Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då sådant sker under Riksens Ständers årliga revision, så torde sedelmyntet derigenom vinna större förtroende, än om sedelstockens förökande skulle Verkstälias af enskild fe personers inrättningar, hvilket säkert med största farhåga skalle mottagas i en tid, då man erfarit de mäst brydsatnma följder af enskildtas inrättade Disconter, Skulle detta mitt vördsamma Förslag i någon man synas förtjena Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, så anhållerjag lika vördsamt att det blifver med de öfrige respective RiksStånden communiceradt, för att 5®. dermera till vederbörligt Utskott remitteras.
J74 Den 26 Februarii, Bilagor till PleniProtocolIet för d. 26 Februarii, eftermiddagen.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning', Af Riksens Ständers Revisorers, om Statsverket* förvaltning, berättelser, för 1820 och j 82 2 årens revisioner, inhämtas att saöp.terfonden årligen betydeligen tilltagit, så att denna fond 1819 blifvit ökad med 80,890 R d? S sk- och år 1S2-> med 96,883 R dr 2 sk. och då derifrån dragas de 5,8,000 R:dr sorn på tredje hufvudtiteln äro för salfpsterstil 1 verkningen årligen anslagne, att saltpetersintraden likväl lemaat öfverskott emot utgitterne, det förra året till belopp af 22,890 R dr 8 sk.
Och det sednare med 38,885 Rtdr 2 sk., utgörande fondens verkeliga behållning vid 1820 års slut 502,323 R dr 10 sk. 4 r:st, Denna fond har hufvudsakejigen tillkommit genom de bidrag som utgått af alla hemman i riket, i följd af det, ined nu gällande principer emot tvångslagar oförenlige beslut vid 18 >2 års Riksdag, att hvarje hemman skulle ovillkorligen hvarje år aflemna f pund saltpeter, som s i anseende till svåiigheterne, att med kostsammare anstalter, sådan tillverka, till större delen utgått i penningar, lili eft lör rikets hemmansbru - Den 26 Februarii. 875 kare så betydligt belopp, att, med beräkning af circa 66,028 mantal och deraf utgående 33,014 pund saltpeter hvarföre till Kronan eller saltpetersfonden betalts emellan 6 och 7 R:dr Banco pundet ; omkring 200,000 R:dr i penningar, eller till någon mindre del i saltpotter igenom denna Utskyld allena, medtagit hemmansbrukarens tillgångar.
Då nu denna fond så ansenligen utöfver behof och förmodan tillväxt, att den, som förenärnt är, öfver6kjuter beloppet af en half million R:dr Banco, synes det vara tid att den stadnar i sin tillväxt; äfvensom att denna tillväxt, utöfver behofvet, bereder någon fördel för hemmansbrukare, som nu i flere år, beredt dess betydliga förökande, hvartill de sorn dertill contribuerat , uteslutande äro berättigade; men hvartill åter anspsåk af de Medborgare-classer icke kunna skäligen ingå , som till denna fond icke bidragit.
Af denna anledning, och för att väl icke yrka förminskning of denna saltpetter-skatt, men förebygga dess ytterliga förökande, föreslår jag vördsammeligen att, till nästkommande lagtima Riksdag, hemmansbevillningen i saltpeter, mätte till hälften nedsättas, ifrån ett halft till ett fjerdedels pund saltpeter på mantalet, eller deremot svarande betalning i penningar.
Med kännedom af den årliga betydliga behållningen , som saltpeters-räkningame utvisa, och med förutsättning att, det årliga Statsanslaget 580C0 R.dr, som står i samband med hemmanens förbindelse till betydligare bidrag, till samma ändamål fortfarer, gör jag mig förvissad att nedsättning i saltpetersgärden, kunde äga rum, Dm 2o
Fcbruariii utan att den skulle medförå någon menlig !h~ flytelse på saltpetersfondens betydliga förmögenhet, serdeles om, med Riksens Ständers bifall, fonden kunde emot fullgod säkerhet och laglig ränta, nemligen, så utlånas, ätt, vid inträffande behof, medlen kunde återbekom;- rnas, hvarigenom en betydlig ränte-vinst skulle fonden tillflyta; hvaremot vid nu| varande förhållande, då 3 eller 400,000 R:dr Banco stå obegagnade i Riksens Ständers Bank.
Både fonden och det allmänna får vidkännas förlust deraf, att en sådan större summa är dragen ur allmänna rörelsen.
Om härtill skulle bifall lemnäs, tillstyrker jag attr dessa medel måtte utlånas åt enskilte, icke åt Staten, hälst i sednare fallet jag befarar att större svårigheter kunde möta för återbekommande af capitalet, samt att, förr eller sednare, liqvidea kom att afgöras genom en afskrifning, hvarigenom hemmansägare, som egenteligeo böra anses såsom berättigade till begagnande af denna fond, blefvo förnärmade i sin rätt. jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må till Stats-Utskotiet remitteras, Isbo 2.
Grefve Gyllenborg, Juhan Henning; Sorn den tid upphört, då, jemlikt förslg-! tigbetens och billighetens fordringar, en egendomsägare genom författningar var betryggad för förMsfe/, i anseende till de oundvikejige
Den 26 Ftbmariii 8.7? biträden sorn jordägare eller arrendatorer på landet, måste sina landtbönder meddela, syneg mig, att vid nuvarande förhållande, någon författning borde vidtagas, sorn i någon, mohn återförde till samma ändamål.
Att husbonde? icke obetydligen måste biträda sine underhafvande landtbönder till förekommande af hemmanens ödesmål, känna åtminstone jordbrukande ståndspersoner af egen erfarenhet, äfvensom, att vid nu i flere provincer tilltagande fattigdom, icke någon säkerhet för återbetalning är att påräkna, och kan genom flere verkelige händelser upplysas, att husbondens lidande äfvenså litet kan förutses, sorn före kommas, som synes påkalla den rättelse derk hvilken utan förnärmande af någons rätt, jag anser kunna och böra vidtagas, Det stadgas väl i 5 Cap- 2 §.
UtsökningsBalken, ”att hvad gäldenär minst umbära kan, såsom det hvarmed han sin näring idkar, skall sist utmätas.’5
Men detta stadgande lägger likväl icke hinder i vägen för utmätning af hvad som fordras, till idkande af en näring, då annan tilt. gång saknas, och således kunna äfven kreatur, åker- och körredskap en bonde afhändas, då detta allt likväl, för hemmansbrukets upprätthållande, är oumbärligt.
Detta lagens medgifvande att allt i bondens hus kan utmätas och försäljas, medförer för hemmansägaren flera menliga följder, ej mindre för återbekommande af till landtbönder meddeldte biträden, än i synnerhet för uppfyllande af allmänna hemmansförbindelser, vid hvilka en serskilt uppmärksamhet bor fastas, Det har handt 8-78 Den 25 Februari i. hemmansagare, att, vid vårbrukets början, dess aflägse boende landtbonden dragare, blifvit på utmätningsauction, för kronans utskylder och annan gäld försålde, och för den aflägse boende jordägaren, har en tvefalldig skada uppstådt, ej mindre derigenom, att hemmansbruket ej kunnat skötas, utan blifvit blott— stäldt för ödesmål, än att hemmansägaren b 1 if—^ vit blottställd för ansvar och pligt, då de allmänna förbindelserne till skjutsningar, väglagning m. m. icke kunnat, i saknad af dragare vid hemmanet verkställas; och det äfventyr, som hvar och en ståndsperson, eller bonde, hvilken äger flere hemman än han sjelf brukar härigenom underkastas, förmodar jag ligga i öppen dag.
Med anledning häraf, föreslås vördsammeligen, det stadgande, att kreatur, nemligen oxar, kor och hästar, samt åker och kör-redskap, som höra till bedrifvande af ett hemmansbruk, böra anses vara ifrån hermna^ net så oskiljagtige, att icke de borde få utmätas eller försäljas utan jordägarens bifall, och i saknad deraf, vara ogildt, i hvilken lösa egendom jordägaren, då hemmanet af åbo innehafves, äfven till godtgörande af sine lörskotter till åboen, borde äga företrädesrättighet, eller ock, om detta Förslag till föreskrift icke gillas, att åtminstone så beskaffade öfverenskommelser, husbönder och iandtbönder emellan kunde lagligen träffas, sorn meddela de husbönder förenämnde företrädes rättighet och betryggade för andre utmätningar af hvad till hemmans skötsel hörde, då afhandlingar dei - Den 26 Fthruarii. 879 om blefvo i HäradsRättens Protocoll intagne och behörigen kungjorde.
Jag anhåller vördsammeligen att detta an* förande må till Lagutskottet remitteras.
Herr von Wahrendorff, Andere,'.
Då brefbärare-6kyldigheten för de dertill anslagne hemman är för närvarande i flere orter den besvärligaste och mäst tryckande af alla onera lör en åbo, får jag vördsammast löreslå att vid detta Riksmöte någon förändrad
Stadga måtte vidtagas till lindring för dessa vanlottade hemmansbrukare.
Såsom anledning till min framställning får jag äran uppgifva, att under min egendom Näsby i Södermanland, finnes \ mantal frälse, Kopparhaga, som allt sedan är 1795» då jag köpte egendomen, ända till sistlidne år således i 27 år haft det besvärliga onus att fortskaffa de bref som skickas från Kronofogden, Häradskrifvaren, Länsmannen och Jägeribecjeningen.
Till utgörandet af denna skyldighet, har åboen varit nödsakad hålla serskild dräng, och häst, som svårligen hunnit mera än fortskaffa brefven.
Hemmanets afstånd från de * serskildta ställen, hvartill nästan dageligen ben 26 Febr tiar 1 Ij,reF afgå år, till Löfsta i| mil, Läggesta % xiii), Långsjö | mil, Lapptorp | mil, och till Kyrkan £ mil, och är bevist att som oftast 3:ne bref, efter hvarann ankommit pä en dag, <M åboen måst färdas sst ne gånger till Löfsta, norn fram och åter gör 7 rttil, och en gång till Läggesta, som fram och åter gör 2 milj således tillsammans 9 mil på dygnet, hvilket ofta sysselsatt 2;ne personer jemte hästen.
Jag har i följe deraf, enligt hållen dag-journal för åren 1820 och 1821 ådagalagt för Konungens Befallningshafvande i Länet, Herr Friherre Skjöldebrand, att åboen på nämnde hemman §r i82r,fortskaffat 287 Bref och i dessa ärendet äkt elier gådt öfver 400 mil på året, i stöd hvaraf Herr Landshöfdingen på min inlaga sistlidne år, gjorde den billiga förändring, att brefbärareskyldigheten flyttades på ett annat mig tillhörigt hemman Skäggetorp J mantal» som dermed får fortfara i 3me år, hvaremot Kopparhaga undfick det andra hemmanets hå 1 Iskjutssky Idig het vid Kumla Gästgifvaregård 8 gånger om året med en häst, sorn synes vara ett ringa onus emot att färdas öfver 400 mil utan minsta betalning.
Såsom en onödig förändring uti denna oIika beskattning, i fall brefven från vederbörande ej på annat vis kunna befordras, får jag ödmjukast föreslå, att i önskningsväg hos Kongl. Maj:t af Rikets Ständer underdånig anhållan må göras. jjv 1 JO» Ått Den 16 Fcbrnariu \'o. Att Herrar Landshöfdingar i Lanea få uppdrag att i möjligaste mån lindra brefbärarehemmanens nu öfvesklagade besvärliga skyldighet, 2:0.
|Att brefbärareskyldigheten ombytes hvart tredje år på nästgränsande hemman, i lall ägaren så åstundar, och att de hemman som i flere påföljande år haft detta besvär, blifva lika länge belriade derifrån. 3:0.
Att vissa dagar i veckan utsättas; såsom Onsdagar och Lördagar, på hvilka brefJ ven skola aflemnas och fortskaflas, samt att de öfrige dagarne äro frie från detta besvär, utom i högst angelägna fall, såsom vid inträff fande skogseldar, Kungs- och Krono-skjuttsbudningar &c. 4:0.
Att ingen annan än Kronobetjeningen får frihet afsända dylika bref, då ärendets angelägenhet utsättes på brefvet, jemte dess namn sorn afskickat detsamma. 5:°.
Jägeri-betjeningen blir förbjuden begagna denna brefbäringsrätt, emedan deras bref kunna befordras af kronoskogvagtarne.
Jag anhåller ödmjukast att detta memorial communiceras de öfrige Stånden och remitteras till allmänna Besvärs- och OeconomiaLJtskottet.
Bil, till Ridd. o. Ad, Pr, 1 Band. 56 m
Den 26 Febrnciriit, N:0 4.
Friherre Cronfiedt, Carly Fredric-.
Då så många värde talare redan afhandlat dea förlägenhet på penningar och credit,' sorn råder i alla Rikets provincer, så att i detta ämne är sagdt allt hvad sägas kan; bör Ridderskapets och Adelns dyrbara tid icke förspillas med afhörandet af flera copior af samma mörka målning, ehuru sann den ock är.
Jag vill derföre denna gång, blott yttra mig, i ett af de mångfaldige ämnen som hafva dermed gemenskap, 6å vida det rörer hemmans beskattningen; då jag nu anhåller att med några ord få fästa Ridderskapets och Adeln uppmärksamhet, på debiteringen af våra hemmansräntor, hvilka utomspannemål, hittills upptagas! enmängd af tittlar, såsom : gäss, får, aggi hö, vask och vindkörningar, skjutsfärdspenningar,’ med många flera; och, då högst sällan inträffar, att någon hemmansägare af bondeståndet kan uträkna beloppet al dessa persedlars åsatte värden efter hvarje års markegång; uppkommer deraf ett misstroende, som åtminstone min,’ skar de skattskyldiges beredvillighet, att utgöra denne skatt.
Jag får alltså härmed föreslå, det måtte desse persedlar, efter markegångspriserne per medium af 10 år värderas och hädanefter få utgöras i deremot svarande spannemål eller jern som i orten produceras; den skattskyldige dock förbehållen lösningsrättenä
Den 26 Felruaru.
883 efter årets markegång; hvaremot all den span* nemål som lefvereras in natura, bör vara torkad, hvarföre räntegifvaren får 4 kappars afdrag per tunna sig beräknad.
Härigenom skulle, äfven den mäst okunnige kunna pröfva, huruvida honom vederfarits rättvisa vid debi. leringen: alle skattskyldiges misstroende och. deraf ökade missnöje, således försvinna: samt alla de tjenstemän, hvilka vid Kronans uppbördsverk äro anställde, vinna en stor minskning i deras nu alltför vidlyftige göromål.
Jag anhåller att denna min motion, måtte till vederbörligt Utskott blifva remitterad.
N"o 5.
Friherre Cronfledt, Carl Fredric:
Som det icke lärer kunna bestridas, att gkogseffecter äga ett högt värde i ett land, sådant som Sverige, hvars climat ovilkorligen fordrar att man är försedd med täta och solida boningshus, samt med ved till dessas uppvärmande i 8 månader af året.
Altså föl" jer deraf, att skogens fredande för åverkare» eller sådane, hvika häldre stjäla skogsefFecter, än att köpa deln med penningar eller arbeten^ är ett värdigt föremål för lagstiftarens omtanka.
Dageliga erfarenheten har redan länge Öfvertygat dem som ännu äga skog, att den-i ne deras egendom är mindre än någon annan skyddad genom hu varande Författningar.
Om 884 Den 26 Februarii, ®j åverkan är desfo större och betydligare, biir den icke ansedd annorlunda, än att den får försonas med en plikt, sä obetydelig, att den ofta icke utgör \ af hvad förbrytaren erhåller, då han säljer den stulna skogeni och är alltså efter min tanka, en förhöjning på straffet för skogsåverkan desto nödvändigare, som den mindre hyfsade delen af menniskor, börjar att anse alla skogar som ett comune bonum, hvarö'ver man kan disponera efter god* tycko; och, när härtill kommer, en nästan allmän misshushållning med landets skogar, dels genom svedjande, dels ock, att ris och vindfällen ofta qvarlemnas obegagnade till förrutt. »else, då blott den växande skogen fälies och användes till vedbrand; samt då skogseldar icke sällan medtaga betydliga sträckor af skog; så måste deraf löija, att de ty värr, obetydliga skogar hvilka i södra Sverige återstå, skola snart utödasoch i deras ställen uppkomma ödemarker, klädde med gråsten, ljung och enebuskar; hvilken tafla skall i framtiden —och det snart nog — vittna om vår försummelse, att icke hafva vårdat den dyrbara skogen; och våra efterkommande skola nödsakas att afflyt.' ta ifrån deras förfäders jord.
Jag har således i största korthet sökt visa nödvändigheten, det måtte straffet för skogs, åverkare bliiva skärpt; och anhåller det måtte denna min motion blifva till Lag- och OeconomieUtskotten remitterad.
Den 26 Februarii. 285 N:o 6.
Vid så väl detta som flere förflutne
Riksmöten har högljudd klagan b ifvit yttrad olver dtn ojämna fördelningen af de ordinarie till Statsverket utgående hemmans utskylder.
Denna klagan saknar visserligen ej anledoing och lordiar aihjclpande, men detta hör ske med ett det noggrannaste afseende på rättvisa och billighet, och härtill oundvikeligen fordras noggranhet och takkännedom.
Jag får således föreslå att Riksens Ständer i underdånighet anhålla hos Hrns ivlajit Konungen, att en Comité virder nedsatt till undersökning om upp-; kornsten och rätta naturen af alla, utaf hemman och lägenheter under namn af Jordeboksw ränta, Mantalsränta, Tionde, Lagmans- och Häradshöldinge-ränta, samt Rusttjenst-afgifter till Staten utgående u‘sky!der, samt att härvid noggrant afseende fästes pä det belopp deraf, 6om utgår eller bör utgå såsom afgift
Jur afstadd ägande rätt, såsom ständig ränta, genom lag stc.dgad, eller tillkommen såsom surrogat för genom lag fastställdz oneray eller såsom gärd.
Resultatet af denna Comités undersökning kunde vid nästa Riksdag blifva Riksens Siänder meddelad.
Äfven får jag föreslå, att i händelse af bifall å denna min motion , StatsUtskottet måtte få sig Uppdragit anvisa nödige medel till ders i och lör Comitéen uppkommande kostnad. 88:$
Den s6 Februariit, N:0 7.
Herr Rosenblad, Bernhard Bland de utgifter ett Statsverk för allmän upplysning bestrider, är val ingen mindre underkastad tvist i afseende på dess nytta, än den hvars föremål är, att hålla allmänheten eill handa utvägar till de kunskapers ernående, sorn eljest ej utan stora enskildta uppoffringar kunna vinnas och hvilkas ägande är a£
Stor vigt för det medborgerliga ljfvet, En sådan utgift är den, som erfordras för ett Riks-, feibiiothek.
Äfven vi äga ett sådant, hufvudsakliga frugten af fratnfårne Konungars och enskildtes frikostighet.
Dess nytta i en hufvudstad, där så många orsaker samla en betydlig del af Rikets ungdom, skulle vara stor; ja ganska stor, om denna i detta bibliotheks skatter, kunde finna tillgång på de källor af förfiutne och närvarande tiders samlade frugter af erfarenhet och forskning i Statshushållnings och andra för den fria medborgaren oundgängliga vettenskaper, hvilka kunde tjena dem till ledning vid stadgandet af egna omdömen ides* sa vigtiga ämnet).
Regeringens vishet har Också föres blifvit, att vid inköp för Kongl, bibliothekcts räkning, i synnerhet afseende skall fästas på dessa vettenskaper} men den ginga tillgång, bibliotheksfonden äger, har likväl verkat, att der, i dessa vettenskaper saknas nästan ali tillgång, äfven på äldre författare.
Den 26 Februarii, Ej lärer kunna nekas, att i ett land, såsom Sverige, der Statsiörfattningen ej är bygd på speculativa theoriers lösa grund, utan under iS århundradens, oftast lagbunden frihet, genom och jemte den blifvit utbildad, att där kännedomen af denna frihets epoker, äfven den första oupplysta barndomens, är af vigt för medborgaren.
De rikaste källome för denna sistnämnde kännedom äro våra gamla landskapslagar.
Dessa ligga likväl dolda för den vanliga forskningen i svårlästa handskrifter.
De upplagor, sorn utkommit tillhöra ett tidehvarf då den kritiska forskningen i detta ämne ej ens var möjlig för en Stjernhjelms eiler en Haddorphs nit och arbetsamhet.
Jag får således föreslå, att utom det hittillsvarande anslaget af looo R:dr Banco, 3000 R:dr Banco anslås Kongl, bibliotheket till inköp af böcker och 1000 R:dr Banco till utgifvande af allmänt nyttiga böcker, hvarvid lili en Början en critisk upplaga af våra gamla landskapslagar torde böra komma i fjåga; N:0 81 Herr Reutersvärds Pehr Adam Vid det Memorial jag i Plenum den 1? i denna månad tog mig dea friheten att inlemna, i anledning af det försök Herr af Ekenstam, mot erhållande förskott, vill anställa, att medelst trampning kunna använd» fångas S8S Dan 26 Februarii. till fartygs fortskaffande, får jag äran att göra följande tillägg:
Hvad angar frågan om spöstraffens m. mi förvandlande till arbete i fängelse, hvilken af mig då kom att vidröras i följd af Herr af Ekenstams förslag» att fångar i allmänhet borde hållas till arbete på fartygj anhåller jag vördsamligen att, sedan Herr Grefven och Landtmarskslken samt Ridderskapet och Adeln, vid denna fråga behagat fästa det afseende, att hon blifvit ansedd såsom en ny motion, densamma måtte remitteras till Lagutskottet.
Herr af Ekenstams sätt, på hvilket han vill använda langar till trampning^ så, och när han tillkännagifvit, att det icke är lika med Assessor Juringii uppfinningar, hvarå han, till en del begärt privilegium txchmvum, får jag den äran att upplysa, att i händelse vederbörande Utskott så skulle åstunda , är han villig att aflemna ritningar och beskrifning pä serskildta sätt att använda meoniskors tyngd med den minsta ansträngning för dem, vid mekaniska inrättningar.
Skulle Herr af Ekenstam äfven vilja lemna beskrifning pä sin inrättning, så lärer Utskottet bäst blifva i tillfälle att granska hvilkenderas inrättningar tjenligast Isda till ändamålet, utan att något försök torde behöfva att anställas.
Emot Herr af Ekenstanis förslag, attäfven Den 26 Februarii. 88?
bysatfe personer skulle arbeta, instämmer jag fullkomligen med Htrr Montgommerie.
Sluteligeo anhåller jag, att hvad jag förr och nu trott mig böra yttra emot Herr af Ekenstams proposiiion, måtte få åtfölja hans Memorial till vederbörligt Utskott.
Nso 9.
De farhågor emot realisation af Svenska BancoSsdlarne, Herr Stråle yttrat, delar jag fullkomligt och skulle deremot kunna anföra ännu flera skäl, om jag icke ansåge det för tidigt att nu hufvudsakligen utlåta mig uti denna fråga, så länge FinanceComitéens förslag från Konungen, öfverlemnadt till StatsUtskottet, icke är Stånden communiceradt eller genom fullbordad tryckning allmänt kändt.
Till ordnings införande i vårt myntväsende och allmänna creditens upprättande, har Herr Stråle, under förmodan att frågan om realisationen till nästa Riksdag borde uppskiutas, föreslagit: ”att årligen ett bestämdt silsvervärde skulle stadgas hvarefter alla liqvider skulle «ke man ock man emellan, på sätt det tillägg innehåller, Herr Stråle förmodat böra göras vid 9 Cap. 2 §.
Utsökningsbalken: att emedlertid ingen utväxling af silfver utur Banken bör äga rum ; att alla Bankens inflytande Jor - 893 Den 26 Fcbtmarii. dringar, som icke voro af Discontnatur, sa väj eom alla Bankens öfverskotter skulle användas till silfvers upphandlande j och Att andra lämpeliga medel skulle vidfa-- gas, att uti Banken införskaffa silfver, med mera som memorialet utförligare innehåller.” t Under erkännande, att Herr Stråles grun. der till förslaget, så väl som sjelfva förslaget,; innehåller mycket godt, anhåller jag vördsamt att lä fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid följande anmärkningar som jag tros dervid kunna göras, nemligen; 1:0
Att det föreslagne tillägget till lagens stadgande uti 9 Cap. 2 §.
UtsökningsBalken , troligen skulle orsaka en mängd rättegångar, genom olika begrepp om rätta grunden för skulders liqviderande, och således utså ett oenighetsfrö, sora för advocater skulle bära härlig gröda. 2:0
Att om silfver skulle upphandlas för alla Bankens öfverskotter och alla inbetalta Bancoskulder, som ej tillhörde Discontering, så ^fskures möjligheten ej mindre för fastighets och odlingslån, än äfven för lån på pant ar silfver, guld, jern eller andra sådana effecter;- Banken kunde då icke eller, såsom hittills skedt med en de! af dess öfverskott, understödja stora allmänna företag till landets upphjelpande, och dessa måste således till obote-- %g skada aldeles afstadna,.
Den 26 Fehr ilar ii.
Sorn troligen ganska ringa silfver till afsalu inom landet finnes, skall priset derå omåuligt uppstegras, och enär, sådant oagtadt, silfver icke inom landet sluteligen kunde erhållas, skulle det hos utlänniDgen upphandlas, och våra BancoSedlar, om han derföre ville dem emottaga, således dragas utur rö. reisen; ville han åter icke emottaga dessa sedlar, skulle silfveruppköpet alldeles afstadna, så vida ej emot allt hvad vanligen yrkas, den fägnande händelsen inträffade, att
Svenska handeln hade öfvervigt emot utlänningens-, och * 3^0 Att de öfriga lämpliga utvägarna till silfvers införande i Banken, torde biifva svåra att utfinna, så framt nationen ej skulle åläggas det odrägliga onus att betala en del af utlagorna i silfver, eller ock låna silfver af utlänningen, sorn väl vore den mäst förderfliga utväg någon kan upptänka.
Bankens nytta är känd och erkänd : men, icke bör Nationen utarmas för att göra Banken rik.
Utan att hvarken nu kunna eller vilja ingå i något allmänt financeförslag, anhåller jsg få framställa några tankar, emot hvilka jag väl hört fruktan för vådeiiga följder anföras, men ännu inga skäl, som full komligt vederlagt dem.
Ändamålet med Herr Stråles förslag s£ väl som ändamålet med realisationer, är ju atfc jerfva vårt mynt ett stadgadt värde;, jag h.e% Den 26 Februarii. ställer till de n er upplysta, om icke detta skulle kunna vinnas genom fullkomlig publicitet öfver Bankens tillstånd och en pä säkra grunder derstädes införd förvaltning, så att de fonder och den säkerhet
Banken nu äger för dess utelöpande sedelstock , aldrig finge förminskas, utan alltid upprätthölles uti lika proportion emot de utelöpande sedlarna, som cu finnas.