Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror nemligen att frågan, till hvad belopp desse medel må bland InkomstTitlarne uppföras, icke har något sammanhang med de öfrige derjemte afhandlade ämnen; och jag anhåller föl j— akteligen hos Herr Grefven och LandtMarskalken att få veta, orri, med bifall till Betänkandet i den del, som angår, huru högt inkomsten af Krut- och Saltpeter-försäljningen skall i RiksStaten beräknas, är förenadt afgörandet af frågan om Saltpetergärdens utgörande.
Det är för mig angeläget att känna detta; ty jag har åtskilligt att anmärka i afseende på förslaget örn sättet att utgöra denna gärd, med mera, men aldeles intet att påminna mot det bland Statsinkomsterne uppförda beloppet af ifrågavarande medel, såsom inkomstkälla.
Jag tror det vara nödvändigt, att serskildt från frågan, huru högt Krut- och Saltpeterförsäljningsmedlen skola bland Statsinkomsterne beräknas, afgöra StatsUtskottels vid dess första Betänkande om inkomsterne till StatsYerket bilagde Utlåtande Litt. C. i anledning af så väl Kongl. Majrts Nådiga Proposition om afhjelpande af den årliga bristen i Saltpeterfonden och om ett förändradt sätt för Salt - / Den 28 April e. m. petergärdens uppbärande, som någre i ämnet väckte motioner.
Det enklaste synes 111ig derföre vara, om Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition, på bifall till Utskottets beräkning af Krut- och Saltpeterförsäljningsmedlens belopp bland InkomstTitlarne, utan afseende på hvad Utskottet sig yttrat i Utlåtandet Litt.
C. rörande andra ämnen, hvarom vi sedermera få besluta.
Jag anhåller således om proposition, huruvida Ridderskapet och Adelö godkänner det belopp, hvartill Utskottet föreslagit ifrågavarande Statsinkomst böra beräknas.
Hans E.xcellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla, att Krutoch Saltpeterförsäljnings-medel må, på sätt StatsUtskottet i dess sednare Utlåtande föreslagit, beräknas till 70,000 R:dr B:co.
Hvarefter Hans Excellence föreslog, att, enär StatsUtskottets sednare Utlåtande, i afseende å Krut- och Saltpeterförsäljningsmedlen, i öfrigt äfven innefattade flere särskilta punkter, berörde punkter måtte livar för sig serskilt pröfvas och afgöras.
StatsUtskottets uti första och andra Punkterne gjorde hemställanden, dels att 38 Den 28 April e. m.
Krut- och Saltpeterförsäljnings-medlen må bland.
Stats-Verkets intrader fortfarande upptagas j mot anslående i UtgiftsStaterna af hvad som erfordras för Saltpeter Näringens upprätthållande och befrämjande samt för Kruttillverkningen; dels ock att Saltpetergärden icke må, under serskild Titel, bland Statsinkomsterna uppfordras, blefvo uppå gjorde propositioner af Ridderskapet och Adeln gillade.
Uti tredje Puncten hade StätsUtskottet tillstyrkt, att Styrelsen öfver Saltpelerärenderne i Riket fortfarande mä af de serskilte Committerade besörjas.
Jag anhåller att denna fråga måtte lemnäs hvilande, intilldess vi afgjort hufvud frågan, huruvida Saltpetergärden skall fortfarande utgå eller ej.
Sedan följer i ordningen att besluta om förval tuingen; men nu böra vi gå förbi denna fråga.
Friherre Cederström , Jacob: Som Ridderskapet och Adeln redan beslutat, att Krutoch Saltpeterförsäljnings-medlen skola bland Stats-inkomsterne beräknas till 70,000 R:dr, lärer icke vidare fråga kunna blifva om att desse medel icke skola fortfarande utgå, ty då skulle den beräknade summan möjeligen kunna blifva alldeles otillräcklig.
Ridderskapet och Adeln torde lätt inse, burn litet sammanhang Fri - Den 28 April e. m. 3g « herre Cederströms sista anmärkning har med förevarande fråga.
Det måtte vara gifvet, att om Rikets Ständer besluta att, med upphörande af Saltpetergärden, på annat sätt skaffa medel lill inköp af Saltpeter, så förfaller berörde anmärkning.
Nu är frågan blott derom , huruvida Styrelsen öfver Saltpeterärenderne i Riket fortfarande må af de serskilte Comiterade besörjas, eller åt KrigsCollegium uppdragas.
Denna fråga är beroende på en förevarande ny organisation af KrigsCollegium.
Jag skulle derföre anse det vara bäst, om Ridderskapet och Adeln stannade i det beslut, att till Kongl. Maj:t öfverlemna att förordna, antingen de serskilte Comiterade må fortfara med Styrelsen af Saltpeterärenderne, eller densamma bör på KrigsCollegium Öfverflyttas.
Herr Skogman Carl David:
Vid en förestående förändrad organisation af KrigsCollegium har blifvit föreslaget, att dit öfverflytta Styrelsen öfver Rikets Saltpeterärender och Gevärsfactorier, med mera, sorn nied Mi 1 itaiy-yrket har gemenskap, samt i stället från KrigsCollegii befallning skilja ärenden af endast Kameral beskaffenhet.
Jag erkänner visserligen, att de serskilte
Co' miterade, åt hvilka Saltpeterärendernes Styrelse varit anförtrodd, på ett förljenstfullt sätt och med ganska ringa kostnad för Staten, uppfyllt deras åliggande; men jag tror 4o Den 28 April e. m. det vara prihcipenligt att, då en ny organisation af KrigsCollegium förehafves, ditflytta denna förvaltning, som har så nära gemenskap med KrigsCollegii öfriga befattningar.
För en sådan reglering kunde hinder uppkomma genom en af Rikets Ständer till Kongl. Maj:t gjord framställning om sättet för Saltpeterärendernas framgena förvaltning; och jag anhåller derföre om den proposition, att något bestämdt yttrande icke må meddelas om SaltpeterComiténs fortfarande.
Orsaken, hvarföre jag nyttjat det bestämda uttryck, att till Kongl. Majtts förordnande måtte öfverlemnas, antingen serskilte Comiterade böra fortfara med Styrelsen af Saltpeterärenderne, eller densamma åt KrigsCollegium uppdragas, är den, att i begge fallen äro vi säkre, att revision af Saltpeter-Fondens förvaltning kommer att af Rikets Ständers Revisorer anställas.
Men om en ny förvaltning för desse ärender organiseras, kunde det hända, att medlen undandrogos en sådan revision, och alt vi vid nästa Riksdag finga en tvist om rättigheten att anställa denna granskning.
Friherre af Nordin3 Carl Johan: Såsom Ledamot af den Comité, som har sig uppdraget att utarbeta ett förslag lill ny organisation af KrigsCollegium, får jag upp - Den 28 April e. m. lysa, att Comiterade, till beredande af enhet i ärendernes förvaltning, föreslagit, att Styrelsen öfver Saltpeterärenderne b Riket äfvensom Eskilstuna GevärsFactori mätte uppdragas KrigsCollegium; hvaremot åtskilige nu dithörande Kameralärender skulle öfverflyttas till KammarCollegium; och att denna förändring icke kommer att föranleda någon tillökning i Embets- och Tjenstemännens antal eller aflöning inom KrigsCollegium.
I följd häraf förenar jag mig i Herr Hjertås anhållan om framställande af den proposition till Ridderskapet och Adeln, alt det må öfverlemnas till Kongl. Maj:t att efter föregången Nådig pröfning bestämma, huruvida Styrelsen öfver Saltpeterärenderne må fortfarande uppdragas serskilte Comiterade, eller till KrigsCollegium öfverflyttas.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedtj, Gustaf:
Jag instämmer med Friherre af Nordin, och Herr Hjerta, att Styrelsen öfver Saltpeterärenderne i Riket må besörjas, antingen fortfarande af de särskilte Comitterade, eller af KrigsCollegium, i fall Kongl. Majit skulle finna sådant lämpligt; men jag instämmer icke i denna mening af det skäl Herr Hjerta anfört, att nemligen, i fall desse hegge alternativer icke bestämt uttryckas, det skulle kunna uppstå tvist om redogörelsen af medlen.
Ty i den till Rikets Ständer aflålne Kongl. Proposi - 42 Den 28 Ap ril e. m. tionen, rörande ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer, står uttryckeligen, att alla Verk, som hafva någon del af Statsverket under sin förvaltning, skola undergå revision, och att detsamma äfven gäller för sådane nya Cassör, som hädanefter genom allmänna bidrag tillkomma.
Hans ExceUence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Styrelsen öfver Saltpeterärenderna i Riket fortfarande må, antingen af de serskilte Comiterade, eller ock af Kongl. Maj:ts och Rikets KrigsCollegiutn, i händelse Kongl.
Maj:tså skulle finna lämpligt, besörjas.
Uti fjerde Punkten hade StatsUtskottet föreslagit, att indragning af SaltpetersjuderiStaten i de Län , der ändamålet med dess anställande icke vunnits, må, jemlikt hvad Kongl. Maj:ts Nådiga proposition i delta ämne innehåller, fullföljas.
Jag får vid denna punkt göra samma anmärkning, sorn jag gjorde, då StatsUtskottets första Betänkande i ämnet var under Öfverläggning.
Jag har ingen ting emot den föreslagne indragningen af SaltpetersjuderiStaten i de
Län, der den icke behöfves; mgn jag tror icke, att dessa tjenstemän böra öfverflyttas på allmänna IndragningsStaten, utan de Den 28 April e. ra. 43 Lora, så länge de uppbära lönerne, fortfara att göra tjenst så vida, att de gå den enskildte
Saltpeter-tillverkaren med nödig upplysning och biträde tillhanda, så ofta de påkallas.
Jag inser ingen nödvändighet, att genom öfverflyltning på IndragningsStaten låta desse tjenstemän uppbära lönen såsom en pension, så länge de kunna göra någon nytta.
De böra derföre efter min tanka, så länge de åtnjuta lönen, fortfarande bibehållas inom de ifrågavarande
Länen, ifall möjligtvis deras biträde skulle påkallas af någon enskild, som funne sin räkning vid att anlägga Saltpeterlador.
Lika med Friherre Anckarswärd, anser jag Saltpetersjuderi-tjenstemännen i de Län, der de komma att indragas, fortfarande böra göra tjenst, så länge de uppbära lönen.
Gottlands
Län är ibland dem, der Saltpetertillverkningen ej ansetts motsvara kostnad erne, och der man således ämnar indraga SaltpetersjuderiStaten.
Likväl lemnar provincen ett ibland de ypperligaste tillfällen till Saltpetertillverkning, om det rätt begagnades.
Men orsaken, hvarföre det blifvit obegagnadt, är den, att Länets SaltpeterSjuderiStyresmän ej föregått allmänheten med exempel af sjelfanlagda planllador.
Den nuvarande Styresmannen Herr von Schantz är en gammal man, som icke velat ingå uti det härtill erforderlige förlag i ovisshet örn han 44 Den 28 April e. m. skulle lefva länge 110g, för att skörda frukten deraf; ehuru han numera redan varit så länge vid tjensten, att om han genast börjat lägga hand vid ett sådant företag, skulle han haft tillräcklig tid att draga en betydlig vinst deraf.
Emedlertid harprovincen, i saknad af föresyn, ej fattat förtroende för näringen.
Då likväl denna näring är af stor vigt för försvarsverket, skulle jag för min del tro, att den obetydliga lönen ej bordt komma i fråga mot den nytta, som kan vinnas genom näringens uppdrifvande.
Men om den föreslagne indragningen anses lämplig, skulle jag åtminstone tillstyrka, att de på indragning ställde tjenstemännen fortfarande åläggas tjenstgöring, så länge de uppbära lönen, och således icke uppföras på Allmänna IndragningsStaten.
Om man vill den besparing af reseersättningar, som StatsUtskottel åsyftadt, kan sådant ske derigenom, att SaltpetersjuderiStyresmännen befrias från sine inspectionsresor, mot indragning af respenningarne.
Deras åliggande skulle då endast blifva att gå enskildte tillhanda, så ofta de påkallades, och att årligen redovisa för hvad de t ill gjort* Heim Hjerta:
Jag skulle tro, det man. till följd af ett misstag synes önska afslag på StatsUtskottets Betänkande i den delen, att de öfverflödige
Saltpetersjuderi-tjenstemännen skulle uppföras på Allmänna lii - Den 28 April e. m. '45 dragningsStaten.
För min del ser jag intet hinder för bifall till hvad den Kongl.
Propositionen i detta ämne innehåller, blott med tillägg af det vilkor, att de indragne tjenstemännen, så länge de på indragningsstat uppbära lönen, skola bo i orten, och vara skyldige, att biträda enskildte personer, som vilja anlita dem, med upplysningar och råd vid Saltpetterladors anläggande, mot resekostnads ersättning af den, som påkallat deras biträde; hvaremot de af Staten förut bestådde respenningar böra upphöra.
Jag anhåller derföre om proposition i enlighet härmed.
I anledning af Herr Hjertås förslag till proposition får jag erindra, att det icke bestås respenningar för Saltpetersjudare till sjudningsorten, utan blott för SjuderiStyresmännen på deras inspeclionsresor.
Men om dessa resor upphöra, följer af sig sjelft, att respenningarne äfven upphöra.
Hufvudfrågan är derföre, att de ifrågavarande tjenstemännen skola bo i orten och biträda enskildte, när de påkallas.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemstälde, att indragning af SaltpetersjuderiStaten i de Län, der ändamålet med dess anställande icke vunnits, må, jemlikt hvad Kongl.
Majrts
Nådiga proposition i detta ämne innehåller, fullföljas; 46 Den 28 April e. m. dock att de till SaltpetersjuderiStaten börande personer borde fortfara att bo i de orter, der de blifvit anstälde, samt vara skyldige, att, enär de anlitas, emot ersättning för resekostnaden af enskilte, som önska att dem begagna, gå till banda med upplysningar vid Saltpeterladors anläggning.
Uti femte och sjette punkterne bade StatsUtskottet tillstyrkt, dels att den nu bestämda Saltpeter gärden, af 5 marker för hvarje helt Hemman, må än vidare fortfara; dels ock att denna gärds inlösande med penningar, till enahanda pris, hvarefter Kronan uppköper ali bevisligen inom landet tillverkad Saltpeter, må bestämt föreskrifvas.
Jag tager mig friheten förnya min förut gjorde hemställan om upphörande af Saltpetergärden, såsom en jordbruket ensamt vidlådande skatt.
Men då jag, förra gången detta ämne förevar, så fullständigt utvecklade mina skäl, att jag anser, det ett upprepande deraf endast skulle vara att obehörigt upptaga Ridderskapets och Adelns tid, får jag nu blott tillägga, att, enär vi numera hunnit derhän, att gärdens presterande in natura icke behöfves, utan man tilltrott sig föreslå en ovilkorlig lösen deraf med penningar, synes just tiden vara inne, att denna skatt Den 28 April e. m. 47 öfvergår till en jemn fördelning på hela samhället.
— Detta i afseende på förstadelen af Utskottets förslag, eller frågan onx gärdens bibehållande.
Hvad åter den andra delen beträffar, eller frågan, huruvida gärden, om den bibehålies för jordbruket ensamt, bör utgöras, in natura eller med. penningar, anser jag den skattdragandes optionsrätt, till hvilketdera sättet han sjelf helst önskar, vara obestridlig.
Saltpetergärdens fortfarande in natura är på det närmaste förbundet med försvarsverket.
Ty om det skulle stå hvar och en fritt alt lösa den med penningar, och detta allmänt verksläldes i några år efter hvarandra, skulle näringen snart aftyna och ej motsvara behofvet vid ett möjligen inträffande krig, då vi kanske derjemte voro utestängde från tillfället att införa utlänsk Saltpeter.
Jag tror derföre klokheten bjuder, att icke åsidosätta det medel till näringens upprätthållande, som ligger i skyldigheten att prestera gärden in natura, hvilket dessutom, ifall det pris, hvartill Staten inlöser all öfverlopps Saltpeter, bibehålies, eller till och med ökas till 8
R:dr, skulle gifva anledning lill en ypperlig förtjenst för landtmannen.
Jag bestrider för öfrigt icke billigheten deraf, att Städerne äfven böra betvdligare deltaga i denna gärd, enär de hafva ett lätt tillfälle till beredande af Saltpeter - 48 Den 28 April e. ra, jord , hvarigenom icke allenast behofvet skulle kunna fyllas, utan ock Saltpetern blifva en exportartikel.
Jag tillstyrker derföre, att
Saltpetergärden fortfarande må utgöras in natura; att Städerne äfven må åläggas lefverera ett bestämdt större belopp Saltpeter, och att Staten må betala all Saltpeter, som lemnäs utöfver de 5 marker, hvarmed gärden utgöres, med 8 R:dr.
Om jag hade bestridt något anslag till befrämjande af Saltpetertillverkningen, skulle jag finna Friherre Cederströms anmärkning riktig; men då jag endast bestridt jordbrukets åliggande att ensamt anskaffa denna inkomst eller denna artikel för försvaret, tror jag mig icke vara vederlagd, så mycket mindre, som här bestämt är fråga endast om penningskatt, och Utskottet ej nämt ett ord med afseende på något behof af Saltpeters lefvererunde in natura.
Men det är just på detta sätt alla våra räntor blifvit fabricerade, och pålagde jordbruket.
Vi hafva nyligen, under de föregående Öfverläggningarne, fått erfara, huru svårt det är att bli af med dessa räntor; vi torde nu få en ny erfarenhet, huru det tillgår att skapa dem.
Huru Saltpetergärden tillkommit, vete vi alla; den tillhör vår egen tid.
Jordbrukaren var skyldig att tillåta Saltpetersjudaren hämta Saltpeterjord i Ladugårdarne, och Den 28 April e. m. 49 och att derjemte sjelf biträda med dagsverken och nödig ved.
För att slippa denna våldgästning i Ladugårdarne, medgaf man en Saltpetergärd, som bestämdes till § L@ på Hemmanet.
Men då man vid sista Riksdag ansåg sig behöfva använda en del af den samlade fonden för andra föremål, blef denna gärd nedsatt till hälften eller till 5 marker.
Nu vill man förvandla den i penningar, och om vi bevilja detta, skall gärden vid nästa Riksdag upptagas som ordinarie ränta på jordbruket, hvilken aldrig skall kunna borttagas, liksom det skett med alla äldre räntor.
Jag tror likväl det vara ett lika åliggande för hela samhället att bidraga till fyllande af Statens Saltpelerbehof, som ingår i försvarsverket.
Det har redan ganska riktigt blifvit anmärkt, att Städerne äfven böra bidraga härtill, och det förefaller mig besynnerligt, att de hittills varit befriade, enär der i allmänhet finnes en sådan tillgång på Sallpeterämnen, att jag är öfvertygad, det Stockholm ensamt, skulle kunna producera så mycket Saltpeter, som svarar emot behofvet, och göra tillverkningen till en fri näringsgren, som den bör vara.
Jag fortfar således att yrka afslag på Utskottets Betänkande i den förevarande punkten.
För att besanna hvad Friherre Anckarswärd nyss anfört, torde jag 22 H. 4 5o Den 28 April e. m. blott behöfva lemna en hort beskrifning, buru det på löoo-talet tillgick med Saltpeterhjelpen, som nu mera är en ordinarie ränta, ehuru lika obillig och ojemt fördelad beskattning som Saltpetergärden, om hvars upphäfvande jag instämmer med Friherre Anckarswärd.
Saltpeterhjelpen var från början en afgift, som erlades af hemmansägaren i stället för dess förra skyldighet att förse kronans Saltpetersjudare med ved, vatten och kost.
Den åtogs på 1620- talet, men förvandlades redan 1642 i penningar och ingår nu i Hemmantalsräntan.
Samma förhållande skulle nu uppstå med Saltpetergärden.
Men jag tror för min del att sedan denna gärd vid sista Riksdagen nedsaltes till hälften, och man nu åter funnit, att den på sådant sätt ej motsvarar behofvet, rälta tidpuncten är inne, att alldeles afskaffa den, och genom bevillning anskaffa den Saltpeter, som erfordras för Statens behof.
Hvad den principen beträffar, att gärden bör bibehållas såsom en hushåll— ningsanstalt, tror jag tvärtom detta vara en misshushållningsanstalt.
Ty om det är en sanning, att andra Nordiska Länder kunna få sine behof af Saltpeter fyllde, utan natural-prestationer af hvarje hemman, så måste detta äfven kunna lyckas hos oss.
Jag har hört sägas, att Preussen införskrifver årligen en ofantlig mängd Saltpeter och gör sjelf intet för en näring, hvilken i de
Norra och mindre befolkade länderne ej kan
Den 28 A pr i 1 e. m. 5r löna sig såsom i de Sodra.
På dessa skäl anhåller jag om proposition på Saltpetergärdens afskaffande.
Det är visserligen riktigt anmärkt, att Saltpetergärden utgår med en obillig fördelning, då den nästan ensamt blifvit lagd på jordbruket, och att Städerne högst obetydligt deltaga deri.
Men då denna gärd uppkommit såsom en ersättning för befrielsen från Hemmansegares fordna skyldighet att tillåta rifning af sina Laclugårdsgolf, och att biträda Saltpetersjudarne med ved och uppassning, skulle jag anse betänkligt att helt och hållet upphäfva gärden.
Deremot tror jag icke, att den o vilkorligt bör lösas med penningar.
Ty ändamålet med den fordna skyldighetens förvandling till en bestämd gärd, var icke blott att slippa den obehagliga inqvarteringen i Ladugårdarne, utan ock att uppmuntra enskildte till anläggning af Saltpeterlador, der lillfället så medgaf, för att genom en ökad production göra Staten oberoende af utländsk Saltpeter.
Detta ändamål skulle likväl efter min tanka förfelas, och vi snart nog återkomma till den fordna införskrifningen af Saltpeter, ifall gärdens utgörande in natura borttogs.
Jag anser derföre, att rättigheten för den skattskyldige att lefverera gärden in natura bör qvarstå, enär derigenom ingen förlust upp 4* - 52 Den 28 April e. m. kommer för Staten, som i alla fall betalar sin Saltpeter med samma pris, hvartill den skattskyldige skulle lösa gärden, nien deremot den fördel vinnes, att näringen uppmuntras, och den skattskyldige slipper gå i förskott.
Jag anhåller derföre om proposition på den ändring i StatsUtskottets Betänkande, att den skattskyldiges optionsrätt, att lemna gärden in natura eller lösa den med penningar, må bibehållas.
Men om detta icke skulle bifallas, instämmer jag med Friherre Anckarsvärd, att gärden bör upphöra, emedan jag då icke inser något skal att bibehålla denna skatt ensamt för iordbruket, utan tror att den genom bevillning bör utgöras, så att Städerne deri må deltaga, hälst de vid sista Riksdagen så villigt medverkade till att förstöra Saltpeterfonden.
Otvifvelaktigt är Saltpetergärden en gärd, som många andra, men den är för försvaret skull.
Det kan gifvas tillfällen, då det blir af helt olika beskaffenhet, om den utgår i penningar eller in natura.
Det mäste väl altid så ställas, att det ändamål man vill vinna, i alla händelser kan ernås.
I händelse det lösningspris staten bestämmer för Saltpeter, blir 24 sk. högre än det, hvarefter den kan få lösas, då den nyttjas, så befordras näringen bestämdt.
Likväl anser jag, att det alltid bör blifva beroende af Styrelsen, att Den 28 April e. m. 53 upptaga Saltpeter in natura, på det den aldrig måtte saknas.
Den är en för vigtig artikel för försvaret, för att den skulle kunna lättsinnigt behandlas derigenom , att man tillät, att den skulle utgå i penningar, under förutsättning att Staten alltid kan skaffa varan.
Sådane tillfällen kunna uppkomma, då mera krut åtgår på ett år, än på 10 år kan genom denna gärd inköpsvis förskaffas.
Det är således nödigt, att skaffa sig säkerhet, att Staten då ej blir i brist af denna artikel.
Grefve af UgglaSj Gustaf:
En värd ledamot har nyss anmärkt, att om man skulle blifva skyldig betala sin salpetergärd i penningar, skulle man ligga i förskott.
Detta är ej förhållandet, emedan proceduren är, att Saltpeter-uppbörden sker i slutet af året, eller i början af Januarii månad.
Den, som har Saltpeter, levererar då, och, inom få dagar derefter, uppbär han penningarne i ränteriet, hvaremot hän får på debetsedeln sin saltpetergärd uppförd, som ej betalas förr än i Februarii.
Således ligger deruti ej något hinder.
Att å andra sidan ålägga vederbörande, att bestämdt lemna Saltpeter in natura, nu, då näringen gått till den förkofran, alt qvanliteten deraf är så betydlig, och kruttillverkningen drifves till den grad, att man ej vet, huru man skall använda krutet i fredstid, vöre för mången betungande utan 54 Den a8 April c. m. ändamål.
Bäst vore, att förhållandet
Lief detsamma som hittils, och att det får bero på den skattskyldige, att leverera i penningar eller in natura.
Att, såsom en annan ledamot föreslagit, helt och hållit låta Saltpetergärden upphöra, och i nödfall införskrifva Saltpeter utifrån, torde blifva betänkligt, om man besinnar möjligheten af ett krig, då man kunde blifva stängd från uppköp af Saltpeter; och vore näringen emedlertid förstörd, skulle man komma, att erfara saknaden af detta nödvändighetsmedel.
Jag anser således bäst, att skatten hädanefter som hittils får betalas in natura eller i contant, men att man ej bör höja priset; ty det är redan ingen obetydlig förtjenst, att tillverka Saltpeter.
Ehuru ifrigt jag yrkar upphäfvande af Saltpelerskatten, har jag aldrig satt i fråga, att man skulle införskrifva Saltpeter utifrån.
Jag tror det vara så mycket mindre anledning att göra det, då det är uppgifvit, att kruttillverkningen öfverstiger behofvet till den grad, att man ej vet, hvartill det skall användas.
Då synes det mindre lämpligt, att betunga jordbrukaren allena med denna skatt.
För öfrigt instämmer jag till alla delar med dem, som yrka, att optionsrätten må äga rum, om gärden bibehålles.
Det är ett särdeles besynnerligt förhållande med våra gärder.
Vi komma snart till behandling af ett Den 28 April e. tn.
55 mål, som med detta har sammanhang.
Under det vi ifra för kruttillverkningen, bibehålla vi den, såsom ett monopolium, och hindra bergslagerne att tillverka krut för deras eget behof.