Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således förer denna lag denna Borgenärer förunnade bysättningsrätt, den behöfvande, som sökt ett lånbiträde för att hjelpa sig utur nöd, i stället för den räddning han åtrår och hoppas till ännu större olycka och oftast till totalt förderf.
Ty denna instängning på en Gäldstuga, utom det att den ofta stänger den olycklige från den Embetsbana han inom Samhället beträdt, och belöfvar honom sine medbröders existimation, denna mägtige sporre till duglighet, vänjer honom äfven, i detta utestängande från sina vanliga göromål, vid sysslolöshet och håglös lättja, denna, efter det latinska ordspråket, P ulv inar Diaboli, men förer honom oftast, i stället såsom ett fördöfningsmedel mot förtviflan, till den grofvaste och föragtligaste liderlighet.
Och hvad vinner Borgenären sjelf på detta häcktande af sin Debitor ?
Derigenom hindras ju denne uppenbarligen från möjligheten att bereda sig utväg att afbörda sin skuld?
Erfarenheten har också lärt?
att de D en lo F einiar ii. 203 fläste bysatte, endast kunnat komma utur sitt fängelse derigenom, att Borgenären slutligen ledsnat vid en fåfäng väntan och vid nödtvånget att öka sin förlust, med skyldigheten att utbetala ett månatligt ehuru knappt underhåll åt den, sorn hans harm infordrat i häckte.
Således göres, genom det ifrågavarande stadgandet, låntagaren olycklig, utan att lån— gifvaren deraf har någon fördel, så att i sjelf-; va verket, de enda som sluteligen något deraf vinna, äro SlottsCanzli- och ExecutionsBetjenter.
Ty för dem är det ett ypperligt medel att preja sig till stickstyfrar från tvenne händer.
Men en tredje, som häruppå mycket förlorar är Staten, som skall underhålla fängelse* rum, bevakning, värma och belysning, för att få en mängd af sina förut gagneligt användbara söner förvandlade till oduglingar och i grund förderfvade, för det att någre enskildte Procentare må kunna drifva sitt spel och släcka sin harm deröfver, att olaga räntor och fördubblade CapitalSedlar icke längrej kunna uttvingas, eller också för det att den personella bitterheten må hafva fältet öppet att efter godtycke chieanera.
Man skall agta sig för Procentare, heter det.
Denna regel är lätt sagd, men icke lika lätt efterlefd af den betryckte i denna tid af allmän förlägenhet , då allmänna crediten är störd och Rikets RörelseCapital stadnat på några få händer, ur hvilka, åtminstone ur flere Dm 10 Februarii, af dem, det icke åter utgår till biträde för redelige, men nödställde medborgare, mot laga ränta, men väl till vinglande Judar, döpte eller odöpte, för att till följe af d ras bemedling, bära frugr till 2S procent.
Under en så-’ dan tid och sådana förhållanden är det svårt för den, som har att mot uppstegrande priser köpa lifvets förnödenheter, som har dryga skatter att betala o. s. v. att icke Ulla, i hvad nian kallar Judehänder. __ Vi hafva sett flere välmenande äfven någre djupt genomtänkte förslag till den betryckte Jord- och Bergsbrukarens underlättande, men den stora Class af Medborgare, sorn icke äger fast egendom, Embetsman och Näringsidkare, hafva väl också en skymt af anspråk på Statens välvillja.
För dem måste något annat göras , och jag vågar tro, att för dem mitt förslag icke skall vara utan gagn.
Ty om Bysättningsrätten upphäL ves, t synnerhet örn tillika stadgas, att såkallade löpande Sedlar eiler Reverser till Sedelhafvaren förklaras såsom ogiltiga, skall dermed så vidt det för Staten är görligt, en kraftig bom varda satt mot procenteriet.
Fordom, då de låntagande voro få, kunde det vara skäl att de långifvande togos i Lagstiftarens synnerliga hägn och att han gjorde allt för deras beqvämlighet.
Nu, då de fläste äro skuldsatte, torde tideo vara inne att också på något sätt taga dem under armarne.
Jag skulle föreställa mig att denna åtgärd äfven på den allmänna crediten icke bör vara utan vigtigt inflytande.
Solon, det fordna
A* Den 10 Fehruarii, 200 théns Lagstiftare, ville icke stadga straff för vissa brott, för att ej derigenom gifva en vink om att sådane kunde begås.
Hvilken djup menniskokännedom ligger ej häruti!
Och denna princip använd på närvarande fall, saknar vist icke tillämplighet
Ty månne ej denna tillvarelse af ett yttre tvångsmedel just upphäfver kraften af det inre, gtundadt 1 cäracteren, i hederskänslan och agtningen för ingång' na förbindelser, på hvilken agtning dock all credit ytterst hvilan ja, äfven långifvaren måste vinna på en författning, som, i det den beröfvar honom hans fordna förmåga att hindra låntagaren från möjlighet att arbeta, ger den förre rättighet att med afkastningefl af den sednare* arbete göra sig betalt.
Men naturligtvis bör den som försträckt penningar, under förlitande på den rätt, som hittills bestående lagar honom tillägga, icke se sig i den inskränkt, genom dén retroactiva verkan af en lag, som föfst nu skulle stiftas, jag föreslår alltså, att en viss termin måtte fixeras, och sedan bestämmas, att alla efter denna tid daterade .Sedlar icke måtte medföra Bysättningsrätt, hvilken derefter för alla tider i Sverige må varda upphäfven.
De reversser åter, som före denna termin blifvit utgifna, måste åter gälla med den kraft, i förtroende på hvilken de blifvit emottagna - 206 Den 10 Februarii, N:0 5.
Herr Wulffrath, Cari Gustafi Den allmänna Läkarevården har i alla tider varit ett ämne, som blifvit djupt fattadt af hvarje sinne för mensklighetens högre angelägenheter och hvarje lidande, som ohörd ropar om hjelp, blir en anklagelse, sorn klagande förföljer deras minne, hvilka varit i tillfälle att bereda lindring åt de olycklige.
Jag gör det således till min pligt, att nämna, det i min hemort Halland, flere tusende personer af landets befolkning sakna nästan all af det allmänna besörjd Läkarevård.
Endast en Provincial-Läkare finnes der, hvilken skall dela sin omsorg emellan alla sjuka ibland 77,266 personer.
— Denne Läkare, stationerad icke långt ifrån Länets ytterst södra gräns åt Skåne, medhinner knappast att sköta Södra Hallands sjukvård, under det Norra Hallands sjuke måste öfverlemnas åt sitt öde, eller kasta sig i armarne på Qvacksalfvare och Charlataner.
Jag vet att närvarande tid, mer än någon annan yrkar besparing af allmänna medel.
Men denna besparing skall ske ifrån andra håll, än ifrån den nödiga hälsovården.
Jag yrkar i följd häraf Statsanslag för en Provincial-Läkare inom Norra delen af Halland och att denna Läkare må stationeras i Norra Hallands medelpunct Warberg.
Om för min motion fordras en jämförelse emellan Hallands Läkarevård och de öfrige Provinccrnas.
Jag kan äfven upp - Den 10 Felmar ii. 207. gifva en dylik.
Gottland, sorn äger 41,70© personers mindre folkmängd och dessutom en nära hälften mindre areal än Halland, har redan Statsanslag för stne Provincial-Läkare.
Äfven Götheborgs och Bohus Län äger tvenne, oagtadt dess betydligt mindre areala om< råde än Halland.
För öfrigt äger Halland icke inom sig något stationeradt Regemente, hvars LäkareCorps kan gagna orten och saknar således för sin Läkarevård en tillgång, som alla de öfriga Provincerna äga.
Jag anhåller att denna min motion måtte blifva till StatsUtskottet remitterad. N:o 6 Herr Talmi 3 Wollrath:
Den målning öfver tillståndet inom Skaraborgs
Län och den förlägenhet som derstädes visar sig hos en stor del af innevånarne, Herr Ehrenborg framställt uti dess i sista Plenum upplästa Memorial, kan jag så mycket mer vitsorda, sorn jag sedan 1796 varit Landtman och Bruksidkare inom samma Län, men får dock dervid göra den anmärkning, att tillståndet inom Länet säkerligen varit mycket sämre, om ej Götha Canalarbeten, som börjades år 181 o, med full styrka alla år sedan dess, blifvit fortsatt och spridt betydeligasummor i Provincen, gifvit en lönande förtjenst åt den arbetande och tillfälle för afsättning åt så väl
Landtmannaproducter som andra effecter 208 Den io Felmar ii. af flera slag.
Om penningebrist, lagsökningar, utmätningar och banqueroutter sedan år 1818 inom nämnde
Län visat sig i starkare grad än uti andra i flera delar deraf, hos allmogen, mera allmänt hos Ståndspersoner och Herremän samt i största grad bland några af provincens små Städer, dertill torde en stor orsak få sökas uti Filial-Disconternas hastiga indragning, egendomars och vahruvärdens till en del derige^ nom förorsakade hastiga fall samt handelns och näringarnes förfall.
Att Riksens Ständers författningar om BancoD scöntens samt andra utlåningsanstalter medgåfvo omloppet af en lika stor pénningestock, sorn förut, verkade måhända fördelagtigt på Hufvudstaden samt der - intill närmast belägne Provincer, men visst icke så på dertt, som derifrån aflägse, genom bristande relationer föga kunde begagna de öppnade hjelpkällorna, men strängt tillhöllos att der inbetala de lån de gjort på annan ort 4 åt hvilken afsättningen af deras producter förut till en del varit rigtad.
Bevillningen år 18ra var emedlertid grundad på den uppskattning som, efter då gångh ira priser, verkställdes.
Uppskattningen sänktes vid senare taxeringar i den mon priserria föflo, men egendomarnes taxeringsvärden måste, enligt 18 iS års Bevillningsförordning åter betydligen höjas, och Bevillningen är efter sådan - Tryckfel. Bilag. pag. »73, ro;de raden nedifrån står manga läs nagra, samma pag.
4:de raden nedifrån står vahra v är dt läs vanvärde, 1 Den Io Februårii. äog dan förhöjning, utgjord intill denna dag, oBktadt egendomars verkeliga värde, så väl sorn deras afkastning fallit snart 50 procent under de åren 1812, 1813 och 1814 Upp,tegrade priser.
Huruvida flere af Rikets pro*- vincet delat lika öde med Skaraborgs Län, lärer af närvarande Herrar Riksdagsmän bäst kunna upplysas, Jag tror att så är > samt att landets innevånare behöfva kraftig hjelp, om ej hågen för odlingar, näringar och arbeten fkall förfalla och vanmagt tråda t stället för välstånd.
Bevillningens nedsättande i jsmlikhet med närvarande värde å egendomar och varor vare säkerligen af mycken nytta, om det, i afseende på Statens behof, låter sig göra , men jag hemställer om ej kraftig och lika verkande hjelp kunde finnas uti förändrande af alla författningar, sorn lägga band på nanngarne, samt Upphäfvande af dsm, hvilka lika mycket rikta lurendräjareti som de skada både det allmänna och enskifta, Det tillhörer Landets Lagstiftare att med omsorg Undersöka och bedöma båda delar sann Regeringen serskildt, att tillse det
Tullförvältningarne lämpas efter landets ställning med utlärd ka magter och de förändringar, som emellan våra Riksdagar kunna inträffa.
Mig felar visserli* gen kunskaper att kunna ingå i deta i lier, mert uppmärksamhet på de förändringar, sorn under snart 30 års landthushållning i mitt fädernesland inträffat, hafva stadgat min öfver.* tygelse: att, uti en constitutione!
Stat, hvarje Medborgare bör äga full frihet, att på bästa Bil, till Ridd. 0. Ad.
Pr. 1 Band 14. 210 Den to Februarii satt använda sin arbetsförmåga, och att vid sin egendom göra alla inrättningar, anläggningar och törbärtringar som befordra dess föra snon , alltid under sträng skyldighet, att icke förnärma andras ägande rätt; att alla SkråPrivilegier sk: da och hindra täflan att tillverka goda vahror; Att Staten säkerligen skall vinna mer genom on billig taxering af hvarje Medborgares frigifna arbetsförmåga, förbättrade Egendom <?ch Inrättningar, än den förlo, rar genom de afgifterg borttagande, som Skrå* Inrätlningarne äro underkastade; Att hvad som till förbrukning inom landet, antingen är befallt eller tillåtit, bör till införsel vara medgifvit emot så måttlig tull, att tul 1 försnilla— ren icke med fördel kan täfla med den redelige köpmannen; Att endast sådane vahror böra till införsel vägras, som äfven kunna till bruk och nyttjande förbjudas; Att införsel af spannemål btänvin, trädvahror, jern- och stål— aTtiklar, lin, linolja, med ett ord , af alla sådana vahror, sorn äro landets egna produeter och till vårt fuila behof finnas, eller kunna alstras, böra beläggas med så hög tull, att deras anförande icke gifver någon vinst; Att tullförsnillning belägges med strängt och helst nesligt straff, Att alla bevakningstullar inom landet hvilka härigenom blifva onyttiga, indragas; Att kustbevakningen deremot blir sträng och de dervid använde personer så lönfa, att de till försörjning icke behöfva dela lurendräjarnes rof; att de vidsträckta prohibitiva nu gällande författningar minska Statens tullinkomster, utan att minska förbrukningen af de Den 10 Februårii sti Utländska vahrör, som vana, mode, tillförordnade uniformer och ordensdrägter, m-sd flere Orsaker skaffat anseende af oumbärliga; Att dessa författningar endast rikta lurendräjare och åklagare; Att de förstöra moraliteten, ty lurendräjaren, hvars vahra confiskeras, beklagas, men de, som verkställa conftscationen, stämplas med allmänhetens ovillja: allt sådant är en gifven naturlig följd af alla författningar, som strida mot allmänna känslan af rätt och billighet, hvaraf åter blir den obehaglig» följd, att Regeringens Författningar i allmänhet förlora dea agtning, som är det oumgängliga villkoret för deras efterlefnad samt ordning i Samhället; och att ändteligen Författningar, som innebära frön till olydnad emot Regeringen och förlust för Staten, såsom skadliga,
icke nog söart kunna undergå nödig ändrig.
Skuhe genom en, efter dessa grunder Nationen lernnad Närings- Och Hand I-frihet, dessa ådror föf Statsktoppéns välmåga, åter kunna bringa nti döda skrinlagda capitaler i Omlopp, och i sin ordning underhjelpa Landtmannens afsättning af dess producter $ blefvo Statens inkomster ovägerligen härigenom ökade, och då kunde den till Statsbristens fyllande utgående Bevillnirigen i lika mon förminskas
Om jag ej misstager mig, hafva våra grannar i Norrige, medan prohibitiv-Författningar hos oss bundit händerne på den redlige Närings-läkaren och köpmannen, njutit alla fördelarna af en oinskränkt handelsfrihet emot lämplig tull, och derigenom icke förlorat i välmåga, Jag frågar den ypplyste Stats - aia - Den 10 Februarii, mannen , om en lika frihet skulle hos oss medföra en motsatt skadlig verkan.
Det tyckes vara onaturligt att tvenne Brödrafolk under samma Konung, och hvilkas land alstra någorlunda lika producter, skola för sin handel behöfva så stridiga författningar, att gränsen dem emellan skall likasom emellan tvenne alldeles främmande Nationer behöfva be^ vakas af en här utaf Tullbetjenter.
Jag hemställer till de mer kunniga och upplysta om Scandinavien kan anses för ett odeladt
Land, så länge dessa tvångsförfattningar icke hos oss ändras och likhet införes till båda Nation nernas gemensamma förmon.
Med anledning af hvad jag anfört, anhåller jag ödmjukast, att Besvärs- och OeconomieUtskottet måtte få sig nppdraget granska de Författningar, som angå våra Skrå-Inrättningar och Corporationer, samt jemte Bevillnings Utskottet alla prohibitiva förordningar rörande In- och Utländska handeln, på det att sådana förslag, så skyndsamt som möjligt kunde uppgöras, som directe medförde en välgörande förändring, hvarefter Bevillningsutskottet komme i tillfälle att undersöka, i hvad mon Statens på handel och rörelse grundade inkomster med säkerhet kunde ökas och landets innevånare upplefva den glada stund, att se Allmänna Bevillningen i lika proprotion minskad, välmågan tilltaga och spridas hos högre och lägre och den älskade Konung, som genom sina stora egenskaper stadgat Scandinavtens förening och säkerhet, åfvan få upp - Dea io Felruurii.
2i5 bära ijnnevånarnes välsignelser för minskade bördor.
J»g ber Höglofl Riderskapet och Adeln förlåta allt hvad uti mina uppgifter är ofullkomligt, önskande, att om mitt förslag ej anses tor olämpligt, det i detadlerne och till— lämpningen bättre må utredas af dem, som med mera kunskaper förena större och lättare tillgång till dertill nödiga materialier.
Jag erkänner gerna min brist deri, men läflar med hvilken som hälst i vaim känsla för Konung och Fosterland.
N:o 7. Grefve De la Gardie, Jacob: Riksens Höglofl.
Ständer, som alltid med godhet omfatta hvarje patriotisk och för Fäderneslandet nyttig inrättning, hafva äfven vid 1817 och 18»8 års
Riksdag visat emot Stenkohlsgrufvan ett föinyadt prof deraf genom anslående af 75,000 R:dr till nya Schaktssänkningen vid Ryd, der en ömnigare kohltillverkning skulle göra arbetet mera lönande.
Vid ofvannämnde understöd var dock fästadt det vilkor, att
Inlressenterne skulle förbinda sig innan utgången af 5 år vara med arbetet på nedra kohlflöttsen, och alt de förut anslagne export-premier af 6 sk. per tunna under tiden skulle upphöra samt Intressenterne vara förpligtade, i händelse atbetet på sagdan tid Dan io Februari* > ej efter föreskrit vore fullbordadt, återgälda den summa de uppburit
Lifvade af det bästa hopp om en lycklig framgång emottogo Intressen-^ terne med största tacksamhet
Ständernes ädelr modige anbud, och började våren 1819, att genom uppköp af nödige materialier isiåndsättande al d n redan pä stället bsfintelige 74. tums Eld och Luft-Maschme samt anskaffande af flere kunnige arbetare och handtverkare, sätta sig i stånd med ali kraft kunna fullfölja det redan lör detta ändamål med dryg kostnad päbegynta arbete.
Maj:t hade under tiden Nadigst tillåtit att i b 19 års anslagne 15,000
R.dr lingö på en gång uppbäras, och Sedermera 25ooa R;dr hvarje månad, Arbetet fortsattes med all möjlig drift, men i anseende till större reparation å 74 tums Maschine, handt den ej komma i full gång förr än Januari! 1S20.
Sänkningen af Charlottas Schackt fortfor, men under arbetande af en Orts nedrifvande från Ryds Schackt, utsprång natten emellan den 8 och 9 Mars en vattenådra med sådan häftighet att de arbetande med möda räddad s undan vattnet, sorn hastigt steg till en ansenlig höjd i Schaktet.
Denna händelse, icke ovanlig i Engelska StenkohlsGrufvorna, väckte i början ingen far - Den io Februarii. håga för arbetets fortgång; men då oagtadt forcerad pumpning längre tid , ingen vattenförminskning vanns, begärde Intressenterne genom Memorial till Högloft.
Bergscollegium, att någre af dess Herrar Ledamöter såsom sakkunnige måtte anmodas till Grufvan nedresa, för att på stället taga fullkomlig kännedom om förhållandet och lemna de råd och föreskrifter, hvartill omständtghetcrne föran iedde.
Herrar BergsRådet och Riddaren Broling och Directeuren af öhr åtogo sig benägit på egen bekostnad en sådan resa i Junii , månad, och afaåfvo den berättelse, som i afskrift Lii, A. bifogas. pumpningen g'ck oupphörligt och Bolags* Intressenterne samlades vid Grufvan i Julii månad samma år för att öfverlägga om de vidare åtgärder, som kunde erfordras.
Väl funno de med fägnad att vättnet kunde utpumpas! men insågo äfven att dertill erfordrades mångfaldige flere kostnader än de på räknade och omöjlighetenatt dertill kunna förskaffa nä" dige medel.
Under loppet af tiden ha }e Hans Excellence m- in.
Grefve Ruth, som ägde .delar i Verket med döden bortgått och efterlemnat sitt Sterbhus i dea författning, att omöjligen något tillskott derifrån vidare kunde väntas.
Bolaget hade uppburit och användta 51,00©
Den 10 Februarii.
R:dr af Statsmedlen och dessutom kommit i en skuld af flere tusende Riksdaler, som genom det myckna folkets underhåll dagligen föröhus.
Försök att få privata lån var redan förgäfves gjordt och Bolaget fann sig i den al" dra yttersta förlägenhet.
Sluteligen efter många öfverläggningar och då lnteressenteme sågo sig ur stånd att med de af Statsmedlen återstående 24,000 Riksdalerna kunna fullborda arbetet till utsatt tid och äfven omöjligheten af privat understöd redan visat sig, ansågo lnteressenteme sig hvarken böra eller kunna göra vidare försök att erhålla det resterande af anslagne summan, då dermed enönskadoch väntad framgång icke kunde vinnas, utan beslöto att med årets utgång nedlägga Verket Och underkasta sig kommande Ständers ädelmodiga bepröfvande rörande återbetalningen af redan uppburne samt för arbetet utgifne medel.
Vid den slutliga Bolagsstämman, som hölls i Stockholm i December månad samma år åter upplifvadcs det hopp, att antingen till utländsk man få försälja det hela, eller att ädle patriotiske medborgare skulle deltaga i detta för landet nyttiga Verks under hållinder hvilket föranlät Intressenterne, att med inskräkning af arbetsstyrka, blott drifva arbetet i gamla köhlfallet, och hvilken arbetsinethode ända hittills med framgång blifvit följd.
Intressenterna hafva likväl härvid varit högst angelägne, atfc Den io Februarii.
217 icke mista någre af de vid detta arbete tillvande personel eller att förskingra någre af Grufvans tillhörigheter, som för framtiden kunde blifva behoflige.
Enligt gifven föreskrift hafva Intressenterne till Högloflige Kongl» Bergscollegium aflämnat räkningar lör de utgifter, Verket i och för nya arbetet haft till den 19 Junii 1820.
Lit. B. & C., och sorn belöpa sig till en summa af 51,388 Rdr 29 sk- 5 § r‘.st.
Sedermera är efter bifogad räkning Lit D. utbetaldt 9616 R:dr 47 sk Häraf inhämtas, att kostnaderna lör detta arbete öfverstiga med 10,005 R:dr 28 sk 5J r, den summa, Interessenterna af Statsmedlen uppburit, eller 51,000 R.dr.
Premiemedlen för utförsel af kohl sistförflutne åren, hvartill Bolaget i annat fall varit berättigad, utgöra; 1819 för 62,800 Tunnor å 6 sk. hvarje tunna R;dr 7,8 50: __ Lit E. 1820 - 61,016 T'r — 7,<>23' 36* - F, 1821 - 46,958 T r — 5,867: 12. - G. »822 - 59,595 T:r „ 7,449: 1 8. - H*h Summa Banco R dr 28,794* »8 sk.
Och torde genom detta äfven vara styrkt, att oagtadt Bolaget icke kunnat fullfölja det t) Alla här anförde Bilagor under Lit, A. B. C, D, E. P. G. H äro med sjelfva hufvudaeten till S.atsUtskottef inlemnade.
Den I o Februarii, önskade arbetet på Ryd, har det dock gjort allt, för att under tiden upprätthålla Grufvan och fournera landet med en nödvändighets» artikel, sorn i motsatt fall trän utrikes ort ekolat inhämtas.
Stenkohls Grufvans nytta för fäderneslandet är så otta ådagalag t och så allmänt känd, ati det skulle vara en öfverflödighet vidare härom orda.
Dess nedläggande edler vidate in kränkande, skulle utom den förlust, so n vållades Riket, älven lemna ett gynnande tillfälle för utlänningen att påföra oss en vahra, som vi inom landet till öfverflöd äga, och årligen utdraga en peningesumma, sorn genom uppmuntrad Industrie lätteligen kunde blifva qvar i Riket, och hvarigenom äfven en mängd jnenniskor. vande endast vid detta yrke, nu har sin lifsbergning.
Intressenrerne af Stenkohlsgrufvan vända sig med fullt förtroende till Nationens upplysta Representanter och underkasta sig med förtröstan deras blida och billiga bedömande al sitt iråkade bekymmer, I 27 år har detta bolag med store och nästan årlige uppotFringan påbörjat, och underhållit ett Verk, förut i fäderneslandet föga kändt, och'nu S dan hunnit så långt att nyttan af denna anläggning erkännes af alla: och då eu gammal fördom mot kohlens godhet är håfven; sä anse Iniressenterne sig hvarken vilja, eller tro sig böra uppoffra något vidare af egen förmögenhet till^detta^Verks fortgång och drift.
Den 10 Februarii, Det är ej en för Staten främmande sak, att upphjelpa patriotiska och arbetsamma medborgare och att understödja sådane anläggningar, som äro af Nationalnytta, derom mång» faldige exempel vittna.
Stenkohlsverkets
Intressenter våga derföre af Rikets Högloflige
Ständer hoppas en lika ömmande behjertenhet; och drista sig vördsammast föreslå tvänne alternativer, genom hvilkets antagande som hälst, Stenkohlsgrufvan kan upprätthållas utan att vålla dess stiftare en ännu vidare ökad förlust: Antingen Staten ville inlösa hela Verket med fullt in-; ventarium för den samma summa, som 1817 proponerades 250,000 R:dr B:co, dock med befrielse för Intressenterne att återgälda de 51,000 R:dr, 60m de af Stats-Verket till RydsSchaktets sänkning uppburit och som till ett ännu högre belopp, enligt hvad förut nämndt är, blifvit använde; eller ock förunna nu varande Bolags Intressenter efterskrelne förmåner. ro. Afskrifning för de ofta nämnde 51,000 R;dr, såsom använde på ett försök, hvilket a£ tillfällige
Naturomständigheter ej nått den påräknade framgången och hvarigenom Bolaget icke vunnit, utan tvärtom förlorat.
Om Riksens Högloflige Ständer i billigt betragtande täger den summa, sorn i händelse detta penningeunderstöd icke mellankommit tillfallit
Bolaget i export premier de sist förflutne 4 år, utgörande 28,794 R'dr 18 sk., och hvilken nu är att anse som en besparing för Staten, så blir den summa Intressenterne nu vördsammast begäia få qvittade, ej större än 22,205 R:dr 30 220