Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bar visserligen tagit kännedom om åtskilliga länders lagstiftning i ämnet, der jag verkligen ej heller funnit en dylik; men det är bekant, att i stället de mest olikartade bestämmelser rörande uppskattningen finnas i dessa länders lagar för att skydda jordegaren mot förlust.
För öfrigt instämmer jag i den siste värde talarens åsigt derutinnan, att man icke bör ändra en bestämmelse i en lag, om ej dess vigtigare skäl tala derför; men just på den grund, att jag icke funnit något giltigt skäl för ändring af bestående lags stadgande rörande tilläggs-procenten, är det jag fortfarande yrkar återremiss, på det Lag-Utsk:t må komma i tillfälle att uti §:n inlägga den nuvarande lagens vigtiga stadgande om förhöjning till jordegaren af hälften utöfver den uppskattade jordens värde.
Det är väl kändt, att det icke är någon lätt sak för lagstiftaren, att, vid en fråga sådan som denna, medla emellan motsatta rättigheter och stridiga intressen.
Man har bär, å ena sidan, staten med dess rätt att fordra att den enskildes eganderätt skall gifva vika för det allmännas behof, när detta blifvit behörigen pröfvadt och erkändt, och, å andra sidan, den enskilde, som, då han nödgas afstå sin egendom, derför bör blifva fullt ersatt.
Om denna ersättning hafva meningarne varit och äro ännu delade, i det somliga anse, att den enskilde bör få ersättning icke blott för hvad egendomen kan anses värd, utan ock dessutom en slags godtgörelse för det han, emot sin vilja, nödgas att alsta sin egendom, och andra deremot vilja att den private egaren endast skall få en ersättning, motsvarande hvad egendomen verkligen är värd.
Efter hvad jag tror mig veta, har erfarenheten visat, att den princip, som enligt 1845 års expropriationslag varit gällande om en förhöjning af 50 procent utöfver värdet, icke varit lämplig och attén återgång är nödvändig.
Frågan är endast, huru man skall kunna 104 Den 17 Januari. gifva sådana bestämmelser, att den enskildes ersättning, om denna skall stanna vid en blott ersättning för egendomens värde, alltid skall komma att upptagas till det verkliga värdet och ej mer eller mindre.
Garantier i detta afseende erfordras i lagen och det är detta man siik t åstadkomma genom nämndens sammansättning och stadganderna i I3:de §:n angående de grunder, som skola följas vid värderingen.
I denna § beter det, att »nämnden skall uppskatta i penningar jorden eller lägenheten efter hvad jord eller lägenhet af lika beskaffenhet och godhet i orten högst gäller.»
Denna här uttryckta regel företer dock, i min tanke, många stötestenar, och jag tror icke att man här träffat de rätta orden. 11.
St:rs vid förra riksdagen och högsta domstolens olika meningar om hvad uttryck här borde väljas, visa också svårigheten af att finna det rätta, i det man föreslagit såsom norm, än värdet efter »allmänt pris», än efter »högsta i orten gångbart pris».
Men om icke någon egendom eller lägenhet af lika beskaffenhet eller art finnes i närheten, måste nämnden stanna i villrådighet huru den skall värdera, och sjelfva en egendoms läge för trafik eller för bedrifvande af något specielt yrke kan någon gång göra det omöjligt att jemföra den med en annan.
Jag tror derföre, att följande lydelse af denna § vore bättre: »Då jord eller lägenhet afstås skall, uppskatte nämnden i penningar såväl jorden eller lägenheten efter det fulla värde, som samma jord eller lägenhet för egaren hafva kan» etc.; ty det är just det värde, som egendomen i hvarje särskildt fall för egaren har, hvilket bör ersättas.
Jag vill härmed fästa vigt derpå, att det är egendomens eget värde för egaren i hvarje särskildt fall, som bör utgöra grunden lör dess uppskattning, och om H. o.
Ad. beslutar att återremittera §:n, hvilket jag icke vill motsätta mig, så önskar jag att stadgandet måtte få en sådan lydelse.
I afseende på lista §:ns 2:dra mom. vill jag anmärka, att jords eller lägenhets begagnande kan komma i fråga äfven för annat ändamål, än det der nämnda, eller utläggning af elektriska ledningstrådar, ty äfven för optisk telegraf ni. m. kan begagnande af jord komma i fråga; och jag tror att detta bör uppmärksammas, om återremiss af §:n kommer att ega rum.
Det vore önskligt att de, som yttrat sig i denna fråga, hade erfarenhet i saken; och jag är säker att deras yttranden då skulle blifvit annorlunda.
Jag har nyss talat med en person, som exproprierat vid tvenne jernvägsföretag, och han har bekräftat hvad jag förut visste, att nämnden alltid är benägen att, då två stå emot hvarandra, af hvilka den ene tvingas att afstå sin egendom till den andre, härför tillägga honom hög ersättning.
Man har sagt att detta endast är förhållandet då staten exproprierar; men erfarenheten har lärt, att alla jurymän, äfven den motsatta sidans, äro benägna att uppskatta högt.
Orden »högst gäller» innebära en säker ersättning för de 50 procentens förhöjning.
Hr Nordenfalk har omtalat Den 17 Januari.
105 luiru denna förhöjning tillkommit; och jag medger att dertill kunde finnas skäl, innan man visste huru högt nämnden alltid värderar; men nu liar erfarenheten lärt att den icke är lämplig.
Må R. o. Ad. gilla den ena eller den andra lagen, den nu gällande eller den föreslagna!
Men en återremiss i så dunkel syftning, sorn nu framställts, fattar jag icke, och den mäste jag derföre bestrida.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till de förevarande §§:ne, dels ock återremiss deraf, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på §§:nes godkännande och sedermera propos. på desainmas återremitterande, hvilka båda proposrr med talrika ja och nej i blandning besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till §<§:ne blifvit förnyad samt likaledes med talrika både ja och nej besvarad, Hr Gr. o.
Upplästes och godkändes följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller lista och 13:de §§:ne i det af K.
M:t framställda samt af Lag-Utsk:t i dess Betänk.
N:o 14 tillstyrkta förslag till förnyad förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. de ifrågavarande §§:ne.»
Nej — 100. § 2.
Utan att fästa mig vid det förhållandet, att, då de 2:ne vigtigaste §§:ne blifvit återremitterade, det torde vara nödvändigt att hela författningen ånyo behandlas; måste jag dock, med anledning af obilligheten i denna §:s stadgande derom, att jordegaren skall hafva kostnaden att anskaffa gravationsbevis, innan det blifvit bestämdt, huruvida jorden skall afträdas, yrka att §:n måtte återremitteras.
De Geer:
Jag vill icke motsätta mig återremiss af förslagets återstående §§, då den af någon ledamot önskas.
I anledning af den framställda anmärkningen 106
Den 17 Januari. vid denna §, vill jag blott erinra derom att, på sätt i K. M;ts Propos. blifvit omnämndt, hela expropriationslagen icke utgjort föremål för omarbetning, utan endast vissa delar deraf i afsigt att afhjelpa de olägenheter, som R.
St:r funnit nu gällande författning medföra.
Den nu föredragna §:n har icke undergått någon förändring i sak, utan öfverensstämmer såväl med gällande lag som med R.
Stms förslag vid sisth riksdag.
Jag tror att Frih. von Schulzenheims erin ran mot denna § grundar sig på ett misstag.
Det är käranden det åligger att bekosta gravationsbevis, och det måste vara en fördel att allt är färdigt och i ordning, då rätten sammanträder.
Jag anser ej återremiss af denna § vara behöflig.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt IIr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den förevarande §:n och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på §:ns godkännande, hvartill svarades många ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. på återremiss af densamma, då svaren utlöllo med många nej jemte några ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till §:n blifvit förnyad samt besvarad med många ja och några nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Dels af den anledning att till Ståndets pröfning ölverlemnats endast de §§ af lörhn, som i K. M:ts Propos. blifvit förändrade, och dels för att icke onödigtvis upptaga tiden, anhåller jag att endast berörde §§ måtte uppläsas och Öfriga §§ öfverhoppas, så vida icke någon särskildt begär, att någon af dem skall uppläsas.
Sedan R. o. Ad., på framställd propos., härtill lemnat bifall, föredrogs § 3.
Rifölls. §§:ne 4—12.
Tillkännagåfvos vara oförändrade och biföllos. § 14.
Med anledn. af R. o. Adms beslut rörande lista och 13:de §§:ne, anhåller jag att äfven denna § måtte till Utsk:t återremitteras.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades.
Den 17 Januari. 107 § 15- Frih.
Af samma anledning som vid föreg:de §, anhåller jag om återremiss äfven af denna §.
Sedan öfverläggningen ansetts slutad, gjordes först propos. på §:ns godkännande, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, sorn med ja besvarades. §§:ne 16-24.
Tillkännagåfvos vara oförändrade och biföllos. § 25.
I afs. på denna § torde återremiss vara ännu mera nödvändig, hvarom jag alltså får framställa yrkande.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. §§:ne 26, 27 och 28.
Tillkännagåfvos vara oförändrade och biföllos. § 29.
Bifölls. § 30.
Tillkännagafs vara oförändrad och bifölls.
Då ingressen behöfver ändras, om förf:n blir i någon mån ändrad, anser jag att den bör återremitteras.
Sedan öfverläggningen ansetts slutad, gjordes först propos. på bifall till ingressen, hvartill svarades nej, och sedermera propos, på återremiss deraf, som med ja besvarades.
Utskds i slutet af Betänka gjorda tillstyrkande.
Älven denna punkt af Betänk:t torde, i sammanhang med de föreg:de, böra återremitteras.
Öfverläggningen ansågs härmed slutad och Utsk:ts tillstyrkande återremitterades. 108 Den 17 Januari.
Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 10 och 13 d:s på bordet lagde Betänk.
N:o 29, i ani. af väckta förslag om förändrade anordningar i trafiken å Statens jernvägar, ändring i derför gällande taxa m. m.
Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts d. 13 d:s bordlagda Mern.
N:o 19, ang. antagande af ytterligare kanslibiträde.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 13 d:s bordlagde Utlåt.
Propos., ang. upplåtelse af f. d. Piparebostället Bränn Arby vid Södermanlands Regemente för uppförande af skolhus åt Wansö församling.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Riddarh.-Utsk-.ts d. 13 d:s bordlagde Utlåtrn: N:o 7, i ani. af Hr Fitinghofis, Conrad Bleckert, motion om upplåtande af Riddarhussalen till samlingsrum för den blifvande Riksdagens Första Kammare; och N:o 6, öfver Riddarhus-Direktionens Berättelse.
Som det under de sednare dagarne allmänt omtalats, att en ledamot af It. o. Ad. vid denna riksdag blifvit af sin chef arresterad, och då jag ansåg ett sådant tilltag vara omöjligt, har jag skaffat mig del af handlingarne härom, hvilka jag ber att nu få uppläsa.
Saken rör underlöjtnanten vid K. Göta Artilleriregemente Muhl, som efter tillstånd af Hr Gr. o. Landtm, rest till sitt hem i Halland öfver julen.
Han erhöll der en så lydande order: »Till Under-Löjtnanten vid Kongl. Göta Artilleri-Regemente A. G. Muhl.
Som det kommit till min kunskap att Hr Under-Löjtnanten, som anmält sig vilja bevista innevarande riksmöte, lemnat Stockholm och vistas i Halland utan mitt tillstånd och utan att uppgifva en förändrad adress, så anbefalles Hr Under-Löjtnanten, att, dagen efter emottagandet af denna skrifvelse, sig härstädes inställa, för att afgifva förklaring öfver detta sitt origtiga sätt att gå tillväga.
Göteborg den 25 December 1865.
Ch. Berg.
Regements-Chef. Carl G. Hjärne.»
Hr Muhl reste då till Göteborg och blef der ålagd arrest först utan rättighet att mottaga besök, hvilket dock sedan ändrades, så att han fick tillstånd att emottaga besök.
Hr Muhl ingaf denna protest:
Den 17 Januari. 109 »Till Chefen för Kongl. Göta Artilleri-Regemente.
På den grund att jag anmält mig vilja begagna min Riksdagsmannarätt, och innehar för sådant ändamål å Riddarhuset uttagen pollet, får jag, som på min uppresa till Riksdags-orten här inställt mig till följd af Hr Regements-Chefens skrifvelse och genom mig ådömd arrest nu är förhindrad att min resa fullfölja, härmed ödmjukeligen anhålla, att med nämnda bestraffning måtte lör återstående tiden anstå, intilldess min Riksdagsmannarätt upphört.
Göteborg den 4 Januari 1866. A. G. Muhl. Under-löjtnant.» Härå har Ofverste Berg skrifvit följtde resolution: Alldenstund Under-löjtnant Muhl, sedan honom blifvit förkunnad extra judiciel bestraffning af arrest, förklarat sig vara oförhindrad af sitt riksdagsmannakall att den ådömde arresten undergå, hvarföre äfven denna tagit sin början, så kan Underlöjtnant Muhls begäran om albrott i det redan påbörjade arreststraffet icke bifallas.
Kegements-chef.
Hr Muhl har härunder antecknat, att någon sådan förklaring icke af honom afgifvits.
Med ani. af detta förhållande anhåller jag att få väcka följande motion.
Härefter uppläste Hr von Francken följ:de motion:
Som utaf medföljande handlingar visa sig att representanten vid denna riksdag för Adeliga ätten N:o 1,351 Muhl, Underlöjtnanten vid Kongl. Göta Artilleri-regemente August Gerhard Muhl, blifvit af sin Regements-chef arresterad och derstädes qvarhållen, ehuru han deremot skriftligen protesterat och åberopat sin riksdagsmannarätt, och då han således mot sin vilja blifvit hindrad att utöfva sitt riksdagsmannakall, så får jag föreslå att R. o. Ad. måtte aflåta en skrifvelse till R.
St:rs Just.-Ombudsman med begäran att, sedan han tagit del af handlingarna, han må vidtaga de åtgärder, som omständigheterna påkalla.
Hr Oldevig, Hans Fredrik, anförde skriftligen: I ani. af K.
Propos. om anslag till jernvägsbyggnader och rörelse-materiel å redan anlagde stambanor af den 1 sisth December, hvilken Nåd.
Propos. blifvit den 9 i samma månad af R. o. Ad. till Stats-Utsk:t remitterad, har Hr von Koch under R. o. Adms sammankomst den 22 i nämde månad af - 110 Den 17 Januari. lemnat ett anförande, hvilket jag då ej var i tillfälle att besvara, och sorn jag funnit mig icke kunna dela åtskilliga af de i anförandet uttalade åsigter, egenteligen de, som röra fortsättningen af nordvestra stambanan, utbeder jag mig att få nu emot desamma framställa några anmärkningar.
Jag hoppas att något hinder derför icke kan möta, enär, efter hvad jag af ledamöter i Stats-Utsk:t erfarit, den omförmälde Nåd.
Proposm ännu icke till handläggning i Utsk:t förekommit.
Uti anförandet bar Hr von Koch förmält att tillräckligt anslag borde vid denna riksdag lemnäs till fullbordande af jernbanan emellan Arvika och Norska gränsen; och jag är häri med honom fullkomligt ense.
Han har äfven medgifvit att nordvestra stambanan är den, som i främsta rummet bör fullbordas; men han har icke funnit klart för sig hvilkendera af de alternativa linierne för banan emellan Christinehamn och Arvika, antingen den norra öfver Nilsby eller den södra öfver Karlstad borde väljas, utan önskat en närmare utredning af frågan härom, på det att den icke måtte genom hugskott afgöras.
Härvid tillåter jag mig erinra att genom ,K.
M:ts förberörde Nåd.
Propos., hvari icke något ord förekommer om bristande utredning af nämnde fråga, har den blifvit pröfvad, och antagandet af södra bansträckningen, på så klara skäl förordad, att den, som med uppmärksamhet läser den Nåd.
Proposm, säkerligen icke kan i denna pröfning finna ett hugskott.
Men denna erinran torde måhända icke vara tillfyllestgörande för att häfva det anlörda tviflet.
Jag måste väl ock yttra mig olver de uppgifne orsakerna dertill.
Hr von Koch fordrar icke allenast visshet derom, att, i händelse banan framdrages öfver Nilsby, bibanor skola anläggas från Norum både till Filipstad och Karlstad, utan ock att genom en närmare undersökning än den som skett, vinna öfvertygelse om att skogstillgångarne i vestra Wermland äro af den betydenhet och skogsmarken af den beskaffenhet, som af norra liniens förespråkare uppgifvas; på hvilka omständigheter skulle bero i hvad mån fördelarne af denna linien öfverväga de, som den södra kunna medföra.
Jag vet ej huru Hr von Koch anser visshet skola beredas eller vinnas derom, att omförmälte bibanor blifva byggda, enär så beskaffade anläggningar bero af särskilda samhällen eller enskilde mäns företagsamhet och möjligheten för dem att af staten dertill erhålla behöfliga låneunderstöd på sådane vilkor, som de kunna uppfylla, men jag hoppas att han icke vill att hela frågan om fortsättning af nordvestra stambanan skall hvila, intilldess fullständige aktieteckningar och garantier af vederhäftige män för arbetenas behöriga utförande erbjudas, emedan jag har stora skäl befara att sådant hvarken inom detta år eller under den närmaste framtiden kan ske.
Anläggningskostnaden för dessa 2:ne bibanor komrae att uppgå till 6 å 7 millioner rdr; och det kan ej vara lätt för bruksegare och andra näringsidkare, inom
Den 17 Januari. lil en jemnförelsevis inskränkt del af Wermland, att af sina rörelse-kapitaler taga 2 millioner rdr eller mer och lägga dem i jernvägsbyggnader, i synnerhet när, såsom fallet är åtminstone med den ena af dessa bibanor, den emellan Filipstad och Norum, att den enligt trovärdiga beräkningar icke kan bära sig.
Dessutom har fråga uppstått om bergslagen icke skulle blifva lika mycket belåten med en bibana från Filipstad till södra banlinien i trakten af Olme kyrka, som med den till norra banlinien vid Norum; och det lärer vara genom nyligen verkställd undersökning ntröndt att deri förra skulle i anseende till fördelaktigare terrain-förhållanden blifva mindre kostsam att bygga än den sednare.
Med bibanan till Olme blefve val jernvägen från Filipstad vid pass 2 mil längre till vestra Wermland, men deremot omkring 3 mil kortare till Christinehamn och Göteborg. Skulle, hvad man bör hoppas, konjunkturen för afsättning af Svenskt tackjern i utlandet förändra sig och det kunna i större qvantiteter, och med mera fördel än lör närv:de är fallet, utföras, så vore ju berörda förkortning af jernvägen till exportorfim för bergslagen ganska nyttig.
Af hvad jag nu vågat andraga torde det åtminstone vara klart, att, om man med fortsättningen af nordvestra stambanan skall vänta intilldess visshet vunnes om och hvilka bibanor til! densamma skola byggas, så får man alltför länge vänta.
Hvad beträffer den närmare undersökning om skogarnas och skogsmarkens beskaffenhet i vestra Wermland, som Hr von Koch påfordrar, så tror jag att, om han likasom jag läst den ganska . omständeliga berättelse med dertill hörande tabell, som extra Ofverjägaren Norrby afgifvit, ang:de den af honom förlidet år verkställda undersökning å berörde skogar, och likasom jag hade känt denne tjenstemans pålitlighet samt att han derlörinnan i flera år varit boende i den orten och både i tjensteväg och efter enskilda 'uppdrag haft förrättningar på många af dessa skogar, så skulle Hr von Koch säkerligen skänkt hans undersökning större förtroende än som skett.
Skulle nu, hvad jag likväl bestrider, en närmare undersökning än denna erfordras för att med full noggrannhet få reda på berörde skogars och skogsmarkers beskalfenhet, så bör dervid tillgå såsom brukligt är vid en skogs indelning till planmessig afbrukning, eller sålunda att hvarje träd mates, klassificeras och förtecknas samt marken på karta alfattas och graderas, — ett kostsamt arbete, som jag, hvilken så ofta genomrest nämnde trakter, tror icke kunna gifva bättre, utan snarare sämre resultat än extra Ofverjägaren Norrbys undersökning för dem, som vilja uti vesterlandets skogar finna så stora tillgångar.
Jag kan ej undgå anmärka, att om sådane skogstillgångar verkligen der funnos, i följd hvaraf det skulle för allmogen i den orten blifva stor fördel att kunna till bergslagen försälja en myckenhet kol efter flere rörs högre pris för stigen än bruksegare i vesterlandet förmå betala, så hade den af flere Riksdagsfullmäktige undertecknade och i Riks-St:n utdelade afhandling, hvari 112 Den 17 Januari. möjligheten för bergslagen att på norra banan hemta kol från bergslagen och på samma gång dit sända malm och tackjern till förädling bestrides samt södra bansträckningen förordas, säkerligen icke blifvit, såsom skett, underskrifven af Bonde-St:s riksdagsmän från vestra Wermland.
Härmed synes mig obehöfligheten af den påyrkade närmare undersökningen å förenämnde skogar vara tillräckligen visad.
Uti anförandet är äfven åberopadt såsom hinder för beslut om nordvestra stambanans fortsättning, att till R.
St:r ännu icke inkommit vederbörande kommuners yttrande om kostnadsfritt afstående af jord till banan, att Stats-Utsk:t borde vidhålla sitt vid förra riksdagen fattade, men då icke antagna beslut, att innan jernvägsarbetet börjas, den till byggnaden erforderliga jord skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten och att åtminstone den af K. M:t i ani. af R.
Stms framställning föreslagna nedsättning i expropriations-kostnaden borde beslutas innan medel till statsbanor lemnäs; dock tror jag mig icke böra eller behöfva häröfver yttra annat än att jag hyser den förhoppning att bestämmande af vilkor om kostnadsfri upplåtelse af jord till statsbana icke måtte vidare ifrågakomma, emedan ett sådant vilkor blefve obilligt emot de kommuner, der slik bana hädanefter bygges, och kunde hafva med sig den följd att statsbana, för tillfredsställande af några enskilda intressen, förryckes utur sitt rätta läge, i hvilket den blifvit allmännast gagnelig och mest inkomstgifvande.
Jag har nu omnämnt de upplysningar, som Hr von Koch äskat i frågan.
För att vinna dem, har han ansett bestämmandet af rigtningen och fortsättningen af nordvestara stambanan böra denna riksdag uppskjutas.
Ett sådant uppskof anser jag deremot alldeles obehöfligt och olämpligt.
Hvad jag redan yttrat rörande anspråket på ytterligare upplysningar i frågan, torde i afseende å detta anspråk innebära fulla skäl för min berörda mening, men jag anhåller att till stöd för densamma få andraga något mera, som jag tror vara afsevärdt.
På begäran af 1858 år jervägs-komité egde sammanträden berörde år rum med Wermlands läns hushållnings-sällskap och inför Konungens Bfh:de med länets innevånare, för afgifvande af yttranden ang:de nordvestra stambanans sträckning genom Wermland, hvilken bana då var af den första Jernvägs-komitén och Öfversten Frih.
Ericson föreslagen att läggas öfver Björneborgs bruk, Christinehamn, Carlstad och Arvika, till Norska gränsen vid Eda glasbruk.
Och vid dessa sammanträden uppträdde ombuden och en del bruksegare från Frvksdals härad med yrkande att banan måtte från Christinehamn anläggas öfver Norums bruk i Nyeds härad och Sunne i Fryksdals härad genom Bogens kapellförsamling till gränsen, hvari de understöddes af ombuden m. fl. från Nyeds härad och Filipstads bergslag.
Detta yrkande
113 yrkande vann likväl icke framgång, utan på grund af K.
Propos. till förra riksdagen bestämdes då att nordvestra stambanan skulle förläggas öfver Arvika, men med förklarande att ny undersökning borde ske till utrönande af lämpligaste sträckningen för banan emellan Christinehamn och Arvika; och till följd häraf har icke allenast lörslaget till den norra eller så kallade Nilsby-linien tillkommit, utan ock ny undersökning blifvit verkställd och förändringar föreslagne å den södra eller Carlstads-linien.
Frågan gjordes lill föremål för öfverläggning vid länets landsting 1864, och pluralitelen af den då tillsatta komité lör utredande al hvilkendera hanan, den södra eller norra, kumle blifva fördelaktigast för länet, algaf till 1805 års landsting ett betänkande, hvari man sökte visa att medelst norra banan och anläggning af biliana till Norum skulle en bligst betydlig vexeltransport uppslå af kol från vestra Wermland till bergslagen, som deraf hade behof, samt af malm och tackjern från bergslagen till vesterlandet lör att der förädlas, men deremot ville man icke tillerkänna sö
Ira linien något värde.