Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland andra saker, som den värde talaren åter uprepat,är jemväl historien om inslåendet af fenster för Judarna vid 2 serskildta tillfällen, hvilket Hr von Hartmansdorff ansett såsom bevis på den rådande opinionen emot dem.
Jag hade icke väntat att få höra detta argument här åberopas, dä man erinrar sig all skråförfattningens största vänner utslogo fenstren just för skråförfattningens största vän.
Hr von Hartmansdorff har förebrått Judarne, att de icke förstå sig på landtbruk.
Skulle så vara förhållandet, så lärer väl orsaken dertill få sökas deruti, att de icke haft rättighet att sysselsätta sig med landtbruk, utan dertill erhållet serskildt tillstånd.
Ett lysande exempel på motsatsen finnes likväl i del af Frih. Palmstjerna vid sista Riksdagen afgifna anförande.
Jag känner ganska väl, att den person, Frih. Palmstjerna då påpekade, är en af Sveriges nplyste och skickligare landtbrukare, och alt han dessutom har den stora förtjensten att inom den församling, der han bor, hafva inrättat en skola för kristna barn.
Hr von Hartmansdorff har äfven sagt, att Judarne icke duga till Embetsman, att de aldrig varit ministrar.
Detta bevisar likväl bristande minne hos den värde talaren.
Jag torde i sådant afseende få omnämna Fould Goudscheaux för att icke nämna flera.
Den värde talaren har vidare yttrat, alt
Judarnes upförande här i landet varit godt derför, att vi icke insläppt dräggen.
Här är icke fråga om några andra än de Judar, som nu finnas i landet och icke heller alt insläppa några andra.
Sålunda är detta Hr von Hartmansdorfls argument fullkomligen vederlagdt, ehuru det skulle vara för oss hans motståndare så dräpande.
Hvad den religiösa delen af frågan beträffar, tror jag, att hvar och en handlar klokast, att hålla sig lill den enfaldiga kristna tron och att följaktligen älska sin nästa som sig sjelf, samt att icke dagtinga med denna känsla sålunda, att jag förklarar den ena menniskau vara och den andra icke vara min nästa.
Detta förbise likväl de, som icke vilja lemna Judarne utvidgade rättigheter.
Man har äfven sagt, att man borde låta erfarenheten tala om Judarnes moralitet, och att man borde göra sig noga underrättad, huru de inom de samhällen, der de ärft nuvarrde rättigheter, förhållit sig.
I detta afseende finnas äfven handlingar, hvilka jag vid förra Riksdagen påpekade.
Det finnes Utlåt:n från alla de Landsfor, inom hvilkas jurisdiction, om jag så må uttrycka mig, Judar varit bosatte, likasom af CommerceColhm, och alla hafva sammanstämmande yttrat, att Judarne uppfört sig på ett hedrande sätt, och en Landshöfd. har tillagt, att han ansåge nyttigt för samhället att Judarne införlifvades dermed.
Det förefaller mig således minst sagdt obegripligt, huru personer, som äro Svenskar, och värde att såsom sådane anses, kunna ifrågasättas att få åtnjuta denna rättighet.
Med dessa grundsatser, hvilka jag länge hyst, skulle jag icke tveka att yrka bifall till Hr Waerns motion, men jag vet också, att i en så ömtålig fråga som denna man måste låta egna önskningar vika för opinionens makt och derföre förenar jag mig med Hr Silfverstolpe.
Den 23 Februari. 303 Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.:
Enär jag vid föregående Riksdagar och serdeles vid den sista, då denna fråga förekommit, utförligt yttrat mig, anser jag det mindre lämpligt att nu vidlyftigare uptaga R. o. Ad:s tid med anförandet af samma argumenter.
Jag vill således inskränka mig lill alt endast bemöta några inkast af mina motståndare.
Hvad beträffar det nu föredragna och af flere föregående talare redan, i afseende på sjelfva upställningen och motiveringen, så rättvist klandrade Betänk., anser jag detsamma vara affaltadt i så föga kristlig anda, kärlekens och fördragsamhetens, att jag tror grannlagenheten nära nog bjuda, att man alldeles förbigår alt bemöta detsamma.
Skulle likväl såsom jag hoppas, Betänk, blifva återremitterad!, torde det icke skada att författaren af detsamma i sitt minne återkallar hvad Erkebiskopen Uno von Troil uti bref af den 13 Oclober 1796 yttrade lill Konung Carl XIII: "alt det i vår "lid vore oförlåtligt vara intolerant, då den broderliga kareleken äfven emot dem, som med oss i religionssaker tänka "olika, är hufvuddragel i vår krisina lära."
Redan innan Ilr Silfverstolpe utvecklat sin mot Betänk, afgifne reservation, var det min mening att instämma i densamma; jag gör det, efter denna utveckling så mycket hellre, som de af honom här ut talade åsigter i allo öfverensstämma med mina egna samt till en del af mig vid föreg:de Riksdagar blifvit yttrade.
Utan alt vilja smickra mig med att kunna inverka på någons redan förut fattade öfvertygelse, anhåller jag likväl att få hänvisa till min vid näsllidne Riksdag i ämnet afgifna motion.
Jag vågar tro mig deruti hafva bemött snart sagdt alla de inkast, sorn från mosatta sidan nu och tillförene härutinnan blifvit gjorda.
Åberopande således denna min motion, ber jag likväl å nyo få till bemötande uptaga några af densamma, äfven nu anförde förvillande upgifler.
I afseende på Judarnes Messianska tro torde jag få hänvisa till den af Hr C. F. Waern Junior, vid 3:ne Riksdagar förnyade motion i ämnet samt hvilken under Bilagan N:o I, finnes intagen uti besagde min motion.
Hr Waern yttrar nemi.:
Om Messias säges det: ”Messias skall föra Israel i ett nytt förbund med Gud; ”Guds kärleks- och kunskapsförbund, och genom Honom skall det ”Gudomliga riket på jorden uprättas;” och vidare: ”Med det gudomliga riket på jorden förstås alt den enda sanna religionen skall ”utbreda sig öfver hela jorden, så att alla menniskor erkänna en ”enda Gud, tjena Honom allena och älska hvarandra som bröder.” ”Det är omöljligt alt med denna vackra förklaring öfver det Gudomliga riket, som skall utbreda sig öfver hela jorden och omfatta alla menniskor,” tillägger Hr Waern, ”tro, att dermed afsåges Judarnes flyttning till Palaestina, men på det all ännu mindre tvifvel mätte kunna upstå att icke något sådant verldsligt företag afses, förklaras vidare, att de dödas upståndelse och den stora verldsdomen stå i förbindelse med tron på Messias, hvilken tro således är fullkomligt analog med vår tro på Kristus: ”dädan igenkommande att döma lefvande och döda,” och hvilken jag icke hört minska någons fosterlandskärlek.” 304 Den 23 Februari.
”Då jag således bevisat”, slutar Hr Wcernatt de fordna, i sammmanhang med Mosaiska religionen stående, politiska buden äro uphäfda; att denna religion icke innebär någon förkärlek för det förlofvade landet, utan tvärtom i den eviga Gudens namn bjuder och befaller oinskränkt fosterlandskärlek till det land, hvars undersåter dess bekännare äro: och att tron på Messias icke har afseende på detta lifvet, ulan på det tillkommande; samt tanken ali de för historiska minnens skull med mera förkärlek omfatta deras fä ders fordna fjerran aflägsna hem, än deras eget närvarande, icke tål pröfning, så tror jag ej att man längre kan påstå, att de äro af en främmande nation eller i denna fördom skall finna skäl att vägra dem medborgerliga rättigheter.”
Beträffande åter 2:ne ständigt förnyade inkast, det ena ang:de nationaliteten och del andra huruvida Judarne sysselsätta sig med handtverk, har jag vid besagde min motion fogat de officiell afgifne svar, jag i dessa frågor erhöll af föreståndaren för Judiska församlingarne i Stockholm och Götheborg, svar fullkomligt öfverensstämmande med det, som afgafs år 1807 af en i Paris sammankallad synodalförsamling, eller Sanhedrin, beslående af 55 Rabiner och 25 verldsliga, utsedde genom deputerade af 00,000 Israeliter.
Svaret lyder å förra inkastet eller 2:dra och 3:dje af de af mig framställda frågorna: ”Att Svenskarne af oss anses såsom bröder och att vi betrakta ”Sverige såsom vårt fädernesland.
Utförligare samt i fullkomlig öfverensstämmelse med bemälte Sanhedrins utlåt, äro dessa svar åter”gifna uti ”Lärobok i Israelitiska religionen” af Abr. Wolff, utgif”ven i Stockholm år 1844 sid. 37 och 38 rörande
Decolagens 5:te ”bud: att detta bud bjuder oss, att af kärlek till Gud högakta och ”lyda Regenten och Öfverheten, att vara hörsamma dem och deras ”lagar, att älska vårt fädernesland, hvilket är det land der vi äro ”födde eller der vi åtnjuta skydd och borgerliga rättigheter och att ”vi böra anstränga alla våra krafter för detta landets väl.” ”Dessa läror inskärpas våra barn, såsom förklaringen af Fun”damentalbud.
De inhemta dem i skolan, upväxa med dem och ”aflägga vid confirmationen, offentligt sin trosbekännelse, stödd på ”dem och många andra, sådane som nämnde lärobok dem innefattar.
”Öm nu deras helgd för Mosaisk trosbekännare icke anses vara derigenom konstaterad; om den, det oaktadt, kan af någon betviflas, ”bestridas, så blir all bevisning en ropandes röst i öknen.” Angående det sednare inkastet, eller den 5:te och sista frågan svaras: ”Att intet handtverk är i Judiska lagen förbjudet.
Tvertom ”lägges det af Talmud en fader till last, då han undanhåller sitt ”barn ifrån att lära ett sådant.” ”För vår del kunna vi tillägga, att det ges en Rabbinsk ”sentens som bjuder raenniskan att, hellre än alt falla sin nästa till ”last, välja till och med den lägsta handtering, blott den är ärlig, ”vöre den i öfrigt af mängden ansedd med förakt.” ”Att på redligt sätt vinna sitt uppehälle, är således här fram ”hållet - Den 23 Februari. 305 ”hållet såsom pligt, utan afseende på sysselsättningens mer eller min”dre grannlaga beskaffenhet efter allmänna omdömet.”
I afseende å Frih.
Cederslröms, Rudolf, äfven vid denna Riksdag förnyade inkast angående allmogens obenägenhet mot Judarne samt svårigheterna vid deras bosättning på landet och i de städer, hvarest synagogor icke finnas, får jag äran åberopa mina vid nästlidne Riksdagen afgifne svar.
Om jag ej skulle trötta R. o. Adis tålamod alltför mycket, önskade jag, till motsatts af Frih.
Cederslröms påslående, upläsa hvad af, ibland andra af de 39 (mot 49) ledamölor af Hederv. RondeSt., som vid sista Riksdagen röstade för utvidgade medborgerliga rättigheters meddelande åt Mosaiska trosbekännare här i landet födde och naluraliserade — blifvit yttradt af Riksdagsfnllmäkligen Per Hansson frän Wermlands län.
Detta anförande finnes intaget uti min åberopade motion: och ber jag derutur endast få citera följande:
Då Juden, efter hvad talaren sökt bevisa, ej vore ”farlig för sin tros skull;” ”hvarföre skulle man då icke gifva honom medborgerliga rättigheter?
”Hans trosbroder få af gunst och nåd vistas bland andra folk; och ”äro tvungne att nära sig genom företagsamhet och omtanka.
De ”äro födde i Sverige, skattande till Staten och underkastade lagarna.
”Inga stater förkofras långsammare än de, der man infört tvång och ”kränkning af menskliga rättigheter.”
Han tillstyrkte beviljande af fullt medborgerliga rättigheter för Mosaiske trosbekännare.
Slutligen och hvad beträffar de anmärkte svårigheterna i religiöst hänseende vid Judars flyttning till landsbygden och de städer, hvarest syffagogor icke finnas får jag äran hänvisa till Kongl. Commerce-Colhii Ordning för Judarne, af d. 13 Augusti 1S38, der det uti 1 § 2 Mom. stadgas: ”är ej antalet af Mosaiske trosbekännare ”så stort, att de lämpligen kunna utgöra egen församling, tillhöra ”de då närmaste Mosaisk församling.”
Det är dessutom en pligt för föreståndaren vid hvarje Mosaisk församling att tillse, det Judebarnen komma att upfoslras efter deras ceremonial-lagar.
Ar icke förhållandet detsamma med de Svenske medborgare af Reformerta eller Katholska läran, som bo på landet eller uti städer, hvarest icke finnas prester eller kyrkor efter deras trosbekännelse.
Huru förfares med deras religiösa upfOstran?
Jag förenar mig med de talare, hvilka yrkat återremiss af Retänk.
; och stödjer jag denna min begäran på de af Hr Silfverstolpe anförda skäl.
Hr Hjerta
Det är visserligen icke underligt, om R. o. Ad. förråder någon otålighet att komma till slut med denna discussion.
Ämnet har äfven vid föreg:de Riksdagar blifvit så vändt och skärskådadt från alla sidor, att man är böjd att tro, det ingenting är dervid att tillägga.
Frågan är dessutom af den art, att dess slutliga afgörande beror mera af den rigtning opinionen sedan förflutna Riksdagar tagit, än af utgången utaf denna debatt, och möjligen hafva många derför betraktat öfverläggningen om detta ämne 4 H. 20 300 Den 23 Februari. mera som ett neutralt fält för talöfniogar, der man får höra mänga interessanta saker och citater, än ett medel att åstadkomma resnltater.
Det oaktadt visar den stora värma, hvarmed många ledamöter yttrat sig att de resp. talarne å båda sidor känna och inse, alt det här handlar om en stor grundsats, en grundsats, som icke kan vara likgiltig för någon, som nitälskar för det rent menskliga; en grundsats, som alltid återkommit ehuru ofta fördomarna skjutit densamma åt sidan och som alltid skall återvända ånyo och klappa allt hårdare på dörren hos lagsliftarne till dess den blifver inläten och lyckas alt göra sig hörd af förnuft och billighet.
De i dag afgifna yttranden hafva så fullständigt uttömt allt hvad, som kan sägas om sjelfva saken och som för öfrigt till en stor del redan är sagdt under föregående Riksdagar, att jag icke skulle trötta Ståndets tålamod vidare, om ej motiverne för Utsk:s tillstyrkande voro sådane, att man svårligen med godt samvete kan stillatigande låta dervid förblifva.
En aktad ledamot af detta Stånd har sagt, att i detta Betänk. förekommer så betänkliga saker, att han ansett sig förhindrad att upläsa desamma.
Jag tillåter mig att dertill lägga, att ehvad beslut R. o. Ad. i sjelfva saken fattar, det enl. mitt omdöme skulle vara föga hedrande för Rikets första
Stånd att synas hafva bestämt sitt beslut på grund af de i detta Betänk, förekommande slutledningar och af sådan anledn. anhåller jag att emot dessa få framställa några skäl, hvilka jag tror i denna så sakrika och grundliga discussion ännu icke blifvit anförda.
Utsk. har behagat för R.
St. updraga en slags summarisk teckning af Judarnes troslära.
Jag tror icke att sådant hade varit nödigt, emedan jag föreställer mig, att hon är känd af hvar och en åtminstone lika mycket som Utsk. i sitt Betänk, haft att meddela: men om Utsk. dervid stannat, hade det, om jag så får säga, varit rent spel, emedan då hade motståndarne ställts på hvar sin sida, nemi. den religiösa intolleransen i all sin friska råhet på den ena, och å den andra de, hvilka på grund af religiös fördragsamhet vilja lemna Judarne medborgerliga rättigheter; men Utsk. har icke stannat dervid, utan gifvit sig in på det statsekonomiska gebitet, och der syues mig
Utsk. hafva röjt en allt för oförlåtlig svaghet i sättet att resonera.
Utsk. säger nemi. först: ”att Juden, såvida han är sin ensidigt gammaltestamentliga ståndpunkt trogen, måste nemi. alltid i mer eller mindre grad betrakta sig såsom fremling i det land, i hvilket han vistas, emedan hans blick ständigt står riglad på det jordiska landet, der deu väntade Messias skall upträda.” Jag beder Hrr:ne fästa sig vid ordet ”emedan”.
Nu lager jag mig friheten hemställa till en hvar af detta Höglofl.
Stånd till och med den ledamot, som ifrigast yttrat sig mot Judarne, om han verkligen föreställer sig, att någon Jude tror, att under hans lifstid en Messias skall upträda i det förlofvade landet, och att Juden skall draga fördel deraf.
Jag hemställer vidare, om någon kan tro, att de nu lefvande Judarne betrakta det så kallade förlofvade landet såsom deras nuvar:de rätta fädernesland, och om de icke, åtminstone Judarne här i Sverig, anse det land, der de bo och vistas, såsom deras egentliga fosterland, icke derföre, att de der äro födde, utan derför, att de der Den 23 Februari. verka och finna uppehälle.
Jag kan icke antaga, att Utsk:s ledamöter varit af annan öfvertygelse.
Vi veta visserligen att för några få år sedan fanns en afart af Judarne, som arbetade på en återflyttning till det fnrlofvade landet, som hade upgjort en plan att dit samla alla Judar, och att denna afart understöddes af några förmögnare trosförvandter i England, men största delen af Judarne i Frankrike och Tyskland betraktade denna kolonisationsidé mera såsom hugskott liknande mångfaldiga andra dylika-försök att hopsamla anhängare för alt praktiskt försöka någon ny samhällsidé; och kort lid derefter förföll äfven hela saken om jag ej irrar mig.
Detta är något som en hvar och till och med Ulsk:s ledamöter känner.
Jag tror således verkligen icke, att Utsk. kunnat med full öfvertygelse och på allvar föreställa sig, att i Sverige nu bosalte Judar vänta eller ens längta att tinder sin lifslid få flytta till det förlofvade landet.
Denna premiss, som Utsk. lagt till grund för sitt tillstyrkande, är således hvarken mer eller mindre än en fiction.
Nu anhåller jag, att 11. o. Ad. ville följa Utsk:s resonement vidare.
Sedan Utsk. talat om den väntade Messias, säger Utsk.: ”om lian (det är förmodligen Juden) ock derför i flere hänseenden kan befordra det landets väl, i hvilket han befinner sig, sä kan han dock icke betrakta detta land såsom sitt egentliga fädernesland och han kan derför icke blifva full medborgare i ett samhälle som en icke Jude kan blifva det.”
Här är nu först och främst en premiss, som ålen fiction, hvarefter följa 2:ne afdelningar af en slutsats, af hvilka den ena är haltande och den andra falsk, emedan om man säger: ”lian kan derför icke,” så hänför sig detta derför till upgiften om Iron på en uppenbarelse af Messias enl.
Utsk:s framställning i den föregtde meningen; men denna sats är, såsom jag nyss visat icke sann och slutsatsen blir således äfven oriktig.
Denna falska slutsats använder Utsk. sedan såsom en ny premiss, då det säger, alt han, Juden, icke kan blifva medborgare i den fulla mening som en icke Jude kan blifva det.
Det är emedlertid just detta Utsk. hade bordt bevisa, och jag hemställer om det ej ligger något förrädiskt och föga värdigt ett R.
Sirs Utsk. att framkomma med sådana slutledningar, då det är lätt att begripa, alt Judens bristande förmåga att blifva medborgare lika myckel som en icke Jude, först och främst beror derpå, att lagstiftare, sådana som medlemmarna af pluralitelen i det Högloft. Utsk., och detta Betänkandes, som man påstår, högvördige förfaltare, af ofördragsamhet icke vilja tillåta Juden blifva medborgare.
Följer man den logiska analysen af denna punkt, måste man medgifva att den, icke som en ledamot här yttrat, innehåller en sofism utan, jag ber den värde ledamoten om förlåtelse, en dubbel sofism.
Härefter yttrar sig Utsk. sålunda: ”Häraf — märken Mine
Hrr det spetsiga i ordet ”häraf” — ”har den benägenhet upkommit hos Judarne att, under den tid de vistas i främ”lingslandet, måste främlingslandet genom handel, hvilken näring ”är mest öfverensstämmande med deras främlingsskap, förskaffa sig ”så mycket som möjligt af de främmandes jordiska gods bland hvilka ”de vistas.”
Utsk:s majoritet har åtminstone här visat conseqvens, 20* 308 Den 23 Februari. ty sedan hon börjat med den förenämnda fictionen, fortsattes denna genom begagnande af orden ”främling slandet” och ”främlingsskap.
Det är således en fortsättning af samma sofism.
Jag anser icke nödigt att, enär det redan blifvit så väl utveckladt och vederlagdt, här vidare uptaga hvad som blifvit sagdt om Judarnes benägenhet för handel.
Denna näring är tillåten för alla här i landet.
Det torde vara oafgjordt, huruvida ej de döpte mer eller mindre kristna som sysselsätta sig dermed hafva lika god lust att förtjena pengar som Juden har det, fastän de icke alla hafva samma flit och arbetsamhet som utmärker judafolket, och sorn är en af de säkraste källorna till välstånd.
”Erfarenheten (så fortfar Ulsk.) har nogsamt bestyrkt ”detta förhållande.” Just detta har likväl erfarenheten icke bestyrkt, och under denna discussion har en talare före mig erinrat oss, att alla de inkast en föregide talare gjort emot Judarne, vore att återfinna i R. o. Ad:s prol. vid sista Riksdagen, och hvilka inkast då som nu blifvit på ett segrande sätt vederlagde af andra talare.
Således är icke ”detta förhållande nogsamt bestyrkt” utan detta ”nogsamma bestyrkande” har troligen inkommit i Utsk:s Betänk, deraf, att Utsk. icke behagat taga kännedom om R. o. Ad:s prot. för sisth Riksdag, hvilket dock kan förklaras deraf att Ståndsprotm icke i allmänhet läsas inom litslen.
Vidare säger Utsk.: ”och det skulle derföre vara för landsbygden ganska skadligt äfven i ekonomiskt hänseende, om Judarne finge fritt och obehindradt derstädes bosätta sig.”
Här är åter ett derföre, som icke har ringaste sammanhang med föreg:de mening.
Utsk. har förut sagt, alt Judarne betraktas såsom främlingar, derföre att de äro och anse sig såsom främlingar samt icke kunna blifva medborgare der de vistas, och slutligen derföre alt de hafva sin blick rigtad åt ett annat Iand, der den väntade Messias skall upträda.
Men sedan Utsk. kommit till denna climax af slutsatser, hvari det hunnit så långt, att vi fått veta, det Judarne slå sig på handel, derföre att de betrakta det land der de bo såsom ett främmande land, så gör Utsk. ett logiskt salto mortal och säger, att emedan de slå sig på handel, skulle deras vistande på landsbygden, der de icke äro lämplige för åkerbruk, vara skadligt.
För den åsigten att Judarne ej äro lämplige för åkerbruk har Utsk. alls icke Iemnat någon historisk eller biblisk bevisning.
Månne icke Utsk. bort besvara de anmärkn:r som i detta ämne qvarstå sedan sisla Riksdag ibland andra äfven dem att Judar, sorn med serskildt tillstånd förvärfva! jord här i lan det, för det mesta både varit eller äro utmärkte för en god landthushållning samt af underhafvande och grannar afhälIne och högaktade.
Jag hemställer på grund af allt detta vördsammast om icke Utsk:s Betänk, är till den grad lösligt sammanfattadt, att man har allt skäl att återremittera detsamma för att erhålla icke blott andra motiver utan äfven ett annat resultat; men då det synes vara föga hopp att vinna något med en återremiss i den afsigt jag nu begärt, förenar jag mig med Hr Silfverstolpe och har emedlertid ansett det vara en skyldighet att inlägga en ogillande protest i prot., emot ett sådant Betänk.
Den 23 Februari. 309 Hr Tham, Casper Wolrath:
Jag skall bjuda till att vara så kort sorn möjligt för att icke trötta Ståndet med någon längre discussion, i hvilken så mycket blifvit taladt.
Jag har begärt ordet för att fortsätta den correclurläsning här blifvit börjad.
Det måste förvåna, alt Utsk. kunnat afgifva ett sådant Betänk, som det förevar:de.
Utsk. säger: ”Juden om han är trogen sin religion och den ståndpunkt af motsats, i hvilken han satt sig lill kristendomen, måste nemi. förklara Den, från hvilken en kristen hämtar allt andligt lif och ali salighet, för en bedragare, som antingen af öfverlagdt eller oöfverlagt bedrägeri ulgaf sig för en annan än den han i sjelfva verket var.”
Jag bekänner upriktigt, att jag icke förstår det.
Ar Juden trogen sin religion, huru skall lian dä någonsin komma till den ståndpunkt af motsats till kristendomen, i hvilken lian förmenas stå.
Tvertom, bade Juden varit trogen sin religion, hade han aldrig kommit i motsats till kristendomen hade aldrig öpnat sin egen graf.
Men om jag än antager såsom Utsk., att han är sin religion trogen, huru vill man då förklara, att Juden någonsin kan anse den från hvilken en kristen hämtar allt andligt lif, för en bedragare.
Just derföre, alt han icke är trogen sin religion, förklarar han försonaren för hvad han icke är.
Vidare säger Utsk., ”att Juden måste förneka och förkasta såväl första som andra artikeln af vår troslära.”
Ar det derför, att han är trogen sin religion?
Ar han sin religion trogen, skall han genast antaga både andra och tredje arliklarne.
Judendomen har sin fortsättning, sin förklaring i kristendomen och- judendomen, i samma mån den är trogen sin uppenbarelse, skall blifva kristen.
Vända vi om bladet i Utsk:s Betänk., så finna vi en der af Utsk. uttalad sals, hvilken är icke mindre märkvärdig och måste förvåna en hvar, som med eftertanke läser den.
Skall väl någonsin en kristen kunna lida af judendomen?
Det är visserligen sannt, att ett enda affall från kristendomen till judendomen ägt rum, men detta är också allt.
Jag fruktar icke alt insläppa judendomen inom våra landamären, ty min öfvertygelse är, att kristendomen förr eller sednare måste förvandla sig till hvad den måste och länge bordt vara nemi. en verklig kristendom.
Jag vill icke längre uppehålla discussionen utan anhåller, att R. o. Ad. ville afslå ett Betänk., som är bygdt på premisser sådane som desse.