Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att kommunerne som under sednare tider så allmänt ifrat för alt få läkare anstälda på landet, äfven sjelfva bidraga dertill, att läkarne genom beredande för dem af tjenlige boställen, sättas i tillfälle att behörigen upfylla sitt kall, till båtnad för kommunerne sjelfva, synes vara en billig fordran, och det desto heldre, som den upoffring de derigenom få vidkännas, icke kan blifva serdeles stor.
Jag tillstyrker alltså bifall till denna punkt, och hade önskat alt man redan nu beslutat, hvad som snart mäste blifva ett allmänt stadgande, sä vida Provincial-läkare-platserne pä landsbygden skola kunna besättas, nemi. att det skall åligga kommunerna att bereda ifrågavar:de läkare tjenliga bostadslägenheter å de för dem baslämda stationer.
För att ytterligare lugna Hr von Hart mansdorff för den fruktan han hyser, så ber jag få nämna, att då denna fråga förevar inom StalsUtsk., så funnos der närvande tvänne motionärer af BondeSt., och de förklarade sig icke hafva något emot det här föreslagna vilkoret. rppå härefter framsläld propos. biföll R. o. Ad. hvad Utsk. i förevar:de puukt tillstyrkt och hemstält.
19:de punkten, ang:de extra Provincial-läkarc-beställningen i Westra härad af Jönköpings län; 20:de punkten, ang:de anslag till Farmaceuliska institutet i Slockholm; 21:sta punkten, ang.-de förhöjning af arfvodena för länens djur-läkare; 22:dra punkten, ang:de väckte motioner om anställande af serskilde djur-läkare för vissa delar af åtskilliga län; och 23:dje punkten, ang:de väckte frågor om anslag lill lön för barnmorskor.
Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 24:de punkten, ang:de anslag för en Professor i kliniken för barnsjukdomar vid Carolinska medico-chirurgiska institutet.
Jag vill icke yrka återremiss af denna punkt, ty det med K. M:s Nåd.
Propos. åsyftade ändamålet är vunnet, då kliniken för barnsjukdomar' kommer att fortgå och med visshet antagas kan att kommande R.
St. icke skola finna skäl alt indraga denua vigtiga lärareplats, ehvad del dertill beviljade anslag utgår, såsom arfvode eller lön på stat; men jag anhåller att i R. o. Ad:s prot. få antecknad min reservation emot de motiver, som Utsk. användt för sitt tillstyrkande i detta afseende.
Utsk. säger, att den ifrågavartde professions nytta och nödvändighet tarfvar en längre tids bekräftelse, innan lönen för densamma på stat upföres.
Att imed - 328 Den 22 April e. m. lertid denna profession är en af de mest oumbärliga för en ändamålsenlig läkareundervisning, kan, enl. min öfvertygelse icke nekas, ty om den unge läkaren i något fall för sin praktiska utbildning behöfver erfaren lärares handledning, så är det väl med hänsyn tili urskiljandet af behandligeri af den spädare ålderns sjukdomar, hvilkas kännetecken oftast äro så dunkla, och för upfattningen och bedömmandet hvaraf ingen ledning står att vinna genom den sjukes egna anvisningar.
Allmänna Barnhuset i Stockholm är det enda ställe här i Riket, der späda barn äro samlade i tillräckligt antal för ali lemna tillfälle till en ändamålsenlig klinik för barnsjukdomar, och sedan en sådan der blifvit lillvägabragdt, bör dess nödvändighet icke dragas i tvifvelsmål.
Att sedan den ifrågavande professionen snart 9 år varit i verksamhet, tveka huruvida densamma medfört den nytta, att dess bestånd för framtiden bör betryggas genom dess upförande pä stat, skulle utan all rättvisa kunna tydas derhän, ali den dermed åsyftade undervisningen icke under den förflutna tiden varit behörigen handhafd.
Jag ber derföre att, till R. o. Ad:s prot. få förklara, alt den utmärkte lärare, som innehar denna profession, på det mest förtjenst fulla sätt upfyllt sina åligganden och i sin egenskap af klinisk lärare förvärfvat lärjungars tacksamhet, Svenska läkare-corpsens odelade högaktning samt ett utmärkt namn hos utländingar.
Efter mitt förmenande böra icke på extra stat upföras andra anslag, än de som äro (ill sin natur extra.
Då nu barnsjukdomar icke äro att hänföra till tillfälliga omständigheter, utan är ett ondt, som medföljer menniskoslägte!, så är det också naturligt alt det är en välgerning för samhället, att det finnes anstalter der undervisning kan meddelas i behandlingen af sådana sjukdomar.
Jag hade, på grund af detta skäl önskat, att K. M:s Nåd.
Propos. kunnat bifallas, eller alt ordinäre lön för en Prof. i kliniken för barnsjukdomar blifvit beviljad och på stat npförd.
Jag hade också tänkt, att i Ståndet yrka ålerremiss på denna punkt och lönens upförande på stat, men dä jag nu hör Chefen för SundhelsColhm yttra att han anser en ålerremiss icke vara af behofvet påkallad, afslår jag ifrån ett sådant yrkande och vill med honom instämma deruti, att det varit i högsta måtto oförtjent, om Utsk:s motiver kunnat tolkas såsom ett förklenande af den utmärkte lärares förtjensteiy hvilken f. n. har sig denna befattning anförtrodd.
Oaktadt jag inom Ulsk. tillhört minoriteten, så anser jag mig skyldig här nämna, att ingen röst inom Utsk. höjdes, som kunnat gifva anledn. dertill, att Utsk. velat genom detta motiv kasta skugga på denne man.
Tvertom erkändes inom Utsk. hans utmärkta egenskaper, och detta motiv har tillkommit endast för anslagets bibehållande såsom extra statsanslag, och ej såsom något hvarigenom någon opinion emot den ifrågavande läraren skulle uttalas. Frih. Cederström, Rudolf:
Fullkomligt vitsordande den af Hr Bildt meddelade upgiften ang:de de odelade uttryck af högaktning, som inom Utsk. gjorde sig gällande för den nu ifrågavande
Den 22 April e. m. 329 Professorn, heder jag få anmärka, att då man ser, det elt nyttigt anslag, såsom det tyckes, kan, på det af Ulsk. föreslagna sättet, vinnas med lätthet, hvaremot detsamma möjligen icke kunde i annan form med samma lätthet vinnas, så torde det vara en lämplig klokhetsåtgärd, alt omfatla den utväg, som erbjuder den hasla utsigt till framgång.
Af dessa skäl synes R. o. Ad. icke äga skäl draga i betänkande att bifalla denna punkt, helst efter min upfatlning af moliverna till densamma,] man icke billigtvis bör anses hafva dermed åsyftat alt kasta den aldra ringaste skugga hvarken på den ifrågavande Professorn eller på den läroanstalt, han tillhörer. R. o. Ad. biföll, uppå härefter framstäld propos. hvad Utsk. i förevande punkt tillstyrkt.
25:te punkten, an g: du inrättande af en profession i den pathologiska anatomien och en adjunktur i chirurgien vid Carolinska medico-chirurgiska institutet.
Rifölls. 26:te punkten, ang:de inrättande af en profession lill bibringande af undervisning i den veneriska sjukdomens behandling.
Icke heller i denna punkt vågar jag an hålla om äterremiss, ehuru önskvärdt del vore att lön eller arfvode ansloges åt en klinisk lärare för undervisning i veneriska sjukdomars kännedom och behandling.
Jag mäste dock äfven här lästa mig viii de moliver Etsk. anfört, på det jag icke genom tystnad mätte anses hafva erkänt deras giltighet och sålunda derigenom bindas, då denna fråga ånyo blifver föremål för R.
Sius behjertande, hvilket jag hoppas redan vid nästkommande Riksdag skall inträffa.
Utsk:s antagande, att f. n. tillfälle ej torde saknas för unge läkare alt här inhemta de för behandlingen af ifrågavande sjukdom erforderliga kunskaper, mäste jag i viss mån bestrida.
Visserligen lemna Stockholms stads kurhus och garnisonssjukhuset, hvilka båda tyvärr äro alli för mycket befolkade, godt tillfälle för .de unge läkarne att se nära nog alla former af ifrågavande sjukdom ; men härigenom är erforderlig praktisk undervisning icke vunnen.
För att tillvägabringa en sådan, behöfver eleven en erfaren lärares handledning vid sjuksängen.
Jag anser icke att för denna undervisningsgren oundgängligen erfordras en egen Professor, med full lön, men en klinik för veneriska sjukdomar kan icke utan det allmännas skada länge umbäras, ty delta onda tilltager årligen inom landet, oaktadt de åtgärder som mot detsamma under de sednare decennierne blifvit vidtagna, och det blir med hvarje år af allt större vigt att de läkare, som utgå från läroverken för att i landsorten tjenstgöra, vare sig såsom Lazaretts- och Kurhus-läkare, vare sig som Provincial- eller
Distrikt-läkare, på förband förvärfvat säker kännedom om denna landsplåga, hvars bekämpande, efter inträdet i tjenst måste utgöra ett hufvudsakligt föremål för deras bemödande.
Sundhets-Colhm har ock hos K. M. 330 Den 22 April e. m. 2:ne gånger gjort underd. framställning om Nåd.
St. för erhållande af arfvode, den ena gången uptagel till 6(iö R:dr 32 sk., och nu sednast till 800 R:dr årligen åt en klinisk lärare i denna undervisningsgren, och alt denna underd. framställning hittills icke vunnit del Nåd. afseende den förtjena!, torde snarare vara att tillskrifva mängden af andra behofver, än ett underkännande af detta.
Så förmodar jag ock alt egentliga skälet för SlatsU(sk:s afstyrkande, varit de många och betydliga anslag för medicinal-verket, hvilka vid denna Riksdag redan blifvit tillstyrkta; och om icke alla kunna fyllas nu, vill jag icke förlora hoppet om hällre framgång vid ett kommande Riksmöte, då denna, för den allmänna hälsovården vigliga anslagsfråga åter kan komma att väckas.
Jag hade ämnat begära äterremiss af denna punkt, men då den föregide talaren icke gjort ett dylikt yrkande, så skulle det å min sida vara aldeles utan ändamål.
Jag får derföre inskränka mig till att med honom förena mig uti reservation emot det motiv, som StatsUtsk. begagnat för vägran af bifall lill Hr Brincks motion.
Hvad StatsUlsk:s tillgångar beträffar, så medgifver jag, att Utsk. varit så välvilligt alt medgifva anslag för medicinal-slaten, så alt hvar och en som intresserar sig derför, måste på det högsta vara tacksam, men i afseende på det andra motiyet för Utsk:s afstyrkande, nemi. att andra tillfällen f. n. ej torde saknas för unge läkare att inhemta de för behandling af ifrågavar:de sjukdom nödvändiga kunskaper, så måste jag bestrida delta.
Jag påstår nemi., alt om också läkare hafva tillfälle att se syphilitiska sjukdomar, så är detta icke tillräckligt.
Jag vet icke för min del någon sjukdom, som är så svår att diagnostiera, och så förfärlig lill sina följder, då den oriktigt behandlas, som denna.
Jag hade derföre för min del trott, alt om tillgångar gifvils, detta anslag varit lika mycket af behofvet päkalladt, som behöfligt.
Jag anhåller således få förena mig med Hr Ekströmer i hans reservation emot de motiver som Utsk. begagnat.
Uppå härefter frarastäld propos., biföll R. o. Ad.
Utsk:s yttrande i förevaride punkt.
27:de punkten, an g: de inrättande af en ny undervisningsanstalt för Barnmorskor; 28:de punkten, ang:de anslag för Orthopediska institutet; och 29:de punkten, atig:de anslag för Veterinär-inrättningarne i Riket.
Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 30:de punkten, ang:de förhöjning af anslaget till vaccinationens befrämjande.
Afven här anser jag anslaget böra höjas till de 3:ne sista årens medelbelopp.
Eljest upkommer här samma förhållande, sora vid föreg:de tillfallen, der Utsk. tagit till för litet.
Det torde vara nödvändigt att vid denna punkt anmärka ett förhållande, som börjar göra Den 22 April e. m. 331 sig gällande, icke blott inom vårt land, utan å flere andra länder, der vaccination äger runi.
Man börjar nemi. att förlora en stor del af del förtroende till vaccinationen, som man förut derför haft.
De utmärklasle läkare hafva sådant förklarat.
Jag har talat vid en sådan läkare, som sagt, att om något af hans barn skulle blifva vaccineradl, så skulle han högligen bedröfvas, emedan lian funnit, att vaccinationen verkar skadligare på menniskorna än förr.
Vi hafva på sednare tider gjort en bedröflig erfarenhet om vaccinationens följder inom detta land.
Utom det att upgifler inkomma mångenstädes deröfver alt vaccinationen aldeles icke befrämjar det önskade ändamålet, att kopporna derigenom höfvas, utan barn få koppor likaväl, fastän de äro vaccinerade, så har den äsigten börjat göra sig gällande, att vaccinationen rent af mördar många barn och att, der de få blifva vid lif, så grundläggos derigenom en hel hop barnsjukdomar, som äro af ganska betänklig ari.
Den utmärkte Prof. Kranefeldl i Derlin har för mig nämnt, att vaccinen är ett gift, som inympas på barnets kropp, ett gift, som icke vågar användas i medicinen, derföre all det är ett absolut gift, icke ett relativt gift, utan ett absolut gift, som i medicinen undvikes.
Närman dä besinnar alt det späda barnet blifver utaf detta absoluta giftanstucket i barndomen och att deraf betänkliga följder kunna ske, som icke äro lätta att inse, emedan de stundom inträffa ganska lång tid efteråt, så anser jag skäl, att åtminstone stanna uti detta här stora intresset för vaccinationen, intill dess man börjar erfara, örn icke barnen skulle finna sig bättre af alt vara utan vaccination.
Det skulle vara intressant alt höra en historik deröfver om alla de många barnsjukdomar, som i våra tider existera, verkligen voro sä mångfaldiga under det tidskifte, då vaccinationen icke begagnades inom landet.
Det är anmärkningsvärd!, att samme man, som stridde för vaccinationens införande i Sverige, jag menar Doktor Rosén von Rosenstein, gjorde sjelf den erfarenheten, att ett af bans egna barn omkom genom vaccinationen.
Den, som vill förvissa sig härom, må läsa äreminnet öfver Rosenstein.
Jag för min del är aldeles öfvertygad om att ett af mina barn har genom vaccinationen omkommit.
Samma öfvertygelse delas af barnets egen moder och jag har hört många utom Sverige, äfvensom här i landet yttra, att om icke vaccinationen existerade, sä skulle många sjukdomar, hvarigenom barnens lif nti sällas pä spel, såsom engelska sjukan, skrofler m. fl. barnsjukdomar icke finnas.
Jag får derföre vördsamt hemställa, om det icke vore skäl att återremittera denna punkt till Utsk., på det att man mätte liten smula afsvalna uti detta nit för vaccinationen och pröfva och betänka, om icke det vore skäl att uteblifva med anslag till denna inrättning.
Jag skall icke länge uppehålla R. o. Ad. med uptagande af den siste värde talarens yttrande, ang:de vaccinationen och de bevis han anfört derför, att delta skyddsmedel vore skadligt odh alltså borde förkastas.
Jag har ock endast kunnat upfalta spridda delar af hans anförande, men della har varit alldeles tillräckligt för mig, att icke regrettera hvad deraf för mig gått för - 332 Den 22 April e. m. loradt.
Den värde talaren liar t. ex. bland annat upgifvit, ali den berömde Rosén von Rosenstein i någon af silia skrifter beklagat sig deröfver, att ett af hans barn aflidit till följd af undergången vaccination.
Att detta är ett groft misstag lärer vara påtagligt, ty Rosén von Rosenstein var död åtminstone 30 år innan vaccinationen här i Riket infördes.
Och lika litet som Rosenstein kunnat beklaga sig öfver någon skadlig verkan af skyddskopporna, lika litet ega de, hvilka haft tillfälle att iakttaga deras välgörande verkningar, ringaste skäl misstro eller underkänna deSsa.
Om det än är en sanning, att vaccinationen under de seduastc årtionden icke i alla fall visat sig så absolut skyddande emot smittkopporna, som vid dess första användande, så har den dock, äfven under de sednaste epidemierne, der den blifvit med behörig omsorg i verket satt, visat sig fullt mäktig att hämma farsotens härjningar.
Huru fä menniskor träffas icke nu vanstälda af koppärr?
Huru ringa är icke nu det årliga antalet döda i denna sjukdom, jemförd! med hvad det före vaccinationens införande var?
Den af några»få läkare framstälda åsigten, alt vaccinationen gifvit anledn. dertill, att andra föga mindre än smiltkopporne förstörande sjukdomar, ökade framträda är deremot en hypothes, hvilken erfarenheten på det fullständigaste sätt vederlagt och numera hvarje förståndig läkare förkastat.
Jag anhåller om bifall till Utskis Utlåt.
Den anmärkn., som jag nyss gjorde, rörde Betänk.-s följande punkt.
Jag bade med blyertz antecknat henne, men något för högt på sidan, och anhåller således, att få vid nästa punkt förnya hvad jag nu sade. R. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i förevaride punkt tillstyrkt. 31 ista punkten, ang:de anslaget lill farsoters och smitlosamma sjukdomars botande.
Hr von Hartmansdorff-
När man sammanlägger de summor, hvilka Utsk. här upgifvit såsom motsvarande bristerna på detta anslag, under åren 1849, 1850 och 1851, så utgör beloppet deraf 30,420 Ridr för alla lie åren, följaktligen något mer än 10,000 Ridr om året.
Emedlertid har Utsk. endast föreslagit 9,000 Ridr årligen.
Således upkommer årlig brist af 1,000 Ridr, hvilket jag bordt anmärka.
Jag tager mig friheten hemställa om icke Hr von Hartmansdorff ville nedsummera alla sina anmärknir i detta fall och att vi, vid, slutet af Hufvudtitlarne, måtte få besvara dem på en gång.
Jag anhåller ora bifall till denna punkt i Delänk.
Det lärer vara 10,000 Ridr om året.
Förevaride punkt blef härefter af R. o. Ad. bifallen.
32:dra punkten, ang:de väckt fråga om ytterligare anslag för Svenska Läkare-sällskapet.
Den 22 April e. ra. 333 Hr Ekströmer:
Då jag eger så många anledmr alt med tacksamhet erkänna det välvilliga afseende så väl StatsUtsk. som R. o. Ad. vid behandlingen af de flesta bland de under denna Riksdag framställda fordringar på anslag för Läkare-corpsen och Medicinal-verket, torde det måhända anses såsom en otillböi lig oförnöjsamhet, då jag vågar hos R. o. Ad. anhålla om återremiss af denna punkt.
StatsUtsk. stöder sitt afstyrkande af bifall lill motionen derpå, att Svenska Läkare-sällskapet är en enskildt stiftelse och att beviljandet af understöd åt detta sällskap skulle kunna såsom praejudicat åberopas af andra sådana stiftelser.
Det är visserligen sannt, att ifrågavar:de sällskap är en enskildt stiftelse: sä var ock VetenskapsAkademien.
Den stiftades af några få vetenskapsmän, hvilka sedermera derpå begärde Kongl, stadfästelse; den hade alltid af Staten njutit understöd, och ingen lärer neka att den i fullt mått återgäldat detsamma genom sin för fäderneslandet lika gagnande som hedrande verksamhet; men hvad Vetenskaps-Akademien är för naturvetenskaperna i allmänhet, det är Svenska Läkare-sällskapet numera för läkare-vetenskapen.
Att vägra understöd af allmänna medel till en stiftelse, derföre att den upkommit genom enskildta mäns omtanka, vore illa beräknadt, så vida den nemi. ådagalagt att den för det allmänna är nyttig och understödet för dess verksamhet behöfligt. R.
St. hafva äfven vid många föregmde tillfällen åt sådane stiftelser beviljat anslag.
Sålunda har till och med nu ifrågavar:de sällskap alltsedan 1815 års Riksdag, d. v. s. nära nog alltifrån dess stiftande af Staten åtnjutit ett sådant, af 500 R:dr årligen.
Dess verksamhet har sedan denna tid, och serdeles under det sista 10-talet af år, på ett för läkare-vetenskapen välgörande, för fäderneslandet hedrande sätt utvecklat sig.
Att delta berott af den moraliska kraften, det stegrade vetenskapliga nitet faller af sig sjelf; — och derförutan skulle sällskapet föga uträttat; dock fordras äfven för en korporation af denna beskaffenhet, materiella hjelpmedel för att kunna åstadkomma det goda, hvarför den sträfvar.
Sålunda har Läkare-sällskapet visserligen genom dess medlemmars tillskott bildat ett ganska betydligt bibliothek, men att underhålla detsamma, d. v. s. alltid hålla det försedt med de vigtigaste nyare arbeten i den mån de utkomma, dertill förslå på långt när icke dess nuvande tillgångar, hvilka knappast öfverstiga hvad en eller annan af våra ulmärktare läkare åi ligen offrar på sin enskilda boksamling, hvilken dock vanligen afser endast en gren af den medicinska litteraturen, då deremot sällskapets bibliolhek måste afse denna i sin helhet; och denna litteratur är tvifvelsutan en af de vidlyftigaste och dyraste.
Sällskapet, som oundgängeligen måste hålla ett stort antal utländska journaler, har sålunda föga alt disponera för inköpet af egentliga och större medicinska arbeten; — de dyra praktverken, hvilka dock framför andra, böra finnas i ett bibliothek, måste här saknas.
Ett vigtigt skäl alt genom understöd af allmänna medel sätta Läkare-sällskapet i tillfälle att i någon mån afhjelpa detta för dess verksamhet menliga förhållande, torde kunna hämtas deraf, att Sällskapet beslutat att alla dess bokreqvisitioner göras med afseende äfven på Carolinska Institutets bibliothek, till hvilket de af sällskapet införskrifna böcker efter vissa års förlopp 334 Den 22 April e. m. successivt öfverlemnas, hvarigenom åsyftas alt sålunda eflerhand hilda ålminslone ett, någorlunda fullständigt medicinskt bihliolhek, hvilket i sjelfva verket för kommande tider hlifver en Statens tillhörighet.
Hvad angar sällskapets lil i erära verksamhet, torde böra erinras, att densamma, som under de första åren af sällskapets tillvaro inskränktes till utgifvandel af årsberättelser, sedermera utsträcktes lill publicerandet al handlingar deraf en värderik serie utkommit samt ytterligare sedan flera år tillbaka af en tidskrift för läkare, hvilken eger och förtjenst stort anseende både inom och utom riket, och hvilken, serdeles för våra fandsorts-läkare, hvilkas tillgångar sällan medgifva dem att hälla utländska journaler, är af stor nytta.
Föröfrigt är det inflytande, som sällskapet å hela Svenska läkare-rorpsen utöfvar, lill undethållande och lifvande af dennas vetenskaplighet, af oberäknelig vigt.
Det kan med rälla anses såsom en undervisningsanstalt i högsta mening, ty dess lärjungar äro vetenskapligt bildade män, hvilka här utbyta erfarenhet och kunskaper.
Det framtvingar vetenskapligt sträfvande der liknöjdhet i mangel fall annars skulle råda.
Den unge läkaren i Stockholm är genom sällskapet i ständig beröring med de äldre och erfarnare och eger tillfälle att omedelbart inhemta deras omdömen i de vigtigaste vetenskapliga frågor, och de, som icke ega fördelen af della umgänge med de första bland sina yrkesbröder, njuta dock frukterna af dessas verksamhet, genom tillgången till de skrifter, hvilka af sällskapet utgifvas.
Med ett ord, Svenska läkare-sällskapet är för nprällhållandet af vetenskapligheter hos vår läkare-corps, en dyrbar, jag vågar säga en oumbärlig institution och att
Slaten å sin sida bereder detsamma de materiella tillgångar, hvarförutan det ser sig hindradt, att uträtta allt det goda, det nyttiga, som det åsyftar, kan sålunda icke betraktas annorlunda än såsom gagnelig! för det allmänna.
Om alltså R. o. Ad. bifaller min vördsamma anhållan om ålerremiss af förevarrde punkt gör jag mig förvissad alt StatsUlsk. vid förnyad pröfning af frågan icke skall vägra silt förord för beviljandet af ett till sitt belopp obetydligt anslag, för ett så vigtigt ändamål.
Jag beklagar den ulgång, som den ifrågavar:de motionen rönt inom Utsk. och anser mig böra förklara att jag icke har deltagit i beslutet om densamma.
Det serdeles sakrika anförande, som den siste värde talaren framställt, innehåller så många skäl för anslaget, alt knappast några flera kunna dertill läggas.
Likväl ber jag att få yttra, alt jag för min del betraktar anslaget såsom en hedersskuld af Nationen lill vår läkare-corps.
Det är otvifvelaktig! att vi lill stor del hafva att tacka denna institution, hvilken är, såsom den siste värde talaren så riktigt yttrat, en vexel-undervisningsanstalt för bildade och vetenskapliga män, för den skicklighet våra läkare ega.
Utan denna ledstjerna skulle läkaren kanske snart nog förlora den rätta stråten vid sin behandling af sjukdomarne; och läkarekonsten nedsjunka till en praktisk slentrian.
Hvad nytta som de läkare, hvilka der kunna sammanträffa och utbyta sina tankar och jemföra sina observationer, kunna hafva, är, äfven för den i ämnet profane, ögonskenligt, men det är icke allenast de läkare / Ben 22 April e. ra. 335 sora bo i eller kring hufvudsladen som hafva nytta häraf, alla landets läkare och följaktligen äfven dess innevånare i allmänhet njuta fördelar af sällskapets tillvaro emedan Läkare-sällskapet utgifter en Tidskrift, sora innehåller en relation öfver dessa observationer och sprider öfriga nyttiga medicinska kunskaper.
Då nu, genom de motionen följaktiga handlingarne är bevisadt, att inkorasterne för detta sällskap äro så ringa, att läkarne sjelfve mäste dertill bidraga, så är det väl icke för myckel hegardt att Slaten träder emellan och lemnar understöd till ifrågavarrde sällskap.
Det kan visserligen sägas, all sällskapet är en enskildt stiftelse, men långt ifrån att anse det såsom ett fel att det är en sådan, finner jag deruti en ökad förbindelse för Staten att träda emellan för att föra stiftelsen fram till sitt syftemål.