Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således vidtogos flere utvägar att göra den ökade Sedelmängden verksam och använd i nyttiga inhemska näringar, som kunde absorbera en större del än föiut, om man än beräknar densamma efter dess förhållande till silfvervärdet} man beslöt och önskade till den ändan frihet och utsträckning i en och annan af de för Landet mest vigtiga näringar} man framställde skadan af onaturliga och tryckande band på vissa medborgares egendomsoch dispositionsrätt, underlaggd andras iörvaltning eller godtfinnande} man beslöt upphäfvandet af prejande och varuprisen förökande uppbördssätt af Statsintrader, medförande o - Den 31 Mars, 383 beräkneliga hinder för den inhemska handelsrörelsen, den för ett
Land mest välgörande af all handel} man sökte öppna ogagnade ödemarker, tjenlige till odling, för nya bosätt-* ningar, och jemte detta med mera stadgade man på grunder, som icke förorätta någon inedborgareklass, en Bevillning, som jemte det, att den icke skulle medtaga någon närings, något nyttigt yrkes förlagscapital, äfven skulle tjena till sedelmängdens uppehållande i redbarC värde, genom dess successiva indragning, intill dess man hunnit erfara , hvarest denna kunde och borde stanna, igenom hvilket allt sammanlagdt detta ökade sedelbelopp skulle kunna ersätta lidna förluster och verka nya förmåner.
Man torde svårligen kunna neka, att en del af de åsyftade verkningarna blef uppfylld, om man med uppmärksamhet betraktar våra inhemska näringars och vår penninge-circulations förhållande under påföljande 2 å 3 år} men då man nu tycker ställningen vara förändrad, torde man böra undersöka, hvilka orsakerna dertill kunna vara.
Till en af de mest välgörande anstalter, torde man, vid en närmare oväldig pröfning, af någon vidare omfattning än vanligt, kunna hänföra den ifrån måndfaldiga inskränkningar och tvingande föreskrifter till en friare utöfning vidgade Brännvinsbränning , hvilken började nalkas hvad densamma i Sverige, liksom i andra länder, af icke dertill förmånli - 384 Den 31 Mars. gare natursbeskaffenhet, bordt oc.h längesedan kunnat vara, nemligen en nacionalnäring, tili förädling af inhemska och måhända äfven till en del utländska jordalster , hvarigenom, utan alla förbud, Bränn vins-införsel af sig sjelf uteblilvit, och ännu mindre någonsin kunnat stiga till en förvånande mängd.
De fleste uppmärksamme Landtman lära ännu påminna sig, huru de genom Sud och i 3o9 årens krig minskade
Ladugårds-inventarier vuono en hastigare ersättning , än utan en så vidsträckt Brännvinstillverkning, som den derefter tillåtne, varit möjlig; och för afgjordt må man taga, att den lilla förlust af några och 30,000 R:dr , sorn SlatsCassan led genom lama taxeringar och tillsynen öfver pannrymden, mångfaldigt ersattes genom i landet ökade lefnadsmedel, sä lör menniskor, rom kreatur. jag lemnar derhän, ty den hör icke nu till saken, den skadliga verkan man tyckte sig finna häraf på sederna, med de anmärkningar i förbigående, att tillverkning af användbara och allmänt behöfliga varor samt deras missbruk, äro två saker, sorn böra och kunna åtskiljas; att den förra bör vara utan, men det sednare unde; kastadt tillsyn; att föremålen för Statspoiice ä:o helt andra, än ändamålen med produktion; att erfa;enheten älven visat under samma Brännvinsperiod, och ännu visar i ett och annat landskap, huru dessa med framgång kunna åtskiljas; att den beqvämlighet, man vinner för tillsyn öfver varors missbruk genom inskränkning af deras tillverkning, oir.öj - Den 31 Mars. 385 omöjligen uppväger den förlust, allmänna välmågan lider genom hämmad indu trie ; och jag må härvid tillägga en förmodan, som framtiden möjligen skall besanna, att ‘örrän Brännvinsbränningen lemnäs en friare utöfning', skall icke Jordbruket hinna sin högd o h v.ctualievaror icke upphöra att belasta vår import, ehvad medel än må försökas till Angsen turens förbättring.
Det gifves måhända ingen näring, sorn på ett så direct sätt qvärhåller en tillbörlig del af rörelsecapitalet vid Jordbruket, som så bidrager till dess både stående och säljbara capitals förökning, sorn Brännvinsbränningen , och om derföre dess hindrade utöfning redan medför en minskning af dessa förmåner, skall användandet af det löpande pen ni ripe capitalet till handel med utländskt Brännvin, i ett dubbelt förhållande, öka förlusten för vårt Fädernesland, och verka deremot svarande fördelar i de Stater, hvarifrån Brännvinet köpes.
Det är i min tanka en verklig besynnerlighet, att då man yrkar på förädling af dyibaraoch långväga rudimaterier, då man anser deras förädling af förmånlig verkan på vår nationalvälmåga, man icke tror sig finna ett lika förhållande äga rum med förädling af de producter, hvars framalstring man framför allt vill och bör söka befordra å egen jord- Jag har af flera källor mig tillräckligt bekant, att under de två sistförflutna åren en sä Vidsträckt handel föregått med utländskt
Brännvin af många slag och från många orter, dels rent af till införsel och consumtion, dels på nederlag af Ridd, 0. Ad.
N;o 49. jo. 386 Den 31 Mars.
Svenska medborgare, att jag icke tror mig kunna antaga den deruti nyttjade del af vårt rördsecapital till mindre än omkring f , samt otn den kunnat användas under två års lopp, således Tn årdgen, hvaråt icke obetydligt torde direct frångått Fäderneslandrts område till Seeland och Finland, samt det öfriga stannat på några få händer, sedan det bliivit härntadt f ån 100,000 detals medborgare at alia klasser; och när jag härtill b räknar den stora mängd af skördad, men obegagnad, till Brdnnvir.sbrämrng ämnad, men rent af förstörd hotatoes, blir det öfverflödigt att uppgöra beräkningar, för att visa, det förlusten varit ofantlig-, och till en stor del af sådan art, att den utgjort en ren förstöring af befintliga nationalcapital , utan ersättning genom inhemsk production , hvilket slag af consumtion är för en Stat det mest skadliga.
Jag tror mig således i det nära två år fortsatta Brännvinsbrännings förbud, förenadt med en vidsträckt handel och förbrukning at utländskt Brännvin, kunna igenfinna en stor orsak till den, af Jordbrukare i synnerhet , förda klagan öfver penningebrist , och gar att uppsöka några till en lika klagan hos flera.
Nederlags- och Transito-handel, så förmånlige för rika Stater, för sådana, der in. hemska industrien växt till sin högd, der stående och rörliga capital börjat att blifva oanvändbara i inhemska Näringar, och der desse handelsgrenar således blifva en följd af hunnen välmåga och national-rikedom, eller ock Den 31 Murs. 387 i de Stater, som af ett inskränkt område och utan naturs förmåner till llerfaidiga Näringars bedrifvande, icke lemna tillfallen till vidgad national- industrie, blifva en utväg till en, ibland för vissa personer stor, rnen lör Staten mindre solid förmögenhet, och den enda man kan erhålla, skola dock ännu i långliga tider icke medföra åt värt Fädernesland de fördelar man deraf påräknar.
De skola tvärtom, så vidt de gynnas tramför^inhemsk industrie och handel, så vidt de bedrifvas med inrikes förlag, alltid åstadkomma motsatta verkningar.
De kunna medföra, och hafva hos oss äfven medfört, hopad förmögenhet i hast på några tå händer, men oftast med förlust hos mängden och den allmänna välmågan: de draga penninge- omloppet från landets mest välgörande Näringar tili de mindst nyttiga: de minska derföre nationalproduetiönen , men bidraga till den utländska, ty det förefaller mig klart, att hvart och ett Svenskt capital, som ingår till uppköp af främmande varor, hvilka från det ena landet föras till det andra, blir, så vidt det kunnat användas i våra Näringar , och ännu mer, så vidt det blifvit återtaget från dem, en förlust för vår p oduetion, att det deremot befordrar de främmande varornas samt derföre de Staters pröduetion , hvarifrån de köpas, och jag öfverlemnar, i anledning häraf, till beaömmande, om fördelarne, som ds få personer, hvilka idka denna handel, för sig enskildt hämta, i mindsta mån motsvara den förlust,allmänna välmågan lider genom minskadt förlag och aftynade tillverkningar.
De äro dessutom af 388 Den 31 Mars. den natur, att den vinst, som dera? uppstår hos de Handlande, senast af alla användes till inhemska näringar.
Ett exempel iorde upplysa detta:
Låt vara, att en person använder ioc,soo R:dr i uppköp af utländska varor till nederlag eller till transito-handel, och låt vara, att detta capital inom året återkommer medin procents vinst, som gör i capital och vinst 125,000 R:dr.
Med capiialet hafva, 300 R:dr på personen, 330 personer kunnat i prcductif väg sysselsättas, och låt vara med endast 20 Riksdalers behållning på hvardera, så uppstår deraf 6600 R.dr , hvaremot i den förenämnde rörelsen kanske 2 å 3 individuer varit sysselsatte att åt den enda principalen förskaffa 25,000 R.dr; men de i inhemsk industrie bristande 81,600 hafva stannat der varorna blifvit producerade, med den dertill kommande oberäkneliga förmån, att de derstädes till största delen återgått, eller kunnat återgå till nya productiva företag, då de här qvarblifne 25,000 R:dr med större sannolikhet återgått i samma rörelse sorn förut, eller ock, hvilket troligare är, till en stor del tjenat till rent af consumtion, måhända al åtskilliga äfven utländska varor jemte inhemska af ett mindre redbart värde •, ty man bör besinna, att handelsklassen merendels är den, som mindst eifaren vid jordbruk och andra näringsyrken, äfven mindst gör afseende på ett direct deltagande deruti, mera fäster sig vid det som lemnar beqvämlighet, som är af sällsynthet och anseende, än af redbarhet, samt derföre oftare bedrifver Landtbruket och andra yrken som bisaker, än som rentegilvande Den 31 Mars'.
389 näringar, och således hvarken deruti sjelf använder sina capital med påräknad vinst, eller kan åtnöjismed den renta tor deruti utlånade, som näringarne kunna gifva.
Det är ingen nyhet i vårt Fädernesland, att i lönid hafva gynnat och befordrat utsträckta och aflägsna handelsföretagi vår Näringshistoria vittnar derom tillräckligt.
Man har sett andra Stater nyttja dem med förmån, men icke besinnat, att man förut bordt vara i enahanda ställning med demj man har, som en allmänt beundrad Författare uttryckt sig, tagit verkningar för orsaker, och man skall, om man så fortfar, utarma Staten: man har sökt rikedomar i penningar, och förlorat de redbaraste capital en nation kan äga, nemligen arbetare, varor, rörliga verk och machiner, producerande jord och näringar.
Jag vågar föreställa mig, att af detta må kunna inses orsaken till klagan öfver penningebrist hos så vål jordbrukare som flera andra näringsidkare.
Jag lemnar derhän, huruvida Nederlagshandeln bidragit till inpractiserande af främmande öfverflödsvaror, eller icke.
Sannt är, och för allas ögon ligger uppenbart, att under nederlagstiden Landet blifvit öfversvämmadt af luxevarori men deraf att sådant inträffat på samma tid, bör och kan man likväl ej sluta, att det ena varit tn följd af det andra: dock torde man utan öfverdrift kunna yttra, att så vidt de nederlagda varorna kunnat förmånligare afsättas inom Landet, än utskeppas, liar sådant blifvit försökt, och, så vidt möjligt varit, ägt rum.
Vare detta huru sorn helst: man kan dock icke neka, ty det är allmänt £9° Den 31 Mars. funnet, att både införseln och förbrukningen af mångå både kända och iörut okända utländska öfverflödsvaror stigit till en fötundransvärd högd: och man behöfver ej vidlöltigt bevisa, att sådant, saramanlagdt med det föregående, utgör fullkomnandet af vår olyckliga penningerörelse, att öppnade och beiedde vägar derföre utgöra orsaken tillden rigtning samma rörelse tagit, emot nästan all redbar Industrie inom Fäderneslandet, till befordran af utländsk, från det som ökar till det som förstör inhemska välmågan, från inhemsk production tillconsumtion af utländska varor, frän tarflighet till öfverflöd, från redbar rörelse till vingleri, från allvar till flärd, från arbetsamhet till lättja och förstiöelser, 0. s v. Sedan på föregående sätt jag sökt visa, huru vårt gångbara mynt frångått våra vigtigaste, våra naturligaste näringar, torde vare nyttigt att utreda, huru, i sammanhang dermed, de till Circulationens befrämjande, till förekommande af rentans stegrande, till lättnad och biträde för Näringsidkare, inrättade penningeverks rörelse äfven tagit någon sådan förändring, sorn' bidragit till penningebrist , der den mindst borde inträffa; jag menar våra allmänna Discont-inrättningar.
Med undantag afJqrnContoirets och Manufactur Discont-Fonderna, hvilka hafva sina bestämda föreskrifter för användandet, stannar min uppmärksamhet vid de tre öfriga allmänna Disconter.
Då jag icke känner dessas rörelse i detailerna , hvilken likväl lätt kan blifva bekant, måste jag
Den 31 Mars. 391 stanna vid det sorn sakens naturliga beskaffenhet synes öfvertygli gen utvisa , nemligen att den rörelse , som varit allmännast gängse , hvaruti penningar mest erfordran och bäst lönat sig, hvars bedriivare således säkrast och förmånligast kunnat/invända dem, äfven troligen mest sökt och erhållit biträden.
Om till sådana kunna räknas handlande mod utländskt Brännvin, med ntderlagsvaror, med öfverflödsartiklar, och man derjemte vet, att pä en persons förskrifning icke mer än 6oeo R:dr får utlånas, men att, på andra godkända hypothek , äfven lån erhållas utan bestämd summa , samt man härtill lägger, att jordbrukare och inhemske Näringsidkare äro de, som mindst äga dylika hypothek, torde man kunna föreställa sig, att en större mängd lånsummor utgått till i Fäderneslandet nonproducerande personer, än till producerande , till utländska företag iner , än till inhemska.
Det är härvid till och med sannolikt, att betydliga lånsummor på en hand kunnat gifvas emot säkerhet i nederlagda eller rent af införda varor, såsom Brännvin och andra , äfvensom å pantsättning af vissa till allmän införsel törbudna, men emot tjugu procents tullafgift i Götheborg särskildt tillåtna varor; och om förhållandet häruti verkligen varit sådant, har följden deraf trohgen blifvit, att DiscontFonderne icke varit ti 11 t äck lige att lemna åtskilliga säkra och nyttiga Näringsidkare behöfliga biträden, hvartill äfven kunnat bidraga de lån, hvilka utgått till sådana personer, som icke användt dem i något rentegifvande företag. 392 Ben 31 Mart.
Ännu en orsak till klagan öfver penningeb’. ist hos Fäderneslandets nyttigaste Folkklasser to;de man iger.finna i ett iör allmänna välmågans bibehållande mindre Renligt och ojemnt fördeladt beskattningssätt, i vår nu varande bevillning; men som detta är ett ämne af särskildt beskaffenhet och hörande till annat Utskotts egentliga bedömande, än det, som föremålet af detta mitt ödmjukaste Memorial torde ti ilhöra, så lemnäs det för denna gång på sida - Oaktadt det föregående, i min tanka, ti 11- räckfgt ådagalägger egentliga orsakerna till den ölverklagade penmngebristen, anser jag mig likväl icke hafva uppfyllt mitt ämnr» fordringar, utan att underkasta pröfning en,af inånga föregifven och, som jag tyckt, sorgfälligt spridd orsak dertill, nemligen: en emot förr öfverdrifven fästighetshandel, Att en sadan verkligen ägt rum, torde till någon del kunna sättas i fråga.
Om man skulle medgifva, att förhållandet vöre sådant med egentliga Landtegendomar, så torde man deremot kunna anse den med Bruks- och Bergverks-fastigheter vida mindre än förr: och om, här och der, en och annan af de förra blifvit köpte, för ett högre pris, än som svarat emot den, af dylika egendomar, med säkerhet påräknade afkastning, så hafva deremot åtskilliga af de sednare, dels icke kunnat säljas, dels ock blifvit sålde till pris, under deras förr ägande värde; så att härvid det ena torde så inöfvagas af det andra, att ingen öfverdrift i använ - Dcn 31 Mars. dandet af Rikets rörelsecapital isin nuvarande storlek, emot den tid, då det var till numerairen mindre, torde vid en närmare öfverläggning verkligen befinnas.
Om äfven en och annan köpt för ett högre värde, eiler andra för någon contant afbetalning, med credit för återstoden; om till och med man må bestämma antalet af dessa till några hundrade personer, det högsta man torde kunna antaga, och dertill lägger, att flere af dessa icke kunnat få låna, hvad de inom en vi'S tid bordt betala; om de således det icke kunnat, så borde ju de capital, som icke blifvit upplånta, finnas qvar i den väg, der de förut varit nyttjade; hafva de åter erhållit lån och dermed betalt Säljaren, så måste väl han till något hafva användt samma penningar: har det skett till ett nytt egendomsköp, så har en lika summa återgått till samma yrke, som det, hvaruti hon förut varit nyttjad; men har tion icke dit återgått, så måste hon antingen ligga ofruktsam, hvilket är icke troligt, eller är hon insatt i någon nyttig näring-emot vanlig renta, och då borde icke bffst i elem allmänt förspörjas, eller ock är hon till sådana, som kunnat bära en högre, använd, hvartill höra de af mig förenämnde Handelsgrenar m. m.
Det må äfven betänkas, att manga i köp utgifne skuldsedlar ännu icke förfallit, hvarföre ej deras belopp af köparen behöfts upplånas.
Dessutom då desse antagne ioo:detals köpare på speculation och credit, icke aliena sakna penningar, då från de 394 Dm 31 Mart. flesta af dem sorn icke sålt , och h vilkas mängd öfverstrger de förra-s mångdubbelt, så till personal som egendom, då frän de talrikaste andra Medborgare klasser, som endast fortsatt sina vanliga näringsyrken, en lika klagan höres, förenad med den öfver afstunnad rörelse, öfver minskad afsättning, öfver möjligheten att få in sina fordringar för på godkända och verkligen säkra bänder utborgade varor; skallman då tro, att några hundrade, ja tusende egendoms-vingiares förlägenhet om lån, dem de ock säkerligen mindst erhållit, orsakar brist på tillgångar hos millioner indi\ duer?
Skall man icke snarare taga för afgjordt, att sådana canaler finnas till, som suga åt sig rörelse capitalet ifrån förenämnde afmattade näringar till andra, mera för personen, än för det Allmänna lönande?
Och månne ej härvid man träffar åter på dem jag frammanföre haft äran anföra ?
Månne icke till och med en mängd capital blifvit under några år mer infordrade än vanligt, som förut innehafts af trefna Landtbrukare, af idoga Näringsidkare, och hvilka desse tydligen insett möjligheten att, med egen förkofran och det Allmännas nytta förenade, något senare återbetala ; men igenom hvilka capitals förlust nu icke allenast personerne, ty det betyder mindst, utan deras yrken, jordbruk och andra näringar, aftagit eller råkat i ödesmål.
Dessutom måste man från de egendomsköp, som skett, äfven undantaga alla dein, der genom tidernas skick penningrike blifne köpare mera gjort afseende pä säkerheten för sina capital, än på en hög, men mindre viss renta: och c Den 3 1 Mars. 395 följden af alla dessa köp blir slutligen den, att de utgifne penningarne måst någonstädes användas, hvilket till större eller mindre del äfven sannolikt skett åt af mig uppgifna han delsgrenar.
Att utvägen till rentas erhållande för dagen, genom insättning i Disconterna emot tre procents Obligationer, på det sätt minskat pcnnmge-omloppet, att Obligationerna legat stilla, hvilket, såsom föreburet, äfven icke hör förbigås, torde så myckei mindre vara grundadt, som dels de i Disconterna insatta summor derifråp utgått i lån , dels ock sjelfva Obligationerna länge löpa bland Allmänheten; hvaremot, om det kunnat hända, att Obligationer blifvit .utan insättning tillskapade att på viss tid inlösas, inom hvilken de icke blifvit betalte, sådant ökat, men icke bordt minska omlöpande penningemängden, så vidt de ägt omlopp i penninge-rörelsen.
I följd af hvad jag således haft äran anföra, vågar jag föreslå: 1) Att Brännvinsbränningen hädanefter må ställas på en friare fot, 0111 icke på alldeles enahanda sätt, som det af Riksens Ständer år 1809 beslutade, likväl på sådana grunder, att dess utöfning må medföra väsendtliga och högst påkallade fördelar för Landtbruket, samt attjjdet inom Fäderneslandet tillverkade Brännvin säkert må kunna påräknas att så fylla behofvet deraf, att införseln af alla slag utländskt
Brännvin må af sig sjelf blifva alldeles öfverflödig, och denna Näring således sättas i full 396
Den 31 Marti eller nara jemnlikhet med flera af våra öfriga inhemska; samt att, i sammanhang härmed, utförsel af Brännvin må tillåtas utan all Tullafgift, emedan man redan beskattat tillverkningen inom Landet och icke räknat på annan Statsinkomst af denna Näringsgren: men att tillika, uloin eje författningar vi redan åge, alla lämpliga utvägar vidtagas, med nit och verksamhet handhafvas emot fylleriet, så af Brännvin, som andra drycker, hvarvid en emot vår allmänna krogrörelse stridande väg icke må förgätas. r) Att ali Nederlagshandel, inom en viss tid, må, så vidt möjligt är, försvåras, inskränkas eller alldeles upphöra; men deremot en tjenlig Tulltaxa uppgöras, så beskaffad, att den icke blir en driffjäder till lurendrägeri och försnillning, utan ett för vissa inhemska tillverkningar yälberäknadt skydd emot sådana försök, som med uppoffringar från utländska Stater för en tid, hafva för syftemål att ett annan tillintetgöra våra tillverkningar, för att derefter intaga deras rum, hvarvid bör, så vidt möjligt är, äfven iakttagas, att införda Öfverflödsvaror belastas särskildt med afgifter, som icke utgå förr, än de förbrukas eller till förbrukning inköpas, likväl med billigt afseende derpå, att de, hvilkas förbrukning sträckt sig redan en längre tid till de nedre folk-klasserna, icke må för tungt belastas. s''
Disconterne må få sådana föreskrifter, sorn, jemte säkerhet för fonderna , framför Den 31 Mare.
397 allt gynna och befordra circulationen af penningar uti inhemska näringar, att de lifva den inhemska näringsfliten och handeln, i synnerhet produetionen af och trafiquen med de lör Fäderneslandet mest vigtiga barnalstringar och lörädlingar. 4) Att Näringsfriheten i alla inhemska företag af ett redbart värde må befordras, samt efter hand, om ej på en gång, vinna fullbordan, och att inrikes trafiquen lossas ifrån alla nu i vägen liggande hinder och band, enär varorna uppenbart befinnas af inhemsk tillverkning; till hvars nödvändighet jag må exempelvis erinra om alla de band som fjettra, alla de hinder som möta, alla de upptåg sorn besvära, alla de formaliteter som uppehålla, alla de chicaner som förolämpa, vid endast transporten inom eget land af allt slags jern, hvilket behandlas, ifrån första hand till den sid>ta, ifrån Grufvan till exporten, som vore det af en alldeles oloflig åtkomst, och hvarigenom varan så belastas, dels med stadgade umgälder, dels med oundvikliga biafgifter, att hon utan dem till mindst fem procents bättre pris, med lika behållning för ägaren, kunde säljas och utskeppas, utan att minskningen af dessa procent skulle medföra någon förlust för Landet. 5)
Att alla medel vidtagas, som säkert, men med foglighet och förstånd, leda till minskad förbrukning af vissa öfverflöds varor, hvarvid jag instämmer med de af Herr nf Darelli 393 Den 3 i Mars, framställda önskningar lör exempel och varningar i sådan väg.
Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk!
HögloO.
Om ändamålet af våra bemödanden är att vinna trefnad och förkofran i Fäderneslandet, om dessa fåfängt sökas utan lil i egna redbara yrken, utan försakelse af en allt förstörande yppighet, utan måtta i lefnadssätt, utan v. inskad import och, om möjligt är, ökad utförsel; om erhållandet häraf uteblifver, så jange de Vägar stå öppna, som gynna och befordra motsatserna; om dessa vägar, till skada för fäderneslandet, upptaga större delen af dess röreise-capital: så måste de tillslutas, så måste penninge-rörelsen återgå till förlag i egna näringar, och det är detta jag hoppas skall vinnas genom de mått och steg, som jag vägat föreslå.
De kunna icke verka annorledes än långsamt, ehuru säkert; men då det är af vissheten om deras allmänt gällande kraft och bestånd, som deras tidigare verkan till en del skall bero, anser jag nödvändigt, att dessa så försäkras, att icke undantag i särskildta fall eller för enskildta personer och Medborgareklasser må komma att äga rum; ty om det är s på allmänna författningars helgd, som enskildtes uträkningar och allmänna välfärden med trygghet grundas, blifva undantagen af våda för l«var och en lagbunden enskildts välfärd, och likväl är det på deras samlade krafter hela Fäderneslandets bestånd hvilar.
Den 3 i Mars. 399