Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Adts benägna uppmärksamhet derå: 1:0 att jag, på sätt hosgående merit- och tjensteförteckning utvisar, varit i tjenst sedan år 1781, och derunder commenderad i 1789, 1790, 1808, 1809, 1813 och 1814 årens fälttåg; att jag bevistat bataljerna vid Svensksund de 2tne förstnämnde åren, affären i Danska Sundet den 6:le Oct. 18i3 och affären vid Fredriksstad den 3 Aug. 1814; Den 4 Mar» c. m. 2:0 att den af mig sökta ersättning är en obetydlig penning, ställd i bredd med de besparingar, som tillflutit det allmänna genom den afgång , hvilken å expectånce-staten de sednare åren ägt rum; samt 3:o att icke heller jag kan komma i mångårigt åtnjutande af hvad mig å samma stat är tillagdt vordet; ty snart skall grafven sälta ett mål både för mina behof och för mina bittra minnen.
Tjenste- och Merit-Förteckning. T. £ 0 “ % £ ? 3 ? ’ p ? 1 & re '789 d. 3o Mars 1791 d. 24 Nov. 1801 d. i3 Febr 1802 d. 00 Oct. i8o5 d. 28 Oct. 1808 d. 27 Maj. född i Stockholm den Undertecknad är Oct. 1773.
År 1781 antagit tjenst som volontär vid K. M:s Svea Lifgarde, hvilken tjenst innehades till 1786, samt under de 3:ne sista åren idkat utrikes sjöfart till slutet af år 1788.
Antagen till sergeant vid K. armeens flottas Stockholms eseadre; cominenderad på galeren Stockholm samma år, och bevistat bataljen i Svensksund.
1790 commenderad på galeren Westervik; och bevistade bataljen vid Svensksund.
Efter slutad fred ingick ånyo i coopvaerdietjenst till slutet af år 1791 , då jag erhöll ordinarie lön såsom fourir vid nämnde eseadre, samt tjenstgörande till år 1793; under samma år transporterat en kanonslup till Åbo eseadre.
Samma år erhöll års permision att idka utrikes sjöfart.
Åren 1795 och 1796 förnyad permission i coopvaerdie-tjenst.
Befordrad till styckjunkare med ofvannämnde lön; samma år commenderad på en kanonslup till Östersjön, under capitainen Standerskjöids befäl.
Erhöll full lön till förenämnde befattning efter lieutenant Pohlheimer. 1804 och i8o5 commenderad på K. jakten Esplendian, under lieutenant Ehrnbils befäl. Elagg-constapel enl.
K. M:s allernådigste befallning af den 21 Aug. samina år.
Constituerad under-lieutenant; samma år den 28 Maj utcommenderad till Sandhamn med galeren Esping på recognoscering, samt d. 2 Oct. commenderad att afgå med en galeas till Westervik efter 2:ne kanonslupar, destinerade till Malmö.
Don 4 Mars e. ra. toi Erhöll K.
M:s fullmakt som under-lieutenant; Juni d. ii samma år, commenderad som di visions—clief med kanonjollarne till Kappelskär. 1812 d. 3i Maj varit commenderad på K. örlogsbriggen Johanna Christina på kryssning i Östersjön med convoj, under Baron Klinckowströms och Capit.
Hjelmstjernas befäl. 1813 d. 23 Maj varit commenderad tilt Landskrona, som slup-chef; emottog befäl som divisions-chef d. 3 Juli, samt bevistade i denna egenskap expeditionen mot Danskarna d. 6 Oct. under bataljons-chefen Hr Majoren och Ridd. de Freses befäl; 1814 d. 10 Jan., commenderad som chef för en marsch af 200 man båtsmän Lill Norrland; år ! 814 commenderad som di vi— sions-chcf under Hr Majoren och Ridd. af Klerckers befäl , samt bevistat affären vid Fredriksstad d. 3 Aug. 1815 d. 17 Jan. erhållit Konungens nåd. resolution på under-lieutenants lön efter lieutenant Servais; samma år commenderad till Götheborg som divisions-clref, för att hemföra kanonslupar till Stockholm.
Erhöll nåd. fullmakt att vara lieutenant vid armeens flotta. i835 d. 6
Maj undfått nådigt afsked med pension.
Slockholm d. 4 Mars 1840.
1809 d. 1 7 Apr. | 1 823 d. 4 Juli. G. M. Hårdh.
Frölich, Gustaf Erik, hade ingifvit ett anförande, som upplästes, så lydande:
Man tyckes numera i Rikets flesta landskaper allt mer blifva öfvertygad örn nyttan och nödvändigheten af alt äga djurläkare, hvilkas tillvaro inom provinserna medfört stor fördel, men svårigheter uppstå alltjemt vid anställande af sådana, i anseende till aflöningen och således utkomsten för dem; enär endast 5o r:dr b:co äro anslagna för detta behof af statsmedel till hvarje län, hvilket är skenbart för ringa att ens kunna tillbjudas någon person, som lagt sig på denna vettenskap med framgång och utmärkelse: ännu mindre kan detta obetydliga belopp till någon slags ömsesidig båtnad fördelas på flera, om mer än en djurläkare anses nödvändig inom länet, då deremot troligen icke något län kan vara belåten med endast en.
Med anledn. häraf tager jag mig friheten vördsamt föreslå , att R.
St. täcktes bevilja statsanslag åt lika många djurläkare inom hvarje län, som nu finnas ordinarie provincialläkare, med 100 r:drs b:co lön för hvardera; samt att, i den händelse locala förhållanden eller andra omständigheter 102 Den 4 Mars f m. skulle föranleda till flera eller färre djurläkares anställande inom något län, än hvad nyssberörde proportion ängifver, det måtte vara Konungens Bef:h:de öppet lemnadt, att fördela det anslag, som af statsmedel beviljades länet, efter anförda grunder, emellan elfective djurläkare, på sätt lämpligast pröfvades.
Om remiss häraf till StatsUtsk. anhålles vördsamt.
Hr Kuylenstjerna, Carl Fredr., hade inlemnat följande skriftliga anförande:
Då i våra lider så få exempel gifvas uppå några allmänt gagneliga åtgärder af den enskilde, och enär den privata fördelen merendels ligger till grund för alla företaganden, som möjligen kunna erhålla benämning af allmänt gagneliga; så torde det'tillåtas mig i ljuset framdraga en persons handlingar, som i sin mån, med största skäl, gjort sig förtjent utaf medborgares högaktning och erkänsla.
Denna förtjenstfulle man är Hr Heilborn, af judiska nationen, hvars tysta verksamhet för allt sedligt och godt, under en lång lefnad, redan förvärfvat denna sanna menniskovän hoppet om en högre belöning, den han står färdig att snart emottaga?
af den högsta rättvisan i en bättre verld.
— Sedan 18 år tillbaka har han sökt bidraga till lindring af våra fattigaste medborgares förnämsta behof, födan.
— Ar 1821 inrättade han uti Götheborg en soppkokningsanstalt för 140 fattiga personer, hvaraf årliga behållningen alltid balancerades i debet å Hr Heilborns sida.
Då H. M. Konungen och H. K. H.
Kronprinsen nåd. besökte denna inrättning, uppmuntrade dessa Höga Personer honom att äfven föranstalta om en dylik i hufvudstaden , hvilken ock ägt rum i i5 år, som hvar och en känner.
På flera Hrr Landshöfdingars begäran i Calmar, Nyköping, Linköping, Westerås och Mariestad, m. fl., har Hr Heilborn med beredvillighet uppgifvit sin metod för dylika soppkokningsanstalters inrättande i dessa residensstäder; äfvensom, under missvextår, hans föreskrifter i denna väg antagits på mångfalldiga ställen inom Riket — särdeles i Westergöthland — utan den allra ringaste uppmuntran för den ädles verksamhet och nit.
Likaledes har han arrangerat alla dylika inrättningar å fattighusen i Stockholm, såsom på Ladugårdslandet, Kungsholmen, samt i St.
Clar* och Adolph Fredriksförsamlingar.
Ännu mera; hela Stockholms garnison, Lifgarderne till häst och fot, Svea artilleri-reg:te, sjö-artilleriet, så väl i Stockholm som Carlskrona, samt Gens d’armerne, hafva genom hans anordnanden funnit, hvad de fordom saknade — sund och tillräcklig föda för kroppen, utan att behöfva till så hög grad som förut, anlita det stimulerande brännvinet till styrkande af deras fatigerade lemmar.
Hvarje af dessa corpsers Den 4 Mars c. m. loa chefer och befäl torde sanningsenligt kunna intyga, att trupperne, genom dessa Hr Hedboms matinrättningar, betydligt vunnit, så väl till kroppskrafter, som äfven i moraliskt och pecuniart hänseende, då njutandet af ordentlig födaafskaffat det för myckna bränvinssupandet, som alltid variten moder lill brott och deraf följande bestraffningar; hvaremot deras välgörare gjort betydande förluster i ekonomiskt hänseende.
— De ännu i gång varande matinrättningar å Carlsborgs fästning och för kanonier-compagnierna å Skeppsholmen hafva för mig blifvit vitsordade, såsom ganska tillfredsställande, så väl i afseende på befälets fordringar, som de njutandes behof. — Härförutan har Hr Heilborn äfven lillvägabragt dvlika inrättningar för arbetscominenderingarna vid Wadholms och Fredriksbergs fästningar åren 1811, i83a och i8j3, och vid Carlberg, samt under clioferatiden på flera ställen i hufvudstaden.
Ett nytt vedermäle af hans nit att vilja gagna det allmänna, är den nya spisinrättning, som han varit sinnad att etablera i hufvudstaden, och hvarest, för den ringa afgiften af 9 skill, riksgls, en ganska tillräcklig och god föda erhållits för dagen.
Men, ehuru de populära tidningarne vitsordat och recommenderat denna fördelaktiga anstalt i många afseenden, dels för de mindre bemedlade, dels för dem, som skola bespisa större hjonelag, har dock den besynnerliga försmaken till misshushållning och obenägenheten till ett ordentligt lefnadssätt, som, jag vågar säga, allmänt vidlåder nationen , motarbetat dess utförande.
I denna'koi ta recit af Hr Hedboms förhandlingar lill det allmännas båtnad, måtte hvar och en lätt finna, att, af sednare tiders patrioter, ingen i det stora hela så mycket gagnat fäderneslandet, som Hr Heilborn, om än min förmåga ej nog skickligt förmått att detsamma framställa.
— Jag känner ej specielt Hr Hedboms ekonomiska ställning, men förmodar den, i följd af hans misslyckade förehafvanden, ej vara utan bekymmer, och således, dä nationen alltid bör på något sätt söka godtgöra sin förbindelse till honom, får jag i anledn. häraf vördsammast föreslå en årlig pension för Hr Heilborn, af minst 5oo r:dr b:co, att utgå sä väl under den åldriges egen lifstid, som ock sedermera till fördelning mellan hans barn , intilldess det yngsla af dem uppnått myndiga år.
Barnen uppfostras i christna religionen.
— Måtte Sverige aldrig blifva så fattigt, att ej kunna belöna förtjensten, och aldrig så kallsinnigt, att ej vilja erkänna den I Om behörig remiss till 11.
Stats- och Ekon.Utsktn får jag vördsammast anhålla.
Hr Hjerta, Lars, uppläste följande tvänne motioner:
Den 4 Mars e. m. 1.
Ibland de forntidens regeringsmaximer, hvilkas bibehållande föga står tillsammans med nyare tiders fordran på individens rätt att sjelf råda om sin person och egendom, finnas få eller ingen mera motbjudande för känslan, än den makt
Slaten tillvällal sig att förbjuda sina medlemmar att lemna dess område.
Det bör med skäl kunna antagas, att h\ ar och en redan af barndomsminnen, slägtförhållandcn eller kärlek till födelsebyggden är så fästad vid sitt eget land, alt han icke utan skäl öfverger detsamma; och att då mot hans egen vilja qvarhålla honom, 0111 han icke längre der finner, trefnad eller utkomst, och hindra honom alt annorstädes söka en lyckligare framtid, är en hårdhet, som föga står tillsammans med den humanitet, hvars första grundsats är att anse samhället vara till, för att skydda den enskilde, icke att tvinga honom att emottaga detta skydd, 0111 lian vill lemna det.
En närmare undersökning öfver naturen af det samband, som förenar menniskorna inom samma fädernesland, skulle sannolikt visa riktigheten af denna sats, som äfven ifrån den statsekonomiska synpunkten redan börjat göra sig öfverallt gällande i samma män, som man funnit nödigt att undanrödja vådorna af en näringslös öfverbefolkning.
Märkvärdigt nog existerar likväl ännu i dag här i Sverige ett sådant tvång , som nyss nämndes, i följd af författningar, som, ifall de också numera icke till alla delar tillämpas, likväl ej upphört att de jure vara gällande.
Det är några sådana författningars upphäfvande, sorn jag vördsamt vågar yrka. K. Commerce-collegii kungörelse d. 8 Sept. 1756, grundad på K. rescriptet d. 3 Aug. samma år; K. förorda. d. 18 Febr. 1768, angtde den, som olofligen och hemligen begifven sig utur riket; K. kungörelsen d. 17 April 1795, K. brefvet d. 12 Maj 1801, K. kungörelsen d. 3o Maj 1781 , och K. brefvet d. 26 Juni 1804, äro alla af denna egenskap.
Såsom exempel på den öfverdrifna stränghet, som råder i dessa författningar, må blott tillåtas mig citera, att eho som drager utur riket — så lyda ordalagen — deni hvilka äga kunskap om bergverk, utan att dertill äga Bergscollegii speciella tillstånd, skall böta första gången 200 daler silfvermynt, andra gången dubbelt och tredje gången till lif vet; och på ett annat ställe, att ”hvem som understår '’sig öfvertala någon af Rikets undersåtare, antingen han är ”i Kronans tjenst eller ej, att gå utur Riket och träda i "främmande tjenst, straffas efter omständigheterna, antingen ”med ansenliga penningböter eller svär kroppsplikt, e!lei\ock ”till lifvet;” och ”0111 någon vore så förgäten af sin under”såtliga pligt, att han, utan K.
M:s nåd. tillstädjelse, begif”ver sig utur
Riket eller träder i främmande tjenst; så skall ’’han Den 4 Mars f. m. ”han af K.
M:s utom
Riket varande ministrar utfordras, och ”sedan han under fängsligt förvar blifvit hittord, undergå ”det straff, som för rymmare i krigs- och sjö-artiklarna "stadgadt är."
Men äfven der någon vill resa ut med tillstånd, d. v. s. anmäler sig till erhållande af behörigt pass^ Utlemnas likväl icke sådant, utan att han kan prestera tvänne gode mäns borgen, att han skall återkomma inom den tid, som i passet utsattes; och om han då öfver denna tid uteblifver, skola borgesmänne» kännas skyldige att till närmaste sjömanshus erlägga etthundrade r:dr b:co.
Detta skall, enl. K. brefvet d. 16 Juni 1804, ”ej blott gälla för gesäller och ar■”betare, utan äfven för personer af andra stånd och villkor;" härifrån undantagne endast bofaste personer , i hvilken sistnämnde händelse det får ”ankomma på K. M:s Bef:h:de att "pröfva, huruvida sökanden kan från slik skyldighet befrias."
Mill förslag är nu, att R.
St. må besluta att upphäfva alla ofvannämnda lagrum eller andra, som stadga särskildta förbud emot enskild mans rätt att resa utur Riket, och de ansvar, som derför finnas stadgade, utöfver hvad allmänna lagen innehåller i Ärfda-b:ns i5 cap. 7 §.
Någon utförligare motivering anser jag ej behöfvas för det H.
LagUtskts öfvertygande om det rätlsenliga af författningars upphäfvande, hvilka lill sin syftning äro lika rättsvidriga, som de i sjelfva verket visat sig öfverflödiga och gagnlösa. 2.
De olägenheter för enskilda creditrörelser, som härflyta af K. förordn. d. i3 Juli 1818, hvarigenom den fria assigneringsrätten enskilde emellan inskränkes till ett minimibelopp af 100 r:dr b:co — hvilket isynnerhet i mindre creditförhållanden emellan småstäderna och landet icke anses ringa — äro så allmänt öfverklagade , att de icke behöfva upprepas. R.
St. hafva, vid alla 3 de sednaste riksdagarna, för sin del beslutat att upphäfva denna förordning och antydt de besvärande följder, allmänheten röner af det hittills varande förbudet.
Regeringen har likväl allt hittills vägrat sanction till denna Jagförändring, ehuru den i sjelfva verket endast innefattar återkallelse af ett beslut, som år 1818 tillkom, i sammanhang med det välbekanta, då florerande s. k. strypsysteme, hvilket ifrån filial-disconternas fall hemtade skäl till hvarjehanda inskränkningar i den enskilda creditrörelsen.
St. genom nyssnämnde förnyade" beslut kunna anses hafva uttryckt en så allmän och mognad öfvertygelse, att en fortsatt vägran till deras hemställan icke skäligen bör befaras; vågar jag föreslå en förnyad framställning af detta ärende — se R.
St:s skrifvelse d. 27 April i835, äfvensom de af år 1823 och 1829 — och dess behandling af R.
St:s 3 H. i4 ioG Den 4 Mars e. m. LagUlsk.
, sorti i dessa skrifvelse!- utan tvifvel skall {inna tillräckligt talande motiver för tillstyrkande af förslaget.
Cederström, Jacob: Hr Hjertås upplästa motion rörtde assignationsfätten understöder jag, på det sätt likväl, att assignationerna ställas under vexelrätt; ty endast sålunda blifva assignationerna nyttiga för rörelsen, utan att medföra våda genom öfverassignering.
Hr Hjertås tvänne motioner lades på bordet.
Hr von Moltzer, Anders Joli. Fredr., hade inlemnat följande anförande: Enl. Riksd.Ordn. § 3o, som närmare utvecklar stadgandet i 53 §:n Reg.F., hvari säges: ”StatsUtsk. skall utredda och för R.
St. uppgifva statsverkets tillstånd m. m., äger nämnde Utsk. ”tillgång till alla statsverkets räkenska"per och handlingar.” I § 42 Riksd.Ordn. föreskrifves: ”Statscontoret bör, i frågor om sjelfva redovisningen af ”medlen, alla äskade upplysningar omedelbart meddela.”
Det är sålunda StatsUtsk:s rättighet, att, genom inventering af räntekammarens cassör, öfvertyga sig om statsverkets tillstånd, vid den tid Utsk. deröfver till R.
St. afgifver sin berättelse; och som det ej är alt supponera, att i ett sådant ansvarigt allmänt verk som Statscontoret. redovisningen skulle vara så ofullständig, alt verkets tillstånd icke kunde genom de antagna controller, cassaförslag och bancoräkning, när som helst verificeias, torde en sådan inventering få anses, hvarken besvärlig och tidsödande för Utsk. eller Contoret.
Den skulle deremot sätta Utsk. i tillfälle, alt, jemte bestyrkandet af det hysta hopp, att statsverkets tillstånd i alla delar är lika godt, i verkligheten som på papperet, aflägsna alla de besynnerliga tvifvel, som man hör uppkastas, isynnerhet i anledn. af hindret för denna inventeringsåtgärd vid 1827 års statsrevision; — och jag vågar alltså anhålla, att Utsk. måtte skyndsamt företaga densamma, för att i sin berättelse till R.
St. intaga resultaterna deraf, med utsättande af tiden då den verkställdes.
Jag anhåller om remiss af detta milt memorial till StatsUtskottet.
Hr Lilljenberg, David Fredr.
Georg, hade inlemnat ett anförande, så lydande:
Vid riksdagen år 1829 beviljade R.
St. i5a r:dr b:co årligt anslag till lön för en extra-ordinarie provincialläkare för Östbo och Westbo härader, och till följe häraf har, alltsedan i83o, en extra-ordinarie läkare varit stationerad i Wernamo; men då det numera ej kan jäfvas, att ofvannämnde härader, med en folkmängd af 40,000 personer, icke kunna undvara en skicklig läkare, och det ej heller lärer Den 4 Mars c. m. 107 kunna nekas, att Östbo och Westbo härader svårligen i tidens längd kunna påräkna att länge få behålla någon duglig läkare, då 1:0 det endast bestås half lön, och 2:0 med en extra-ordinarie plats cj följer tjensteårs-beräkning: så torde R.
St. benäget finna det icke vara obilligt, att man önskar, det ifrågavar. extra-ord. provincial-Iäkare-beställning blir på ordinarie stat upplagen.
— Visserligen har jag hört sägas, att bataljonsläkare borde företrädesvis användas såsom extra-ord. provincial-läkare, och under medgifvande att på många ställen bataljonsläkare- och extra provincialläkare-befaltningarna möjligen kunna förenas; får jag vördsamt upplysa, att en dylik förening af nämnde platser inom Jönköpings vidsträckta län, der bataljonsläkarne äro jemnt sysselsatte, icke låter på något ändamålsenligt sätt sig verkställa.
Äfvenledes tyckes det ligga en ej ringa orättvisa deruti, att 2tne härader, med icke mindre än omkring 40!000 innevånare, och med ett afstånd af till och med 11 mil till ord. provincial-läkarens station, under mötestiden eller vid' comtnenderingar, skulle, ifall bataljonsläkare användes till extra-ord. provincial-läkare-befatlningen i Wernamo, vara alldeles utan läkare, och om vådan af att ej äga tillräckligt antal duglige läkare, hafva vi redan under choleratiden haft en smärtsam, men på samma gång varnande, erfarenhet.
Att emedlertid de medlemmar af Svenska samhället, sorn ej äro så lycklige att bo nära hufvudstaden eller länsresidensen, men icke förty bidraga i lika fullt mått till Statens underhåll, yrka, och det med rättmätigt anspråk, alt fä tillgodonjuta, så vidt sig göra låter, lika förmåner af Staten; det torde anses vara billigt.
Med anledn. af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, att R. II.
St. måtte anslå vanlig ordinarie lön för en ord. provincial-läkare i Wernamo.'
Jag anhåller vördsamligen om remiss af denna min motion till StatsUtskottet.
Hr Lagergren, Anders, hade ingifvit följande trenne motioner: 1.
I vårt land har länge varit en skarp strid i psedagogiskt hänseende, och striden har gällt förbättringen af våra allmänna läroverk, så högre som lägre, skolor och gymnasier, så väl som academier.
Ingendera af de stridande partcrne har nekat, det förbättringar behöfdes; men man bar så mycket mer tvistat om sattet för dessa förbättringars verkställande.
Några hafva med ifver yrkat, det de gamla metoder, hvarpå våra nuvar. läroverk äro byggda, bort undanrödjas, såsom redan föråldrade och icke mera i stånd att gifva ynglingen den utveckling, vår lid fordrar.
De hafva ioS D c 11 4 Mars e. ra. trott sig finna, att förbättringen vore verkställd , om de nyare metoder af vexelundervisning, ämnesläsning och fri flyttning, hvilka erfarenheten visat utförbara, öfverallt infördes, och sålunda en större rörlighet bibringades läroverken.
Andra, och dit hör mängden af vår lärarecorps, hafva ansett, att den gamla metoden vore god nog och bättre än den nya, samt att i alla fall det ytterst berodde af lärarnes personlighet, huruvida en skola uppfyllde sitt ändamål eller ej.
Utan att underkänna nyttan af de nya metoderna, der de med lugn och måtta antagas, ja äfven med öfvertygelse om deras tillämplighet i flera afseenden vid våra nuvar. läroverk, torde man vid närmare begrundande se sig nödsakad att gifva det gamla påståendet rätt, som säger, att lärarnes personlighet, nit och skicklighet ytterst bestämmer skolans väl eller ve.
Så mycket sällsammare kan det då förefalla den i striden ej invecklade, att det parti, hvilket städse framhållet* läraren, såsom skolans allt, föga eller ingenting gjort, ingenting yrkat, för att betrygga läroverken för vådan af mindre skickliga lärares anställande.
Tolf års erfarenhet vid ungdoms handledande, ända från dess spädare barndom till den tid, då ynglingen inträder vid universitetet, har hos mig rotfästat den öfvertygelsen, att lika sannt det är, att läraren är skolans allt, den som är mer än både metoder och reglementen j lika nödigt är ock, att vid lärares antagande göra sig förvissad, att, så vidt ej helsa och krafter svika, de väl och samvetsgrannt skola uppfylla sitt ansvarsfulla kall.
En blick på vår skolordnings befordringslag skall snart gifva vid handen, om man detta nu kan, om den uppställer garantier nog säkra att alltid tillskynda läroverken de bästa lärare, eller om dessas skicklighet mer kan tillräknas slumpen, än en vis försigtighet.
I anseende till ansökningsrätten, är denna, med undantag af hvad för gymnasierna särskildt stadgadt är, bunden inom stiften, hvarigenom händer, att, om vid en skolsysslas tillsättande aldrig så skickliga subjecter stöde att erhålla utom stiftet, man mäste nöja sig med dem, som inom detsamma behaga söka den lediga tjensten , vore de än vida underlägsna de andra både i kunskaper och skicklighet.
Svårt är att inse, hvarföre detta band behöfves, eller hvad olägenhet kunde uppkomma af detsammas lossande.
Vöre de sökande lika skickliga, så är det mer än sannolikt, att stiftets son blefve föredragen; vore åter denne mindre skicklig, skulle väl stiftet mera yinna på att åt sina barn erhålla en i allo duglig lärare, än att få ett af sina stiftsbarn försörjdt, med fara att under flera års förlopp en mängd af de öfriges uppfostran ej blefve fullkomligen väl vårdad.
Kan denna enkla bevisning ej vederläggas, så se vi ock ej något skäl, hvarföre detta band skall bibehållas; dess nytta var ingen; dess skada kan mer än en gång blifva stor.
Den 4 M a r s c. m.
Ifrån villkoren för ansökningsrätten öfvergå vi nu till de prof, sorn skola stadga omdömet om den sökandes så väl kunskaper som skicklighet.
För lärareposter vid trivialskolor erfordras en ex tempore gjord eorrigering af elt latinskt scriptum , saini föreläsningsprof uti lärdomsskolans 3:dje class , i alla de stycken der föredragas, och för apologisterne, utom nämnde föreläsning, ännu en dylik för nedre afdelningen af gymnasium i mathematik , franska och tyska.
För rectorat och conrectorat fordras en latinsk disputation samt föreläsningsprof i rectors-class, hvilken sistnämnda föreläsning äfven erfordras för erhållande af rectorat vid apologistskolor.
Blifvande lectorer skola, jemte disputationen, föreläsa i latinet och den vettenskap, deruti de leclionen söka; gymnasii-adjuncter deremot i latin, franska och tyska.
Med all den variation af ämnen och classer, denna förteckning erbjuder, inskränka sig dock alltid profven till en föreläsning af några få timmar samt en disputation af lika inskränkt omfång.