Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De penningar, som från banken aflemnas till riksgäldskontoret, kunna nemligen disponeras till förökande af stats-lyx och militär-lyx lika såväl som meddelade lån både från enskild oell allmän hank kunna användas att öka den enskilda lyxen och föranleda en ökad skuldsättning både inom och utom landet.
Afven om man ville antaga att de medel, hvilkas utlemnande nu är i fråga, uteslutande skulle användas till industriella och produktiva ändamål, sä lära verkningarna deraf icke snart kunna medföra någon förmån för Banken och således icke heller i ringaste mån förekomma den öfverhängande faran, sorn innan kort synes hota realisationen.
Af allt hvad nu blifvit anfördt har jag kommit lill den Öfvertygelse, att hankens framtida ställning blir serdeles bekymmersam och att vår 16-åriga realisation icke kan äga fortfarande bestånd, om ej Rikets Ständer snarligen vidtaga ändamålsenliga åtgärder till dess betryggande.
Den rättighet, Banko-styrelsen eger att när nöden pågår upptaga utländska silfverlan är ett palliativ, som svårligen kan annat än förvar - 32 Banko-Utskottels Memorial, iV:o 12. ra det onda, under hvad form del än begagnas.
Fördenskull hade jag för min del önskat det Banko-Utskotlct, jemlikt ordalydelsen uti 2 §. af dess Instruktion, till Rikets Ständer nu ingått med den hemställan, ”ali dan sedan 1848 års början upplupna Bankovinst erjor”dras Jör Bänkens konsoliderande.”
Hvad den under de följande åren 1851, 52 och 53 inflytande vinsten angår, sä vore del för realisation visserligen mest betryggande om någon del af de på sådant sätt ingående sedlarne icke behöfde åter utgifvas.
En sådan åtgärd till förminskning af sedelansvarigheten, om den vidtages småningom och med största varsamhet, skulle utan tvifvel icke blifva så tryckande för landet i allmänhet eller medföra så kännbart lidande för enskiidta personer, som indragning af någon del af lånerörelsen skulle förorsaka.
Men det är efter min öfvertygelse likaså nödvändigt och man måste vara betänkt på alt så snart ske kan åt Riksbanken återgifva makten alt reglera landels sedelstock uti något förhållande till Bankens egen förmåga alt upprätthålla scdelvärdel.
Det har alltid förundrat mig, att Rikets Ständer någonsin kunde låta denna makt fråntagas sin egen hank, och för några år tillbaka hade den utan tvifvel med mindre svårighet än nu kunnat återställas.
Kanske komma alla försök i detta afseende nu för sent, men om en jemt tillväxande mängd andra, af Riksbanken oberoende myntrepresentativer skola fortfarande obehindradt mer och mer fylla landets behof af rörelse-medel, så ser jag icke annat, än att alla bemödanden för realisationens bestånd förr eller sednare måste blifva vanmäktiga.
Den utväg, som 215 § i Banko-reglementet föreskrifver att ersätta de upphörande privatbankerna med ytterligare sedelemission af några millioner r:dr banko utan minsta förstärkning af metalliska valutan, synes mig vara högst vådlig.
Då vore det långt bättre att använda den kontant inflytande
Bankovinsten samt kanske en del af nuvarande lånefonderna, för alt inrätta filial-afdelningar af Riksbanken på flera ställen i landet, hvilka borde annorlunda och på ändamålsenligare sätt organiseras, än de nuvarande lånekontoren, och derigenom efter hand göra privatbankernas verksamhet helt och hållet umbärlig för rörelsen samt återställa åt Riket ett enda slags mynt, så att regeringsformens 72 § än eu gång kunde blifva en sanning och åt Riksbanken återställa den förmåga alt reglera sedelstocken, hvilken förmåga aldrig bordt Riksbanken afhändas.
I alla händelser förmår jag icke inse, att Banken skulle bättre konsolideras genom Bankovinslens aflemnande till Statsverket, än genom dess användande uti en säker och ändamålsenlig lånerörelse.
I begge fallen utgå sedlarne äter i landet, och Bankens sedel - Banko-Utskottets Memorial, N-.o 12. 33 sedelansvarighet blir oförändrad.
Men i sednare fallet, eller då vinstmedlen utgifvas såsom lån, kunna ju dessa lika väl och kanske mera sannolikt användas till förlag för jordbrukets, bergshandteringens eller industriens förkofran, än om man bortskänker deni till fyllande af några i en stark progression växande statsbehof, hvilkas nödvändighet iner än i ett afseende kan sättas i fråga.
Att i utlåning, så väl som i allt annat, man kan gå till öfverdrift och en ytterlighet, som skadar, nekas icke, men deraf följer ingalunda att saken i sig sjelf, rätt använd, är förderflig.
Men då mina åsigter för närvarande hafva föga eller inga sympatier, är det alldeles onödigt att vidare orda om användandet af den Bankovinst, hvarpå det alltid behöfvande Statsverket lill sina elastiska behof redan vid Riksdagens början erhållit en högvederbörlig invisning, den Riks-Stånden väl lära anse sig förbundna att nu honorera.
Häruti har Riksdagsfullmäktige Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs
Län instämt; samt af Herr C. G. Indebetou.
Såsom min reservation upplager jag det beslut, hvaruti Utskottets Kansli- och Finans-afdelning stadnade, då frågan om Bankovinstens användande der var under öfverläggning.
Beslutet innehöll den tillstyrkan, ”alt af Bankens, sedan 1848 års början upplupna, behållna vinst, ”ett belopp af 500,000 r:dr banko ärligen skulle vid slutet al ”hvartdera åren 1851, 1852 och 1853, från Banken, i och för ”Statens allmänna behof, till Riksgälds-kontoret afiemnas.
De skäl, hvilka föranlåtit mig att instämma i detta afdelningens beslut, skall jag här utveckla.
Då jag sökt göra mig reda för, huruvida någon del af den sedan 1848 års början upplupna Bankovinst vore erforderlig för Bankens konsoliderande, har jag i främsta rummet sökt ett svar på den frågan, ”hvaruti Bankens styrka består.”
Såväl under öfverläggningarne inom Utskottet, som uti föregående Riksdagars handlingar har jag funnit den mening uttalad, alt Bankens styrka består i dess metalliska fond, emedan dess utelöpande sedlar och andra skuldförbindelser endast genom denna fond kunna infrias.
Denna mening står i full öfverensstämmelse med innehållet af § 1 uti nu gällande lag för Rikets Ständers Bank.
Jag har ock funnit, att personer, hvilka i öfrigt hyllat vidt skiljda åsigter, likväl öfverensstämt deruti, att de ansett denna tanka såsom en sanning.
Detta allt har stadgat min öfvertygelse, att den uttalade grundsattsen matte vara riktig.
Af sådan orsak har jag föstat mig hufvudsakligen vid Bankens metalliska fond och dess ombytliga förhållande under olika tider, då jag sökt för mig utreda, huruvida Bankens ställning för närvarande vore att betrakta såsom stark, eller såsom svag.
Prot. 1850 & 1851. 6 Sami. 1 A/d. 4 käft.
5 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12.
För att i detta afseende komma lill någon visshet, har det synts mig nödigt att återgå till den tid, då realisationen blcf beslutad och verkställd, och jag har derföre till utgångspunkt för de jemförelse!’, jag anställt, valt året 1834.
Banken egde vid denna tidpunkt en metallisk kassa af nära
Ot millioner riksdaler silfver.
Under de påföljande åren, intill slutet af år 1841, utgjorde densamma öfverhufvud något mera än (i millioner, och söker man medeltalet för de 16 är, som förflutit, sedan realisationen verkställdes, sä finnér man, att detta medeltal utgjort nära 5 j millioner.
För närvarande uppgår
Bankens silfverfond till 4' millioner, loga derutöfver.
Denna är således nu lägre, lin hrad den i medeltal varit under alla de år, som förflutit efter realisationen, och den skiljer sig från detta medeltal med ungefär l-(\ millioner r:dr silfver, motsvarande vid pass 3 millioner r:dr banko.
Emedlertid må man icke förbise en anmärkningsvärd omständighet, som föranleder en korrektion i nu framställda beräkning.
Det svenska sedelmyntet var nemligen år 1834, och under flera påföljande år, gångbart i Finland: så är icke nu förhållandet.
Vår sedelstock har blifvit inskränkt till en mindre terrain, dess belopp har i följd deraf blifvit förminskadt, och Banken är icke nu i behof af en lika stor silfverfond, som undei' den föregående tiden var nödig för att upprätthålla realisationen.
För att utröna i hvad mån detta förändrade förhållande verkat på Bankens ställning, mäste man fördela de efter realisationen lorflutne 16 åren i 2:ne perioder, af hvilka den ena hör omfatta tiden före invexlingen af det i Finland cirkulerande svenska sedelmyntet, och den andra tiden efter samma utvexling.
Den Finska sedelstocken ingick till vår
Bank hufvudsakligen under loppet af åren 1842 och 1843.
Det är således från denna tidpunkt vi hafva att räkna den sednare perioden.
Bankens metalliska fond har under denna period varit mycket föränderlig; i medeltal har den utgjort något öfver 5 millioner, och således öfversligit dess nuvarande belopp med något mera än g million r:dr silfver.
Huru man än må anställa sina jemförelser, visar det sig ändock, att Bankens ställning Jor närvarande är mera svag, lin den i allmänhet varit under föregående tiden, och att dess metalliska kassa behufoer förstärkas, eller, för att begagna Banko-reglementets ord: att Banken behölVer konsolideras.
Till det minsta torde Bankens silfver-fond böra uppbringas till det belopp, som den i medeltal utgjort under de sednare åren.
Härtill erfordras, enligt hvad nyss blifvit nämndt, något mera än 4 million r:dr silfver, eller i banko beräknadt, ungefär 1,400,000 r:dr. Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 35
Det har inom lltskollet blifvit yltradt, att
Bankens grund-fond borde lemna tillgäng för den metalliska kassans förstärkande.
Att emedlertid detta icke kan ske, är lätt bevislig!.
Uti den berättelse, hvilken Bankens Herrar Fullmäktige afgäfvo lill Rikets Ständer är 1844, uppgafs nemligen (pag. 54), att alla sedan 1840 ars ingång lill Banken influtne vinst-medel blifvit i dess lane- och kreditiv-rörelse använde.
Fullmäktige införde uti samma berättelse (pag. 55), en fullständig redogörelse, som ädagalade, att förhållandet var sådant de uppgifvit.
Det är ock bekant, all alla de vinst-medel, hvilka fran 1845 års början intill sistlidne riksdag influtit till Banken, blifvit aflemnade till Riksgälds-kontoret.
Således har Bankens grundfond alltsedan 1844 års riksdag icke erhållit någon tillökning.
Lånefonderne hafva ej eller sedan den tiden blifvit förminskade, utan bibehållas ännu vid det belopp af 26,080,000 r:dr, hvartill de då bestämdes.
Men dä det år 1844 ådagalades, att alla dittills influtne vinst-medel voro i lånefonderne använde, så måste förhållandet ännu vara enahanda, enär inga ytterligare tillgångar sedermera för Banken reserverats, och lånefonderne ej eller blifvit förminskade.
Det är således ögonskenligt, alt grundfonden icke han lemna tillgång för den metalliska kassans förstärkande, alldenstund den förut är till liela sitt belopp använd.
En sådan tillgång mäste man alltså söka annorstädes, och man finner den uti de sedan 1848 års början lill Banken influtne vinst-medel, sif denna banko-vinst mäste fö/jakleligen af sättas sä stort belopp, som erfordras lill förstärkande af Bankens metalliska kassa.
Men det har förut visat sig, att 1,400,000 r:dr banko äro behöflige för alt uppbringa silfverfonden till det belopp, som den i. medeltal utgjort under de sednare åren, eller efter den tid, då den finska sedelstocken invexlades.
Dessa 1,400,000 r:dr banko böra derföre afräknas från deri nu upplupne banko-vinsten, hvilken, enligt hvad upplyst blifvit, utgör ungefärligen 2,900,000 r:dr.
Återstoden, r:dr 1,500,000 banko, hvilken icke erfordras för Bankens konsoliderande, kan följ akleligen af emnås till Riksgäldskontoret, att användas för statens behof.
Emedlertid äro desse 1,500,000 r:dr icke nu genast disponibla.
Herrar Banko-fullmäktige hafva nemligen vid början af innevarande riksmöte, uti sin berättelse angående Bankens förvaltning, underrättat Banko-Utskottet och Rikets Ständer, alt de på grund af den föreskrift, som Banko-reglementets §.
219 innehåller, användl en del af de influtne vinst-medlen lill uppköp af räntebärande papper eller sä kallade obligationer, och att det belopp af dylika papper, da från och med år 1845 uppköpt, sammanräknadt utgör i det närmaste 2j millioner 36 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. r:dr banko, sedan afräkning skett för de obligationer, hvilka under tiden blifvit utlottade.
Då nu alltsedan år 1844 inga andra vinst-medel blifvit i Banken bibehållne, än de som influtit från 1848 års början, och om hvilkas användande nu fråga är, så blifver det tydligt, att omförmälte inköp af räntebärande papper verkställts med just desse vinst-medel, och den del deraf, som härtill blifvit använd, kan således icke nu vara disponibel.
Alltså bör beloppet af de inköpta obligationerna, utgörande, enligt hvad nämndt är, nära 2-\- millioner r:dr banko, afräknas från summan af den upplupne banko-vinsten, som uppgår till 2,900,000 r:dr, då återstoden, eller vid pass 400,000 r:dr banko, befinnes vara det belopp, hvilket Banken nu högst skulle kunna utbetala.
Man linner bär skälet, hvarföre den summa, Banken bör aflemna till Riksgälds-kontoret, icke genast kan utgå, och hvarföre Utskottet föreslagit att utbetalningen bör ske successive, fördelad på flera år.
Under tiden skola nemligen nya vinstmedel inflyta, hvilka kunna utbytas mot den äldre Bankovinst, som nu ligger förvarad i räntebärande papper, och på sådant sätt blifver den från 1848 års början intill 1850 års slut upplupna vinst inom loppet af få år andvändbar, utan alt
Bankens nu innehafvande obligationer behöfva försäljas.
Det har inom Utskottet äfven varit föremål för öfverläggning, på hvad sätt Bankens metalliska kassa skulle kunna förstärkas genom den större eller mindre del af vinstmedlen, man för sådant ändamål kunde komma att afsätta, och meningarne hafva i detta afseende varit mycket delade.
— Man har gjort den anmärkning, att det skulle vara omöjligt inköpa silfver för bankosedlar.
Det är likväl obestridligt, att vex lar kunna köpas för sedlar, ehuru tillgången deraf vid olika lider kan vara stör re eller mindre.
Lika obestridligt är det ock, att silfver kan erhållas i utbyte mot vcxlar, och det följer häraf, att man mot sedlar kan förskaffa sig silfver, om än det måste ske pä ett indirekt sätt.
Hvarje tidpunkt kan likväl ej vara lika lämplig för inköp af vexlar; men då det förr eller sednare bör inträffa, att tillfälle till sådant inköp yppar sig, synes det vara ändamålsenligt att reservera det för Bankens konsoliderande erforderliga belopp, intilldess en gynnande tidpunkt för jless förvandlande till metallisk valuta inträffar.
Det är derföre min tanke, att de för sådant ändamål af sedda 1,400,000 11: dr må af sättas till cn reserv-fond, hvilken bör hållas i beredskap för inköp af vcxlar, dä sådant låter verkställa sig, och att denna veserv-f'ond. följaktligen icke må för något annat ändamål under tiden användas.
Banko-Utskottets Memorial, N/o 12. 37 Jag har nu framställt de t,. ", L pirtsi stadgat min öfvertyy^lse, att icke mera än 500,000 R:dr årligen böra från Banken till Riksgälds-kontoret äliemir.p. intill nästa riksdag.
Jag har ock yttrat min tanka, huru den del af vinstmedlen, hvilken Banken kommer att bibehålla, må användas, pä det att den må bidraga till dV åsyftade ändamålet:
Bankens konsoliderande.
Såsom ledamot af Banko-Utskottet kunde jag nu sluta min reservation, men en representant bör efter min tanke icke betrakta någon sak ensidigt, och den förevarande frågan har ännu en sida, som icke blifvit af mig framställd.
Man kan nemligen hysa tvifvelsmål, huruvida ett bidrag från Banken af 500,000 R:dr årligen, intill nästa riksdag, må vara till fyllande af de oundgängliga stats-behofvcn tillräckligt, och man kan taga sig anledning alt befara tyngre beskattning, i händelse någon betydligare del af Bankovinsten skulle reserveras, än hvad Utskottet föreslagit.
Jag anser att dessa frågor stå i så nära sammanhang med öfverläggningen om Banko-vinstens användande, att man har fullt skäl taga dessa tvifvelsmål och dessa farhågor i betraktande, innan Rikets Ständer i ämnet fatta sitt beslut.
Af Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående statsverkets tillstånd och behof, finna vi (pag. 15 & 16), att Kongl. Maj:t anser hela den upplupna banko-vinsten, eller ungefärligen 3 millioner R:dr banko, till fyllande af extra slatsregleringen erforderlig, samt att Kongl. Maj:t, under förutsättning att banko-vinsten skulle kunna för sådant ändamål disponeras, föreslagit Ständerna, att den förhöjda bevillningen till betäckande af 1848 års krigsrustnings-kostnader, skulle hädanefter upphöra.
Sistnämnde nådiga framställning har åstadkommit en allmän tillfredsställelse, och de torde vara få, som ej önska framgång åt en för landet så gagnelig skatte-förminskning.
Men man synes hafva skäl lill den farhåga, hvilken af mången blifvit yttrad, alt nyssnämnde förhöjda bevillning icke skulle kunna nu genast upphöra, i händelse Banken ej aflemnade mera än hälften af sine vinstmedel till statsverket.
För alt komma till någon visshet härom, torde det böra utredas, hvarifrån de medel härledt sig, hvilka man användt till betäckande af krigsrustnings-kostnaderne; man känner nemligen, att den för sådant ändamål hitintills uttaxerade bevillning, icke ens uppgått till dessa kostnaders halfva belopp.
Upplysning i detta afseende erhåller man af Kongl. Maj:ts ”Berättelse om hvad i riket och dess styrelse sig tilldragit sedan sisla riksdag.”
Man inhemtar af denna berättelse (pag. 48), ”att öfverskott uppkommit för år 1848 till icke mindre belopp än 660,865 R:dr 20 sk. 2 rst., samt att, efter upprättade beräkningar, ett ännu 38 iiankb\Utskottcts Memorial, N:o 12. betydligare Öfverskott flir är 1849 iir titt- förvänta, då rikshufvudbokén för della år binna" skinås.”
Man finner vidare (pag. 56), ”att tull-inkomsterna väsendtligt.
Jidragit till dessa öfverskott,” hvarjemte den underrättelse meddelas, att dessa Wkomster ”varit i årligt stigande.”
Annu noggrannare uppgifter, rörande tullintraderne, lemnar förut åberopade Kongl, proposition, angående statsverkets tillstånd och behof (pag. 12), der det redogöres för tullmedlens belopp ifrån år 1844 till och med år 1848.
Det visar sig af denna redogörelse, alt lullinkomsterne under ifrågavarande fem år ökat sig med nära 1-J million R:dr banko, eller öfverhufvud med 390,000 R:dr årligen, samt alt de är 1848 uppgått till ett brutto-belopp af 4,868,434 R:dr banko.
Beträffande året 1849, för hvilket tullmedlens tolal-belopp icke finnes uppgifvet, erhåller man den underrättelse, att tullintraden ”lemnat en nettobebållning af R:dr 4,201,586: '15.
5. banko,” och då dertill läggas utgifterne för tullverket, som af de inflytande medlen bekostas, och hvilka förslagsvis äro beräknade till 800,000 R:dr, så kommer man lill det resultat, att lullmedlens brutto-belopp år 1849 utgjort omkring 5,000,000 R:dr banko, och således öfverstigit föregående årets med ungefärligen 130,000 R:dr.
Om man än icke vill antaga ett fortfarande stigande af lull-intraderne, hvilket skulle vara en osäker beräkningsgrund, så bör man dock med skälig visshet kunna beräkna, att tullmedlen under instundande 3:ne år skola bibehålla' sig vid ungefärligen lika belopp, som de under sednaste åren utgjort, förutsatt att Ständerne vid nuvarande riksmöte icke vidtaga sådana förändringar i tull-lagstiftningen, som kunna föranleda minskning af inkomsterna.
— Under åren 1848 och 1849 hafva tullmedlen, enligt hvad förut blifvit upplyst, öfverhufvud utgjort något mera än 4,900,000 R:dr årligen; det kan således icke vara äfventyrlig! att för kommande 3:ne år upptaga dem till lika belopp.
Emedlertid befinnes det, alt desse medel uti Kongl. Maj:Is ofta åberopade nådiga proposition, angående statsverkets tillstånd och behof (pag. 13), för de kommande åren icke blifvit högre beräknade, än till ett bruttobelopp af 4,400,000 R:dr, hvaraf ”efter afdrag af utgifterne, förslagsvis beräknade till 800,000 R:dr,” skulle återslå för ”statsverket en nettoinkomst af 3,600,000 R:dr.”
Af hvad förut blifvit anfördt, visar det sig, alt denna beräkning är för låg, samt att här gifves cn oberäknad tillgäng för statsverket af icke mindre än 500,000 It:dr ärligen.
På 3:ne år gifver denna tillgång en sammanräknad summa af 1,500,000 R:dr, som, tillagd det lika stora belopp, hvilket
Banken af sina vinstmedel kan lemna, uppgår lill 3 millioner, eller just den summa, hvilken Kongl. Maj: t anselt erforderlig för extra statsregleringens fyllande. Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 39
Här finner man således en lösning af de framkastade tvifvelsmålen, och en vederläggning af de uppställda farhågorna.
Del visar sig nemligen, alt till gång gifvcs till bestridande af alla de statsutgifter, såväl ordinarie som extra, hvilka Kongl. Maj:t ansell vara under nästkommande 3:ne år nödvändiga eller för landet nyttiga, och att statsregleringen följaktligen icke kommer att möta svårigheter derigenom att Banken får bibehålla ungefär halfva beloppet af sina upplupna vinstmedel till konsoliderande af sin metalliska fond.
Det visar sig ock, att den för krigsrustnings kostnadernas betäckande hitintills utgifna förhöjda bevillning, icke för framtiden är lagen i någon beräkning, såsom godtgörelse för den del af bankövinsten, hvilken erfordras lill Bankens konsoliderande, och att således intet hinder kommer att möta för upphörandet af denna bevillning, på sätt Kongl. Majit föreslagit.
Men då det sålunda är bevisligt, att statsutgifterna kunna bestridas, utan att Banken dertill behöfver aflemna mera än 500,000 R:dr årligen intill nästa riksdag, ooh då det likaledes är ådagalagdt, att återstoden af Bankens upplupna vinst erfodras för dess konsoliderande, så skulle jag handla mot bättre vetande, om jag ej reserverade mig mot det förslag att aflemna en större del af bankovinsten till statsverkets utgifter, hvilket i Utskottets plenum vunnit pluralitet och i förestående memorial blifvit till Rikets Ständers bepröfvande framställdt.
Skulle delta Utskottets förslag vinna Rikets Ständers bifall, så kan följden icke blifva någon annan än den, att Bankens ställning, som förut är svag, kommer att ytterligare försvagas, enär tillräckliga medel för konsoliderande af dess metalliska fond icke blifva i Banken bibehållna, hvarjemte ett öfverskott i statsverkets inkomster skall uppkomma, som möjligen kan blifva användl för helt andra ändamål, än Ständerna afselt.
Må man derföre icke beröfva Banken en för dess styrka och säkerhet nödvändig fond, för att bereda statsverket en öfverflödig inkomst.
Uti denna reservation hafva Riksdagsfullmäktige Petter Mårtensson frän Jönköpings Län, Gustaf Berg frän Skaraborgs
Län och Anders Pehrsson från Östergöthlands
Län instämt.
STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus, 1851. Banko-Utskottets Memorial, N:o 13. 1 IS:o 13.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Mars 1851, kl. 10 1. m. Memorial, angående i Banken qvarstående äldre deposita. 1 afseende å de vilkor, hvarunder Banken må, så vidt lägligt är ochutrymmo dertill inom Banken gifves, under försegling af inlemnaren, till förvar emottaga paketer eller annan flyttbar egendom, utan att om innehållet undfå uppgift och utan ansvarighet å Bankens sida för oförvållad skada eller tillfällig olycka, meddelades, genom 147 § i det vid sednaste riksdag för Banko-verkets styrelse och förvaltning utfärdade reglemente, den förändrade föreskrift, alt depositions-beviset skall å viss man utställas, samt att den afgift, som vid det nedsatta godsets återtagande bör till Banken erläggas, skall till Banken årligen infordras för sådana deposita, som under ett eller flera år derstädes innestått.
Med anledning häraf, lät Bankens understyrelse, hvad beträffade de redan i Banken befintliga deposita, upprätta ett transsumt utur anteckningsboken öfver desamma, i ändamål att visa, att flera af dessa tillhörde dels nu mera upphörda
Verk eller associationer, hvilkas medlemmar icke kunde anträffas, dels enskilde personer, hvilka voro antingen döde, eller för understyrelsen alldeles okände, eller för längre tid till utrikes ort bortreste, utan att deras adress vore veterlig; att en del åter blifvit för andra personer än inlemnaren insatfe, hvadan det vore tvifvelaktigt, om den ene eller andre borde afgiften affordras, och slutligen att några icke funnos annorledes än med initialbokstäfver betecknade; i följd hvaraf och då något förbehåll i tillförene utgifna depositionsbevis icke blifvit infördt, angående afgiftens årliga erläggande, understyrelsen, för sin del, fann Rikets Ständers beslut derom icke kunna afse redan i Banken befintliga deposita.
BankofullEih. till R.
Prot. 1850 $ 1851. 6 Samt. 1 Afd. 5 Hä/t.