Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slals-expedilion insända alla de nämndens beslut, som röra länets allmänna ekonomiska stadganden, äfvensom reglementariska bestämmanden, som med dem hafva gemenskap Landsh. skall härförutan icke allenast hafva tillsyn öfver efterlefvande och verkställighet af nämndens laga kraftvunna beslut, utan äfven infordra och hålla nämnden tillhanda berättelse och redovisning ifrån hvarje förvaltning eller styrelse öfver de allmänna arbetsföretag m. m., som stå under nämndens tillsyn.
Af alla dessa af mig nu anförda Den 21 December.
101 omständigheter inses lätteligen, att Landsh. på detta sätt göres egentligen till en Expeditions-chef för Läns-nämnderne med förbindelse derjemte, att vara kontrollant öfver verkställigheten af de fattade besluten, och jag hemställer, huruvida sådant är eller kan blifva förenligt med hans nuvar. åligganden.
Slutligen har motionären föreskrifvit, att Landsh. skall utaf under hand varande medel utbetala traktamente och arfvode ät Sekret, och dess biträden samt kostnaden för protokollens tryckning.
När man på ett annat ställe i förslaget efterser, hvilka medel nämnden eger att upbära, sä finner man i 4 mom. af 20 § stadgadt, ”att Läns-nämnden bestämmer de bidrag, som i och tor länets gemensamma inrättningar och företag af länets innevånare erfordras samt grunderne, hvarefter de uti arbete eller penningar skola utgå”.
Dä denna § ingentig innehåller, som häntyder på nyss åberopade utgifter, torde med fullt fog den slutsats kunna dragas, att prot:ns tryckning m. m. skall af statsmedel bekostas.
Jag frågar dock, om det vore ett serdeles lämpligt användande af statsmedlen, alt med dem bestrida kostnaden för tryckningen af protine inom de 24 Länen, hvilka prol. ofelbart blifva ganska vidlyftiga, synnerligast som hvarje ledamot inom nämnden har tillfälle att för hela Sverige tillkännagifva de förslag, han anser nödiga och nyttiga, och hvaröfver diskussionerne sannolikt blifva ganska digra.
Hvad jag nu haft äran anföra, vittnar endast om den stora tidsförlust, Landsinne komma att lida, derigenom att deras verksamhet drages från de mera vigtiga befattningar, dem åligga, till deltagande i och kontrollering af Läns-nämnderne och dock är tidsförlusten af ringa vigt i jemförelse med alij det trassel och alla de hinder i en verksam embets-utöfning som för Landsinne skulle upstå genom motionens antagande.
Föreställom oss t. ex., att en Landsh. nödgas uplösa en Läns-nämnd derföre, att dennes majoritet velat befatta sig med frågor, hvilkas pröfning Landsh. ansett densamma icke tillkomma.
Jo! att Läns-nämndens ledamöter, då de återkomma till sina hem, skola med mycket missnöje omtala Landslns åtgärder, hans maktbegär och hans skuggrädsla, och jag tviflar högeligen, att Landsh. skall härigenom kunna bibehålla det inflytande, sorn för honom är nödigt, såvida han med full kraft skall kunna utöfva sitt maktpåliggande embete.
En annan omständighet, som jemväl talar emot detta förslag och således icke får förbises, är, huruvida det är möjligt eller ens tänkbart afl i längden kunna erhålla lämplige och passande ledamöter i dessa Läns-nämhder, då enl. förslaget desse ledamöter icke hafva att påräkna någon ersättning för deras updrag.
Sannolikt skulle högst få eller rättare ingen af BondeSt:s ledamöter emottaga ett dylikt förtroende, eller, om de ock mottaga det, uteblifva, hvarigenom i många fall inrättningen skulle förfela sitt ändamål, synnerligast som jag tror det vara af mycken vigt, att äfven detta uplysta Ständ har inom nämnden åtminstone några ledamöter, hvilka kunna bevaka Ståndets interessen.
Det synes mig härförutan mindre troligt, att länens mera ansedde possessionater skola under en tidrymd af 14 dager 2 gånger årligen vilja lemna hus och hem samt öfvergifva sina angelägna sysselsättningar för alt inresa till residens - Den 21 December. staden och der della i dessa rådslående församlingar, hvarest den, hvars tunga är mest talande, möjligen skall bäst lyckas alt göra sina förslag gällande, äfven om de icke alltid äro de klokaste, .lag tror, att de mest insigtsfull och mest ansedde skola hålla sig tillbaka, och att inom kort lid desse
Läns-nämnder skola urarta till debatterande församlingar, nästan uteslutande sammansatta af sådane personer, hvilka vilja inom otterne väcka ett visst upseende, och fika efter popularitet för att derigenom göra sina åsigler gällande.
Dessutom föreställer jag mig, att, då vi inom länen hafva hushållssällskap, vi af dem kunna påräkna allt det goda, desse Läns-nämnder förmodas åstadkomma, utan alt vi behöfva befara de med de sistnämnde förknippade olägenheter.
Dessa hushållssällskap äro på flera ställen organiserade på underafd:r. och jag tror, att dessa sällskap, utan att motverka myndigheternes lyckliga och lagliga inflytande, skola ännu någon tid vara tillfyllestgörande.
Man behöfver dessutom endast granska 1734 års Landsh. instruktion för att finna att Landsh. enl. sin befattning eger att draga försorg om nästan allt hvad här med Läns-nämnderna blifvit afsedt.
Det synes mig som om tanken på Frankrikes General-konseljer föresväfvat motionären vid upgörandet af dess förslag.
Härmed bör dock icke förgätas, att dessa i Frankrike högst nyttiga inrättningar äro försedde med helt andra attrihutioner, än dem motionären gifvit Länsnämnderne.
Hvarje Depart:l i Frankrike är indeladt i Arrondissementer och desse åter i kommuner.
I Depart:ne finnes den s. k.
General-konseljen, inom Arrondissementerne:
Arrondissements-råd och inom socknen eller kommunen Kommunal-råd.
Der hafva vi dessa Municipal-nämnder, ehuru de i sig sjelfve dock icke äro fullkomligt municipala.
I såväl General-konseljen som i Arrondissenienlerne utnämndes fordom ordf:n (huruvida någon annan föreskrift nu blifvit införd känner jag icke) af Inrikes-ministern efter derom npgjordt förslag.
Men Mine Hrr! hvarföre äro desse nämnder och deras råd af så stor vigt inom Frankrike ?
Jo! derföre, att Kamrarne eller Nationalförsamlingen, huru man behagar kalla dem, besluter öfver Stats-budgeten i rund summa, och sedermera fördelar den på de olika Dcparlemonterne.
Sedan desse sistnämndes Stats-bidragssumma blifvit inom Kamrarna afgjord, sammanträder Generalkonseljen och fördelar skattebidragen på de olika Arrondissementerne, derefter fördelar Arrondissements-rådet Arondissementets skattebidrag på komnninerne och Municipal-rådet slutligen kommunens bidrag på dess samtliga individer.
Sådan är denna kommunal-inrättning i Frankrike.
Härförutan eger General-konseljen att inom ett bestämdt maximum beskatta länets innevånare, att uplaga s. k. centimes addilionels, d. v. s. en afgift af vissa centimer på hvarje franc som af den skattskyldige bör till
Staten erläggas allt inom det af lagen bestämda maximum.
Det är General-konseljen, som icke allenast bestämmer beloppet af dessa centimes addilionels, denna ofta ganska betydliga departemental-afgift, utan äfven pröfvar och afgör alla de företag till hvilka de skola användas : hospitaler, broar, vägbyggnader, mindre kanal- och hamnbyggnader m. m. med ett ord alla de föremål som för Departitet ensamt, men icke för landet i sin helhet äro af vigt.
Under sådana 1 Den 21 D ece mijer.
103 förhållanden är och blir en sadan General-konselj af den största nytta för landet, och hade motionären i sitt förslag förordat något härmed likartadt samt yrkat att Läns-nämnderne skulle uptaga vissa bidrag utaf länets innevånare för sådane ändamål, som för dem kunna vara nödige och nyttige såsom i cch för kyrkobyggnad, utdikning af sjöar och uprensning af strömmar med ett ord för alla sädane ändamål, som 1111 drages under R.
St:s pröfning, men som saklöst kunna updragas åt dessa Läns-nämnder; sä skulle jag för min del icke dragit i betänkande att tillstyrka motionen.
Nu måste jag afstyrka den, åtminstone i dess närvar, skick, ty jag tror, att den, utan att uträtta det goda som dermed åsyftas, endast skall förlama verksamheten hos en driftig och skickig Landsb., och för den mindre skicklige åter göra det ännu svårare att upfylla sina åligganden.
Jag anhåller alt dessa mina anmärkmr må få åtfölja remissen till Ekon.Utsk. Frih. Raab, Ad apa Christian:
Förevar, motion torde kunna betraktas ur 2:ne synpunkter nemi. ändamålet, som åsyftas och sättet för detta ändamåls vinnande inom vårt land.
Hvad nu angår ändamålet, så synes det mig särdeles godt.
Het har till upgift att återknyta brustna länkar i den kedja, som förenat familjen med samhället.
Jag säger återknyta, emedan vi hafva oss bekant, att inrättningar, jemförlige med dem, som ifiågavar. förslag afser, verkligen funnits inom vårt land.
Vi erinra oss nemi. de gamla ladskapslagarne och landskaps-tingen, men man gick dä för långt i isolering.
Deraf föranleddes behofvet att tillvägabringa gemensamhet i lagar och sociala förhållanden inom samhället, och dessa bemödanden att centralicera hafva utgjort en fast grundsats i de sednare århundradenas statskonst.
Man har nu gått för långt äfven häruti, men jag föreställer mig, att i detta hänseende, likasom i flere andra, en medelväg finnes, hvilken torde vara den bästa.
Den siste värde talaren har omnämnt tillvaron af jemnförliga inrättningar i Frankrike, ehuru, sävidt jag har mig bekant, han något misstagit sig i sin föreställning om det sätt, hvarpå de der existerande Conseils utses.
Afven i andra länder äro dylika municipala inrättningar införda i hvilket afseende jag serskildt vill omnämna värt brödrarike Norrige, hvarest, såsom vi känna, förmanskaper, särskilda för Fögderierna, särskilda för Amten, blifvit inrättade.
Sådana eller likartade municipala inrättningar skulle ofelbart vara af synnerlig nytta för vårt land, som, med sin stora utsträckning, företer så stora skiljaktigheter emellan dess olika delar, hvaraf ock följer att samma föreskrifter ej äro lika passande — lika nyttiga i den ena, som i den andra landsändan.
Hvad åter angår motionärens förslag om sättet för Läns-nämndernas organisation, och den makt han vill anförtro dem, har äfven jag åtskilligt att deremot invända.
Motionären har föreslagit att Läns-nämnderne skulle ega att besluta i alla ekonomiska angelägenheter som röra länet.
I det afseende förenar jag mig med föreg:de talare, alt nämndernes makt skulle blifva allt för stor.
Jag vill t. ex. nämna, att det icke skulle låta sig göra att i fråga 0111 brån visbränningen reglementera olika för olika delar af landet.
Deremot har motionären påpekat åtskilliga ekonomiska frågor, dem jag lika med honom, anser ej kunna nöjaktigt regleras annorlunda än länsvis, deribland fattigvården.
I sina motiver säger motionären, att man af föreskrifterna i närvar, faltigvårdsstadga kan befara, att en person kan fä flytta ur socken och i socken derföre, att ingen socken vill behålla honom så läng tid, som erfordras för honom till vinnande af rättighet till andel i socknens fattigförsörjning.
Härpå har jag väl icke sett några exempel, men desto flere derpå, att personer blifvit slafviskt fästade i den socken, och på det ställe, der de bo, emedan andra socknar och andra jordegare vägrat att mottaga dem på grund af den skyldighet, som deraf kan för socknen följa, nemi. alt för framtiden underhålla och försörja en fattig familj.
Jag är af den tanken, att det vore serdeles nyttigt, om hvarje län kunde inom sig öfverenskomma om en gemensam fattigvård, icke så, att omvårdnaden om de fattige skulle för länet vara gemensam, utan sä, att de socknar, hvilka blifva öfverhopade af fattige, skulle ur en gemensam tillgång för fattigvården erhålla understöd eller fattigbidrag.
Det torde tillåtas mig att omnämna ett exempel frän värt granrike Dannemark.
Der finnas s. k.
Amtkassor, hvilka blifvit bildade för att understödja sädane socknar, som mera än andra blifva betungade med fattigförsörjning.
En sådan inrättning skulle i vårt land vara af stor nytta, med afseende pä den stora skiljaktighet i förhållanden, som företer sig emellan olika socknar.
Den ena socknen kan ega ymnig tillgäng på skog till byggnadsämne och vedbrand, äfvensom på jord att odla.
Der är det lätt för en arbetare att få bostad; men arbetsförtjenst sak nas tilläfventyrs inom en sådan socken.
En nästgränsande socken, som har mindreskogstillgång, mindre bosättningslägenheter, kan deremot väl beröfva att använda de i den förra socken bosatte arbetarne.
Hvad är nu billigare — och hvad är väl ömsesidigt fördelaktigare än att arbetaren får söka sin bostad i den socken, han fördelaktigast kan finna den, och arbetsförtjensten der den bäst betalas? men obilligt blir då alt den ena socken, som tilläfventyrs har de fattigaste jordegarne, också skall betungas med fattigvård för arbetare, som, ehuru bosatta i deras socken, likväl användt sin mesta arbetskraft i andra.
Denna obillighet afhjelpes genom en gemensam tillgång i länet för att med understöd till de .af fattigvården mest betungade socknar, jemna bördan, hvarigenom också den af motionären antydda jagten efter de fattiga nphör, på samma gång som äfventyret att låta dem bo och vistas der de kunna finna de för sig fördelaktigaste vilkor.
Motionären har vidare talat om behofvet af gemensamma tvångsarbetshus för länen.
Jag skulle likväl hellre vilja benämna dem tvångsarbets-inrättningar, emedan jag icke anser lämpligt att bygga hus eller hafva så beskaffade inrättningar för de arbetande, som förstås med arbetshus.
Jag tror att inrättningarne i dylikt ändamål äro af behofvet högst påkallade, om vi vilja göra föreskrifterna i vår nu gällande fattigvårds-stadga till en sanning.
Uti denna stadga finnes antydt behofvet af sådane inrättingar, och dagliga erfarenheten visar äfven nödvändigheten, att Den 21 December.
105 förr eller sednare komma derhän, och jag önskar, att det icke mätte blifva för sent.
Jag ber att fä framställa skälen, hvarföre jag anser dyliga inrättningar vara sä ytterst nödvändiga.
Det händer nemi. icke sällan, att personer med full arbetskraft underläta att försörja sina familjer.
Genom arbete en och annan dag i veckan hafva de en inkomst, den de supa up, och öfverläta ät kommuner, ne att försörja deras hustrur och barn.
Nu säger väl fattigvårds-stadgan att dylika personer stä under tjenstehjonsstadgan, men svårligen lärer väl någon fattigvårdsstyrelse åtaga sig det obehagliga updraget, att med käppen hålla dylika personer till arbete.
Det synes mig alltså nyttigt, att äga något ställe, dit arbetsföre, men lättjefulla personer kunna förvisas, för alt aftjena något utaf de kostnader socknarne mäste vidkännas för underhållet af deras familjer.
Frih. von Kraemer, som står här midt emot mig, har, vid ett landtbruksmöte för några år sedan omnämnt, att inom Upsala län en dylik inrättning blifvit ordnad, och att densamma visat sig serdeles nyttig.
Afven har jag i dessa dagar hört omtalas, hurusom vid fattigvårdsinrättningen i Jönköping, som lärer vara särdeles väl ordnad, en sorts tvångs-arbets-inrättning skall vara förenad, hvilken visat sig synnerligen verksam.
Såsom exempel härpå anförde man en snickare, som der blifvit intagen, derföre, att lian visat sig lättjefull och oordentlig, öfverlemnande åt kommunen att underhålla hans familj.
Snickaren ville ej arbeta, utan rymde från inrättningen.
Man fick dock snart rätt pä honom, och återförde honom till inrättningen.
Nu afklädde man honom en angelägen del af kostymen, och försåg honom i stället med fruntimers-kjortel.
Följden var också den att mannen blef beskedlig, stannade qvar och arbetade flitigt någon tid, hvarefter han återbekom sin frihet — försörjde både sig och familj sedan.
Behofvet af dylika inrättningar torde ock allmänt vara ekändt, men det är omöjligt att tillvägabringa dem pä grund af endast frivilliga bidrag.
Dertill fordras en myndighet i länen, som eger att uttaxera nödiga medel och besluta öfver sättet för deras organisering.
Under dessa myndigheter eller Läns-nämnder skulle äfven brandstodsbolagen kunna ställas, jemte mångfaldiga gemensamma arbetsföretag, såsom underhåll af vägar, ulgräfving af sjöar o. d. Slängselskyldigheten, för hvilken, enl. äsigterne vid flere landtbruksmöten, olika föreskrifter fordras för olika landskap, torde äfven kunna vara föremål för Läns-nämdernas underdåniga framställningar.
Utöfver dessa och dylika ärenden tror jag icke att desse Läns-nämnders verksamhet bör sträckas.
Jag kan icke dela den siste värde talarens farhågor, hvilka, då motionen först väcktes, äfven framställdes af andre talare.
Man har nemi. sagt, att dessa Läns-nämnder skulle förlama Laudshmes verksamhet inom länen.
Lika med Frih. von Kraemer tror jag, att faran häraf icke är stor, utan jag tror tvertom alt, såsom Frilen yttrade, ”skicklige och nitiske” Landsbo' skulle uti dessa Läns-nämnder erhålla ett godt biträde, och om man äfven skulle antaga, att alla Landsbo' för närvar, äro skicklige och uiliske, skulle man kunna 106
Den 21 December. tänka sig, att i framtiden något undantag kunde ega rum, och alt ett eller annat län kunde straffas med en Landsli., som egnade sin omtanke mera åt egen ekonomi än ål länets angelägenheter; sorn ansåge sig hafva gjort nog, om han aktade sig för begåendet af lagöfverträdelser, — som underlät all positiv verksamhet för länets förkofran, och då synes det mig rätt nyttigt, att äga en Länsnämnd, som kunde något stimulera en sådan höfding, eller i någon män afhjelpa den demoraliserande försoffning, som en sådan länsstyrelse åstadkommer.
Den siste värde talaren yttrade derjemte, att dessa Läns-nätnnder skulle vara vådliga i så måtto, som den, hvilken hade den mest talande tungan, skulle fä inflytande, och att de klokare skulle hålla sig tillbaka.
Liksom det icke skulle kunna låta tänka sig, alt de klokare äfven hafva en talande tunga.
Jag anser den värde talaren i sill flytande föredrag hafva på det mest eclatanta sätt vederlagt sin egen satts.
Jag öfvergår nu till sjelfva förslaget och motionärens deri gjor da bestämmelser.
I första g har motionären sagt, alt
Läns-nämnden skall utgöras af en ledamot från hvarje församling.
Enligt min åsigt skulle pä detta sätt antalet af nämndens ledamöter blifva allt för stort, och skulle desse i enlighet med förslaget årligen sammanträda 2:ne gånger, och sammanträdet fortgå hvarje gång under 14 dagar, npstår derigenom en dyr tidspillan, synnerligast sorn man borde hoppas att de personer, som utsågos lill ombud vid Läns-nämnden, vöre vaksamme män, som hade behof af sin tid.
Jag tror derföre, att iedamöternes antal kunde inskränkas till 20 å 40 personer, allt efter länets storlek, och att valen böra ske härads eller fögderivis.
Vid samlingen af socknarnes ombud härads- el. fögderivis, för verkställande af val till socknenämnds ledamöter, egde de ett tillfälle alt öfverlägga om häradets angelägenheter, hvilket ock kunde medföra sin nytta.
— I 2 § har motionären föreslagit, att landet och säderne skola hafva serskilda nämnder, eller att stadsnämnden icke skall lyda under landsnämnden, såvida icke ■§ af samtlige röstande annorlunda besluta.
Först och främst tror jag, att om, såsom motionären föreslagit, hvarje socken skulle skicka ett ombud, man aldrig skulle lyckas alt fä af Läns-nämndens ledamöter samlade.
Och sedan tror jag äfven, alt släderne och landet allt för väl kunna hafva gemensamma nämnder, ty jag kan icke föreställa mig, att de samfäldt valda ledamöterna i nämnden skulle bestå af så ensidiga eller egennyttiga personer, att de fattade beslut, sorn skulle gynna landet på städernas eller städerna på landets bekostnad.
Det synes att motionären är en rask militär, som vill att valet till dessa nämnder skall gå raskt tillväga.
Sålunda har han uti 7 § föreskrifvit, att det åligger pastor, tror jag, att aflemna utdrag af valprot. inom 24 timmar, och Landsh., sorn äger att uptaga klagomål öfver dessa val, att inom 2 gånger 24 timmar meddela resolution och så vidare.
Dessa föreskrifter utgöra en förändring i våra närvar, former.
Jag önskar visserligen skyndsamhet, der sådan är möjlig, men den brådska, motionären här föreslagit, Den 21 December.
107 tror jag vara ett för stort afsteg från vanliga formen.
Motionären liar jemväl föreslagit i samma §, att Landlös utslag icke lar öfverklagas, men häremot mäste jag opponera mig; jag tror icke det vara lämpligt eller ens rikligt, att i denna enstaka fråga tillerkänna honom en sådan högsta maktens myndighet.
Enligt 13 § skola Länsnämnderne sammanträda 2 gånger årligen.
Jag vill föreställa mig att dessa Läns-nämnders verksamhet skulle bestå deri att de rådslogo och beslutade i förekommande frågor, men ej hade någon verkställande makt; och för denna verksamhet tror jag att de kunde åtnöja sig med ett sammanträde årligen, hvartill, enl. min åsigt, hvarken 14 eller 8 dagar erfordras.
Jag skulle önska och tro, alt
Läns-nämndernes sammanträden kunde förenäs med de nn brukliga landtbrnksmötena, och att 2 ä 3 dagar skulle vara fullkomligt tillräckliga för öfverläggning i Läns-nämnderne om länets angelägenheter.
Uti 14 § är föreskrifvet, alt Landsh. är uti Läns-nämnderne sjelfskrifven ordf.
Jag har sett dessa Läns-nämnder ur den synpunkt att de ej skulle utgöra någon verkställande makt, hvilken deremot tillkommer Landsh., som derföre ej borde, efter min föreställning få i dem utöfva det inflytande, som ordf.-platsen skulle kunna medföra.
Dock borde han alltid ega tillträde till och rätt att yttra sig i Läns-nämnden.
Den 20 § har Frih. von Kraemer redan vidrört, i hvars anmärkn. ronde denna § jag instämmer, i fråga om den der förekommande obeprisade beskattningsrätt.
Men om man af dessa nämnder vill fordra någon nyttig verksamhet, böra de äga rätt att pålägga någon beskattning, ehuru begränsad, såsom kurhusafgiften är inom ett visst belopp på hvarje person af viss proc. af bevillningen.
Då vid sista riksdagen en med denna likartad fråga var föremål för beslut inom Stånden, invändes i allmänhet emot densamma, att någon så allmän anda ännu icke vore utbildad inom landet, att man kunde hoppas, på möjligheten att tillvägabringa dessa nämnder.
Jag erkänner villigt att institutionen är beroende af den allm. andan, men den allm. andan beror också på institutionerne.
Vill man nu vänta med institutionerne intilldess den allm. andan påkallar dem, torde man allt för länge få vänta både på institutionerne och den allm. andan.
Jag hade ämnat att yttra några ord emot denna motion, som nu hvilar på R. o. Ad:sbord, men jag har blifvit förekommen von af Frih. von Kraemer och Hr von Troil, med hvilka talare jag förenar mig till alla delar, öfvertygad att de hafva tillräckligt ådagalagt del overkställbar och onyttiga i denna motion, och hoppas, att det Utsk., lill hvilket motionen remitteras, måtte densamma afstyrka.
Emot det förslag, jag tagit mig friheten att för R. o. Ad. framställa, hafva många anmärkn:r blifvit gjorda under så väl ett föreg:de plenum som äfven under detta.
Man har betraktat frågan ur 2:ne synpunkter, hvilka jag äfven i min motion angifvit nemi. den ekonomiska och politiska.
Hvad den förra 10S Den 21 December. angar, har man sagt, att bristande kommunal-anda skulle motverka inrättningen.
Det är en gifven sak och en erfarenhet, som alla länder kunna bevittna, uti hvilka kommunal-institutioner blifvit införda, eller der man sökt till lif väcka redan befintliga, den nemi. att desse till en början rönt motstånd eller kallsinnighet.
Anledn. härtill är mycket lätt förklarad då nemi. de besvär och kostnader, som på dylika företag nedläggas, utgöra ett förlag, som icke genast bär frugt.
Först sedan skördarne mognat finnér man, att utsädet blifvit nedlagdt i en jordmån, måhända vida frugtbarare än kanske ens såningsmannen föreställt sig.
Men om dessa skördar någonsin skola bringas till mognad, är äfven, nödigt, att deni lemnäs frihet till utveckling, och att man icke beröfvar dem de medel, som för densamma erfordras.
Löwenhjelm yttrade i ett föreg:de plenum, alf våra nuvar. kommunal-institulioner voro tillräckliga, att de icke behöfde förökas, samt att de åstadkommit mycket nyttiga resultater, och yttrade Hr Gr:n derjemte den farhågan, att mitt förslag skulle förqväfva dem.
Möjligen kunna förhällanderne vara olika på olika orter; men på grund dels af egen erfarenhet och dels af hvad jag genom samtal med erfarne män kunnat inhemta, skulle jag tro, att våra närvar, kommunalinstitutioner alldeles icke motsvara, hvad man äger att af dylika fordra.
Den egentliga administrativa makten inom dem, sockennämnderne, äro, genom brist på kraft att verka, föremål för missnöje och obelåtenhet hos hvar och en, som skall deltaga i deras förrättningar.