Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är också anledn. att förmoda, det den grundsats för jernvägs byggande kommer att följas, att man börjar att arbeta från ändpunkterna åt midten.
Säkert är att då en jernväg framskridit några mil från kusten inåt landet, så blifver snart rörelsen ganska betydlig.
Om då enskilda deli - Den 3 Decmber f. m. 49 diligensbolag kunde organisera sig och mottaga de resande samt transportera dem till andra andpunkter af jernvägarne inom landet, så skulle en ganska betydlig lättnad afven derigenom i skjutsen erhållas.
Med ett ord, denna fråga är värd mycken upmärksamhet och jag vet af egen erfarenhet, huru särdeles svårt det är, äfven i ganska folkrika trakter, att bilda diligensbolag, som med framgång kunna bestrida rörelsen, så vidt icke understöd lemnäs dem af Staten, men jag tror att vid ett sådant understöd borde fästas det vilkor att diligenserne komma att gå bvarenda dag i veckan, ty annars uträttas icke mycket till lättnad för de skjutsskyldige.
Af sådan anledn. tager jag mig friheten att som amendement till Gr.
Anckarsvärds motion hemställa, att StatsUtsk. täcktes taga i betraktande, huruvida det icke vore lämpligt att till Regeringens disposition ställa ett belopp, som StatsUtsk. torde närmare bestämma, men som jag föreställer mig icke behöfver öfverstiga 150 å 200.000
Il:dr r:mt om året, för alt derigenom underhjelpa bildandet af sådana diligensbolag, som under en längre sträcka väg dagligen kunde fortskaffa resande.
Jag slutar med den vördsamma anhållan, att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja motionen till Utskottet.
Ehuru jag mycket väl inser att man nu mot slutet af motionstiden bör så litet som möjligt förlänga discussionen, får jag likväl anhålla att vid en fråga af så omfattande art låta några ord åtfölja remmissen.
Jag får först och främst nämna att jag ej instämmer med Gr.
Anckarsvärd i afs:de på den indelning han behagat göra af representationen och hvilken han äfven betraktar som ett skäl hvarföre skjutsningsskyldigheten icke bör qvarstå.
Han säger nemi. att det är eli stånd som skjutsar och tre stånd som åka.
Jag tillhör ännu ett femte Stånd, nemi. det som både skjutsar och åker, och jag finnér så mycket anmärkningsvärdare att Gr:n förbisett detta, enär jag skulle tro att han sjelf tillhör detta stånd och således kan fritagas från att vara i den förtryckande ställning, som han tillägger det stånd han äfven tillhör, — så mycket anmärkningsvärdare säger jag, som detta femte stånd i så hög grad representeras inom detta hus.
Sedan jag sålunda, såvidt möjligt är, sökt ställa mig på en opartisk grund, får jag säga, alt ehuru jag till en del skulle önska framgång åt Gr.
Anckarsvärds motion, jag likväl måste i många delar bestrida den såsom dels något lösligt upgjord, dels praktiskt overkställbar och dels innefattande en orättvisa; något löslig derföre att Gr.
Anckarsvärd endast föreslagit en viss summa, en millin, att ställas till Regeringens förfogande med skyldighet att åtaga sig skjutsningsbestyret öfver hela landet.
Jag känner icke, huruvida Gr.
Anckarsvärd genom uplysningar, hemtade ur dagböcker m. m. kommit till en någorlunda fullständig kännedom om det antal hästar, som nu erfordras för trafiken och om i sådant fall denna millin kan anses fullt tillräcklig eller icke behöfva med 50 å 100 proc. öfverskridas; men åtminstone finnes icke någon sådan beräkning i motionen och det II. II. 4 50 Den 3 December f. in. är derföre jag skulle tro att man icke lösligen kan antaga denna siffra, som om den ej vore tillräcklig, möjligen komme att ålägga Regeringen en förpligtelse, som den icke kunde uplylla och möjligen kunde leda till att en mängd af resande icke praktiserades fram.
Hvad den praktiska olägenheten i dess stora omfång beträffar, så har redan Hr von Troil framställt densamma.
Jag får likväl fråga om det är möjligt att tänka sig sådana skjutsningsanstalter på åtskilliga af landets småvägar, då jag känner bestämdt att i min hemort i kusttrakten af Upland, under somliga månader af året icke mer än omkr. 20 hästar utgå, då återigen understundom kan inträffa att 12 til! 13 hästar om dagen utgå.
Hur skall en sådan skjutsningsanstalt der kunna organiseras?
Det nödiga antalet hästar måste väl finnas så att, om en större mängd resande en dag anländer, de måtte kunna komma fram, men att under sådant förhållande hafva en mängd hästar, hvilka man under flere månader af året icke- skulle vara i behof af, det blefve en så illa lämpad kostnad för Statsverket, att jag anser mig icke kunna gå in derpå.
Må försök göras på de större stråkvägarne, det motsätter jag mig icke utan jag tror att det är ett nödvändigt behof, som här af Gr.
Anckarsvärd påpekats, och att man på åtskilliga sätt dermed skulle kunna komma till rätta.
Hr von Troil har nyss anfört flera sådana och i mycket förenar jag mig med honom, men jag tror att man först genom försök på våra stora vägar borde utröna, i hvad mån Statens mellankomst behöfves och hur långt man sedermera bör utsträcka denna åtgärd.
Hvad slutligen orätfvisan . beträffar, så har Gr.
Anckarsvärd föreslagit att detta onus utan något bidrag af dem, som f. n. utgöra detsamma, skulle helt och hållet öfverflyttas på Staten, och då kan jag ej finna annat än att man derigenom ger en skänk åt en betydlig del af Svenska allmänheten, men på bekostnad afden andra.
Det är nemi. gifvet att om jag på mitt hemman har ett onus, motsvarande en silfra, det är detsamma hvilken jag upger, t. ex. 30 R:dr och jag får denna årliga utgift efterskänkt, får jag å mitt hemman till skänks ett kapital, motsvarande denna 30
R:drs årliga ränta, eller 600 Ii:dr.
Jag skulle visserligen, då jag sjelf befinner mig i denna kategori, vara ganska tacksam för en sådan skänk, men jag finner icke att den kan gifvas med mindre än att de summor som erfordras för att verkställa det hvartill min utgift utgick, togos från annat håll, ty det blefve en obillighet om de som förut icke hade någon tunga af detta onus skulle för min skull blifva en sådan ålagde.
Jag anhåller att mina anmärkmr måtte få åtfölja remiss till Ulsk.
Hr von Koch, Nils Sam. anförde skriftligen:
Jag hembär, i egenskap af Svensk jordbrukare min gärd af tacksamhet åt den vördnadsvärde man, som här åter höjt en stämma hvaråt man länge och ännu så gerna lyssnar, för att från jordbruket lyfta en neslig och tryckande börda.
I syftningen instämmer jag fullkomligt med honom.
Jag tror lika med honom, att gäslgifvareshjulscn bör uphöra Ben 3 B e c é m b e r t. m. 51 att vara en börda på jorden.
Den bar blifvit det endast genom missbruk.
Ifrån början var meningen dermed icke annan 8n att resande skulle fortskaffas, då det ej på annat sätt kunde ske, af närboende jordegare, ernot en billig ersättning.
Men billig är ersättning endast då den någorlunda motsvarar kostnad och olägenhet.
Dylik ersättning erhålla f. n. blott några få skjutsande.
Det är alldeles nödvändigt att nu och innan jernvägarne öpnas till begagnande, reglera skjutsen på annat sätt.
Läns-styrelserna nödgas eljest, att sedermera, i vida större omfång än hittills, blott undantagsvis, skett, — hvälfva skjutsningsbesvär från vissa hemmansägare på andra.
Missnöjet med en sådan Länsstyrelsernas makt, huru varsamt den än må utöfvas, skall då blifva stegradt på ett för den allmänna ordningen betänkligt sätt.
Problemet af skjutsens ordnande är likväl icke lätt löst.
Man torde endast hafva att välja det sätt, som medför de minsta olägenheterna.
Alla torde icke kunna undvikas.
Jag tilltror mig icke, att, innan saken blifvit närmare utredd, bedöma huruvida, äfven om det af Hr Gr.
Anckarsvärd begärda anslag beviljas, skjutsbesväret derigenom kunde genast borttagas.
Om sådant af Otsk. visas kunna ske torde man böra göra denna upoffring.
I annat fall måste annat medel utfinnas.
En allmän höjning af skjutslegan är den utväg som i brist af andra ©tvifvelaktigt kommer att tillgripas.
Detta sätt synes mig dock vara ett af de sämsta.
Såsom Frih. C. A.
Raab redan antydt, skall man derigenom ytterligare inveckla sig i svårigheter och skjutsen på åtskilliga ställen framdeles kanske blifva ansedd såsom ett jorden åtföljande privilegium, likt husbehofs-bränvinsbränningen.
Att, såsom en annan motionär bär förut föreslagit, fördela bördan på alla hemman länsvis, är en utväg, som troligen skall möta allt för gtarkt motstånd af alla dem, som nu icke eller föga tryckas af skjutsningsbesväret.
Derigenom fäster man ock, såsom anmärkt blifvit, sannolikt denna börda ytterligare vid jorden.
Jag skulle med någon jemkning af Frih. C. A. Raabs motion vilja framställa följande Förslag. K. Bef.h:de bör föranstalta om undersökning, för att få utrönt det antal hästar, som vid hvarje gästgifvaregård bör hållas i beredskap att utgå på resandes anfordran och efter viss bestämd tid, äfvensom beloppet af den lega, dermed skjutsande, med afseende å lokala förhållanden, kan anses vara skadeslös.
Derefter bestämmer K.
Bef.lude hästantal och skjutslegans belopp, hvilket sistnämnde dock ej på något ställe får öfverstiga t. ex. 120 öre rmt för mil.
Skulle vid derefter anställd entreprenad-auktion pålitlig man icke vilja åtaga sig skjutsens bestridande ens emot den af K.
Bef.h:de för stationen bestämda högsta skjutslegan, så fördelas det belopp, som derutöfver i penningar årligen måste lemnäs entreprenör, emellan de hemmansägare, som hittills haft 52 Den 3 December f. m. skjutsen vid gästgifvaregården sig ålagd, i förhållande till hvars och ens skjutsskyldighet.
Entreprenadtiden borde blifva 3 ä 5 högst 10 år.
Efter 10 års förlopp och sedan derunder sannolikt en klass af entreprenörer upkommit, som kunde konkurrera på alla skjutsombyten, hvarefter sammansättning till legans oskäliga höjning ej mera vore att befara, kunde de nu skjutsskyldige alldeles befrias från tillskott för skjutsen.
Gästgifvarebemman, som njuta roteringsfrihet borde dock fortfarande antingen deltaga i skjutsen eller ock efter öfverenskommelse uplåta hus, foder eller annan förmån åt entreprenör.
För öfrigt torde ock entreprenören böra åläggas, att emot serskild ersättning hålla beqväma åkdon resande tillhanda.
Jag vill blott foga ett par ord till hvad den sista värde talaren sade.
Förslaget kan vara godt, men jag önskade att StatsUtsk. ville samtidigt med denna löneförhöjning eller reglering, hvad man då vill kalla det, fästa sin upmärksamhet på den klass af embetsman och underofficerare, samt en del af indelta arméens befäl, hvilka icke hafva någon ersättning för många dem anbefalda resor, och hvilka redan förra gången skjutslegan höjdes lingö en tunga deraf sig pålagd.
Om skjutsen ytterligare skulle förhöjas skulle de ånyo på sin knappa lön få ett stort afdrag.
Jag önskar blott, att om Utsk. skulle understödja motionen, det på samma gång ville egna sin upmärksamhet åt de Officerare och de Statens embetsman, hvilka icke resa af egen drift, utan hvilka måsle resa.
Remitterades till StatsUtsk.; hvarjemte ifrågavarande motion kommunicerades de öfrige RiksStm.
Föredrogs Hr Bildts, Knut', den 1 dennes på bordet lagda motion om förhöjning af inqvarteringspenningarne i garnizons-orterne utom Stockholm.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob: Erkännande motionens förträfflighet skulle jag likväl vördsammast tillstyrka, att beräkningsgrunden för inqvarteringspengarne något höjdes synnerligast på Gottland, der den är ganska lågt uptagen.
Med kännedom af de dyra hyror, som i Wisby äro vanlige, skulle jag derföre önska att beräkningsgrunden för Subalternofficerarne derstädes höjdes från motionärens upgifne förslag 13 R:dr 16 sk. till 16 R:dr 32 sk.
Säkerligen känna alla svårigheten för inqvarteringstagare att få hyra sig rum i städerne och synnerligen är förhållandet så på Gottland, då staden sommartiden är öfversvämmad af badgäster och resande och då för inqvarteringstagare priset på deras rum ganska betydligt höjes.
Jag anhåller derföre att Utsk. måtte fästa sin upmärksamhet på motionen och att mina ord måtte få åtfölja densamma.
Hr Silfverstolpe, David:
I den af Hr Bildt väckta motion instämmer jag fullkomligt och anser, med kännedom om för - Den 3 December f. m, 53 hållandet i den garnison, hvilken jag tillhör, att isynnerhet för underbefälet en förändring är af nöden.
Hr Hallenborg, Carl Johan, upläste följande motion:
Propos. rör. jernvägarne i riket ännu icke är för mig känd till dess innehåll och jag således icke vet hvilka banor komma att deri föreslås, så får jag då motionstiden snart tilländalöper, nu begagna tiden, för att fasta upmärksamheten på nyttan af att den statsjernbana, som kommer att löpa emellan Malmö och Jönköping, matte från någon punkt norr om Lund få en utgrening till Ystad, hvarifrån kommunikationen öfver Stralsund underhålles med östliga delarne af Tyskland och från hvilken sistnämnde stad, efter hvad jag tror mig veta, en jernbana kommer att sättas i förbindelse med Tysklands jern-bannät.
Om, som jag förmodar, jernväg emellan Stockholm och Jönköping anlägges, så blir hastigaste kommunikationen från förstnämnde stad och Sveriges östliga provinser med den .Tyska kontinenten öfver Ystad, hvarifrån passagen öfver hafvet fordrar högst 10 ä 12 timmar, och hvars hamn och utlopp ofta icke äro frusne, då Sundet och Bälten länge varit is-betäckta.
Som Malmö-Jönköpingsbanan löper vester om Ringsjön, så har den del af Skåne, som är belägen i öster från densamma åtminstone icke betydlig nytta af denna väg; men ett motsatt förhållande skulle inträffa om förenämnde bana äfven sträckte sig till Ystad, och att invånarne i denna stad och orten deromkring inse vigten af en sådan bananläggning visar sig bäst deraf, att till kostnadernas bestridande för de jernvägsundersökningar i Skåne, som verkställdes åf Engelska Civil-Ingeneurer tecknades inom nyssnämde stad och ort omkring Atta Tusen R:dr b:ko.
Man kan möjligen invända, att då banan går till Malmö, så behöfves icke någon annan jernvägs slutpunkt i södra Sverige i afseende på utlandet, men härigenom upfylles ingalunda behofvet af sagde kommunikationsmedel för denna del al riket; och den jernväg, hvars riktning begge
Statsmakterna redan bestämt kommer att erhålla full sysselsättning för varu-transporter till Danmark och vestra delen af Tyskland, samt derifrån tillbaka; sådan är åtminstone min öfvertygelse.
Under åberopande af hvad jag nu anfört och de mångfaldiga andra skäl och förhållanden, som tala för den af mig förordade jernbana, får jag således vördsamligen föreslå att R.
H. St. vid fastställande af Sveriges Jernvägsystem måtte ibland Statshufvudbanorne uptaga en utgrening till Ystad från södra stambanan och till densammas utförande anvisa erforderliga medel.
Hr Reutersvärd, Patrik, uppläste en motion så lydande:
Den dalgång, som, utgående från staden Köping, bildas af Hedströmmen, är måhända i förhållande till sin areal för bergsbruksrörelsen den vigtigaste inom riket.
På en utsträckning af endast omkring 3 å 4 mil, räknadt från det längst i söder en mil från Köping belägna Kohlsva bruk, inrymmer .r>4 Den 3 December t. m. denna dalgång icke mindre än 17 serskilda bruk, nemligen Östra och Vestra Kohlsva, Södra och Norra Gislarbo, Jönsarbo, Bernshammar, Nyhammar, Norrhammar, Karmansbo, Uttersberg, Skinnskatteberg, Baggå, Malingsbo, Kiddarbyttan, Ferna, Bockhammar och Kedjebo med en årlig tillverkning, under närvarande förhållanden, af omkring 60,000 Skepp:d jerneffekter, hvilket utgör i det närmaste ^g-rdel af rikets hela export af denna artikel.
I samma mån tillverkningen ökats, har dock svårighet af effekternas forsling till lastageplatsen i Köping, blifvit alltmera kännbar.
Icke nog dermed att forlönerna under de sednaste åren stegrats till mera än 100 proc. mot det förr vanliga beloppet; formän stå nu mera knappt till något pris att erhålla under vissa tider af året.
Detta förhållande, så menligt det än är för bruks handteringen, är dock ett godt tecken till framsteg hos en annan lika vigtig näringsgren i orten, nemi. jordbruksnäringen; ty det visar att den söder om bruksdistriktet jordbrukande allmogen, af hvilken forslingshjelpen hufvudsakligen påräknas, alltmera inser fördelen af att använda sina arbetskrafter på eget jordbruk och dess förbättrande framför den tillfälliga inkomsten af äfven jemförelsevis högre forlöner, hvilken inkomst alltid köpes på jordbrukets bekostnad.
Emedlertid har denna svårighet att få brukseffekterna forslade till lastageplatsen vållat ett hårdare anlitande af bruksegendomarnes egna samt underlydande landtbönders arbetskrafter än som står väl tillsammans med den äfven i bergslagsoi terna utvecklade hågen för jordbrukets förkofran.
Dessa arbetskrafter, såvida de icke uptagas af landtbruket, skulle ock med större fördel kunna användas till hjelpmedel för den ytterligare utvidgning af jern tillverkningen, som naturenligt borde upstå af närheten till tackjernsbergslagen och af tillgången på brännmateriel, hvilken tillgång ökes i samma proportion förbättrade tillverkningsmethoder minska åtgången.
Men en sådan utvidgning återhå 11 es nu af förut antydda orsak, eller svårigheten af effekternas transportering.
Till undanrödjande af det hinder för både jordbrukets och jernhandteringens i orten förkofran, som sålunda vållas af forslingsväsendet, hvilket, derest till ofvannämnde qvantitet jerneffekter lägges den betydliga mängd spanmål, sill, salt och andra förnödenheter som föras till bruken, uptager åtminstone 60,000 kördagsverken, eller mera än 200 för hvarje arbetsdag på året, har behofvet af förbättrad kommunikation, medelst jernväg, länge varit insedt.
En af Majoren och Ridd. C. E.
Norström år 1853 verkställd förberedande undersökning visade ock att jernvägsanläggningen mötte mindre lokala hinder, än som på förhand befarades, och den allt mera mognade öfvertygelsen om nödvändigheten af en sådan kommunikation har slutligen såvida gjort sig gällande; att enskilde personer ej allenast bekostat fullständiga undersökningar jemte arbets- och kostnads-förslag för den ifrågasatta jernvägsanläggningen, utan ock förenat sig i bolag till utförande af detta arbete, derest företaget vinner påräknadt understöd genom lån af allmänna medel.
Löjtnanten vid Väg- och Vattenbyggnadscorpsen Gustaf Ner - Den 3 D ec ernber f. ra. 55 man liar uprättat såväl kartor som förslag, uptagande längd och läge af jernvägen, jemte plan och kostnad för arbetets utförande, varande denna kostnad beräknad till 1,200,000 R:dr r:mt.
Ehuru denna anläggningskostnad i förhållande till vägens längd ej torde vara i någon mån öfverdrifven, hvilket äfven blifvit vitsordadt af Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnads-corpsen, och icke heller kan anses större, än att ortens deltagande i landets rörelse och produktion fullt rättvisar en dylik upoffring, öfverstiger likväl kostnaden hvad ensamt genom enskildes bidrag skulle för ändamålet kunna tillvägabringas.
Nyttan af jernvägsanläggningen synes nemi. i första hand tillfalla de jernverk, hvilkas effekter komma att utgöra föremål för trafiken, och förutsättningen härom har naturligtvis inskränkt det verksamma deltagandet för frågans framgång hufvudsakligen till jernverkens egare.
Det är dock ett ovedersägligt factum, att, om ock jernverkens produktion lättast låter till siffran beräkna sig och derföre mest springer i ögat vid en öfverblick af den trafik, som eger rum, tillkomsten af den stora lättnad i kommunikationen som en jernväg medför, både upsamlar otaliga andra produkter, som redan utgöra föremål för en orts varubyten, och mera än någonting annat mångfaldigar ortens produktion och verksamhet i alla riktningar.
Af jernvägsanläggningen komme sålunda den materiella nyttan, såsom sådan, hela orten omedelbart till godo; men den bringade derjemte åt befolkningen fördelar af långt högre betydelse — betydelsefullare i samma mån, som befolkningen mera uteslutande egnat sig åt och lidit af den nu såsom hufvudsakligt näringsfång betraktade varuforslingen.
Dag för dag, dygnen om under alla årstider, äro hundradetals personer sysselsatta med det för folk och kreatur utsläpande arbetet på landsvägen, dervid icke blott materielt och sanitärt välstånd undergräfves, utan också det dermed så nära förknippade moraliska tillstånd -måste blifva lidande.
— Häri ligger onekligen den mest bjudande rättsgrunden för det allmännas deltagande i sådana arbeten, som det ifrågasatta.
Arbeten hvilka öfverstiga de enskildes krafter och ehuru till sina välgörande verkningar oberäkneliga, likväl med visshet kunna beräknas icke lemna den omedelbara vinst, att spekulationsandan deri finner tacksamt fält för sina sträfvanden och sina kapitaler.
Ett bolag harr, under benämning Köping-Vllersbergs JernvägsAkliebolag, bildat sig, som beslutat att med upoffring af icke mindre än halfva anläggningskostnaden eller 600,000 R:dr r:mt, söka tillvägabringa den ifrågavar:de jernvägen, för Lokomotiv, emellan Köping och Uttersberg, med bibana till sjön Lillsvan, och har för detta ändamål tillvägabragt fulländad teckning, allt under förutsättning att ett lån, till halfva1 anläggningskostnaden, 600,000 R:dr r:mt, beviljas af Statsmedel, på enahanda vilkor som II.
St:r, under denna Riksdag, komma att till likartade företag bevilja, eller mot samma vilkor som vid sisth Riksdag beviljades, bland andra, jernvägsanläggningen emellan Fahlun och Gefle, fast till icke mindre än ftdelar af hela kostnaden.
Då ofvannämnda bolag sträckt den enskildas apoffringar längre, än i likartade fall tillförene egt rum, så vågar man hoppas att R.
St:r, medelst lånebidrag, gynnar företagets framgång.
Såsom varande en af bolagsmännen, är jag i tillfälle meddela följande af bolaget fattade beslut och vidtagna åtgärder nemi.: l:o Att företaget är beräknadt vara fulländadt, sednast efter 3 år från den tid lånebidraget beviljas. 2:o Ått en viss proc. af hela anläggningssumman redan är till en dertill serskild utsedd komité, inbetald. 3:0
Att bolaget anmodat Löjtnant Nerman, som f. n. vistas i Tyskland, att derifrån anskaffa ett visst antal arbetare, vande vid dylika arbeten. 4:o Att Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader förordat företagets framgång, och slutligen att bolagsmännen vilja försäkra, att om arbetet, till följd af missgynnande förhållande, icke skulle kunna utföras med den beräknade anläggningskostnaden, några vidare Statsbidrag ej komma att af dem begäras.
Jag anser mig äfven böra nämna att bolaget har till K.
M:t ingått med underd. ansökan om afgifvande af Nåd.
St:r i detta ämne; men som Nåd.
Propos:r rörande jernvägar i allmänhet, ännu icke till Ii.
St:r ankommit, och möjligt är att de för dessa påräknade medel icke äro tillräckliga att tillfredsställa allas önskningar i detta afseende; så har jag velat begagna min Riksdagsmannarätt för att hos R.
St:r vördsamt anhålla om medels anvisande till ofvannämnda jernvägsföretag.
Om remiss till StatsUtsk. anbålles vördsamt.
Hr Sandströmer, Anders Peter, upläste 3:ne motioner af följande innehåll: l:o.
Då Embets- och Tjenstemännen, med få undantag, åtnjuta så ringa aflöning, att de knappast deraf kunna ega nödtorftig bergning, äro de ännu mindre i tillfälle att, på sätt för Statens näringsidkande medlemmar ofta är möjligt, genom frukterne af sin verksamhet, bereda någon tillgång för efterlemnade familjers bergning.
Det utgör ock derföre en af rättvisa och billighet påkallad förbindelse för Staten, att åt sina tjenaros behöfvande enkor och barn lemna sådan hjelp, hvarigenom de åtminstone skyddas emot nöd.
I den mon, som detta fullgöres, lifvas Tjenstemannens nit att åt de honom anförtrodda värf egna alla sina omsorger.
Ett motsatt förhållande måste deremot verka så mycket mera nedslående, som, då det utgör hvarje familj-faders käraste omsorg, att söka betrygga de sinas bergning, äfven för den tid, då ban sjelf icke längre kan derför arbeta, den Tjensteman, som saknar egen förmögenhet, hvilket är vanligaste förhållandet, skulle finna sitt lif förbittradt vid tanken derpå, att han, oaktadt alla sträfvanden, vid sin bortgång nödgades lemna maka och värnlösa barn till rof för nöd och elände.
Ben 3 December f. m. 57
För sådan pensionering, som här 8r i fråga, finnas för närvarande å Riks-Statens 9:de Hufvud-Titel upförda 2:ne anslag, det ena för Civile Embets- och Tjenstemäns enkor och omyndige barn och det andra för Militäre Embets- och Tjenstemäns samt Under-officerares enkor och barn, bvartdera till ett belopp af 25,000 R:dr b:ko.
Uti det förstnämnda anslaget har K. M:t, med anledn. af Civil-Statens Fullmägtiges, redan för några år tillbaka, derom gjorda framställning, i Nåder föreslagit en tillökning af 5,000 R:dr, hufvudsakligen för att derigenom bereda tillfälle till jemkning uti Pensionstagarnes klassifikation.