Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man anmärker vidare, att förslaget icke stadgar några högre villkor för valbarheten, än dem som blifvit uppställde för valrätten.
För min del skulle jag tro, alt de väljandes förtroende utgör det säkraste beviset pä den valde personens duglighet för det värf, som honom blifvit anförlrodt, och jag skulle tro, alt detta i allmänhet bevisade vida mer än ägande af en något större förmögenhet, som icke i alla fall kunde bestämmas allt för hög, om icke tillgängen alt erhålla personer, passande lill riksdagsmän, skulle blifva alltför inskränkt.
Jag tror visserligen icke, att någon synnerlig skada skulle inträffa, derigenom att man uppställde en viss census för valbarheten; men sådant är onödigt, och jag kan ingalunda föreställa mig, ali de väljande skola gä ned lill de lägre classerne, för alt välja obemärkta personer ibland eller under sig sjelfve, helst jag cj förnummit att vänskap för likar i allmänhet är så stor, alt man upphöjer dem öfver sig.
Man må visserligen sälla sitt egel obetydliga jag i främsta rummet — kunde de välja pä sig sjelfva, sä skulle de måhända göra det — men då fråga skulle uppstå ali välja en af bröderne i dessa lägre samhällsclasser, sä tror jag ali afunden der skall hafva mera spel, än brödrakärleken, och alt man hellre förenar sig om att taga en nimärktare personlighet ibland de högre classerne, som kan göra districtet heder och landet nytta.
Man har äfven anmärkt, att bildningen och rikedomen erhållit sä litet inflytande.
Afven denna anmärkning innehåller något, sorn jag icke belärar.
Bildning och rikedom utgöra de tvenne stora krafterna, den slöra andliga och den stora materiella kraften, och jag fruktar aldrig, alt de skola underlåta att göra sig gällande.
Man behöfver, efter milt förmenande, endast lemna dem vägen fri.
Jag menar icke härmed, alt rikedomen skall göra det på skamliga eller olagliga vägar; den lemnar sin ägare tillräckligt mänga ärliga medel alt vinna anseende oall förtroende, för att icke den rike, dä fråga är om val, alltid skall äga vida mera utsigter alt fä röster, än den som, med honom i öfrigt jemngod, besitter en mindre förmögenhet.
Hade man likväl velat genom positiva lagbud befrämja dessa båda intressen, skulle jag icke haft något deremot, men jag befarar dock, att ett stadgande derom skulle framkallat än ytterligare anmärkmr.
Den 28 Augusti. 90
Mun har vidare anmärkt, att förslaget icke utgått ifrån det bestående, att det vore alldeles nytt, att det glömde den vigtiga sanningen, att Statens organism bör utvecklas, men icke sönderbrytas.
Denna anmärkt), förtjenar, efter min tanka, mer afseende, än någon af de föregående; och då jag, som några månader af sisth riksdag äfven var ledamot af Coust.Utsk., vill redogöra för anledn., hvarföre den emot min mening blifvit alldeles utelemnad, så måste jag i minnet återkalla, huru det sisth riksdag tillgick vid representationsfrågans behandling.
Ett förslag var uppgjordt af Const.Utsk.; detta inkom till Sländerne, hvilka icke ingingo i särskild pröfning af detta förslags §§, utan uppställde vissa allmänna hufvudpunkter, hvilka till Const.Utsk. återskickades, med föreläggande alt deraf utarbeta ett sammanjemkningsförslag.
Ulskis skyldighet hade varit alt efterkomma denna åstundan, jag tillstår det; ty hvarje sann vän till förbättringar i våra representativa former måste i första rummet använda sina krafter för en sådan sammanjemkning.
För min ringa del har jag äfven försökt något sådant, vid det tillfället, då de fyra RiksStin voro samlade i denna sal under förre Landtnäs ordförandeskap, för att öfverlägga om representationsfrågan.
Jag framställde då ett jemkningsförslag, stödjande sig i viss mån på alla de större opinioner, som jag funnit hade gjort sig gällande inom representationens särskilda delar.
Detta förslag vann icke något afseende, åtminstone icke på denna sidan; endast BondeSt. upptog detsamma vid voteringen icontrapropos:n. Const.Utsk. åter, som inom sig ägde stridiga elementer, måhända lika stridiga som de, hvilka uppenbarat sig inom dc särskilda Stånden, visade sig mindre benäget att sammanjemka de tvenne hufvudsakliga stridspunkterna, nemi. allmänna val och slåndsval.
Jag yrkade likväl, att sådant borde försökas; men då jag efter en kortare frånvaro återkom till hufvudstaden, fann jag med förundran, icke allenast att Utsk. uppställt helt nakna voteringspropos:r, för att i förstärkt Const.Utsk. afgöra de tvenne grundprinciperne för valförrättningarne, utan med ännu större förun dran, att dessa voter:spropos:r voro af RiksShn gillade.
Hvad kunde väl egentligen vara anledn. härtill?
Jo, utan tvifvel den, att hvar och en hoppades alt vid voteringen kunna undertrycka den andras mening.
Stånd hade på ena sidan gillat principen af slåndsval, och trodde derföre, att densamma skulle göra sig gällande inom det förstärkta Const.Utsk.
Detta Utsk., som representerar R.
St. och afgör i deras stad och ställe, med samma rätt som Sländerne lala oell afgöra i Svenska folkets, d. v. s. med stöd af grundlagens tydliga ord, detta förstärkta Utsk. gillade likväl en annan mening och bestämde, att grundsatsen skulle vara allmänna val.
Nu sedan man först gäll in derpå, har jag i dag hört, 5 är derefter, att förslaget vore olagligt, att saken gått en olaglig väg, emedan det vore emot Irenne Stånds beslut, sorn det förstärkta Const.Utsk. afgjort frågan.
Detta Utsk. skulle likväl votera, när Stånden godkänt voter:spropos. och det var Stånden, som genom detta godkännande ingingo på ett äfventyrligt spel om soo Den 28 Åugust i. cn för samhället vigtig grundsats.
Sedan derefter det pä ali' männa val byggda förslaget i Const.Ulsk. blifvit i viss man jemkadt och utarbetadt, återkom det till Stånden.
Har man sedan sökt, då man bär genomgick de särskilda §§:ne af detta förslag, att rälta dess detaljer, i öfverensstämmelse med den grundsats, som voteringen fastställde?
Nej, ingalunda; man förkastade det i sin helhet, hvilket äter var grundlagsvidrigt; ty dä man hade en grundsats för förslaget lagligen fastställd, då följde, att ett pä den grundsatsen uppgjordt förslag skulle blifva till nästa riksdag livilande.
Jag mäste således uttala min öfvertygelse, att om någon olaglighet vid behandlingen af frågan under förra riksdagen ägt rum; sä var det till mindre del genom Const.Utsk., men till en stor del genom Ständerna och till alls ingen del genom förstärkta Const.Utsk.
Hade man pä annat sätt velat behandla frågan, så hade man visserligen kunnat undvika de många detaljer, öfver hvilka man sä mycket talar, och felen återfalla på de klandrande sjelfve.
I öfrigt, och om man vill förkasta ett förslag, derföre att det i en eller annan detalj kan befinnas oriktigt, så kommer man, så länge verlden står, aldrig öfverens.
Ilär mäste ifrån alla sidor medgifvanden ske af de individuella åsigterna, hvarförutan striden skall i evighet fortsättas utan resultat.
Dä jag nu kommit att tala om föreg:de riksdags Const.Utsk., vill jag icke upptaga de något hårda ord, sorn här understundom blifvit fällda af någre Husets medlemmar, som med mig äro af olika mening.
Här har visserligen blifvit laladt om oärlighet, sjelfklokhet och ett och annat dylikt; men sådana förflugna yttranden fällas ofta något hårdare, än de varit ämnade, de sakna vanligtvis all verkan, och hafva de någon, är den oftast lillbakaverkande.
Sådan hoppas jag likväl, att händelsen ej må blifva med den talare, som högtidligen afkunnat sin förbannelse.
Jag erinrar mig nu (jag ber om förlåtelse, att jag går något tillbaka) att jag under diseussionen hört åberopas, som försvar för ständsvalen, en utländsk auctoritet, en berömd Fransysk vetenskapsman, Arago.
Man har sagt, att han förklarat, att vår nuvar. representation vore den förträffligaste.
Jag medgifver, att jag äfven läst något dylikt i en tidning; men artikeln var insänd och anonym, utan alla criterier för uppgiftens tillförlitlighet.
Jag vill dock antaga, att yttrandet verkligen blifvit fäldt, men ber att få anmärka, att ehuru mannen njuter ett rättvist anseende såsom en varm och redlig patriot, och eluira stor auctoritet han visserligen är i fråga om himlakropparnes gång, eller gasernes spänstighet, kan jag dock ej finna, att den som för några månader sedan, i både tryck och tal, på fullt allvar yrkade användandet af flera millioner, för att förstora de kring
Frankrikes hufvudstad uppförde fästningsverk, som kostat ganska många millioner, med skäl bör åberopas såsom auctoritet i fråga om praktiskt politiskt förstånd.
Måhända förhåller det sig något så när lika med de fleste utländske auctoriteter, som blifvit åberopade.
Utlänningen känner i allmänhet föga våra förhållanden.
Missnöjd
Den 28 Augusti. 101 med sina egna, omfattar han med söderländsk liflighet hvarje tillfälle att nedsätta sin egen ställning i jemförelse med utländningens.
Man har i sista rummet talat om den öfre kammaren och funnit ändamålet med densamma helt och hållet förfeladt; man har sagt, att den vore af en beskaffenhet, som icke hade något utländskt mönster, och deruti har man rätt.
De utländske öfre kammare, sorn förefinnas, äro antingen sådane, som äro grundade på egna förhållanden, sådana som endast seklerne kunde dem hafva frambragt.
Så är förhållandet i England, som har sin feodala aristoerati qvarstående sedan medeltiden.
Huruvida detta är en lycka för landet, lemnar jag derhän.
Inrättningen af ett sådant öfverhus, som Englands, har pä andra ställen visat sig vara omöjlig, och likväl hafva i desse länder förhållandena varit mera lika Englands än Sveriges.
Att åter hemta mönster af dessa pärskammare, som finnas i åtskilliga sydliga länder, hvilkas ledamöter af Regeringarne nämnas på lifstid eller kortare tider, det vore alt framkalla en skugginrättning, som kan paradera vid högtidliga tillfällen, men som saknar all betydelse; visserligen icke som en comité', för beredande af detaljerade förslag i administrationsfrågor samt criminal- och civillagar, emedan de inom sig omsluta många stora förmågor, mänga utmärkta män, men som politiska stöd, som värn för Konungamakten, påstår jag, att dessa, ifrån densamma directe utgående pairskammare äro af ingen nytta.
Hvarföre behöfver Konungamakten en sådan högre kammare?
Jo, för alt icke behöfva, i första rummet, brottas med dagens understundom uppbrusande och vilseförda opinioner.
Det är då som en högre kammare inlägger sitt veto och utgör ett nyttigt bröstvärn för Konungamakten, som sålunda icke sjelf behöfver framstå.
Sammansätter man deremot kammaren så, att den endast synes utgöra en organ af Regeringen, så vinnes icke nyssnämnde mål.
Om i Frankrike t. ex. Konungens Regering säger nej, eller om pairskammaren gör det, så är det alldeles likgiltigt; skillnaden är och anses för ingen, således blott en onödig omgång.
Man har sagt, att den öfre kammaren bör med den nedre hafva ett olika ursprung.
Måhända har man dervid fästat sig vid den gamla, numera något föråldrade läran om krafternas jemvigt i Staten.
En absolut jemnvigt vållar stillestånd, och det är i statslifvet som i allt annat lif — döden.
En grundsats måste vara den verkande, men det måste visserligen finnas institutioner, som hindra densammas obetänkta framrusande; det måste linnas en hejdande myndighet, och detta är hvad Const.Utsk. sökt att åstadkomma i sitt förslag.
Om detta skett ofullkomligt, så ligger hufvudsakligen grunden dertill i den omständigheten, att Utsk. antagit, att fortfarandet af ledamotskapet i den öfre kammaren icke bör utsträckas längre än till 3 riksdagar.
För min del skulle jag önska det på lifstid, eller för 5 riksdagar.
Hvad skall då den öfre kammaren uträtta?
Den skall i vissa fall lemna Konungamakten ett nödigt stöd, genom att använda sitt veto.
Och hvilken är i öfrigt dess bestämmelse?
Jo, 102 Den 28 Augusti. att hejda den egentliga nationalförsamlingen och bringa dess beslut i öfverensstämmelse med landets sanna fördel.
Man har sagt, att sådant här icke kan äga runi, emedan håda kamrarne äro ett och detsamma, utgångna ifrån samma grund, den ena ett utskott af den andra.
Man liar här likväl glömt den lilla omständigheten, att ledamöterne i den öfre kammaren icke äro valde af den nedre, tillsammans med hvilken de fungera, utan af dennas föregångare, och jag frågar en hvar, om i representativa Stater 2:ne kammare med samma namn alltid haft samma betydelse på den ena tiden som den andra, på det ena året som det andra.
Om man genomgår Englands historia under de sista Stuartarne och Frankrikes under restaurationen; voro väl då desse kamrar, som kröpo för Konungamakten, som tjenade den med ett nit, hvaraf den någongång sjelf förskräcktes, voro de alldeles desamme med deni, som sedan förklarade Konungarne Kronan förlustige?
Minnes man väl dessa Hattar och Mössor, som omvexlade med hvarandra, af hvilka det ena partiet började krig, det andra slog hufvudena af dem, som ställt lill det: det ena ville befrämja industrien genom ymniga lånetillgångar, det andra ville strypning; det ena ville förbund i öster, det andra i vester?
Om då det motsatta elementet (jag ber örn ursäkt alt jag använde ordet element) funnits representeradt; om en mösskammare stätt bredvid och kunnat säga nej tillden hattkammares framställningar och tvertom, visserligen hade då besluten, som kommit till verkställighet, blifvit färre, men jag tror, alt i sådant fall fäderneslandet ej så ofta fått sitta emellan och att många våldsamma skakningar uteblifvit.
Den lärer således icke vara belt och hållet ett Utsk. af den lägre kammaren, denna nu föreslagna öfre kammare.
Må man kalla den ett Utsk. af föreg:de kammare — allt för gerna.
Men jag hemställer då, t. ex. lill Hr von Hartmansdorff, som fällde detta uttryck, om man nu skulle ställa vid detta Höglofl.
Hus, ett Utsk. ifrån förra riksdagen, t. ex.
Consl.Utsk., skulle det dä vara två uttryck af samma kammare?
Likaså, om man ställde vid hvarandra nuvar. och föreg:de riksdags Consl.Utsk., skulle de då vara tvennel ikartade saker, derhos den ena något veto mot den andras beslut icke skulle komma i fråga.
Jag tror, att den öfre kammarens hufvudsakliga ändamål är att förlika de stridiga äsigterna, som efter hvarandra hos folkets majoritet göra sig gällande och hyser den fullkomliga öfvertygelse, att dea folkvilja, som ägt rum under längre tid, som haft rådrum alt moget öfverväga sitt föremål, som hunnit sansa sig, icke kan vara oriktig, icke kan stå i strid med fäderneslandets och monarkiens sanna fördel, samt att den bör blifva gällande.
Sådan är afsiglen med hvad Const.Utsk. föreslagit.
Enligt detsamma skulle hvarje folkvilja, som längre tid fortfarit, blifva rådande i båda kamrarne, men dagens hugskott skulle möta motstånd.
Dessa utländska pairskammare, som man tror innehafva en beständigt mothållande kraft emot den lägre, hafva den dessutom icke i så hög grad, som man här tyckes föreställa sig.
Det Sen 28 Augusti. 103 har inträffat, att Regeringen funnit en mening vara rådande och äfven hafva gjort sig gällande i den lägre kammaren, af den inneboende sanning och styrka, alt den måst komma till verkställighet.
Möter då motstånd i öfre kammaren, är del Regeringen, som genomdrifver saken, och huru gör hon det?
Jo, genom begagnande af sin oinskränkta rätt att nämna nya ledamöter i denna kammare.
Att detta Regeringens prerogativ, att till obegränsadt antal nämna pairer, är af den största vigt, det erkännes icke allenast af dem, som vetenskapligt behandlat dessa länders statsförfattningar, utan det har blifvit insedt af sjelfva det Engelska underhuset.
Det var ungefär för 100 år sedan, som Regeringen utnämnde 12 nye pairer, för att genomdrifva ett förslag.
Förslag väcktes derefter i pairskammaren om inskränkning i Konungens rätt dertill.
Ministeren, förmodligen vid detta tillfälle mera aristocratisk än monarkisk, understödde detta sednare förslag; det skickades till underhuset, men utkastades.
De visste der, att democratien skall slutligen finna sitt stöd hos Regeringen, då den har rätt och sanning på sin sida, och att derföre
Regeringen borde hafva i sin makt att i ett sådant vigtigt ögonblick bringa arislocratien till eftergift.
Denna utväg, att nämna ett större antal pairer, har visserligen ganska sällan blifvit begagnad, men icke så sällan hotelsen att sä skulle ske, om icke de höga herrarne ville gifva med sig.
Dessutom (jag återkommer till Const.Ulsk:s förslag) hemställer jag, om de grunder, efter hvilka båda kamrarne äro formerade, äro just sä lika, om man än icke åser tiderna.
Efter min tanka bör man förutsätta, att i allmänhet de bästa väljas, att följaktligen ett visst antal af de valde, i politiskt afseende, i kunskaper och karakter, stå öfver ett lika antal af de väljande, tagne utan urval.
Om således den som väljes directe af folket, är bättre än desom välja till riksförsamlingen, och desse valde sammanträdde och förrättade nytt val, så skulle man tro, att dessa skulle välja ännu bättre, och valet stiga en grad högre.
Det är på detta sätt som öfre kammarens ledamöter skulle utses.
De skulle komma efter denna åsigt att stå högre i politiskt omdöme.
Valsättet för den öfre kammaren har ej, som man sagt, likhet med det Norrska.
Norrska Lagtinget är att anse som ett Utsk. utaf Stortinget och utgör en derifrån på samma tid afskild del.
Deremot har den hos oss föreslagna öfre kammaren mycken likhet med den Americanska senaten, som fått ett ganska fördelaktigt vitsord af en för aristocratien ganska varm ledamot.
Den Americanska senaten väljes af representanter, som äro valde, d. v. s. väljes af de särskilde staternes representationer, som sjelfva äro valde af folket.
Enda skillnaden är att här skulle sammanträda en enda valförsamling, då deremot i America valförsamlingarne äro lika många som staterne.
Man vet, att denna olikhet i ursprung föranledt förkastande af biller af stor vigt, som genomgått representanternes hus och varit understödde af ganska stor popularite' för dagen.
Hvad de mindre bristerne beträffar, såsom voteringssättet, 104 Den 38 Augusti.
Utsk-.s sammansättningar och många andra dylika, vid hvilka man fästat sig, skulle jag tro, att de flesta af de anmärkmr, som blifvit gjorde, skulle kunna utredas.
Jag vill likväl icke trötta Ståndet för mycket, emedan, om förslaget skulle bli antaget, hvilket jag likväl vet att det icke blir, så kunde dessa detaljer efteråt lätt nog afhjelpas.
De tillhöra icke hvad man i andra länder räknar till grundlagar, utan hvad som tillhörer de särskilda reglementena, vanligtvis särskilda för hvardera huset, och i denna omständighet igenfinnes den besynnerlighet, sorn en värd ledamot trott sig finna vid genomräknandet af bladen i den Fransyska chartan.
Om han ej blott räknat, utan äfven genomläst dem, skulle han hafva funnit, att denna charta saknar en mängd föreskrifter, som hos oss tillhöra grundlagen; men dessa föreskrifter äro i Frankrike derföre icke bortglömde, de finnas på ett annat ställe.
Om jag förutsätter att förslaget antogs, sä tviflar jag icke, alt livad som räknas till reglemenlariska stadganden skulle sedermera, lika lätt som förut, kunna rättas, och tror det så mycket hellre, som jag sett, alt många sådana frågor under våra nuvar. tunga former blifvit sedan iS09 förändrade.
Innan jag slutar ....
Härvid uppkom buller, som antydde otålighet, och sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, med klubban äskat tystnad fortsatte talaren:
Jag ber om nrsägt, men Hrr:ne hafva afhört så många, som yttrat sig emot förslaget, att man äfven torde böra hafva tålamod med mig, som talar för detsamma, och tror jag mig icke hafva öfverskridit granlagenhelcns gränsor, genom den frihet jag tagit mig att äfven framställa min mening.
Jag sammanfattar i korthet hvad jag haft äran yttra.
Jag finner bär framlagdt ett förslag, som visserligen icke är fullkomligt, utan innehåller mänga stadganden, som äfven efter min öfvertygelse böra ändras, och flere andra som utan skada kunna ändras, för alt tillfredsställa de särskilda meningarne och hvilket endast kan genom jemkningar dem emellan åstadkommas; men jag anser likväl förslaget till sina liufvudgrunder godt, och i sin helhet vida bättre än det nuvar., som är odugligt.
Här återstår numera intet annat, än att med den tysta voteringssedeln afgöra mellan det ena eller det andra i sin helhet.
Jag vet ganska väl, att den afgörande majoriteten inom detta
Hus var långt före dagens plenum fast besluten att förkasta förslaget; men då jag för min del gillar de motsatta åsiglerna, följer jag min öfvertygelse och röstar för detsammas antagande.
Det blir i dag förkastadt, detta förslag är undanröjdt, men striden mellan de olika meningarne är derföre icke slutad.
Jag skulle icke tro mig hafva förgäfves upptagit II. o. Ad:s tid, om jag blott i den aldraringaste mån kunnat bidraga att befrämja en allmän benägenhet att sluta denna strid, att göra ett verkligt fredsfördrag, med fullt erkännande af andras rätt att äfven göra sina meningar gällande, utan att vilja utesluta hvarken den enas eller den andras.
Efter Den ?S Augusti.
Efter delta anförande, hvarunder H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, iiade aflägsnat sig och lemnat klubban åt il. o.
Ad;s äldste närvar. ledamot, Gr. Lewenhaupt, Mauritz
Axel, men efter en kort slunds frånvaro återkommit, hördes bifallsrop från många ledamöter.
Ibland de fel, sorn anmärkts emot det ifrågavar. förslaget, hafva flera talare fästat sig vid, att den låga valcensus tillstadde elt för stort antal väljande.
Denna tanka kan jag ej dela; ett förfogande af allmän beskaffenhet bör njutas till godo af alla.
Jag delar deruti Prof. Geijers mening, som föreg:de riksdag yttrade, att lian ansåge alla böra håfve rättighet alt välja.
Det enda man håde att göra vore kanske att söka något correetiv emot de obildades och obemedlades alltför stora inflytande på valen; hvarföre raan kunde t. ex. i st. f. att låta hvar och en välja särskildt, låta dem välja collectivt.
Deremot torde hufvudsakliga felet hos detta förslag vara sättet att formera andra kammaren.
Const.Utsk. hade bort vara betänkt på en sådan, som, på samma gång den gifvit mera fulländning åt rådslagen, tillika kunnat vara en förmur för Styrelsen; ty så som 1111 Emopeiska statcrne äro formerade, med många millioner, styrde af några få, hafva dessa alltid att frukta anarkiens och passionernes förvillelser.
Denna kammare bade bort utgöras af embetsman och eljest personer med stadgadt anseende och erfarenhet.
Const.Utsk. har deremot låtit första kammaren välja den andra, hvilken således blifvit snarare en emanation af den första, än någon egen del af statsmakten.
Dessutom vill jag påminna mig, att förslaget innehåller, alt en del af andra kammaren efter viss lid skall afgå och denna då åter completteras af den första.
Härigenom ägde första kammaren genom sina anhängare ett ständigt inflytande på den andra.
Ifall ifrågavar. förslag ej går igenom, förmodar jag, af allt som blifvit yttradt föreg:de riksdag och äfven nu, ali ståndsval blifva den representationsförändring, som blir föreslagen och troligen antages.
Härvid får jag anmärka något, som jag hört af ingen bland dem som yttrat sig deröfver, nemi., att II. 0. Ad. ej alldeles utgör ett Stånd sådant som de öfriga.
Hvar och en kan blifva prest, hvar och en kan blifva borgare, äfvenså bonde, — det beror på ens fallenheter; men 11. o. Ad. utgör eliten af de öfriga Stånden, de som genom sin förtjenst gjort sig värdiga att. af Konungen nises till deltagande uti rikets lagstiftning och angelägenheter.
Ett val bland dem som Konung en gäng ansett fört jenia, vore olämpligt; det vore, för att så säga, förtjenst på förtjenst och ginge Konungens prerogativ för nära.
Dessutom förekommer med R. 0. Ad., att dess ledamöter, ehuru ägande samma rätt, utgöras af 3:ne afdelningar eller classer, nemi. grefvar, friherrar, adelsmän.
Häraf förhåller sig grefvarnes antal till friherrarnes ungefär som 1 till 2, och förhållandet af friherrarnes lill adelsmännens ungefär som 1 lill 5.
Således utgör den sednare 2 II. 14 106
De it 28 A ug us t i. classen det stora flertalet; hvaraf kunde hända, att proportionsvis fä grefvar och friherrar blefvo invalde, och i allmänhet utgjorde någon af de båda första classerne tillhopa med den tredje en öfvervägande majoritet, emot den öfriga.
Alt förekomma della vore således nödigt, att val skedde inom hvarje dass; härigenom vore nu den broderlighet, som förenat hela R. o. Ad., till en del upplöst.