Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller således, att detta förslag måtte upföras främst på föredragningslistan för nästa plenum.
Uppå Hr Gr. o. Landtnäs i ani. häraf framställda propos. bifölls att Const.Utsk:s ifrågav:de Memorial N:o 22, skulle upföras främst å föredragningslistan för nästa plenum.
På föredragningslistan förekommer äfven Ekon.Utsk:s Betänk.
Jag anhåller att detta mom. måtte upföras näst efter Const.Utsk:s mom.
N:o 22. R. o. Ad. biföll att Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis Betänk.
N:o 97 skulle å föredragningslistan för nästa plenum upföras näst efter Const.Utsk:s Memorial N:o 22.
Slutligen föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter nedannämnde d. 11 dennes e, m. första gången bordlagda Betänk., nemi. från Bevillningsutskottet: N:o 10, ang:de
Tullbevillningen och dermed sammanhang egande ämnen; och Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet.
N:o 26, i ani. af väckta frågor om förändring af nu gällande stadganden, ang:de skyldighet att bygga och underhålla kyrka, prestgård, tingshus och häradsfängelse. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 12 på natten.
In fidem protocolli, Albert Munck. 312 Den 15 J lili f. m.
Onsdagen den 15 Juli 1857.
Justerades 2:ne prot.-utdrag, det ena för d. 11 och 13 dennes och det andra för sistnämnde dag.
Företogs val af en Revisor, i stället för Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm, för att å R. o. Ad:ns vägnar deltaga uti innevide års Revision af Stats-, Banko- och RiksgäldsVerkens tillstånd, Styrelse och Förvaltning; och befanns, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd Frih. Bonde, Carl Jedvard, Öfverste Kammarjunkare med 23 röster.
Föredrogs ånyo och bifölls Const.Utsk. d. 11 och 13 dennes på bordet lagda Memorial N:o 22 angide underd. anmälan hos K.
M. af det såsom hvilande till nästa Riksdag antagna Grundlagsändringsförslag rörande RiksStyrelsens förande i vissa fall m. m.
Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Från Styrelsen öfver LåneKontoret i Götheborg har till Fullmäktige i R.
St:rs Bank inkommit en skrifvelse af följande lydelse:
Till Hrr Fullmäktige i R.
St:rs Bank!
Uti en till
Direktionen för härv:de LåneKontor ingifven skrifvelse har Hr Kaptenen och Riddaren Aug. af Petersén, hvilken, eul.
Höglofl. R. o. Ad:ns protokoll för d. 18 sisth Mars blifvit vald till Suppleant i Direktionen för Götheborgs LåneKontor, tillkännagifvit sig vara förhindrad att denna befattning fortfarande innehafva samt derföre anhållit att Direktionen ville, å ort som vederbör, hans afsägelse deraf med det första anmäla; och får Direktionen, med ani. häraf och med bifogande af åberopade skrifvelsen i original, nämnde förhållande vördsamt meddela för den åtgärd Hrr Fullmäktige kan finna lämplig vidtaga; viljande Direktionen dock fästa Hr Fullmäktiges beniigna upmärksamhet å nödvändigheten af att annan Suppleant i Hr Kaptenen Peterséns ställe skyndsammast varder utsedd.
Götheborg af R.
St:rs LåneKontor d. 2G Maj 1857. C. S.
Mörner. B. Wadström.
Carl Fr.
Jacob Wall.
Den uti skrifvelsen omtalade afsägelseskriften finnes här bilagd.
Med anledning häraf anhåller jag, att R. o. Ad. mätte utsätta dag för valet af en Suppleant i den afgångnes ställe.
Den 15 Juli f. m. 313 Hr Gr. o. Landtm, hemställde om Ii. o. Ad., i anseende till Hr af Peterséns nu anmälda afsägelse af dess befattning såsom Suppleant i Direktionen för Götheborgs LåneKontor, behagade företaga val af annan Suppleant nästkommande Onsdag d. 22 dennes vid början af plenum; hvilket bifölls.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm.
Besv- och Ekon.-Utsk:s d. 8 och 13 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 97, i ani. af väckte förslag, åsyftande förflyttning till hufvudstaden dels af Universiteten i Upsala och'Lund, delsafbåda Universitetens juridiska fakulteter och dels af Upsala Universitets medicinska fakultet.
Usta punkten, ang:de furslaget om båda Universitetens förening lill en läroanstalt i hufvudstaden, äfvensom förflyttning af Lunds Universitet.
Sparre, Brik:
Jag har ingenting att anmärka emot det resultat, hvartill Utsk. kommit i denna del af Betänk.
Jag anser nemi. det icke vara lämpligt, att båda Universiteten förflyttas till och förenas i hufvudstaden, men deremot kan jag ingalunda gilla de grunder, Utsk. till stöd för sin åsigt anfört, och ehuru jag nu icke vill vidare yttra mig derom, emedan jag får tillfälle dertill, då frågan om Upsala Universitets förflyttning förekommer, har jag likväl på förhand velat tillkännagifva mitt ogillande af Utsk:s motivering.
Förevarande punkt blef uppå härefter framställd propos. af B. o. Ad. bifallen.
2:dra punkten, ang:de förslaget om förflyttning till hufvudsladcn af Upsala Universitet.
I denna del är jag deremot af en emot Utsk:s åsigt alldeles stridande tanke.
Jag hade i sanning icke väntat, att en fråga af så genomgripande vigt för fäderneslandets utveckling i intellektuelt hänseende, som denna, skulle af Utsk. blifva så lösligt behandlad, så knapphändigt affärdad; att förslaget om Upsala Universitets förflyttning till Stockholm skulle blifva så omotiveradt afslaget, att man icke ens tyckes hafva ansett det löna mödan att ingå i någon verklig pröfning deraf.
Det torde, på sätt motionärerne yttrat, vara en obestridlig sats, att bildningen i våra dagar icke kan bestå såsom isolerad från lifvet.
Den tid, hvarunder Universiteten i allmänhet upkommo, var en tid, då samhället merändels erbjöd så litet skydd åt yrkena och näringarne, att idkarne af hvarje särskildt yrke eller näring måste sluta sig tillsammans i en korporation, för att sålunda lemna hvarje enskild medlem det skydd, Staten i sin helhet ej förmådde lemna; och till följd af detta för alla yrken gemensamma behof af sammanslutning bildades äfven Universiteten till inom sig slutna korporationer.
Denna tid är emel - 314 Den 15 Juli t. m. lertid och lyckligtvis numera förbi.
Samhället gifver tillräckligt skydd åt hvarje näring, så att den fritt kan utveckla sig, och för den vetenskapliga bildningens bestånd behöfves icke korporationsprivilegiers skydd.
Det är snarare motsatsen, sorn nu eger rum, ty det är just genom den strid, genom den täflan, hvari vetenskapen i det praktiska lifvet så ofta kommer, som densamma erhåller förnyadt lif, föryngrade krafter.
Inom intelligensens område, likasom inom hvarje annat, är det striden, som ger lif.
Stillaståendet är död.
Huru är det då väl möjligt, att en bildning, som behöfver eggelse, strid, täflan, kan framgå i utveckling uti en småstad.
Och om äfven, jag vill gerna erkänna det, vetenskapen någongång blomstrat uti smärre städer, så har detta varit en följd deraf, att vetenskapsmannen endast derstädes träffade själsförvandter, med hvilka han kunde utbyta tankar och meningar.
Numera har likväl detta förhållande förändrats, numera älskar vetenskapsmannen att se lifvet på nära håll och för hans idéers utveckling behöfver han umgänge och beröring med andra vetenskapsmän, och dessa trifvas och hafva sin varelse i det stora lifvet bättre än i det lilla, i småstadslifvet.
Denna omständighet måste man också tillskrifva orsaken dertill, att svårigheten att på ett tillfredsställande sätt fylla professorsplatserna vid våra Universiteter allt mer och mer tilltager.
Huru mången utmärkt vetenskapsman eger icke Sverige eller har egt i liufvudstaden?
Huru lyckligt vore det icke, om sådana personer, utan att behöfva lemna en vistelseort, som är nödvändig för deras vetenskapliga lif, skulle kunna åt landets studerande ungdom bibringa sina insigter, sina lärdomar?
Och huru mycket skulle ej de öfriga professorerna vinna genom umgänge med sådana män, med verkliga furstar i vetenskapernas rike?
Och huru många bildnings-anstalter, huru många lärda samfund finnes icke redan här i hufvudstaden?
Här finnes ju VitterhetsAkademien, VetenskapsAkademien, Svenska Akademien, det högre MilitärLäroverket vid Marieberg, KrigsAkademien på Karlberg, Carolinska institutet m. fl., hvarjemte utom dessa lärda samfund och läroverk, idkarne af särskildta vetenskapsgrenar slutit föreningar, för att meddela hvarandra resultaten af sina forskningar och sin erfarenhet, såsom t. ex. Läkare-sällskapet, Juridiska Föreningen, Militär-sällskapet.
Hvarföre skola alla dessa samfund nödgas sakna det kraftiga biträdet af ett i hufvudstaden befintligt Universitet, och hvarföre skall Universitetet sjelf nödgas sakna biträde af medlemmar uti dessa samfund, af så mången utmärkt vetenskapsman ?
De skäl som tala för Upsala Universitets förflyttning hit till Stockholm, äro så öfvervägande, att jag i sanning icke kan fatta, på hvad sätt de skulle kunna jäfvas, och om jag deremot eftersiunar de skäl, som föranledt Utsk:s afstyrkande, finner jag dem alldeles underhaltiga.
Såsom sagdt är, hufvudstaden har behof af Universitetet och Universitetet har behof af hufvudstaden, men detta behof är kännbarast för de fakulteter inom Universitetet, som närmast befatta sig med de s. k. praktiska vetenskaperna, eller den Juridiska och den Medicinska fakulteten.
Jag säger det med smärta, emedan jag sjelf är Jurist, men jag måste utsäga, att den juridiska bildningen är inom vårt Den 15 Juli f. m. 315 faderneslsnd så djupt sjunken, att jag djupt bedröfvas hvarje gång jag tänker på dess tillstånd.
Och det. måste så vara, mine Hrr, under nuv:de förhållanden, ty huru är det tänkbart, att en person med öfverlägsna juridiska insigter skulle vilja gräfva ned sig i Upsala, lemna hufvudstaden, der han dagligen har tillfälle att meddela sig med män af yrket, att dag efter dag skåda in i det praktiska lifvet, för att genom en sålunda ständigt förökad erfarenhet vidga sin vetenskapliga synkrets!
Huru är det tänkbart, att en sådan person skulle vilja draga sig undan till Upsala, till en småstad, der han icke har några materialier, på hvilka han kan stödja utvecklingen af sin juridiska bildning, der han saknar all beröring i någon större skala med det praktiska lifvet och således icke har tillfälle att göra de iakttagelser i lagskipningsväg, utan hvilka ingen sann, ingen verklig juridisk bildning kan vinnas?
Följden häraf har också blifvit den, att vid de sednaste professorstillsättningarne inom den Juridiska fakulteten har antalet sökande varit ganska inskränkt, ja vid den sednaste ledigheten tillsattes en person, som för icke längre tid än tre är tillbaka tagit sin examen !
Alla menniskor medgåfvo, att denne unge man, han må för öfrigt hafva tagit sin examen så bra och så utmärkt som möjligt, dock ingalunda ännu var qvalifieerad till att bekläda en professorsplats, men det fanns ju intet val, ty denne unge man var, om jag ej misstager mig, den ende sökande.
Och vid sådant förhållande torde det ej förundra Eder, mine Hrr, att den juridiska bildningen står på sin nuv:de låga ståndpunkt.
Jag vågar säga, att den ojemförligt största delen af de juris studiosi, som efter slutad kurs ingå i Statens tjenst, saknar de dertill erforderliga kunskaper, ty för att erhålla en fullständig theoretisk kunskap i juridiken erfordras, att uti teoris ingjutes det lif, som endast praktiken eger, och man får icke denna samma lefvande kunskap blott och bart genom bokliga studier.
Kasta vi blicken för jemförelsens skull på en annan praktisk kunskapsgren, nemi. den medicinska, så finna vi ett helt och hållet motsatt förhållande ega rum, och hvarföre?
Jo, derföre att det finnes en medicinsk läroanstalt, nemi. det Carolinska Institutet, här i hufvudstaden.
Vi måste med glädje erkänna, att den vetenskap, som på de sednare åren gjort de största framstegen i Sverige, är den medicinska, och jag hoppas, att vi uti denna särskildta kunskapsgren redan kunna mäta oss med utlandet
Här hafva vi ett ovedersägligt bevis på nyttan, ja nödvändigheten deraf, att en praktisk vetenskaps alumner hafva tillfälle att på samma gång både theoretiskt och praktiskt utbilda sig.
Och huru vill man på annat sätt förklara det förhållande, att den ena praktiska vetenskapen framgår med jättesteg, under det att den andra är i ett bedröfligt tillbakaskridande?
Och detta juridikens tillstånd här i landet är desto bedröfligare, som, till följd af samhällslifvets stora utveckling på vår tid, den juridiska vetenskapen måste tillerkännas ett högt rum uti de menskliga kunskapernas krets.
Vi hafva ju sett, att under de sednaste rörelserna inom de Europeiska samhällena Juristerna öfverallt intagit en framstående plats.
Hvarföre skola vi då låta detta yrke 31fi I)en 15 Jali f. m. hos oss nedsjunka så djupt, att jag fruktar det kanhända aldrig mera skall kunna resa sig?
Jag tror, att endast denna omständigdighet. utgör ett tillräckligt skäl för Universitetets flyttning till hufvudstaden.
Betrakta vi förhållandet i Europa, så finna vi, att Universiteterna antingen under en längre tid redan varit (örlagda i hufvudstäder eller blifvit i sednare tider flyttade till dem eller åtminstone från småstäder till större stader.
Den enda egentliga invändning som jag emot en sådan flyttning hort framställas, har varit, att den studerande ungdomen skulle mera vara utsatt för frestelser och förströelser i en större stad än i en mindre
Men denna invändning kan jag icke godkänna, utan jag hyser en motsatt öfvertygelse.
Ty min erfarenhet, samlad såväl här som under ett år tillbragdt i Paris, är den, att man ingenstädes är så i tillfälle att isolera sig som i större städer.
Och hvad den studerande ungdomens sedlighet beträffar, så fruktar jag, mina Hrr, att vistandet i småstäder icke burit något godt-vittnesbörd derom.
Jag tror, att studenternas sedlighet icke gerna kan blifva sämre i Stockholm än den på sednare tider varit i Upsala.
Hvad åter angår den förmenta fördelen deraf, att Upsala genom en jernvägsförbindelse med Stockholm skulle komma denna stad så nära, att den .kunde anses såsom en förstad dertill, så befarar jag, att denna närhet skulle mera skada än gagna, ty denna lätta kommunikation med hufvudstaden skulle locka de studerande till tätare besök härstädes och derunder torde möjligen allt annat, men säkerligen icke studier, skötas.
Vore Studenterna deremot boende i Stockholm, skulle icke några sådana lustresor ifrågakomma, och de hade vida mera tillfälle att vistas i oell umgås med familjer, hvilket, såsom vi veta, varit en välgerning för dem, sorn i Upsala kunde komma i åtnjutande deraf, ehuru de varit ganska få till följd af invånarnes ringa antal.
På grund af hvad jag nu haft äran i korthet anföra, anhåller jag, att B. o. Ad., med behjertande af vetenskapernas behof utaf mera lifsluft än den som en småstad kan erbjuda, måtte uttrycka den åsigt, att Upsala Universitet bör förflyttas till Stockholm och i sådan mening återremittera denna punkt.
Det klander, som Gr.
Sparre här riktat emot Ekon.Utsk., derföre att Utsk. icke tillstyrkt förslaget om Upsala Universitets förflyttning till hufvudstaden, är grundadt på sådana skäl, som jag för min del ingalunda kan godkänna.
Hr Gr.n har yttrat sin förundran deröfver, att Utsk. kunnat grunda sitt afstyrkande Utlåt, på sådana skäl sorn de i Betänk, anförda, men jag i min ordning frågar den ädle Gnn, huru det är möjligt att kunna underkänna just de af Utsk. anförda skälen, af hvilka jag för min del anser det ekonomiska skälet ensamt vara alldeles tillfyllestgörande.
Sparre torde icke kunna undgå att erkänna, att en flyttning af sådana läroanstalter, som dem i Upsala befintliga, skulle för Staten medföra.så opåräknade och så betydliga kostnader, att den förespeglade vinsten i vetenskapligt hänseende utaf förflyttningen sannolikt icke på flere sekler kunde återgälda
Den 15 Juli f. m. 317 de pekuniära upoffringarne.
Jag tror således, att man handlar klokast, om man låter Universitetet förblifva der det af ålder varit och icke för dess förflyttning belastar
Statsverket med dryga kostnader, aldra minst uti en tid, då Statens tillgångar för andra ändamål till den grad tages i anspråk, att det varit fråga om att uptaga ett utländskt lån till icke mindre belopp än 110 milla' Rdr.
För öfrigt är det min fasta öfvertygelse, att Upsala Universitet, der det f. n. ligger, åtminstone i de flesta hänseenden upfyller sin bestämmelse lika väl som om det skulle ligga här i hufvudstaden.
Man yistas ieke vid ett Universitet för att, såsom Gr.
Sparre förmenar, inhemta på samma gång theoretiska och praktiska insigter, utan man vistas der för att förvärfva de theoretiska kunskaper, hvilka man sedermera i det praktiska lifvet skall tillämpa, eller, med andra ord, för att genom theoretiska studier få en säker oell bred grundval för sina tillgöranden i handlingens _verld.
Att genom theori bereda till praxis är således ett universitets egentliga ändamål, och detta ändamål vinnes lika väl i Upsala eller Lund som i Stockholm.
Och ieke heller sätter jag någon tro till Gr.
Sparres upgift, att det skulle stå särdeles illa till med sedligheten hos de studerande i Upsala och Lund.
Jag hyser deremot den på egen erfarenhet grundade öfvertygelse!], att om än osedlighet förefinnes i smärre städer, så är den dock långt ifrån att ens närma sig den osedlighet i stor skala, som, till följd af sakernas egen natur, alltid herrskar i hufvudstäder, hvarföre jag för min del ingalunda finner det vara nyttigt att här i hufvudstaden samla omkring tusen ynglingar, för att utsätta dem för en förfinad sinnlighets alla frestelser, för att måhända inviga dem i förföriska lasters, i st. f. förädlande vetenskapers tjenst.
Beträffande den förkastelsedom, som Gr.
Sparre uttalat öfver den juridiska bildningens nuv:de ståndpunkt inom fäderneslandet, så måste jag säga, att det i högsta grad förundrat mig att få höra en sådan dom från en person, som icke allenast är ledamot i en öfverdomstol, utan äfven under flere .Riksdagar varit O^dfide i R.
St:rs LagUtsk., enär jag ansett, att en sådan person borde åtminstone i någon mån taga i försvar rättsvetenskapens tillstånd i landet, i st. f. att, såsom han nu gjort, genom uttalandet af ett så skarpt fördömande, bryta stafven öfver sitt eget hufvud.
Jag skulle tro, att Gr.
Sparre har mera känsla af sitt eget värde, än att Hr Gr:n skulle vilja på sig tillämpa det fällda omdömet, att den juridiska bildningen sjunkit så djupt, att den aldrig mera torde kunna resa sig.
Om Hr Gr:ns juridiska bildning vore så djupt nedsjunken, som man af ett sådant yttrande kunde taga sig ani. att misstänka, så beklagar jag i sanning E. St:r, som hafva Hr Grin till Ordf:de i ett Utsk., hvilket det åligger att pröfva de lagförslag, som under Riksdagen väckas.
Jag vet alltför väl, att det är ganska lätt att klandra, men jag tror, att man bör afgifva skäl för sitt klander.
Hvad slags skäl har Gr.
Sparre för sitt yttrande, att rättsvetenskapen i Sverige nedsjunkit ända till nollpunkten?
Kan man väl begära, att vetenskapsmän i alla möjliga kunskapsgrenar skola framstå i en tid, då man i sanning föga bryr sig om 318 Den 15 Juli f. m. att upmuntra vetenskapsmännens sträfvanden?
Emellertid är jag öfvertygad derom, att vi både hafva vetenskapsmän af det juridiska facket i landet och skulle få ännu flere, om de rönte tillbörlig upmuntran.
För öfrigt anser jag icke rättsvetenskapens studium böra så idkas som Hr Gr:n tyckes vilja, nemi. att theon och praxis på en gång sammanblandas med hvarandra, ty följden deraf torde möjligen blifva den, att man förskaffar sig åtskilliga praktiska kunskaper i lagfarenheten, utan någon fast theoretisk underbyggnad, och att anan således bygger sin juridiska bildning på en ganska lös grund.
För min del är jag af den tanke, att man icke kan blifva en skicklig praktisk jurist med mindre än att man har studerat, icke blott och bart sjelfva lagboken, utan sjelfva rättsvetenskapen i alla dess delar, rätts- och samhällsläran eller den filosofiska delen af rättsvetenskapen, hvarefter ett särskildt lands lagar med lätthet kunna inhemtas, ty den fullständigt theoretiskt bildade
Juristen torde i allmänhet icke behöfva lång tid för att bilda sig till praktiskt skicklig Jurist.
Att lära sig lagboken utantill, såsom barnen lära sig katechesen, det är för den juridiska bildningen alldeles icke nödvändigt, utan hufvudsaken är, att man får en grundlig insigt i sjelfva rättsläran, hvarefter man ganska lätt inhemtar de speciella författningarne och lär sig deras rätta tillämpning.
Orsaken till det allmänt öfverklagade förhållande, att så få verkligen skickliga Jurister utgå från våra Universiteter, torde vara den, att de Juridiska Professorerne vid desamma icke i allmänhet upfatta sitt lärarekall såsom de borde göra det.
Jag har nemi. af både anhöriga och bekanta hört omtalas, att i detta hänseende finnes mycket, som borde rättas och ändras, isynnerhet uti Upsala.
De Juridiska Professorerne derstädes skola nemi. fordra af juris studiosi, att de skola lära sig en mängd författuingar, ja nästan hela lagboken snart sagdt utantill; att man utur den skall kunna upläsa hela kapitel så felfritt, som ett barn skall kunna läsa sitt Fader vår, samt att man icke anses vara skicklig att taga sin examen med mindre än att man har i sitt minne inpluggade en massa med schemata, som med sina afdelningar och underafdelningar uptaga nästan flere ark papper.
Genom en sådan läromethod vinnes i sanning ej ändamålet att göra studierna angenäma för ynglingen, utan man gör i stället sjelfva studerandet till ett plågoris, som också har till följd, att den studerande betraktar lärokursen såsom ett nödvändigt ondt för examens tagande och derföre några veckor derefter merendels har förgätit nästan hela det tillfälliga minnesverket.
Om deremot den juridiska undervisningen ordnades efter andra grunder, om lärarne bemödade sig att utbilda sina lärjungars omdömesförmåga och skarpsinnighet genom att för dem framställa vissa konkreta fall, der de abstrakta rättsbegreppens tillämpning ifrågakomme, så tror jag, att de, som egna sig åt juridikens studium, skulle fatta en håg för och en kärlek till detsamma, som nu, tyvärr, merändels saknas.
På grund häraf tror jag, att man icke har fog att vara så hård i sitt omdöme öfver rättsvetenskapens tillstånd, som Gr.
Sparre varit, utan att man snarare borde genom de medel, som kunna stå till buds, söka afhjelpa de brister, som f. n. vidlåda det juridiska Den 15 Juli f. m. 319 studiet vid våra Universiteter, då, enligt min fasta öfvertygelse, den juridiska bildningen skall resa sig utur sitt, enligt Hr Grins förmenande, så djupa förfall och höja sig till en ståndpunkt jemförlig med den, som denna bildning intager i andra länder.
Det må vara en sanning, att den juridiska bildningen här i landet sjunker och att den medicinska deremot stiger, men hvarest bör orsaken dertill sökas?
Jo deruti, att det medicinska studiet är mycket ' mera gynnadt och understödt än det juridiska, äfvensom i den omständighet, att för idkarne af det förra är vetenskapens praktiska tillämpning vida mera meritgifvande än för juristerna, hvaraf naturligtvis följden blifver, att ett större antal personer, och deribland måhända de, som ega de bästa förståndsgåfvorne, egna sig åt medicinens studium och endast ett mindre antal åt juridikens.
Jag för min del yrkar bifall till denna del af Betänk.
Lika med den siste värde talaren godkänner jag Utskis Betänk.
Sparre har visserligen updragit en mörk målning öfver den juridiska bildningens ståndpunkt i Sverige, ja Hr Grin tyckes t. o. m. vilja förneka, att Upsala f. n. eger någon enda utmärkelse i denna väg, jag tröstar mig dock dermed att Hr Grins åsigt icke delas af R.
St:r, de der helt nyligen utsett en af Upsala Juridiska Fakultets medlemmar, Professor Bergfalk, till deras Justitie Ombudsman.
Sparre har vidare framhållit, hurusom man i Upsala sett sig nödsakad att taga en helt ung man till Juridisk Professor, då ingen annan medsökande anmält sig; månne ej denna brist snarare härleder sig från Professorsbeställningens ringa aflöning än från den omständighet, att universitetet ligger i Upsala.
Jag vågar tro, att om än universitet aldrig så mycket- hitflyttas och lönerna förblifva oförändrade, komme dock samma sak att fortfarande inträffa.
Jag betviflar t. ex. att en HofRättsAssessor, med de utsigter han eger till framtida såväl befordran som inkomst, skulle, under nuvide förhållanden, vilja lemna den praktiskt juridiska banan för att åtaga sig ett besvärligt och föga lönande lärarekall.
Sparre har ytterligare omtalat den brist på sedlighet, som röjer sig inom de studerande i Upsala, och förmenat, att äfven detta skulle förbättras, om akademien flyttades till hufvudstaden.
Sparre, sorn sjelf varit i Paris, torde medgifva, att förhållandet der åtminstone icke gifver något stöd åt Hr Grins sats, »Le quartier Latin» är just icke något dygdemönster, snarare torde det få anses som utsväfningarnes rätta tillhåll.