Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven jag kan göra en eller annan anmärkning mot de efterföljande §§:na, men jag uppskjuter det lill dess vi komma till dem; ty härur endast fråga om grundprincipens antagande.
Om tillämpningen deraf vill jag yttra mig när de särskilda §§.-ne skola afgöras.
Jag hemställer till R. o. Ad., om icke Utsktn gutt fram efter den åsigt att skolan är till endast för att ersätta hvad hemläsningen icke kan åstadkomma; om icke skolan ur en controll derpå att hvad som åligger föräldrarna må blifva uppfyldt; om icke fasta skolan är en examensplats för att utröna huru föräldrarne uppfylla sina åligganden emot sina barn?
När skolan icke går längre i tvångsmedel mot dem, hvilka behörigen uppfostra sina barn, så kan jag icke finna att Utsk:n gått för långt i stränghet; ty det är endast der föräldravården tryter, som skolan såsom tvångsmedel skall vidtaga, och detta tvångsmedel är således behöfligt för att vinna afsigterna med skolundervisningen.
Jag hemställer då till Hr Lefre'n, om han ej, vid jemförelse af denna med efterföljande §§, finner att, der föläldravården är tillräcklig, skolan icke är annat än ett sätt att utröna huruvida föräldrarne uppfylla sina åligganden.
Jag har en informator i mitt hus, men jag skall alltid låta min son examineras i skolan.
Om mödrarna eller fäderne kunna läsa för barn, slår det dem fritt alt göra det; men barnen böra ovillkorligen vissa tider examineras i skolan; hvilket endast kan ske i fasta, men icke uti ambulatoriska skolor, emedan deras organisation icke tillåter det.
Jag har varit uti lång delrätt inom Utsk:n, huruvida ambulatoriska skolor ens skulle få linnas.
Äfven PresteSt:s ledamöter voro de, hvilka ansågo ambulatoriska skolan mera skadlig än gagnelig, — ja till och med ledamöter af BondeSt. voro af samma åsigt; ty då fasta skolan blott skall ersatta bristen uti föräldraundervisningen, så ansågo de det vara tillräckligt att halva fast skola för att pröfva huruvida föräldravården motsvarade ändamålet; men då dertill korn att på mångå orter föräldrarne icke kunna skicka sina barn till fasta skolan och sjelfve voro i belägenhet att icke kunna läsa för barnen, dels emedan deras ekonomiska ställning kunde vara sådan alt de icke hade tillfälle alt uppoffra någon tid dertill, och dt Is emedan deras egen bildning icke medgåfve det, hvaraf följden skulle blifva att de barn, hvilkas föräldrar bodde aflägse ifrån fasta skolan, icke skulle komma i åtnjutande af någon undervisning; så fann man ambulatoriska skolan oundgängligen behöflig, för alt under nyssnämnda förhållande ersätta bristen uti föräldraomsorgen försina barn; och Utsktn hafva således ganska riktigt tillstyrkt de tvångsåtgärder, hvilka jag dock gerna skulle vilja utbyta mot andra, om några lämpligare kunde gifvas.
Hvad^ församlingar!) es afgift till skolundervisningen beträffar, så har 20 11.
O e n 10 Februari e. ui. jag för min del desto mindre kunnat finna den tryckande, som dels smärre församlingar äga alt förena sig om en skola, oell dels, enligt hvad Utsktn tillstyrkt, 5o,ooo rtdr årligen blifva att påräkna till lindring i utgifterna för mera fattiga församlingar; och Utsk:n, som i brist af medel icke kunnat sträcka sig längre, synas mig dock på ett ganska omsorgsfullt sätt hafva bjudit till att förena möjligheten af detta vigtiga ändamål med så liten uppoffring och så ringa tunga för församlingarna som omständigheterna kunnat medgifva.
Jag har ansett mig skyldig alt meddela denna utveckling af de skäl hvarpå CJtsk:n grundat sitt betänkande.
Efler min upp fattning af discussionen, hvilken jag beklagligtvis för mig icke från början afhört, lära de olika meningarne hufvudsakligen vara delade deremellan, huruvida inom hvarje socken skall finnas en fäst skola eller icke; och då jag, som under loppet af 16 ä 17 år inom den socken jag bebor på egen bekostnad hållit en fast skola med sin fasta skollärare, sålunda äger någon praktisk erfarenhet i ämnet, torde det tillåtas mig få tillkännagifva denna erfarenhet, nemi. att skolan på intet sätt lemnat mig det resultat af tillfredsställelse jag hoppats och förväntat, och att jag vid sakens närmare betraktande funnit orsaken dertill just uti skolans fasta natur.
En värd talare, Hr von Rosen, som i detta hänseende trott sig hafva kommit till en motsatt erfarenhet, tyckes grunda sitt omdöme på förhållandet inom en provins, •der fasta skolan är mindre olämplig; men uti de norra trakterna, t. ex. 5 ä 6 mil från hufvudstaden eller t. ex. i den socken jag bebor, som är åtminstone 4 mil lång, för att icke säga ändå mer, ifall jag ville räkna den till sin ytterlighet, torde man finna huru omöjligt det blir att begagna den fusta skolan.
Frågan torde således hvälfva sig emellan deras åsigt, hvilka, i likhet med hvad Utsktn tillstyrkt, önska bestämmandet af en fast skola, och den andra sidans mening, som önskar blott bestämmandet af en fast skollärare, till hvilken sednare åsigt jag sluter mig.
Jag vill icke fördjupa mig uti discussionen öfver detta ämne, af samma fruktan som jag förnummit hos andra talare alt inkomma på punkter uti förslaget, hvilka ännu icke utgöra föremål för Ståndets öfverläggning.
Likväl torde mig tillåtas i förbigående få nämna det jag äfven i andra detaljer fullkomligen instämmer med Hr Lefrén samt delar hans åsigt på grund af min praktiska erfarenhet af frågan; och jag skulle för min del tro, att, när vi komma till afgörandet af den §, som bestämmer ansvar för föräldrar, hvilka vårdslösa sina barns uppfostran, fråga icke kan blifva att sträcka detta ansvar längre än till en viss plikt för försummelsen; ty att fråntaga föräldrarna vården om deras barn anser jag alltför hardt men isynnerhet opraktiskt; ty då det kommer dertill, skall Den io Februari e. m. ■87 det visa sig att communrrna icke kunna åtaga sig den vård, som föraldrar böra egna sina barn.
Hvad skollärarnes löner beträffar, önskar jag att något minimi-belopp icke måtte utsättas, utan alt denna fråga måtte öfverlemrias till socknarnes eget afgörande.
I öfrigt anhåller jag få tillkännagifva, att jag instämmer uti de åsigter, som blifvit uttalade af Hr von Hartmansdorff, Hr Lefre'n och Gr. Taube.
Det missnöje man befarar såsom en följd af de åtgärder, som skulle frambringa det, skulle visserligen förtjena mycket afseende, om man ägde skälig anledn. att befara detta missnöje.
Men jag hoppas, att det icke skall finna mycket skäl för sig; ty hvar och en, som bos sig skulle finna någon benägenhet till missnöje öfver dessa tvångsåtgärder, skall naturligtvis fråga sig sjelf eller någon annan huru denna lag uppkommit.
Om svaret på denna fråga blefve att denna lag utgått från en öfvermakt och vore en följd af dess godtycke, eller ätt massan af dem som lagen gäller icke blifvit hörde, då kunde man äga skäl att förmoda ett sådant missnöje, som man befarar; men då svaret på frågan måste blifva att det är sjelfva folket, som genom dess ombud stiftat lagen, så finner man deruti skäl för den öfvertygelse, att lagen är stiftad till,förmån fördem sjelfva och deras barn, och det är då icke sannolikt att ett sådant svar icke skulle vara tillfredsställande för dem och afböja anledn. till missnöje, som deremot kunde uppstå, om de trodde att det vore en öfvermakts godtycke de hade att tacka för lagen.
Jag vill egentligen blott hem ställa huruvida den taktik kan anses riktig, jag vill icke säga loflig, att, då fråga är om en sak, kasta sig in på andra ämnen, som icke höra till saken och framställa dem i en så förhatlig dager sorn möjligt, för att på detta sätt uppröra sinnena mot den fråga, sora egentligen är för handen-, och sålunda vinna hvad som genom det förevar, ärendets sanna utredning icke kan ernås.
Så tror jag att man, hälgån tili väga, då man, i stället för alt hålla sig vid frågan huruvida en fast eller ambulatorisk skola bör antagas, kommit in på frågan om ansvar för försummelse af föräldrar att vårda och undervisa sina barn.
Det blir tids nog, då man kommer till 12 §:n, att pröfva strängheten utaf det ansvar UIskra i detta hänseende tillstyrkt.
Då skall visa sig den varsamhet, hvarmed Utskra tillvägagatt, da Utskra i afseende på fattiga barn tillstyrkt dels understöd för dem och dels undantag från skyldigheten ait dagligen bevista skolan; med ett ord, man har uppbjudit alla möjliga mildare utvägar genom understöd*, uppmuntran och undantag, för att vinna detta vigtiga ändamål, innan man skridit till strängare åtgärder.
Med ali aktning för det exempel Gr.
Anckarsvärd liemtat från den ort han bebor, hemställer jag likväl till i88 Den i« Februari e. m. honom sjelf och till Ståndets öfrige ledamöter, sorn löst delta betänk., om icke man har alt vänta ett annat förhållande af de fasta skolorna, sedan väl underviste lärare komma att öfvertaga skolstyrelsen, sedan en skoldirection inom hvarje församling blir tillsatt, och då församlingarnes pastorer blir ålagdt att hvarje vecka besöka skolan.
Jag tror att den fasta skolan skall hafva det företräde framför den ambtilatoriska, som nödvändigt mäste blifva en följd af den fördelaktigare belägenhet, hvaruti en på bestämdt ställe etablerad person befinner sig framför den, sorn utan stadigt hemvist kringvandrar från det ena, stället till det andra oell lefver måhända på matsäck och livad han medhar i brännvinsflaskan.
Frågan är så vigtig, alt det tor de ursägtas om discussionen äfven af mig kommer att något ytterligare förlängas i följd af hvad en vard ledamot nyss yttrat.
Jag tog mig friheten, då jag förra gången hade ordet, att yttra några betänkligheter i afseende på antagandet af fasta skolor, och dessa betänkligheter hemlade jag från en på egen mångårig erfarenhet grundad sann och innerlig öfvertygelse alt fasta skolor i allmänhet äro olämpliga för vårt land; emedan hufvudsakliga olägenheten af dessa skolor består deruti, att när afståndet till skolan är öfver J-:dels mil, blir det snart sagdt omöjligt för barnen att besöka densamma.
Jag skall icke repetera hvad jag i delta hänseende redan yttrat; men med anledn. af hvad min värde vän, Ilr Ribbing, nämnt rör:de den förmenta fördelen af bildade skollärare, har jag trott mig böra erinra, att jag äfven, på grund af min egen erfarenhet, med den värda talaren hyser en motsatt öfvertygelse, nemi. att lärare med högre bildning oftast äro för dylika skolinrättningar sämre än de lärare, hvilka stå på en lägre bildningsgrad.
Vid den skola, som jag sjelf för många år sedan inrättat på min egendom, har jag erhållit K.
M:s nåd. resolution på turberäkning för den lärare, som dervid anställes, i händelse lian är prest.
Vid ett ombyte af pastor, för några år sedan, erhöll jag en prestman från något af läroverken, som med mycket nit för sitt lärarekall förenade insigt och skicklighet dertill.
I samråd med honom reorganiserade jag skolan, hvarvid ifrågakom huruvida jag borde upplifva den af Konungen mig nådigst beviljade fördelen att antaga en skollärare af bildade classen; men han afstyrkte det uti en skriftligen uppsatt, väl resonerad, högst intressant promemoria, deruti han utvecklade skälen, hvarför till lärare i folkskolor borde användas folkets egna barn, och hvaribland hufvudsakligaste skälet bestod deruti, att skolbarnen derigenom uppmuntrades till flit, för att uppnå samma kunskapsmått sorn deras likar, hvilka voro deras lärare.
Jag följde hans råd och tog en bondgosse från en vexelundervisningsanstalt hos min bror i Nerike till lä - Den 10 Februari e. m.
.89 lare uti den af mig inrättade skolan, och försöket lyckades så förträffligt, att ingen af de skollärare utaf bildade classen, jag förut haft, uppfyllt sitt kall såsom denne, hvilken icke gått längre i bildning, iin sorn kan erhållas vid en vanlig lancasterskola på landet.
Jag hade hoppats att under förlidne sommar kunna inbjuda några ledamöter af Representationen, för att vid denna skola se ett försök af min pastor att på ett lättfattligt sätt bibringa skolbarnen en grammatikalisk bildning, hvilket försök lyckats ganska väl; men jag ansåg denna insigt icke vara så allmänneligen inhemtad, att jag ville framställa skolan till något närmare betraktande.
Dock är jag öfvertygad att skolungdomen nästkommande sommar med heder skall kunna bestå en sådan examen till sann tillfredsställelse för dem, som skulle vilja bevista densamma.
Härifrån kommer jag till den slutsatsen, att det icke är på den högre bildningsbanan man bör söka subjecter till undervisningens meddelande uti en folkskola, aldraminst då läraren är fast men skolorna förlagda på lämpliga ställen inom socknarna.
I strid med Hr Ribbing anser jag således det mest lämpliga och omtänksamma sättet till folkundervisningens befrämjande bestå deruti, att man lill lärare uti folkskolorna använder allmogens egna söner, hvarigenom man ufren vinner den fördelen att man slipper en ny embetsmanna-corps, hvars anspråk på pensioner af Staten icke skulle kunna lemnäs utan afseende.
Anckarsvärds yttrande, så vidt det afsåg hvad jag nämnt rör:de egenskaperna hos de lärare, hvilka i folkskolorna böra användas, får jag äran erinra derom, att jag ingalunda ansett dessa lärare böra hemtas från de mest bildade classerna, enär jag i detta hänseende instämt med Utsktn, hvars fordringar på lärlingarna icke sträcka sig mycket långt öfver förmågan att läsa och skrifva.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen rörtde i §:n fulländad.
Landtm, upptog nu de anmärkntr och förslag till ändringar, som blifvit gjorda i afseende på 1 och 2 mom. i 1 §:n.
Jag får blott nämna, att jag gillar den af Hr Tersmeden tillstyrkta redaclionsförändringen, och att jag äfven i mitt förslag iakttagit densamma.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då meningarna tycktes vara ense derom, att orden ”kyrkoherden och” borde utgå utur 2 morn., Hr Landtm, fick till R. o. Ad. hemställa, om Ståndet, vare sig att det bi fö 11 e
Utsktns förslag i öfrigt eller att det antoge Hr von HartmansdorlFs för - igo Dm io Februari c. m. slag, i alla fall ville bestämma alt orden ”kyrkoherden och” borde utgå.
Hr Landtm, lät uppläsa Hr von Hartmansdorff^ förslag till förändrad redaction af i och 2 mom. så lydande: ”1 mom.
I hvarje socken skall vara minst en lärare, som i fast eller flyttande skola meddelar undervisning; dock må tvänne eller flera sccknar om en lärare sig förena, der folkmängden är så ringa, att en lärare kan ändamålsenligt bestrida undervisningen, samt localförhållandet för öfrigt sådant medgifver.” 2 mom.
”Lärares antagning och undervisningens handhafvande skola, på sätt här nedan bestämmes, besörjas af en skolstyrelse.
Denna styrelse föreslår och sockenstämman afgör, om undervisningen skall vara omgående eller meddelas i fast skola.” Sedan Hr Landtm, erinrat, att han först lomme att framställa propos. å Utsklns förslag och derefter på Hr von Hartmansdorff!!, hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag i 1 och 2 inom. af 1 §:n.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Hr von Hartmansdorff^ förslag till samma båda morn.
Hr Landtm, förnyade sin proposition till bifall å Utsktns förslag i 1 och 2 momenten.
Ropades starka ja, blandade med mångå nej.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverrösta! nej, begärde Hr von Hartmansdorff votering.
Hr Landtm, föreslog, att ja-propos:n måtte komma ali innehålla bifall till Utsk:ns förslag; och contra-propos:n till Hr von Hartmansdorff!;.
Jag förmodar att den lilla redac tionsförändring jag föreslog kommer att äga rum, äfven om Hr von Hartmansdorff!; förslag icke antages.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att Ståndet'redan beslutat uteslutande af orden ”kyrkoherden och” utur 2:a morn., vare sig att Utsk:ns eller Hr von Hartmansdorff!; förslag af R. o. Ad. antogs.
Den som bifaller i:a och 2ta mom. i 1 §:n af det i Stats- samt Allm.
N:o 128 framställda förslag, voterar ia; Den 10 Februari e. m. ‘9l den det ej vill, voterar nej ; Vinner nej, antager R. o. Ad. det af Hr von Hartmansdorff i ofvannämnda afseende framställda förslag.
Ja — ig.
Landtm, yttrade, att emot 3:e mom. i i §:n blifvit anmärkt, att efter ordet ”kungjord” borde införas orden derest behörig sökande till lärarebefattningen kan erhållas.
Ståndet afgjort för hållandet med de fasta skolorna, har jag ingenting att erinra mot stadgandet i denna §, så vidt det rörer dem; men i slutet förekommer en bestämmelse, som jag skulle önska blifva förändrad.
I stället för orden i sista raden uti 3 morn.: ”1 afseende å bibringandet af här nedan bestämda minimifordringen af kunskaper,'” skulle jag önska att det måtte heta: i afseende å bibringandet af här nedan bestämda kunskaper.”
Jag medgifver att, på sätt Hr von Hartmansdorff begärt, orden minimifordringen af, må utgå, hvaremot jag anhåller att det af mig föreslagna tillägget måtte äga rum.
Då Utsk:n i 3 §:n färeslagit seminarier för bildandet af lärare, och R. o. Ad. i dag antagit ettstadgande, enl. hvilket embetsmyndigheter äga att pröfva föreskrifterna rör:de fordringarna på lärarne; så anser jag Hr von Hohenhausens förslag onödigt och anhåller derföre om bifall på Utsk:ns förslag, sådant det är.
Deremot har jag ingenting att invända mot den af Hr von Hartmansdorff föreslagna rättelse i redactionen, enl. hvilken orden ”minimifordringen af” skulle utgå.
Jag anhåller att mine vär de motståndare, så väl som de der dela tänkesätt med mig, icke ville återkomma med påståendet att all rättelse är umbärlig, derföre att i mom. är antaget; ty om man lager för gifvet att ingenting är bestämdt afgjordt, så är all öfverläggning om de följande §§:na öfverflödig.
Jag lättade icke riktigt, om Hr Råfelt bestridde den af mig föreslagna förändringen eller icke.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att orden "minimifordringen af” i slutet af 3:e mom. borde utgå.
Uppå derefter framställd propos. blef Utsk:ns förslag till 3:e moni, i öfrigt bifallet.
IQ2 Den io Februari c. m.
Jag belilagar att R. o. Ad. icke ville göra afseende på Hr von Hohenhausens förslag.
Det gör att författningens tillämpning blir ännu omöjligare.
Jag reserverar mig derföre mot beslutet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att vid 4;de mom. den anmärka, blifvit gjord, att åt consistorium borde öfverlemnas att bestämma den tid, hvarunder de fasta skolorna skola hållas öppna.
Jag anser skolstyrelsen i hvarje församling vara behörig myndighet alt måhända gemensamt med sockenstämman utsätta skolterminen, samt att domcapillet icke må befatta sig dermed, förr än tvist uppstår om lämpligaste tiden dertill.
Jag har trott att man ej borde föreskrifva, att skolan skall hållas öppen minst åtta månader om året.
Men då i åtskilliga församlingar flera skolor komma att inrättas, tolde det måhända vara lämpligast att endast säga, det undervisning skall meddelas vissa månader af året, på det att tiden närmare må lämpas efter hvad särskilda omständigheter på olika orter kunna fordra.
Hr Le fre'n , Joli.
Pehr; Jag kan icke annat än förundra mig öfver, att, då man så ofta vid denna riksdag hör att få saker äro önskligare och nyttigare än communal-förvallning, man likväl i detaljerna icke vill organisera denna förvaltning så att den motsvarar sin bestämmelse.
Hvarföre skall t. ex. i förevar, afseende domcapitlet tillkomma en rättighet, som lämpligare bör ligga i skolstyrelsens händer.
Då folket sjelft får bestämma sådana detaljer, vänjer det sig äfven att bedomina och urskilja hvad som ar mest lämpligt.
Jag anser Utsk:n hafva orätt föreslagit, att de fasta skolorna öfver hela Svea land skola vara öppna till undervisning under 8 månader om året, och att lämpligare varit alt endast säga att de skola vara öppna vissa månader af året, med rättighet för municipalförvaltningen att efter särskilda locala omständigheter och öfriga förhållanden bestämma tiden under hvilken skolan årligen skall hållas öppen.
För att sluta tvisten rör:de 4 morn. af t §:n, anhåller jag att R. o.
Ad. ville kasta ögat på den i 5 §:n.
Hr Frih. o. Landtm, afbröt Hr von Rosen samt erinrade det R. o. Ad. förklarat öfverläggningen fulländad rör:de i §:n, och att de yttranden, som nu afgåfves, således egentligen borde inskränka sig till korta framställningar i afseende på de propositioner, som kunde komma att göras.
I sammanhang med hvad Hr Frih. o. Landtm, nu yttrat, får jag förklara, att det i min öfvertygelse går an alt uppskjuta 4 morn. af denna § till dess i5 §:n Dan 10 Februari e. m. ig3 i5 §:n förekommer, hvilken handlar om församlingarnes rättighet att bestämma disciplinen inom skolorna.
Förenande mig uti den af Hrr von Hartmansdorff och Lefren yttrade åsigt, får jag till stöd för densamma tillägga det ytterligare skälet, att om en församling i anseende lill sin vidd skulle hafva behof af 2:ne skolhus, så kunde undervisning icke meddelas 8 månader på hvarldera stallet; hvaraf således synes, att det är nödvändigt att sätta vissa månader i stället för åtta.
Om domcapillet ellei- skolstyrelsen skall bestämma tiden för årliga undervisningen, kommer att afgöras då vi hinna till i5 §:n, om hvilken jag således icke anticipationsvis vill yttra mig.
Hr von Hohenhausen: Sedan R. o. Ad. en gång förklarat öfverläggningen om denna § fulländad, liar jag ansett mig icke böra deltaga uti discussion särskildt öfver moni.; ty om vi åter skulle inlåta o-.* i discussion deröfver, skulle många nya förslag kunna tillkomma, hvilket icke vöre öfverensstämmande med gällande och hittills iakttagna former.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s förslag oförändradt.
Hr Landtm, yttrade alt Gr.
Taubes förslag innehölle, ali åt consistorium borde öfverlemna?
att bestämma den tid, hvarunder de fasta skolorna skola hållas öppna.
Efter livad jag vill påminna mig, tog jag mig friheten göra den framställning att åt domcapitlet måtte öfverlemna?
att, efter församlingens hörande, bestämma liden för skolornas årliga verksamhet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Gr.
Taubes förslag.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att ett annat yrkande varit, att Utsklns förslag till 4 moni. måtte bifallas, blott med den förändring att orden minst åtta månader skulle utbytas emot orden vissa månader; hemställande Hr Landtm, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag.
Hr Landtm, föi klarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöls till nästa plenum.
Landtm, yttrade, att nästa plenum komme alt böljas kl. 9 på morgonen, ett förhållande, som äf20 H. jg4 Den 10 Februari c. ro. ven framdeles understundom torde komma att äga rum, då göromålens mängd sådant fordrade.
Lades på hordet Stats- och BancoUtskms utlåt.
N.‘o i anledti. af väckta motioner, att piivatbankernes sedlar må i kronouppbörden emotlagas.
Ad. åtskiljdes kl. to om aftonen.
Edem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Lördagen den i3 Februari 1841.
Justerades pleni-prot. för den 3o sisth Januari f. m.
Som ännu mycket återstår af betänk, angrde folkundervisningen, och derefter i ordningen förekommer ett betänk., som torde draga länge nog ut på tiden innan det hinner att afgöras, nemi. det om privatbanker; så hemställer jag, om ej betänk, ang-.de cabinettscassan, som nu ligger på R. o. Ad:s bord, finge framflyttas på listan att förekomma till pröfning näst efter de begge befänhanden, som sednast framflyttades, hvarigenom det komme att stå näst framför fi agan om lagen för privatbanker.
Taube, Guslaf Joli., förenade sig med Hr von Hartmansdorff.
Uppå derefter framställd proposition beslöt R. o. Ad. alt StatsUtskts utlåt.
N:o 427 skulle på föredragningslistan framflyttas näst före Banco- och LagUtskms utlåt.
Ilr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande :
Med anledn. af det sedan ett plenum tillbaka afgjorda Stals- samt Allm.
N:o 138, angtde åtskilliga ön St.
Barthelemy ronde förhållanden, väcker jag efterföljande motion:
Då, oaktadt R.
Stis lind. skrifvelse lill K. M. af den 18 Juli 1818, "alt ön St.
Barthelemy måtte till den högstbjudande försäljas," någon sådan åtgärd ännu icke kunnat vidtagas, och denna ö, långt ifrån att tillskynda Riket något gagn, tvertom tillskyndar det förluster, så föreslår jag, "att R.
St. ville uti en und. skrifvelse till K.
M. förklara," att Den i3 Februari f. ra. de för sin del medgifva, att ön St.
Barthelemy måtte få till
Danmark aft rädas emot det att Sverige erhåller tullfrihet i Öresund, så framt Danmark vid derom öppnade underhandlingar till denna
Ira nsac tion skulle utan några vidare uppoffringar å Sveriges sida finnas villigt; dock att med denna afträdelse fästes det villkor, att Danmark e mottager ön i det fin andelia tillstånd, hvaruti den sig för närvar, befinner, så alt icke Sverige, emot 11.