Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter hvad StatsUtsk. i sitt Betänk, uplyser, är det ett factum, att genom K. M:s dom, socknemännen i Nätra och Själevad icke hafva rättighet till fiske i Trysunda, samt att detta fiske alltsedan år 1700 tillhört Kronan, som äfven detsamma utarrenderat.
Till följd häraf har StatsUtsk. afstyrkt den väckta motionen om ändring i nyssnämnde dom, men deremot sökt att på en annan väg bereda socknarne rättighet att återfå fisket.
Jag gillar i allmänhet icke delta sätt att söka paralysera högsta domaremaktens beslut och derföre motsätter jag mig bifall till Utsk:s tillstyrkande i sednare punkten.
Hvad beträffar de billighetsskäl, hvilka Frih.
Gederström här omtalat, så kan jag icke finna, hvaruti de egentligen bestå.
Allt sedan år 1700 hafva socknarne icks^haft någon fördel af dessa fisken, hvilka för Kronans räkning varit utarrenderade.
Ehuru socknarne icke hafva förlorat någon rättighet, så försöker man likväl att gifva dem en skänk samt bereda dem en förmån, till mehn icke allenast för
Kronan utan äfven för de norra städernas fiskerskap, som under många år på arrende innehaft detta fiske, som är ett ibland de större, och hvilkas näring är ställd på fiskena utåt Bottniska viken.
Skulle man nu vidtaga den af Den 17 Maj e. m. 151 Utsk.
Föreslagna åtgärd, så skulle man skänka åt socknarne rättighet till en förmån, sorn endast kan förvärfvas genom inköp å offentlig auktion, hvaremot man tog hort den från dem, hvilka under en tid af öfver 100 år innehaft densamma.
Jag får således vördsamt anhålla om afslag å Utsk:s tillstyrkande i andra punkten, men deremot bifall till den första.
Utsk. har ingalunda förbisett alla de svårigheter, hvilka äro med ett skatteköp förenade samt de dryga afgifter ifrågavar:de socknar torde i anledn. deraf få vidkännas; tvertom har på tllsk:s afdelning dessa frågor blifvit noggrannt undersökte samt uplysningar i ämnet lemnade af en representant från trakten, och jag tror att det beslut, hvartill Utsk. kommit, föranledts af önskan att gå till mötes de åsigter, som uttryckts af denna representant, hvilken af Utslcs samtlige ledamöter är mycket aktad och afhållen.
Jag för min del låter icke några sådane considerationer inverka på mig samt har alltid varit af den tanken, att R.
St:rs skrifvelse:- i dylika fall äro olämpliga, i synnerhet när andras rätt är i fråga.
Det är nemi. alldeles obestridligt att Gefle fiskerskap länge innehaft och utöfvat rättigheten till fiske på detta ställe, och jag skulle derföre tro att vederbörrde Landshöfckr åtminstone böra yttra sig i frågan, innan man med full sakkännedom kan fatta beslut.
Cederström har, såsom skäl för bifall, ytterligare åberopat den strömming, hvilken såsom ränta skulle utgå från dessa trakter, hvilket skäl, anfördt af under-rätterne, troligen äfven legat till grund för deras beslut.
Det liar dock, vid sakens skärskådande i Högsta Domstolen, blifvit utredt, att Konung Carl IX verkställde en skattejemkning för Wester-Norrlands län, hvarvid strömmingen förklarades utgöra en skattepersedel, och skulle ingå uti ifrågavar:de socknars ränta.
Jag tror således att den från Wester-Norrland utgående strömmingsskatt ingalunda är en följd deraf, att de i äldre tider innehade rättigheten att emot denna skatt begagna Trysunda fiske, ulan derföre att, vid den af nyssnämnde Konung verkställde skatte-reglering, strömmingen ansågs vara en räntepersedel, hvilken lämpligen kunde härifrån utgå, och detta förhållande bevisas ytterligare deraf, att för sjelfva fjällsocknarne, hvilka äro från hafvet långt aflägsna, persedeln strömming finnes i jordeboken uptagen.
Då denna fråga här blifvit så tillräckligt utredd, att jag icke vidare behöfver uptaga R. o. Ad:s tid, får jag förklara mig vidblifva min gjorda anhållan om bifall på första punkten och afslag på den sednare.
Utsk:s i sednare punkten framställda förslag är oriktigt till principen och farligt såsom prejudikat.
Det är oriktigt till principen derföre, att man genom detsamma sökt att omintetgöra verkan af en K. M:s dom.
Det synes nemi. af Betänk., alt sedan K. M. och Kronan under 150 år innehaft ifrågavande fiske, har Nätra och.
Själevads socknemän försökt att genom rättegång erhålla detsamma, men Högsta Dom - 152 Den 17 Al aj e. m. stolen har ogillat deras påstående.
Då man nu genom en motion hos R.
St:r söker förskaffa socknemännen fisket, så kan vä! detta förfarande icke kallas annat än att kringgå eller omintetgöra verkan af den Nådiga domen.
Det är ytterligare oriktigt till sin princip, derföre att då man på administrativ väg söker genomföra en fråga, sådan som denna, man i första rummet gått till R.
Sl:r i st. f. till K. M., genom hvilket sätt att tillvägagå, beslut först skulle komma att fattas och undersökning af förhållandena först sedermera ega rum.
Hade man i första rummet gått till K. JVI., så hade saken blifvit utredd och man hade då fått närmare kännedom om huruvida icke — såsom förhållandet lärer vara — andra personers rätt och bästa äro i fråga.
Så har man t. ex. icke för R.
St:r omtalat, alt en stor del af Gefle fiskerskaps, om icke lätt, åtminstone bästa, är högeligen beroende af det beslut i denna fråga R.
St:r fattar, ty genom det ifrågavar:de skatteköpet skulle den fiskidkande delen af Gefle borgerskap lida betydligt afbräck i sin näring.
Flera andra förhållanden än de af mig nu påpekade, kunna naturligtvis förefinnas, men jag har endast anfört ett bevis, för att visa huru det går, när man i första hand vänder sig till R.
St:r, i st. f. att gå till K. M., hvarigenom frågan utredd, af K.
IM. blifvit underställd R.
Förslaget är vidare farligt såsom prejudikat, derföre att genom detsammas antagande blefve erkändt, att å de egendomar, hvilka Kronan under 150 års tid innehaft, skulle af enskildta personer och corporationer anspråk kunna väckas derföre att de möjligen för 150 år sedan innehaft dessa egendomar, och jag hemställer, huru det skulle komma att gå med en stor del af Kronans egendomar, om en sådan princip blefve godkänd.
Vida betänkligare och kinkigare förhållanden, än som förebäras i afseende på Trysunda fiske, torde då upstå.
Slutligen medförer ifrågavande förslag för Nätra och Själevads socknemän en ringa fördel.
Utsk. synes vid affattande af detsamma hafva tänkt sig ett vanligt skatteköp, såsom förhållandet är med Kronohemman, men en värd talare har redan uplyst, att så icke eger rum i afseende på fisken, för hvilka skatte köpeskillingen bestämmes genom offentlig öppen auktion.
Pä grund af alla dessa skäl anhåller jag vördsamt om bifall till första punkten af Utsk:s förslag och afslag pä den sednare.
Det synes som skulle man allt mer och mer försöka införa det oskick, som under den s. k. frihetstiden egde rum, nemi. att den som hos domstol hade förlorat en sak företog sig att appellera till R.
St:r för att dymedelst vinna ändring och rättelse i högsta domaremaktens beslut.
Man har ju t. ex. sett personer, hvilka af högsta domaremakten blifvit dömda till ersättningsansvar, hos R.
St:r söka befrielse från hvad dem sålunda blifvit ålagdt.
Man har derjemte äfven sett, att, när det är fråga om mitt eller ditt, så har den tappande parten vändt sig lill R.
St:r för alt vinna eftergift och Den 17 Maj e. m. 153 ändring i Högsta Domstolens beslut.
Kan väl detta vara lämpligt?
Jag skulle till och med tro, att behandlingen af dylika frågor strider emot 90:de §:n Reg.F:n, emedan R.
St:r dervid nödgas till bedömande uptaga de skäl och omständigheter, hvilka redan af domaremakten genom dess beslut blifvit pröfvade.
Jag kan icke finna annat än att ett sådant förfarande är ytterst betänkligt.
Man ser derföre, och man har redan af hvad Hr von Troil yttrat erfarit, huruledes det icke är rättvisans röst, som dikterar Utsk:s tillstyrkanden till R.
St:r, utan att konsiderationer ligga till grund för Utsk:s beslut.
Ett sådant förfarande synes mig på sätt Gr.
Lagerbjelke anmärkt, ganska vådligt.
Det bästa för både den ena eller andra parten synes mig vara, att sedan Högsta
Domstolen afgjort en fråga, densamma icke vidare må blifva föremål för behandling af någon annan myndighet.
På denna grund anser jag det hafva varit oriktigt af Utsk. att yttra sig öfver denna fråga så vidlyftigt som skett, utan hade Utsk. bordt endast förklara, att enär tvisten rörande fisket vid Trysunda redan vore genom Högsta
Domstolens beslut afgjord, så kunde denna fråga icke vidare till bedömande uptagas.
I afseende på skatteköpet, af ifrågavande fiske, så, enär denna fråga ■kommit å bane, hade den rigligaste formen fordrat, att de vederbörande som önska köpet, vändt sig lill K.
M. för att der vinna sitt mål.
Derigenom hade en noggrann undersökning om det lämpliga eller olämpliga i att försälja fisket till skatte blifvit anställd, och K.
M. hade säkerligen, ifall deras ansökning ansetts förtjena afseende, öfverlemnat frågan om skatte-köpet till behandling af R.
St:r, hvilka då kunnat, till följd af målets fullständiga utredning, utan tvekan, fatta sitt beslut.
Jag tillstyrker vördsamt bifall till första punkten och afslag å den sednare.
Det skarpa klander, den siste värde talaren funnit godt uttala öfver StatsUtsk:s förfarande i denna fråga, synes mig ingalunda vara förtjent, alldenstund Utsk. afstyrkt bifall å den väckta motionen om fiskets uplåtande till socknemännen, utan någon afgäld, efter n. v. arrendetids utgång; hvaremot först i den händelse om Utsk. derå tillstyrkt bifall, de af Hr Printzensköld gjorde reflexioner hade egt någon tillämplighet.
Rerörde klander förefaller mig för öfrigt så mycket mera besynnerligt att få höra, som den värde ledamoten sjelf under innevande Riksdag framställt det yrkande, att en actoratsprocent, hvilken han icke på administrativ väg kunnat utbekomma, måtte honom af R.
Då jag förordat denna haus efter mitt förmenande, ganska rigtiga och välgrundade framställning, sä kan det åtminstone icke anses inconseqvent handladt af mig, att jag nu förordar Utsk:s tillstyrkande i dess sednare punkt.
Man har, såsom mig synes, lagt för mycken vigt deruppå, att den Gefle borgerskap förunnade förmån att arrendera fisket skulle försvinna; men icke ens detta behöfver blifva händelsen, ty bemälde arrendatorer kunna ju fortfarande erhålla arrende 154 Den 17 Maj e. tin. derå, om icke af kronan, dock af sockenmännen.
I aila fall är det en gammal regel, att ”köp bryter legostämma”, och i enlighet dermed lärer väl ej arrendatorernes intresse böra åberopas såsom hinder för tillåtelsen åt arfvingarne af de fordna egarne, att genom skatteköp återlösa Ilsket.
Ganska säkert är emellertid, att socknemännen, såsom jag i mitt första yttrande ådagalade, under en ojemförligt längre tid odeladt och opåtaladt, samt äfven efter år 1700 i en viss mån innehaft och utöfvat ifrågavande fiske-rättighet.
Det är först i sednare lider man lagt hinder deremot.
Allmogen inser således icke giltigheten af den dom, som heröfvat dem sina, enl. egen upfattning och underdoraslolarnes deråt gifne bekräftelse, rättmätige anspråk.
Sådant förhållande synes mig verkligen ömmande och väl värdt ätt tagas i betraktande.
Jag tillbakavisar alltså helt och hållet det af en ledamot afgifue förklarande, att det endast skulle hafva varit personliga konsiderationer, som föranledt Utsk:s tillstyrkande.
Det är icke ens troligt, och jag bestrider all grund för denna beskyllning, att StatsUtsk:s talrika personal, med undantag af 3:ne ledamöter, Hrr von Troil, Björnstjerna och Åsbrinck, skulle underlåtit att taga detta ämne i noggraiint skärskådande och deråt egna den hemställan, saken i sig sjelf syntes påkalla och sorn med det allmännas kraf ej mindre än billighetens fordringar framställde sig mest öfverensstämmande.
Öfverläggningen derom var, såsom väntas borde, både långvarig och allvarsam; och resultatet bör sålunda ensamt tillskrifvas öfvertygelsens makt hos dem, som derom rådplägat och med så ovanligt öfvervägande flertal af röster beslutade den tillstyrkan, oss nu föreligger att behandla.
Då jag icke anser mig böra uppehålla R. o. Ad. med en vidlyftigare utredning af denna fråga, får jag sluta med att vördsamt tillstyrka bifall å StatsUtsk:s ifrågavande Utlåt.
Cederströms direkte till mig ställda anmärkning angående en utaf mig väckt motion, tager jag mig friheten blott erinra Frih:n derom, att i händelse Högsta
Domaremaktens beslut fått ega bestånd i st. f. att R.
St:r tillintetgjort all kraft och verkan af detsamma, sä hade den framställning å min sida hvarpå Hr Frih. anspelar aldrig kommit ifråga.
Det är just det förfarande att man, icke nöjd med Högsta Domaremaktens beslut, vänder sig R.
St:r, för att, äfven med förnärmande af 3:dje mans rätt, få all verkan af beslutet undanröjd; det är detta förfarande säger jag, som jag under intet vilkor kan gilla.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, blef först den del af Utsk:s förevar:de Utlåt., hvaruti bifall till Riksdagsfullmäktigen Pehr Mattssons motion blifvit afstyrkt, uppå derom framställd serskild propos. af R. o. Ad. bifallen.
Propos. till bifall å den af Utsk. föreslagna underd. skrifvelse blef sedermera framställd, men besvarad med starka Nej, jemte några Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om Don 17 Maj e. m. 155 R. o. Ad. behagade afslå denna del af Utsk:s Utlåt., samt efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämde d. 22 och 24 dennes på bordet lagde Utlåt:n.
JV2 95, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de erforderliga medel för behöfvandes undsättning i missväxtår; JW 96, i anledn. af väckt fråga om beredande af ersättning utaf allmänna medel för förluster genom inträffad hagelskada; samt JV« 97, i anledn. af ånyo väckt fråga om afskrifning af Statsverkets fordringar för Norrbottens och Westerbottens län meddelade undsättningar.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 22 och 24 sisth April på bordet lagda Utlät.
N:o 98, angrde ett ytterligare låns beviljande för hamnbyggnaden vid Wadstena.
Utsk. yttrar: ”att då inga sådana serskilda omständigheter och förhållanden hafva tillkommit, som möjligen skulle kunna anses innefatla tillfyllestgörande skäl för R.
St:r att tillerkänna meranämnde stad ett ytterligare lån för bestridandet af de med anläggningen af dess hamn förenade kostnader, så finner Utsk. sig föranlåtet afstyrka” etc. men just sådane serskildta omständigheter och förhållanden hafva tillkommit, hvilka enligt min tanka hade bordt föranleda till ett närmare öfvervägande af denna fråga.
Uti planen för byggnadsarbetet bestämdes, att hamnen skulle göras så djup att i densamma kunde inlöpa fartyg af 10 fots djupgående.
Staden ålades att tillöka hamn-armarne så långt ut i sjön Wettern att 10^ fots djup erhölls, samt att muddra denna sträckning; men det har visat sig, att, fastän djupet utanföre hamnen går till 12 fot och derutöfver, har dock vid hög sjögång fartyg stött mot botten.
Härigenom har tillkommit en omständighet, som för sjöfarten är af vigt och som består deruti, att en större sträcka utanföre hamnen måste upmunddras djupare än som från början varit afsedt.
Erfarenheten har, såsom jag nämnde, ådagalagt, att sjögången är af den beskaffenhet, all en ytterligare fördjupning ännu måste verkställas.
Hvartill denna kostnad kän upgå, känner jag icke fullkomligt, men måhända torde det kunna utrönas, om Utsk. ånyo tager saken i öfvervägande.
Befinnes den utgöra en mindre summa, så torde det icke vara skäl, att bevilja detta lån, men om, såsom jag har anledning förmoda, den upgår till ett ganska betydligt belopp, så hemställer jag om icke R. o. Ad. skulle finna för godt återremittera Betänk., hvarvid Utsk. torde taga i betraktande, att Wadstena, icke, såsom Mariestad m. 11. städer, erhållit något Statsanslag, utan endast lån, som återbetalas till Statsverket, samt att staden aldrig begärt, ej heller erhållit så 156 I)enl7 M aj e. m. beskaffade bidrag, sorn den gent midt öfver Wettern liggande staden Hjo.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla att denna fråga, hvilken af Utsk. torde närmare behöfva utredas, måtte blifva återremitterad.
Om man efterser, huru R.Stuåt kommunerne fördela anslag och låneunderstöd för utförande af allmänna arbeten, så skall man finna — hvilket icke heller torde kunna bestridas — att R.
St:r dervid icke följt någon bestämd grundsats, emedan man t. ex., såsom den siste värde talaren ganska rigtigt anmärkt, finner att staden Hjo, som eger en hamn af vida mindre betydenhet än Wadstena och som sjelf förklarat att den icke vill af egna medel bidraga till hamnens upbyggande, likväl bar erhållit ett årligt anslag af 50,000 R:dr, då Wadstena med en vida större sjöfart bekommit endast 32,000 R:dr såsom lån.
Men man måste dock tillse att, när R.
St:r en gång beviljat ett anslag, detta anslag icke varder vidare tillökadt, utan att serskildta omständigheter förete sig, som dertill kunna gifva anledning.
Efter hamnarbetets början vid Wadstena hafva visserligen, såsom den siste talaren uplyst, några serskildta omständigheter yppat sig, men härvid är att iagttaga, att lust dessa blifvit af K.
M. tagna i vederbörligt betraktande, och att K.
M. med anledning deraf helt nyligen beviljat Wadstena ett låne-understöd utaf 10,000 R:dr.
Mig synes, att om Wadstena verkligen hade behöft ett så stort låneunderstöd, som det motionären begärt eller 10,000 R:dr utöfver hvad de af K.
M. erhållit, så borde detta behof hafva varit kändt under förlidet år då staden hos K.
M. begärde och erhöll ofvannämnde lån af 10,000 R:dr ur Handels- och Sjöfarts-fonden, emedan, sedan den tiden, inga nya omständigheter tillkommit.
Då hade frågan derom kunnat komma under K.
M:s pröfning och följaktligen kunnat blifva fullständigare utredd, än StatsUtsk. haft tillfälle till att göra.
Det är med afseende härå som Utsk. yttrar ”att då efter detta låns beviljande, inga sådana serskilda omständigheter och förhållanden hafva tillkommit, som möjligen skulle kunna innefatta tillfyllestgörande skäl för R.
St:r att tillerkänna meranämnde stad ett ytterligare lån” etc.
Det är ju också påtagligt att några sådana omständigheter icke kunnat upstå, emedan det är först under detta års lopp, som Wadstena uttagit återstoden af det från Handels- och Sjöfarts-fonden utaf K.
M. beviljade låneunderstöd.
StatsUtsk. har således, enligt min tanka, haft fullkomligt giltiga skäl för sitt nu afgifna Utlåt.: likvisst medger jag* att, om man betraktar frågan i sin allmänlighet, några andra omständigheter hafva upstått vid denna Riksdag som väl icke angå Wadstena egentligen, men som tillhöra de anslag och låneunderstöd, hvilka förut under denna Riksdag blifvit beviljade; så t. ex. hafva R.
St:r, oaktadt R. o. Ad. afslog det ifrågasatta understödet ät Sölvitsborg, beviljat denna stad nya förmåner för liqviderandet af dess hamnbyggnadslån, ehuru arbetet icke var fulländadt eller några nya serskildta omständig - Den 17 Maj e. m. 157 heter tillkommit.
Då dessa omständigheter kunna utgöra skäl för Utsk. att taga saken i ytterligare betraktande, vill jag icke nu motsätta mig en återremiss. Hr von Troil, Sam.
I anledn. af Hr Bildls sednaste yttrande anhåller jag, att få nämna, att förhällandet mellan Sölvitsborg och Wadstena är väsendtligen olika.
Sölvitsborg hade af K.
M. fått tillstånd att under 2:ne års tid upskjuta arbetets fullbordande och afsynande, och det var på grund häraf, att arbetet icke skulle vara färdigt förr än efter 2:ne års förlopp, som innevånarne anliöllo, att ränle-betalningen skulle få ske sednare.
För min del tror jag således att detta förhållande ingalunda bör anföras såsom motiv för ytterligare anslag till Wadstena.
Jag erkänner fullkomligt, lika med Frih.
Palmstjerna, att bevekande skäl möjligen kunna vara förhanden i afseende på Wadstena stad, men jag anser mig pligtig att fästa upmärksamhet på den våda, som skulle blifva en följd deraf, att R.
St:r, sedan de en gång beviljat ett anslag — det må nu vara stort eller litet — vid en påföljande Riksdag, på grund af derom gjord framställning, ytterligare tillöka anslaget.
St:r så förfara, så fruktar jag att ganska många dylika anspråk skola väckas.
Föröfrigt har jag icke bestridt billigheten af den framställning, Frih.
Palmstjerna gjort, men jag anser det vara farligt alt afvika från de bestämmelser, som en gång blifvit fattade.
St:r frångå den en gång fattade principen, att hvarje samhälle bör vara nöjdt med det anslag, som blifvit beviljadt, så kunna vi vara förvissade om alt den ena orten efter den andra gör anspråk på förökade anslag, och vi veta icke hvarest fordringarne då stadna.
Jag kan icke inse, att det skulle inne fatta någon våda, om R.
St:r beviljade Wadstena stad detta lån; ty den har med de af R.
St:r förut tilldelade knappa medel verkställt allt det hamn-arbete, den åtagit sig, hvaremot staden icke förbundit sig att utföra det arbete jag i mitt första anförande omnämnde, men hvilket dock för den allmänna rörelsens skull torde vara nödvändigt.
Hr Bildt har ansett, att de af mig omnämnde serskilda omständigheter hafva föranledt det af K.
M. beviljade lånet å 10,000 R:dr; så är dock icke förhållandet; utan orsaken var att kostnaden för sjelfva hamnbyggnaden öfversteg kostnadsförslaget.
Derföre att det var tillgång på penningar, så erhöll staden detta lån, alldeles på samma sätt, som när en enskild person eller Corporation understundom erhåller lån från Handels- och Sjöfartsfonden, enär fondens penningar skola göras fruktbärande.
De af mig anförde omständigheter yppade sig, som jag vill erinra mig, icke förr än förliden höst, och det är dessa omständigheter jag tror Utsk. bör taga i öfvervägande.
Hr von Hartmansdorff, Aug::
Palmstjerna anfört, anhåller jag att få lägga ännu ett, nemi. att Wadstena i sednare tider blifvit stapelplats för spanmåls afsättning i Östergöthland.
När nu, såsom R. o. Ad. vid mångfaldiga 158 Den 17 Maj e. rn. tillfallen hört omförmälas, sädesafsändning äfven frän detta landskap för framtiden måste beräknas vester ut, så är af vigt att en sådan plats som Wadstena uprätthålles i ofvannämnde egenskap.
Jag tror det vara så mycket nödvändigare, som den enskilde man, hvilken genom sin verksamhet bragt spanmålshandeln i Wadstena till den höjd, den upnått, med döden afgått, och som man bör söka att genom allmänna anstalter vidmakthålla hvad en enskild person förut åstadkommit.
Propos. till bifall å Ulsk:s Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, framstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss, samt efter denna propos:ns besvarande med starka
Föredrogs och biföllos Bevilln:sUtsk:s nedannämnde d. 24 sisth April på bordet lagda Betänk:n; JVi 5, i anledn. af väckt motion, ang:de serskild bevillning till grundläggandet af en Allmän Pensions-anstalt för ålderstigna behöfvande; JV2 6, i anledn. af väckte motioner om ändring i nu gällande föreskrifter, ang:de de s. k. slämmoböternes fördelning; JVs 7, i anledn. af väckt motion om skyldighet för personer, som ega en årlig bestämd ränle-inkomst af utlånade kapilaler eller undantag af hemman, att med en viss proc. deraf bidraga till Fattigförsörjningen i den församling, inom hvilken de bo; samt M 8, i anledn. af väckt motion om utgörande af serskilda afgifter för uprältande och underhållande af upfostrings-anstalter för vanartiga barn.
Föredrogs Bevilln:sUtsk:s d. 24 sisth April på hordet lagda Betänk:
N:o 9, i anledn. af väckt motion om serskild skatt för egandet af hundkreatur, dels för Stockholm, till understöd åt Prins Carls upfostrings-inrättning för fattige och vanvårdade barn, dels för rikets öfrige städer, till inrättande och uprätthållande af dylika upfoslrings-inrättningar i länen.
Jag ber om ursäkt att jag besvärar R. o. Ad. med några ord i anledn. af detta Betänk.
Mitt förslag, som jag skulle tro icke saknar allt värde, är ingalunda föranledt af ovilja emot hundkreaturen, hvarföre jag också skulle tro att egarne till dem icke motsätta sig en låg skatt, i synnerhet, om den såsom jag föreslagit, användes till välgörande ändamål.
Utsk:s Betänk, gifver anledn. till den förmodan, att jag icke skulle hafva sökt gifva skäl för min motion, men så är likväl icke förhållandet, enär jag uti densamma framlagt åtskilliga sådana, hvilka, enl. min tanka, borde hafva föranledt till ett annat resultat, än hvartill Utsk. kommit.