Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kail då med mera skäl såga att som menskliga upfinningsförmågan alltid är tillreds med nva upfiningar, så torde man om 200 år till krigsfartyg använda annat byggnadsämne än ek; måhända jern.
Vid 18 29 års
Riksdag talade redan en motionär om att fartyg voro byggda af jern och att man ej behöfde ek; hvarpå StatsUtskit svarade: »— — — -— samt nyare tiders försök att af jern allena »sammansätta fartyg, vid praktiskt användande, undertryckes, ej »blott af den dermed förenade utomordentligt dryga kostnad, men »ock af det större äfventyr, som med begagnandet af sådane fartyg »är oskiljaktigt, enär den minsta läcka, hvilken ej genast uptäckes »eller kan botas, oundvikligen drager skepp och besättning till hafsbotten;» — — —- — — — — — — — — — Detta skedde 1829, och hvar och en inser att de skäl, som då anfördes, för närvarande icke gälla.
Det är ju möjligt att om 200 år endast jernfartyg byggas.
Jag tror derföre ej att det är 92 D eli 10 Mars e. m. lämpligt att ingå på funderingar om hvad sorn skall hända, och jag kan på samina gång ej finna att Utsk. afstyrkt ekplanteringen, ruen man har afstyrkt användandet af Leckö utaf många skäl.
Man kar ogillat det anförda skälet af vindarnes häftighet och åverkan derstädes.
Om man likväl betraktar kartan öfver Leckö, skall man verkligen finna att fälten ligga öppna för vindarne.
Orsaken hvarföre detta togs in i Betänk, var den, att det yrkades af en Utsk:sledamot, som sjelf är botanist, nemi.
Doktor Gumaelius, och som påstod att, denna omständighet var cn af de hinderligaste för ekens trefnad.
För mig står det qvar som något oförklarligt, att man 1860 skulle gå in på det förslaget att plantera ek på den mest bördiga åkerjord, då hela landet ligger öppet för detta ändamål.
Det finnes nemi. många andra ställen, som kunde dertill användas.
Jag skulle möjligen kunna medgifva hvad Hr Gripenstedt yttrade, nemi. att dessa 600 tunnland jord äro endast en relativ förlust, n. b. om man vore säker att dessa ekplanteringar skulle lyckas; men då man sväfvar i den fullkomligaste okunnighet och osäkerhet om det framtida resultatet i detta hänseende, kan jag ej annat än med afstyrkande af K. M. Propos. biträda Utslcts förslag.
Alströmer, Carl Jonas Oscar: Hr Montgomme rys nu ytterligare drifna sats, att man bör lemna ekplanteringen åsido, anser jag till sina följder kunna blifva särdeles farlig och en tillämpning deraf kunna leda till stort mehn för våra efterkommande, hvarföre jag högeligen får protestera deremot.
Då man dessutom sett den sköfling, för hvilken våra skogar under en sednare följd af år varit utsatte, så år det representantens pligt att i sin mån söka godtgöra de misstag, som blifvit gjorda.
Det är bekant att på 1820-talet Kronans skogar lemnades till sköfling, eller att man ansåg att de skulle bättre vårdas af enskilda än i Statens händer; men att så ej varit fallet, fruktar jag att sednare tiders erfarenhet visat.
Man gjorde likväl ett undantag för ekskogarne; man ville förskaffa sig detta dyrbara trädslag och man såg denna fråga uteslutande från skeppsbyggeriets sida.
Detta trädslag är nödvändigt äfven till mångfaldiga andra ändamål, och det är derföre
Statens pligt att bereda tillgång derpå för framtiden.
Om någon del af Statens jord för detta ändamål upoffras är den väl använd.
Frågan skiljer sig i tvenne delar; den ena huruvida ekplantering är till principen riktig, den andra hvar sådan plantering skall göras.
Att ekplanteringar för Statens räkning böra verkställas anser jag gifvet, men vill icke ingå i bedömande deraf, huruvida Leckö är dertill företrädesvis tjenligt, utan yrkar derföre återremiss af Betänka, på det att Utsk. måtte få tillfälle att, efter hvad nu af flere talare yrkats både för och emot förslaget, taga saken i närmare öfvervägande.
Då jag på f. m. yttrade mig i denna fråga, yrkade jag återremiss af Betänk, på samma skäl, som den siste värde talaren.
Nu har jag erfarit att frågan kommit i det stadium, att 2 Stånd bifallit Utsk:ts förslag, hvaremot Preste - Ren 10 Mars e. m. 93 St:t antagit K. M:s Propos.; om nu R. o. Ad. också bifaller Utskits förslag utan att dervid göra någon reservation, kan ett sådant enkelt afslag af K. M:s Propos. icke skäligen annorlunda förstås, än som skulle R.
St:r f. n. icke anse någon ekplantering vara af bebofvet påkallad.
Jag hemställer derföre till de Hrr, som yrkat bifall till
Utskits förslag och som likväl afse att ekplantering bör verkställas, ehuru ej vid Leckö, huruvida det ej vore lämpligt att fatta beslutet i sådana ordalag, att afslaget endast må kunna tydas såsom afside stället, kungsgården Leckö, är ej ekplantering i allmänhet, den R.
Stir fortfarande vilja befrämja, då dertill mera passande lokal användes.
Jag vill derföre afstå från återremiss och i stället yrka antagande af ett förslag af följande lydelse: »Att ehuru R. o. Ad., lika med 1829 års Ständer, erkänner det maktpåliggande behofvet af ekplanteringar i Riket, R. o. Ad. likväl, med fästadt afside å de skäl, som af StatsUtskit blifvit anförda emot Leckö kungsgårds användande till slik plantering, anser sig böra bifalla Utskits uti ifrågavide hänseende gjorda framställning.» Gr.
Då chefen för skogs-styrelsen vädjar till den kärlek, jag hyser för skogsodlingen inom vårt land, så erkänner jag detta och får å min sida tacka för det nit, denna styrelse ådagalagt inom den provins, öfver hvilken jag har äran vara landshöfding; jag betviflar ej att denna förvaltningsgren skall med denna utmärkta och nitiska styrelse vinna all den framgång, den förtjenar.
Jag vill också för ingen del alldeles afstyrka alla ekplanteringar, och har mitt yttrande blifvit så förstått, ber jag att deri få göra en rättelse.
Jag instämmer nemi med Hr Montgommery i den förklaring att, då det endast var fråga om Leckö, min argumentation endast riktades mot denna fråga.
Bland andra skäl, jag framdrog, var äfven den kostnad, det skulle medföra att för detta ändamål använda en så dyrbar åkerjord, och då det är ett obestridligt faktum att endast 4 % af vår hela jord är använd till åkerbruk, så torde man böra besinna sig, innan man beslutar att använda för blott skogsplantering flera tusen tunnland.
Dertill tror jag det vore lämpligare att använda sådan jord, der ekskog redan finnes och der den fordom vuxit i de största dimensioner.
Hvad angår den siste värde talarens yrkande att R. o.
Ad. skulle bifalla Utskits förslag med en förändring att ekplanteringar i allmänhet ej skola afslås, så får jag säga att detta förslag förekommer mig alldeles olämpligt, ty om man med mera upmärksamhet genomläser detta Betänk, kan man ej finna att Utskit ogillat all ekplantering, utan endast Leckös användande dertill; R.
Stir beslöto vid 1829 års
Riksdag att till ekplanteringar böra företrädesvis användas kronoparker, kungsgårdar ech kronoallmänningar; med kungsgårdar anser jag hår menas sådan till kungsgårdar hörande mark, som är tjenlig till skogsskörd, icke företrädesvis den yppersta åkerjord.
Dessutom, Mine Hrr! då R.
Stirs skrifvelse 1829 omförmäler att man skulle göra dessa anläggningar vid vatten, så må det anmärkas att jernvägarne då ej funnos; och om man 1829 ej kunde Den 10 M a r s e m. tänka
På att använda andra lokaler än sorn voro belägna vid vatten, så bör detta nu förfalla.
Man torde äfven ihågkomma att kronan har ett betydligt antal boställen, å hvilka, likasom på kungsgårdarne, ekarne ej få röras ; och då vi nu hafva en skogs-styreise, under hvars förvaltning såväl kronoallmånningarne som boställsskogarne komma att ställas, så hemställer jag, om ej utvägar till åstadkommande af ekplanteringar kunna gifvas genom denna styrelses åtgärder, så att icke en den bördigaste af våra kungsgårdar behöfver dertill användas.
I sydligare delen af Riket finnas så många ställen, som dertill med fördel kunna användas, och med den stora areal, Skogsstyrelsen har under sin förvaltning, bör den hafva ett vidsträckt fält för sin verksamhet och sina undersökningar för det ifrågavtde ändamålet.
Det har talats om svårigheten att bestämma ekens värde om 200 år, och jag anser det så svårt, att jag ej ens vill ingå i analys deraf.
Slutligen har man sagt att man måste för hvad pris som helst förskaffa sig ekvirke.
Detta vill jag ej motsätta mig, men tror, att om man årligen betalade blott en liten del af det som anläggningen vid Leckö skulle kosta, man skulle få den materiel, man behöfde, vare sig af ek eller hvad annat upfinningen kunnat sätta i st. f. detta dyrbara trädslag.
Jag vill nu ej längre uppehålla R. o. Ad:s tid, utan får blott nämna att jag vidblifver min i f. m. yttrade åsigt, att man, med antagande af Utsk-.ts förslag, bör afslå K. M. Propos.
Man har talat om att det vore nödvändigt att vinna erfarenhet ang: de Leckös lämplighet till ekplantering.
Mig synes att de der befintliga ekarne tala för den saken mycket säkrare än den erfarenhet, man vinner på 29 å 3 0 år.
Det är väl sannolikt att vindarne hafva lika ofördelaktigt spelat på Leckös kuster under alla tider.
Då 1824 undersökningar ang:de ekskogarnes beskaffenhet gjordes inom Skaraborgs län, befanns ingen lokal så passande till det ifrägav:de ändamålet, som just Leckö.
I afs:de på skeppsbyggeriet kan jag visserligen medgifva att deri kunna inträffa många förändringar, hvarigenom ekvirke blir mindre behöfligt.
De sista förändringar af krigs-fartyg, som äro föreslagna, bestå deruti att fartygen byggas af jern, men med en beklädnad af trädvirke af 2 fots tjocklek; och jag hemställer, om genom detta förslag något minskadt behof af trädvirke kan vinnas.
En värd talare har med förundran omtalat den frikostighet, hvarmed utsyning af ekevirke beviljas boställsinnehafvare.
I det fallet torde det vara skäl att påminna, huru dermed tillgår.
Boställsinnehafvaren inlemnar till K. M:s Befh:de en ansökning, som der granskas, och sedan, alla ansökningar inom viss tid blifvit insamlade från hela länet, insändas de till förvaltningen af sjöärendena, som beslutar i hvad mån utsyning må ega rum.
Icke sällan händer , att Förvaltningen, för att spara den ekskog, hvaröfver Kronan ännu har dispositionsrätt, finner sig böra högst betydligt nedpruta det begärda D en 10 Mars e. m. antalet ekar, ofta till ‘/4 eller hälften af hvad af K.
Befh;de blifvit tillstyrkt Jag får anhålla om bifall till K.
Sedan man nu erfarit att tvenne Riksstånd bifallit StatsUtsk:ts Betänk., anhåller jag att få återtaga mitt förra yrkande och i stället begära bifall till K. M:ts Propos.
Då jag har ordet, torde det tillåtas mig att yttra några ord med ani. af de skäl, som blifvit anförda mot K. M:ts Propos.
Bland annat har man fästat sig vid den oerhörda kostnad, Staten linge vid kännas, om Leckö användes till ekplantering.
Hvad vore väl denna kostnad ?
Jag antager att
Leckö kan årligen inbringa i arrende omkring 8 å 10,000 rdr.
Om ett årligt anslag till detta belopp ifrågasattes till befrämjande af ekplantering, tror jag icke att någon skulle finna denna upoffring särdeles stor, men nu, då anvisande af jord för ändamålet föreslås, finner man upoffringen oerhörd.
Hafva vi då verkligen sådan brist på jord?
Man vill att kronoallmännin garne skola begagnas till ekplantering.
Detta tror jag ingalunda låter sig göra; ty der trifves hufvudsakligen endast barrskog och der detta trädslag finnes, växer sällan ekträdet.
Jag ber om ursäkt att jag ånyo uptager B,, o. Ad:s tid; men flera under diskussionen fällda yttranden äro af den beskaffenhet, att jag icke anser mig böra lemna dem utan allt genmäle.
Man talar om de stora upoffringar, som användandet af Leckö till ekplantering skulle förorsaka.
Denna upoffring är emellertid helt och hållet negativ, eller ett s. k. lucrum cessans, ty Staten kommer icke att göra den ringaste utgift, eller få ett öre mindre än förut, men erhåller deremot ett kapital i växande ekskog, hvars värde årligen ökas.
Vidare påstår man alltjemt att det är skada att till ekplantering använda en så bördig jord som den ifrågav:de.
Man kunde, enl dessa talares åsigt, heldre dertill anslå kronoparken och dylikt.
Ja! visserligen kan man på sådane ställen finna en eller annan vacker ek, men blir det fråga om en större sammanhängande plantering och en verklig odling, så är ej värdt att försöka med några bergbackar, utan dertill måste då användas djup och bördig jord.
Det vore för öfrigt intressant att få veta hvar dessa kronoparker äro belägna, som skulle vara så tjenliga, men hvarom man här endast yttrar sig i allmänna ordalag.
Hvad jag vet är, att ingen af de sakkunnige män, som på olika tider och orter yttrat sig i ämnet, kunnat upgifva några så beskaffade lägenheter, som här omtalas, utan hafva alla hänvisat företrädesvis till Leckö.
Vidare har man sagt att numera, sedan boställsskogarne kommit under SkogsStyrelsens upsigt, så kan man äfven härigenom förvänta flere förändringar och förbättringar i skogskulturen.
Det är dock för mig en fullkomlig nyhet att boställsskogarne äro ställde Den 10 Mars e. m. under donna Styrelses förvaltning, och framför allt var det oväntadt att höra denna nyhet af en Landshöfding, som jag föreställde mig fortfarande hade det ifrfigäv:de bestyret.
Jag vet ganska väl att den tillsatta SkogsKomitéen afgifvit förslag till den omnämnda öfverflyttningen, och jag hoppas äfven att denna åtgärd framdeles skall komma att ega rum, nun att nu påstå den redan vara genomförd och derpå grunda beräkningar, lärer val vara ett stort förhastande.
Hvad slutligen Frih. ilaabs förslag angår, så kan jag för min del ej biträda detsamma; ty ifall Utsk:ts förslag antages, försvinna ur K.
Sfcrs skrifvelser alla de resonnemanger, som göras af ett enskildt Stånd; men om K. M:s Propos. deremot här bifalles, är det klart att frågan hålles öppen och att Utsk. måste afgifva ett nytt Betänk, i ämnet.
Jag fortfar att vördsammast yrka bifall till K.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende å den nu förevarande delen af Utsk:ts Utlåt., yrkats dels bifall till Utsk:ts framställning, dels afslag derå och bifall till K.
Propos. i ämnet, samt dels slutligen af Frih.
Raab, att det beslut måtte fattas, »att ehuru R. o. Ad., lika med 18,29 års Ständer, erkänner det maktpåliggande behofvet af ekplanteringar i Riket, R. o.
Ad. likväl, med fästadt afseende å de skäl, som af StatsUtsk. blifvit anförda emot
Leckö kungsgårds användande till slik plantering, anser sig böra bifalla Utsk:t.s uti ifrågav:de hänseende gjorda framställning.» Härefter framställde IL Exc. propos. å bifall till Utsk:ts förevarande framställning, dervid svarades starka nej, blandade med många ja, hvarefter gjordes propos. på afslag å Utsk;ts framställning och bifall till K.
M:ts Propos., då svaren utföllo med starka ja tillika med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan Hr Montgommery begärt votering, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att vid den nu begärda voteringen den ena propos. naturligtvis komme att innefatta afslag å Utskits framställning och bifall till K. M.ts Propos., men att den andra propos. kunde blifva antingen bifall till Utsk:ts framställning eller bifall till Frih.
Raabs förslag, hvarföre II.
Exc. nu ville inhämta Ii. o. Ad:ns mening derom ; och då H.
Exc. härefter hemställde, huruvida R. o. Ad. ansågo bifall till Utslc:ts framställning böra ingå uti den ena af propos:ne vid den blifvande voteringen, svarades många ja jemte åtskilliga nej; hvaruppå ja förklarades halt öfvervigten.
Uplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den, som bifaller StatsUtsk:ts uti dess Utlåt.
N:o 7 4 gjorda framställning i anledning af K.
Propos. ang:de Leckö kungsgårds användande till ekplantering, röstar Ja; Den 10 Hars e. m. 9j «ien det ej Till, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o.
Ad. förrberörde framställning och bifaller K.
M:ts i ämnet aflåtna nåd. Propos.»
Utsk:ts sednare hemställan i anledning af 2 inom BondeStåndet väckte motioner.
Föredrogos och biföllos Bevilln.- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ts den 7 dennes bordlagde Betänk:n: N:o 1, i anledning af väckta motioner ang:de förändring i åtskilliga ' delar af nu gällande stadganden rörande nederlags- och transitorått; N:o 2, i anledn. af väckta motioner om vissa ändringar i SeglationsOrdningen; samt N:o 3, i anledn. af väckt motion om revision af Tullverkets sporteltaxa.
Föredrogos, men blefvo, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagde följande från den 7:de dennes på bordet hvilande Betänk:n, nemi. LagUtsk:ts Betänk.
N:o 19, i anledn. af vackt motion om antagande af ny lag angtde skillnad i äktenskap; samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ts Betänk :n: N:o 38, i anledn. af väckta motioner om åtgärder till beredande af Sabbatens värdiga firande; och N:o 39, i anledn. af väckta motioner om ändring i HandelsOrdningen den 22 December 1846 samt dermed sammanhang egande författningar.
Föredrogs och lades till handlingarne sistnämnde Utskits Mern.
N:o 40, i anledn. af RiksSbns olika beslut rörande Betänk.
Slutligen föredrogos, men bordlädes ånyo, på flere ledamöters anhållan, RiddarhusUtsk:ts den 7 dennes på bordet lagde Utiåtrn: H. IV. 7 Don 11 Mars f. m. N:o 10, i anledn. af Hr Anreps, Gabriel, motion om under' stöd för fortsatt utgifvande af »Svenska Adelns Attartaflor»; och N:o 11, i anledn. af återremiss af Utsk:ts Mern.
N:o 6. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. s/, 9 e. m.
Onsdagen den 14 Mars 1860.
Justerades 3 prot.utdrag för den 10 dennes e. m. samt pleniprot. för den 25 sisth Jan. f. m.
Uplåstes ett utaf
Hr af Geijerstam, Olof, inlemnadt Mern. af följande innehåll:
Som jag för tjenstegöromål måste aflägsna mig från hufvudstaden och således är förhindrad att hädanefter oafbrutet deltaga uti Riksdagsgöromålen, så får jag i ödmjukhet anhålla om befrielse från det mig gifna updrag att vara Ledamot uti Allm.
Hock får, enär det torde för mig yppas tillfälle att framdeles hit återkomma, jag i ödmjukhet anhålla att fortfarande få bibehålla min Riksdagsmannarätt.
Sedan R. o. Ad., uppå framstäld propos., till denna begäran lemnat bifall, anmodade II.
Hrr Elektorer att välja en Ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. efter Hr af Geijerstam, äfvensom tillsätta en annan ledamotsplats i samma Utsk., som blifvit ledig efter Hr Nordenfelt, Enar, hvilken inlemnat den polett, han som fullmäktig för Friherrliga Attén Nordenskjöld N:o 294 innehaft.
Anmäldes och lades på bordet: LagUtsk:ts Betänk.
N:o 20, i anledn. af dels K.
Propos. med förslag till förordning ang:de mord, dråp och annan misshandel, dels ock enskilda motioner i enahanda ämne; samt Den 14 M*r> 1. m. Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ts Bet&nkm: N:o 41, i anledn. af vackt motion ang:de sättet för tillsättande af lediga pastorat, om hvilkas delning fråga blifvit väckt forst efter förre inneliafvarens afgång; Nio 42, i anledn. af väckta motioner om uphörande af skyldigheten för resande inom Sverige samt för Norrmän vid resor till Sverige att vara försedde med pass; och N:o 43, i anledn. af väckta motioner om ändringar dels i Kongl. Stadgan den 21 Januari 1855 om mått och vigt, och dels i K.
M;ts under samma dag utfärdade nåd.
Instruktion för juste rare af mått och vigter.
Föredrogs, men blef, på många ledamöters begäran, ånyo bordlagdt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskds den 10 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 37, i anledn. af väckta motioner rörande Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden; hvarefter II.
Iixc.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att ifrågav:de Betänk., hvilket redan, till följd af ett föreg, beslut, hade främsta rummet på R. o. Ad:ns målslista, skulle företagas till afgörande nästa Lördag den 17:de dennes, i enlighet med hvad Talmännen vid deras sednaste sammanträde beslutat föreslå.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtskits den 7 och 10 dennes bordlagde Betänk.
Nio 19, i anledn. af väckt motion om antagande af ny lag ang:de skillnad i äktenskap. lista punkten, deri Utsk. afgifvit förslag till en författning om ändring i Kongl.
Förordningen den 27 April 1810.
Om å ena sidan bör erkän nas såsom nödigt, att, på sätt hos oss redan år medgifvet, det yttre äktenskapsbandet må kunna uplösas, när det inre bandet af ömsesidig kärlek och ömsesidigt förtroende på giltiga af någondera eller båda makarne gifne anledn-.r tyckes vara ohjelpligt brustet, så måste å andra sidan erkännas såsom högst maktpåliggande för samhällets välfärd och individens bästa, att icke äktenskapsskillnad till den grad derutöfver underlättas, att derigenom förhastade och lättsinniga äktenskap framkallas.
Jag erkänner visserligen med tacksamhet, att LagUtsk. behandlat detta ämne icke utan omsigt, då det icke tillstyrkt hvad motionären i hola omfattningen af sin motion föreslagit; men jag tror, att Utsk. icke ens bordt, på det sätt och till den mindre grad hår skett, tillstyrka hans förslag.
Utsk. föreslår: »att domstol må ega att döma till skillnad i äktenskap jemväl når dpn ena makan beträdes med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag etc.»
På sätt i de, Utsk:ts Betänk, bifogade sakrika reservationer år vordet anmärkt, förefinnes för närvarande en - 100
Den 14 Mars f. m. dast rättighet, att, under sådane förhållanden, till Konungen supplicando inkomma med ansökan om äktenskapsskillnad, under åberopande af förekomne anledningar, hvaribland de anförda kunna understundom räknas.
Men reservanterne hafva jemväl ådagalagt, huru vådligt det vöre, i händelse dylika anledmr skulle kunna åberopas såsom ovilkorlig skillnadsorsak, vid ärendets afgörande ensamt inför domstol.
Huru lätt skulle icke en illvillig maka kunna medelst företedd bevisning styrka, att den andra icke varit t. ex. fullt så nykter, som för öfrigt kunde önskas; och derföre skulle domstolen vara nödsakad att döma till äktenskapsskillnad!
Hvad slöseri beträffar, så är det äfven en ganska elastisk anledn. att inför domstol åberopa.
Det våldsamma sinnelaget åter kan yttra sig på mångahanda sätt, och måhända skulle en domstol, med icke nog bestämda, vägledande åsigter i den vägen, kunna låta af en alltför stor blödighet förleda sig att bifalla äktenskapsskillnad, der likväl en ansökning derom icke torde hafva blifvit på enahanda grund af K. M:t bifallen.
Jag anhåller, till följd af hvad jag härom i korthet nu andragit (i förening med den grundliga utredning, som i synnerhet en af reservanterne gjort utaf ämnet, och af hvilken säkerligen R. o. Ad. tagit kännedom) om afslag å !
:sta punkten i Betänk.
Då detta ärende förekom i Lag Utsk. , var jag af en skiljaktig mening med Utsk:ts pluralitet.
Jag har derföre afgifvit den reservation, som finnes Betänk, bifogad, och då jag nu, i likhet med föreg, talare, påyrkar afslag å ifrågav:de punkt, vill jag äfven anföra de skäl, sorn, enl. min öfvertygelse, äro i detta afseende afgörande.
Vid en flyktig jemförelse mellan det af Utsk. upgjorda förslag, sådant det finnes antecknadt på sid. 11 i Betänk., med den hittills gällande äktenskapsskillnadslagen, finner man genast att Utsk. åsyftat att till allmänna domstolarne öfverflytta åtskilliga af de skillnadsorsaker, hvilka nu allenast bero på K.
M:ts pröfning, der K. M., ur synpunkten huruvida samhällets vål kan under vissa förhållanden fordra äktenskaps uplösande, derom ensam bestämmer.
Dessa skillnadsorsaker äro de, som för närvarande äro uptagna uti 1810 års författning, såsom när den ena makan beträdes med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag, samt om hat och bitterhet mellan båda makarne upstå.
Visserligen kan det för mången synas likgiltigt om afgörandet af äktenskapsskillnad, på grund af dylika orsaker, fortfarande må bero på K.
M:ts pröfning eller icke; men så är likväl ej förhållandet.
För att man skall inse detta, torde jag kanske böra erinra derom, att, då 1734 års lag stiftades och föreskrifter ang:de äktenskapsskillnad i 13 kap. giftermålsbalken intogos, utgick lagstiftaren ifrån de åsigter rörande äktenskapet, som förut voro uttryckte i den antagna kyrkolagen och som grundade sig på våra kyrkoreformatorers mening i detta ämne.
Kyrkoreformatorerna antogo att äktenskapet skall anses såsom en personlig förening för lifstiden, och att denna förening endast kan uplösas af orsaker, för hvilka man i den heliga skrift kunde finna stöd, dock att undantagsvis kyrkans öfverhufvud, d. v. s. inom de Den 14 Mars f. m. 101 protestantiska länderna regenten, äfven skulle ega att, när samhällets vål någon gäng så fordrade, uplösa äktenskap.
Med ani. af dessa åsigter uptogos i allmänna lagen egentligen blott 2 skillnadsorsaker, nemi. horsbrott och egenvilligt öfvergifvande; men ehuru Konungens rätt att dispensera i vissa förekommande fall icke i lagen uttryckligen erkändes, så drogs likväl aldrig denna rätt i tvifvelsmål.