Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är godt och väl att säga att denne sistnämnde äfven är ansvarig efter 10(i § Reg.F.; men jag frågar om det kan kallas att vara underkastad ansvar af t. ex. stats-råds-embetets förlust, dä man icke innehaft något stats-råds-embete, utan endast ett tillfälligt förordnande.
Enligt 15 § Reg.F. åligger det nu Konungens rådgifvare i kommandomål, alt i vissa fall tillstyrka Konungen alt höra ett krigsråd.
Det skulle då kunna hända att ett sådant krigsråd hölles inför Konungen, utan att någon enda af statsrådets ordinarie ledamöter dervid vore närvar., i den händelse nemi. alt rådgifvare i kommandomål vore tillförordnad.
Vid ett så vigtigt tillfälle vore det väl särdeles angeläget att till föredragande och sjelfskrifven ledamot af krigsrådet hafva en person med så väl erfarenhet och special kunskap inom facket, som genom ledamotskap i stats-rådet fövärfvad öfverblick af sakernas ställning i det hela.
Just denna omständighet visar bäst det skadliga uti ali hafva t. f. föredragande ; ty lins dem finnes icke tillräcklig garanti derföre, ali Konungen vid alla tillfällen får höra mogna oell välgrundade råd; de för tillfället förordnade föredraganderne kunna väl äga special kunskap i särskilda fall, men någon öfverblick öfver det hela kunna de svårligen förskaffa sig, då de icke få öfvervara stats-rådets öfriga öfverläggningar.
En annan svårighet härutinnan uppkommer, då fråga är att tillämpa 38 § Reg.F. på en sådan t. f. föredragande.
Der säges nemi.: ”Skulle den föredragande finna något Konungens beslut vara stridande emot denna Reg.F., gore han derom i stats-rådet föreställning; yrkar Konungen ändock, att eli sådant beslut skall utfärdas, vare det då den föredragandes rättighet och pligt, alt sin kontrasignation derå vägra samt nedlägge han i följd deraf sitt embete, hvilket han icke må återtaga förr, än R.
St. hans förhållande pröfvat och gillat.
Emellertid vare lian vid sin lön och öfrige fjellsten åtföljande inkomster bibehållen”.
Som vi alla veta, skola grundlagarne efter' deras ordalydelse tolkas och efterlefvas.
Huru skall 172 Den 19 Januari e. m. del då ske ifråga örn en t. f. föredragande, sorn på grund af nämnde § anser sig böra vägra sin kontrasignation?
Icke kan han nedlägga ett embete, hvartill han endast för tillfället är t. f.; hvilken lön skulle han, i alla fall, uppbära under tiden till R.
Sl:s sammankomst?
Lika med en föregrde talare, måste jag således, pä grund häraf, yrka afslag å den K. propos:n. Frih.
Cederström, Claes Rudolf: Anledmn till den nu förevar.
K. propos. bör sökas uti verkliga och erkända svårigheter i de detaljer, som Hr Lefrén nyss vidrörde.
Afven Frih. Jakob Cederström tycktes erkänna deras tillvaro, ehuru han bestridde förslaget af det skäl, att det icke i hans tanka vore lämpligt för ändamålets vinnande.
Hr von Hartmansdorffs nyss upplästa reservation innefattar visserligen ett förslag, som, enligt reservantens åsigt, skulle besegra alla de sig nu yppande olägenheterne.
Men att ingå i omständlig pröfning deraf nu, vore måhända icke för tillfället tjeuligt, enär det i alla fall icke skulle för närvar, leda till något afgörande resultat.
Det torde likväl vara tillåtet att erinra, det den tillökning i högsta embetsmannapersonalen, som reservanten föreslaget, onekligen skulle medföra stora kostnader.
Med afseende på nu förevar, förslag, anser jag mig böra lill besvarande upptaga några af Gr.
Lagerbjelke emot den K. propos:n framställde inkast.
Dessa sakna visserligen icke all giltighet; men de syfta dels på sådana förhållanden som icke kunna annat än undantagsvis inträffa, och dels sådane, som, efler all sannolikhet, aldrig skola förekomma.
Men lagar böra stiftas med afseende på gängse och gällande förhållanden; och då ett förslag är framställdt, hvarigenom de påpekade svårigheterne synas kunna öfvervinnas, så ser jag icke hvarföre vi ej skulle antaga detsamma.
Att åter förkasta det, vore alt hädanefter såsom hittills blottställa Regeringen för klander hvar gång den vidtager någon åtgärd till afhjelpande af den anmärkta bristen.
Jag tillstyrker alltså, lika med Hr Lefrén, bifall till den K. propos:n. Hr Lefrén:
Lagerbjelkes uppmärksamhet derpå, att det alldeles icke är någon nyhet att Konungen tillförordnar föredragande, äfven då han är i Stockholm och sjelf förer Regeringen.
Sådant har handt så långt jag minnes tillbaka och de nuvar. grundlagarne varit gällande; och ännu har deraf inga olägenheter försports.
Såsom den siste talaren yttrade, är det endast undantagsförhållanden som kunna föranleda någon tvekan vid tillämpningen af ifrågavar. förslag.
Om, såsom i 10t> § Reg.F. jemväl förutsättes, den händelse skulle kunna inträffa, att en för tillfället t. f. föredragande ansåge sig böra neka sin kontrasignation, så har väl detta icke den formella följden, att denne nedlägger ett statsrådsembete, alldenstund han icke innehar något sådant embete; men jag är öfvertygad att om en redlig man, som i nämnde egenskap deltager i ärendenas afgörande inför K. M., förklarar att, om ett sä eller så beskaffadt beslut fattas, han då icke kan detsamma kontrasignera, så är detta lika verksamt, sorn om han vore stats-råd och i följd deraf nedlade sitt embete.
Ja, jag tror att det vöre,så mycket mera verksamt, som han vore en underordnad person, som möj - Den 19 Ja n u a ri e. ni.
173 ligen skulle hafva mera men af sitt vägrande, än en högre person, hvadan den moraliska effekten af hans vägran blefve vida starkare.
Jag tillstyrker bifall tilli förslaget.
Ur von Hartmansdorff, Äng:
De i denna punkt föreslagna grundlagsförändringar innefattas under särskilda morn., af hvilka det första återfinnes under (i § i Reg.F., och angår rolighet för Konungen alt, då depart:ts-chefs-embclet är ledigt eller depart:s-chefen hindrad att sitt embete utöfva, någon annan af stats-rådets ledamöter dertill förordna.
Detta förslag är onödigt, emedan det är klart att
Konungen i förenämnde fall äger omförmälde rätt, utan att derom behöfver i grundlagen uttryckligen stadgas.
Hvarföre har man konsultativa stats-råd, om icke på det att de må kunna inträda såsom suppleanter i händelse depart:ts-cliefen är af förfall hindrad?
Vidare heter det i det föreslagna tillägget till ofvannämnde §: ”Förekommer hinder häremot, i afseende på rådgifvarebefattningen i kommandomål för arméen eller Ilottan, må annan Svensk man, med de egenskaper 4 § omförmäla', dertill särskildt förordnas.”
Man vill således ånyo åtskilja befattningarne af general-adjutant för arméen eller flottan samt den af föredragande för arméens eller flottans civila ärenden.
Man vill följaktligen återkomma till det förhållande, som i detta afseende ägde rum före 1840, eller att föredragningen af de militära ärendena voro fördelade på särskilde personer.
De ledamöter af detta Stånd, som fästat sig vid ärendenas gång före 1840, lära nogsamt erinra sig det split, och den ojemnhet i ärendenas behandling, som ägde rum, isynnerhet vid fråga om arméens angelägenheter, allt eftersom general-adjutanten eller stats-sekretrn för krigsärendena var den rådande.
Den strid om väldet, hvilken då ofta uppstod emellan nämnde embetsman, befanns alldeles icke vara nyttig för göromålen.
Man erkände slutligen, att den som hade personalen under sitt befäl, borde, emedan den är vigtigare än materiellen, också vara chef för det hela; hvadan man bragte saken derhän, att en generals- och en amirals-person skulle stå i spetsen för hvar sitt departement och alla der under hörande ärenden dermed vara förenade.
För min del skulle jag anse det vara en verklig olycka, om man vände tillbaka till det fordna förhållandet.
Man måste betänka att den nuvar. organisationen med militära depart:tschefer ämnar åt dem, såsom åt de i andra konstitutionella länder s. k. ministrarne, en odelad ledning af arméens eller flottans ärenden.
Detta är en helt annan befattning än den att vara befälhafvare öfver ettdera vapnet under krigstid.
— Vanligen åtskiljas dessa befattningar under krig, och böra ej heller onödigtvis sammanblandas i fred.
När man vid 1840 års riksd. antog den föreslagna förändringen i stats-rådets organisation, så afsåg man, utom förenämnde fördel, äfven en annan, nemi. den, att depart:ts-cheferne skulle öfvervara föredragningen af hvarandras mål, och sålunda äga en fullständig kännedom af de i stats-rådet afgjorda saker.
Det förhållande som först ägde rum, medförde ganska stora olägenheter, emedan den ena föredraganden icke hade reda på hvad den andra i statsrådet förehaft, hvarigenom beslut fattades, som dels voro sig emel - 174 Den 19 Januari a, m. lan stridige, dels kunnat och bort förekommas om öfriga depart:tschcfer, eller då s. k. stats-sekreterare, haft tillfälle att göra sina invändningar deremot.
Såsom ett exempel derå ber jag alt fä anföra, huruledes jag, ehuru stats-sekreterare för ecclesiastik-ärendena, icke visste af beslutet om det nya judereglementets utfärdande 1838, förr än jag läste det i Stats-tidningen och på gatorne såg de upplopp som derpå följde.
En återgång till sådane förhållanden, vore enligt min öfvertygelse ett steg tillbaka, hvilket jag på det högsta afstyrker.
Man säger att det nuvar. antalet af stats-räds-ledamöter är så ringa att Konungen, i händelse flera ordinarie föredragande hade förfall, skulle kunna endast bland statsräds-ledamöter finna suppleanter.
Om så är, kan ju felet lätteligen afhjelpas genom förökning af de konsultativa stats-rådens antal med 2:ne nya sådane embeten.
Deremot anförer man troligen den kostnad sådant skulle medföra.
En sådan invändning kan jag likväl icke godkänna.
Ar saken nödig, sä albon äfven af sådan vigt att 11.
St. ej böra se på några stats-rädslöner mer eller mindre.
När den nya stats-råds-organisationen år 1840 beslutades, tänkte man sig förhållandet sålunda, att då af de 7 departits-cheferne en, såsom stats-minister för utrikes ärendena, högst sällan har någon föredragningi stats-rådet, äro der egentligen blott 6 föredragande.
Af dem förvalta 4 civila departementer och 2 militära.
När man dä tillsatte 3 konsultativa stats-råd, så påräknade man tillgäng på lika många suppleanter för departits-cheferne, eller en af de förre för 2:ne af de sednare.
Om en jurist, en kameralkarl och en militärperson utnämndes till konsultativa ledamöter, hade man i juristen en suppleant för justitie- och ecclesiastik-departm, i kameralisten en för finans- och civil-, samt i militären en för de båda krigs-departin.
Med 3 suppleanter för fi departir ansåg man stats-rådet dä vara tillräckligen försedt, ty man föreställde sig icke att de konsultativa slats-råden skulle vara oerfarna nybörjare, på erabets- eller statsförvaltnings banan, utan tvertom sådane äldre ledamöter af stats-rådet, hvilka blifvit för gamla och trötta att längre vara ständige föredragande, men deremot sådane hvilka lika med den numera aflidne Exellensen Rosenblad förenade stor praktisk erfarenhet med vidsträckta kunskaper och sålunda kunde ej allenast lemna depart:ts-cheferna god vägledning, utan äfven, i händelse af deras förfall, utan svårighet förvalta deras embeten.
Om så för närvar. icke är förhållandet inom Konungens statsråd, så bör det icke räknas grundlagen till last, utan anses vara såsom en tillfällighet, hvilken en annan gäng icke förefinnes.
För tillfälliga händelser bör grundlagen icke förändras, utan tillfälligheterna snarare underordnas hans föreskrifter.
Hvad den föreslagna förändringen af 43 § Reg.F. angår, så får jag till en början säga, att jag icke rätt vet hvartill det skall tjena, att, då Konungen går i fält, anträder resor, en särskild Regering förordnas.
Det kunde lika väl tillgå här såsom i Norrige, och som det tillgick här, under den s. k. frihetstiden, vid alla de tillfällen då Konungen icke var närvar, i rådet, att nemi. dess ledamöter utgjorde Regeringen.
I Norrige sköter en hvar sitt depart:t lika som förut, målen afgöras efter de flesta rösterna, besluten underskrifvas af alla ledamöterna, hvaribland föredraganden, Den 19 Januari e. m. 175 hvar för sina ärenden, är kontrasignent (§ 33 i Norrig, grandi.)
Del ta är en ganska enkel organisation, och jag vet icke hvarföre man hos oss kommit pä tanken att hilda en särskildt t. f.
Regering, om man ej velat upplifva minnet af de fem s. k. höga embetena, hvilka under Drottning Christinas och Carl XI:s minderårighet förde riksstyrelsen.
Detta kan nu likväl icke genast afhjelpas, enär stadgande derom är i grundlagen intaget.
Emellertid är det icke omöjligt alt äfven dermed draga sig fram.
Enligt 43 § Reg.F. skall Regeringen under Konungens frånvaro bestå af 4 ledamöter af stats-rådet, eller 3 af dem med en K.
Prins till ordf.
Om man nu föreställer sig den händelsen, att Konung till ordf. utsåg en K.
Prins och till ledamöter de 3:ne konsultativa stats-råden, så vore de 7 deparl:tscheferne ledige att såsom förut sköta hvar sina embeten; och hvar till skulle det dä tjena att förordna expeditions-cheferne till särskildte föredragande?
Vore åter händelsen att ingen Prins deltoge i Regeringen, så hade man utom de 3 konsultativa stats-råden äfven utrikes ministern att till Regerings-ledamöler förordna; de 6 egentligen föredragande depart:ts-cheferne vore äfven då oförhindrade att sköta sine ärenden och låta dem gå sin stilla gång.
Jag måste öppet säga, att jag icke begriper hvarföre depart:s-cheferne icke vilja föredraga inför sine embetsbroder, så vida de icke anse sig alltför förnäma dertill.
Under de tider då, såsom jag nyss nämnde, de 5 höga embetena innehade Regeringen, skulle de enligt 58 och 59 §§ i 1634 samt 14 § i 1660 års Reg.F. afgöra målen, ”med räds råde”.
Rikets råd skulle således uti Regeringen vara närvar, och der ät sina kamrater afgifva sina råd.
Då dessa Riksråd icke an sågo sig för goda dertill, så vet jag icke hvarföre vära nuvar. depart:s-chefer icke kunna gifva råd åt dem af sina embetsbroder, hvilka Konungamaktens utöfning är uppdragen.
De böra nemi. besinna, att det icke är för personerne, utan för Konungamaktens innehafvare som de skola böja sig.
Men för att nu återgå till det förutsatta fallet, att Konungen förordnade en Prins af sitt hus till ordf. och de 3:ne konsultativa stats-råden till ledamöter i Regeringen, så skulle, om man i de 7 departits-chefernes ställe förordnade vederbör.
expeditions-chefer till föredragande, de förre kunna vara ledige i ja t. o. m. ett helt år, ifall Konungens frånvaro för krig eller andra händelser räckte sä länge.
Skulle då, när de 7 depart:ts-clieferne bäst behöfdes, dessa sitta med armarna i kors hela året om och ändå njuta sina löner?
är sådant rimligt?
kan man väl begära att ett förslag, som kan leda derhän, skall varda antaget?
Men, säger man, skola stats-råds-ledamöterrie då aldrig hafva någon ledighet?
I det afseende! skulle jag vilja svara, att om man, under det Konungen sjelf ulöfvade Regeringen, lemnade några i sender af depart:ts-cheferne ledighet, genom de konsultativa stats-rådens förordnande att deras embeten förvalta, så vore det . mycket lämpligare än om tjenstledigheten beviljades under Konungens frånvaro.
Derigenom sluppe man att se den egna företeelsen, att när Konungen reser från hufvudstaden, när hufvudet är borta, då skynda sig äfven så många af hans rådgifvare som möjligt sina färde.
Detta är efter min öfvertygelse motsatsen af hvad som borde ske; ty i Konungens 176
Den 19 Januari e. m. frånvaro behöfdes väl de mognaste vara tillstädes.
Lagerbjelke är redan anmärkt, huruledes departrts-cheferne genom lillfällige föredragandes förordnande kunna hålla sig undan' från vissa mål, o. s. v. För enheten i rådslagen och för den gemensamma ansvarigheten, anser jag det vara nödvändigt, att, så vidt möjligt är, de rådgifvande ständigt förblifva desamme.
Afven enligt Norriges grundlag är extra stats-råds förordnande tillåtet; men jag vill erinra mig alt Konungen begagnat sig deraf blott en enda gång sedan nämnde grundlag antogs.
Jag afstyrker vördsammast det föredragna förslaget till grundlagsändringar.
Jag anhåller, med anledn. af några talares yttranden, att ännu en gång få fästa uppmärksamheten deruppå att den ifrågakomne rättigheten att förordna särskilde föredragande hittills varit i vida mindre skala begagnad, än hvad efter förslagets antagande skulle kunna äga rum.
Sä är det t. ex. föreslagit att till rådgifvare-befattningen i kommandomål skulle kunna förordnas särskildt person, äfven då Konungen sjelf utöfvar Regeringsmakten; och en sådan åtgärd har hittills aldrig varit vidtagen.
Det förhållande, som i öfrigt hittills ägt rum i delta afseende anses vara ett missförhållande och hafva inträffat på sidan af grundlagen.
Att nu vilja legalisera detta anser jag vara ett misstag.
Om förändringar i grundlagen skola ske, så böra de innefatta verkliga förbättringar. H. Ex. Hr Gr. [‘osse, Arvid:
Jag ber att i allo få förena mig med Iir Lefrén; han har efter min öfvertygelse redan så fullständigt vederlagt de emot den K. proposm i förevar, fall gjorde anmärkmr, att jag endast behöfver tillägga några ord i anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, efter det Hr Lefrén hade ordet.
Hr von Hartmansdorff anser den l:sta punkten uti det föreslagna tillägget till 6 §:n lleg.F. vara öfverflödig, emedan det deruti befintliga stadgande, enligt hans förmenande, skulle falla af sig sjelft.
Jag hade knappast väntat mig detta från ett håll, derifrån man i förmiddags hörde yrkas på detaljbestämmelser.
Den nu ifrågavar. är dock en ganska vigtig bestämmelse, som väl förtjenar sitt rum i grundlagen.
Omdömet, att det faller af sig sjelf, torde nog mycket bero på hvars och ens subjektiva tycke för att gälla mycket.
I afseende på den sednare delen af förberörde 6 § har samme värde talare förmenat, att man ville återgå till det fordna förhållandet i afseende på rådgifvarebefattningen i kommandomål, d. v. s. skilja de rent militära från de civila ärendena under de båda krigsdepart:n.
För min del måste jag likväl bestrida en sådan tolkning af ifrågavar. grundlagsförslag.
Jag tror att man i allmänhet allt för väl insett olägenheterne af det i delta afseende före 1840 existerande förhållande för att vilja dertill återkomma.
Man har endast velat förekomma att alla de ärenden, som röra arméen eller flottan, icke måtte, genom depart:s-chefs inträffande förfall, kunna komma att helt och hållet ligga nere.
Man har sagt att man till föredragande då borde taga någon inom konseljen, för hvilken orsaks skull en af de konsultativa statsråden borde vara militär.
Men jag hemställer till 1) e n 19 Januari e. m. 177 till Eder, mine Hrr! huruvida det vore rätt och lämpligt att Konungen vid besättandet alett konsultativt stals-råds-embete hade afseende pä något annat än att dertill utse den skickligaste, sorn dä vore att tillgå.
Enligt min öfvertygelse vore det högst orätt och grundlagsvidrigt om Konungen gjorde sig till lag att nämna konsultativa statsråd än ur den ena och än ur den andra klassen af emhetsmän. l!et kan således inträffa, hvad som för närvar, ock är fallet, att inom rädskammaren icke finnes flere militäre personer, än de 2:ne departtts-cheferne för arméen och flottan.
Att en af desse, eller t. o. m. häda på en gång, skulle kunna vara af sjukdom eller annan anledn. hindrade att någon tid sine embeten utöfva, lärer väl ej kunna bestridas; och i sådan händelse skulle krigsärendena under tiden ligga nere, ifall
Konungen icke hade rätt att för tillfället förordna en militär som icke tillhörde konseljen lill föredragande i kommando-mål.
Ät en civil ledamot aj rädskammaren kunde dessa ärenden naturligtvis icke öfverlemnas.
Äfven i afseende pä den vid 43 § Reg.F. föreslagna förändringen har Hr von Hartmansdorff yttrat sig.
Han tycktes hufvudsakligen stödja sina arimärkmr deremot pä den förmening, dels att departtts-cheferne skulle anse sig alltför förnäma för att föredraga inför sine medbroder, dels ock att syftemålet med hela förslaget skulle vara att göra I jensten beqvämare för berörde chefer och att emellanåt förskaffa dem ledighet.
Jag var ej ledamot af stats-rådet dä detta förslag uppgjordes, och kan således ej med full bestämdhet uppgifva de motiver, som för detsamma legat till grund; dock tror jag mig kunna påstå att de varit andra, än dem Hr von Hartmansdorff behagat påbörda dåvar. stats-rädsledamöter.
Skälen för berörde förslags uppgörande,tyckas mig dessutom böra sökas uti de olägenheter, som det närvar, förhållandet medförer; — olägenheter, deni regeringens ledamöter bäst varit i tillfälle att bedöma, och i följd af hvilka regeringsärendenas gäng måst afbrvtas hvarje gång Konungen begifvit sig pä resor, sä vida Konungen icke, med anledn. af 106 § Heg.F., deri omnämnes för tillfället förordnad föredragande, utfärdat särskildta föreskrifter, hvarmed bristen på bestämdt stadgande i grundlagen ersättes.
Hr von Hartmansdorffs uppgift att om Konungen vid sin afresa förordnade en Regering, som under en K.
Prins’s ordförandeskap bestode af de 3:ne konsultativa stats-råden såsom ledamöter, skulle de 7 departtts-cheferne kunna vara oförhindrade alt sine embeten såsom dittills förrätta, kan jag icke godkänna, ty om 4 stats-råds-ledamöter skola åtfölja konungen på resan för att utgöra stats-råd vid behandlingen af sådana mål som Konungen och icke Regeringen afgör, så äro utaf de 7 departtts-cheferne icke mer än 3 oförhindrade att sina departttsärenden föredraga, hvadan således alltid behof af särskildt t. f. föredragande uppstå.
För öfrigt och enär jag har mig bekant att denna punkt, som redan bifallits af 2:ne Stånd, dock af det tredje blifvit afslagcn, och all diskussion här således icke leder till något resultat, vill jag icke uppehålla R. o. Ad. med något vidare anförande i ämnet. 12 178 I) c 11 1!)
J a n u a r i e. m.
Frih. Cederström, Jakob: 1 anledn. af hvad Hr Lefrén yttrat ang:de t. f. föredragande, ber jag att blott fii erinra honom och Eder, mine Hrr! om förhällandet med 1833 ars författning rör:de försvarslöse personer.
Man väntade sig att under densamma få se namnet: Danckwardt; men i stället stod der namnet:
Också kan den, sorn genomläser berörde författning, icke gerna undgå att finna det densamma innehåller åtskilligt, som står i rak strid med Reg.F., ehuru delta förhållande icke blifvit af det efterföljande Const.- Utsk. anmärkt.
Hr von Hartmansdorff: H. Ex. Hr Gr.
Posse har yttrat, alt det vore likgiltigt huru denna fråga afgjordes pä Riddarhuset, sedan förslaget redan af ett Ständ blifvit förkastadt.
Det är väl möjligt, alt saken så förekommer en och annan; men jag hoppas och önskar att Ståndet i allmänhet icke måtte länka sä, utan att det, oafsedt hvad andra Ständ må hafva beslutat, ville efter mogen pröfning bestämma hvad det sjelft anser vara lämpligt eller icke.
Jag åtminstone tror frågan vara af stor vigt, emedan hon rörer den högsta myndigheten i riket, och huru den bör vara inrättad för att på bästa sätt vårda våra allmänna angelägenheter.
Jag begärde egentligen ordet för att besvara några af Hr Lefrén emot mitt förra yttrande riktade anmärkn:r.
Han har nemi. sagt alt man icke, under väntan på den reglering som är föreslagen mellan de båda förenade rikena, bör försumma att rätta det bristfälliga i vår egen samhällsinrättning.
Deruti har han onekligen rätt; och som jag erkänner att i förevar, hänseende en lucka förefinnes i vår grundlag, så skulle jag visserligen äfven hafva röstat för det hvilande förslagets antagande, om det varit godt.
Men då det, på sätt flere talare hafva utredt, är behäfladt med många brister, inser jag ej giltigt skäl för dess antagande.
Vid sådant förhållande och dä det af Svenske och Norrske comiterade uppgjorda förslag till ny riksakt, är öfverlemnadt till båda rikenas Regeringar och, sä att säga, ligger pä deras bord, tror jag alt man bör göra något afseende derå; så mycket åtminstone att man ej, i strid deremot, för Sverige särskildt vidtager någon förändring, som skulle blifva en försämring af hvad förut varit gällande.
Posse har yttrat sin förundran öfver det motstånd förslaget från min sida rönt, samt öfver min anmärkn., att detaljerade stadganden i denna fråga vore onödiga, emedan åtgärderna med -slals-rådet folie af sig sjelfva, ehuru jag på f. m. varit så angelägen om bestämda föreskrifter för högsta domstolen.
Jag tror mig likväl hafva i sednare fallet uppgifvit tillräckliga skäl för min mening.
Hvad den nu fövevar. frågan beträffar, så bar jag afstyrkl de föreslagna detalj-stadgarne, dels såsom öfvertlödige, dels såsom skadliga, emedan de skulle utgöra ett medel att komma till det mål, som åsyftas, nemi. de civila ärendenas skiljande från de militära, som tillhöra hvartdera af krigsdepartm.