Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad en af de södra provinserna angår, får jag protestera emot dessa klagomål; ty jag kan försäkra, alt författningarne der blifvit med all noggrannhet tillämpade, och att fog till klagomål derifrån åtminstone icke förefinnes.
Jag skulle dessutom tro, att om än skäl till klagomål funn*s, så äro dock icke Ständerne den aucloritet, hos hvilken klagan bör föras.
Älven utur denna synpunkt finner jag den föreslagna lind. skrifvelsen vara olämplig, och anhåller följaktligen om propos. till afslag å delta betänkande.
Nauckhoff i hvad jag ämnade yttra, och vill blott tillägga, alt en sådan undersökning, som här är i fråga, gjordes för u år sedan inom Götheborgs- och Bohuslän, och några klagomål öfver missbruk i förevar, afseende hafva icke heller derefter afhörts.
Jag anhåller således också om afslag å betänkandet.
Ged e rs t r ö tn , J a c o b:
De förenade Ulskrn hafva, under supposition att missbruk ägt rum, derföre alt motioner blifvit väckta med afseende derå af riksdagsmän från södra och vestra delarna af Riket, inkommit med förslag lill und. skrifvelse, af det innehåll vi nyss hört oss föreläsas.
En sådan skrifvelse lärer R. o. Ad. finna vara otjenlig, innefattande nemi. detsamma som att hos Konungen anhålla, det läcktes Högstdensamme för hvarje § af allm. lagen, genom circuläi bref, tillförbinda sina kära undersåtare att ställa sig samma lag lill noggrann efterlefnad.
— Om det ginge an att begära afslag på betänk., då Utsktn i de a:ne första montin deraf afstyrka de väckta motionerna, så skulle jag förena mig med föregående herrar talare, men nu nödgas jag anhålla om propos. till återremiss, på det att Utsk:n måtte afskilja förslaget till den und. skrifvelsen ifrån Utskn;s i öfrigt riktiga hemställanden.
Instämmande fullkomligen i den åsigt, att, då icke mindre än 3:ne föreskrifter äro gifna, det vore högst orätt alt begära en 4:de, och att, om de brefbärande hafva, i hvad dem blifvit ålagdt, funnit deras rätt i någon mån förnärmad, de deröfver äga att anföra klagomål, utan alt man behöfver begära förnyade föreskrifter i detta ämne, önskar också jag att denna skrifvelse icke mätte afgå, utan tillstyrker återremiss af be - Den 30 Januari e. m. 33g länk., förmodande att Utsktn vidblifva hvad de i förra delarna af betänk, yttrat.
Lika med de talare, som redan yttrat sig, anser jag detta betänk, vara i lleone hänseenden felaktigt.
Derföre alt man uppgifvit sig tro det missbruk ägt ruin i vissa län, så begär man föreskrifter för alla. R.
St. skulle uppträda såsom anmälare, d. v. s. som angifvare af obevisade missbruk, hvilket ingalunda synes lämpligt.
Slutligen skulle Ständerne begära, att Konungen måtte ålägga vederbör, ställa sig lag och författningar till efterrättelse, hvilket äfven är oljenligt.
Jag tror derföre, i strid med Frill.
Posse, att återremiss icke, men väl afslag böra äga ruin.
Om afslag beslutas, så synes icke tecken till att dylika motioner blifvit gjorda, och då ser jag icke hvartill en återremiss skall tjena.
Saken är i förra händelsen förfallen, om, såsom jag förmodar, något af de andra Stånden handlar på samma sätt som jag nu hemställer alt H. R. o.
Ad. måtte göra.
Jag kan icke annat än på det högsta billiga det rättvisa missnöje, som ålskillige
Hrr landshöfdingar i södra oell vestra delarna af Riket yttrat öfver de förenade Utsktns betänkande.
Utsk:n hafva, som mig synes, handlat i strid med 90 §:n Reg.Frn, då de inlåtit sig på det område , som utgör föremål för framställningen.
Denna § innehåller tydligt och klart: ”Under R.
St:s eller deras TJtsk:s öfverläggningar och pröfning må icke uti något fall eller på annat sätt än denna grundlag bokstafligen föreskrifter, komma frågor om embets- och tjenstemäns ti11— och afsättande , Regerings- och domaremakternas beslut, resolutioner och utslag, enskilde medborgares eller corporationers förhållanden eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning."
Om de motionärer, hvilka öfverklaga! en bristande efterlefnad af författningarna, skulle hafva varit i erfarenhet af ett sådant förhållande, så hade det varit deras skyldighet att i laglig väg göra sin klagan gällande och yrka rättelse derutinnan; men ingalunda kan jag finna det vara lämpligt alt genom motionärer söka fä en tind. anhållan framförd derom, att Konungen skulle anbefalla sina auetoriteter att ställa sig lagar och författningar till efterlefnad.
Jag tillstyrker afslag å detta betänk, på det att icke något spår deraf må finnas, ty jag ansel' framställningen i högsta måtto olämplig och olaglig.
Det är godt och väl att Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld tro sig genom afslag kunna få bort alla spår lill det här betänk.; men då i detsamma förekomma tvänne nfstyrkanden å väckta motioner, och ett afslag på dessa begge ganska riktiga, af ingen kland; ade, hemstäilanden skulle blifva detsamma, som ett bifall till Den 30 Januari e. m. de som oriktiga ansedda motionerna, ser jng åtminstone ingen annan råd för att få bort förslaget om den af Ulsk:n tillstyrkta und. skrifveisen till K.
M. än att återremittera hela betänk., hvaruti dessa olika hemställanden förekomma, för att få ett förändradt ullål. i afseende på behofvet af någon ytterligare framställning lill K. M.
Skulle Utsk:n ej förändra betänk, i det nu anmärkta hänseendet, hvilket jag dock förmodar, så kan dock den frågan, hvarföre jag begärt återremiss, åter inkomma till Stånden, afskiljd ifrån de andra frågorna, som i betänk, finnas upptagna, oell då finnes intet hinder för R. o. Ad. att afstå Utsktns hemställan; men jag måste begära återremiss, emedan jag icke finner det vara med ordning öfverensstämmande att afstå ett betänk., som innefattar tvänne afslag och ett tillstyrkande; och som man ej kan bifalla detta betänk, i sin helhet, så måste det återremitteras.
Stats- samt Allin.
N:o 108 återremitterades.
Utskins den ig sisth Dec. på hordet lagda utlåt.
N:o 109, i anledn. af väckt fråga om förhöjd skjutslega vintertiden emellan Grisslehamn och Eckerön, samt skyldighet till färjpenningar erläggande för posterna, som färdas öfver Ortulaviken m. m.
Hr von Hartmansdorff, Aue.:
Jag bestrider ingalunda billigheten af de anspråk, som blifvit gjorda; de äro kanhända väl grundade.
Men jag bestrider lämpligheten deraf att vända sig till Ständerna och föranleda dem att hos Konungen göra framställningar om skjutsens förhöjning på vissa stationer, om uthusens underhållende af den , ena eller andra o. s. v. Med samma skäl som Ständerne yttra sig om skjutsen olver Ålands haf, kunde de äfven yttra sig om den öfver Calmar-sund eller orri betalningen för farten från Böda till Gottland m. m.
Sådana speciella framställningar borde Ständerne icke befatta sig med, isynnerhet när frågorna icke äro fyllest utredda.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. icke måtte ingå i pröfning af dessa specialiteter utan afstå betänkandet.
Äfven bär är jag af samma tanke med Hr von Hartmansdorff i afseende på det olämpliga af hvad Utsk:n föreslagit i afseende på speciella stadganden, hvarom man icke varit i tillfälle att utröna hvad stadgas bör.
Det är naturligt, alt en undersökning bör föregå, för att det må kunna utredas i hvad mån skjutslegan bör förhöjas, och likaledes i afseende på byggnaderna vid Grisslehamn; men som detta betänk, i slutet deraf innehåller ganska riktigt , att frågan eili Häfverö och Singö socknars deRagande med Wäddö socken i skjutsens besörjande öfver
Den 20 Januari e. m. 34i Ilands liaf bör, på anförda skäl, förfalla, ett tillstyrkande, hvilket, som jag nyss nämnde, är ganska rikligt: så anhåller jag att Hr von Hartmansdorff instämde deruti att betänk. måtte återremitteras i stället för alt afslås, emedan jag icke kan förmoda att Hr von Hartmansdorff vill ålägga förenämnda tvänne socknar att deltaga i skjutsen öfver hafvet, hvilket blefve följden af ett afslag å Utskrns betänk, i dess helhet.
Äfven jag förenar mig i det yttrande, som Hr von Hartmansdorff afgifvit, men jag vill dertill göra ett tillägg.
Hvad Wäddö församlings skyldighet att underhålla byggnaderna vid Grisslehamn beträffar, så anser jag olämpligt alt
Sländerne göra sig till ombud för en socken, vare sig den ena eller den andi a, emedan det må bero på socknen sjelf att framställa sin ansökning hos Konungen, hvilken, om Han anser densamma förtjena afseende, tvifvelsutan vidtager den åtgärd, som med lag och sakens beskaffenhet är förenlig.
, Om det så är, att Wäddö sockens innevånare fordom varit förunnade rättigheter, af hvilka de i sednare tider galt i mistning, hvaremot skyldigheter fortfarande qvarstå ; så ser jag ej att Sländerne dermed hafva något alt skaffa, utan böra de i rättsväg söka göra sina anspråk gällande, och då kommer saken i det skick den bör vara.
Jag tillstyrker således återremiss af betänkandet.
N:o iog återremitterades.
Då nu ånyo föredrogs Bevil In.Utskrs den 19 sisth Dec. på bordet lagda betänk.
N:o 35, ang:de stämplade pappersafgiften, blef det hegardt ånyo på bordet af Gr.
Mörner, Joli. Aug., samt Frihrne Cederström, Anders, och Cederström, Jacob. Föredrogs ånyo Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskis den ig sisth Dec. på bordet lagda utlåt.
N:o 127, i anledn. af anmärkntr vid Utsk:s betänk.
N:o 81, om bro- och quaiafgifter för målbara våta varor, som till Stockholm sjöledes inkomma.
På begäran af Frih. von Kraemer, Robert, upplästes de utlåt, åtföljande reservationer.
Då delta ärende förra gången (örevar, återremitterades betänk, derom på goda skäl.
Med anledn. af dessa skäl hade afdelningen i TJlsk. framställt det förslag, som innehålles i reservationen, hvarföre jag anhåller alt densamma måtte blifva R. o.
Ad:s beslut, såsom öfverensstämmande med de grundsatser, hvarpå betänk, återremitterades, och att detta betänkande således måtte afslås. 342 Den ao Januari e. m. Hr W estfel t, Nils, begärde alt delta mål ytterligare matie få hvila på bordet.
Frih. von Kieb mer anhöll att erhålla upplysning luiru detta mål blifvit hos de öfriga RiksSltn afgjordt.
Ridd.Secret. lillkännagnf, att PresteSt. afslagit utlåt.
N:o 15.7 och såsom dess beslut antagit den vidfogade reservationen, alt BorgareSt. ogillat Utskts tillstyrkande och beslutat en sådan anhållan till K. M., sorn reservationen innefattar; och att EondeSt., som bifallit betänk.
N:o 81, lagt N:o 127 till handlingarna.
Cederström, Anders, förenade sig med Hr Westfelt i begäran alt det nu föredragna utlåt, ytterligare malle få hvila på bordet.
Besvärs- och Ekon.Ulskts den ig sisth Dec. på bordet lagda betänk.
N:o 128, i anledn. af väckt motion om reglering af pasloralen på Gottland och föreskrifter örn syn å preslegårdsbyggnader derstädes.
På begäran af Frih. Nauckhoff, Joli.
Salomon, lades ånyo på bordetLagsaint Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns den 22 sisth Dec. på bordet lagda betänk.
N:o 22, i anledn. af vackla molioner med förslag till hämmande af gesällers kringvandrande.
Besvärs- och F.kon.- TJtsktns den 22 sist!.
Dec. på bordet lagda betänk.
N:o 23, i anledn. af väckta frågor orri förändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar.
Som de förenade Utskm icke ställt sig till efterrättelse föreskriften att sammandraga deras förslag till beslut, så är jag ieke heller så lycklig att kunna i hast förnimma hvad de tillstyrkt; hvadan jag mäste begära, att detta mål finge ytterligare hvila på bordet.
Otto, instämde nied Hr von Hartmansdorff.
Besvärs- och Ekotl.
Ulsktns den 22 sisth Dec. på bordet lagda betänk.
N:o a4, i anledn. af väckt fråga örn fri långtägt å hafsstränderna.
Nauckhoff, Joh. Au g.:
Jag nödgas äfven vid detta betänk, göra samma anmärkn., sorn vid ett föregide, att nemi. detta är ett ämne, som icke synes tillhöra den cathe - Den 20 Januari c. m, 343 gorien, hvilken Ständerne böra omfatta för att i nnledn. deraf vända sig till Konungen.
Det ifrågavar. ämnet är af den underordnade beskaffenhet ehuru i sin grund nyttigt, att det, enl. nain åsigt, lämpligast kan anmälas hos länets hushållssällskap, hvilket icke lärer undandraga sig att uppträda sorn medlare, i händelse af behof, hvarföre jag anhåller 0111 afslag å betänkandet.
Gederström, Jacob: Ehuru i de termer, hvaruti betänk, tiu är affattudt, jag skulle blifva nödsakad att instämma med den sista talaren, i händelse detsamma förekom till bifall, finner jag dock frågan vara af vigt för alla de ställen i Riket, der allmän jord sträcker sig till hafsslranden, och der reglering kan ske, vare sig att det är krono-, härads- eller socken-allmänning.
Är det en Kronans allmänning, som stöter ti-JI hafsstrandan, bör reglering ske för långtägt mellan alla de hemmansägare, som dertill sig anmäla, ehuru de icke bo på eller nära till denna allmänning.
Är det en häradsallmänning, bör regleringen ske mellan bäradsboerne, och är det en sockenallmänning, emellan socknens innebyggare i den socken, till hvilken allmänningen lyder; men i den lind. skrifvelsen bör intagas, att det blott är fråga 0111 allmänna stränder, dessa må nu tillhöra Kronan eller communen.
På denna grund anhåller jag örn återremiss.
Hr von Hartmansdorff, Å u g.:
Cederström att hos Konungen begära, det Han mätte anbefalla vedel bör. embetsmyndigheter, d. v. s. landshöfdingarna, föranstalta öfverenskommelse!' om rättighet till tångtägt på andras ägor.
Det är detsamma som att vilja uppgöra öfverenskommelse att få hemta vass eller beiga gräs på andras ägor.
Det ena är icke rimligare än det andra.
Då inom den ort, der jag bor, frågor i detta ämne ofta förekomma, så tror jag mig kunna vara i tillfälle att gifva den upplysning, att hennning af tång, eller som det heter, tångtägt, är en sak, som icke förnekas någon, emedan efter hvarje storm uppkastas på stränderna så mycket tång att fråga visserligen icke uppstår att ägaren af ett stycke strand skulle förneka någon annan att få afhemta denna tång; men frågan och sjelfva hindret för all tångtägt är, alt otillåtna vägar läggas äfver de vid stranden belägna hemmanens inägor, och af denna anleda, hafva mångfalldiga rättegångar uppkommit.
Det kan hända, att personer, som blott hafva en liten bit af stranden, kunna ej komma dit att hemta sin tång, blott derföre alf andras inägor hindra ägaren till strandbiten att komma dit.
Utsk:n hafva önskat kunna åvägabringa öfverenskommelser emellan dessa jord- och strandägare; och 344 D « n 20 Januari e. m. kan jng cj annat än tillstyrka bifall till Utskrns betänkande.
Jag föreställer mig, att Ständerne uti alla deras åtgärder böra gå så tillväga, alt man icke med fog måtte kunna klandia dem, hvarken att onödigtvis upptaga liden sjelfve, eller besvära Konungen med skrifvelse!' och anhållanden, som äro öfverflödiga.
Jag anser den skrifvelse, som Lag- och Ekon.Utskrn föreslagit, vara sif denna sednare cathegori.
Ostridigt måtte det vara, att om någon vill hemta tång på andras ägor, så måtte tillståndet dertill bero af den, på hvars ägor tången är till finnandes, och alt öfverenskommelse!' dessa enskilda personer emellan böra träffas.
Ständerne deremot skola taga befattning med sådana saker, är ingalunda lämpligt; och skulle jag för min del tro, att om än Konungen utfärdade nåd. befallning till vederbör, myndigheter att söka tillvägabringa sådana öfverenskommelse:', så kunde de ej hafva annan påföljd, än deri enskildes försök hos den andra kunna ock måste hafva.
Således är det onyttigt och olämpligt att till Konungen aflåta en sådan skrifvelse, hvarföre jag tillstyrker afslag på betänkandet.
Hr von Rosen, Georg; Jag skulle tro, att Utsk:n hafva rätt förfarit, som tillstyrkt, alt Konungen skulle genom embetsmyndigheterna låta verkställa sådana öfverenskommelse!', som nu äro i fråga, der de kunna göras.
Den lång, som uppflyter på hafskustei na, är allas gemensamma tillhörighet, som ej kan sägas tillfalla någon enskild eller röra någon enskilds äganderätt, hvad långtägten beträffar.
Troligen hafva lagstiftarne fordom icke behöft tänka på denna sak och följaktligen icke heller lagstiftat i detta ämne; men genom större odlingar, genom inhägnader och enskiften, hafva nu de marker tillfallit enskilda, på hvilka innevånarne i dessa trakter fordom afhemtade denna vara, nemi. den omtalta lången.
Denna vara är af nytta för jordbruket, den är nyttig som gödningsämne, och det allmänna skulle förlora om man ej skulle få använda denna skatt, som den verkligen kan kallas för vissa orter; hvarföre jag tror att en ny lagstiftning bör göras, på det att det allmänna ej må gå miste om en fördel; men då det numera är för sent att i allmänhet kunna göra detta utan att intränga på den enskilda äganderätten i afseende på markerna, så tror jag det ej skulle vara ur vägen att Konungen uppdroge åt vederbör. embetsmyndigheter ali verkställa öfverenskommelse:- derom, som kunde gälla för längre tider.
Del är visserligen sannt, att enskilde personer också kunna i detta som andra fall träffa öfverenskommelser sinsemellan; men den enskilde dÖr bort, och då är äfven öfverenskoramelsen död, och tvistig— heter uppstå på nytt mellan de efterlefvande; hvaremot följden ej blir sådan, om någon allmän författning i frågan gif ves.
Dan io a n u a ri e. m. 345 vcs.
Pä dessa grunder tillstyrker jag bifall till Utsk:ns betänkande.
I strid emot hvad Hr von Rosen anfört, får jag nämna, alt sjötångens begagnande till gödningsämne på Gottland är nära ett uråldrigt bruk derstädes, och att sjötången tillhör de hemman, sorn hafva sådana stränder, der den uppflyter, och kallas på pr ovincialspråket släkdyor.
Dessa hemman hafva derigenom ett högre värde än de hemman, som sakna sådana stränder, der tång kan fås.
Denna sjötång har från uråldriga tider ansetts tillhöra de hemman, vid hvilkas strander- den flutit i land, och inga andra hemmansägare hafva kunnat åtkomma densamma annorlunda än genom köp ifrån det hemman, som tången tillhör.
I det hela af frågan får jag tillstyrka återremiss på det skal, som Frih.
Cederström i afseende på allmänningarna , äfvensom , hvad Skåne beträffar, Hr Landshöfdingen i Malmöhus län anfört.
Hvad Gottland angår, göres der intet behof af några öfverenskommelser, ty der hafva de gjort sig sjelfva.
Man har sagt, att sjötång vöre något, som tillhörde det allmänna och icke den enskilda, något, hvarutaf hvar och en kunde blifva delaktig, blott man kunde åtkomma densamma.
Jag undrar hvar den lag finnes, och önskade att man ville uppgifva hvilken lag, som stadgar slikt.
Jag tror tvertom, att hvar och en, som har sjötång på sina ägor, är berättigad, ej allenast att använda den för eget behof, utan älven att förhindra andra att densamma åtkomma.
Efter mitt förmenande skall den af Utsk-.n föreslagna åtgärden endast leda till ett onyttigt bråk för de Konungens Bef:h:de, som dermed komme att att taga befattning, emedan det alltid skall komma att bero af strandägaren alt säga nej lill en sådan framställning; och hvartill tjenar- det väl alt sysselsätta myndigheter med uppdr ag, hvarmed de ej kunna något uträtta?
— Ilvad angår långtägt på Kronans ägor, tror jag visserligen att en återremiss af detta betänk, derför är nödig, emedan det voie med allmänhetens nytta förenligt att få hemta den tång, som uppflyter på dessa kronoägor och troligen eljest förblifver oarivänd ; derföre vill jag medgifva den begärda återremissen, men ingalunda kan jag gå in på att någon författning skall tillåta tångtägt på enskildes ägor.
Det är visserligen ett kändt factum, att inom Skåne, efter enskiftens vidtagande, byars samfällighetsrätt till hafstång och strand vid byarnes områden blifvit oåtkomlig för från stranden boende, och att således ensamt de, som fått behålla stranden, kunnat tångtagten gagna, och de, som fått sina ägor förlagda från stran 19 H. 44 34G Den ao Januari e. m. den, gäll förlustige af denna fördel ; men Hrr landshöfdingar i de Skånska länen kunna ej vara okunnige derom, alt antingen hafva vid enskifteslillfällena byamännen ingått accord med hvarandra att dela tånglägten, ejler ock hafva de, som gatt miste om ett stycke af stranden, fått sig annan mark tilldelad.
Man har haft flera rättegångar emellan hemmansåboer, isynnerhet ifrån Malmöhus län, i afseende på vägars anläggande för tnnglägt pä den dertill gemensamma stranden, men som genom enskiftet blifvit derifrån afskiljda oell ej kunnat komma tilj stranden i brist på väg.
Allt sådant är saker, sorn i rättsväg afgöras och ej höra till dea fråga , som är föremål för ölvei läggningen nu.
I vissa socknar, synnerligen i Christianstads län, finnas flvgsandsfält, som gränsa till hafvet, och der tånglägten för dessa fälts besående med sandhafre är af allmän nytta för provinsen.
Att således en allmän reglering för tånglägten å sandfält eller allmännings strand är af hehofvet påkallad, det lärer alltså icke kunna bestridas, och långens användande som gödningsämne är kändt af alla landthushållare, som förstå att begagna densamma.
Jag förnyar min begäran om propus, på återremiss af betänkandet.
Cederström, Jacob, förekommen i hvad han yttrat, att man vid skiften öfverenskommit om delning af tånglägten: men någon gång har man glömt bort frågan om möjligheten att densamma åtkomma, eller att utstaka väg, under del att skiftena hunnit vinna laga kraft.
Nu skall den ene preja den andra, för ali denne skall kunna komma åt sin egendom: är detta rätt?
Om ett sådant missförhållande kan afhjelpas genom öfverenskommelse!', ser jag ej att deraf någon skada skei'.
Det är blott delta jag velat tillägga och skall visserligen ej motsätta mig återremiss, ehuru jag tior att betänk, alltför väl kunde bifallas.
Som jag fruktar alt hafva blifvit missförstådd, om det var mig Frih.
Cederström, Anders, menade i afseende på uttrycket alt tång vore en allmän tillhörighet, i samma anda, som motionären yrkat; så får jag förklara, att sådan val' alldeles icke mili mening, utan föllo sig mina ord så, var detta blott lill följd af ett lör tillfället illa valdt uttryck.
Min mening var, alt tillgången på tång var så stor, att tvister sällan uppstå om sjelfva tånglägten, men väl om sättet att åtkomma tången, d. v. s. om de vägar, som för ändamålet blifva upptagna.
De rättegångar, hvarom Frih. Cederström, Jacob, nämnde, äro mig visserligen icke obekanta; men de angå icke tångtägteo, ty tången tillhör den som vill densamma afhemta, utan angå den omständigheten, att man velat afskala vägen för dess afhemta tide.
Det har icke sällan ut - Den 30 Januari-c. m. 347 gjort eli rikt fält till klander mot Regeringen och dess ringa verksamhet, när man uppräknat alla de skrifvelse!* och framställningar, sorn till Konungen fran Ständerna ankommit;' men nar man närmare betraktar och granskar orsaken till detta klander, skall man finna att denna orsak ligger deruti, att Ständerne befattat sig med att till Konungen ingå med skrifvelse!- och framställningar, som varit lika onyttiga som onödiga.
Att denna 1111 föreslagna skrifvelse, 0111 den kommer att afgå, är sådan, del lärer en hvar, soln egnat saken en noggrannare pröfning, lätteligen medgifva.
Ar hafstång uppfluten på enskild mans ägor, så lärer någon framställning till Konungen alt
Han skall anbefalla vederbör. myndigheter att söka tillvägabringa öfverenskommelse!" om densammas afbetalning vara alldeles ändamålslös, emedan en framställning från Konungen i detta ämne lärer blifva lika fiukllös, som om denna framställning göres af den enskilda mannen till en annan, och denne sednare derpå ej vill göru afseende.
Är åter hafstången uppfluten på någon Kronans allmänning, deröfver Konungen äger rätt att disponera, så skulle jag för inin del tro, att Konungen uger, ulan Ständernes framställning i ämnet och utan påminnelser från Ständernes sida, både rättighet och pligt, i händelse vederbör, embelsinyndigheter derpå fästa K.flits nåd. uppmärksamhet, att i ämnet besluta.
Hvartill skall då en skrifvelse tjena, sorn i sjelfva saken till ingenting gagnar?
Jag kan icke inse något ändamål dermed och afstyrker således all aterremiss af betänk., hållande löre alt detsamma, såsom icke gagnande hvarken för det allmänna eller den enskilda, bör afslås.
Jag beklagar, om det skulle vara nödigt alt embetsman böra påminnas eller åläggas att söka åstadkomma öfverenskommelse!* i detta fall.
Jag hyser det förtroende till dessa e.inbetsmyndigheter, att de sjelfmant, om de anse behofvet sådant påkalla, skola tillvägabringa dessa öfverenskommelse!-, utan att påminnelser derom behöfvas ifrån Regeringens sida.