Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledn. af Hr von Hartmansdorffs gjorda anmärkn. tager jag mig friheten att uttrycka den åsigt, att just med den ordning han föreslagit skulle andras meningar undertryckas, emedan, om man säger: antager R. o. Ad. den meningen till kontra4 H. 24 370 Den 12 Mars f. m. propos. eller icke, så lärer icke något annat förslag lill kontrapropos. komma under pröfning.
Om man deremot antager den ordning, som Hr Frih. o. Landtm, föreslagit, så kunna alla förslagen komma under öfverläggning.
Det är ju ganska klart, att orade flesta af Ståndets ledamöter vilja hafva den kontra-propos., som Frih.
Stjernstedt föreslagit, sä är det den, som blir antagen.
Om deremot de flesta ledamöter icke godkänna Frih. Stjernsledts propos., utan vilja hafva den, som kommer i femte rummet, så är det icke möjligt att komma till denna propos. med den upställning, som här är föreslagen, då man blott upställer 2:ne meningar såsom motsatser till hvarandra; ty derigenom skola alla öfriga uteslutas.
Af alla de 5 meningar, som varit framställda un der öfverläggningen, äro nu 3:ne genomgångne. 2:ne återstå, nemi.
Hr Prinlzenskölds och Hr von Hartmansdorffs.
Frågan är nu alt utröna, hvilken af dessa 2:ne meningar, antingen Hr Prinlzenskölds eller von Hartmansdorffs skall blifva kontra-propos. till Frih. Stjernstedts.
Om Hr Frih. o. Landtm, behagar derå göra propos., så vinna vi lid, och ingens mening blir undertryckt.
Då jag icke i denna fråga har gifvit
Ståndet tillkänna hvilken tanke jag hyser, så torde det tillåtas mig alt med full opartiskhet framställa min åsigt ang:de voter:s-proposme.
Förhållandet med de af Hr Frih. o. Landtm, framställda frågor, jemte derå afgifne eller afgifvande svar, synes mig icke gifva anledn, till de farhågor, som Hr von Hartmansdorff fattat.
Om, efter del Hr Frih. o. Landtm., uppå inhämladt svar, gifvit tillkänna huru det utfallit, Hr von Hartmansdorff varit med dess innehåll missnöjd, så hade ju votering deröfver kunnat begäras.
För min del finnér jag det af Hr Frih. o. Landtm, framställda förslag lill voter:s-propos. vara ganska tjenligt och tror ali det hör af Ståndet godkännas såsom det lämpligaste förfaringssätt vid della tillfälle. II. Ex.
Frih. o. Landtm, lät härefter upläsa följande förändrade förslag till voter:s-propos.:
Den, som bifaller, alt till kontra-propos., vid yrkad votering i fråga ora återremiss af Allm.
Ilesv. o.
F.kon.Utsk:s betänk.
N:o 3!), anlages det af Frih. Stjernstedt, Aug.
Wilh. framställda förslag, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, kommer serskildt alt afgfiras, huruvida antingen det af Hr von Hartmansdorff, Äng., framställda förslag eller afslagå nämnde betänk, skall blifva kontra-propos. vid ifrågavar. votering.
Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade godkänna delta förslag till kontra-propos., ropades ja, hvarjemte Gr Sparre, anmälde sig och yttrade:
Landtm, har redan förut1 låtit upläsa förslag till propos. och gjort framställning derå.
Jag anhåller om Hr Frih. o. Landtm» förnyade framställning huruvida R. o. Ad. godkänner dtt första förslaget till voter:s-propos:r. Hr Printzensköld:
Då anmärkmr gjorts emot det af Ridd.
Sekret, uplästa förslag till voter:s-propos:r redan innan Hr Frih. o.
Landtm, yttrat sig huru han upfattat svaret på frågan om dessa voter:s-propos:r godkändes af Ståndet, så anser jag Gr.
Sparres hemställan icke vara lämplig att till besvarande uplägas.
Jag får förklara, att jag anser den af Hr von Hartmansdorff sednast föreslagna propos. vara fullkomligt öfverensstämmande med grundlagarne och den enda riktiga; emedan R. o. Ad. icke bör pä rörhand förklara hvilkendera af de serskilda meningar, som linnas i kontra-propos., bör blifva den nästa proposm, utan helt enkelt, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, först besluta om R. o. Ad. vill antaga Frih.
Stjernstedts förslag lill kontra-propos. eller icke antaga detsamma.
Det har varit vanligt att man, för alt utröna hvilken af flera propos:r skall blifva kontra-propos., först derom voterar
För att komma derhän, vågar jag vördsamt hemställa, om icke Hr Frih. o. Landtm, skulle behaga göra framställning lill R. o. Ad. om huruvida
Hr von Hartmansdorff!; eller Hr Printzenskölds mening först må antagas till kontra-propos. emot Frih. Stjernstedts.
Gr. af Ugglas: Ludv.:
För att komma ifrån allt detta, så tycker jag att det är simplast att fästa sig vid, att Hr Printzensköld, som yrkade afslag, har afståtl ifrån denna propos. som kontra-propos. och förenat sig i Hr von Hartmansdorffs önskan, och således torde vi endast behöfva afgöra om proposm antingen bör upslällas i enlighet med det af Hr Frih. o. Landtm, föredragna förslag eller på sätt Ilr von Hartmansdorff yrkat.
Sedan Hr Printzensköld förklarat alt han afstår från sitt förslag till kontra-propos. sä afstår äfven jag ifrån det yrkande, som jag gjort.
Jag har visserligen afstått ifrån mitt förslag till kontra-propos. vid voteringen om Frih.
Stjernstedts förslags antagande till kontra-propos., men icke afstått ifrån den åtgärd, som kan leda dertill att få afslag på betänk.
Emot den sednaste proposm tager jag mig friheten anmärka, att der äro 2 frågor framställda till afgörande på en gång.
Det är fråga antingen Hr von Hartmansdorffs eller Hr Printzenskölds förslag skall antagas till kontra-propos.
Här skulle 2:ne åsigter förena sig emot den ja-propos., som är framställd.
Jag skulle tro, att hvarje fråga bör serskildt för sig behandlas och att, i sådant hänseende den första af Hr Frih. o. Landtm, framställda propos. är den enda rätta.
Om den framställes och R. o.
Ad. besvarar den antingen med ja eller nej, så har den person, som med Hr Frih. o.
Landtm» upfattning af svaret icke är belåten, tillfälle 24* 372 Den 12 Mars f. m. att deröfver begära votering; då fråga åter blir om kontra-propos:s upställande vid den voteringen.
På sådant sätt har hvar och en tillfälle att göra sin mening gällande.
Jag hemställer till Ståndet, om icke vi alla, som nu äro af annan mening än ja-propos:n innehåller, kunde förena oss om återremiss.
Åtskillige ledamöter hördes härvid ropa nej. H. Ex. Frih. o. Landtm, yttrade att han, efter sin hemställan om R. o. Ad. behagade godkänna det sist uplästa förslaget till vo ter:s-propos. , enär Gr.
Sparre dervid begärt ordet, icke haft tillfälle att tillkännagifva, huru han upfattat R. o.
Ad:s svar å denna hemställan, men nn finge förklara, det han ansåg R. o. Ad. hafva godkänt nämnde förslag till votens-propos; hvarefter voteringen verkställdes och vid dess slut rösterna befunnos hafva utfallit, som följer Ja 56.
Sedermera uplästes samt godkändes följande förslag till voter:spropos. i hufvudsaken.
Den, sorn anser de emot Allm.
Besv. och Ekon.Utsk:s, betänk.
N:o 39 gjorda anmärkn-.r föranleda till detsammas återremitterande, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad. förenämnde betänk, med det deri af Frih. Stjernstedt, Aug.
Wilh. föreslagna tillägg.
Vid denna voterings slut, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda Ja 45.
Nej 25. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 e. m
Den 12 Mars e. m. 37S Onsdagen den 12 Mars 1851.
Juslerades ett prot.-utdr. för denne dag f. m. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih.
Lagerfelt, Israel Carl Adam, såsom ledamot af Const.Utsk. och Gr. af Ugglas, Ludvig, såsom ledamot af Bevilln:s-Utsk. begärt och erhållit ledighet den förre för 3:ne veckor och den sednare för 8 dagar ifrån d. 17 dennes; hvarjemte fl. Ex. anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af andra Utsk:s-ledamöter under de sålunda permitterades frånvaro.
Uplästes en af Ilr Kröningsvärd, Carl Gustaf, inlemnad sålydande motion:
Sedan jag efter trägen forskning, medelst ålitande af egna svaga tillgångar, icke allenast fulländat det af frami.
Kansli-rådet A. A. von Stiernman påbörjade, samt af Hr J. A. Rehbinder och C. F.
Rothlieb sedermera fortsatta matrikel-verk öfver Svea Rikes H. R. o. Ad., allt ifrån Riddarhusets inrättande intill närvar, tid, utan ock utgifvit en fortsättning af den mindre, eller s. k.
Hand-matrikel, som H. R. o.
Ad. efter dess vid föregångne riksdagar fattade beslut, lät år 1816 på sin bekostnad uprälta och till trycket befordra; så har jag från sislberörde omständighet ansett mig kunna hemta en anledn. att härmedelst vördsammast hemställa om icke H. R. o.
Ad. skulle ynnestfullt läckas bifalla, att ett visst antal exemplar af dessa båda matriklar, t. ex. 100 af den större matrikeln, samt 150 af den mindre, mätte ål Riddarhuset få inlösas, hvarigenom de å dessa arbeten nedlagda pekuniära kostnader kunna till någon del varda betäckte: varandes priset å den större matrikeln 2 r:dr och ä den mindre 24 sk. b:eo exemplaret.
Remitterades till Riddarhus-Utsk.
Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 40, i anledn. af väckt motion om uphörande, af föreskrifven kontroll, i afssende å saltad lax och smör, som sjöledes föres från hamn i Norrbottens eller We sterbottens län till annan inrikes ort.
Sedan lindert. Ridd.Sekret., uppå förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Aug., uplyst att förevar, utlåt. enl. ankomne prot.-ntdr., blifvit bifallet af samtlige de öfrige RiksStm, yttrade Hr von Hartmansdorff:
I afseende på utgången är det så ledes likgiltigt huru R. o. Ad. beslutar, men för min del vill jag icke deltaga i ett bifall, eller hafva genom min tystnad låtit någon Den 12 Mars e. m. förmoda att jag så gjort.
När Ständerne redan hafva en gång till Konungen ingått med en dylik anhållan, som den här föreslagna, och Konungen derefter, sedan vederbör, blifvit hörde, icke funnit
Sig böra göra afseende pä Ständernes anhållan, så synes mig olämpligt vara, att de förnya samma begäran.
Då Konungen redan ansett sig hafva grundade skäl alt vägra en sådan anhållans upfyllande, så lärer väl H.
M. göra likaledes, nästa gång hon framställes.
Då är det sä myckel oriktigare af Ständerna att uprepa detsamma.
Jag anser det vara oriktigt äfven derföre, att om, på sätt här skulle sägas, brottsliga företag förmindskades genom den författnings undanrödjande, förmedelst hvilken de skulle hämmas, så borde af samma skäl öfriga påbud, hvarigenom försnillning af kronans inkomster skulle förekommas, jemväl uphäfvas, på det alt enahanda företag af vissa medlemmar bland Svenska folket malte uphöra att vara brottsliga.
Sådant kan dock icke medgifvas i stort.
Hvarföre då göra undantag i smätt.
Den siste värde talaren har, som skäl för afslag å detta betänk., anfört, att
Ständerna redan en gång förut anhållit om samma sak och derpå af Konungen fått afslag: jag ber likväl alt mot della skäl få erinra at den sisla framställningen i ämnet skedde redan år 1840 och alt sedan dess förhålländerna högst väsendtligen förändrat sig, i thy att vid den tiden den gamla Finska traktaten ännu var gällande, enl. hvilken en tull var åsatt smöret af endast 32 sk 1£6.
Efter 1844—1845 årens riksdag inträdde en högst betydlig förhöjning uti införseltullen å smör, hvilket också hade till följd alt i samma mån vinsten för lurendrejaren betydligen ökades tilltog ock laglösheten genom lockelsen lill den större vinsten.
Under tiden före hesagde riksdag in förtullades vid Haparanda tullkammare årligen mellan 7000 å 8000 181 smör, derefter nedgick beloppet, som införtullades vid Haparanda år 1845 till blott 14J- 10f hvarefter påföljande äret, eller 1846, allsingen förlullning å smör egde rom vid samma tullkammare utan att derföre de qväntiteter smör, sorn årligen forts från de norra otterne och serskildt från Haparanda lill Stockholm det ringaste mindskats utan t. o. m. under första året från Haparanda ökats med omkring 2000 1$.
Deraf skulle således följa, att om ingen oloflig införsel af smör från Finland egt rum, eller kunnat genom dessa produktionsbevis förhindras, så skulle på ett enda år tillverkningen af smör i den ofruktbara trakten kring Haparanda ökat sig med icke mindre än omkring 10,000 1S\
En sådan tillväxt i produktionen af denna vara, på så kort tid, är så omöjlig alt deraf tydligen skönjes, att dessa produktionsbevis icke förmått hindra den olofliga införseln, då den ökade tullbestämmelsen gaf lurendrejaren utsigt till stor vinst.
Hvartill tjena de väl då?
till intet annat än att i någon ringa mån öka tulltjenslemännens inkomster, till mindskad aktning för lagen och att locka till mened.
Vi hafva sett, att allmogen deruppe på hvarjehanda sätt sökt förskaffa sig produktionsbevis och när sedan tulltjenstemännen fordrat desammas beedigande, hafva de fattige menniskorne för alt Den 12 Mars e. m. 375 undgå nödvändigheten att begå mened genom inbrott bortstulit större delen af de produktionbevis, som skulle beedigas.
Det är således faktiskt gifvet, att genom denna kontroll, tullförsnillningen icke blifvit förekommen, men väl att en betydlig sedeförsämring blifvit grundlagd; hvarföre jag för min del vördsaml. anhåller om propos. pä bifall till betänk.
Lagerbjelke har för R, o. Ad. så väl utvecklat behofvet af någon kontroll mot de missbruk, som egt runi, alt deraf, ännu mera synes, huru orätt det vore alt borttaga det band man har, utan att sätta något annat i stället.
Om det, som nu finnes lagdt, icke är tillräckligt utan föranleder de olägenheter, som Utsk:s betänk, omtalat, och här ytterligare omförmälts, så bade det varit skäl att Ständerne, då dess uphäfvande begäres, föreslagit att sätta något annat i stället.
Om de funne för godt, när tulltaxan framdeles kommer i fråga, att för sin del stadga, det de norra länen, skola i afseende på artiklarne lax och smör behandlas lika som Finska orter, sä undanröjdes anlednm att i detta fall begå mened och locka till brott; R.
St. visade då icke undseende mot tnllförsnillarne och desse hindrades att åt rikets öfriga landskap göra den skada, som nu föröfvas.
Som utlät, redan är bifallet af de öfrige Stånden, så lärer det icke vara stort värdt att serdeles mera orda derom, och ber jag endast att i ani. af Hr von Härimansdorffä yttrande i afseende på utgången af en sådan framställning, som här föreslås, säga, att man väl ej sä noga på förhand kan känna den, och att min öfvertygelse derom utgör en motsats till hans.
Jag ber i öfrigt att fä fästa upmärksamheten derå, att det var d. 21 Dec. 1840, som Konungen afslog
Ständernes anhållan i detta läll, men att, sedan dess, Konungen i den framställning, som lill Ständerne gjorts om nedsättning i tullen på artikeln smör, uttalat den åsigt alt del skydd mot införsel, som söktes i förbud, sällan kunde anses vara annat än skenbart och annorlunda än som ett förbud mot all införsel kan det väl ej betraktas när man vill tvinga en del producenter att förskaffa sig sådana bevis, sorn de ifrågavar.
Då dessa i öfrigt endast erfordras för de norra orterne, så är det en serskild tunga för dessa, en lunga ledande till intet annat än menederi.
Det är alltså nödvändigt, att så ordna lagstiftningen, att män ej sättes i det onaturliga läge att begå brott.
Jag yrkar bifall, anseende af vigt att R. o. Ad. i denna fråga ej må uttala en annan åsigt än den de öfrige Stånden, på goda skäl yttrat.
Uppå härefter framställd propos., blef Allm.
Resv. o. Ekon.- Utsk:s förevar, utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Besv. o. EkonUtsk:s d. 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagde utlåtrn: N: 41, i anledn. af väckt motion om inrättandet af eli postkontor vid Säthälla gästgifvaregård i Jönköpings län; och 376 Den 12 Mars e. m. l\T:o 42, i anledn. af väckt motion om tilldelandet af fri och obegränsad smides- och vågföringsrätt åt alla inom Bergslag privilegierade smides-verkstäder.
Föredrogs ånyo Allra. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 43, i anledn. af väckt motion om uphörande af mätarepenningar för stenkol, som till riket införas.
Det synes verkligen som motionären haft ganska goda skäl för sin anhållan att Ständerne skulle till Konungen ingå med begäran att mätare-penningar icke skulle vidare erläggas för de stenkol, som införas till olika ställen pä kusten af Bohus län och användas lill bränsle i st. f. skog.
Det är bekant att nämnde kust är lemligen skoglös i allmänhet och att således behofvet af stenkols begagnande der verkligen är förhanden.
Ingen stad kan äga billiga anspråk på erhållande af mätarepenningar för varor, som icke i staden försäljas, då den icke har någon den ringaste olägenhet af varornes ankomst, och farlyget hvari de införas, icke ens der lägger till eller begagnar dess hamn eller quaier.
Det skäl Utsk. mot bifall till motionen anfört, nemi. att mätare-penningarnes utgående grundar sig på serskilda K. resolutioner, synes mig alltför svagt för att hindra det rättigheten skulle kunna uphöra.
Detta skäl utgör nemi. intet hinder för ändring af berörde resol. ännu mindre hinder för Ständerne att till Konungen ingå med begäran att de måtte förändras, när all möjlighet, billighet, man kunde säga rättvisa, fordrar att ortens innevånare icke belastas med sådana utgifter och sådana besvär, som dessa K. bref och resol. numera åstadkomma.
Annorlunda var behofvet och förhållandet när Förordningen utfärdades; nu qvarstå endast olägenheterne för orterna af samma stadganden, och på denna grund anhåller jag om återremiss af detta utlåt.
I den föreg:de talarens begäran om återremiss kan jag icke instämma, då jag ej kan inse att Utsk. fotat sitt utlåt, på lösa grunder.
När förordningen utkom att stenkol icke behöfde förtullas, så och om meningen varit att mätare-penningarne skolat försvinna så hade väl beslut derom äfven vid samma tillfället blifvit faltadt.
För min del anser jag mätare-penningarnes bibehållande nödvändigt äfven i det afseendet, att genom upmätning af dertill utsedde personer af den kolläst ett fartyg medför, kommande från utrikes ort, man uptäcker om äfven andra varor derjemte insmuglades.
Huru skulle väl detta kontrolleras om man finge verkställa upmätningen hvar man behagade?
Dessutom har Konungen under den 7 Febr. 1835 förordnat att mätare-penningar i Uddevalla stad, i likhet med hvad i Stockholm eger rum, skola erläggas med I sk. b:co för tunnan, hvaraf samma stads-kassa egde att åtnjuta 3 r:st. och mätarne de återstående 9, samt att desse sistnämnde vore berättigade att för mätning utom stadens område beräkna tractamente af 24 sk. öm dagen jemte skjuts efter en häst för sig och mål - Den 1.2 Mars e. m. 377 käril.
Uddevalla stad, som fått sig tillagd rättigheten att upbära sin andel af mätarepenningarne, lärer äfven vara angelägen att dem bibehålla; och som jag tror att de icke kunna borttagas sä får jag för min del yrka bifall till utlät.
Den sista talaren har sökt att försvara Ulsk:s utlät, dermed, all han påstått, att den ifrägavar. upmätningen vore erforderlig för kontrollen mot oloflig införsel af hvarjehanda utländska varor.
Så vidt jag vet, är det något fullkomligen splitter nytt att det vore Städernas mätare, hvilka det tillkomme alt kontrollera varu-införseln i riket.
Jag har i sanning allt hittills föreställt mig, att det vore tulltjenstemännen, men ingalunda städernes mätare det ålåge att iakttaga allt, som behöfdes lör kontrollen mot den olofliga införseln, och att de sistnämndes befattning, hvilket äfven sjelfva benämningen mätare ger tillkänna, inskränker sig endast till upmätning af de varor, som äro af beskaffenkel att en sådan behandling undergå.
Den värde talaren har likaledes för utlåt, sökt ett försvar deruti, att den för mätningen utgående afgiften grundade sig på K. bref och resolution.
Palmstjerna har redan dessförinnan visat, att, om så är förhållandet, så kan icke heller förändringen vidtaga med mindre Konungen uphäfver berörde resolution och att till upnående af detta ändamål just vore nödvändigt att besluta motsatsen af hvad Utsk. tillstyrkt, samt likaledes ådagalagt, att införsel af kol bör allt hvad möjligt är underlättas såsom stals-nytligt, emedan vära skogar i så högst väsendtlig män aftagit, att de hota att för våra egna behof blifva otillräcklige.
Att under sådana förhållanden på något sätt fördyra en så behöflig vara som kol, genom onödiga stadganden om dessas upmätning och kostnaden derför, är uppenbarligen en stats-ekonomisk förlust, hvarföre jag förenar mig i den förut gjorda anhållan om återremiss af förevar, utlåt.
Lagerbjelke yrkande, likasom desse Hrr, återremiss.
Stedingk har sagt, att mätarne voro nödvändige för att tillse hvad som kunde finnas förborgadt ombord på ankommande fartyg.
Huru detta skulle verkställas, kan jag icke begripa; ett fartyg, lastadt med stenkol anländer t. ex. utanför en viss hamn, skepparen anmäler sin ankomst, en tulltjensteman inställer sig i följd deraf och efterser lasten, hvarefter fartyget begifver sig 5 å 6 mil, kanske längre bort, för att aflasta.
Anländt till aflastningsorten, får fartyget ligga der i flera dygn, lasten blir orörd och besättningen sysslolös, emedan ingen lossning får äga rum förr än mätaren hunnit infinna sig.
Denne reqvireras, men behagar dröja.
Härunder måste reqvirenten af varan, eller lastegaren, betala besättningens underhåll, och detta under en tid ofta längre än den, som åtgått för resan ifrån England der lasten inhyrts till Svenska kusten.
378 Den 12 Mars e. m.
Det enda skäl man emot den föreslagna förändringen kunde anföra, är, att den är partiel, såsom endast afseende stenkol ehuru äfven andra artiklar finnas för hvilka mätning är föreskrifven och thy åtföljande mätare-penningar upbäras.
Jag medgifver detta till bemötande af denna invändning och till förekommande af deraf följande olägenheter och förluster så af tid som penningar, anhåller jag att få väcka en motion i ämnet, den jag nu utber mig att få upläsa.
Ehuru såväl K. M. som R.
St funnit för landels välstånd och förkofran nödigt tillåta tullfri införsel af åtskilliga olika artiklar (104 till antalet) synes detta vigtiga ändamål dock i betydlig män motverkas genom den, vissa Stapelstäder medgifna rätt, att upbära Mätare-penningar af alla till Stadens tullkammare-distrikt ankommande mätbara varor, utan undantag, äfven om hvarken säljare eller köpare äska deras upmätande, ja äfven då dessa varor lossas pä flere mils afstånd från stadens hamn.
Hvilket hinder för rörelsen härigenom upstår behöfves ej påpekas.
Den tid, som åtgår innan mätare hinna från den aflägsna staden anskaffas, är ofta betydlig; härunder måste fartygets besättning af köparen atlönas, lägges nu härtill sjelfva mätare-penningarne samt skjuls och traktamente!- för mälarne, kan varan ej längre anses vara till införsel fri.
Det egna häri ökas ännu ytterligare då man påminner sig, att tullfria varor, just i följd af denna sin egenskap, äro befriade från åtskilliga andra afgifter till städerne.
Hvarföre då ej vara konseqvent och äfven borttaga denna ofta tryckande pålagan.
Städernas privilegier, säger man, lägga hinder häremot, men då dels Städernas vinst af denna för landtbon både besvärliga och obilliga beskattning torde vara ringa nog (J:del af mätare-penningarne) dels Sveriges Borgerskap alltid ifrigt yrkat på privilegiers borttagande och något orimligare sådant, än detta, svårligen torde kunna upletas, förmodar jag att det Wällofliga Ståndet skall blifva det första att bifalla följande förslag.
Mätare-penningar å tullfria mätbara varor fä ej vidare åläg gas, såvida upmätning ej af varans egare begäres, då mätare-penningar erläggas i likhet med hvad för öfriga varor bestämdt är.
Frih. von Stedingk: Gr:ne Lagerbjelke och Björnstjerna hafva yttrat, det de icke begrepo hvad nytta tullen skulle hemta deraf att upmätning af stenkol egde rum: det är alltför illa att de ej begripa det, men jag har också mycket väl sjelf begripit att det icke vore mätarne som skulle kontrollera tullen.
Men jag skulle vara de värde talarne mycket tacksam, om de för mig kunde göra reda för huru det skulle gå till för våra tulltjenstemän att kontrollera en stenkolslast utan att den upmätes, ty icke lärer lurendrejaren sjelf upgifva hvad han har i olofliga varor, utan till den ändan måste man hafva mätare då ock en tulltjensteman kan vara närvar, vid sjelfva upmätningen, och då desse skola mäta så måste de ock derför hafva sin betalning.
Den 12 Mars e. ffl. 379 Helt annan blir frågan om man icke vill att hit i riket inkommande stenkol skola upmätas; men då upkommer den olägenheten, som Utsk. velat förebygga, nemi. att Uddevalla stad förlorade den inkomst staden genom K.
Bref och Resolutioner fått sig tillagd.
Som jag ej pä något sätt kan finna mig öfvertygad af hvad förrbemålte värde talare yttrat, kan jag ej afstå från mitt yrkande af bifall till Utsk:s tillstyrkande.
Äfven jag anhåller om ålerremiss af detta betänk.
Lagerbjelke redan nämnt, skillnad mellan tullbetjenter och s. k. mätare.