Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Född år 1805, ingick Hr Tham år 1830 i Statens tjenst och utnämndes till Tullinspektor vid Klintehamn år 1833.
Till följd af den derstädes för helsan ansträngande tjenstgöringen vid visitationer å fartyg, särdeles vid strandningstillfälleu under svårare årstider, ådrog han sig en svår gikt, som medfört fullkomlig lamhet i nedre extremiteterna och nästan likaså i de öfre.
Sedan alla försök till sjukdomens botande visat sig overksamma, måste Hr Tham år 1851 taga afsked och afbryta sin tjenstemannabana, hvarvid han erhöll en årlig pension af 160 R:dr 32 sk. b:ko.
Utan egna tillgångar och urståndsatt till allt verkligt arbete, måste Hr Tham med familj följaktligen råka i svårt ekonomiskt betryck och för framtiden ega ännu mörkare utsigter, om ej R.
St:r, behjertande den nödställda belägenhet, hvari Pir Tham till följd af sin tjensteutöfning kommit, finna billigt att förunna honom en högre pension än den obetydliga, som honom tilldelats på Tullverkets Stat, 446 Den 2 0 November f. m.
Hysande den åsigt, att en person, som i Statens tjenst ådragit sig obotlig skada till helsan, ej af Staten bör lemnäs hjelplös för sina återstående dagar, vågar jag föreslå en årlig pension af 400 R:dr b:ko åt tullinspektören H. Tham.
Läkare- och tjenstebetyg bifogas.
Slutligen uplästes och remitterades till BankoUtsk. en af Hr Ehrenhoff, Gust.
Herman, inlemnad så lydande motion:
Vördsamt får jag föreslå att:
Förre bokhållaren i R.
St:rs Bank, N. magnusson, målte få sin pension förhöjd med 200 R:dr b:ko.
Utom de allmänna skälen för dylika anslag, nemi. de stegrade prisen på alla lefnadsförnödenheter, får jag såsom ytterligare stöd för min motion nämna, att Magnusson, som är född 1779, icke kan med sin nu innehafvande pension 600 R;dr, såsom hans enda inkomst, skaffa sig den Omvårdnad, som hans höga ålder och sjuklighet kräfver, hvilka sednare skäl göra sannolikt, att han icke många år kan komma att ligga Banken till last. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/410 e. m.
Albert munck.
Lördagen den 29 Bfovember 1856.
Plenum kl. 10 f. m. Just. ett prot.utdr. för d. 20 dennes e. m. samt pleni prot. för d. 19 dennes.
Hr von Köchs, Nils Samuel, d. 26 dennes f. m. på bordet lagda motion, ang:de nedsättande af en komité för reglering af Svenska presterskapets aflöning.
Såsom vi alla veta, har ifrågavar:de motion tillkommit i sammanhang med Gr.
Posses, och den har af motionären erhållit ett omfång, hvilket till sin betydelse är svårt att upfatta, emedan deruti kan inrymmas alla möjliga regleringar.
Motionen börjar med att framställa såsom något särdeles
Den 29 November f. m. 447 vigtigt, att all tionde måtte indragas och presterskapet derför erhålla ersättning; men mig förefaller det som om en annan reglering vore af större vigt, och hvilken motionären icke uptagit.
En sådan reglering vore nemi., att presterskapets boställen, hvilka i denna stund i allmänhet kunna anses lemna ringa inkomst i förhållande till den afkastning, som deraf skulle kunna hemtas, måtte utarrenderas, hvarigenom afkastningen af dessa boställen måhända skulle Fördubblas.
Det är uppenbart att om, med den utsträckning kunskapen om jordbrukets skötande f. n. vunnit, dessa boställen utarrenderades till personer med full sakkännedom, en dylik åtgärd skulle lemna helt andra resultater, än nu, då boställena skötas af personer, som oftast vid hög ålder komma i besittning deraf, och följaktligen hvarken hafva förmåga, ej heller borde hafva tid att dermed taga befattning, ehuru i afseende å tiden det dock blir en nödvändighet för presterskapet att upoffra en väsendtlig del deraf, för sitt jordbruk.
Jag tager för afgjordt, att motionären afser en så beskaffad allmän reglering, att den stora del af presterskapet, som nu, tili stor skam för både Staten och församlingarne, svälter, kunde erhålla en anständig aflöning; ty det närvar:de olyckliga förhållandet inverkar i sanning på det mest betänkliga sätt på presterskapets framtid.
Skulle vid en sådan reglering äfven ifrågasättas, att ordna boställena på annat sätt, hvilket icke synes mig böra möta några hinder, då naturligtvis dervid skulle afses, att pastor alltid borde ega en trädgård äfvensom föda för behöfliga husdjur.
Skedde en sådan reglering, upstode troligtvis, till följd af de förhållanden jag redan haft äran omnämna, möjligheten att erhålla medel till förbättrande af de nu så uselt aflönade komministrarnes och adjunkternas vilkor.
Det Öfverskott, som genom en sådan åtgärd skulle kunna upkomma, torde nemi. hvar och en, som har någon kännedom om jordbruk och dithörande förhållande finna icke skulle blifva obetydligt.
Man har påstått, att en så beskaffad reglering skulle strida mot presterskapets privilegier, jag tror det icke, och jag tror jemväl i likhet med motionären, att presterskapets inkomster i allmänhet icke äro för höga; det är blott en jemnare fördelning deraf, som är af nöden.
Presterskapets privilegier stadga visserligen att de medel, som nu äro anslagna åt presterskapet och kyrkornas underhåll, skola oförkränkta bibehållas; men att den ena presten skall hafva en mycket större och så att säga öfverdrifven inkomst, i jemförelse med den andra, det kan väl icke vara dessa privilegiers mening.
Jag anhåller således att, under det jag för min del instämmer med motionären, den ifrågavande regleringen matte utgöra föremål för den blifvande komiténs, derest en sådan varder tillsatt, synnerliga upmärksamhet.
Eaab, Adam Christian:
Vid 1848 års
Eiksdag väckte jag en motion i ungefär samma syftning, som den Hr von Koch nu framställt, och det kan således icke synas underligt, om jag vid detta tillfälle på det varmaste*understödjer denna motion; men jag inskränker mig icke blott härtill, utan jag vill äfven lika varmt förorda det af Gr.
Liljencrantz gjorda amendementet till densamma. 448 Den 29 November f. m.
Hr von Koch talar om det olämpliga sätt, hvarpå presterskapet f. n. aflönas af sina åhörare; derpå hafva vi ett mycket talande bevis i denna motion och de yttranden, som gåfvo anledn. till dess upkomst.
Men vi behöfva icke genom sådana yttranden hemta bevis för hvad vi dagligen med egna ögon se inom församlingarne.
Vi finna nemi., att oaktadt presterskapet på flera ställen icke uttagit de förmåner, som genom 168J års konvention äro dem tillförsäkrade, hafva dock till följd af under sednare tider inträffade förhållanden dessa utlagor varit mycket tryckande för allmogen; men ieke nog härmed, de föranleda mångenstädes ovilja och osämja mellan presten och hans åhörare, och framkalla i allmänhet en sådan ställning dem emellan, som icke bör ega rum mellan den, som skall undervisa med råd och förmaningar, och dem, som skola mottaga dessa råd och förmaningar.
Jag anser det således ligga stor vigt deruppå att, derest man vill sätta presterskapet i tillfälle att värdigt utöfva sitt maktpåliggande kall, en förändring också vidtages i dess aflöningssätt, och det är med glädje jag kan uplysa, att flera aktningsvärda prester, med hvilka jag i detta ämne samtalat, skola med nöje se det en dylik förändring kommer till stånd.
I afseende å lönernas fördelning åter, anser jag i allmänhet en stor orimlighet ligga i Biskoparnes aflöning.
Jag vet specielt en Biskop, som icke anser sig böra ur sitt boställe af de till honom skattskyldige uttaga mer än V3:del af hvad honom med rätta tillkommer; men hans boställe utgör flera tusen
Tdd i en så bördig trakt som invid Lund och är kanske värdt två mill.
R:dr, hvartill komma en mängd andra inkomster.
Samma förhållande eger också rum med många kyrkoherdar, hvilka hafva större inkomster än dem skäligen borde tillkomma, under det att samma församling omfattar annexer, der komministrar finnas, som icke hafva sitt dagliga bröd.
Sådant är orimligt, och jag kan icke föreställa mig annat än att presterskapets inkomster i allmänhet äro tillräckliga både att aflöna de högre medlemmarne deraf, och att åt de lägre skänka en anständig bergning.
En yngling skulle derigenom kunna ingå på den presterliga banan, utan att behöfva frukta att falla församlingen till last genom tiggeri, hvilket f. n. flere prester måste göra för att kunna förskaffa sig sitt dagliga uppehälle.
Jag kallar tiggeri det sätt, som nu eger rum i afseende på presternas aflönande.
Hvad slutligen boställena - särskildt beträffar, så omfattar jag med särdeles glädje det förslag, som Gr Liljencrants derom framställt.
Vi känna, huru illa boställena i allmänhet skötas, och vi kunna icke förvänta något annat, då vi besinna, att deras vård är öfverlemnad åt personer, som oftast ieke ega någon kunskap i jordbruket, som äro skuldsatta, när de tillträda dem, och som merendels icke hafva tillfälle att ingå i de förlager för jordens upbrukning, som en hvar af oss vet äro så nödvändiga för möjligheten af att denna jord skall kunna lemna tillbörlig afkastning; och skulle de äfven ega dessa förlager, torde de icke sällan sakna förmåga att rätt använda dem.
Allt detta gör, att boställena icke gifva hälften af den inkomst, som af dem kunde påräknas, i fall de vore i sådana Den 29 November f. m. 449 sådana mäns liander, som rätt förstode deras bruk.
Det vore derföre visserligen det bästa om dessa boställen, i likhet med andra, kunde öfverlemnas åt enskilda personer; men en sådan affär är af alltför omfattande beskaffenhet, för att denna gång kunna blifva föremål för öfverläggning.
Jag inskränker mig fördenskull till den önskan, att dessa boställen måtte utarrenderas på 30 år, och jag tror att man deraf skall erhålla ganska tillräcklig inkomst för hela presterskapets aflöning.
Att en sådan åtgärd icke kan strida mot de presterliga privilegierna har Gr.
Liljencrants redan ådagalagt, emedan meningen icke är att. taga ett enda öre från de nuvande inkomsterna, utan blott att fördela dem på ett rättvisare och lämpligare sätt.
På dessa grunder tillstyrker jag på det allra varmaste framgång åt Hr von Köchs motion.
Jag ber att till mitt förra anförande få lägga några ord.
Jag föreställer mig, att ett förslag till omreglering af presterskapets löner, i fall ett sådant komme till stånd, skall gestalta sig på samma sätt, som vanligen vid dylika fall inträffar, nemi. så att lönebeloppen blifva bestämda i vissa klasser, i enlighet hvarmed t. ex. en pastor i första klassen skulle erhålla så och så många tusen R:dr o. s. v. Det är klart, att om den utväg, som den sista värde talaren och äfven jag omnämnt, komme att begagnas, nemi. att boställena skulle utarrenderas på 30 år, upstode naturligtvis en öfvergångsperiod, under hvilken full tillgång icke skulle finnas att enl. den bestämda staten aflöna pastor och andra prestmän.
Jag vill, med afseende härå, göra det tillägget i mitt föreg: de yttrande, att den blifvande komitén icke måtte anse sig vara förhindrad, att till K.
St:r framställa ett grundligt förslag till reglering af presterskapets löner, ifall komitén skulle finna, att under öfvergångstiden och intill dess tillgångarne blefvo fullt disponible, statsanslag skulle erfordras för att åvägabringa en interimsreglering.
St:r hafva så ofta, för mindre vigtiga saker, anslagit betydliga summor, att jag icke tror, det de skola draga i betänkande att göra allt hvad i deras förmåga står för att upnå det nu åsyftade ändamålet.
Det kan icke vara för samhället likgiltigt, att en stor del af dess medlemmar lefver i armod, och att önskan hos månget af landets barn att inträda på den presterliga banan, till sin upfyllelse i väsendtlig mån är förhindrad genom utsigterna af en lång svältkur, hvars uphörande man icke kan beräkna.
Ett sådant förhållande, säger jag, kan icke vara för samhället likgiltigt, utan det bör snarare anses vara af högsta vigt att söka undanrödja en dylik olägenhet.
När det nu icke kan blifva svårt att upgöra debet och credit på båda hållen, alldenstund det å ena sidan lätt visar sig hvad hvar och en behöfver, och å den andra, hvilka tillgångar, som dertill kunna påräknas, förmodar jag, att, derest under frågans reglering, ett deficit skulle upstå, de män, som få ett sådant updrag sig ålagdt, icke skola deraf låta afskräcka sig, att för H. I. 29 450 Den 29 November i. m. E. St:r framlägga behofvet af större eller mindre understöd under det att regleringen verkställes.
Jag anser mig skyldig förklara, hvarföre jag icke närmare, än som skett, inlåtit mig i några detaljer i den motion jag föreslagit.
Anledningen är den, att då jag framför allt önskar framgång åt sjelfva hufvudsaken, har jag varit rädd att mista anhängarne härtill, i fall jag ingått i detaljer, som möjligtvis skulle framkallat motståndare.
Dessutom har jag ansett, att ett detaljeradt förslag icke gerna kunde upgöras, utan en föregående noggrann undersökning af alla saken rörande förhållanden, och jag har icke heller af de talare, som i ämnet yttrat sig, funnit mig föranlåten att ingå i sådana närmare specialiteter.
Jag tackar emellertid dessa talare för det bistånd de lemnat mig, och önskar att Utsk. måtte med all sorgfällighet behjerta det vigtiga ämnet.
. j Eemitterades till Allm.
Bes v. o. Ekon.Utsk. Föredrogs Allm.
Ekon.Utsfcs d. 26 dennes, f. m., på bordet lagda Mern.
JVs 3, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om rättighet för Svensk man, att i två eller flere städer samtidigt idka handel.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade: att då K. M:s ifrågav:de Nåd.
Propos. för E. o.
Ad. föredrogs, hade han föreslagit dess remitterande till Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. dels med afseende på sjelfva ämnets beskaffenhet, dels derföre att det utgjort föremål för CivilDepart:tets behandling.
Han hade visserligen icke förbisett, att 89 § Eeg.E. var åberopad i den K.
Propos; men då denna § endast föreskref, att sådane
Eikets allmänna styrelse rörande frågor, hvilka Konungen vill öfverlemna till E.
Sfer att gemensamt med Honom afgöra, skola behandlas såsom lagfrågor, så hade, enär den ifrågav:de Propos. innehöll att Konungen ville öfver förslaget inhemta E.
St:rs underd. yttrande, Hr Gr. o. Landtm, icke ansett nödvändigt, att detta ärende behandlades såsom om lagfrågor blifvit stadgadt.
DA likväl 2 EiksStånd remitterat denna Propos. till LagUtsk. och detta Utsk., lika väl som Allm.
Utsk. kunde behandla densamma, finge Hr Gr. o.
Landtm, nu hemställa om E. o. Ad., med bifall till Utsk:s hemställan, behagade öfverlemna ifrågav:de K. Propos. till LagUtsk:s behandling.
Eopades Ja.
Föredrogs och remitterades till LagUtsk., Hr Ehrenborgs, Eichard, d. 26 dennes, e. m., på bordet lagda motion, om bestämmande af böter för kreaturs utsläppande till bete å skogsmark före Maj månads utgång.
Föredrogs Hr Ehrenborgs, Eichard, d. 26 dennes, e. m., på bordet lagda motion, om förhöjd straffbestämmelse till förekommande af handels idkande i salubodar under helgedag.
Den 29 November f. m. 151 Hr Ehrenborg:
Innan denna motion blifver till Utsk. remit terad, får jag anhålla att vid slutet af densamma få göra ett tillägg af 5 ord, hvilka, genom ett förbiseende blifvit uteglömda, men som dock, till förekommande af missförstånd, äro nödvändiga.
Dessa ord lyda sålunda: »För hvarje gång öfverträdelse sker».
• Hr Eibbing, Arvid:
I fall Hr Ehrenborg har sin motion till hands, eller också om den finnes på Landtmarskalksbordet, skulle jag önska höra, huru §:n i sin helhet kommer att lyda efter det tillägg Hr Ehrenborg nu gjort vid densamma.
Hr Ehrenborg: Till svar å Hr Eibbings fråga, ber jag att få nämna, det jag, såsom icke varande någon erfaren lagstiftare, ej velat föreslå ordalydelsen af den utaf mig angifna §, för så vidt den faller inom det rent juridiska området.
Jag har endast hållit mig till principen för de straffbestämmelser, som jag trott vara skäl att stadga.
Hr Eibbing:
Den lagparagraf, hvarom Hr Ehrenborg väckt motion, lyder sålunda: »Idkar någor arbete eller handtverk på thessa dagar; bote tij.o daler för sabbatsbrott, utan thet sker til egen, eller annars nödtorft, som upskof ej tola kan.»
Hr Ehrenborgs förslag, så vidt jag rätt upfattat detsamma, skulle dessa böter bestämmas till 200 D:Lr.
Detta är visserligen icke hans uttryck, men i lagstil motsvara dessa 200 D.-hr de af honom föreslagna 100 E:dr r:mt.
Jag vill icke neka, att 10 D:l:r på den tid lagen utgafs kunde temligen svara mot 200 nu för tiden, d. v. s., att myntet fallit 20 gånger i sitt värde, och i sådant fall skulle det visserligen icke innefatta någon obillighet att bifalla den föreslagna förändringen, emedan böternas värde då vore enahanda.
Men nu hafva vi, utom M.B:n, äfven en StraffBalk, enl. hvilken penningeböter skola förvandlas, då de icke kunna erläggas, och vid jemförelse dermed utfaller den förhöjning
Hr Ehrenborg föreslagit i straffet, så att, i st. f. att sabbatsbrott f. n., då tillgång till böter saknas, försonas med i dagars fängelse vid vatten och bröd, skulle det nu blifva 23 dagars likartadt fängelse, hvadan således straffet, i händelse af bötesförvandling, skulle ökas med 19 dagar, och bela straffet blifva 5 dagar mindre än högsta kroppsplikt.
Det är af sådan anledn.
, som jag yrkar, att derest det förhöjda bötesbeloppet skall antagas såsom gällande för sabbatsbrott, dervid åtminstone måtte ihågkommas, att förvandlingen icke sker på annat sätt än hittills.
Eemitterades till LagUtsk.
Eöredrogs
Hr Ehrenborgs, Richard, d. 26 dennes, e. m., på bordet lagda motion, ang:de ändring af 23 §:n i K.
Förordn. rör:de vilkoren för försäljning af bränvin. 462 Den 29 November f. m. Gr. Taube, Henning
Edvard, anförde skriftligen:
För att bestyrka billigheten af det uti Hr Ehrenborgs- motion framställda yrkande af en annan fördelningsgrund inom hvarje
Ian af de afgifter för utskänkning och minutering af bränvin, som påbjudes i K.
Förorda, d. 18 Jan. 1855, »ang:de vilkoren för försäljning af brända eller distillerade, spirituösa drycker», än dem, som stadgas i denna förordms 23 g, får jag äran meddela följande uplysningar, hvaraf jag benäget erhållit del, ang:de beloppet i några län af afgiften för året, från d. 1 Okt. och 1 Nov. 1855.
Folkmängd 1860.
Influtf B R:dr. >n afgift. anko. sk. | rst.
Skaraborgs
Län:
Länets socknar å landet 186.279 1,166 8 8 Städerne:
Mariestad 1,976 3,211 33 4 Lidköping 2,378 4,655 5 — Skara 1,845 1,677 46 7 Sköfde 843 1,591 10 1 Fahlköping 314 1,173 16 — Hjo 874 2,083 16 — Örebro Län:
Socknarne å landet 126,971 3,363 16 — Städerne: Orebro 5,177 6,850 32 — Askersund 1.008 1.000 — — Nora 856 1.493 24 — Lin desberg 854 1,360 — — Upsala Län:
Socknarne å landet 79,046 1,497 — — Städerne:
Upsala 6,338 9,793 34 — utom studerande ung- domen ....
1.200 — — Enköping 1,409 1.862 44 9 Stockholms
Socknarne å landet 108,946 6,562 37 6 Städerne:
Södertelge 1,166 1.380 — 4 Norrtelge 977 2,456 19 8 Sigtuna 435 878 11 6 Osthammar 021 656 32 10 Oregrund 650 585 23 8 Waxholm 1,252 936 20 4 Dessutom hafva länens LandthushållningsSällskaper bekommit på dem belöpande andelar.
Ehuru jag, som förut är yttradt, förenar mig i motionärens yttrande, att ifrågav:de medel böra fördelas inom de särskilda länen, efter annan grund, än i åberopade § stadgas, anser jag dock betänkligt tillstyrka, att städerna icke skulle erhålla större andel, Den 29 November f. m. 453 / än emot deras folkmängd svarar.
Eid. livad allmänt är kändt, hafva flera städer, på grund af privilegier, särskilda Kongl. Kesolutioner eller gammal häfd, förrän Kongl. Förordmn d. 18 Jan. 1855 trädde i verket, haft större och mindre inkomster utaf afgifter pä försäljningen i minut, eller, såsom det nu heter, utskänkning af spirituösa drycker.
L>et är i afseende härpå, som jag tager mig den friheten fasta det Utsk:s, hvartill nu föredragna motion blifver remitterad, upmärksamhet derpå, om ieke billigast vore, det hvarje Stad skulle ega att, utaf de inom densamma inflytande afgifter för utskänkning och utminutering ifrån Landtltänteriet, dit alla dessa afgifter böra inskickas, utbekomma till användande för de ändamål, hvartill dessa medel förut varit anslagne, så stort belopp för hvarje år, som Staten, med behörigen uprättade och verificerade räkenskaper, styrker sig hafva i medeltal för hvarje år från d. 1 Okt. 1850 till samma dag 1855 i sådane afgifter upburit.
Hvad användandet åter angår af de medel, som tillfalla hvarje kommun, torde de röstegaude derom böra få besluta i lagligen utlyst sockenstämma.
Oaktadt jag icke kunnat rätt höra hvad den siste värde talaren anfört, tinner jag dock, att Hr Ehrenborgs motion går ut på tvenne omständigheter, den ena, att den s. k. bränvinsminuteringsafgiften skulle lika fördelas mellan stad och land, endast med afseende på folkmängden, och den andra, att dessa medel alltid skulle användas till fattigvården, emedan, såsom i motionen yttras, fattigdomen till stor del har sin uprinnelse i bränvinet
Ehuru jag för min del helt och hållet instämmer i motionens förra del, kan jag doek icke göra det i afseende på dess sednare.
Visserligen är det sannt, att fattigdomen i väsendtlig mån kan sägas härleda sig från bränvinet; men det gifves jemväl helt andra orsaker dertill, och dessutom kunna förhållandena inom olika församlingar vara helt olika.
I den ena kan t. ex. genom donationer vara tillräckligt anslaget för fattigvården och otillräckligt för undervisningsväsendet, samt tvertom i den andra församlingen.
På denn'a grund får jag för min del tillstyrka, att församlingarne sjelfva, efter derstädes sig företeende behof, måtte få använda ifrågav:de medel.
Leuhusen, Carl Herman, upläste följande:
Instämmande uti den af Hr Ehrenborg väckta motion om förändring i 23, §:n af K. M:s Förordn. af d. 18 Jan. 1855, såsom både billig och rättvis, tager jag mig dock friheten göra några anmärkmr mot motionärens förslag, att använda de inflytande medlen uteslutande till församlingens fattigvård.
Församlingar finnas, som äro nog lyckliga hafva ett ringa antal fattiga, och dessutom ega betydligare fattigkassor, tillräckliga att försörja de fattiga — jag nämner detta af erfarenhet — men deremot äro i behof af medel till andra kommunala utgifter af lika ädel beskaffenhet som fattigvården; jag menar folkskolan samt i och för den behöfliga kostnader, Mand andra bespisning vid skolan af mindre bemedlades 454 Den 29 November f. m. barn, hvartill kostnaden ej får liqvideras af fattigkassemedlen.
Det är i anledn. häraf jag vördsammeligen får äran föreslå: att de inflytande medlen måtte få användas till sådnue kommunala ändamål, som af hvarje socken anses nyt. tiga och behöfliga, och hvilka på sockenstämma bestämmas.
Itemitterades till BevillmsUtsk.
Föredrogs Frih.
Lagerfelts, Israel Carl Adam, d. 26, e. m., på bordet lagda motion om pension för frami.
Landshöfd.
Hampus
Mörners efterlemnade enka och oförsörjda döttrar.
Palmstjerna, Carl Otto, anförde skriftligen:
För Landshöfdh. gifves ingen utväg att genom årlig insättning uti PensionsKassa, bereda någon tillgång för efterlemnade hustrurs och barns underhåll och hjelp, då han sjelf faller ifrån dem.
Derföre inträffar ock ofta, att enka och döttrar vid hans död befinna sig uti fattigdom.
Så är oek händelsen med Landshöfd.
Mörners enka och 3 oförsörjda döttrar.
De sakna helt och hållet alla tillgångar.
T. o. m. det angelägnaste af möbler och husgeråd har dem beröfvats af fordringsegare i boet.
Bland dessa fordringsegare var IC. M. o. Kronan den strängaste.
Då Landshöfd.
Mörner för bedrägliga räkenskapsförande, honom underlydande, tjenstemäns skull, blef ålagd att ansvara för, genom deras förvållande, upkomne balanser, och han tog afsked från tjensten, afstod den samvetsgranne mannen, i ordets vidsträcktaste bemärkelse, allt hvad som till penningar kunde af hans egendom förvandlas — och sedermera har, under en lång följd af år, hälften af honom tillkommande Landshöld:e-pension åtgått till förminskande af de godtgörelser honom blefvo ådömde.
Derigenom har ock Kronans slutliga förlust blifvit temligen ringa.
Hvarken Konung eller K.
St:r hafva under tiden blifvit besvärade med ansökningar om eftergift af större eller mindre del utaf de oredlige tjenstemännens balanser, hvaruti Mörner ej hade annan skuld än den af en bristande misstänksamhet.
Den egna redligheten och öppenheten förjagade hos honom hvarje tanka på ett motsatt sinnelag hos andra.