Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmänheten vet huru representanterna uppfyllt deras kall, hvad som är deras fel, eller icke, och hon kan ej retas till att anfalla och förfölja sina ombud, just derföre, att de försvarat hennes rättigheter.
Liksom den okunnige är häftig och våldsam, och den insigtfulle sagtmodig och foglig; så öfvergå både allmänheten och Nationalförsamlingen i nion af offentlighetens verkan på dem bägge från de förra till de senare egenskaperna.
Detsamma måste äfven blifva händelsen med regeringen, i den nion folkets upplysning och rättsinnighet göra motsvarande egenskaper oumbärliga hos hennes organer.
Till följe af den pligt vi äga, att ofor.
Dea 27 januarii, skräckt undersöka hvarje förslag, ej blott till dess (öregifna fördelar, utan äfven till dess olägenheter, och möjliga vådor, har jag, inom mig, öfvertänkt det förslag , sorn innefattas i Friherre Åkerhjslms motion, och går att upp^ gifva de skäl, på grund af hvilka, jag tillstyrker, att motionen må, såsom icke i laglig ord^ ning framställd , varda icke upptagen. jag tror mig icke fela i det begrepp, att hvarje förslag, hvars påföljd fråntager ett bud i Grundlagen, sitt ändamål och fråntager Riksdagsmannen all nytta af en rättighet, honom i Grundlagen försäkrad, att hvarje sådant förslag också går ut pa ändring i Grundiagen. 58 §. i Riksdagsordningen, som är Grundlag, tillsäger Riksdagsmannen den rättighet,' att, vid justeringen, med visst vilkor, ändra sina uttryck, och dem från protocollet uttagaj ja, detta lagrum tillåter att hela deliberationer kunna uteslutas men huru fullkomligen vore icke ändamålet för allt detta upphäfvit, ifrån den stund talarens uttryck och dehberationen, kunde, redan innan justeringen i Ståndet medhanns, af åhötarne, genom trycket, publiken meddelas P — Till den aktningsvärde Ledamot som gjort motionen, öfverhmnar jag gerna, att eftersinna, om denna granskning af motionens afvikelse ifrån Grundlagen ej kommit att undfalla honom; och till Såndets preliminaira pröfning hemställer jag, om icke denna afvikelse är så uppenbar, att motionen bör, såsom Grundlagsfråga betragtas, och då också såsom sådan behandlas.
Men då ligger i Si 30 Den 27 Januarii, §.
RegeringsFormen, samt 20 §, i Riksdagsordningen, ett uttryckligt to» bud emot motionens upptagande; och något annat utlåtande lärer alltså lör det närvarande icke äga rum, än att den värda Ledamot, sosn moiim en gjordt, är obetagit, att densamma till våri blifvande Cotistitutions Utskott ingifna,då han äfven torde vara betänkt, att der föreslå sådana tillägg i TryckfrihetsLagen, sorn af förslaget skulle påkallas.
Blir denna invändning emot upptagandet gillad, så är all vidare pröfning af motionen öfverflödig; men tor det fall, att invändningen skulle ogillas, bör jag också i hufvudsakligt utlåtande ingå.
Derförinnan utber jag mig likväl, att få särskilt bemöta den särskilta kraft, hvarifrån motionen har synts mig förnämligast utgå.
Jag menar allmänna sinnesstämningen, eller opinionen.
Kanhända borde, lör delta ändamål, vara nog, att påminna om den sanning, att är förslaget godt, är det allmänt nyttigt, så äger det också, med sig sjelf, tillräckligt skäl för sin framgång, och nar då intet behof af opirionskraften, och skulle det åter sakna dessa egenskaper, så, hvad är väl sinnesstämningens fordran annat, än förvillelse?
Jag känner faran af hvarje försök, att öppet bestrida opinionen sin magt, men tankan på denna fara försvinner> då jag besinnas
Den 27 Januarii. 57 att, inom detta upplysta Stånd, är all grund-i lig, ail rai onl g undrsökr.ing pä sitt ställe; samt att, af undersökningcr, torde i denna tidpunkt få gifvas, mera vngelägne än den, sorn har för afsigt, att hos Riksdagsmannen återställa det förenade åt förståndsprölningen, som den visserligen bör äga framför inflytandet af opinionsmagten.
Menniskokännedomen har, i alla tider, vittnat, huruledes den stora hop^n, mägtig af ingen egen undersökning, och derföre af ingen egen opinion, alltid stod fäidig att antaga hvad hon trodde allmänna sinnesstämningen fordra; och den tid, som de fleste af oss öfverlefvat, har varit rik på faror och misstag, tillvägabragte derigenom, att Lagstiftande magten gifvit för mycket efter för samma fordran.
Exempel derpå tagne ut-i ur ett annat lands erfarenhet, skulle, tilläfventyrs, föga öfvertyga; och jag torde då få framställa några utur vår egen, vittnande tillika om den ombytlighet i beslut, hvartill man öfvergått, just då, när man, som trognast skattat till sinnesstämningen.
Man jemföre då S'ändernes beslut, när FilialDisconterne inrättades, med Ständernes beslut, när de uppbäfdec; man jemlöre Ständernes frikostighet för Gotha CanalBolag år 1S09, med strängheten af år 1817; man jemföte i frågan om Brännvinsbränning
;n, stadgand‘ rne af år i8n«;, med de af 1812: och om vi måste erkänna, att i alla dessa, och mångfalldigt flera, icke lyckligare fall, det varit allmänna sinnesstämningen,' som egentligen utgjordt Ständernes ledare; så frågar jag, är det icke ännu tid, att böjlighet 58'
Den 27 Januari], ten för denna särskilda kraft upphör?
Måtte dessa erinringar återföra oss till pligten att icke godkänna annan sinnesstämning, än den, hvartill vi sjelf ve, gerom eg* n pröfning trarnkomrne.
J->, marte vi behålla den sjeliständighet i tänkesätt, som Nationen väntar of oss! och må vi aldrig, genom lör litet förtroende till vår egen förmåga, gifva tillfälle för ett d -magogiskt sträfvande efter inflytelse på våra beslut.
Såsom Folkets Representanter äro vi berättigade, att också ihågkomma, det vi sjelf ve äro laglige organer ?i Nationens upplysni ’.g, omdo.11 • och vilja; somt att, i detta ali 1.ånna och fulirnyndiga kall, tdlhör oss, ?t pröfva sakerne, men icke, att lyda opiniontrne.
Vare långt ifrån mig, att misskänna Natar nens rätt till skyndsam kunskap om våra öfverläggningar och våra beslut.
Det vöre att, på en gång, förneka vår pligt och försaka vår egen fördel.
Visserligen skulle ingen högre än jag, önska att hela Nationen kunde bevista våra sammanträden; men då detta är omöjligt, o. h natior.ens iordran på kunskap om våra företag, icke kan anses uppfylld dentgen em, att ett ringa antal personer, åt hvilka rum kär kunde aflåt3S, blifva våra åhö. rare; så kan jvg ej anse denna anstalt annorledes. än blott såsom ett medel mera, men mindre verksamt, til) ändamålet, som, efter mia tanka, både säkrare och fullständigare
Den 27 Januarii. 39 ernås derigenom, att våra Protocoller, med ytJ tarsta skyndsamhet, till trycket befordras.
Då representations frågan förekommer, skall jag visserligen med min röst söka understödja elen orepresenterade dassens billiga fordran att del. taga i representationen; men jag inser emellertid icke, hvarföre icke denna dass af medborgare, lika så val, sorn hela den öfriga dtlen af Nationen, skulle vara tillräckligt belåtna med den, visserligen tillförlitligare kunskap, som genom en snar läsning af våra justerade Protocoller vinnes. __ Deremot inser jag allt för väl anstaltens olägenheter.
I Sverige gifves ingen Auctoritet, räknad ifrån Socknestäm* man, ända upp till StatsRådet, der icke hvarje Ledamot äger rättigheten att justera sina anförander.
I länder, der ynglingen särskilt bridas att blifva talare, och der denna egenskap räknas personen till någon förtjenst, är den också vanligen af Representanten till hög grad uppnådd.
Justeringsförmåtien kan af honom lätt umbäras; men i Sverige är förhållandet ännu icke sådant: och denna förlust skulle otvifvelagtigt här medföra den påföljd, att mången Ledamot, med det redligaste nit, och god upplysning, skulle tveka att oberedd yttra sin mening.
Resultatet skulle dä, för lång tid blifva, att vi uppoffrade den upplysning, som kan finnas .inom oss sjelfva, för hoppet, att derigenom framkalla en främmande; men för min del, kan jag ingalunda finna detta skäligt, emedan jag icke fönnår uppfatta någon grund för säkerheten, att vi alltid skuh le vinna på bytet. 4o Den 2.7 Januarii, I andra länder har Snabbskrifverikonsten hunnit förmågan att gifva en säkerhet emot äfventyret, för talaren att missförstås, och för publiken att föras bakom ljuset, i frågan om hvad representanten sagt, I Sverige åter är berörde konst blott till namnet känd; och ta. larens lugn och publikens säkerhet skulle då ensamt bero af våra åhörares fattningsgåfva , eller personliga rättskaffenhet.
Tillåtelsen att få, inför publiken, sedermera rätta en origtig framställning, har ingenting behagligt; och fruktansvärdt vore, att sjelfva möjligheten af detta behof, tillbakahöll Representanten att yttra sig.
Mångfaldigt vigtigare visar sig dock, i min föreställning, den allmänna våda, som möjligen kunde blifva en följd af denna anstalt; vådan, att vi, med bifallet åt motionen, också sjelfva öppnade tillfället för ett nytt inflytande, mägtigt att en dag, förfärligt hota det dyrbaraste vi ännu äga att bevara, sjelfva friheten af vår yttrande rätt.
Jag vill tro, att åhörarne skulle här iakttaga tystnaden; men cbehindrade voro de, att vid nedgåendet härifrån, begagna tryckprässen, för att ej allenast direct inblanda sig i alla våra öfverläggningar, utan ock personligen anfalla hvarje Ledamot, som ej talat dem i lag.
Detta kan visserligen hända, i anledning af Protocollernes läsning; men om påföljden då är lika för personen, så är den dock icke densamma för saken, som då vanligen redan är afgjord; en omständighet, »om nu torde vara det, som fredar personen* Den 27 Januarii, 41 emedan ett anfall på honom verkar icke nu på öfver läggningen af saken.
Sinness; yrkan att med liknöjdhet ansa det offentliga tadlet; och modet, att, till förmon för sin ö v rtygelse, trotsa smädelse», samt akta för ingen ting den injurie-process, hvari det vöre rljåiit att söka upprättelsen; äro egenskaper, lycklige att äga, och äro, då de utgå från en god känsla, dygder att värdera ; men kunna de väl af aila väntas? — eller kunna de väl alltid fordras?
Nej, visserligen icke.
Hvem inser då icke, inom möjligheterne af anstaltens påföljd det obehagligaste af alla inflytanden, till förtryck. på våra meningar.
Eller, vill man att vi , för att icke inse detta, skola påen gång glömma, både den förebråelse man länge gjort vår Tryckfrihetslag, att hafva gifvit mera lättnad åt anfallet, ån åt försvaret; och äfven den bittra ofördragsamhet emot andras meningar, som dessa skriftställare för dagen så ofta ådalägga.
Jag hyser sjelf intet misstroende, och skulle icke vilja gifva anledning till något sådant hos andra; men man behöfver blott dröja en stund vid denna föreställning; och man skall också lätt upptäcka, huru långt, i en framtid mera än nu, den möjliga vådan kunde stiga Till alla dessa skäl ville jag ännu lägga tvenne considerationer: d-n ena, att i sekler bar Svenska Ridderskapet och Adeln såsom Riksstånd, redligt uppfyllt sin pligt till Fäderneslandet, och varit Svenska frihetens egentz ligaste försvarare, utan att hafva ägt åhörare; Den 27 Januarii. och hvarföre skulle man då nu tvifla, att icke Ridderskapet och Adeln , äfven hädanefter uppfyller samma vårdnad, åhörare förutan: och den andra, om ett bifall åt motionen nu skulle gifvas5 men erfarenheten sedan visade, att olägenheterne verkligen öfverstiga fördelen, hum skulle då en ändring göras, utan att Ridderskapet och Adeln blottställde sig för förebråelsen, antingen, att hafva handlat obetänksamt, då bi fallet gafs, eller inconsequenf, då det återtogs.
Hos mig kan hufvudsakliga pröfningen alltså icke verka till annat tillstyrkande, än afslag på motionen; men jag anser mig dervid böra förklara, att om och när den tid kommer, då de här framställde hinder, varda undanröjde, och Riksdagsmannen får den helgd för sitt kall, att, dä hans mening anfailes, hans person lemnäs oantastad; så skall jag, om jag då lefver och är Riksdagsman, gerna lemna åt denna motion mitt bifall.
Jag har nu yttrat mig, i ämnet, men an* håller att Högloft.
Ridderskapet och Adeln ville tillåta mig, att äfven redovisa ej allenast den känsla, som följt mig, under det * jag öfvertänkt lörslaget, utan äfven ursprunget för den.
Jag var redan tankande menniska på den tid, då en stor Nations fnhetsbehof volcaniskt tog sin rätt.
Det intryck af glädje, som förhoppningarne gåfvo, och det intryck af iör - Den 27 Januarii. /jt3 skräckelse, som följderna lemnade, qvarstå ännu 11 Iligt i mitt minne.
Jag såg den vackra frihetslära Philosopherne lifvat, och som, om den fått fortgå i sin ursprungliga renhet, måhända skolat göra menniskorna bättre och lyckligare, jag såg henne förderfvas af Demagogerne, derföre, att hon ej var åtföljd af försigtighetens tidiga varsamhet.
Demagogens sätt att framkomma till magt, var alltid att fylla hopens öron med ett låtsadt nit för dess väl, och understödd af dess bifall — underlät han aldrig att tala i folkets namn, emedan detta namn alltid verkar starkt på hvar och en, som vill folkets väl.
Snart ställde sig denna nya sjelfskapade folkmagt i bredd med den lagliga representationen; och ifrån detta steg var det andra snart tagit.
Df-magogen förklarade sig för representantens principal , med anspråk att sjelf tillse och pröfva huru represesentamen fullgjorde sin skyldighet, och den förra lade snart den sednare på schavotten.
En afgrund stod öppnad; och lagstiftanda magdén insåg för sent, att hennes egen magt var försvunnen, med begreppen, som hon för litet vårdat.
En annan tid kom, som gaf räddningen; men efter 30 års stormar, tilivägabragte af det politiska nyhetsbegäret, hvad har väl verlden vunnit på alltsammans, om icke varningen att i tid vårda dä begrepp, rent måste omgärda hvarje politijk magt.
Att jagtt-ag» denna varning har jag trott vara min r ra.
I Sverige höra Sländerne till dea politiska 44 Den 27 Januarii. ina g ten; och tryck friheten tili folkets säkerhet; nien om vi icke tidigt b varn de begrepp, sorn gitva helgd åt båda, sä skall också snart, det ena, eller andra, ja kanske båda. stå i äfventyr att lalla för det nyhetsbegär och den fallenhet t'H demagogie , sorn här redan visat sig, och hvars medel redan är, att kalla hvarje motstånd obscurantisme, eller enskilte af sigter.
Föreställningen af delina fara har jag tillstår det gifvit mig en oroande känsla; och om denna känsla till äfventyrs, tagit för mycket välde öfver min omdömesförmåga, sa vittnar det blott om menniskans ofull. komlighet, äfven i sin välmening.
Herr Reutersvärd, Per Adam:
En Ledamot af Ridderskapet och Adeln, Herr Friherre Åkerhjelm, har till Ridderskapet och Adeln preponerat det dess öfverläggningar måtte allmänheten tillåsas att öfvervara, hvilken fiäga om mitt minne ej bedrager mig, under sista Riksdag väcktes af Herr Rothlieb, Carl Fredric, hvarvid jag tager mig friheten att vördsamligen göra följande anmärkningar Och invändningar.
Den satsen, att det är lättare till att göra förslager, än sättet till deras utförande torde härvid, mer än någonsin, b sannas
Om läktaren till exempel skulle upplåtas åt Allmäni Dm 27 Januarii.
45 heten, som tilläfventyrs vore cfet högsta, detta rum kunde medgifva, huru manja personer kan den inrymma?
Ett ganska ringa amal, och då fl re hundrade spectateurer, må hända önskade entré, hvilka af desse skulle äga preference?
Åtskilliga TidningsRedaCteurer klefve troligen de som framför andre infunno sig, för att sedan uti sina tidningar införa saker och uttryck, hvilka vid justeringar någon gång förändras och till och med uteslutas.
Osäkert vore äfven om ej spectateurer stundom skulle missbruka en sådan tillåtelse vid frågors afgörande medelst Jo och N*j samt förordsaka sorl och oredor.
Dessutom kan jag ej inse hvad nystan och fördelen blefve vid denna så kallade liberalitet?
Ridderskapets och Adelns rådplägningar och beslut hållas ju icke hemliga , utan meddelas allmänheten i allt sin vidsträckthet, genom de tryckte protocollerne, och hvad hufvudsakligen kan intressera, genom RiksdagsTidningar m m.; men den påtagliga förlusten blefve: mindre afsättning med berörde protocoller, hvarsskyn. desamma utmfvande på trycket, en värd Ledamot Herr Cederschöld föreslagit på ett sätt, sorn af Ridderskapet och Adeln redan vunnit bifall.
Hvad jag nu hos HöglofPge Ridderskapet och Adeln vågat framställa, torde af de mera upplyste tagas i närmare öfvervägande 46 Den 27 Januarii. samt föranleda till afslag utaf dea väckte motionen.
Då jag nu inför Högloflige Ridaerskapet och Adeln går att yttra mina tankar, rörande den af Friherre Åkerhjelm väckte propo_ sition om Allmänhetens inlåtande under Ståndets Sessioner, sker det icke utan en liflig känsla af den Underlägsenhet, som måste möta mig, då jag går att tala mot ett förslag, hylladt af en stor del af Ridderskapet och Adeln och framstäldt af en Riddersman, som under flera förutgående Riksmöten tillvunnit sig Ridderskapets och Adelns förtroende.
Van under en mångårig vänskap att dela alla hans tänkesätt, är det i dag för första gången jag nödgas afvika ifrån ett förhållande, vid hvilket min egenkärlek lika mycket som mitt hjerta funnit sin tillfredställelse.
Åkerhjelms förslag är en ny gärd åt den publicitet, som tidens anda synes kräfva och som, jag bekänner det, är ett allmänt antagit grundelement uti de flesta Constitutionella Regeringssätt.
Den ädla känsla, sorn utgör dess grund, har öfverallt funnit anhängare, och det förundrar mig ej om så många i synnerhet yngre Ledamöter af Ridderskapet och Adeln med en varm enthousiasme omfatta ett förslag, så värdigt öppenheten af ädlingars tänkesätt.
Men åldern Den 27 Januarii. 47 och erfarenheten har lika vanligt en mera betänkelig gång oftare ansedd för svaghet och öfverdrifven försigtighet någongång likväl rättfärdigad af utgången.
Må jag således, trogen min öfvertygelse, häldre beskyllas för denna öfverdrifna försigtighet, häldre blottställa mig för att anses sakna det ljus, s0rn vägleder andra, än förråda minst egna tänkesätt vid ett tillfälle, som visserligen kräfver en alfvarsam skärskådning.
För att bestämma nyttan lärer bästa sättet blifva att rådftåga de länders erfarenhet, der allmänheten tillätes öfvervara de lagstiftande Corporationernes Sessioner.
England är det land, der denna inrättning varit längst och aldrig veterligen föranledt r,å. gon elak pålöljd: men härvid får jag anmärka, att Englands Underhus aldrig behöft deraf göra föremålet för en lag, ej eller dervid rådfråga Öftferhuset, sorn deremot icke med* gifver allmänheten denna frihet.
England , hvarsconstitution endast är skrifven uti Engelsmännens seder och bruk, har till trotts af den ömtålighet hvarmed all frihet vårdas i detta land, lemnat Underhuset den ovanligarättigheten, att påen gång vara anklagare, domareoch verkställare al domen, så ofta någon af Husets egna Den 27 Januarii. roedHnmar eller någon uppåTribunen störerhu-* sets ordning: och en villkorlig bestraffning, vare sig med böter eller långelse pä behaglig lid, erhåller genast sin tillämpande kraft på den som i husets ögon gjordt sig deraf förtjent Habeas Corpus, denna förmur för dea personliga friheten , äfvensom rättigheten att endast dömas af sina Pairer, denna basis för hela Engelska Lagskipningen, vågar ingen å« beropa då Underhuset anklagar, dömer och bestraffar: och rmn finnér här en Consiitutio' nel Representation, utrustad med den cumu-j lat:on af rättigheter som med allt skäl förebrås de mest despotiska Styrelser.
Kan Ridderskapet och Adeln omgifva sig på detta rum med alla de lagstiftande domareoch es. cutiva rättigheter vi se Underhuset i England utöfva, då, men först då, kunde man utan våda blindvis antaga dess efterdömen.
Frankrike gjorde det straxt vid början af dess revolution, mest derföre, att det låg uti dess Representanters nationella lynne att tala, icke allenast för att öfvertyga hvarannan, utan för att söka bifall och beundran hos den lifliga allmänheten, sorn uti Paris förde 100 de tåls skickliga domare upp i Gallerierne: man älskade att så väl derifrån som uti Sallongerne höra genljudet af det loford, man trodde sig berättigad, att med den nyfödde patriotismens språk skörda.
Men med enthusiasmen och feehofvet af rycktbarhet kom öfvcrdriften i spåret Den 27 Jafnuirii.
4© spåret, då hvar och en nykommen ville gö.' ra mera effecf, än föregångaren, och på detta sätt föll man ifrån en Mirabeaus eller Barnaves tal till det vilda och dumma utropet:
Vive la mort!
Gallerierne förvandlades ifrån dea upplysta allmänhetens samlingsort, till ett tillhåll för partihatets andar och verktyg, och mera an en gång såg mati det skadliga och tnägtjga inflytande, som Gallerierne utöfvade på Lagstiftaren, Samma exempel röja sig än i dag mer och mindre uti Spanien och Portugal, sorn trott sig böra följa Frankrikes efterdömen: och det vore att jäfva Samtidens sednaste erfarenhet, att neka dessa verkningar af allmänhetens deltagande uti lagstiftande samlingarnes Sessioner.
Men säger man:
Desse länder äro eller voro uti jäsning, då detta skedde och Sverige deremot är lugnt!
Ja, Sverige är lungt, och jag hoppas» med Guds hjelp, att alla afundetts bemödanden att störa detta lugn, skola alltid blifva* fiuktlösa.
Meh derföre bör Lagstiftaren icke blunda föf en möljlig fara^ icke stifta lagar endast för lögnä tider, titan, lik den erfarna Sjömannen, förutse stormen och aflägsna allt sorn då kan ligga honom till last.
Men äger då förslaget ingen nyttig sida?
Jo visserligen __ och deribland den att väcka BIL till Ridd a. Ad, Pr. 1 Afd. 4.
Den 87 Januarii. en nyttig håg för sysselsättningen med allmänna ärenden.
Men så länge detta förslag icke står i förening med den öfrig» byggnarfen af vår Statsförfattning vore det inconsequent, att styckevis v.ha införa detta.
Jag älskar alltid att tro att iå äro de, som sig at en sådan rättighet begagna, men det är redan nog att den af lagen bjudes.
Publiciteten erkännes af mig som ett skönt element uti all constitutionel regering — och dess verkningar väl ordnade kunna ej annat, än medföra goda resultater, _ men då böra de också vara väl ordnade och stå i oskiljak* tigt sammanhang m<d allt det öiriga.
Att så icke är för närvarande, synes bäst af det antagna voteringssätt, som nu af alia RiksStänden brukas vid alla tillfällen.
Innan man umgås med afsigten att utsträcka publiciteten af våra tankar tili allmänhetens kunskap , borde man till en böljan iagttaga den emot hvarandra inom huset.
Och hvad skulle det väl tjena, att låta allmänheten rjutg välljudet af de mäst populaira tal, så länge Oratorn äger rättigheten att dölja sin mening emellan fingiame, då den inkastas i VOtenngåiådan ?
Så länge detta icke undanröjes, eller kan undanrödjasanser jag som inconsequent, atttänka på Galleriers iniättande.
Bin åter detta hinder häf vit, hvilket jag likväl icke yrkar, och publiciteten vid våra voteringar, Domsioiar etc, införd, då först anser jag det omnämnda lörslaget med skäl kunna bringas å bane, med den lör» Den 27 Januarii.
SI sigtighet likväl, som tiden och erfarenheten kunna befalla: Ty Publiciteten bör i mina ögon, så välgörande den nu är, hafva likasom all annan mensklig inrättning en gräns, 'öreskrifven af allmänna nyttan och utstakad af lagen.
Uti frågans nu varande skick, kan jag ej annat än anse den vara omogen, och endast tjenande att onödigtvis inympa ett skadligt och irritibelt ämne uti vår Lagstiftning.
Äger Förslaget inga betänkligheter?
var an dra momentet.
Jo! visserligen och flera. —.
Den första ligger uti de missbruk som den inr låtne Allmänheten kunde tillåta »ig, missbruk som kunna vara, dels rigtade emot huset, dels emot enskilt» Talares rättmätiga anseende.
Att i början af en sådan frihet, den bättre delen af allmänheten skulle sig deraf begagna är visserligen tillåtit att antaga: men manne icke efter en längre vana derutaf, Gallerierne omsider skulle fyllas af en mindrp upplyst allmänhet, eller i mera stormiga tider af partiernes mot- eller medhållare?
Vi äro alla öfverens om, att den djupaste tystnad, vördnad och lydnad skulle antydas åt Gallerierna: men om de fela deremot?
enligt hvilken lagstiftning skola de då bestraffas?
Ty en befallning, gifven af ett Riksstånd, utan att tillika äga rorrectiva medel, att inskärpa dess efterlefnad, låter ju ej tänka sig.
Hvar skulle man söka grunden till denna nya 52 Den 2*1 Jdtiuatii, lagstiftning, som icke later hänföra sig till någon af våra öfrige lagar?
Skall det klagan, de Huset framträda sorn part inför den Domstol, der saken gjordes anhängig?
Huru vidlyftig bl ef icke den codex, sorn skulle omfatta alla de fel och förgripelser, som en okynnig medlem af Gallerierna kunde tillåta sig?