. o. Ad. har städse tillförene så tillvägagått, äfvensom Hr Gr:n o. Landtm, förklarat, att något an - Den 7 Oktober f. m. 125 nät lillvägagående- icke får ega rum, än att, då Ståndets förut fattade beslut icke blifvit af Utsk. till förändring tillstyrkt, utan Ulsk. är af samma tanke som Ståndet, så får Ståndet icke frångå sitt beslut och Utsk:s tillstyrkande om vidblifvande af detsamma, hvadan R. o. Ad. lärer vara bundet vid sitt förut fattade beslut, i afseende på första och sista momme; men vill R. o. Ad. afslå ordet ”alltid”, så står det li. o. Ad. fritt.
För min del anser jag detta ord vara fullkomligen likgiltigt.
Hvad åter 2:dra mom. beträffar,' så torde R. o. Adis beslut hafva ett ganska stort företräde framför Utsk:s förslag.
Man må önska nykterhet huru mycket som helst, så lärer man icke kunna anse den befordras dermed, att man fastställer lagbestämmelser, om hvilka man bestämdt vet, att de icke blifva efterlefda.
Då det nu blifvit i detta Betänk. föreslaget och detta förslag redan vunnit R.
Stms bifall, att "alla spirituösa, brända och distillerade drycker skola anses såsom bränvin, så faller det nästan af sig sjelft, att det är snart sagdt omöjligt att förbjuda utskänkning af alla spirituösa drycker på sön- och helgedagar å annan tid, än emellan kl. 1 och 3 e. m.
Det vöre väl då bättre att bestämma, och R. o. Ad. har förut fattat detta beslut, att man borde tillåta lqkalmyndigheterne, d. v. s.
Magistraterne i städerne och K:s Befhmle på landet, att göra undantag härifrån och bestämma andra tider, då utskänkningen finge ega rum.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. täcktes, med vidblifvande af sitt beslut, afslå Ulsk:s förslag lill förändring i denna del.
I denna § förekomma 3:ne morn., såsom förut är anmärkt.
Emot Esta mom. deraf har Hr Cederschiöld gjort en anmärkn.
Jag får för det första förklara, att jag äfven i min mohn har protesterat emot den tolkning af Riksd.Ordnm, som här gjort sig gällande, nemi. att här skulle vara förbjudet att göra jemkningar uti förut fatlade beslut, då ärendet återkommer till R.
St:r, med mindre än denna jemkning af Utsk. föreslås.
I denna del instämmer jag med Hr Cederschiöld; men hvad åter beträffar
Hr Cederschiölds anmärkn. emot Usta morn., så ber jag att få uplysa Hr Cederschiöld derom, att då man icke vill betaga möjligheten för en handlande, att kunna på sitt kontor besvara ett affärsbref, ang:de en bränvinshandel, och således äfven göra köpslag om en sådan vara på en söndag, så har man här . ställt förbudet icke emot köpslutet, utan emot utlemnande af varan.
Hvad som 1111 är stadgadt om köpare, så kan väl lagen icke vara så uttänjelig, att man skulle kunna frikalla den ifrån ansvar, hvilken lemnar ut varan till en köpares ombud, derföre att han icke lemnat den till köparen sjelf.
Jag hoppas således, att R. 0.
Ad. ville vidblifva sitt beslut i afseende på Usta mom.
Hvad beträffar 2:dra morn., så ber jag att få upläsa ett förslag till förändrad redaktion deraf, öfverlemnande det sedermera till Hr Frilun 0.
Ordfiden.
Det lyder sålunda: ”1 stad eger veder - 126
Den 7 Oktoljer f. m. börlig myndighet att bestämma om utskänkning då får ske och i sådant fall på hvilken tid den må vara tillåten”.
”Lag samma vare för utskänkningsställe, beläget på landet inom -J mil ifrån stad.
Annorstädes på landet, vare all annan utskänkning förbjuden, än vid måltider åt spisande gäster”.
Jag bekänner, att denna redaktion är tillkommen mycket med (anka på ställen, som ligga häromkring Stockholm, och jemväl på dylika ställen, sorn ligga närmast omkring andra städer; men denna redaktion har det stora företrädet framför R. o. Ad:s beslut, att man icke behöfde införa hvad som alltid förekommer, om jag sä må säga, förhatligt, nemi. rättighet för myndigheterne, att göra undantag för den ene eller andre näringsidkaren.
Jag skulle äfven tro, att Hr Frilen o. Ordkden icke kan linna sig föranledd, dä den ordställning jag upläst ej innebär någon annan afvikelse ifrån R. o. Ad:s förra beslut, än att der står: ”utskänknings-ställe, beläget pä landet, inom en qvart mil ifrån stad” i st. f. ”med undantag af K.
Djurgården” —, att vägra propos. derpå, synnerligen då Hr Frih:n o.
Ordf:den icke heller nekat Hr Hjärne propos. på det af honom begärda tillägg till 4:de mom. af 24:de §:n.
I sista mom. har Flsk. ansett sig, för mera eftertrycks skull, böra tillägga ordet ”alltid”, men jag anser icke att derpå ligger någon vigt.
Hvad ls:ta och 3:dje morarna beträffar, så lärer R. o. Ad. icke kunna förändra sitt fattade beslut, emedan Utsk. har uptagit R. o. Ad:s beslut, och föreslagit de andra Stånden att instämma i detsamma, likväl med undantag af ordet ”alltid” i 3:dje morn., men för formrigtiglietens skull och dä jag anser, lika med en föreg:de talare, detta ord hvarken göra till eller ifrån, så tillstyrker jag, att R. o. Ad. i allo vidblifver sitt förra beslut.
Hvad äter angår 2:dra morn., sä skulle jag verkligen vilja hemställa, att R. o. Ad., med vidblifvande i öfrigt af sitt förra beslut, ville derifrån utesluta det tillägg, sorn rörer bränvins ulskänkande under måltider och till resande, i hvilket fall jag vill rösta derför.
Jag ser icke något skäl hvarföre, då R. o. Ad. anhåller, att K:s
Befide skall ega rätt att meddela undantag från den allmänna regeln, man icke äfven skulle vilja öfverlemna åt K:s Befh:de att, 'om han så för godt funne, äfven medgifva det undantag, att bränvins utskänkning pä gästgifvaregårdar åt spisande gäster måtte fä ega rum.
Detta grundar sig naturligtvis pä den förutsättningen, att resande omöjligen kunna undvara aptitsupen, men denna aptitsup är, i min tanka, icke af den stora vigt, att olägenheterne af detta stadgandes borttagande kunna upväga alla de oordningar, som af detsamma kunde föranledas.
Det lärer nemi. icke vara obekant, att det “finnes' ganska många gästgifvaregårdar i landet, der stora oordningar ega rum på sön- och helgedagar, derföre att det finnes oordentliga gästgifvare, som begagna sig Den 7 Oktober f. ni. 127 af rättigheter) till utskänkning af bränvin åt resande, för att hålla öppen krog på söndagen.
Ad. och Gr.
Lagerbjelke ville tillåta oss att ändra R. o. Ad:s beslut härutinnan.
Då den principfrågan, huruvida ett lill Utsk. återremilteradt och derifrån i oförändradt skick återkommet förslag, som en gång blifvit af ett Stånd antaget, af detta Stånd får ändras eller icke, är af stor vigt för kommande tider, så torde det här vara af vigt att citera den §:s ordalydelse, som stadgar huru härmed skal! förfaras, och jag kan icke, i likhet med den siste värde talaren, begära tillstånd af Const.Utsk:s Ordf:de, att få föreslå en sådan förändring, ulan jag begär det af Grundlagarne.
Det stadgas nemi. i 3:dje mom. af 4i):de §:n Riksd.- Ordn:n, att dä ett Betänk, ifrån Utsk. inkommer, så är det hvarje Stånds ovilkorliga rättighet att antaga det med eller utan förändringar.
Sedermera stadgas i samma §, att, om förslaget blir återremitteradt till Utsk., så ega äfven Stånden, d. v. s. alla Stånden, äfven de, som icke återremitterat frågan, att antaga förslaget med eller ulan förändringar.
Jag kan för min del icke annorlunda fatta meningen af Grundlagens innehåll, hvilken, efter mitt förmenande, är alldeles gifven och klar, och jag kan derföre icke annat än beklaga, att R. o.
Ad. låtit förmå sig att ingå på ett förfaringssätt, sådant som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, nemi. att icke låta förmå sig, att göra förändring i förslaget.
Otvifvelaktig! kommer della att hafva ganska menliga följder pä förfaltnms tillämpning.
I afseende på nu förevar:de §:s lydelse, så har Frih.
Raab yttrat, att han trodde ordet ”köpare” icke kunna tolkas sålunda, att icke stadgandet hade samma gällande kraft, äfven om en annan person, såsom köparens ombud, kom att afhemta varan ifrån den person, som hade sålt henne.
Jag får då säga, att, efter den erfarenhet jag har, skulle tydningen blifva olika i den ena Domstolen emot den andra, och jag tror icke, att man bör stadga sådana lagar, som kunna gifva bestämd anledn. till olika tillämpning.
Det synes mig alldeles klart, att de ord, som här äro intagna i en mellanmening, nemi.: ”sorn är föryttradt genom partieller minuthandel”, äro öfverflödiga och skulle kunna ntelemnas, men som, äfven om dessa ord borttogos, meningen icke blefve så tydlig, som jag önskade, så tager jag mig friheten att här framställa ett förslag till förändrad redaktion af hela §:n, sålydaude: ”Under sön- och helgedag vare å så väl gästgifvargård, sorn annat näringsställe i stad och å landet, utskänkning tillåten endast till spisande gäster klockan emellan 1 och 3 e. m.
Under sådan dag må, med nu stadgadt undantag, bränvin ej till någon utmätas eller utlemnas.
Under gudstjenst skall utskänkningsställe alltid vara tillslängdt”.
Det förekommer mig nemi., att det varit Utsk:s mening med det föreslagna undantaget, rör:de utskänkning till spisande gäster kl. emellan 1 och 3, att icke i annat fall någon utmätning eller utskänkning af bränvin skulle på söndagen få 128 Den 7 Oktober f. m ega rum.