Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungamagt; med full sjelfförtröstan på sin egen vishet, uppgjorde Förslag som vid fara af onåd skulle antagas, då klagade man med skäl öfver saknad frihet i öfverläggningarne.
Likväl, när StatsUtskottet vid-1809 års Riksdag begärte att en Financeplan måtte af Konungens Embetsmän till Rikets Ständers granskning afgifvas, blef detta Förslag af plena förkastad! och det var nära att anses sorn en kränkning af Rikets Ständers rätt.
Hvarifrån kommer det väl nu, att man äskar difecte af den så kallade Ministéren dylika arbeten?
Efter hvad jag haft äran anföra om Rikets Ständers granlagenhet att vid 1S09 års
Riksdag ensamne uppgöra, hvad som angick de Financiella ärenderne, och då både sakens beskaffenhet och Rikets Ständers anseende, tora ingifva öfvertygelsen att de icke varit ledde af annat än omständigheternas kraf och kän - Den i 7 April c, m. kännedomen af Fäderneslandets behof, tror jag mig icke böra ingå f någon ornständelig bevisning för att ådagalägga, att det icke berodt af Ministéren, hvarken att förekomma förblandningen af Statens skuld med Statens mynt, eller hvad Friherre Anckarsvärd kallat Discontkatastrophen.
Em* betsmannabefattning ända till slutet af 1812, men Ledamot af StatsUtkottet vid 1809 års Riksdag, anser jag mig så mycket mera pligtig intyga, att i Konungens allmänna nådiga proposition till StatsUtskottet af den 9 Junii 1809 är den önskan formeligen uttryckt, att dd reprefentativa mynt 11 måtte bibehållas vid det redbara värde relatift till det klingande, hvaruti det genom Realifationen blifvit J örfält, och det var just svårigheten att förena detta vilkor, med anskaffandet af de nödiga tillgångarne, som gaf anledning till den begäran om en Financeplans uppgörande, hvarmed StatsUtskottet då inkom till Ständerna.
Sedan denna genom 2:ne
Stånds vägran blef afslagen, väcktes inora StatsUtskottet, af den gråhårige Riddersman som med den djupaste kännedom af Bankens ställning alltid förenat det varmaste nit för dess bestånd, äfvensom för allt sorn kunde gagna det allmänna, frågan om StatsLåns upptagande, och formen af bokförda annuitetsLån blef härtill föreslageH.
Ändamålet var att förvandla till en stående Statsskuld, den del af utgifterne, som icke borde bestridas i form af löpande mynt.
Pr. lil Band. 24 37° Dea 17 April e. m. < kinde mängd, som icke uppehölls af den långsamhet, med hvilken Riksdagsärender afhandlas, fordrade emedlertid att de enda för ögonblicket tillgängliga medel skulle tillgripas och emission af sedlar blef under tiden, merendels omedelbart af Stånden sjslfve beslutad.
I den tidpunkt då den beslöts voro olägenhet rne deraf redan af mån* ga lika med Presidenten vonschulzenheim förutsedde; men både han och de, måste medgifva att något annat medel icke fanns och att vid valet emellan Statens sjelfbestånd eller penninge uppoffringar, kunde tvekan icke äga rum»
och hvarföre framträdde icke då Friherre Anckarsvärd, hvars far här förde ordet, eller andra som lika med honom finna ett nöje att klandra det framfarna, hvarföre säger jag framträdde de ej och uppgåfvo de arcana, som utan att blottställa Statens välfärd kunnat förekomma en för stark utgifning af sedlar?
Assignationernes emottagande i allmänna uppbörden som vållade olyckan, det var den för mycket vågade utvägen att till utvidgande af Disconternas rörelse emottaga Låneinsättningar, hvilka vid uppvisandet skulle inlösas, och att på 6 månaders uppsägning, med gifvit tillstånd till Deå 17 April e. in, ömsätfnitigaf, utgifva lån, hvilka på sådant feätt blefvo en längre tid stående, det var detta, sorn i mån Creditröreissn OG-h Circulatiöneri genom Handelsställnlngens förändringar blef trögare, skulle vålla Disconternes undergångi Bankens och Rikets Ständers Revisorer hade inå hända kunnat förutse detta förhållande Oell hade kanske, när de enskilta Låneinsättningarne i för stark proportion öfverskredö
Disconternas creditif i Banken, bordt inskränkå emottagandet äf de förra.
Men detta är lättare att finna nu efteråt än det var då, nät inga olägenheter men en ren vinst för Discoriterne visade sig.
I alla fall hade Ministéreh dermed intet att befatta.
Dess åtgärd blef allt hvad den kunde vara, .nemligen att värna och att genom temporaira lånebiträden till
Discortteme söka upprätthålla deras rörelse, för att med detsamma upprätthålla den allmänna creditera
Då jag afhandlar detta amne bör, jag icke med stillatigande förbigå den förebråelsé Friherre Anckarsvärd gjort
Ministeren att hafva undérstödt hvad han kallar det olyckliga företaget Götha Canal.
För min del tror jag att det är just detta företag, som kommer aft för dess Upphofsman och fpr då varande Ministére grundlägga en odödlig åra.
Må man betänka, hvilken Sveriges ställning va/ år 1809 och man skall medgifva att beslutet ätt det Oaktadt företaga ett sådant arbete, vittnar om en insigt och en förhoppning på Sveriges krafter och tillgångar samt på deras kloka och 3** Den 17 April e. m. ändamålsenliga ledning, som endast af en man med den kraftfullaste vilja och ar en rätt patriotisk Ministére kunde uppfattas.
I en sådan tidpunkt, är allt som visar ett högt begrepp om en Nations förmåga, ett sätt ait öka dess anseende, dess mod och med detsamma dess styrka.
Svenska sjöfarten var under större delen af tiden Utsatt för kaperier i sundet, och att flera Millioner derigenom gingo förlorade, med detsamma Born farhågan derföre inskränkte vår handel och minskade fördelarne deraf, då skall han erkänna, att förmånen af en oberoende sjöfart är en af de vigtigaste som kunnat för Fäderneslandet beredas, och att densamma blir i samma mån mera fördelaktig, som den, äfven under vanliga förhållanden skall uti de mäst bördiga provincer befordra en högre odling och gifva ökade tillfällen till fördelaktige varubyten.
En framtid skall således, jag är säker derom, skörda af Götha Canal de för delar, vi nu blott kunne förutse, och i alla tider skall detta arbete blifva betraktat med samma vördnad och beundran, sorn den resande nu beskådar dessa byggnader, vägar och vattenledningar, hvilka ännu till efterkommandes nytta qvarstå och vittna om Romerskt mod, om Romersk storhet och arbetsamhet.
Dac 17 April t. m. 373 Friherre Anckarsvärd har också anmärkt, att ingenting var gjordt för Näringsfriheten.
Men han lär dervid hafva glömt att redan 1810 utkom den kungörelse om Ståndens inbördes Concessioner, hvarigenom den princip blef allmängjord, att hvar och en emot idkande af Borgerlig tunga skulle få drifva borgerlig näring; att denna princip blifvit å ömse sidor olik? an>edd och förklarad; att i följe deraf ämnet varit under öfverläggning vid alla föregående Riksmöten; att merendels 2:ne
Stånd dervid stadnat emot 2 och att
Regeringen således icke kunnat vidtaga något afgörande steg.
Det sorn i en sådan sakens ställning kunde ske, var att låta utarbeta ett Förslag till jemkning uti de ömsesidiga pretentionerne och det är detta Förslag, sorn nu blifvit ©fverlemnadt till Rikets Ständers granskning.
Något vidare tror jag hvarfen kunde eller borde göras: det är en ringa konst, att efter en viss absolut grundsats, göra något nytt; Statsklokheten bjuder att derjemte undersöka, hvad som omständigheterna, utan häftiga brytningar medgifva att göra.
Men Friherre Anckarsvärd, har ej allenast gjort
Ministéren förebråelser för hvad den icke uträttit, eller för det onda den ej kunnat förekomna, han har också beskyllt Ministéren, att genom bristande Statshushällmngs-system, och genom landets utarmande med ökade utlagor, vara skuld till en förlägenhet, som Herr Frihe - ren tror innan kort kunna öfvergå til verkelig
Död; ~Zl\
Den t,J April e, m.
Då jag ej annat kan än fägna mig; att Friherre Anckarsvärd här åtminstone medgift vit, att denna nöd ännu icke är inne, kan jag likväl ej undgå att anse nämnde förebråelser såsom alltför allvarsamma, för att icke for^ dra en omständligare undersökning.
Till en början må det tillåtas mig fråga, * hvilka äro dessa skatter, hvaraf landet utarmas och hvilka algifter Regeringen utan Ständers Samtycke kunnat pålägga?
Enligt Riksdagsbeslutet år 1818 är Bevillningen äfven då minskad, sedan den vid i S15 års Riksdag blifvit det, till ett ännu ansenligare belopp.
Majit påbjudas.
Att de förändras till sitt belopp efter Markegången är sasnt, men under dessa senare åren har detta varit snarare till de skattdragandes än till Kronans förmån.
Emedlertid hafva de skattkyldige fått erfara en cj obetydlig lindring uti de af ålder med hemmanen följande besvär, genom de Författningar, som inskränka väglängden för elea behållna Kronotionde Spannemålens forsslande, genom rättigheten till full ersättning för tågande truppers förplägning, genom befrielse ifrån ansvar vid fångföringen och betalning derföre efter ful! skjutslega; genom minskad kostnad vid Soidatbeklädnaden ro. fl- dylika anstallter, som vittna, att i senare tider landtiftannens belägenhet fästat både Regeringens, Den 17 April c, w, oell Ständers .uppmärksamhet.
Den klagan Frtherre Anckarsvärd fördt öfver landets utarmande genom ständigt ökade skatter, är så-; ledes fullkomligen ogrundad.
För att afgöra frågan om StatshushållningsSystemet fordras att undersöka, hvad som 1 detta afseende kan med skäl af en Regering ■begäras, och om icke detskedt som bordt ske?
Att Regeringen, med öfversigten af det hela skall förena en noga uppmärksamhet på de olägenheter eller fördelar sorn yppa sig, för att söka afvärja de förra, för att begagna de senare, ntt den åt enskilta arbetsförmågan och näringsfliten skall söka bereda alla de lättnader, hvilka antingen genom undanrödjande af hinder oller genom uppmuntringar och understöd kunna ernås, är efter min tanka allt hvad som af en Styrelse i denna del kan fordras.
Låtom oss nu se hvad som skedt„
Behöfver jag teckna, hvilken grannlagenhet och omtanka det fordrades, för att under en synbar ovänskap med England och en hotande förbindelse med Frankrike, emellan 2;ne magter, af hvilka den ena var lika allrådande till lands som den andra till sjöss, med klokhet och försigtighet begagna , kontinentalsystemets fördelar och undvika dess fjettrar?
Ilan finnes här den Läns höfding, som då var på sin ort Regeringens verksamma och skickliga organ; som år 1810, i tullinkomst af Staden Götheborg ensam inbragté, 37« ^ Den 17 Jpril <% m* a million 300,000 R.-dr, och sorn kan vittna hvilka omsorger dåvarande ställning fordrade, för att begagna handelns lördelar, utan att blottställa Statens bestånd- Med honom skola vittna städerne Götheborg, Carlshamn, Ystad m. fl., om de möjligheter till förtjenst, som då yppades blefvo obegagnade, om någonsin en Regering förenat mera böjlighet och uppmärksamhet för att aflägsna och afvärja farorne, mera mod och fasthet, för att möta dem, för att midt under deras hot skörda fördelar och vinna krafter!
Då för tiden ännu blott åskådare, kunde jag likväl, vid upptäckten af planen, ej underlåta att tänka det den både igenom sin uppfattning
Och utförandet, skulle på det mäst hedrande sätt, i Fäderneslandets häfder utmärka dåvarande
Stat »förvaltningssystem.
Med 1812 får denna plan en friare och fullkomligare utveckling.
Det är då modet och Statsklokheten, som öppet skydda friheten och handeln, och när 500,000 man af en segervan här, under Napoleons befäl, vandrade till Ryssland för att straffa det att hafva underlåtit uppfylla kontinentalsystemets föreskrifter, vägade Sverige öppet antaga Öboernes grundsatser ochställning,och med detsamma vi öppnade våra hamnar för »lia nationers fartyg, tillegnade vi oss alla de fördelar, sorn närheten till fasta landet, under ett allmänt handelstvång, erbjöd, jag skall icke här göra teckningen af de följder som conferenserna i Åbo medförde, och jag skall icke undersöka
Den 17 April t, nu ?77 om icke de, kanske lika mycket som Moscaua brand bidrogo till inkräktarens undergång; men jag skall fråga, om icke under året 1813 Sverige oaktadt krigstillståndet skördade alla förmåner af en utvidgad handelsrörelse, om icke igenom det lif den sptidde i alla näringsgrenar, och igenom de tillfällen till förtjenst dea öppnade, de förluster blefvo till en stor drl ersatte, som en oväntad och ovanlig sträng missväxt förorsakat?
Må man betänka hvilka omsorger den erfordrade, hvilka svårigheter skulle möta att förse landet med Spannemål da behofvet knappt var kändt förrän segelfarten var tillsluten och man skall finna att det fordrades, icke blott verksamhet, men mod, för att under en sådan ställning fortsätta heredelserne till det krig, sora skulle förås emot den di ännu obesegrade Härförare, som besökt de flesta Europas Hufvudstäder i spetsen, för sini härar och som ofta med ett ord förklarat att Regenter upphört att regera.
Det krig som följde härpå och som då det återgaf Svenska vapnen deras ära och Sverige litt anseendeibland Europas Nationer, slöt med att förena Scandinaviens båda Folk under en spira, detta krig vittnade äfven, att det gifves ett annat hushållssätt än det att hushålla i smått, och häfderna skola intyga att intet krig fordrat mindre uppoffring af Sveriges egna tillgångar.
Under tiden hade uppmärksamheten sträckt sig äfven till landets ecanomiska förkofran.
Nionde Hufvudtiteln hade blifvit formerad, LandtbruksAcademien inrättad och understöd ut - 37?
Dea 17 April e, m. delfe till HushållsSälskaper till odlings företag och till vissa industrianläggningar. - - '/g ' (j&j r* 'V
Det är likväl vid denna tidpunct, som Friherre Anckarsvärd lär hafva fästat sig för att klandra det omättligt liberala i då varande styrelseåtgärder.
Jag har redan svarat härpå 1815 och jag tror mig kunna bevisa att 4 dåvarande administration, i afseende på nederlagsfriheten och tillåtelsen till allehanda varors införsel, gått mindre längtan Rikets Ständer i sina önskningar vid de föregående Riksdagarne.
Jag vågar äfven tro, att om mm försökt vidare inskränka nederlagsfriheten, hade man hindrat handelsrörelsen och beröfvat
Men det var omkring år 1815, som den reaction begynte låta känna sig, hvilken var er. oundviklig följd af en större mängd pappcrsmynts utgifning utan reel fond, och af en inskränktare handelsrörelse.
De som. under den föregående perioden starkast ut6träckt sina företag och med detsamma sin lånerörelse, voro de som först erforo hvad de kallade penningebrist och som sedan blef kalladt förlägenhet.
Hvad som en gång torde synas för Häfdatecknare sällsamt nog, inträffade likväl nu.
Man fick det infallet att skylla handelsrörelsen för penningebristen , fö.rmodeligen emedan man trodde att handeln dragit penningarne ifrån jordbruket och man Ben 4pr il e, m. 379 glömde att jordbruket endast finner afsättning genom handeln.
Redan vid slutet af 18 i 4, då handelsställningens förändringar kunde förutses, var Regeringen betänkt att genom särskildta anstalter söka bibehålla den handelsrörelse, som var nära att öfvergifva oss.
Inbillade farhågor hindrade dess framgång; men försöket dermed skall alltid vittna, att Regeringen med uppmärksamhet följde sakernas omvexlingar, att den bemödat sig att göra öfvergån■gen så lindrig som möjligt.
När sedermera Rikets Ständer yttrade sio önskan att ett förändradt systeme skulle antagas, när hela Europa i detsamma ställde sig så tillsägande i en prohibitif Författning och hvar och en syntes tro att man borde blott inom sig söka rikedomen, då blef det oundvikligt att Sverige skulle följa samma efterdöme, och sedan denna tid vittna alla vidtagne författningar och åtgärder att Regeringen haft till Oaflåtligt syfte^ mål, att å ena sidan söka lifva inhemska indur Strien och befordra inhemsk produetion och Den 17 April e. mt afsättning, samt å den andra inskränka och afvända införseln och förbrukningen af utländska varor.
De af Friherre Anckarsvärd med *tt slags ogillande omnämnde förordningar, nemligen Coneurslagen, (sora Rikets Ständer sjelfve granskat och begärt), Vexelstadgan, Seglationsordningen, Författningen emot Lurendrägeri och Tullförsnillning,förbud emot begagnande af mindre Fartyg än af 1 5 lästers drägt, Kustbevakningen till Sjösm. m., höra likväl alla till den kedja af förbud och bevakningsanstalter, som ett prohibitift system oundvikligen medför och de skola åtminstone vittna att detsamma blifvit beständigt följdt, att sammanhang och fasthet funnits i åtgärderne.
Men Friherre Anckarsvärd, sorn fästat uppmärksamheten på dessa författningar, har icke med detsamma sagdr, att redan 1&12 begynte Regeringen vara betänkt att genom nya väganläggningar öppna communicationer med de inre dclarne af Riket, att dessa Communicatianer, som sträcka sig till hittills otillgängliga trakter med detsamma som de på flera puncter befordra och underhålla föreningen med Norrige, äro nu mera nära fullbordade och lofva Riket i framtiden en betydande tillväxt i odling, i näringsrörelse och folkmängd) att inhemska Linne-och Bomullstygers tillverkningar sedan 1815 ansenligen tilltagit, att genom
Regentens uppmuntringar och bifall har det i de flesta landsorter blifvit ibland menigheten en beder och en täfLn att bära och tillverka de vackraste inhemska väfnader; att under dessa senare åren Ölands utmarker blifvit iodelsde till hemmantal 3 att Skede Mosse, som Den 17 April e. m. Konung Carl X de ville, men icke hann odla, nu är i fullt odlingsbart siånd försatt; Och redan till en del giIvit lönande grödor; att af Öland ensamt Kronan igenom dessa odlingar vunnit en ökad årlig inkomst af mera än 1000 tunnor säd; att afvittrinjgarne i Jemtland, som fortgå med driftig fart, skola i en framtid gifva denna provins en vida högre odling och en större Folkmängd; att de i Dalarne verkställde Storskiften och de sorn derstädes beständigt fortsättas, skola afhjelpa olägenheterne af en för stark hemmansklyfning och befordra ett förbättradt jordbruk; att enskiftesVerket i Skäne är med den framgång fortsatt, att denna provins nu är i tillfälle att fylla nästan alla de mindre sädesbärande orternes behof af Spannmål; att genom de för Saltpeternäringen vidtagne anstaliter, Sverige, som 1809 saknade inom sig nödig tillgång på denna för försvaret så oundgängeliga vara, nu har deraf det öfverflöd, att betydliga partier krut kunnat till utländningen aflåtas och att Landsorter gifvas, der Saltpetertillverkningen utgör en ny näringsgren som, ej allenast svarar emot hvad denna gärd fordrar, men som lemnar dem en behållning till andra utgifter; att ändteligen under dessa senaste 13 åren, odlingarnes mängd och jordbrukets för bättringar gått i ett nästan ständigt tilltagande, och att detta förhållande tillvägabragt, hvad man sedan Gustaf I:s tid icke sett, att Sverige nu i 3;ne år, kunnat umbära all utländsk Spannmåls införsel Om Friherre Anckarsvärd länat sin uppmärksamhet till denna kedja af allmänt kända och obe - Den 17 April e. hil stridliga factäi tror jag hail också afstått ifrid den beskyllning af bristade Statshushållningssystem, af osammanhang och overksamhet^ som han tillagt Ministéren.
Gerna skall jag medgifva, att sakernas lyckliga utgång, att Sveriges vundna ära
Och dess närvarande anseende, icke kunna tillskrifvas Ministéren.
Vid sidan af en stör Man kunna dess Embetsman sällan hafva annan förtjenst än att med nit och drift biträda och fullgöra Hans afsigter för det allmännas väl
Det fordras en alldeles ovanlig förening af sällsynt gynnande omständigheter och sällsynta egenskaper, för att en Embetsman skall kunna spela Sully’s eller Oxenstjernas röle; men Preussen uppsteg icke mindre under Fredric Ikdra till en Stat af första rangen, ehuru Hertzberg knappt syntes förrän efter hans död och nationell kan ej mera fordra, än att dess angelägenheter väl vårdas, utan att äga rätt att klaga, om hon derföre har att tacka Regenteds öfversräffande egenskaper.
Om Regenten äf missnöjd med sina rådgifvare, är det hans rätt att endtlediga den^ om Nationen tror dem vära skadliga, har hon rätt att begära deras aflägsnande.
Må Friherre Anckarsvärd i behörig ordning uppgifva de anledningar j han har att yrka ett sådant steg.
Han kander vägen och den har under denna Riksdag icke blifvit obegagnad.
Men obestämda och obevigta tillmålen kunna skada men icke öfvertyga, kun. ha endast ådagalägga att man är missnöjd j Den I7 April e. Lii.
583 toen icke åt att man har rättmätige örSaket dertill. jag skulle stadna här, öm icke, af Friherre Anckarsvärds anförande återstode ännu en punct, som jag tror vara mera Allmänhetens än Ministérens sak,det är det påstående Friherre Anckarsvärd yttrat,ptlSvenJkaFolketfcdanJtJla förändringen i defs Stats fläck icke fått tillgodonjirf andeli minjla fördelogtiga förändring i defs fällning.
Anckarsvärd säger; Stige de;, fram, font med hopp om framgång för bevisningen, kail på få att Svenfka Folket nu 1823, b finner fg i ett bättre tuera individuell lyckligt tillfånd, än förty år fedan vid denna Lid.
Jag deremot Vågar tryggt säga; Stige den fram, forn tror fg kunna öfvertyga någon Svenjk, att vi voro lyckligare om vi återkomnö till den fällning i hvilken vi Voro iSop.
Det är svårt och motbjudande, jag bekänner det, att höra en sådan tråga väckas inom detta Riddarhus, det är obegripligt att höra ett sådant språk föras af Friherre Anckarsvärd, som sjelf medverkat till revolutionens början och hvars Fader härstädes földt klubban, vid det evigt märkvärdiga Riksmöte, då vår närvarande Samhällsförfattning stadgades.
Har då Friherre Anckarsvärd förgätit de vådor, hvaraf Fäderneslandet vid 1S09 års början var omgifvit?
Har han förgätit att frågan var om Sverige skulle bibehålla ett rum ibland Europas sjelfStändiga nationer, eller blifva ett Folk af slafvar, med ett litet antal kanske lysande magnater, under en sjelfherrskande despot? att denna fråga var då ett problem sorn intet an - Den i 7 April e, m. nan än utgången kunde upplösa?
att de norra provinserne voro af fienden förhärjade och till en del i dess våld} att odrägliga skjutsningar, trouppers durchmarcher och alla besvärligheterna af ett krig, som fores inom landet, hotade att utblotta de öfriga, att Skattkammaren var uttömd, att oaktadt Krigskostnadetne den 20 Maij 1809 medtagit en summa af 20 millioner 403,120
R;dr hade Arméen och Krigsfolket på Flottorne för innestående aflöning, samt leverantörer för varor af alla slag att fordra 4,490,459 R;dr, att Riket, som hade en skuld af nära 28 millioner, deribland var skyldigt utländningen 9,887,981 R:dr Hamburger Banco utom upplupne interessen, hvilka vid 1809 års slut gingo till 766,784 R.dr, 6amt att Sverige ändteligen före den 13 Mars 1S09 saknade all garanti, att icke ufgilterne kunde till en 0- bestämd gräns ökas, att icke nya pålagor kunde utskrjfvas, att icke landets manbara ungdom kunde än vidare utfordras, för att lika onödigt och lika ömkeligt, som det första landtvärnet omkomma ? är det väl till sådana utsigter och sådana förhoppningar, som Friherre Anckarsvärd skulle vilja återkalla sitt Fädernesland.
Eller har han icke af en föraktlig brochure, som gjordt en säkerligen origtig framställning af förhållandet emellan 1696 och 1817 års RiksStater, låtit förleda sig att tro allt vara illa eller ändamålet med revolutionen förfeladt, derföre att embetsmännens antal vöre ökadt, Bsn i 7 April e, mi 3% ökadt, eller att icke alla ekonomiska fördelar man behagat fordra vöre redan erbållne?
Har tnan väl då betänkt på hvad sätt dessa inbillade fördelar skulle ernå*?
Har man undersökt huruvida de stå tillsammans med äganderättens helgd och örn icke Ridderskapet och Adelil skulle nödgas att för deras erhållande göra uppoff» ing af de få rättigheter som ännu äro ö£f riga, eller sbrh tillhöra vissa egendomars natur?
Utom oss vara försigtiga och vaktöm oss att för skuggbilden af en högrö fullkomlighet, gå miste om de förmåner vi verkeligen åge!
Må alltid det blifva djupt inpräglat i hvarje Riddersmansj i hvarje Svensk mins hierta, att delar i följe af den år 1809 timade förändring, som Sveriges Statsförfattning erhållit den utbildning, hvilkenerfarenheten ochtidehvarfvet*fordringar påkallat; att det är under skygd af denna Statsförfattning, sorn Sverige i en tidpunct rik på vådor, då Thronet ömsom stört?des och upprestes, då ibland Staterna af andra rangen inom Europeiska Statsförbundet, nästan ingen funnit annan utväg än att sluta sig till den mägtigare och blindvis följa dess politiska regeringssystem®, att det ar då som Sverige ensamt valt och bibehållit det, som för tillfället var för detsamnia mäst passande; att det ar under skydd af denoa Statsförfattning och linder en stor Konungs ledning, som Sverige sett den så länge önskade föreningen med Norrige verkställas; att Sverige derigenom fått naturliga gränsor och en större lätthet vid de - Bil, till Ridd, o. Ad.