Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På de grunder jag nu anfört, kan jag icke gilla Utsk:s betänk, i dess helhet.
Stånd hafva visserligen redan bifallit betänk.
, och kan således synas vara temmeligen likgiltigt hvad beslut R. o. Ad. fattar; men jag skulle dock för min del önska, att R. o. Ad. vidtoge en åtgärd, hvarigenom man åtminstone i möjligaste måtto förekomme, att friheten blefve till den grad utvidgad, som Utsk. föreslagit.
Hvad beträffar mom. litt. a), så visar Utsk. deruti, att det utgått ifrån en alldeles motsatt princip emot den, hvarifrån R.
St. vid förra riksdagen utgingo.
Dan a8 A p r i 1 f. ra. 4«9 ntgingo.
I den underd. skr ifve Isen till K. M, uttryckte R.
St. då, alt de ansågo i allmänhet att härdantalet var för stort i förhållande till jerntillverkningen och att således deras sammanbyggande borde uppmuntras.
Här har Utsk. deremot tvertorn medgifvit ända t. o. m. det minsta stnidesbelopp full frihet för alla de härdar, hvilka äro belägna utom de egentliga tackjernshergslagerna, samt för de härdar inom dessa bergslager, som 310 grundade på egna skogar.
Jag anser detta vara en orättvisa, då det hittills endast är efter tillverkningen, som bruksägaren får vågföra sitt jern.
Det finnes t. ex. bruk, med sex härdar, som hafva rättighet att tillverka 1800 Sk?s, och andra med endast tre härdar, sorn äga rätt att tillverka ett lika qvantum.
Om nu detta förslag anloges, så skulle naturligtvis det bruk, som för närvar. har 6 härdar med 1800 Sk?6, kunna komma att tillverka dubbelt så mycket som det bruk, hvilket blott har 3 härdar med samma Ski&tal. Skulle man behandla denna fråga, såsom Utsk. föreslår, så tror jag att man åtminstone måste antaga smidet till grund.
Detta har visserligen PresteSt. gjort, men jag anser att det Ilögvörd.
Ståndet derutinnan gått alldeles för långt. K. M. bar redan genom den författning, som år j838 utgafs, medgifvit en tillökning af 33i proc. på allt existerande smide.
Följden af denna författning på alla nya smidesanläggningar liar hufvudsakligen varit den, att sedan år 1838 Sveriges smide blifvit ökadt med nära 200,000 SkS".
Jag tror att det för oss alltid måste blifva svårt alt med England täfla i afseende på till verk - ningsprisen, ty våra smiden här kunna endast drifvas med trädkol, och det är k lent, att der stenkol finnas att tillgå, kan man drifva en mycket större tillverkning på ett ställe, hvarigenom man äfven kan bespara åtskilliga kostnader och såmedelst få ett mindre tillverkningspris.
Här är sagdt, att de undersökningar, som göras, icke medföra någon verklig controll, oell att man ej derföre kan svara för, att bruksägaren får kolen ifrån de skogar, hvarifrån de borde tagas; men detta innebär åtminstone den controll, att inga nya bruk med ökade smiden kunna anläggas på de ställen, der verkligen ingen skogstillgång finnes.
Jag anser således ej att det behöfves någon annan controll; men ett sådant förmynderskap tror jag åtminstone för närvar., vara alldeles nödvändigt för denna näring.
Så vidt icke Ståndet vill helt och hållet afslå denna punkt i Utskts betänk.
, och anse tillräckligt i denna del vara gjordt genom i838 års författning, så skulle jag tro, att R.
St. böra ungefärligen begära detsamma, som sist församlade Ständers und. skrifvelse i detta ämne innehöll, och får derföre föreslå följande redaction af detta inom.: ■”Oinskränkt vågföringsrätt beviljas för stång- eller mn 24 H. 52 Den a8 April f. ra. nufaclnr-jern från härdar inom och utom bergslag, derest de, utan beräkning af den tillökning, sorn K. kungörelsen af den 26 Oct. 1838 niedgifver, öro privilegierade till minst 45o Sk??.
Oinskränkt vågföringsrält beviljas äfven så väl bruksägare sorn bergsmän, hvilka medgifva härdantalets inskränkning i den man, att gamla smides! alten på härdarne motsvarar minst 35o Sk?? på hvarje qvarvarande härd.” Frih. von Schulzenheim, David:
Då det torde komma att åligga mig att deltaga i afgifvandet af det enibets-ullåt.
, som K.
M. förmodligen ifrån Dess Bergs-co!i:m kommer alt infordra, med anledn. af den underd. skri T— vefsen i detta ämne, så behagade R. o. Ad. måhända i (letia förhållande finna en anledn. och ursägt derför, att jag nu i ämnets detaljer icke tror mig böra på förhand uttala någon bestämd mening.
Utan en alltför långt sträckt anticipation, torde jag dock såsom en allmän grundsats få uttrycka den öfvertygelsen, att det mål, hvartill man hör sträfva, måste vara denna vigtiga närings lösgörande ifrån en mängd af de konstgjorda hand, som nu — åtminstone i min tanke — hämma dess håde qvantitativa och qvalitativa utveckling, hvilken utveckling åter jag anser högst nödvändig för denna närings framlida bestånd.
Men denna emancipation måste dock successivt verkställas; ty man kan icke, såsom jag tror, på en gång utbyta ett systeme, som under flera sekler varit rådande, emot ett annat, hygdt på alldeles olika grunder.
Ett framgående steg för steg tror jag vara så mycket mera nödvändigt, sorn under öfvergångs-perioden corporationers och enskildes intressen måste vårdas och hufvudsaklig! afseende fästas på möjligheten att jemka förhållandena till allmän och enskild trefnad, äfven under denna epok.
Huru stadierna för de nödiga öfvergångsåtgärderna höra fördelas, tillhör de detaljer, hvaröfver jag icke tror mig nu höra afgifva något yttrande.
I afseende på det formella af sättet att bringa det nya systemet i verkställighet, anser jag mig dock nu vid i:sta punkten höra vördsamt underställa R. o. Ad. följande anmärkning emot Utsk:s förslag.
Den innehåller en tidsbestämmelse af från och med år 1B41 t!II och roed år 1846; isen man kan icke af betänk, se om här menas det calendariska året 1841 eller bruksåret 1841 - Jag skulle dock tro det första vara eller åtminstone böra vara meningen; ty eljest skulle det besynnerliga förhållande inträffa, att under samma bruksår privilegii-svstemet komrae att tillämpas 2:ne månader och härdfrihels-sysleroet under de återstående 10 månaderna.
Derjemte tror jag, att det vore alldeles omöjligt alt sätta en förändring, hvilken som helst, i verket under år 184 * - b- St:s underd. skrifvelse måste först inkom - Den a8 A p r i 1 f. m. ma, K.
M. deröfver infordra vederbörandes ullåt., detta lil låt. beredas och afgifvas, och dertill fordras sannerligen ti<l i ett så vigtigt samt i allmanna och enskildta förhållanden så ingripande ämne som delta, och sorn står i sammanhang med så manga andra näi bcslägtade författningar.
Då ärendet en gång blifvit fullkomligen beredt, fordras äfven någon lid för K.
M. att delsamma afgöra.
Allt detta kan omö'|ligen medhinnas hvarken inom slutet af bruksåret j34c eller af det 2 månader längre calender-året.
Jag skulle således för min del tro, alt någon beräkning omöjligen kan göras på verkställigheten af någon blifvande förändring, förr än ifrån oell med slutet af bruksåret 1842, kanske t. o. in. ej förr än 1843.
Mitt vördsamma tillstyrkande skulle således vara, att R. o. Ad. åtminstone i denna del förenade sig med BorgareSt.
Jag vill icke längre sträcka mitt yrkande, ehuru jag tror, att författningen ej borde kunna komma alt gälla förr än den första JNov. år 1842.
Då i ötskls första betänk, frågan om den fria kolhandeln varit vidrörd, och derjemte en värd ledamot bär i sitt skriftliga anförande yrkat, att frågan oin en ny smidessladga ej borde behandlas förr, än fråsan om den fria kolhandefu vore afgjord; torde det måhända ej vara öfverflödigt alt vördsamt upplysa R. o. Ad. örn i hvad skick denna fråga sig för det närvar, befinner.
Den har af K. M. — jag minnes icke under hvilket datum — blifvit remil terad till Bergscollegii underd. utlät., efter vederbörandes hörande.
Bergscolllm har ifrån landshöfdingarne infordrat yttranden, efter anställda undersökningar i ämnet, men det återstår 3:ne län, från hvilka collini ännu icke fått emottaga dessa yttranden, till följe hvaraf collini icke helier kunnat företaga denna fråga till slutlig behandling.
Påminnelser äro dock redan afgifna, och svar är snart att förvänta, så att jag bör förmoda alt collini inom kort lid kan företaga frågan, och således tr oligen ej alltför länge kommer att fördröja sitt underd. utlåt. i detta afseende till K. M. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum lomme att fortsättas på e. m. kl. 6.
Då jag vördsamt föreslog i afseende på usta punkten mom. a) instämmande med PresteSt., så var det af det skäl, att 75 procls tillökning i smidet syntes mig vara mindre än full och obegränsad rätt att smida.
Då hade jag icke hört Hr Lagerhjelms förslag, ehuru det redan förut var afgifvet.
Sedan jag nu fått höra det, så väl som del af Frih.
Tersmeden sedermera framställda, anhåller jag att få återkalla min begäran örn instämmande med PresteSt.
Om något af desse herrars förslag antoges, så blefve 2idra och 3;dje punkterna öfverflödiga, hvilkas tillämpning jag för öfrigt skulle tro ej kan komma i fråga, förrän efter nästa 4 >2 Den a8 April f. tn. riksdag.
Jag anhåller således vördsamt, att propos. först mätte göras på, att tiden må beräknas till år 1846 såsom ett allmänt stadgande, och sedan på den ifrågavar. punkten morn. litt. a) med den lydelse, sorn Hr Lagerhjelm och Frih.
Tersmeden framställt.
Jag begärde ordet, för att anhålla att få förena mig med Frih. von Schutzenheim i afseende på tiden, så att början sker med bruksåret 1842 från och med den 1 Nov. innevar. år.
Jag gör delta så mycket hellre, som detta betänk, skrefs i början af detta år och det föreg:de betänk, i slutet af förra året, då man icke kunde förutse, huru länge riksdagen skulle komma att räcka.
Hr Rosenblads tillstyrkande att Hr Lagerhjelms och Frih.
Tersmedens förslag skulle af R. o. Ad. antagas, så vill jag visserligen icke bestrida desamma; men jag vill blott taga mig friheten upplysa, att, så vidt jag fattat dessa förslag, så äger dem emellan den väsendtliga skilnaden rum, att Hr Lagerhjelm bestämmer, alt för oprivilegierade härdar skall smidesrätten beräknas efter i5 t:r kol på Sköl.
Hvad för öfrigt beträffar den värde talarens yrkande, att hela N:o 1 och N:o 3 måtte borttagas, såsom beroende på R.
St:s afgörande vid en kommande riksdag, så får jag erinra, att vi ännu icke kommit till dessa punkter; men jag bekänner likväl öppet, att förslaget derpå föga skulle förlora, då det alltid kommer att stå öppet för kommande Ständer att antaga dessa punkter.
Vid början af denna dis— cussion beslöts att betänk, skulle punktvis behandlas; men då alla de talare, som yttrat sig härom, ingått i frågans helhet och jag ensam undvikit det, anser jag mig nödsakad hos Hr Frih. o. Landtm, utbedja mig att få vidröra frågan i dess helhet.
Innan dess bör jag vid litt. a) göra en anmärkn.
I detta morn. har en oinskränkt frihet blifvit medgifven för alla de härdar, som befinnas utom de der uppräknade tackjernsbergslag, och Utsk:s ordförande Frih. Hamilton, som delar Utsk:s mening i detta mora., har sagt sig vara mera restrictiv än jag härutinnan.
Jag hoppas kunna bevisa motsatsen och fäster mig vid bergsmanshärdarne.
Det vid dem privilegierade smidet utgör emellan 17 och 18,000 Sk$, hvaraf åtminstone hälften inom Ofvansjö-, Thorsåkers- och Öster-bergslagen, hvilka äro belägna utom de i mom. a) uppräknade orter och följaktligen genom mom:s antagande skulle förklaras fria.
Om detta är en sanning, hvilket ingen lärer söka att bestrida, så har Utsk. , som medgifvit full frihet åt dessa härdar, varit mindre restrictivt än jag, som genom det tillägg till mom. a), hvilket jag ansett rättvisan kräfva, icke föreslagit större tillökning än förhållandet emellan 18 och i5 innebär, nemi. •£; Den 28 April f. ra. 4i3 ty olvi alla bergsrannssmiden i Iliket ökas med -J, så tillkommer mindre belopp, iin om halfparten af alla dessa härdar erhålla en smidestillökning af mer än 100 proc.
Jag är fullt ense med Frih.
Hamilton rörande behofvet af en större frihet i jernhandteringen, äfvensom med Frih.
Tersmeden och Hr Rosenblad, men tror likväl, att om man skulle föranleda eu så stor tillökning i vårt smide som Frih.
Hamilton och flere talare här yrkat, så skulle derigenom uppslå en betydligt ökad svårighet alt afsätta vårt jern.
Från statsekonomiens sida visar sig alltså redan en betänklighet.
Man kan ej heller alldeles förbise de medborgares capilaler, hvilka blifvit nedlagda i förtroende till stabiliteten af ett författningssystcme, som räknar århundraden från sin uppkomst.
Det är detta systeme, hvarpå Hr af Uhr bygger sitt afstyrkande att antaga Utskts förslag, äfvensom i allmänhet all förändring af det närvarande.
Onekligt uro de styrelse-åtgärder prohibitiva, hvarpå den Svenska jernhandleringen grundar sin uppkomst.
Men under de ?.:ne århundraden, som sedermera förflutit, hafva så hetydliga förändringar inträffat uti så väl sjelfva handteringen som dess idkares förmögenhet, att de visst icke undgå den tänkande forskarens uppmärksamhet.
Icke kan man säga, att den som nu för tiden anlägger hyttor och stångjernsbruk blir fattig; tverlom hafva många derpå samlat sig en betydlig förmögenhet.
Men huru var det under den tid, då stångjernssmidet infördes, jag menar under loppet af ty:de seklet?
Jag vill derpå anföra ett enda exempel.
Jernverken på Tiveden i Örebro och Mariestads län äro grundlagde af Anders Henriksson Boij.
Hans son Anton von Boij fortsatte och utvidgade dessa anläggningar till 6 masugnar, 9 stångjernshamrar och 18 härdar.
Inköpet af grunden, som för det mesta troligen uppläts af Kronan, var icke betungande, skogarne upplätos till begagnande och roteringen eftergafs; men bruksägaren dog i fattigdom.
Så iir icke händelsen nu för tiden med ägarne till 7,000 Skf?:s smide på egen blåsning.
Äfven bergsmannens ställning är nu helt annorlunda än fordom.
Vid införandet af det proli i bi tiva författnings-systemet voro skogarne Kronans, från hvilka man fick sina kol, och Kronan ägde makt att föreskrifva villkoren, som voro att bergsmannen skulle förblifva bergsman, icke få smida stångjern.
JXu deremot är skogen bans egendom under ojäfvad besittningsrätt, och hvem kan neka hans rätt att använda sin skog äfven till smide?
Hvilken princip man än må hylla för näringens förkofran, så kan den enskildes rätt deraf icke förminskas.
Det är denna aktning för den enskilda äganderätten, som föranledde mig, då TJtskts betänk, första gången här förevar, att föreslå det stadgande, som nu innehålles uti litt. b); och Utsk. har godkänt milt förslag.
Äfven deremot bar Hr af Uhr sökt frambringa några skäl, hvilka jag vill upptaga.
Likväl vill L 4i4 Den 28 April f. m. jag först förklara, att jag hyser hufvudsakligen samma tanke som han rör:de Sveriges jernhand tering, och att det blott är af aktning för den enskildes klara, oslridiga rätt, som jag framställt mitt förslag.
Hr af Uhr säger, att handteringen bör blifva friare, men att förändringen skall utföras så, att innehafvaren af smidesrätt på köpetackjern ej blir lidande.
Alltså söker Hr af Uhr alt ställa en enskild rätt emot den enskilda rätt, som jag framkallat.
Men dervid förekommer att Kronan ingalunda försäkrat dem som erhållit smides-privilegier att alltid äga tillgång på köpetackjern, utan har tillsynen i detta hänseende varit af administrativ art och nästan af sig sjelf upphört, sedan erfarenheten kommit i tillfälle att ådagalägga att tackjerns-tillverkningen stiger i bredd ined efterfrågan.
Kronans hufvudsakliga åtgärd har bestått uti att tillse det skogarne närmast grufvufälten måtte bevaras, och att sålunda malmtransporten skulle ske på korta vägar till vinnande af ett lindrigt pris och handteringens bestånd.
Icke ligger deruti någon säkerhet för bruksägaren, att tackjernstillverkare alltid skola finnas för hans räkning, hvilka' icke någonsin må äga att sjelfve förädla sin vara.
Den rätt åter, som jag åberopat och betraktat, anser jag vara af verklig juridisk art, så alt den nästan borde kunna göras gällande inför domstolen.
Man medgifver mig helt säkert alt alla äro lika inför lagen; men jag frågar om man kan säga, att den som ej får exportera sin vara har lika rätt med den, som äger en sådan förmån?
Låt vara att tackjernet ej bör få exporteras; bruksägaren får ej heller exportera sitt tackjern; men han får förädla det, och det är denna förädlingsrätt, som här utgör hufvudfrågan.
De anspråk lackjernslillverkaren i detta afseende äger äro dessutom af en ganska allvarsam art, emedan de otvifvelaktig! leda till frihet för honom att exportera tackjern, hvilket efter mina, Kr af Uhrs och måhända de fleste talares inom detta bus åsigter, skulle störta stångjerns-handteringen.
Jag kommer således till ett alldeles olika resultat emot Hr af Uhrs, då jag säger att Utsk:s förslag i mom. b) försäkrar stångjernssmidets framtida bestånd!
—Jag öfvergår nu till en annan detalj uti Hr af Uhrs yttrande.
För hvarje SkS! stångjernssmide, säger han, som tillätes inom hyttelagen, minskas tackjernstillverkningen med 2 SkS.
Jag bestrider först det arithmetiska och sedan tillämpligheten.
Hvad det förra angår, och om man antager de bästa anstalter, så smider man [ Sköf stångjern med gång det qvantum kol, som åtgår till tackjernet.
Men hela denna sats äger ingen tillämpning! ty den obegränsade smidesrätt, som innehålles i morn. a), medför långt större känning på tackjernsvågarne, än den minskning i tackjerns-prodiictionen, sorn vid några hyttor kunde komma att äga rum; och med tackjernet förhåller sig så, att tillverkningen stiger med efterfrågan.
— Det linnes tråk - Den 28 April f. ra. 415 ter i Riket, yttrar talaren vidare, t. ex. den öfre delen af Wermland, hvarest jernhandteringen icke skulle komma att bestå, om detta förslag (litt. bj antages.
I afseende på jernhandteringen inom sådana orter, har jag redan haft tillfälle att inom Ståndet yttra mina åsigter, att nemi. näringars framtida bestånd ovillkorligen påkallar communicationernes lättande.
I denna punkt, hvilken den värde talaren äfven vidrört, aro vi hufvudsakligen ense, ehuru jag icke anser antagandet af mom. b i Utskts förslag dervid äga något inflytande af betydenhet att förtjena afseende; men detta ämne hör icke hit, och jag äger icke rätt att nu derom utlåta mig, endast åberopa hvad jag vid ett föregående tillfälle yttrat, llr af Uhr säger äfven, att man bör göra afseende på rättvisan.
Nå väl! det är just min sak, och jag tillägger, att om man också ägde i sin förmåga att förklara att blott något visst intresse här ägde tillfälle att göra sig gällande, så tror jag likväl att rättvisan kommer fram och att vi kommit derhän att hon talar sjelf.
Man undrar på att jag föreslagit 2,5oo SkS tackjernstillverkning såsom den gräns hvarvid man borde stanna vid tillåtelsen af smide inom hyttelagen.
Orsaken ligger helt enkelt deruti, alt då bela årstillverkningen inom tackjerns-bergslagerna, hvilka orter nu a ro i fråga, divideras med hyttornas antal, så faiman något mindre än 2,5oo SkS! per hytta.
Halfparten af hyttor inom bergslagerna kommer således icke i fråga, och då blåsande hyttor i fråga utgjort 122 å 1 ?4, föijer deraf att endast c. 60 kunna hafva tillverkat minimi-beloppet.
Men många hyttor tillverka betydligt mera än 2,5oo .S k
Si; en omständighet, som häntyder att sfi många färre komma upp till detta belopp.
De hyttor åter, hvilka tillverka 3 ä 4.000 SkfJ, erfordra en motsvarande vattenmängd.
Likväl aro hyttorna i allmänhet anlagda vid mindre vattendrag.
På ställen åter, der vattendriflen är svag, kan hammare och härd icke anläggas.
Jag känner icke lägenheterna inom Philipstad* bergslager; men om jag icke alltför mycket misstager mig, så skulle inom hela Riket endast 3o härdar möjligen kunna uppkomma genom antagandet af Utskts förslag; hvartill dessutom kommer den motverkande omständigheten, att der, hvarest kolen aro mycket dyra och malmerna goda, tackjernstillverkningen lönar sig bättre än stångjernssmidet.
Jag har sökt utfinna en skarp begränsning, för att förekomma svårigheter vid tillämpningen och velat göra förändringen så mild som möjligt.
Från samma synpunkt har jag utgått vid det tillägg jag föreslagit till litt. a), och den hindrar mig äfven alt antaga PresteStts beslut, hvilket jag anser eludera möjligheten af begränsning.
Det förslag till beslut af R. o. Ad. rörande mom. a), som jag vördsamt afgifvit, innefattar egentligen 3:ne punkter.
Den första medför oinskränkt frihet för härdar, belägna 41G Den 28 April £ m. inom bergslag, hvilka Sro privilegierade till minst 4^o SL ii; den andra sträcker denna frihet till aila utom bergslag belägna härdar, som äro privilegierade till minst 4°o Skit; den tredje satsen innehåller, att öfriga härdar, hvilka ej tillhöra någon af förenämoda cathegorier, skola få beräkna smidesrätten efter i5 t:r kol per Skit.
Mom. litt. b) åter medför icke mer än 20 ä 3o härdar.
Jag tror mig hafva ådagalagt, att något måste göras för bergsmännen inom bergslag, så viii vid hyttor som hamrar, äfvensom för de bruk, hvilka möjligen skulle finnas vara utom den cathegori, som U-tsk:s mom. a) uttrycker.
På dessa skäl vågar jag tillstyrka H. R. o.
Ad. att antaga mitt förslag.
Jag vill endast taga mig friheten yttra några ord om den propos., som Hr Lagerhjelm begärt, i hvilken jag till någon del instämmer.
Hvad först beträffar smidesrätten, så skulle jag tro, att, nar man här kan undvika all skilnad emellan landslag och bergslag, man bör, på sätt jag förra gången yrkade, medgifva fullkomlig smidesjrihet för de härdar, vare sig inom eller utom bergslag, som äro privilegierade till minst 45o SkSg men derjemte tror jag äfven, att man bör uppmuntra härdars nedläggande på samma satt, som R.
St. förra gången beslöto, nemi.: ”att inom och utom bergslag oinskränkt smidesrätt måtte beviljas så väl bruksägare som bergsmän, hvilka antingen medgifva härdantalets inskränkning i den mån, alt gamla smidesrätten på härdarna motsvarar minst 4oo SkTt på hvarje qvarvarande härd.”
Här skulle jag t. o. m. tio, att 4°° Sk?{ kunde nedsättas till 35o, emedan jag anser af mycken vigt att uppmuntra till härdars sammanslående, hvilket ändamål lattare torde vinnas, om man gör en sådan nedsätlning.
Hvad beträffar sisla punkten i Hr Lagerhjehns förslag, så kan jag ej deruti förena mig, då han deruti föreslår, att vid alla öfriga härdar smidesrätten borde beräknas efter l5 t:r kol per Skft.
I 1838 års smidesstadga är detta belopp redan nedsatt till, 18 l:r, och jag tror ej att man kan gå fägre; ty det är åtminstone min erfarenhet, att man icke kan smida ett SkSf stångjern med mindre än 18 t:r kol. Jag får derföre anhålla örn särskild propos. på denna del af llr Lagerhjelms förslag, hvilken i min tanke bör utgå, och särskild propos. på det öfriga, eller också på det förslag, som jag framställt.
Jag har ingenting emot de förän dringar i mitt förslag, som Frih.
Tersmeden yrkat, och icke heller invänder jag något emot hvad Hr af Uhr framställt i detta afseende, men. anhåller att, roed anledn. deraf, få uppläsa följande korta strofer ur Bergs-commissionens til! K. Commerce-colhm afgifna berättelse.
Deu ena strofen lyder salunda: ”Bergs - D en 28 A p r i I f. m. ”Bergsmannen i alla Rikets tackjernblåsande bergslager liafva inför Bergs-commissionen yrkat på billigheten att medgifva samma rätt åt den ena, sora åt den andra classen af en och samma näringsidkare, och förklarat sig utur stånd att under närvar, priser och afsättnings-tillfällen bestå i deras röselse, en klagan, som, efter hvad comilerade funnit, i flera orter är grundad och således i allmänhet icke med skäl kan lemnäs utan allt afseende.” Straxt nedanför på samina sida står följande: ”Tackjernets ökade förbrukning inom landet utgör deremot, enligt comiterades tanke, ett medel att mildra bergsmannens belägenhet.”
Jag anser detta såsom ett ytterligare bevis på tillvaron af detta anspråk, som i min tanke har en både billig och laglig grund.
Jag beklagar, att jag ännu en gång nödgas uppträda i denna fråga; men då här är ett förslag inlemnadt, hvilket jag ej kan biträda, så nödgas jag deremot yttra några ord.
Tersmeden har nemi. förenat sig med IJr Lagerhjelm och Hr Rosenblad deruti, att såsom contrapropos. emot Utskts förslag måtte antagas hvad 1835 års Ständer yrkat, nemi. att oinskränkt smidesrält måtte beviljas, så väl bruksägare, som bergsmän, hvilka medgifva härdantalets inskränkning i den mån, att gamla smidesrätten på härdarna motsvarar 4o° eller 35o Sk®”.
Detta förslag är, såsom här blifvit nämndt, redan 6 år gammalt.
Det har i Jöljd deraf af K.
M. blifvit uppdraget åt Bergs-colhm att utarbeta ett nytt förslag, hvilket blifvit meddeladt bruks-societeten och der mycket noga öfvervägadt.