Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, att ifrågavar. 2 r:dr sällan upbäras af Presterskapet, ulan gemenligen lemnäs såsom en tillökning i fosterlegan för barnen.
Hvad beslut R. o. Ad. i denna fråga täckes fatta, är visserligen mig likgiltigt, men då PresteSt. synes ifra för bifall till denna Den 1 Februari e. m. 311 punkt i förslagel, tror jag att R. o. Ad. bör gå detta Stånds önskningar till mötes.
Hr Bildt: Inom Utsk. sökte jag göra gällande den af den förste talaren yttrade åsigt, men då Utsk-.s majoritet tillkånnagaf en motsatt, och ledamöterne af PresteSt. inom Utsk. yttrade sig så, som Hr von Troil nyss omnämnt, ansåg jag hvarken lämpligt eller behöfligt att afgifva någon reservation emot Utsk:s tillstyrkande, enär detta egentligen och hufvudsakligasl borde tillkomma PresteSt., hvilket frågan närmast rörer.
De af den förste talaren åberopade skäl, utvecklades fullständigt af PresteSt:s äldste ledamot inom Utsk. eller, om icke den äldste, åtminstone den främste ledamoten, hvilken har en serdeles rik och mångfaldig erfarenhet i alla de värf, som tillhöra Prestman.
Denne ledamot lade stor vigt derpå, att desse 2 r:dr, som utgjorde en kär sparpenning, den der kunde insättas i Sparbanker för desse fattiga barns räkning och vore ännu eli saraband lill emellan Prestmannen och desse barn, hvilket hitintills burit ganska goda frukter, måtte fortfarande utgå.
Och då nu den genom indragning af denne utgift upkommande hesparning är så ringa, men densamma deremot kan på sätt, jag nu omförmält, komma denna pariasklass inom samhället till godo, tror jag rättast vara att, med godkännande af den förste talarens åsigter, afslå betänk.
Under diskussionen inom Utsk. om denna fråga blef, om jag icke missminner mig, uplyst, alt icke inom alla Stift Presterskapet äger upbära desse 2 r:dr, och alla Ulsk:s ledamöter af PresteSt. instämde derutinnan slutligen, att denna utgift borde indragas och besparas Barnhuset.
Då nu PresteSt. bäst är i tillfälle att bedöma ändamålsenligheten af bibehållandet eller uphörandet utaf denne utgift, men PresteSt:s ledamöter inom Utsk. ansett afgiften böra indragas, tror jag att R. o.
Ad. äfven bör bifalla betänk.
För den Prestman, som undfår desse 2 r:dr, kan afgiften icke vara af någon betydenhet, men deremot genom dess fortsatta utbetalande bortplottras
Barnhusets medel ulan egentlig nytta dermed.
Icke eller kan jag inse, att denna högst ringa vedergällning skall i större mån än pligtkänslan kunna väcka Kyrkoherdens eller Pastors nit för sina åliggandens upfyllande, eller att han för dessa 2 r:dr skall mera vårda sig om de inom Socknen befintlige Barnhusbarns upfostran än annars; hvadan jag yrkar bifall till betänk.
Palmstjerna omförmält, up1 yste PresteShs ledamöter inom Utsk., ali afgiften 2 r:dr b:co icke upbäres inom alla Stiften, och då desse ledamöter derjemte lillkännagåfvo, att Presterskapet alldeles icke vore angeläget att emottaga den, vet jag sannerligen icke, hvarföre man med afslag å betänk, skall bibehålla en utgift årligen af 2,800 r-.dr b:co, hvartill denne afgift upgick år 1843.
Dessutom har den fond, Barnhuset äger, blifvit ganska mycket medtagen, och jag anser det vara vida bättre, att desse 2,800 r:dr besparas till något mera 312 Den 1 Februari e. m. ny Iligt ändamål.
Derjemte anser jag mig böra nämna, att Utskrs ledamöter af PresteSt. ansågo det vara under deras värdighet att upbära desse 2 r:dr.
På dessa skäl tillstyrker jag bifall till betänk.
Stora Barnhuset tillhör Slockholms stad enskildt och således hafva landsförsamlingarna icke något att skaffa med desse barn.
Såsom vi känna utsättas barnen lill upfostran på landet.
Deras öde är icke alltid det lyckligaste, och det är således af vigt, att inom hvarje församling finnes någon, som har moraliskt ansvar att tillse vården om desse barn.
Jag medgifver visserligen, att afgiflen 2 r:dr är ganska ringa, men den utgör dock ett ”gif akt” för Preslerskapet, som upbär den, att vårda sig öra barnens upfostran.
Jag skulle således tro, det icke vara skäl, att för den ringa besparing, som derigenom upkommer, indraga denna afgift, såvida icke PresteSt. anser, att så bör ske och af sådan anledn. hemställer jag, om icke denna frågas afgörande bör anstå intilldess PresteSl:s beslut härutinnan blir oss obekant.
Jag delar visserligen den siste talarens mening, att man lieldst borde låta med denna frågas af görande anstå, intilldess PresteSt:s beslut blifvit oss bekant; men jag befarar, att sådant icke är med Riksd.Ord. förenligt.
Betänk, har varit 2 gånger bordlagdt och mäste nu ovilkorligen afgöras.
Under sådane förhållanden anhåller jag, all få fästa upmärksamheten derpå, att skälet hvarföre afgiften 2 r:dr b:ko icke utgår från alla Stift, lärer vara alt från de hufvudstaden närmast belägna, införas de mollagna barnen till Barnhuset för alt der förevisas.
Församlingarnas Presterskap inom desse
Stift skall icke såsom i de öfriga vara skyldigt att hafva tillsyn å barnen.
I fråga om af giftens försvinnande eller bibehållande torde jag få nämna, hvad en ledamot i den komité, som nyligen haft befallning med Barnhusets angelägenheter, meddelat mig.
Det är alt komiterade icke ansett för barnen nyttigt alt afgiften uphörde, hvarföre de äfven föreslagit hennes fortfarande.
Frågan lärer i slutet af sisth år vara hos K.
M. afgjord, ehuru beslutet ännu icke är bekant.
Emedlertid synas R.
St. icke böra besluta någon förändring af hvad hitintills härutinnan ötligt eller stadgadt varit.
Jag förnyar alltså min anhållan om afslag å betänk, i denna del.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad. behagade bifalla StalsUlsk:s ifrågavar. tillstyrkande, men denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarpå H.
Ex. framslälde propos. till afslag å samma tillstyrkande, samt då dervid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg R. o. Ad. hafva afslagit Ulsk:s tillstyrkande.
Sora tiden är så långt framskriden får jag till H. Ex.
Hr Frih. o. Landtm, hemställa om icke
Ståndet finge åtskiljas efter slutad votering. lien 1 Februari e. m. 313 Sedan härefter R. o. Ad., uppå derom af H. Ex. Hr Frih. och Landtm, framstäld propos., beslutat att vid voteringens slut åtskiljas, uplästes lill justering och godkändes följande förslag till voterings propos.:
Den, som bifaller StatsUtsk:s i 40 § af dess utlåt. n:o 30 gjorda tillstyrkande, voterar Ja j den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad.
Utsk:s förenämnde tillstyrkande.
Nej — 23. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m.
Onsdagen den 5 Februari 1851.
Justerades pleni prot. för d. 22 sisth Januari. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Manderström, Ludvig, med anledn. af den embetsresa han på K.
M:s befallning företagit till Norige, anhållit att med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, blifva endtledigad från sin befattning såsom Bänkman inora 6:le Bänkm:safd:n. R. o.
Ad. leranade härtill sill bifall.
Med anledn. af den åler remiss, som R. o. Ad. bifallit å Allm.
Utsk:s utlåt. n:o 16, anhåller jag att få väcka en motion med begäran om remiss deraf lill samma Utsk.
Hr Tham upläste härefter följande:
Icke utan djupt bekymmer förnimmer hvarje vän af vår rena Evangeliska trosbekännelse den söndring och den sektanda, som 314 Den 5 Februari. inom
Svenska kyrkan under olika företeelser fortfarande uppenbarar sig.
Om kyrkan ifrån utlandet hotas med införande och spridande af läror, stridande mot all Christendom och med försök att rubba den i sin innersta rot, har den äfven inom sig fiender icke mindre farliga för dess bestånd, mot hvilka det är icke mindre angeläget att höja ett väktarrop.
Med det mångtydiga, ofta missbrukade eller missförstådda namnet läsare har man betecknat icke endast svärmeandar, som antingen omedvetet eller med afsigt förvrängt bibelordet och deruti inlagt sina egna meningar och hugskott, förderfliga för trons rätta lif, hvilket uppenbarar sig ej blott i betraktelser och i andaktsöfningar utan äfven i lefvernels helgelse; man har äfven under denna benämning förstått sådane, som ledde af en sann Christlig anda och som med väckt behof af en fast grund för sin tro ifrat för lärans renhet och, då de icke tyckt sig finna den i de till församlingarnes tjenst an.lagna läroböcker; offentligen yttrat sitt ogillande af dem och för deras skull allt mer söndrat sig från församlingarne och tagit sin til 1 flygt till enskilda sammankomster och konventiklar, vid hvilka de haft frihet att begagna andra andaktsböcker än dem, som kyrkan erbjuder.
Ledare hafva icke heller saknats, som, sedan de hemligen underblåst lågan haft all möda ospard att hålla den brinnande och af sjelfva söndringen sökt sina egna fördelar.
Mycket som utgått från en ren och klar källa har ander sådan ledning blifvit bortblandadt och dess rena åder grumlad och fördunklad.
Huru långt sektandan har gått, torde ej här behöfva att omordas.
Separalisterne sjelfve hafva dragit försorg om att deras sträfvande och påstående blifvit nogsamt kände.
Betänkligast är dock förhållandet inom åtskilliga församlingar i Norrland, der t. ex. kyrkan icke oftare besökes än då nattvardsgång förekommer och sällan äfven då af dem, som sjelfva tilldela sig sakramentet eller erhåller det af en person, som till denna presterliga förrättning blifvit inom sekten vald; der många ej kunna förmås alt i kyrkan begagna den nya Psalmboken, utan antingen afhålla sig ifrån att deltaga i kyrkosången eller också medhafva sångböcker efter eget urval och merendels den gamla Psalmboken; der dopformuläret i vår Handbok ogillas, hvarföre ock sekten yrkar att få barnen döpta efter den gamla och verkställa äfven inom sig Döpelseakten; der vår antagna Kateches förkastas och barnen vid hemläsningen undervisas i den gamla, der med ett ord de nya böckerne eller såsom de säga ”nyböckren” framställas såsom innehållande förderfliga läror och såsom hinderlige för en återgång till och en förening med den öfriga församlingen.
Hvilka bekymmer denna sektanda när och fjerran ådragit nitiske lärare torde jag här icke behöfva att framställa.
Då åter erkännas måste, att många af de anrnärkmr mot vår Kateches icke sakna all grund, utan
Ihy värr äro fullt grundade; att vår Handbok i många fall påkallar en revision och att äfven vår Psalmbok, ehuru förträfflig och sannolikt den yppersta någon församling eger, likväl har ett och annat mindre vål afvägt uttryck, Den 5 Februari. 315 som icke allenast kan utan äfven blifvit missförstådt, så må den vördsamma anhållan jag nu går att framställa väl kunna anses af behofvet påkallad: att Riksens nu församlade Ständer ville i 1111- derd:het bos H.
M. anhålla att en komité blefve nedsatt, som finge i updrag alt revidera den nu varande och gällande Lindblomska Katechesen, den nu gällande Handboken och Psalmboken.
Genom en sådan revision kunde omöjligen någon af de faror upkomma, som en värd talare inom detta Stånd förespått skulle upstå om den Lindblomska Katechesen undanträngdes af en annaD.
Förtroendet skulle deremot växa, då allt återfördes till fullkomlig enlighet med Biblens läror, och Separatisterne skulle förlora ett icke ringa vapen, då utur kyrkans Läroböcker all godtycklig tolkning borttogs.
Jag bör slutligen tillägga den förklaring alt det visserligen icke undfallit mig eller någon upmärksam betraktare af de religiösa rörelserne hurusom Separatismen inom Svenska kyrkan på sina ställen har djupare anlednn- än det missnöje som yttrats med läroböckerne, hvilket missnöje stundom varit endast ett förebärande, men jag anser dock som ett dyrt, ett vigtigt åliggande, att söka borttaga allt det som med skäl kan gifva lastarena rum.
Besv. o. Ekon.Utsk. anhålles.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 25 och 29 sisth Januari på bordet lagda utlåt. n:o 30, i anledn. af R.
St:s år 1849, församlade Revisorers berättelse, ang:de verksläld granskning af StatsVerkels samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847. §§ 41, 42 och 43.
Biföllos. §§ 44, 45 och 46.
Ladcs till handlingarne. § 47.
Jag anhåller att lill närmare ledning för bedömandet af denna fråga få fästa R. o.
Ad:s upmärksamhet på följande omständigheter.
I anledn. af anroärkn:n i l:sta punkten, ang:de behofvet af en ändamålsenligare bokföring, så hafva Curatorcrne anmält att den kommer alt förändras så, som Revisorernes mening tyckes vara, under förutsättning att sådant af Kammarrätten godkännes.
Beträffande 2:dra punkten ang:de Revisorernes anmärkn. ibland annat, att inkomster och utgifter blifvit sammanförde, tillhörande både det löpande och följande året, så hafva Curatorerne bestridt, alt en sådan sammanföring någonsin egt rum för ett följande år, men att väl för föreg:de år inkomster och utgifter, som förut icke varit kände, måst i räkenskaper uplagas, hvarvid iakttagits att det löpande 31G Den 5 Februari. årets inkomster och utgifter upförts i Special-räkningen men det föreg:de årets i restanlie-räkningen.
Hvad slutligen den anmärka, beträffar, att vid begge revisions-årens slut, kontanta behållningar förefunnits, som genom utlåningar bort göras fruktbärande, så hafva Curatorerne förklarat, att, i den mån del varit möjligt att kunna göra tillgängliga medel fruktbärande mot tillräcklig säkerhet, sådant äfven blifvit iakttaget.
Af det sammandrag som åtföljer Revisorernas berättelse, visar sig dessutom alt behållningen det ena året icke varit fullt 5,000 r:dr och det andra likaledes icke fullt 4,000 r:dr, hvaremot den summan, som Curatorerne haft af nöden för årlig
Stipendiiutdelning upgått till omkring 6,000 r:dr och för aflöning och andra förvaltningskostnader till omkring 3,000 r:dr, och deraf torde finnas uppenbart att en behållning af 4,000 till 5,000 r:dr icke varit mer än som för löpande utgifter erfordrats.
Under sådana förhållanden öfverlemnar jag lill R. o. Ad. att bedomina huruvida StatsUtsk. haft skäl till det yttrande att Curalorernes förklaring i dessa delar icke kunnat godkännas.
Med förklarande att jag såsom delaktig i styrelsen öfver ifrågav. inrättning, i händelse af omröstning, icke ämnar deruti deltaga, har jag icke desto mindre velat lemna dessa uplysningar i saken.
I detta betänk, förekommer följande: ”Instämmande uti de af Revisorerne i omförmälda hänseenden yttrade åsigter, får Ulsk. som af förklaringen inhämtat att Kgl. Kammarrätten d. 5:le Octob. 1849 föreskrifvit alt räkenskaperne skola lill K.
Kammarrätten insändas före utgången af Dec. månad året näst efter det, som räkenskaperne omfatta.”
Jag anmärker att häri ligger ett misstag, på det att, om den skrifvelse kommer att afgå, som StatsUtsk. nu föreslagit, Sländerne deri icke mätte införa något oriktigt.
Det förhåller sig så, att Kammarrätten under d. 5 Octob. 1849 frågade Curatorerne huruvida det kunde möta något hinder att räkenskapen aflemnades i Dec. månad året näst efter det, som räkenskapen omfattade.
Rlott denna fråga gjordes på hvilken Curatorerne under d. 31 Dec. s. å. svarade att något hinder derför icke mötte; men någon föreskrift i della hänseende har Kammarrätten icke meddelat.
Om det skall blifva möjligt för R.
St:s Revisorer alt uträtta något med den granskning de hafva sig ålagd, så är det nödvändigt, att räkenskaperna förås med redighet.
Första punkten i detta betänk, visar räkenskapssätlet i afseende på de fonder, som finnas och de medel, sorn under räkenskapsåret influtit.
Ett sådant bokföringssätt som det här anmärkta har icke varit anlaget på något annat ställe och granskning kan ej bli möjlig om icke rättelse deri kommer att äga rum.
Det är likväl sagdt att så skall ske och således lärer dervid nu icke vara något att vidgöra.
I afseende på den 2:dra punkten, så äro stridiga upgifter lemnade af Revisorerne och Förvaltningen.
Den 5 Februari. 317
Det är icke möjligt alt skilja mellan dessa begge auetori teter, och saken år icke heller af den vigt att man länge behöf ver uppehålla sig vid densamma; men säkert är, alt utgifter finnas uplagne i räkenskapen för år, som de icke tillhöra, och äfven i detta fall behöfver räkenskapen undergå förändringen.
Anmärkmn i 3:dje punkten har upkommit deraf att man sett en Förvaltning, som för hela det löpande året icke behöfver större tillgångar än 8 å 9,000 r:dr, vid årets början innehafva en behållning å 4 lill 6,000 r:dr hvilken synes större än den verkligen behöfdes.
Att få utlåna penningar lärer icke vara omöjligt, om roan nedsätter anspråken på ränta i mån af tillgång på säkra låntagare.
I öfrigt anser jag visserligen icke det vata af någon vigt om skrifvelsen afgår eller icke, men efter SlatsUtsk. tillstyrkt en sådan, så anhåller jag om propos. lill bifall.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad och H. Ex. Hr Frill. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. uti förevar. § tillstyrkt, ropades ja, blandade med nej, hvarpå II.
Ex. förklarade det han trott sig finna alt ja varit öf vervägande. §§ 48, 49 och 50.
Biföllos. § SI.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 29 sisth Januari på bordet lagda utlåt. n:o 20, i anledn. af väckt fråga om uphäfvande af stadgandet, alt K. M:s Beflitdes utslag i roteflyttnings m. 11. mål skola Kammarcolhii pröfning underställas.
Jag tillstyrker visserligen bifall till Ekon.Utsk:s förevar, betänk, men på det tillagda skäl, som jag anser lika riktigt med det af Utsk. anförda, eller att i Kammarcolhm finnas fullständiga handlingar ang-.de jords skattskyldighet och rotering, hvilka böra rådfrågas i de mål som detta betänk, omfattar.
Det vore således till förlust för saken, om i sådana frågor det endast skulle komma att bero vid K.
Bef:h:des beslut, hvilket, möjligen kunde blifva mindre rikligt, emedan K.
Bef:h:de vore i saknad af handlingar, som, för sådane ärendens bedömmande, finnas i K. Kammarcolhm.
I jemförelse med della skäl och hvad Utsk. anfört, förtjenar visserligen motionärens mindre afseende.
Hvad motionären yttrat om den tidsutdrägt, som upkommer genom utslagens i dylika mål underställande Kammarcolhm såsom Öfverdomstol är af föga vigt.
Det är klart att det hemman, som kommer alt deltaga i 318 Den 5 Februari. en rote i st. f. ett annat, ikläder sig samma skyldigheter som det, hvilket derifrån befrias.
Jag tillstyrker således bifall.
Uppå härefter framstäld propos., biföll II. o. Ad.
Ulsk:s förevar. utlåt.
Föredrogos och biföl los Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 29 sistl.
Januari på bordet lagde utlåtrn: N:o 21, i anledn. af väckt motion om förändrad reglering af marknaderne i Slättäng; N:o 22, i anleda, af väckt motion, ang:dc föreskrifvandet af kontroller till förekommande af missbruk vid -försäljning af kläde; N:o 23, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af K. kungörelsen d. 21 April 1837, ang:de förbud att under viss tid af året fiska och till salu bålla hummer; och N:o 24, i anledn. af väckt motion om reglering af embelsoch tjenstemäns löner.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 29 sistl.
Januari på bordet lagda utlåt.
N:o 25, i anledn af väckt motion om utfärdande af köpings privilegier för Wrigstads by i Jönköpings län.
Detta mål hörer till dem, i hvilka Utsk. efter min tanka, som jag tillförne yttrat, varit allt för frikostigt med sitt tillstyrkande.
Om Wrigsta bys innevånare, eller orten deromkring, önska alt denna by mätte bli köping, så hafva de ju vägen öppen till Konungen.
Kan man föreställa sig att en Landsh., så nitisk som Hr Bergenstråhle, skulle, i händelse skäl vore för handen att tillstyrka en sådan begäran, underlåta att hos Konungen befrämja saken?
Kan man förmoda att Konungens rådgifvare skulle, om goda skäl anfördes af desökande, och understöddes af Landsh. m. fl. andra vederbör., som möjligen komma att höras, likväl afstyrka Konungen att denna förmån bevilja.
Jag kan icke antaga det.
Emedlertid ligger i den hemställan Utsk. tillstyrkt, tvifvel på omdömet, nitet och välviljan både hos Konungens Bef:h:de och rådgifvare.
Ar det skäl, att Ständerne göra en sådan framställning till Konungen?
Jag kan ej linna det och anhåller att B. o. Ad. måtte nu, likasom då en dylik framställning vid 1844—1845 årens riksdag gjordes, afslå densamma.
Ehuru jag icke reserverat mig mot förevar, betänk., och sålunda möjligen kan anses hafva bidragit till dess tillkomst, ber jag dock att få instämma i hvad Hr von Hartmansdorff anfört, enär jag, lika med honom, delar den öfvertygelse, att derest behof vet verkligen påkallade den Den 5 Februari. 319 föreslagna åtgärden, framställning derom nog inkommit på den väg hvarifrån den bordt tillvägabringas.
Uppå härefter af Hr Brakel, Gust. Mauritz, och Gr.
Björnstjerna, Magnus, framsläld begäran, blef ifrågavar. utlåt. ånyo lagdt på bordet.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsics d. 29 sistl.
N:o 26, i anledn. af väckt motion om klockares befrielse från skyldigheterne att fortskaffa presterskapets embetsbref och alt besörja ringning vid kyrkorna.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 29 sisth Januari på bordet lagda utlåt.
N:o 27, i anledn. af väckt motion om förändring uti nu gällande grunder för prestmans befordringar.
Som jag hört Frih.
Cederström anmäla sig att få ordet i denna fråga, och jag förmodar' alt Hr Bråkenhjelm äfven ämnar yttra sig i ämnet, likasom det äfven varit min afsigt, så önskar jag, för tidens besparing, att de ledamöter af R. o.
Ad., som möjligen hafva för afsigt, att lägga saken för 2:dra gången på bordet, behagade gifva sådant tillkänna, innan öfverläggningen börjas, på det att saken icke nu, såsom händelsen var med det förra betänk., må blifva om intet, när man väl är färdig att besluta.
De betänkligheter mot bifall af förevar, utlåt., som vid genomläsningen deraf hos mig upstodo, och än ytterligare upstått vid läsningen af de åtföljande reservationerna, hafva hos mig än mera mognat genom ett noggrannare och förnyadl studium af de författningar, om hvilka Utsk. behagat yttra, alt de äro ”otydliga, sväfvande och från motsägelser icke fria.”
För min del har jag dervid icke kunnat finna hos dessa författningar en sådan brist.
Utsk. yttrarlikaledes,att”vid tillämpningen af dessa författningar ofta händer, det de för församlingen egentligen gagnande egenskaperne, ådagalagda genom predikan, undervisning och själavård, måste, vid fråga om befordran till pastorat, stå tillbaka ä ena sidan för blotta tjensteårens antal, samt å den andra sidan för verklig lärdom.”
Jag skall söka ådagalägga alt om, vid tillämpningen af förfaltningarne, sådant händer, så är det derföre icke förfaltningarnes skuld.
I det åberopade K. Brefvet d. 21 Aug. 1786 säges tydligen i 7 §: alt, ”vid uprättande af förslag, det skall åligga Consistorium, först och främst, alt hafva afseende å de sökandes gudsfruktan samt ett dygdigt och stadigt upförande, hvarförutan andra goda egenskaper föga äro att anse; och skola i öfrigt endast förtjenst och skicklighet gifva den ena företräde framför den andra.
Detta så bestämda stadgande är på intet sätt uphäfdt genom någon af de i ämnet sednare aflåtna författningar.
Efter en, i fortsättning af förstbemälde ord, påföljande definition å hvad 320 Den 5 Februari. med förtjenst och hvad med skicklighet må anses och förstås, säges vidare, i samma §: ”det den enes arbete och erfarenhet bör så jemföras med den andres beläsenhet, att å ena sidan ej må saknas upmuntran lill nyttiga vetenskapers allvarliga skötsel, men å den andra ej eller skicklige män afskräckas i arbetssamma och mindre lönande beställningar vid undervisningsverket eller församlingen, hvilket ofelbart bända skulle, om ej den enes nyttiga möda och besvär skulle, äfvensom den andres berömliga flit och lärdom, få bereda dem förtjenst och lycka.”
Sådana äro verba formalia härvid.
Ar del väl nu meningen, ali från Konungen eller församlingen afskära rättigheten att bestämma användandet vid pastorats tillsättningar, af nyssomförmäldte begge kalhegorier af förtjenst?
I annat fall kan hos mig intet tvifvel upstå, det ingen lärer lätteligen kunna upslälla stadgandet väsendtligen annorlunda än enl. hvad i författningen redan är gjordt.