Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter den bestämda liden, t. ex. början af år ]84ii, ncdsatles deras värde med och hvad som af Slaten blifvit invexladt, återutgafs efter samma grund, hvarigenom förlusten hlefve mindre än på ommyntning.
Hvad som deremot behöfde preglas nytt, minskades i samma förhållande som värdet.
Dä summor, beräknade efter gamla fördelningen, böra öfverföras till den nya, möter ingen svårighet, såvida de ej öfverstiga 6 sk. r:gs, som jemnt motsvara *25 styfver.
Ar beloppet åter mindre, så uppkommer visserligen på ena sidan vinst och ä den andra förlust, hvars belopp jag vill undersöka.
Lätom oss dä för tydlighetens skull vid detta tillfälle kalla fjerdedel skiIlingen en skillingsstyfver.
Den som hade att fordra 24 skillingsstyfver, erhölle jemn liqvid med 25 decimalstyfver.
Den sorn bade att fordra 23 sk.styfver, erhöll 24 dec.styfver och hade en vinst af ,js sk.styfver, eller något mindre än runstycke r:gs; allt som beloppen förminskas till 22, 21 o. s. v. styfver, ökas vinsten ända till 13.
Den som har att fordra delta antal sk.styfver, erhåller 14 dec.slyfver och har en vinst af sluslyfver, eller något mindre än 1 rst. r:gs.
Det är maximum för vinsten.
Den som har att fordra 12 sk.styfver, erhåller endast 12 dec.styfver och förlorar jemnt ett rst. r:gs.
Det är maximum för fordringsägarens förlust, som successivt aftager alltsom styfrarnes antal nedgår till 11, 10 o. s. v. — Jag betviflar, att någon tiggare gör afseende på vinster och förluster, inskränkte inom besagde gränsor, synnerligen då chancerna för båda delarne motväga hvarandra.
Den sista invändningen mot decimalsystemet, eller att det ej medgifver ett fortsatt delande med 2, saknar ej all grund.
Det hade onekligen varit bättre, om hasen för siffersystemet bade varit S eller 12, i stället för 10, men detta är något som Den 1 i Augusti e. m. numera ej låter sig afhjelpa.
Enligt hvad jag föreslagit, skulle dock riksdalern kunna jemnt iludelas rinda till åttondedelen, uS styfver; det iir lika långt, sorn den nu kan 2-dclas i hela skillingar.
Behofvet af tvådelning blifver ock högst betydligt inskränkt, när deciiualsystemet i mätt oell vigt, hvilket redan länge varit förberedt, hunnit införas, och vågar jag på anförde grunder tro, alt de betänkligheter, som emot delta systems antagande blifvit framställde, efter noggrant skärskådande, kunna åsidosättas.
Beträffande bankens sedlar, påkallar den föreslagne myntenheten ingen annan förändring, än att texten ändras i öfverensstämmelse med lagen sålunda, att orden: ”inlöser denna sedel u on r:dr b:co, med oa r:dr silfver specie, efter i83o ars myntfot”, förändras till: ”inläser denna sedel å oo r:dr, med oo species i silfver, efter iS3n ars myntfat.
— Valcurerne å r:drsedlarne böra blifva oförändrade, utom de tvenne högste, som lämpligen kunna nedsättas till 500 och iOO r:dr, och tryckas på tvären, för att ej förblandas med dem ä 500 och 100 r:dr b:co.
Om denna motion kommer att remitteras till BancoUtsk., torde detsamma, för behandlingen deraf, böra sälta sig i beröring med LagUtsk.
Ehuru fullständigt utarbetad
Hr vou Troila motion än är, visar den just, att Hr Lcfrens förslag att gifva nytt namn åt myntenhelen, liar företräde.
Genom en af §:ne i Hr vou Troils förslag skall, ifrån en viss dag, i alla afhandling»!', der riksdaler namnes utan tillägg af myntslag, sådant betyda den nya riksdalern, motsvarande r:gs r:drn.
Detta skall hafva den följden, alt, oaktadt stadgandet derom på allt möjligt sätt olfenlliggöres, genom publicatiou i kyrkorne och införandet i lagsamlingar m. m. förluster för en stor del af landets innevånare skola uppkomma, genom pfiffiga personers missbruk af enfaldigas oförstånd.
Della uudvikes, då man antager ett nytt namn.
För öfrigt instämmer jag med Hr von Troil om fördelen af deciinal-syslemet, men hemställer likväl, om icke benämningen af två styfver later besynnerligt för örat och kan gifva anledning lill förvexlingar.
Skulle man ej i stället kunna begagna ordet slant eller öre?
Jäg har också fästat mig vid del namn, som IIr von Troil velat gifva ät TJ0:del af den nya myntenheten.
Han började sin framställning med alt säga, att. hvad begreppet tvästyfversslant betyder, är allom bekant, och då trodde jag, att Hr von Troils tanka vore, att man helt enkelt skulle kalla 1J0:del af den nya mynteuheten forén slant, och jag yrkar, att denna enkla benämning må antagas i stället för två styfver, hvilken sednare benämning icke står att förena med den reda, som för öfrigt ligger i systemet.
Jag hoppas, att decimal-syslemet skall förr eller sednare bli infördi t värt mynt, och tror, alt det skull blifva för allmänheten lamp - 212 Deli ti Augusti e. m. ligt att begagna detta räknesätt, som är så naturligt: yrkande jag denna grundsats så varmt och sd lifligt, derföre alt det utgör ett stort vehikel för folkbildningen i allmänhet; ty så länge iekc i mått, mål, vigt och penningar deeimal-systemet är infördt, kan icke allmänheten verkställa alla behöfliga räkningar med simpla quatnor species i hela tal, men derefter behöfver den stora massan af allmänheten icke eller något konstigare räknesätt, än nämnde 4 slag, oell detta är ett så stort steg framåt på culturens bana, alt man icke borde hesitera vid dess uttagande, helst det är så naturligt.
Jag hemställer, hvilken skillnad det, är alt mäta en längd med 3 särsk, mått, i stället för ett, att säga 1 aln, eller 4 qvarter eller 24 turn och så |:delar etc.; der hafva vi redan 3 enheter, som skola multipliceras eller subtraheras eller divideras, i stället för att begagna j^rdelen, då mart bar sitt system klart.
Hr von Troil: Hr Rosenblad har trott, att oreda och förvillelse skulle uppstå, derigenom att man stadgade, alt ordet riskdaler skulle betyda r:dr r:gs, dä det i manga är bclydt r:dr b:co.
Jag kan visserligen icke undra pä, alt Hr Rosenblad, såsom Banco-karl ox professo, vänjt sig att vid bemärkelsen r:dr fästa ordet b:co, såsom förstådt derunder; men så är iekc fallet inom den stora allmänheten af arbetsclassen, ibland hvilken det dagligen säges riksdaler, utan något tillägg, och icke ringaste tvekan uppstår, att ju dermed menas r:dr r:gs.
Hvad jag föreslagit är endast en stadfästelse på hvad bruket redan gjort gällande.
Att Hr Rosenblad oell flere andre, som röra sig med större» capitaler, vanligtvis, dä ordet riksdaler nämnes, mena r-.dr b:co, har här ingen betydenhet, emedan personer af den bildade classen lätt vänja sig vid en så enkel förändring, sorn denna.
— I öfrigt hafva 2:ne ledamöter fästat sig vid den af mig föreslagna benämningen 2-styfver: jag har redan förutsett delta i min motion och vill nu icke upprepa hvad jag i det hänseendet deri anfört; men då Hr Lefren yttrat, det han, vid åhörandet af ordet tvåslyfversslant i min motion, såsom varande ett redan kändt begrepp, trodde alt jag ämnade föreslå, att 1 Andelen af nya myntenheten skulle benämnas med slant, sä ber jag om förlåtelse, att jag vågar påstå, att detta ord slant är en ganska obestämd benämning, ty det tillägges allt kopparmynt, såväl runstycken som skillingar.
Deremot om man tager första delen af ordet tvåslyfversslant, d. v. s. brukar ordet tvåstyfver, så är det något som utan undervisning, genom blotta benämningen, är kändt af den aldra enfaldigaste.
Man må både åt enheten och dess underafdelningar gifva nya namn, man må kalla dem krona, cenlime eller hvad som helst, så är jag öfvertygad, att den lägre folkclassen ganska länge, kanske under ett århundrade, skall benämna den förra r:dr och den sednare tvåslyfver.
Jag tror derföre, att, för undvikande af flere benämningar för samma sak, som just är den oreda man bör söka undgå, finnes ingen annan utväg, än antaga de benämningar, som af den lägrg folkclassen begagnas.
Den 14 Augusti e. m.
213 Hr Rosenblad:
[Jr von Troil har missförstått det skäl, sorn förmådde mig att göra anmärkn. vid hans förslag.
Jag gjorde den icke, emedan jag ansåg, alt den stora allmänheten skulle kunna missledas i begreppet om hvad r:dr betyder, utan derföre alt det stadgades som ett lagbud, att då i någon laglig afhandling det särskilda myntslaget icke vore utsatt efter ordet r:dr, skulle dermed alltid förslås den nya r:dr, eller det belopp, som svarar emot nuvar. r:dr r:gs, i stället för det gamla förhållandet af r:dr b:co.
På detta sätt kunde den enfaldige, sorn icke kände delta lagbud, försträcka en summa penningar, oell dä han ej fästade uppmärksamhet derpå, alt å den revers lian till säkerhet för lånet undfick, myntslaget, hvaruti han ägde rätt alt återfå sin egendom, icke var utsatt, slutligen bekomma i stället för fulla beloppet deraf.
Jag anför delta som ett bevis på, af huru mycken vigt det är att, så vidt möjligt, noga vårda den enfaldiges rätt emot egennyttan.
Att sådane missbruk, i följd af dylika lagbud, i äldre tider ägt runi, derom äger jag genom arf en egen beklaglig erfarenhet; men detta förebygges åtminstone till största delen och förvexlingar förekommas, om nya benämningar antagas.
Hvad Hr von Troil föreslagit i afseende å det större silf— vermyntet, att det må benämnas species, med uteslutande af ordet r:dr, gillar jag fullkomligt, pä så sätt, att på specien äfven ultryckes värdet i nya mynt-enheten.
I afseende å ordet slant, så är det visserligen sant, att man dervid icke fäster något bestämdt begrepp; det högre kopparmyntet, äfvensom det som understiger en half skilling, har jag dock icke hört benämnas slant.
Men just derigenom alt allmänheten dervid icke fästat ett bestämdt begrepp, så, om denna benämning åsätles värdet af nuvar. halfskiiiingen r:gs, uppfattar den bilt hvad dermed förstås.
För mig är det i öfrigt likgiltigt, hvilken benämning sorn autages, blott förvexling af begreppet undvikes.
Jag är ledsen att hafva missförstått Hr Rosenblad, men det kom sig deraf, att, under det han hade ordet, tilltalades jag enskildt af en utaf Husets ledamöter.
Jag skall nu utbedja mig alt få upptaga anmärkn., och hoppas kunna ådagalägga, alt den saknar grund.
Vi äga för närvar. r:dr b:co och r:dr r:gs: reverser hafva alla af oss sett utgifna på begge myntslagen, isynnerhet ser man förskrifuingar å mindre belopp, utgifue i r:dr r:gs.
Om nu en revers, pä hvilken stöde hvarken b:co eller r:gs, utan endast r:dr, förekomme till utsökning, sä hemställer jag om domaren skulle kunna dömma till a»riat, än den mindre valeuren, eller r:gs, såsom det ostriga, med hvilken skuldsedeln borde inlösas ; ty huruvida reversen borde infrias med b:co, det berodde pä huruvida särskilda omständigheter bestyrkte, att skulden var större än sjelfva förskrifningen.
Således linnes icke i det - 214 Den 14 Augusti e. m. ta afseende någon nyhet införd, utan en blott lagbestämmelse, huru tillgå skall.
I öfrigt, och hvad benämuingarne angar, är del sådant som visserligen lill en del beror af tycke och smak; öfverlemnande jag den saken till BaucoUlsk. och sedermera till R.
Sl:s bepröfvande.
Jag har framställt, hvad jag tror vara af nytta för allmänheten, icke för mig, icke för dem, som äro mera bildade än jag, utan för den class, på hvilken man här bör i främsta rummet häfver afseende.
I händelse icke någon bestämd lag funnes, som stadgade hvad med r:dr förslås, är det naturligt, att endast särskilda omständigheter kunna leda domaren vid pröfningen af den fråga, i hvad slags mynt en skuldförbindelse må anses hafva varit utfärdad; men då förhållandet nu är, att med r:dr förstås, efter lagen, icke r:gs, utan b:co, så hemställer jag, om icke vid afgörandet af en tvist, der myntslaget icke varit utsatt, och icke bevisning om hvilket som varit afsedt, kunnat vinnas, domaren skulle dumma till betalning af b:co.
Jag öfverlemnar detta till hrr juristers omdöme.
Hvad benämningen af myntet angår, tror jag det vara af stor fördel, att den förändras pä ett ändamålsenligt sätt, sä att förvexling och förvillelse aldrig må kunna uppstå; dä blir det deri, som aila affärer komma att uppgöras, och dermed alla missbruk förebyggda.
Jag har i min motion alldeles förbigått fråga om verkställigheten af enhetens underafdclningar, derföre all jag trodde och tror ännu, att detta är en sak, som beror på Konungen, emedan det är en ekonomisk fråga.
Sländerne äga valrätt att, jemte Konungen, bestämma landets mynt till en hel i skrot och koin, men hafva deremot ingen rättighet alt intränga som lagstiftare på den ekonomiska lagstiftningens område, eller något att skaffa med deu benämning af myntenheten oell dess särskilda underafdelningar, som Konungen kati finna för godt att gifva.
Skulle det bli fråga att inom Stånden söka namn, sä finnes ett gammalt godt, hvarmed 1J0:delen kunde betecknas, nemi. ordet fyrk, som var ett gammalt mynt, och efter hvilket röster inom rikets släder beräknas.
Jag vill blott ytterligare anföra, alt jag icke vet, hvarföre ej riksgäld skulle kunna vara ett lagligt myntvärde i förskrifningar, som kunna utfärdas, så länge vi hafva riksgäldssedlar.
Detta lill svar pä Hr Rosenblads scdnaste yttrande.
Hr von Troils nu väckte motion, jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden, remitterades till Banco- och LagUlsk:n.
Hr Hallenborg, Carl Johan, hade inlemnat följande:
Uti skrifvelse af d. 8 Äng. 1840, som finnes intagen i 10 Den 14 A u gus ti e. m. 215 sami.
Irsta afd. sid. 87 af hih. till samina ars riksdags-prot., anhiillo rikets då församlade Ständer hos K.
M. om fastställelse å ett af dem antaget nytt myntsystem, enligt hvilket den gemensamma mynt- och räkne-enheten, motsvarande 12 sk. silfverspecie och i räknevärde enahanda med en rrdr rrgs-sedlar eller 32 sk. hrco, skulle kallas rrdr curant; och ehuru Ii.
St. redan vid 1834 års riksdag gjort en likartad anhållan, erhölls icke bifall till den föreslagne förändringen, hvars nytta och behof klarligen inses af ofvan åberopade uud. skrifvelse; och pä det icke frågan härom mätte förfalla, vågar jag föreslå, del rikets nu varande Ständer äfven ville antaga förberörde nya myntsystem jemte hvad dermed sammanhang äger, och derå begära K. M:s nåd. sanction.
— Om remiss till BancoUlsk. af detta milt anförande anhåller jag.
Remitterades till BancoUlsk.
Hr Rå fe It, Anton, anförde skriftligen:
Bland rikets allmänna inrättningar, som i sednare lider undergått vigliga och stora förbättringar, är otvifvelaktig! postväsendet; men de författningar, ordningar och inslruclioner, hvarefter styrelsen går, postförare och corresspondenler hafva sig att rälta, äro föga kände.
— För mer än 150 år tillhaka trycktes en samling, som är svår att erhålla, och meddelar föråldrade och numera olämpliga stadgauden.
Både den enskilde och äfven domare-personalen sakna ledning af promulgerade lagar i ämnet.
St. hafva vid tvenne riksdagar i und. anhållit få postförfaltningarne omarbetade, och K.
Öfver-Postdirecteursembelet upplyste vid sednaste riksdag dåvar.
Ekon.Ulsk., att berörde författningar voro under arbete; men ehuru fyra år derifrån förflutit har ingenting i saken afhörts.
— I auledn. häraf anhåller jag vördsamt fä föreslå, ali R.
St. i önskningsväg anhålla, att nu gällande poslförfaltningar må öfverses, sammanföras och till trycket befordras, offentligen promulgeras, samt domslolarne i författningssamlingen meddelas.
Om remiss till Ekon.Ulsk. auhålles vördsamligen.
Hr af Grubbens, Nils Wilh. uppläste följande:
Pä de grunder min motion sisth riksdag innehöll om inrättande aj' en advocat-corm på stat i Sverige, likasom i de Jiesta andra länder, far jag nu ytterligare derom väcka motion.
De sammansatte Lag- och StatsUtskm gillade icke då min åsigt i saken, utan ansåg vår lagbok vara så tydlig och klar, att hvem som helst kunde draga sig igenom vid domstolarne, ulan advoeat.
Men det är just motsatsen med vår lag; ty der ändras eller upphäfvas §§ hvarje riksdag och andra tillskapas, en mängd K. bref utgifvas m. m.; och huru är det möjligt för en person, som icke är jurist, att kunna så följa med sin tid 210 Den 14 Augusti e. ra. och känna delta, helst sedan år 1830 ingen lagsamling utgifvits, oaktadt 11.
Högh St. beviljat medel till dess tryckande och ingifvande tid efter annan, enl.
Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s betänk.
N:o 7 af d. 14 Febr. 1829, på en af mig då väckt motion i ämnet, hvilken gillades af alla fyra Stånden.
Min motion är egentligen väckt för Sveriges allmoge, hvilkas hela välfärd ofta beror på en dålig advocat, som, för att förtjena penningar, narrar dem att processa.
Huru ofta har man icke hört, att en och annan af dem, för en småsak, hvarom de tvistat, fått gå från hus och hem, blott för det de blifvit bedragne och tubbade af en s. k. bränvinsadvocat, som är utan allt ansvar?
— Kostnaderna för denna advocat-corps, jag projectcrat, skulle icke blifva så betungande för statsverket, som icke fördelarne öfvervägas deraf.
Om man antager en förste advocat för hvart län, jemte 2 commissions-advocater, den förre med 500 r:dr b:co lön årligen och hvardera af de sednare 250 r:dr lön; sä blefve för hela riket en årlig utgift af 24,000 r:dr b:eo; således 1000 r:dr för hvarje län.
Alt städerne må antaga och sjelfve löna sina advocater till hvad belopp de vilja, faller af sig sjelf.
För öfrigt torde en sporteltaxa böra inrättas, så att allmoge må veta hvad de böra betala och ej som nu, efter godtycke af de sig s. k. advocaterna, öfver höfvan beskattas.
Om remiss af denna min motion till Lag-samt StatsUtskm, auhålles vördsammast.
Remitterades till Stats- och LagUtsktn.
Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik, hade låtit inlemna följande 3:ne motioner: l:o.
Den inrikes seglationen är belagd med båkafgifter, så snart fartyg komma ifrån saltsjön; och då härvid förekommer, att flere orter uti saltsjön, och deribland hela Södertörn inom Stockholms län, som genom de inre segellederne har sin trafik på Stockholm eller Mälaren, med deras farkoster aldrig passera eller hafva ringaste nytta af någon båk; sä synes äfven billigheten fordra deras befrielse ifrån båkafgifter, så snart de komma ifrån orter, hvilka bevisligen ligga innanför alla bakar, eller fyrniugsanstalter; hvilket jag tager mig friheten hänskjuta till R.
St:s uppmärksamhet, och anhåller om remiss til Bevilln.- Ltsk.
Be villa.- samt allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:n. 2:o.
Bevilln.förordningen stadgar en alltför hög afgift för inspectorer, hvartill jag aldrig kunnat göra mig grunden begriplig, enär detta yrke visserligen icke är ibland sådana luxartiklar, som t. ex. huspredikanter; och då äfven härtill kommer ett stadgande, som ålägger bevillning för inspectorer, ehvad man Den 14 Augusti e. m. 317 sadan äger eller icke; så synes mig förhållandet böra tagas i närmare öfvervägande, då det troligen kommer att utrönas, det obillighet i stadgandet här verkligen är för handen, när rättigheten att sjelf sköta sin egendom, utan biträde af inspector, bör vara oförkränkt, hvilket den icke är sä länge att rättarebiträde för ett bestämdt hemmantal påförer egenskap af inspector, och i och med detsamma ofta nog ett emot biträdet alltför högt bevillnings-belopp.
Jag tager mig friheten derföre föreslå, att det nu i Bevilln. -förordn. gällande stadgandet af bevillning för inspectorer måtte sålunda förändras, att inspectorer erlägga bevillning uti en viss proc. af lönen i den proportion, som Bevilln.Utsk. kan linna med billighet och rättvisa öfverensstämmande, samt att det stadgande, som för ett visst hemmantal ålägger afgift, som för inspectorer, utan afseende om ett sådant biträde begagnas eller ej, måtte ifrån Bevilln.-förordn. utgå, såsom i min tanka både obilligt och orättvist.
Jag anhåller om remiss till Bevilln.Utsk. Remitterades lill Bevilln.Utsk. „3:0‘ Jag har helt nyligen ifrån K.
Kammarrätten emottagit ett så lydande anmärkningskraf: ”Bland de personer, Bevilln.-förordn. upptager vara berättigade till lindring i kronoutskylderue för ägande fyra eller flere minderåriga barn, förekommer ej husbonde för dess tjenstehjons; i följd hvaraf och enär en så beskaffad lindring blifvit för följande tjenstefolk tillgodoförd, nemi. — — — — lill betalning anmärkt, helst K.
Kammarrätten gillat och fastställt enahanda anmärkn. vid 1839 års Jönköpings läns landsbok.”
Då Bevilln.-förordn. icke innehåller, att lindring i kronoutskylderne för ägande fyra eller flera minderåriga barn ej af tjenstehjon må tillgodonjutas, sä synes all anledn. vara för handen, att rättelse uti en sådan K.
Kammarrättens, lindrigast sagdt, besynnerliga tydning af Bevilln.-förordn. genom klagan hos K.
M. troligen skulle vinnas; men dä lösen för Konungens resolution i en sådan fråga kommer att belöpa högre än det aflordrade krafvet, har jag ansett lämpligare att vördsamt anhålla om R.
St:s uppmärksamhet på behofvet af Bevilln.- förordningens förtydligande i denna del, så alt i densamma må blifva uttryckt, att tjenstehjon, som äger fyra eller flera minderåriga harn, må komma i åtnjutande af samma lindring i kronoutskylder, som alla andra, hvilka Bcvillnförordn. afser med sitt stadgande i detta hänseende, helst det är tjenstehjonet, som betalar sine mantalspenningar och sin bevillning, ehuru beloppet understundom måste af husbonden förskjutas.
Jag anhåller om remiss till Bevilln.Utsk. Remitterades till Bevilln.Utsk. 28 * 218 Den 14 Augusti e. ro. Upplästes en af Ilr Hallenborg, Carl Johan, inlemnad, så lydande motion:
Nuvarande national-beväringslag tillåter conscriberad att sätta annan person i sitt ställe.
En sådan dispens befordrar icke den krigiska auda, sorn bor finnas hos hvarje Svensk medborgare; ty tankan alt kunna genom penningar befria sig frånfjden heligaste af alla pligter, nensi, den att uppoffra lif och blod för ett älskadt fäderneslands frihet och sjelfbestånd, roedförer veklighet och liknöjdhet; dessutom är en sådan rättighet en orättvisa mot den fattiga eller mindre bemedlade beväringsynglingen.
Han skall finna del bardt, att lian mäste slilas frän anhörige och vänner under det bättre lottade likar konna friköpa sig från krigets faror och besvärligheter.
De rika hafva sä många företräden framför de fattige, att de allt för väl kunna dela ledt och ljuft med de sednare, när det gäller att värna fosterlandet eller att dertill inöfvas.
Ehuru jag icke gerna vill hemta exempel från despotiska Stater, mäste jag dock erkänna förträffligheten af Preussens eonscriptious-system, som, ulan åtskillnad, sätter furstens och bondens, rikedomens och armodets söner i samma led.
I afseende på tiden för beväringens vapenöfniugar, hvilken nu är alltför kort, vore äfven en förändring att önska; men då jag är öfvertygad, att en upplyst och fosterländsk sinnad Regering icke underlåter i sinom tid att derom till R.
St. göra nödiga framställningar, föreslår jag endast nu, det R.
St. mätte besluta, att hos K.
M. anhålla 0111 utfärdande af ett påbud, som förbjuder beväringsskyldig all genom lega befria sig från krigstjenst.
— Om remiss till Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk. får jag anhålla.
Remitterades till Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekou.Utskm.
Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, bade inlemnat följande : Jemlikhet, säger man, fordrar tiden, och deri har man rätt; men tolkarne af detta lidens kraf hafva gifvit deråt en falsk riktning.
Egoismen har tagit färg af menniskokärlek, och afunden har gömt sig bakom en slöja af menniskorätt.
Uti ropen örn lika förmåner fordrar hvar och en nedflytlning af de lyckligare i samhället till sitt lilla jag, men ingen stämma bar höjt sig för att underlätta den vanlottade att komma i jembredd med sig sjelf.
Uppåt mäste man sträfva, men ej för att rifva ned hvad som redan står högt.
Alt genom förädling af den sjunkna menniskan, öppna vägen för en livar alt kunna njuta af lifvet, är ett ädelt befordrande af jemlikhet.
Man tror sig hafva gjort nog för mensklighetens sak, då man banat väg för alla till valurnan; men jag tror, att man bättre iakttagit folkets väl, om man förut sökt bereda dem af det uppväxande slägtet, hvars enda arf är gatan, tillfälle att blifva nyttiga för sig sjelfve och samhället.
Ej förr än, så vidt sig göra låter, för alla beredes utväg att genom egen omtanka kunna komma till högsta njutning af lifvets goda är jern - Den 14 Augusti e. m. 213 likhet annat än elt betydelselöst ord.
Politisk rätt med tom mage är en parodi pä mensklig lycka; oell är det för att sätta i jemnvigt med hvarandra politiska rättigheter och timlig utkomst, som jag vördsammast får fästa R.
Sles uppmärksamhet på den nya kast, som de sednare åren tillkommit i vär hufvudstad, och hvars anor äro lasten och hvars näring’ är brottet.
Ingen af I O • . * dem som atagit sig folkets sak, har ännu med kraft sökt sätta en gräns för det allt tilltagande hamnbuseritt.