Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida detta anslag uppgår till högre summa, än hvad Svenske Konungar förut haft i Svenskt Banco, är en fråga, som jag icke vill bestrida, emedan man bör tro en Representants yttrande, i fall han framställer exempel för sin satts; men åtminstone har detta icke varit Deft 19 Maji f. tn.
a45 förhållandet i sednare tider.
I afseende på Grefve von Schwerins Motion, har den, såsom jag tyckt 111ig finna, blifvit lagd på hordet, och under tiden kunna i alla fall HufvudTitlarne discuteras.
I sjelfva hufvud fråga 11 instämmer jag med Grefve von Schwerin.
Jag har endast begärt ordet, för att rälta några här åberopade oriktiga facta.
Grefve Horn har tält om landels jemt växande skattebördor. 1812 års Bevillning uppgick likväl till vida större summa än den närvarande.
Den har sedermera vid hvarje Riksdag blifvit nedsatt, under det att inga nya skattebörder tillkommit, utan tvärtom förutvarande afskaffats, såsom t. ex. särskilta ersättningen för Landtullen och Bränvinskonsurrttionsafgiften; och vid sista Riksdagen nedsattes Allmänna Bevillningen med 25o,ooo R:dr.
Yid samma Riksdag minskades dessutom Saltpetergärden till hälften, och Tullafgifterne blefvo betydligt nedsatta, ehuru Tullinkomsterne ändock varit större än tillförene, en inkomst ensam vunnen på lurendrägarens och monopolistens samt deras liandtlangares bekostnad.
Likaså befinnes hvad Herr Hjerta yttrat om jemförelsen emellan Hofhållningen nu och i förflutna tider, icke med sanna förhållandet öfverensstämmande.
Jag kan visserligen icke ur minnet vederlägga honom med uppgifter a46
Den 19 Maji f. m. rörande hvarje förflutit förhållande, men erinrar mig likväl, att Konung Carl Gustaf, såsom Thronföljare, ägde i årlig Hofhållning omkring i5o,ooo R:dr i silfver, oberäknadt fördelande att, efter kronovärde, disponera Ölands Kungsgårdar, med fullt tillydande arbete och kronoräntor.
Jag tror icke, att Herr Hjerta kan bestrida, att i5o,ooo R:dr i närvarande bancosedlar icke äro lika mycket, som samma summa då utgjorde, eller att den efter 120 sk i 11 i liga rs kurs, närvarande tids medelkurs, uppgår till mer än knappast 57,000 R:dr i Silfver.
Jag har redan yttrat, att orden: tillökning i H. K. TI.
KronPrinsens Hofhållning icke öfverensstämde med hvad jag trodde böra uttryckas; men de öfverensstämma icke eller med den Tableau, sora åtföljer Utskottets Utlåtande, och hvarest slår: serskildt för D.D. K.K. II.II.
HrfFnrstarne.
Delta visar, att StatsUtskottet icke velat inblanda denna tillökning i Kronprinsens Hofhållning, så mycket mindre, som emellan dessa poster står: H. K. H.
Prinsessans handpenningar.
Hvad åter sjelfva saken beträffar, så tror jag, att en dylik Hofhållning tillförene blifvit gifven åt Kongl. Prinsar, så fort de blifvit födda, och det' vore en dålig tacksamhet emot H. K. H.
KronPrinsens välvilja, att icke ge ett anslag, som jag tror vara nödvändigt.
Man har för öfrigt yttrat två saker, dem jag bör Den 19 Maji f. tn. besvara.
Den ena, att landet nu Sr i mera ulblotladt tillstånd, än tillförene.
Detta förefaller besynnerligt, då en skuld af 1 Million 400,000 R:dr, den Rikets Ständer trodde sig göra vid sista Riksdag, kunnat betalas, och Grefve von Schwerins reservation visar, att vi ändå derutöfver hafva ett öfverskott af 800,000 R:dr.
Den andra omständigheten var, att Skatterna vid hvarje Riksdag ökats.
Jag behöfver icke uppehålla mig härvid, då rätta förhållandet redan blifvit upplyst af den siste Talaren.
Man har ock anmärkt såsom en besynnerlighet, att en enskild Motionär föreslagit detta appanage, då Konungen icke begärt.det.
Delta händer likväl icke nu för första gången, och har alltid, då det blifvit gjordt, nied välvilja emottagits.
Förra Riksdagen skedde del genom Konungens Riksmarskalk, och jag fann icke, att det upptogs med obehag.
Tvärtom förklarades delsom en delicatesse, att ett dylikt offer helldre kom ifrån representationen sjelf.
Om H. M. Konungen missbilligat den af mig väckte Motion, hade han säkert tillkännagifvit sådant, likaväl som han afsade sig den härstädes motionerade faddergåfva.
Grefve Horn: Herr Grefve af Wetterstedt har ansett såsom en anklagelse hvad jag yttrat om Styrelsens ständigt stigande fordringar på nya anslag af folket.
Jag beklagar, att denna sanna uppgift verkligen a48 Den 19 Maji f. m. f ▼ lian anses utgöra en sådan, då förhållandet i alla händelser qvarstår, sådant jag uppgifvit det.
Kan väl något större bevis ges för denna sanning, än att ruan nu fordrar af Ständerna flere serskilda Millioner till försvarsverket?
,Hvad Herrarne Tham och Rosenblad yttrat, anser jag vara alldeles orätt, och hade jag icke väntat, att någon Ledamot med så synbara anspråk på statistiska och Stats-ekonomiska insigter skulle missförstå hvad som icke bör vara möjligt, att dölja för sig sjelf, nemligen att ständigt ökade anslag fordra ständigt motsvarande tillgångar, och att dessa icke kunna utgå annorlunda än genom beskattning.
En be O O skattning på consumtion uppstår alltid genom ett Tullsysteme, och sålunda utgör ali inkomst af Tull en bevillning utgående af Nationen.
Man skulle snart kunna komma att medge såsom en oformlighet, att här på stället ens vore möjligt, att tala emot Första HufvudTileln, då vi nästan samtligen äro Actieägare i denna Titel, genom de vänskaps-, slägtskaps- eller tjenstförhållanden , hvari vi stå till den mängd personer, som ifrån denna Titel draga lön och underhåll.
Jag kan likväl icke undertrycka min mening, att jag skulle anse bedröfligt, om nuvarande anslag vore så knapt tilltagit, attén mindre afkastning af Bäckaskog eller Tullgarn skulle Den 19 Maji f. ra. 249 behöfva ingå i beräkning öfver H. K. H. utvägar, alt lemna sina barn uppfostran.
Man har såsom motskäl å andra sidan framdragit, att Bevillningarne ständigt blifvit minskade; men jag hemställer, huruvida man med fog kan kalla det en minskning, att beskattningen bokföres i synlig måtto till mindre belopp, än den verkligen utgår.
Om de millioner, som blifvit disponerade på öfverskotten, icke utgöra skattebidrag, då har den värde Talaren rätt och jag orätt; men om förhållandet är motsatt, anser jag oss böra upphöra med dessa villor, som endast skola bedraga folket, i hänseende till Representationens förhandlingar.
En värd Talare bär yttrat sig om den stora Hofhållning, som bestods Thronföljaren Carl Gustaf, och derpå får jag endast svara, att jag skulle önska, att Talaren kunde återföra möjligheten för Sverige, att åstadkomma en realisation i anseende till dessa jemnförelser; men jag tror, att detta komme att innebära stora svårigheter.
Hvarefter Friherre Anckarswärd uppläste följande :
Den brist i våra Grundlagar, att appanagen för Kongl. Personer icke vid hvarje Regentombyte, efter några stadgade grunder, oföränderligt fastställas, lemnar inom oss ett oupphörligt tillfälle, för den obehagligaste tanketvist, emellan den, eller de Representanter, hvilka finna för godt, att Den 19 Maji f. m. till de Furstliga Personernes förmån föreslå ökade anslag, och dem, hvilka för Skattebidragens beviljande icke tro sig kunna antaga något annat rättesnöre, än öfvertygelsen om en oundvikelig nödvändighet.
Striden emellan de enskilda åsigterne är vid sådane tillfällen, som ifrågavarande, så mycket oangenämare, som den ställning, ifrån hvilken det underdåniga nitet, och den medborgerliga tillgifvenheten ådagalägges uti erbjudna uppoffringar, är mera fördelaktig, än den, hvarifrån samma känslor och enahanda tänkesätt nödgas visa sig i en orubblig föresats, att, utan afseende å tillfälle eller föremål, i första rummet väga nödvändigheeen af hvarje fordradt Skattebidrag."
Vare långt ifrån mig, att härvid vilja förmena den enskilde Motionairen dess rättighet, att utgjuta sina känslor för Regentslägten, äfven medelst förslag till ökade Skattebördor för det Folk, hvars intresse lian är kallad att bevaka.
— Jag känner för val våra former, för att icke veta, till hvad grad jag måste underkasta mig dem; men vare det doek långt ifrån alla andra, att vilja lägga mig till last, om jag, utan afseende å ämnets grannlagenhet, vid detta, som vid andra tillfällen äfven begagnar min rätt, att, sä långt jag förmår, göra min mening uti frågan gällande.
Den 19 Ma j i f. m.
Besynnerligt måtte det för tänkaren alltid komma att framställa sig, huru den enskilde
Motionairen kunnat komma i erfarenhet om otillräckligheten af ett Furstligt Appanage.
Om det är föga troligt att Motionairerne kunna vara bekante med det Furstliga Hushållets Bokslut; så är det fara värdt, att Motionairernes förslag till ökade anslag icke kunna stödjas å någon grundad öfvertygelse om ett verkligt förevarande behof, och, i brist af någon sådan verklig visshet, lärer begäret, att medelst Nationens Skattebiträde vinna ett nytt tillfälle, att uttrycka en underdånig välvilja till Konungahuset, vara den enda talande anledningen för de flesta Motioner om ökade anslag för den Furstliga Hofhållningen.
Lättheten att framföra dylika Motioner . är ojämförlig med svårigheterne, och obehaget att bestrida dem, och, med ali aktning för Moticmairfrne, vågar jag likväl tro, att det vöre illa bestäldt med samhället, om sådane dan enskilda känslans försök, att på det allmännas bekostnad göra sig gällande, fingo utan all slags motsägelse framgå.
Då vid sista Riksdag en tillökning af 100,000
R:dr begärtes för Hans Maj;ts Konungens Hofhållning, framställdes denna Motion så oflicielt som möjligt, i det, att den åtminstone inom detta Stånd föredrogs af Högste Chefen för Konungens
Idof, hvil - 252 Den 19 Maji f. m. len tillika vitsordade behofvet af en sådan tillökning.
Jag trodde då, och sådant oaktadt, att Nationens krafter i alla fall borde rådfrågas, innan ökade utgifter beviljades, och mitt begrepp om Landets ekonomiska tillstånd nekade mig tillfredsställelsen och nöjet, att med mitt bifall biträda det beslut, som 1823 beviljade denna tillökning å anslaget för första HufvudTilteln.
Motionairerne till den rra föreslagne tillökning uti IL K. H.
KronPrinsens Hofhållning måtte förlåta, om åtminstone jag icke anser dem äga den officiella caracler, sorn kunnat lemna åtminstone en förmodan, att förslaget varit grundadt på kännedom af ett verkligt förevarande behof, eller på ett uppdrag, att framföra en önskan till vinnande utaf dess fyllande; och må det icke förtänkas mig, om jag tror, att, med det i ni tia ti f Konungamakten hos oss i alla frågor äger, propositionen om erforderlig tillökning uti anslaget för H. K. H.
KronPrinsen säkerligen ifrån Konungen blifvit framställd, 0111 den kunnat försvaras, såsom en oundviklig nödvändighet.
Jag bekänner helt öppet, att det med mina begrepp om ett önskansvärd^ Furstars förhållande till Folken är oförenligt, att man ifrån sjelfva förislostunden liksom påtrugar Furstarne en Hofhållning, af hvilken det är så mycken tvifvel underkastad, om de i framtiden skörda nytta eller skada.
Den 19 Maji f. in. 253 Jag lian icke finna , att den Furstliga barnaåldren påkallar sådane utgifter, att de ej böra kunna bestridas med det anslag af 170,000 R:dr, som af de Furstliga Föräldrarne innehafves, oberäknadt hvad Konungariket Norrige Jemnar.
StatsUtskotlet bar ej tvekat, att bifalla den af några enskifta Motionairer föreslagna tillökning i H. K. Ii.
KronPrinsens Stat, på den grund, ”att, genom den Kongl. Fa”millens tillökning sedan sista Riksdag, en ”större Hofhållningsutgift föranledes, och ”att Deras Kongl. Högheters KronPrinsens ”och KronPrinsessaus vid sista Riksdag bestämda Statsanslag, såsom för dem sjelf— ’Jve beräknadt, blifver otillräckligt, om den ”sålunda tillökade Hofhållningskostnaden äf”vén deraf skall bestridas.”
Den lätthet, hvarmed StatsUtskottet kommit till denna slutsats, liknar den beredvillighet, med hvilken alla Statsutskott behandlat likartade frågor; men betvifla vågar jag, att slutsatsen uthåller någon verklig pröfning.
Anslaget för nu Regerande Hans Maj:t Konungen var i dess egenskap af KronPrins 1810, 66,666: 32, H. K. H. Prins Oscars underhållskostnad derunder innebegripen.
18 (2 ökades, till följd af enskild Motionairs proposition, då varande H. K. H. KronPrinsens Statsanslag, till 100,000 R:dr, a54 Den 19 Maji f. m. och H. K. H. Prins Oscar erhöll dessutom 16,666: 32, hvilka 1815 ökades till 33,333: 16, eller tillsammans för KronPrins och ArfFurste 133,333: 16, innan Norrige ännu lemnat några bidrag; och fortfor detta anslag orubbadt till 1818.
Man må nu uppställa jemförelser emellan Myntförhållande och varuvärden bäst man vill, så får man inga andra resullaler, än att 133,333 K:dr 16 sk. emellan åren 18(2 och 1818. icke voro mera i värde, än samma summa emellan åren 1823 och 1829.
Jag kan således icke föreställa mig, att 170,000
R:dr sorn nu, oberäknadt Norriges bidrag, utgör DD. KK. HH.
Statsanslag, varit så knappt béräknadt, att denna summa icke skulle kunna, utan .att blifva otillräcklig, medgifva bestridandet af hvad som ännu i flera år kan tarfvas för de Furstliga Barnens barnauppfostran.
Jag bekänner, att jag ej väl förstår, hvad i sådant afseende menas med en ökad Hofhållningskostnad.
Jag erkänner gerna, att jag icke inser nödvändigheten af denna dyrlejda uppassning, hvilken fordom, under namn af Furstlig uppvaktning, omgaf den Furstliga vaggan, för att ifrån det Furstliga förståndets första gryning, vilseföra det, till dessa falska begrepp om menniska, och menskligt värde, som fört så mången Furste till för - Den 19 M a j i f. m. a55 derf.
Jag erkänner gerna, att jag tror tidevarfvels grundsatser föga stå tillsammans med hvad som fordom innefattades i Kongl, uppfostran, då högheten ansågs utgöra Majestätet, då öfvermodet inplantades, i stället för verkligt vetande, och då förakt för medmenniskor inhämtades, istället förden menniskokärlek, som allena innefattar utvägarne att styra dem.
Under sådane förhållanden förstår jag, attén ökad Hofhållning var af nöden, ända ifrån det Furstliga Barnets födelse; men då jag under vårt tidehvarf tänker mig en Furstlig uppfostran, som har till föremål, att bilda Prinsar lill de första Medborgare inom ett fattigt land, så finnér jag ingalunda, hvilken ökad Hofhållning påkallas för ett sådant ändamål; och jag vågar tro, att då -en mindre summa var tillräcklig för den nu Regerande Konungens Hofhållning, i egenskap af Thronföljare, så bör den till betydlig procent bögre summan, som utgör DD. KK. HH.
Appanage, äfven kunna utan svårighet bestrida den i min tanka mindre betydliga tillökning i utgift, som de Furstliga Prinsarnes barnauppfostran ännu kan påkalla.
Jag tror, att den häraf för DD. KK. HH. uppkommande större utgift, är i elt vida fördelaktigare förhållande till det Furstliga Appanaget, än samma slags kostnader äro 2d6 Den rg Maji f. rn. det, äfven för de bäst lottade familjförhållanden inom samhället i allmänhet; och jag skulle för min del frukta förebråelsen att hafva medverkat till falska grundsatsers hyllning, om jag med min röst biträdde den mening, att ArfFurstarnes tillvaro ännu påkallar någon Hofhållning, som fordrar de skattdragandes ökade bidrag; och då jag icke anser den föreslagna tillökningen i ananslaget af någon nödvändighet påkallad, bar jag bordt af sådan anledning bestrida den; och jag gör det äfven utur det skäl, att jag anser oriktigt, att ifrån blotta begäret, att för det närvarande få uttrycka en välvilja, undanrycka efterkommande deras rätt till den tillfredställande känslan, att få fylla ett i framtiden säkerligen uppkommande verkligt behof, af den natur, som det, efter mitt sätt att se, vid detta tillfälle alltför tidigt ifrågasatta.
Anckarsvärd tilläde derefter munteligen:
Jag tar mig friheten till Herr Grefven och LandtMarskalken hemställa, huruvida då detta anslag förekommer i ett särskildt moment, det icke må vara enligt med formen, att göra proposition till bifall eller afslag derpå, utan återremiss, på det ett så grannlaga ämne icke må behöfva flere gångor återkomma till Ståndet.
Herr Den ig Maji f. m.
Herr Hjerta: Jag Iean med lugn Öfverlemna ål StutsUtskotlel att slita tvisten emellan de på hundraårig erfaren grundade sanningar jag framställt, och Herr Rosenblads 200-årige sannsagor.
Men då jag anser Herr Rosenblad qvalificerad att lemna oss mera upplysande jemförelse!’, önskade jag, att han ville sysselsätta sig med att jemföra hvad Svenska Folket verkligen skattar, med beskattningen till ex. i Frankrike.
Jag tror resultatet blifva, att vår beskattning på hvar person är drygare, i förhållande till våra resourcer.
I afseende på hvad Herr Tham anfört, torde jag få fästa uppmärksamheten på hvad StatsULskottel i sitt Utlåtande rörande 2:dra Hufvudliteln säger om KronoLänsmännen, nemligen att deras åtgärd med restaritiers executiva indrifvande oftare än förr erfordras; hvilket torde vara ett bevis, att förmögenheten är i aflagande.
Det mäste vara gifvit, att om anslagen ökas, på grund af ökad tull och extraordinära inkomster, blifva likväl skatterne i det hela ökade, om också den egentliga så kallade Allmänna Eevillningens summa minskas.
Folket betalar ju den högre Tullen äfven.
Jag tror tillfället derföre böra begagnas, snarare att minska än alt öka skatterne, helst jag är öfvertygad, att sådant skulle vara lika kärt för de Höga Personer, hvilka äro 24 II. 17 »58 Den 19 Maji f. m. i fråga, som de väckte motionerne rörande en förhöjning af Appanaget, hvilken de icke begärt.
Då jag nyss anhöll, att Grefve von Schwerins förslag genast måtte komma under öfverläggning, var det icke min mening, att bestrida ålerremiss af SlatsUtskottels Utlåtande, rör,nide usta Hufvudtiteln.
Jag skulle tvertom gerna se, alt alla Utlåtanderne rörande Slatsregleringen återremitterades, under afvaktan på Sländernes beslut, om myntbestämningen; ty jag finner det oriktigt att nu bifalla förslaget, För en eller annan Hufvudtitel, utan afseende på den myntförsämring, eller myntförbättring, som sedermera möjligen kan komma att äga rum.
Under en sådan åsigt, anhåller jag, att få besvara några anmärkningar, som blifvit gjorde vid nu ifrågavarande usta Hufvudtitel.
Man bar satt i fråga behofvet af det föreslagne anslaget för de Kongl.
ArfFurstarne, och man har sagt, att ingen kunde rätteligen känna verkligheten af ett sådant behof, utan att hafva sett det Fursteliga Ilofvets Bokslut.
För min del tror jag, atj Bokslut i allmänhet mera bevisa, huru mycket, som blifvit utgifvet, än de styrka, huru mycket, som hade behöft utgifvas.
Någon dylik undersökning ur Flofvets räkenskaper vore således otjenlig, särdeles då man ihogkouimer den gamla regeln: att känd sak är Den 19 Maji f. m. 2^9 sä god som vittnad.
Hvad man å ena sidatl vet, är att våra Statsutskott just icke pläga föreslå mera, men väl mindre, än livad som behöfves, och att man vid sista Riksdagen ingalunda antog, att de då beviljade anslagen skulle vara tillräckliga, ehuru mycket det Kongl. Husets än förökades.
Vill man å andra sidan anställa jemförelser mellan ulgifterne för vårt
Hof och andra länders; så tror jag män skall hafva svårt att finna något så ungt
Hof, som Vårt Fursteliga, lefva så stilla och så litet kostsamt, som vårt.
Tidningarne uppgingo förlidet års kostnader endast för jagtpartierna
Vid den ålderstigne Konungens hofi Frankrike lill 1,800,000 Francs, det vill säga omkring 900,000 R:dr Sv. B:co.
Hos oss se vi inga dylika kostsamma hofnöjen äga riimi vi se endast, att Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, utöfver omkostnaderna för sitt Hus underhåller Cadetter, Studenter och Konstnärer, hvilkas anlag lofva gagn och heder åt fäderneslandet.
Jag tror icke det
Vore önskvärdt för riket att anslagens tillräcklighet så förknappades, att en dylik Välvilja ej kunde af KronPrinSen litöfvas, ■— Man har sagt, att en oföränderlig
Hofhållningssumrnu borde bestämmas för hvarje Regent och hans Hus.
Jag skulle ej hafva någonting deremot, om hos oss* såsom i andra länder, funnes ett oföränderligt mynt.
Eljest vore det orättvist och obilligt, att ef *7* - a6o
Den rg Maji f. m. ter de växlande myntförhållandernc öka anslagen endast för de Embetsman, som uppbära penningelön, men icke för det Kongl. Huset, som äfvenledes i penningar uppbär sina inkomster.
Man har äfven anmärkt, som en oriktighet, att StatsUtskottet föreslagit anslaget till de Kongl. ArfFurstarne under namn af Tillökning i H. K. H. Kronprinsens Uofhållnings-summa _, i anseende till ökade utgifter för D. K. H. sl rf Furstärne.
Det må så vara; men jag anser det likgiltigt, om anslaget uppföres serskildt för dem, eller såsom StatsUtskottet sagt.
Det blir väl i alla fall Chefen för Kronprinsens
Hof, som kommer att uppbära medlen, och om han qvitterar dem under den ena eller andra benämningen, kommer på ett ut.
Någon farhåga för framtiden, kan ej heller deraf uppstå; ty det är naturligt, att detta anslag måste med tiden ökas, och att dess försvinnande ej kan förutsättas, utan en olycka, den vi bedje och hoppas, att Försynen måtte afvända.
Det har blifvit sagdt, att ArfFurstarne i ett fattigt land ej borde förses med serskild Hofhållning, för alt icke uppfostras till öfverdåd, kärlek för prakt och dylikt.
Men jag frågar, om en Summa, som för hvardera ArfFursten belöper sig till 6,666: 32 kan medföra sådane verkningar.
Hvar och en, som satt enskildt bo, vet hvad sådant kostar, och att barns uppfödande ser - Den 19 Maji f. m. deles då de äro flere, medför ökade utgifter, hvilka väl för Thronarfvingarne i ett land böra beräknas något högre, än i enskildta förmögna hus; och jag hemställer, om man icke skall öfverdrifva nog mycket för att af ett så ringa anslag kunna befara så förderfliga följder.
Jag har dessutom en gång tillförene yttrat, att det icke är behofvet allena, som här bör tagas i beräkning.
ArfFurstarne äro ej blott KonungaHusets utan äfven KonungaRikets barn; och det enda sätt för folket att uttrycka detta förhållande, är att gifva dem omedelbart ett eget underhåll, oberoende af Föräldrarnes.
Då det således äro Rikets Ständer, som gifva, och 3:ne Rikets ArfFurstar, som emottaga, anslaget; synes det, med afseende på gifvarnes och emottagarnes inbördes värdighet, väl svårligen kunna nedsättas.
För min del skulle jag således ej vara emot, att irsta Hufvudtiteln genast bifölles; men om slutet af myntbestämningsfrågan blefve en myntförsämring, så vore det ovärdigt att låta KonungaHuset mera lida derföre, än någon annan, som har sina anslag på en följande titel, hvarföre jag yrkar återremiss så väl af denne, som de öfrige Hufvudtitlarne.
Herr Danckwardt j Magnus Georg:
Den af Herr Hjerta gjorde framställning om nedsättning i anslagen för de Kongl. Lustslotten, anser jag icke kunna antagas.
Ansia - 2Ö2 Den 19 Maji f. m. get är inalles icke fullt 3o,ooo R:dr, hvilket knappt är tillräckligt till Byggnadernes underhåll.
Herr Hjerta, har trott nedsättningen kunna vinnas genom indragning af Stålhållarnes löner.
Jag får i anledning deraf upplysa, att Ståthållarne på Ulriksdal, Haga och Strömsholm icke hafva någon lön, och att Ståthållarne på Drottningholm och Gripsholm endast äro tillagde, den förre föda för visse kor och hästar samt ved, och den sednare, om jag rätt minnes, Coo pund hö.
Skälet hvarföre SfalsUtskottet ti 11- styrkt bibehållande af den vid sista Riksdagen beviljade tillökningen i anslaget för Haga lustslott, är naturligtvis det, att Utskottet ansett detta tillskott icke kunna undvaras för Slottets underhåll; och så är äfven förhållandet.
Det gamla anslaget var 2000
R:dr, hvartill vid sista Riksdag lades 1000
R:dr, att utgå intill närvarande Riksdag; men icke en gång med 3,000 R:dr kan Haga Slott vederbörligen underhållas.
Hvad det af StatsUtskollet tillstyrkte anslag för Strömsholm beträffar, så är det ämnadt blott för en gång lill bestämde behof, och lärer således ej kunna anvisas annorlunda, än på öfverskotten af StatsVerkets inkomster.
Då det icke låter förena sig med mitt tänkesätt att söka hvarken Hofgunst, Furstegunst eller Folkgunst, öfverlemnar jag åt hvar och en alt bedömma Motiverne för min Motion om Appanage Det) 19 Maji f. in. ät ArfFurstarne, lugn i medvetandet att i mitt handlingssätt aldrig öfverträda, hvad jag anser rättvisan, billigheten och Fäderneslandets väl fordra.
Om jag ägt, eller huru jag ärhållit anledning till Motionen, derom tror jag mig icke här vara någon redo skyldig, enär det måtte hafva varit min obestridliga rätt, att i hvad fall som helst väcka frågan.
Huruvida åter denna del af StatsUtskottets Utlåtande kan lösryckas från det öfriga för att serskildt nu afgöras, derom anser jag mig icke behöfva yttra ett ord.