Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag till större delen är derom öfvertygad , och en längre erfarenhet sagt mig , att det nästan är omöjligt att skrifva en lag, likasom att göra ett testamente, som icke kan tydas på alne sätt; så tror jag dock, att man, såvidt möjligt är, bör söka att göra en lag i yttersta grad tydlig, på det att den icke måtte med sundt förstånd kunna lydas på mer än eli sätt.
Vi hafva helt nyligen haft den erfarenhet, att just detta K, bref blifvit ut - D e ii 4 J >' t i. tydt så olika af aktningsvärda män och domare, att de tvertemot hvarandra tolkat dess mening.
JNär nu i Hr Cederschjölds förslag till redaction de orden influtit, som förekomma att åtminstone en dylik förtydning må kunna ske, nemi. orden genom tal, skrift eller tryck, och fastän jag medger, att ordet tryck kunnat vara borta, då orden skrift och tryck äro synonyma i Svenska språket, önskar jag dock, att det må qvarstå, på det att den invändning ej må göras att skrift ej är detsamma som tryck ; jag anser då för min del att detta memor. bör återremitteras, och att jemväl de anmärkntr, som Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, gjort, kunde vara upplysande i afseende på sjelfva redactionen, så att icke häktande må få komma i fråga, förrän domstolen finner den tilltalades brottslighet vara af den beskaffenhet att domstolen enl. lag kan säga att målet börjar blifva så besvärande för parten, att häktande ej kan underlåtas.
Jag anser mig böra yttra mig och erinra derom, att för det jag begärt antagande af den redaction, Hr Cederschjöld, Robert, i dess reservation föreslagit, på den grund att jag anser derigenom ett lagligt undanrödjande af allt tvifvel om rätta förståndet af föreskriften i 1777 års bref kunna vinnas, har jag på intet sätt motsagt hvad Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, yttrat om rätta förståndet af ifrågavar. § i Straff-b:n.
Långt ifrån att bestrida riktigheten af hans erinran, påminner jag mig, att jag vid föregrde riksdagar talat ganska varmt för det begrepp om författningen, som Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, nu framställt, och jag förenar mig således 1 allo uti hvad han sagt; men jag finner alldeles ingen stridighet emellan detta begrepp oell den af mig tillstyrkta redactionen.
Jag tror, att det ena icke motsäger det andra, och att man helt simpelt kan begära ett förtydligande af 1777 års bref, utan att derigenom hafva förnärmat det begrepp om lagrummet i Stra(f-b:n, som Hr Cederschjöld vill hafva bevaradt.
N:o 66 återremitterades.
Sedan i gårdagens plenum genom omröstning blifvit beslutadt, att Const.XJlsk:s mern.
N:o i3, utan att återremitteras, till omedelbarligt afgörande skulle företagas, och sådant äfven skett, ehuru detta mern. är af den beskaffenhet, att det icke i enlighet med 56 §:n Reg.F:n har kunnat till antagande eller förkastande ulan förändringar eller tillsatser framställas, och sådana anmärknlr deremot blifvit gjorda, att Utsk. , enl. nyssnämnda §:s innehåll, deraf bort, innan afgörandet, erhålla del, hvarigenom Utsk. blifvit salt i tillfälle att tillkännagifva, huruvida det anser Rikets väl kräfva, att R.
St. hos Konungen skriftligen böra anmäla Den 4 Juli. deras önskan, att Han ville utur Statsrådet och från embetet skilja den eller deni, mot hvilka anmärkn. blifvit gjord, och hvilka ej redan derifrån förut på ett eller annat sätt afgått, och hvarigenom äfven betänk, hade kunnat blifva så uppsläldt, att propos. i enlighet med 56 §:n Reg.F:n hade kunnat till antagande eller förkastande framställas; så anhåller jag att till prot. härmedelst få afgifva min reservation emot den, efter min förmening, emot grundlagen stri diga behandling af detta maktpåliggande ämne, och hvarigenom jag blifvit betagen tillfälle att i beslutet få med min röst deltaga.
Äfven jag anhåller alt få instämma i denna reservation, då jag anser, att det synnerligen för framtiden, om också icke för detta tillfälle, varit af vigt, att låta denna frågas behandling och afgörande få en med grundlagarna öfverensstämmande form.
Den af mig i går afgifna reservation var i samma syftning, som den nu anmälda, hvarföre jag fullkomligt instämmer deruti.
Men jag förklarar äfven, att jag anser mig pligtig här uttala den mening, att jag icke funnit Const.Utsk:s betänk, sådant jag skulle önskat.
Jag hade önskat att Utsk:s betänk, varit så uppstäldt, att vi dertill här icke behöft säga annat än ja eller nej, d. v. s. uttala en fällande eller friande mening.
Jag förklarar högtidligen, att jag hade uttalat meningen fällande, och det har jag velat tillkännagifva.
Hr Cederschjöld, Robert Theophron, uppläste följande: Till R. o. Ad:s prot. får jag härmedelst vördsamt reservera mig emot Hr Frih. o.
Landtnäs förfarande uti gårdagens aftonplenum, då Hr Frih. o. Landtm, vägrade att uppropa mig och en äldre talare, som till ordets erhållande sig anmält, samt såsom skäl för denna sin vägran anförde, att då votering till besluts fattande i afseende på Const.Utsk:s mein.
N:o i3 blifvit begärd, så borde voteringen genast försiggå.
Det var mig ej obekant, att 53 §:n Riksd.Ordn. innehåller ett sådant stadgande; men då det ej var uti sjelfva saken, som jag ämnade yttra mig, utan endast ang:de det jäfsförhållande, som jag förmenade kunna äga rum för några af R. o.
Ad:s ledamöter att uti densammas afgörande deltaga , så trodde jag rätta tidpunkten att göra framställning derom först inträffa, sedan discussionen uti sjelfva saken blifvit slutad, och fråga således uppstod om formen för beslutets fattande.
Det var då, som jag till de R. o. Ad:s ledamöter, hvilka tillika äro ledamöter af Riksrätten, hemställde, huruvida de icke, med afseende derå att flera frågor, rör:de hvilka R. o.
Ad. jemlikt 107 §:n Reg.Ftn skulle fatta beslut, jemväl voro hänskjutna till Riksrättens handläggning, ansågo Den 4 Juli. 3i3 sig böra underlåta att deltaga uti R. o. Ad:s beslut, för att icke derigenom blifva jäfvige att vara ledamöter uti Riksrätten, samt såmedelst tilläfventyrs göra det omöjligt för denna rätt att under åratal taga någon befattning med dc ärenden, om hvilka Const.Utsk. beslutat en sådan åtgärd.
Jag föreställde mig, att man med skäl skulle kunnat förebrå mig att hafva handlat oskickligt, derest jag, medan discussionen i sjelfva hufvudämnet ännu fortgick, hade deruti inblandat denna jäfsfråga ; och jag skulle då måhända rättvisligen hafva gjort mig förtjent af att blifva uti mitt anförande afbruten af Hr Frih. o. Landtnäs klubba, hvars begagnande emot mig förliden gårdag deremot var så mycket mer oväntadt, som, äfven om den tolkning Hr Frih. o. Landtm, nu gifvit åt 53 §:n Riksd.Ordn. verkligen vore riktig, den åtminstone, mig veterligen, tillförene ej blifvit så tillämpad, enär Hr Frih. o. Landtm., sedan discussionen i sjelfva saken blifvit slutad, derefter alltid tillåtit hvarje talare att yttra sig uti de frågor, som sedermera i formelt hänseende kunnat uppstå i afseende på sjelfva beslutets fattande.
Emot Hr Frih. o. Landtnäs vägran att uppropa mig, reserverar jag mig äfven af det skäl, att 53 §:n Riksd.Ordn. ej synes mig rimligtvis kunna vara mera hinderlig för Frih.
Boye och mig att få ordet, än den i sådant afseende varit hinderlig för Frih. Jacob Cederström och Hr Stråle, hvilka båda tillätos att, sedan votering var begärd , få yttra sig uti den af mig framställda frågan.
Beträffande åter det af mig anmärkta jäfsförhållande, hvars framställande säkert af mången ansetts obehöfligt; så tror jag mig hafva erhållit det säkraste bevis påanmärkntns behöflighet just genom de yttranden , som tvänne af Riksrättens ledamöter i afseende derpå afgåfvo.
Den ene af dessa ledamöter, Frih.
Cederström, förklarade nemi. att han ganska väl kände innehållet af i3 cap. i §:n Rätteg.-b:n, samt att han derföre icke ämnat att i R. o. A:ds fattade beslut deltaga.
Hr Frihtn godkände således den af mig framställda jäfsanmärkn:ns riktighet.
Den andre Riksrätts-ledamoten, Hr Stråle, förklarade åter, att hans deltagande uti R. o. Ad:s beslut ej skulle kunna göra honom jäfvig att äfven handlägga de till Riksrätten hänskjutna ärenden; men att han likväl, sedan anmärkn. derom blifvit gjord, ej ämnade deltaga uti R. o. Ad:s beslut.
Att många bland R. o. Ad:s ledamöter skulle tro min jäfsanmärkn. ej förtjena afseende, derpå var jag beredd; men att en af Högsta Domstolens ledamöter, hvars insigter, oväld och skicklighet äro allmänt kända och erkända, skulle anse sig kunna deltaga uti R. o. Ad:s meranämnda beslut, utan att derigenom blifva jäfvig att vara ledamot uti Riksrätten vid handläggning af förutnämnda dit hänskjutna ärenden,— det 9 H. 4° 3<4 Den 4 Juli. var för mig så ovänladt, alt jag började frukta, det jag misstagit mig i min motsatta åsigt.
Jag vet val, att i3 cap. t §:n Rätteg.-b:n , på sätt Hr Stråle anmärkt, i afseende på jäf emot domare innehåller, bland annat, följande ordalag:
"eller bäfver han i annan rätt "i samma sak domare varit;” och jag vet äfven, att ett RiksSt. ej kan såsom en rätt anses.
Men jag har icke heller förbisett att, då 1734 års lag antogs, RiksSt:n icke ägde rättighet att öfver Konungens rådgifvare meddela en sådan förkastelsedom, som den, hvilken uti 107 §:n af den långt derefter antagna Reg.Fm blifvit R.
I betraktande häraf, och med afseende derå, att >3 cap.
I §:n Rätteg.-b:n såsom jäf emot domare äfven innehåller:
"eller häfver han något slut fattat, som elen saken rörer," synes den, som gjort sig reda för egentliga grunden till, och afsigten med de af lagen antydda jäfsförhållanden emot domare, ej med fog kunna bestrida, att de Riksrättens ledamöter, som deltagit uti R. o. Ad:s beslut i afseende på tillämpning af Reg.F:ns förutnämnda 107 §, derigenom blifvit jäfvige att uti Riksrätten handlägga de dit hänskjutna ärenden, af hvilka flera äga ett oskiljaktigt samband med dem , som legat till grund för R. o.
Ad:s öfverläggning och beslut.
Om t. ex. någre af Riksrättens ledamöter skulle såsom ledamöter af detta Stånd hafva beslutat, alt, jemlikt 107 §:n Reg.Ftn, till entledigande i underd. anmäla de af Statsrådets medlemmar, som biträdt beslutet om förändring af 18iS års förordning ang:de
Mosaiske trosbekännares rättigheter och skyldigheter; skulle väl samme ledamöter då kunna anses ojäfvige att uti Riksrätten handlägga det dit hänskjutna åtal emot åtskilliga af Statsrådets medlemmar för beslutet om samma förordnings utfärdande?
Om någon skulle invända, att Statsrådets ledamöter troligtvis ej brytt sig om att framställa en sådan jäfsanmärkn.; så får jag endast fästa hans uppmärksamhet derpå , dels att i3 cap. 1 §:n Rätteg.-b:n ålägger domaren att sjelfmant träda ifrån rätten, då han vet jäf med sig, dels att Just.ombudsmannen är actor inför Riksrätten, samt att hans skyldighet i första rummet är att tillse det domstolens ledamöter äro competente samt ojäfvige att handlägga och afdömma målen.
Ang:de den siste talarens reservation har jag icke något att yttra,— den må gerna gå; men då Hr Stråle icke är närvar., är jag skyldig att inför R. o. Ad. upplysa ett missförstånd.
Hr Stråles kunskaper, bans rättskaffenhet, sätta honom, jag åberopar allmänna omdömet, högt öfver alla småaktiga anmärkningar.
Ett missförstånd eller en otydlighet af Hr Cederschjöld eller mig var orsaken till bans yttrande.
Jag påtager mig gerna ett fel, hellre än jag tillåter en obehörig anmärkn. emot honom.
Om Hr Cederschjöld och jag erinrat oss att göra en skilnad emellan Den 4 Juli. 315 den första voteringen och den andra, eller de påföljande, så hade Hr Stråle aldrig framställt sitt yttrande, derom är jag öfvertygad.
Nu trodde han, att jäfsfrågan blott angick den första voteringen, som endast rörde behandlingssättet, och deri var han icke jäfvig , utan hade han rätt att deltaga i beslutet.
Men åter i den påföljande voteringen, om hvilken han säkerligen ej trodde sig tala, uti den var han jäfvig att deltaga, just af det skäl som Hr Cederschjöld nu framställt.
Ett missförstånd i uppfattningen bör icke lägga grund till ett missförstånd i omdömet, aldraminst dä det gäller en utmärkt förträfflig domare.
Ånyo föredrogs Const.Utskls d. 27 sisth Juni på bordet lagda mern.
N:o i4, med förslag till ändring af 10g §:n Reg.- F:n och 80 §:n Riksd.Ordn., rör:de tiden för riksdags fortfarande.
Spr e n g t p o r te n , Jac. Willi.:
Sedan erfarenheten tydligen ådagalagt, att 1809 års grundlagsstiftare misstagit sig i afseende på möjligheten att kunna afsluta riksdagarna inom den korta tid af 4 månader, som blifvit bestämd för deras fortsättande, så synes det ganska klart, att ett förändradt stadgande i 10g §:n Reg.Fm är af behofvet påkalladt; och jag kan icke föreställa mig, att K.
M. skulle anse af någon vigt för sig, att bibehålla det onyttiga praerogativet att kunna upplösa riksdag inom en så kort tid, att Sländerne skulle nödgas återvända med oförrättade ärenden.
Jag instämmer således till alla delar i principen för det förslag, som Const.Utsk. afgifvit, nemi. att riksdagstiden må bestämmas till 6 månader , och att det må bero af öfverenskommelse emellan de båda statsmakterna att derefter förlänga denna tid.
Men det är i afseende på ordalagen i förslaget, som jag ville framställa några anmärkntr , i händelse R. o. Ad. kunde anse dem af det värde, att
Ståndet ville förklara deni för sina gemensamma tankar.
Jag får i första rummet fusta uppmärksamheten derpå, att det synes temmeligen ändamålslöst, alt denna tiderymd af 6 månader skall vara fördelad i först 4 och sedan 2 månader, som Ständerne skola kunna begära, och Konungen ej skull kunna vägra.
Detta reducerar sig helt enkelt till en öfverflödig skrifvelse för Exped.Utskottet.
Jag hemställer således, att denna punkt, hvilken icke innehåller annan mening än en slags påminnelse till
Ständerna att skynda sig med ärendenas behandling, en påminnelse, som ej synes behöflig, måtte erhålla denna lydelse: ’’Ej må riksdag utan Konungens och R.
St:s bifall ''kunna upplösas, förrän 6 månader lilländagått.” §:n refererar sig för öfrigt, i afseende på riksdagstidens förlängning, till ett beslut, som skall fattas af 4 RiksSt.
Då fråga uppstår om en förlängd tid, kan jag icke inse någon slags nytta deraf, att beslutet fattas af 4 eller 3 Stånd.
Det bör bero af majoriteten, och något lämpligare sätt att utröna majori,- 316 Den 4 Juli. telen un att, i händelse olika tankar uppstå inom Stånden, anställa votering i förstärkt Utsk., torde icke kunna finnas.
Jag föreslår derföre, att i stället för samtliga RiksSt:n eller 3 RiksSt. må införas R.
St. §:n slutar sedermera med det tillägget, att, om Ständerne anhålla om ytterligare förlängning, den må beslutas för bestämd tid af båda statsmakterna.
Detta skulle kunna missförstås, och följden kunde blifva den, att om Ständerne med Konungen öfverenskommit om en viss gifven tid, något vidare beslut sedan ej kunde fattas af Konung och Ständer, att ytterligare i händelse af behof förlänga tiden.
På alla dessa skäl hemställer jag , alt §:n i sin helhet malte få följande lydelse:
"Ej må riksdag utan Konungens "och R.
St:s bifall kunna upplösas förrän 6 månader til län— "dagått från den dag, då Konungen låtit om statsverkets "tillstånd och behof R.
"Efter denna tids förlopp skola R.
St. åtskiljas, såvida icke "Konungen och R.
St. minst i4 dagar förut hafva öfverenskomma om ytterligare förlängning.
Der så oförmodadt "hända skulle alt, när riksdagen skall upplösas, R.
St. icke "bade staten reglerat, eller någon ny bevillning till bestämdt "belopp sig åtagit, fortfare den förra bevillningen intill nä"sta riksdag.
Är åter bevillningens hela belopp bestämdt, "men R.
St. icke om fördelningen deraf ense, då skola, ef"ter den fastställda bevillnings-summans förhållande till den, "som vid föreg:de riksdag blifvit fördelad, de i den sista "beviIln:s-förordn:n stadgade artiklar jemlikt ökas eller min"skas; och uppdrage R.
St. deras fullmäktige i Banken och "Riksg.cont. att en ny bevillnts-förordn. på sådan grund "uppgöra och utfärda."
— Jag anhåller hos Hr Landtm, om propos. på denna förändrade redaction af 109 §:n.
Yi känna allesammans , huruledes vi först i dag klockan £ till 2 åtskiljdes efter gårdagens plenum.
Det visar sig äfven, huru glest besatt Riddarhussalen är, och då en grundlagsförändring ar löre, anser jag grannlagenlielen fordra, att man så ställer till, att Ståndet så talrikt som möjligt får yttra sig, och får jag derföre anhålla att denna fråga må blifva ytterligare bordlagd.
Frih. Gederström, Jacob, förenade sig med Hr Bråkenhjelm.
Jag instämmer visserligen med den sista talaren deruti, att Riddarhusets bänkar i dag förete mera tomhet än i går; men detta är för mig ingen anledn. att instämma i begäran om bordläggning af en fråga, som redan är under discussion , helst jag tror att detta ämne, då det icke hitkallat flera deltagare i debatten, än som nu finnas närvar.
, icke har något intresse af särdeles vigt för den frånvar. majoriteten af Huset.
Jag yrkar säle - Den 4 Juli. des, att vi måtte få fortsätta discussionen och nu afgöra denna fråga.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att sedan 2:ne ledamöter begärt detta mern. hvilande på bordet , det komme att hvila till nästa föredragning.
Likaledes begärdes , vid förnyad föredragning, ånyo på bordet af Hrr B råk e n h j el m, Pehr Reinh., samt Bogeman, Carl Adolph, Const.Utsk:s den 27 sistl.
Juni första gången bordlagda memorialer:
N:o i5, med förslag lill ändring i 68 §:n Riksd.Ordn. ; N:o 16, med förslag om borttagande af 8:de mom. uti 4 §:n Tryckfr.förordningen.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den 27 sistl.
Juni på bordet lagda utlåt. iN:o 171, ang:de väckt motion om upphörande af Kronans rätt att, till utgörande in natura, utfordra ränledagsverken på Wisingsö, m. m.
Jag skulle önska, att någon af StatsUtskrs härvar. ledamöter måtte tillkännagifva, huru förhållandet är med betänk, om hemmansräntornas indragning från indelningshafvarne.
Jag kan icke påminna mig, att något sådant betänk, förevarit, och om det icke skett, samt
Ståndet icke deröfver fattat något beslut ; så lärer det vara orätt att nu på förhand besluta i en detaljfråga öfver ett ämne, som grundar sig på en större reglering.
I händelse den större regleringen skulle förfalla, hade man beslutat en förändring, som icke kan låta sig göra, och följaktligen gått i förväg med det som bort komma efteråt.
På grund af den anmärkn., som af den sista värda talaren blifvit gjord, skulle jag äfven vilja tillstyrka, att detta betänk, icke till afgörande företages, förrän det betänk., som rörer räntorna i allmänhet, blifvit för Ståndet föredraget och afgjordt.
Jag kan icke nu bestämdt påminna mig förhållandet; men jag tror mig dock kunna förklara med någorlunda säkerhet, att orsaken hvarföre nu förevar, betänk, inkommit före det andra om räntorna i allmänhet, är den, att sistnämnda betänk, är något vidlyftigare och derföre icke så hastigt kunnat blifva tryckt.
Ridd.Secret. tillkannagaf, att det ifrågavar. betänkandet om hemmansräntorna nu inkommit under N:o 170, för att i dag läggas på bordet.
I händelse bifall till det ifrågavar. betänk., som nu inkommit för. att i dag bordläggas, skulle hafva något verkligt inflytande på detta nu före - 3i8 Den 4 Juli. dragna betänk.; så skulle jag instämma i den siste talarens mening om lämpligheten att uppskjuta öfverläggningen: men då jag icke kan annat än underkänna Utskrs argumentation, att den föreslagna indragnm af de indelta räntorna skulle vara inverkande till räntornas utgörande till
Kronan på annat sätt än allmänna författningarna stadga; så måste jag bestrida Utsk:s derpå grundade förslag, och kommer jag att begära återremiss af detta betänk, på 2:ne skäl.
Utskts tanke i de första begge momenterna, der motionerna blifvit afstyrkta.
I afseende åter på livad Utsk. tillstyrkt rörtde Tunnersta Norregården , Wrixlösa Runskegården och Stigby Svenskgården, nemi. att de, med befrielse från liemmantalsräntans utgörande, må komma i samma cathegori med öfriga hemman på Wisingsö, således utgöra dagsverken in natura, eller få lösa dem med 4 af markegångspriset; så kan jag icke annat än erinra derom, att här blefve fråga örn att ingå till K.
M. med tillstyrkande om upphäfvande af en fastställd öfverenskommelse, eller ett contract, hvilket egentligen icke är föremål för R.
St:s pröfning, då icke fråga är att någon blifvit med för hög beskattning betungad, utan blott om den ränta, som hemmanen af ålder ålegat, hvarföre Utsk:s tillstyrkan, om den af R.
St. antogs och af K. M. gillades, skulle medföra den förändring, att ifrågavar. hemman skulle komma i en bättre cathegori än andra hemman, hvilket jag anser högst orätt.
Skulle man kunna fastställa den grundsats, att dagsverkspenningar må utgöras med 4 af markegångspriset; så borde sådant icke blifva gällande ensamt för 3 å 4 hemman , utan för alla samtliga hemman i Svea land.
Det finnes ingenting så skadligt och oriktigt i beskattningen, som att ordna den förvissa lägenheter särskildt, hvilka undergått beskattning efter gällande författningar lika med andra lägenheter, men befrias derifrån efter godtyckets för dagen varande eller blifvande vindkast.
Jag anhåller, att Utsk. ville upplysa hvad annan egentlig anledn., än välviljan för ägande af dessa hemman, kan ligga till grund för förändringen i räntornas utgörande, äfvensom att i afseende på sista mom. anlednm måtte uppgifvas, hvarföre, i det fall att räntorna af hemmanen Ed Storegården , Torp Norrgården samt Tunnersta Skattegården, skulle från indelningshafvarne indragas till Kronan, samt lönerna deremot kommo att utgå i contant, Utsk. funnit skäl att förändra dessa hemmans onera från den stund indragntn lomme att ske.
Jag skulle förmoda, att det rättsenliga vöre, att, antingen Kronan sjelf uppbär sina räntor eller icke, förhållandet med räntornas utgörande bör vara enahanda, eller att de böra uttagas efter markegångspris, och icke med nedsättning till eller någon annan fraction af det stadgade beloppet, derföre att det faller några hemmansägare in att hos Ständerna begära en sådan nedsättning.
Den 4 Juli. 3ig Gr.
Det är en af Frih.
Cederström uttalad grundsats, som jag bestrider, nemi. hans yrkande, alt en och samma lag skall vara orubbligen tillämplig i beskattningsväg på alla localer i hela landet.
Jag tror, att StatsUtsk. välbetänkt föreslagit denna lindring för "Wisingsö, denna ö, som har ett så eget och afskiljdt förhållande och läge, olika med alla öfriga orter i Sverige; och då StatsUtsk. tillstyrkt, att R.
St. för deras del må vidtaga en åtgärd, som kommer att bero på Konungens nåd. pröfning, så anser jag, att intet vådligt prsejudicat derigenom uppkommer.
Frib:ns raisonnement vidrörde i öfrigt en större princip, hvarom det nu vore för tidigt att inlåta sig i något svar.
Jag skulle, lika med Hr von Hartmansdorff, önska, att frågan om räntepersedlarna i allmänhet blefve af R. o. Ad. behandlad, innan detta betänk, pröfvas; men jag tror, att det föredragna betänk. äfven nu utan någon våda eller olägenhet kan bifallas.
Den siste talaren har ansett, att detta betänk, utan våda kunde bifallas, och deri instämmer jag, ty vådan af att göra ett partielt barmhertighetsverk mot vissa hemmansägare finnér jag icke, men rättvisan deraf bestrider jag; och hvad härvid kunde tilläggas, ur, alt det föreslagna beslutet , långt ifrån att gynna dessa hemmansägare, kunde direct skada dem, i det fall att kungsgården, som nu är förvandlad till en ekeplanterings-hage, uttoge samtliga dagsverken in natura, då de säkert kommo att kosta hemmansägarne mer än om de fingo lösas efter markegång.
Om man ville supponera, att hemmansägarne blefvo berättigade att icke utgöra dagsverken in natura, utan lösa dem med -£■ af markegångspriset, och ekeplanteringsstyrelsen nödgades lega dem med i å i r:dr för hvarje dagsverke; så vore det att skänka dem, icke blott dagsverkspenningarna, utan äfven hela den ordin.räntan, hvilken deskulle genom dagsverksförtjenst få ersatt.
Men då detta icke lärer vara föremål för detta betänk., utan här ensamt är fråga om lindring i dagsverksräntan ; så skulle jag tro, att derom icke nu något R.
St:s beslut behöfves, hvarföre jag icke vid denna riksdag har anledn. att derom yttra mig.
Vöre det nu fråga om R.
St:s beslut vid förra riksdagen , så skulle jag derom, såsom rör:de det nu gjorda förslaget, yttra, att partiella förändringar göra, att andra hemmansägare, som bo i grannskapet, inkomma med ansökningar om enahanda förmåner, och så får man sluta med att utsträcka eftergifterna till alla hemman i landet.
Under tiden har man förorsakat missnöje och afund grannarna emellan, hvilket uteblifver, om R.
St. hålla sig strängt till lagar och författningar.
Just för frågans behandling ur de allmänna syupunkter, som Frih.