Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Dalman har, om jag icke misstager mig, sagt, att den indelta armeen ingifver högst litet förtroende, och att nationen ej, vid en inträffande fara, har mycket att vänta af densamma.
Detta yttrande mäste förmodligen härleda sig från förhastande eller missförstånd; ty Hr Dalman torde alltför väl påminna sig, att ingen äger rätt att framställa sölande suppositioner emot någon enskild, och således ändå mindre emot en så allmänt och på goda skäl aktad corps som t indelta arme'en.
Jag uppstiger ej här för alt uti ifrågavar. afseende försvara densamma, ej heller för att säga, hvad nationen i farans stund kan förvänta af armeen, eller att omtala det förtroende, den ingifver; ty allt detta är mer än tillräckligt bevisadt genom historiska facta och grundadt på samtidens öfvertygelse.
Jag får endast yttra den önskan, att försynen måtte förskona oss från att öfverlefva den tid, då ställningen inom fäderneslandet blefve sådan, som Hr
Dalman tyckes tro den vara; ty jag frukta]’, att'vi då skulle komma till den bedröfliga erfarenhet, att de, som mest tala om sin kärlek för frihet, sjelfständighet och fosterland, möjligen kunde blifva de sista att sätta i practik, hvad de så mycket framställa i theori, eller att, då det verkligen gällde, ådagalägga mod och uppoffringar för fosterlandet, och att detsamma således kunde blifva försvarslöst.
Jag känner obehaget utaf att nödgas sä ofta uppträda; men det är angeläget att i så vigtiga frågor blifva rätt förstådd, och jag har blifvit på det högsta missförstådd.
Sådant är dock ofta bland oss följden af långa och vidt utgrenade discussioner, särdeles när dessa afhandla abstractioner.
Öfv.ertygad om misstag har jag icke kunnat blifva, enär ingen talare upptagit hvad jag sagt, och således än mindre hvad jag menat.
Jag vädjar i detta afseende till prot., hvars synnerliga uppmärksamhet jag nu utber mig.
Aihafrämst förklarade jag mig likstämmig utan undantag med II.
Brahes anförande; men när han på det varmaste hyllat conseriptionssystelhet, huru skulle jag hafsa afsett förringande af detta systems värde?
Efter detta sade jag mig vilja under en allmännare synpunkt undersöka de alltför myck&t gängse begreppen om Den 34 Msj. 101 möjligheten och nyttan af försvaret med massor, stäldt i motsats till det med utbildade och reguliert organiserade trupper.
Jag tror mig uti denna undersökning ingalunda hafva misskänt beväringssystemets fördelar, och jag behöfver dessutom i afseende härå endast åberopa, hvad jag i detta ämne yttrade vid 1812 års riksdag, då jag gick längre i mina yrkanden, än någon annan.
Väl säde jag, att försvar icke kan med fördel utföras med oöfvade soldater; men icke sade jag och icke tror jag, icke kan jag tro eller säga, hvad man dock velat tillägga mig, att vi icke skulle kunna försvara oss emot hvilket anfall som helst.
Jag sade, att förmåga till oöensiven hörer till en fullständig defensiv och icke är möjlig utan med utbildade trupper; men chancerna, i händelse af en fiendtlig invasion, ställde jag ändå fullkomligen lika emellan fienden och oss.
Jag öfvergick härefter till en undersökning i afseende å följderna för landet af invasion, hvarvid jag trodde mig ådagalägga, att dessa, äfven i händelse af fullständigaste slutliga seger, skulle blifva högst svåra.
Allraminst har jag bestridt nationalbeväringens förmåga att bildas till dugliga soldater; jag har blott yrkat skadligbeten af uppbud deraf utöfver hvad som kan bildas, väl utrustas och reguliert organiseras, helst sådant leder endast till farliga illusioner och bedrägliga beräkningar, samt beröfvar landets produetiou en arbetskraft, som icke blifver sann stridsstyrka.
Lika litet har jag bestridt vår soldat skicklighet till tjenstgöring i spridd ordning.
Jag har uttryckligen sagt, att jag med rote och led menade karlens inryckande i compagniet och i bataillon, och att han blefve oförlikneligen bättre soldat, då det blef hans regelmessiga stånd att vara soldat.
Men ingalunda har jag bestridt Svensken förmåga att strida på hvad sätt som helst, samt strida tappert och lyckligt, likasom jag ej heller påstått, att beväringsynglingen, om han får tillräcklig öfning, icke kan hinna samma användbarhet som den indelta soldaten.
Man behöfver i detta afseende endast påminna sig Wermlands jägare.
Åtskilligt skulle visserligen kunna sägas om den emot mig anförda nationaliteten af Gustaf Adolphs här, hvilken till stor del utgjordes af främmande nationer; men detta hör icke hit.
Jag bestrider än, att våra citerade, ärofulla krig förts efter mass-systemet.
De fördes genom utskrifning, och hvad denna var, det är nutidens conscription.
Uppbud i massor hafva vi undantagsvis haft; men aldrig utgjorde de vårt systematiskt påräknade försvarssätt.
Jag tänker fullkomligen, att den entliusiastiska hänföring, som förutsätter en ständigt till hands varande benägenhet att för ett sig yppande ändamål resa sig i massa, icke tillhör vår nationalkarakter; men jag har dermed icke klandrat denna karakter; tvärtom.
Hvad angår mitt yttrande i anledning af Fältmarskalken Stenbocks segrar i Skåne och en talares anmärkning dervid, svarar jag, 102 Den 24 Maj. att äfven jag yrkar grannlagenhet emot andra nationer i parlamentära debatter; men att jag noga känner den gräns, denna grannlagenhet utstakar och som ingalunda öfverträdes genom förmodan, att en fiendtlig arme' för mer än ett sekel tillbaka manövrerat illa, då den besegrats.
Hvad jag nämnde om Rysslands energiska försvar 1812 är ett factum, hvars åberopande icke kan med riktighet anses för annat, än en purt historisk citation.
Aldiäg blir en opinion om vår yttre politik af mig på detta rum yttrad, så länge jag förblifver ett af denna politiks ombud.
Att uti mina anföranden tro sig finna ett så olämpligt yttrande är och blir alltid ett misstag.
Hvad beträffar principen för vår nationalbeväring, är denna af Hr Lefre'n så nöjaktigt utredd, att det skulle vara öfverflödigt och förmätet af mig att vidare tillägga något, särdeles som vi om några dagar återkomma till frågan vid öfverläggningarna om budgeten.
Jag har sålunda begärt ordet endast i anledn. af en talares fråga, hvartill en återremiss skulle tjena.
Den värde talaren lärer icke hafva hört mitt sista yttrande, eller ock derå icke fästat något afseende.
Jag har nemi. icke föreslagit någon indragning hvarken af Arme'en eller Krigsacademien, men jag har yrkat, att militärlärare måtte anställas vid universiteten.
Denna sak anser jag icke böra uppskjutas; och jag hemställer, om icke återremiss i sådant afseende kunde medgifvas.
Någon fara för indragning af armeen lärer i alla fall icke uppstå.
Då en så obetydlig minoritet inom Ståndet yttrat sig för en sådan, lärer Utsk. förmodligen icke finna sig föranlåtet att frångå dess förra beslut.
Jag anser mig skyldig mig sjelf och H. Ex. Hr Gr.
Brahe att till prot. förklara, det han högeligen misstagit sig om åsyftningen af mitt yttrande.
Det ärsannt, att jag sade, att
Svenska folkets sjelfständighet icke kan skyddas ensamt af indelta arméen; men jag tror mig hafva tillagt— och 0111 jag underlåtit det, var det af distraction—, såvida icke Svenska folket understödjer denna arme'.
Jag utgår nemi. från den synpunkt, att det i vår tid icke äro anne'erua, som kunna försvara nationernas sjelfbestånd.
De äro nödvändiga för den tactiska bildningen af försvarsstyrkan, men de utgöra icke hufvudsaken för försvaret.
Min mening har icke varit att ingå i något specieit bedömande ang:de lämpligheten eller verkställbarheten af indragning utaf en del af indelta arméen.
Jag har i detta afseende endast slödt mig vid en skarpsinnig militärs yttrade åsigt i ämnet.
Jag skulle tro, att då det af honom framställda förslag afser beredandet af ökade anslag till utvidgning af vår bevärings exercerande och derjemte synes kunna åstadkomma medel till hvarjehanda andra för vårt försvar nödiga behof, hvilka vi alla önska måtto kunna fyllas och hvartill jag
Den 24 Maj. gerna skall lemna min röst, då nemi. tillgångar skapas genom indragningar, vare sig inom den indelta eller värfvade armeen, man emot ett sådant förslag icke bör hafva något att invända.
Jag anhåller, att Hr Gr. Brahe och H. R. o.
Ad. må vara öfvertygade, att min mening icke varit någon annan än den, jag nu förklarat.
Uti dessa något lifliga rop på proposition ber jag att få hänvisa Gr. Löwenhjelm till Svenska folkets enthusiasin, hvilken jag hoppas icke heller skall uteblifva, då den pä allvar påfordras.
Jag anser mig skyldig att svara på den framställda frågan, hvartill en återremiss skulle tjena.
Jemte den anledning dertill, som Hr v. Troil uppgifvit, har jag det skäl, att jag anser Utsk. böra föreslå R.
St. att uti und. skrifvelse till K. M. anhålla, det K.
M. täcktes vid nästa riksdag för Ständerna framlägga ett utarbetadt förslag, hvarigenom tillfälle komnie att beredas till mera öfning för vår beväring genom besparingar och indragning ur indelta armeen.
Hvad de framställda calculerna beträffar, har jag ingalunda betviflat riktigheten af dem, som Gr.
Brahe framställt, sådana de befinnas; men jag tror, att andra kunna uppställas, hvilka, utan att afvika från det troliga, skola lemna helt andra resultater än de förra.
Slutligen och då jag är bland dem, som någon gång vågat tala om fosterlandskänsla m. m., och då jag icke tänker något annat, än hvad jag kan säga, samt min natur är sådan, att jag så gerna går öppet tillväga och icke genom ett låtsadt förbiseende gömmer inom mig intrycket af de pilar, som emot mig kunna riktas, ber jag att i anledn. af Gr.
Brahes yttrande, att de, hvilka tala mest om fosterlandskänsla, måhända vore minst att lita på, då det gäller, få förklara, det jag hoppas att företrädesvis under H.
Ex:s eget beful få gifva honom dementie i afseende på denna proposition, hvad mig beträffar.
Det är i anledning af en talares, Ilr v.
Troils sednaste yttrande, som jag ber att få yttra ännu några ord.
Jag tror nemi., att frågan om militärlärares anställande vid universiteten äger alltför nära sammanhang med det hela af Uppfostringscommitteens utlåt. ang:de våra undervisningsverk, för att kunna partielt behandlas.
Cronhjelms yrkande, att en skrifvelse, på sätt han föreslagit, måtte till K.
M. ingå, får jag såsom min enskilda tanka förklara, det jag icke anser Utsk. berättigadt att söka gifva riktning åt Regeringens åtgärder i detta afseende.
Det är mig okärt att ånyo nödgas uppträda; men jag vill endast i följd af Gr.
Cronhjelms yttrande, att vara träffad af hvad jag anfört, förklara, det jag ingalunda syftade å Hr Gr:n.
Om alla hyste lika inye - Den 24 Maj. ten afsky för personligheter som jag, skulle säkerligen R. o. Ad. aldrig här blifva besvärade hvarken af personliga anfall, af ursägter för desamma, eller af förklaringar öfver hvad med yttrandena menats.
Hvad det nu ifrågavar. yttrandet beträffar, kunde jag så mycket mindre hafva för afsigt att dermed träffa Hr Gr:n, sora Gr. just sjelf är i den kategori att, då det gäller, ovilkorligen vara pligtig att framträda.
Om mitt yttrande uppkallat
Hr Peyron, har han uppkallat mig.
Jag kan nemi. icke finna något oskiljaktigt sammanhang emellan uppfostringscommitte'- eus stora betänk, och anställande af militärlärare på sätt jag yrkat.
Detta kan ske, om än uppfostringscommitteens förslag aldrig komma att verkställas.
Jag förnyar således min begäran örn propos. till återremiss.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition till återremiss af Oecon.Utsk:s betänk.
H. Ex. framställde derefter propos. till bifall å samma betänk.
Utan att tillåta mig någon oskälig klagan deröfver, att StatsUtsk. ej ännu inkommit med betänk, öfver min motion om upptagande af ett utaf alla Stånden beslutadt statslån af 2 millioner silfver, får jag dock inför prot. stalla den anhållan till
Hr ordföranden och öfrige ledamöter af Utsk., att denna min motion ej må blifva alldeles bortglömd.
Jag har i mitt anförande i realisationsfrågan ogillat de garantier, BancoUtsk. föreslagit; och det är för mig angeläget, att min motion, ang:de silfverlånets begagnande såsom garanti åt realisationen, vinner en sådan handläggning, att min åsigt, till det afseende den kan finnas förtjena, må blifva R.
St. underställd, förrän så sent, att den icke kan leda till något resultat.
Jag bestrider Frih.
Boye all befogenhet att påminna StatsUtsk. om hapdlaggningen af den motion, som dit remitterats, och jag tror icke, att Utsk. vid denna riksdag gifvit anledning till en sådan påminnelse.
Jag får emedlertid tillkännagifva min opinion häruti, att nemi.
Frih- Boyes motion icke bör komma under handläggning, förrän den vida v.igtigare frågan, huruvida realisationen skall ske eller icke ske, förut hunnit afgöras.
Denna fråga har ett stort inflytande på Frill.
Derpå beror, huruvida staten rimligen kan ingå i några låneoperationer på utländsk botten, för att utlåna här i landet.
Det är naturligt, att båda frågorna inverka på hvarandra, och att, om än Utsk., förrän realisationsfrågan blifvit afgjord, inkommer med svar å Frih. Boyes motion, kun - Den s>-4‘ Maj. 10J kunde pröfning deraf likväl icke skäl gen böra förekomma, förrän beslut uti hufvudfrågan blifvit fattadt.
Då jag började med den förklaring, att jag icke tänkte framställa någon klagan, var det oväntadt att få böra, det StatsUtsk:s ordförande fann sig missbelåten med mitt yttrande.
Detta kan dock vara mig likgiltigt, ty det var min rättighet att yttra mig.
Nu ber jag att få fästa uppmärksamheten på den olyckliga omvändning af frågornas sammanhang med och beroende af hvarandra, sorn Hr Ordföranden tillåtit sig.
Det är nödvändigt alt få veta, om det fattade beslutet ännu existerar, eller om det är helt och hållet bortglömdt.
Det sednare vore rätt beklagligt för realisationen.
Jag har emedlertid fredat mig från förebråelsen att icke hafva gjort, hvad jag kunnat.
Föredrogs ånyo BorgareSt:s d. 21 dennes på bordet lagda prot.utdr. af d. 16 i denna månad, ang:de val inom denna månads utgång af Just.ombudsmannen och hans suppleant, Tryckfrihets-coramitterade och den Nämnd, som uti Reg.formens io3 §. omförmäles.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att hvad den i io3 §.
Reg.formen omförmälda Nämnd anginge, vore valet deraf redan bestämdt till nästk.
Fredag d. 3o dennes.
Beträffande åter valet af Just.ombudsman och dess suppleant, hade det vid föregående riksdagar ej blifvit verkstäldt, förrän LagUtsk. inkommit med sitt utlåt, öfver Just.- ombudsmannens embetsförvaltning, i anledn. hvaraf H. Ex. ansåg sig till R. o. Ad. böra hemställa, om icke Ståndet äfven vid denna riksdag skulle behaga iakttaga enahanda förhållande.
Hvad åter anginge valet af Committerade till tryckfrihetens vård, yttrade H. Ex., att visserligen intet hinder funnes, att ju det när som helst kunde företagas, men hemställde, örn icke R. o. Ad. skulle behaga till Talmansconferencens bedömande öfverlemna att bestämma den lämpligaste tiden för detta val.
Ånyo föredrogs BorgareSt:s d. 21 dennes på hordet lagda prot.utdr. af d. 16 i samma månad, angrde val af Fuilmägtige i Banken och Piiksg.cont. inom denna månads utgång. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då val af Fullmägtige i Banken och Riksg.contoret ej lämpligen kunde ske, och vid föregående riksdagar ej heller skett, förrän sedan de förutvarande Fullmägtiges förvaltning blifvit af R.
St. pröfvad, ansåg Ik.
Ex. sig böra till R. o. Ad. hemställa, om R. o.
Ad. behagade förklara, det R. o. Ad. icke kunde antaga den af BorgareSt. i detta afseende gjorda inbjudning.
7 H- '4 Den 2ij M a j. Hr Rosenblad, Bernil., hade inlemhat ett så lydande anförande:
Ett tillfälligt förhållande föranlåter mig att föreslå en interimistisk utvidgning af Bancodiscontens utlåning.
Då Armeens fullmägtige beslöto utgifvandet af obligationer med 5 proc:s ränta och successiv amortering lill inlösen af armeens officerares accorder, ingaf den stora begärlighet, som nära likartade papper, af Riksg.cont. utgifna, vunnit hos allmänheten, ett stort förtroende till lättheten att kunna utan förlust utgifva deni bland allmänheten.
Detta icke endast föranlät många af armeens officerare (hvilkas accorder icke voro förfallna till inlösen) att emottaga anbudet af liqvid i obligationer, utan äfven Directionen öfver Armeens Pensionscassa att uppsäga hela graders accorder till belopp, öfverstigande cassans ägande contanta behållning.
Men orsaker — utom mitt ämne att här undersöka — gjorde upplåningen mot dessa papper vida mindre lätt, än man förmodat, och de enskilda officerare, som anmält sig till erhållande af obligationer för sina accorder och rättat uppsägningar af skulder o. s. v. efter den förmodade contanta tillgången, befinna sig nu i stor förlägenhet.
Disconten har varit bestormad med efterfrågningar, om dessa papper ej der emottagas, hvilket vi nödgas förneka, och enskildt hafva de varit blottställda för stora prejerier af penningemännen.
Detta föranlåter mig att såsom en interimistisk åtgärd, att genast vidtaga, intilldess R.
St. hinna fatta sina allmänna beslut om Banken och dess disconters lånerörelse, föreslå: a) att Armeens Pensionscassas utgifna obligationer med 5 procts ränta må af Bancodisconten belånas, på högst 6 månader, med högst g o proc. af ålydande belopp, och b) att till detta ändamål discontens fond för publika papper må interimistiskt förstärkas med 100,000 r:dr, hvartill de under löpande halfåret i bancovinst ingångna och amorterade b:cosedlar lemna full tillgång utan verklig tillökning i den beräknade sedelstocken.
Om remiss till BancoUtsk. anhålles.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 2r dennes på bordet lagda utlåt:n N:ris 79, 80, 8r, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88 och 89, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens tio hufvudtitlar samt Indragningsstaten, blefvo nämnde utlåtm ånyo lagda på bordet af Gr.
Cronhjelm, Otto Au g. samt Hr Rothlieb, Axel Fredrik.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda från Oecon.
Utsk. inkomna betänk:n och utlåt:n: N:o 58. i anledn. af väckt motion om en författnings utfärdande, hvarigenom lönen för pastorernas adjuncter eller Don 2.J
Maj. vicarier bestämmes att alltid vara en i denna författning fastställd del af pastoratets kända inkomst; IV:o 5g. i anleda, af väckta motioner, j ör:de presterskapets aflöning; N:o 60. i anleda, af väckta frågor dels om rättighet till enskilda theatrars anläggande, dels ock om upphörande af de afgifter lill K.
Theatern, som för representationer i landsorterna erläggas; N:o 61. i anledn. af väckt motion om åtgärders vidtagande för att uppmuntra byggnadsföretag i Rikets större städer och företrädesvis i lmfvudstaden; N:o 62. i anledn. af väckt fråga om befrielse för allmogen på Gottland från skyldigheten att bygga och underhålla boställshus åt tullbetjeningen vid landthamnarna derstädes; N:o 63. i anleda, af väckt fråga om ett förändradt användande af den £ proc., som af sterbhus inom Wermlands län erlägges; N:o 64» i anledn. af väckt motion, att något ansvar, utöfver hvad lagen bestämmer, icke måtte medelst särskilda vitén kunna åläggas vägbyggnadsskyldige för försummad inställelse vid vägsyn; ]N:o 65. i anledn. af väckt fråga, alt till allmänna landsvägarnas underhåll en viss lämplig afgift måtte af resande erläggas; N:o 66. i anledn. af väckta motioner, angrde åtskilliga ändringar uti föreskrifterna om allmänna väghållningsskyldigheten; N:o 67. i anledn. af väckta motioner, angtde ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet lill församlingarnas pastorer. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ lill 3 e. m.
Mandagen den 26
Justerades pleni-prot. för d. 16 och 21 dennes.
Justerades 4 prot.utdr. för d. 24 dennes.
Ånyo föredrogs StatsUisk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 78 i afseende på några med statsregleringen gemenskap ägande allmänna frågor.
Jag får till Hr Gr. o. Landtm, vördsamt hemställa, huruvida detta utlåt, i sin Den a6
Maj f. m. helhet eller punktvis kommer alt föredragas, emedan jag derefter vill ratta de anmärkningar, jag har att framställa.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då ingen af It. o. Ad:s ledamöter yrkat, att betänk, borde punktvis dis— culeras, komme det att i sin helhet till pröfning företagas.
I)å jag i egenskap af Konungens rådgifvare med mitt underd. tillstyrkande biträdde deri K. propos., som varit föremål för StatsUtskts utarbetning af såväl detta som öfriga till statsregleringen hörande utlåt:n, liar jag vid det tillfället följt deri öfvertygelsen, att vid de föreslagna utgifterna åsyftades Rikets nytta, och att äfven flerfaldiga delar deraf voro oundgängligen behöflig™.
På samma grund och med samma öfvertygelse går jag nu att framställa de anmärkningar mot StatsTJtskls betänkrn anglde statsregleringen, i de delar, der Utsk. ådagalagt motsatta åsigter med dem, som utgjort grunden för den nåd. propostn.
Det torde icke hafva undfallit någons uppmärksamhet, att allmänna karak teren af den statsreglering, som från närvar.
StatsUtsk. utgått, innebär en särdeles obenägenhet mot de förslag, som för statsverkets behof blifvit af Regeringen framställda.
Icke nog dermed, att StatsUtsk. ansett sig böra tillstyrka afslag på de flesta nya föremål af statsbehof, har Utsk. äfven följt samma negativa åsigt i afseende på sådana utgiftsposter, som angå embetsverkens reglering, ehuru Ständerna sjelfva derom framställt klarligen uttryckta, bestämda Önskningar; och ehuru Utsk. såsom hufvudsak ligt skäl för sina afstyrkanden i de särskilda fallen anfört statsverkets bristande tillgångar, har Utsk. icke destomindre uti sitt inkomstbetänk. afhändt statstillgångarna icke obetydliga extraordinarie inkomstkällor.
Genom detta sätt att reglera om statsverkets inkomster och behof har StatsUtsk. kommit till en ökad brist, som förminskar de förra och lemnar de sednare till ännu större del ouppfyllda.
Hade Utsk. deremot följt andra beräkningsgrunder, tror jag, att resultatet också blifvit annorlunda.
Genom den, om jag så får yttra mig, anomalien i vårt arbetssätt i afseende på statsregleringens uppgörande, att statsverket grundar sina beräkningar på de extra ordinarie eller föränderliga inkomsterna, sådana de varit, ulan afseende på de föiändringar, vare sig till förökning eller minskning, som kunna och skola uppkomma genom de särskilda föremål, som tillhöra Bevilln.Ut'k:s utarbetning, har StatsUtsk. kommit derhän att i afseende på extraordinarie inkomsterna icke kunna bestämma sina beräkningar efter hvad som på denna riksdag blir, utan efter hvad som varit.
Bestämmandet af brännvinsbeskattningen kan och måste, lill följd af de allmänna önskningarna, erhålla ett ganska stort inflytande på beloppet af de påräknade inkomsterna och den skeende statsregleringen, och detta förhållande, det nemi., att det qvantitativa af sagda inflytande icke ännu Den 36 Maj f. m. är kändt, och den omständigheten, att förslaget om den blifvande tullbevillningen är lika obekant, skulle ensamt kunna vara tillräckligt skäl att begära återremiss af betänk.
, för att emedlertid vinna den tid, Bevilln.Utsk. kan ytterligare behöfva för att utarbeta sina vigtiga förslag öfver dessa ämnen.
Dessa kunde då med utgiftsfrågornas slutliga pröfning blifva samtidiga, och man skulle derigenom troligen komma till ett lämpligare förhållande emellan inkomster och utgifter, än nu är fallet, helst om dervid följdes den sunda regeln att tillstyrka de utgifter, som funnos nödiga, förminska de mindre behöfliga och afslå de öfverflödiga.
I en tafla, så till sägande, finge man då beskåda det hela, hvilket såväl vid regleringar af statens oeeonomiska angelägenheter som af enskildas måste vara det rätta.
En vard ledamot af R. o. Ad., Hr Gr. v. Fersen, har också, efter min tanka, för några dagar sedan ganska riktigt fastat uppmärksamheten dervid, och mig förundrar det, att icke redan längesedan de Hrr och män, som äro initierade i denna slags financelära, icke längesedan fallit på den tankenatt ställa eller föreslå arbetssättet vid våra riksdagar så, att Stats- och Bevilln.Utsktn samråda, när riksdagen hunnit till den ståndpunkt, att tillgångar och behof skola afvägas, för att med fullständigt sammanhang uppgöra statsregleringen.
Sedan jag nu sålunda yttrat mina allmänna Asigter öfver den karakter, som mig synes, att statsreglerings-betänkandena innehålla, öfverg år jag till de speciella anmärkningar öfver hvarje punkt, som till en början visa sig uti betänk.
N:o 78. K.