Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
All, såsom Hr Bildt yrkat, återremittera Betänk., iror jag icke leda till någon påföljd, allrahelst som Utsk. förklarat, alt »Utsk., vid fullgörande af sitt närvaride åliggande, icke anser sig höta för ringa akta någon betänklighet, som emot K. M:s Nåd. förslag, vare sig till innehåll eller form, kunde med verkligt skäl anses förekomma.»
Den grundsats, Utsk. sålunda för sig upställt, tyckes också vara särdeles konseqvent och noggrannt genomförd, då Utsk. kunnat komma till så obelydliga anmårknir, som detta Utlåt, innefattar.
Utsk. har nemi. varit lika lycklig som hvar och en, som söker, alt äfven finna, samt har först funnit en anmärkn. i afseende på upställningen, eller att ordalagen i den föreslagna författnin skulle vara svåra att sammanfatta med texten i RiksAkten.
Jag kan icke inse att detta bör vara svårare, än i allmänhet vid förändringar, som ske i civillagen.
Visserligen hade det varit mer än önskligt, att texten i RiksAkten äfven hade kunnat förändras; men då inskränka sig också önskningarne blott dertill, att förändringen kunnat ske i Sverige; ty såsom vi veta utgör RiksAkten grundlag i Norge, och i detta land är icke vanligt, att, vid förändringar i grundlagen, ändra dennas text, utan i stället tillägga additionella författmr.
Och då i Sverige praxis är att ändringar i civil—lag» icke ingå i lagens text, utan åtfölja densamma och blifva särskilda författmr, så synes att genom den åtgärd, som vidtagits att föreslå förändringens utgifvande under form af särskild författn., man lyckligtvis råkat att följa bruket i båda länderna, och att således deremot ingenting är att anmärka.
Det besvär, som skulle upkomma derigenom, att ordet nhitintills» förekommer i lista och 3:dje §§ .-ynes också vara af ingen Ren 18 Februari f. m. 437 vigt; allrahelst som Const.-Utsk:s Ordfide förklarat, ali alla de förändringar, som af K.
M. blifvit föreslagna, komma att inflyta i den Svenska grundlagen.
För Svenska förhållanden är det således af ingen betydenhet, huruvida ordet »hitintills» står i RiksAkten eller icke; och det lärer väl vara ur Svensk synpunkt som förslaget hör så väl upställas sorn bedömas.
Jag finner för den skull icke heller i denna anmärkn. någon anledn. för Ulsk. att underkänna förslaget.
Återgår man till hvad förslaget innefattar angide RiksAkten, så har Utsk., beträffande Irsta och 3:dje §§ endast och allenast hänvisat till det Betänk., som sisla Riksdagens Coust.-Utsk. afgaf, och det torde vid sådant förhållande vara tillåtet att något närmare granska de anmärknir, som då gjordes.
Jag får, då fästa upmärksamhelen derpå, att förra Const.-Ulsk. icke, såsom jag tyckte Gr.
Lagerbjelke sade. blott fästat sig vid ordalydelsen af de förändringar i RiksAkten, hvilka jemväl skulle ingå såsom förändringar i grundlagen.
Ulsk. har deremot, då det kom till afgörande af sälten, ganska tydligt utvecklat de skäl, hvarpå det grun dadé sitt afstvrkande af den Kongl. Proposin i sin helhet, och har således redan ingått i granskning af lista och 3:dje §§ utaf den föreslagna författnin.
Detta har Utsk. också så mycket hellre gjort som ifrågavaride §§ vid förra Riksdagen framlemnndes till Utsk. i form af ett bihang till den Kongl. Proposin, hvars innehåll stod i så nära sammanhang med de föreslagna grundlagsförändringarne, att dessa icke annat än i förening med det förra kunde bedömas.
Utsk. kom då likasom nu till afstyrkande af den Kongl. Proposin; men Utslcs Utlåt, åtföljdes af en reservation utaf Gr.
Lagerbjelke, af hvilken det vill synas sorn om de grundade skäl Grin då, i enlighet med Ulskis minoritet, anförde mot Utskis beslut, icke nu med samma värma omfattades.
Jag vill icke i detta fall göra någon anmärkn.. som möjligen skulle kunna anses innebära en förebråelse derföre att hvar och en har sin öfvertygelse; icke heller är det tillåtet att undersöka orsakerna till en sådan öfvertygelse; och jag skall äfven icke framställa någon anmärkn. i den syftning, som om Gr.
Lagerbjelkes upträdande i dag skulle innefatta någon mindre ömhet emot de namn, som finnes under reservationen; men jag måste ändock fästa mig vid denna reservation, emedan bland dem, som undertecknat densamma, äfven jag befinner mig.
Det är egentligen med anledn. häraf sora jag begärt ordet på det jag måtte kunna ådagalägga, att jag icke förändrat min öfvertygelse.
De anmärknir Utsk. då framställde mot lista § innefattade hufvudsakligen, att genom föreskrifter, att en Prins skulle vara Ordfide i regeringen, Successions-ordmns idé vore för nära trädd.
I sådan händelse skulle samma händelse inträffa och redan såsom princip vara nedlagd i nu gällande grundlag, då i 45 g Reg.-Fin stadgas, att Konungen eger att vid resor till Norge eller aflägsnare inrikes orter utse någon Prins af det Kongl. Huset till Ordf. i den regering, som då skall förordnas.
Det är visserligen sannt 438 Den 18 Februari f. m. att denna Regering vanligtvis icke har så stor makt som förslaget i RiksAkten tillägger Regenten; men det lärer likväl, såsom en föregående talare anmärkt, vara Konungen oförhindradt att äfven utsträcka den tillförordnade Regeringens makt derhän, att den blir ungefär lika stor som Regentens.
Men äfven örn det är fråga om Successions-ordnms idé, så är förhållandet alldeles lika, antingen maktfullkomligheten ulsträckes längre eller kortare, och jag anser således denna idé icke vara genom detta förslag närmare trädd, än genom 43 § Reg.-F:n. Vidare fäster sig Utsk. vid den farhågan, att genom förordnandet af Regent på det sätt här är föreslaget, täta omvexlingar af Regenter skulle inträffa.
Jag tror, att Utsk. i detta fall utsträckt sin farhåga något för långt; ty i fall det blir fråga om att förordna en Regent, hör man val icke förmoda, att updraget skall komma att räcka alltför länge.
Delta updrag har sina bestämda gränsor, antingen de förhållanden uphöra.. som föranledt Regentens tillsättande, eller icke.
Misstaget torde ligga deruti, att man förblandat Interims-reg ering en med Förmyndare-styrelsen; men betraktar man grundlagsförslaget något närmare, finner man att emellan dessa båda Regeringar icke finnes något sammanhang; ty om Thronföljaren är myndig, skall, så snart Konung dör, Inlerimsregeringens verksamhet uphöra.
Utsk. har vidare fruktat att genom förordnande af Regent, vexlingar i sjelfva regeringsgrundsatserna skola upkomma.
Jag tror tverlom, att en sådan vexling snarare skulle upkomma då Regeringen består af 20 ledamöter, än då den utgöres af en Regent, omgifven af ansvarige Rådgifvare.
Detta ang:de lista och 3:dje §§ i den Kongl.
Propos ; jag kommer således i afseende på dem till samma resultat sorn Gr.
Lagerbjelke i sin reservation. livad åter 2:dra § i förslaget angår, så innefattar den så många förbättringar, att jag icke drager i betänkande att godkänna densamma.
Utsk. har också deremot upställt endast en anmärkn.
, nemi. i afseende på föredragningen af de Svenska ärendena.
För mig särskildt kan det icke annat än vara nöjsamt, att finna, det Utsk. i detta fall funnit sig i bekymmer; ty redan vid sista Riksdagen tog jag mig friheten att till Coust.-Utsk. inlemna en motion, som afsåg att minska de hinder, som föredragningen inom konseljen föranleder; men Utsk. hade då icke den godbeten att fästa någon upmärksamhet vid detta förslag, och det är mig derföre nu desto kärare, att så snart efteråt få tillfälle uprepa hvad jag då framställde.
Likväl får jag säga, att jag icke ansett möjligt att denna omständighet skulle kunna framdragas såsom skäl emot Konungens Propos.
I 2:dra § af förslaget säges nemi. tydligt, att: »i Interims-regeringen skola de.
Svenska ärendena af ilen Svenska föredragande, till hvars befattning de böra, föredragas, i prot. fattas och expedieras på Svenska språket, och de Norska ärendena af den Norska Statsministern föredragas, i prot. fattas och på Norska språket expedieras.» Skulle man emellertid anse att häruti ligger någon otydlighet, torde ändringar lätt kunna vin - Den 18 Februari f. m. 439 nas.
Likväl kunde raan härutinnan blott behöfva hänvisa till 6 och följande §§ i Reg.-F:n för att finna att ingen otydlighet häri förefinnes.
106 § i samma Reg.-F. omtalar också »för tillfället förordnade föredraganden, och detta har ganska visligen skett derföre, att det. vid vakanser af Depart:sChef, är nödvändigt att särskild föredragande tillförordnas, och då måste väl någon oansvarighet för dem icke vara att helara.
Men att, af den omständigheten, att 6 § Reg.-F:n bestämmer, hvilka som i Svenska Regeringen, äro föredragande, draga den slutsats alt en förändring häruti skulle upstå genom tillförordnandet af en Interims-regering, kan jag för min del icke finna vara fullt rigtigt.
Det är endast för sådana mål, som äro gemensamma för båda länderna, som man ansett sig böra i förslaget bestämma hvem som skall vara föredragande.
6§Reg.-F:n säger tydligen att DepartisChefcrna äro föredragande, och att icke så äfven skulle kunna ega rum i Interims-regeringen, kan jag icke fatta: ty Interims-regeringen föreställer den Kongl, myndigheten, och deruti finnes ingenting som verkar till förändring i det sätt, hvarpå, enligt Reg.-F:n, målen skola föredragas.
Jag finner således icke något skäl vara anfördt till kullkastande af den Kongl. Propos:n, hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall derå.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. llr Dalman, Wilh.
Achates: åled undantag af den siste värde talaren, hafva alla de öfrige i sina anföranden endast hållit sig till den del af Const.-Utslcs förevar:de Betänk., som rör 2:dra § i K. M:s Propos. om tillägg i RiksAkten.
För min del tror jag likväl, att det är vida vigligare att vid detta tillfälle afhandla den hufvudsakliga delen af frågan, som innefattas i l:sta § af nämnde propos., eller den om Prinsarnes inträde såsom Inlerims-regenter.
Det har synts mig vara det naturligaste, att de förslag till ändring i grundlagarne, som blifvit af K. M. vid förra Riksdagen framlagda, hade företagits till afgörande framför detta Betänk., emedan antagandet af dessa förslag är ett oundgängligt vilkor för giltigheten af beslutet om bifall å tillägget till RiksAkten.
Om denna ordning blifvit iakttagen, hade vi nu troligen sluppit hela denna vidlyftiga discussion, alldenstund förenämnde förslag, ang:de införandet af den s. k.
Prins-regeringen, då säkert redan varit afslagne af åtminstone två Stånd.
Då emellertid nu så icke varit förhållandet, anhåller jag att få framställa några af de skäl,, som föranleda mig alt förkasta l:sta § i berörde förslag, hvilken § också är den, som företrädesvis så väl offentligt som vid enskilda samqväm emellan RiksSt:ns medlemmar varit debatterad.
Jag erkänner villigt, att den nuvar:de
Interims-regeringen till sin sammansättning är både obeqväm och olämplig, ehuru jag visserligen icke derföre, såsom en talare yttrat sig, anser den såsom någon nförargelseklippan, eller tror, att dess tillvaro gjort nagra 440 Den 18 Februari f. m. »vidriga» intryck på Svenska folket.
Under det jag således erkänner de fel, hvarmed denna Regering är behäftad, och bland hvilka det största torde vara, att Norska ledamöter skola finnas i en Svensk Styrelse, utan alt vara ansvarige, anser jag det ganska välbetänkt af Regeringen, att hafva försökt, att i detta fall åstadkomma någon förändring.
Men i stället att gå den enkla och naturliga vägen, eller att följa det prejudikat, som varit stadgadt under Konungarne Carl XllUs och Carl XIV:s regeringar, d. v. s. föreslå, att, då Konungen vore af sjukdom eller utrikes resa dertill hindrad, Kronprinsen skulle föra Riksstyrelsen, har man afgifvit ett förslag, som åsyftar att införa en princip, hvilken, åtminstone efter hvad jag har mig bekant, icke är erkänd i någon annan äfven den mest absoluta stat i Europa, nemi. att i grundlagen bestämma ett slags successionsordn. för Prinsar af det Kongl.
Huset att äfven under Konungens lifstid, alternerande med hvarandra, i mån af den enes eller andres anmälda förfall, inträda i utöfning af Konungslig makt och myndighet.
Endast denna tanke är så oformlig och så olämplig, efter mitt sätt att se saken, att jag icke tror, det man ett enda ögonblick kan tveka om att förkasta den.
Det är således sjelfva denna princip, son) jag anser vara alldeles förkastlig, och som för mig utgör ett tillräckligt motiv att afslå hela den Kongl. Propostn.
Hvaruti det olämpliga och oformliga ligger, bchöfver alldeles icke närmare specificeras, emedan det är klart och tydligt, att
Successionsordmn icke kan afse andra förhållanden, än då Konung är död.
Men principen å sido är den föreslagna redaktionen af § dessutom i formelt hänseende behäftad med sådana felaktigheter och oregelbundenheter, att tillämpningen deraf ovilkorligen skulle leda till trassel och oreda. — ja, möjligen något ännu värre. §:n innehåller nemi. icke någon bestämd ordning för Konungamaktens eller Regentskapets öfverflyttande från den ena till deri andra Prinsen efter arfföljdsrätten till timonen, ulan detta har helt och hållet ställts i beroende af en mängd s. k. hinder, hvilkas beskaffenhet icke ens är i lagen beskrifven.
Vidare finnes i redaktionen, bland annat, t. ex. den brist, att oaktadt, enl.
Reg.-F:ns 43 §, endast Konung är myndig vid 18 år, det här blifvit förklaradt, att de vid samma ålder enl. lag omyndige Prinsarne kunna förordnas eller vara sjelfskrifne till Regenler.
En ung Prins, som icke med inför lag gällande kraft kan underteckna ett kontrakt eller ingå någon enskild förbindelse, skulle således anses myndig att regera öfver tvenne folk under någon viss tid, efter hvars uphörande lian åter vore samme omyndige Prins.
Detta är ock ett ganska anmärkningsvärd! förbiseende; ty om Prins skall anses behörig att blifva Regent vid 18 år, bör jemväl grundlagen i allmänhet förklara Honom myndig vid samma ålder, hvilket dock här icke blifvit iakttaget.
På dessa skäl måste jag ovilkorligen afslå l:sta § i den Kongl. Propostn.
Hade jag deremot, lika med Gr.
Lagerbjelke, vid en föregående Riksdag godkänt och tillstyrkt enahanda bestämelser, som Den 18 Februari f. m. 411 innefattas i denna l:sta §, så skulle jag hyst föga betänklighet vid att, för lillvägabringande af ett resultat, tillstyrka jemväl den särdeles underordnade 2:dra §:n, emedan jag verkligen anser dc deremot af den adle Gr:n och Const.-Utsk. gjorda armätkmr temligen advokatoriska och endast åsyftande, att pä en bakväg hindra framgången af ett förslag, som han förut tillstyrkt, men nu af helt andra motiver vill tillintetgöra.
Jag tror nemi. att de brister, som blifvit anmärkta mot redaktionen af 2:dra g, ganska väl skulle kunna afhjelpas genom reglementariska stadganden eller genom ett blifvande lätt åstadkommet tillägg.
Om således den Kongl.
Propos:n kunde sönderdelas i vissa punkter, skulle jag ej tveka att antaga den 2:dra § angtde minskning i antalet af Inlerims-regeringens ledamöter från 20 lill 8, m. nt.
Men då en sådan delning icke lagligen kan ske, enär den Kongl. Propos.-n mäste i Norge i sin helhet antingen antagas eller förkastas, och således ej heller i Sverige kan sönderryckas, måste jag, för att vinna det ändamål jag åsyftar, med gillande af det slut, hvari Const.-Utsk. stannat, bifalla dess Betänk ; af hvilket skäl jag ej heller anser någon återremiss af Betänlct för förändring af denna 2:dra § hvarken lagligen kunna ske, eller, om den sker, leda lill något ändamål.
Beträffande hvad som för framtiden bör sättas i stället för den Irsta §, har jag derom en egen åsigt, hvilken jag ej vill dölja, ehuru den kan förefalla något vågad, nemi. alt den s. k. Interimsregeringen, i hvad den har att befatta sig med Sveriges inre styrelse, bör. enl. nu gällande 39 § i Reg.-F:n, under Konungens sjukdom eller utrikes vistande fortfarande bestå af Sveriges StatsRåd, likasom, enl.
Norges Grundlov, hvad dess inre styrelse beträflär, af StatsRådet i Norge.
Deremot skulle den af Norska och Svenska män sammansatta Interims-regering ega att befatta sig med de gemensamma eller un jonella ärenden, hvilka röra båda Rikena gemensamt, såsom t. ex. utrikes ärenden, frågor om krig och fred, gemensamma försvarsanstalter etc.
Uti denna Unions-regering vore det utan tvifvel högst olägligt, alt det ena eller andra landets Statsminister skulle såsom Ordf:de ega votum decisivum, hvarföre det här vore i sin ordning, att Kronprinsen förordnades antingen till Ordf:de eller ad interim ikläddes den konungsliga myndigheten.
Dermed vore, enl. min tanke, den väsendtligaste olägenheten i den nuvar:de Interims-regcringen afhulpen, den nemi., att oansvarige Norske män deltoge i Sveriges styrelse eller Svenske män i Norges, samt alt Norsk Ordf:de skulle kunna bestämma besluten om Svenska ärenden och så tvertom.
Besluten kunde då icke komma att bero af någon nationell partiskhet, hvarken å ena eller andra sidan, samt en gemensam ansvarighetslag för den gemensamma regeringen inflyta i RiksAkten.
Denna tanke har visserligen ännu icke så mognat hos mig, att jag derom vill framställa ett förslag, men jag tror dock, att den förljenar att undersökas.
Skulle den icke vinna afseende, vill jag visserligen medgifva, att Kronprinsen eller den närmaste, thronarfvingen må kunna antingen förordnas till Ordf:de i den sammansatta Interims-regeringen, eller 442 Den 18 Februari f. m. updragas, dä Knnungen är förhindrad, att regera med lians makt; men längre anser jag hvarken politiskt klokt eller i öfrigt nyttigt eller rådlig!, att successionen inom Konungahuset utsträckes under Konungens lifstid.
Slutligen och dä man sednast föregående afton läst i officiella bladet, att stora vådor kunna vara förknippade med ett afslag å den Kongl.
Proposni samt alt en dryg ansvarighet lägges på de representanter, sorn dertill skulle medverka, vill jag fästa upmärksamheten dervid, att äfven här i landet finnes ett s. k. precedent eller prejudikat, att utan grundlagsförändring håde Sveriges och Norges representation genom en adress updragit åt II. K. II.
Kronprinsen atl. för den olyckliga händelsen af Konungens sjukdom, föra Regeringen.
Man har deraf icke förmärkt några olägenheter, och då detta, såsom bekant är, äfven egt rum i England, hvars parlament likväl är särdeles ömtåligt om former, kan det väl icke vara så utomordentligt farligt äfven här i Sverige, helst om R St. genom något tillägg i grundlagen härtill bemyndigas, och hör man i detta hänseende ihågkomma, att ej heller den nuvarnle Interimsregeringen finnes med ett enda ord omnämnd i eller legaliserad af Sveriges Ileg.-F.
Då en sådan adress alltid kommer att afse en bestämd, af landet känd Prins, torde tilläfventyrs deruli ligga långt mindre våda, än i stiftandet af en lag sådan som den, hvilken här blifvit föreslagen, och hvilken öfverlemnar snart sagdt åt slumpen, huru den person kan vara beskaffad, i hvars händer den interimistiska konungamakten skall komma att falla.
Delegationen bomme i förra hänseendet åtminstone att vid hvarje särskildt fall bero af folkens representanter och icke af Konungens större välbehag för någon af sina söner eller slägtingar inom konungafamiljen, ej heller af den tillfälligheten, att en eller annan ansåges rhindradn att emottaga styrelsen.
Det är en egenhet, föranledd af föreskrifterna rör:de behandlingen af de vigtigare frågorna, inom vårt statsskick och som äfven vid andra tillfällen visat sig, att sjelfva afgörandet af den vigtiga frågan icke väcker det interesse, som frågan i och för sig skulle ega, då de beslut, som fattas på ena eller andra rummet, icke hafva något öfvervägande inflytande på frågans afgörande.
Frågan om lämpligheten af hvad som i förevaride Betänk, blifvit föreslaget har redan blifvit så tillräckligt utvecklad, att jag icke skall uppehålla mig dervid.
Deremot anser jag af större vigt, att man tänker på att ställa väl till, så mycket som möjligt, i händelse det nu föredragna Betänka, icke skulle leda till något resultat, som verkade ändring i nuvande förhållanden.
Jag tror att det är så mycket vigtigare att egna denna del af frågan sin upmärksamhet som den icke rör oss allena, utan äfven vårt brödrafolk.
Då jag för min del är hågad att bifalla en del af bvad Betänka innehåller, men icke en annan, och då jag trott mig finna, att mången delar samma åsigt, erkänner jag, att jag icke tror, det Den 18 Februari f. m. 443 hvarken ett uttaladt bifall till Betänk., eller ett afslag å detsamma, skulle egentligen föra till målet.
Hufvudsaken tror jag är, att man tydligt uttalar hvad man tänker.
Hvad mig beträffar, erkänner jag upriktigt, att jag icke är sä upskrämd af de följder, som den hit lills varande Inlerims-regeringen möjligen skulle kunna medföra, som mången synes vara : ej eller är jag intagen af den obehagliga känsla, för att slippa att gifva den något annat namn, hvaraf mången person tycktes vara fattad, under den lid Interims-regeringen utöfvade sin verksamhet.
Jag har också icke under den lid, som sedan dess förflutit, hört omtalas några egentliga olägenheter af densamma.
Jag medgifver gerna, att det synes mig som om denna Regering skulle kunna vara bättre, ändamålsenligare och något handterligare, om jag så får säga, utan att missförstås, än den enl. nuvar:de förhållanden är.
Sådant synes ock Regeringen hafva insett, då en propos. i detta ämne blifvit till R.
St. nflemnad.
Men dä vi i detta fall hafva sett, att Ständerna i allmänhet icke äro hågade att bifalla den Kongl. Propos:n. så förnyar jag det yttrande, som jag nyss fällde, att jag tror angelägnare vara att visa hvad väg vi önska gå; och jag är då fullt öfvertygad om, att den Regering, som i så många andra fall visat sig villig att gå nationens önskningar tili mötes, äfven i detta läll skall göra det.
Det må i förbigående tillåtas mig säga, alt jag hufvudsakligen anser den 2:dra §, sådan den här blifvit föreslagen, vara tillämplig.
Visserligen hafva några smärre anmärkmr blifvit af Coust.-Utsk. emot densamma framställda i afseende på stadgandet, ang:de föredragningen af de Svenska ärendena; men jag bekänner, att jag icke delar de farhågor, som legat lill grund för dessa anmärkmr, alldenstund saken hittills, oaktadt några närmare bestämmelser, icke funnits låtit sig göra utan anmärka.
Jag tror likväl, att man har rätt uti hvad som här uttalats, nemi. att, när man lagstiftar, är det skäl att göra lagen så tydlig som möjligt, samt att sådant iakltages, när frågan kommer till slutligt afgörande.
Det må tillåtas mig, att endast med en hänvisning till lista § säga, att jag icke anser riktigt att utsträcka sältet för Regerin gens förande så långt, som i den Kongl. Proposin är föreslaget.
Jag gör det hufvudsakligen af de skäl, som först, blifvit yttrade, och som jag tror äfven på andra sidan blifvit framställda, eller att man icke ansåg föreskrifterna i detta fall i full öfverensstämmelse med Successions-ordmn och ett monarkiskt styrelsesätt.
Jag har ännu ett skäl och ett bestämdt talande skäl för denna åsigt, hvilket ligger i den öfvertygelse jag hyser, att ju mindre man kan frångå nuvar:de förhållanden, desto bättre är det; ty då Kronprinsen redan linnes omtalad i grundlagen och han erhållit updrag, som sätta honom i en helt annan ställning, än de öfriga Prinsarne, är det då icke skäl att i detta fall hålla sig dervid9 Jag skulle derföre önska, att i den sorgliga händelse, att Konungen Sjelf vore förhindrad att föra regeringen, updraget lemnades åt Kronprinsen; men alt, om han icke vore i tillfälle dertill, Styrelsen öfverläts åt en interims-regering, ungefärligen sammansatt så sorn bär blifvit •444 Den 18 Februari f. m. föreslaget.
Det är visserligen sannt, att nian, oberoende af huru en fråga i det allmänna upfallas, bör söka låta sjelfva frågans beskaffenhet lala; men jag tror också, att man icke belt och hållet bör underlåta att rälta sina åsigter efter den framgång, som för det ena eller andra förslaget kan vara att vänta.
Med anledn. häraf samt under önskan1 att förslaget ungefärligen efter hvad jag nu baft äran yttra måtte af Cons.-Utsk. och Regeringen blifva upfattadt, anhåller jag, att Betänk, måtte varda återremitteradt, ehuru jag tror, att denna återremiss, för frågans egentliga utgång, icke är af någon stor betydenhet.
Den nu under öfverlägg ning varande frågan är i anseende till sin natur, såsom utgångspunkt för våra unionella förhållanden, af, en så sammansatt och komplicerad beskaffenhet, att den onekligen måste mola mångfaldiga svårigheter vid sin lösning.