Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flera förslag i detta hänseende framställdes, men man ansåg slutligen, att öfverlemnandet af Riddarhusets guldmedalj vore det mest passande sättet att uttrycka R. o. Ad:s tacksam - 94 Den 4 JI a r s. het, isynnerhet som denna medalj redan en gång förut blifvit för likartade, ehuru vida underlägsna förtjenster, utdelad.
Vid 1818 års Riksdag beslöt R. o. Ad. med acklamation att denna medalj skulle gifvas åt Frih.
Klingsporr, hvilken, ij egenskap af Riddarhus-Direktör, haft tillsyn öfver en å Riddarhusets yttre murar verkställd reparation.
Hr von Hartmansdorff har förklarat sin synnerliga belåtenhet med Frih.
Bennets tillgöranden och har äfven medgifvit att de äro mera än vanliga.
Jag hemställer till Ilr von Hartmansdorff serskildt och (ill det Högh Ståndet i allmänhet, huruvida en penningesummas öfverlemnande till Frih.
Bennet kan anses vara ett passande och R. o. Ad. värdigt sätt att afbörda den tacksamhetsskuld, hvari R. o. Ad. till nämnde Frih. står.
Det har blifvit anmärkt, att denna medalj icke blifvit gifven åt någon annan än Prof.
Fryxell och att den i allmänhet skulle utdelas för vetenskapliga förtjenster.
Jag tager mig, i anledn. häraf, friheten att erinra om hvad jag nyss nämnde ang:de Frih.
Klingsporr, hvars förtjenster icke äro att jemföras med Frih. Bennets.
Detta är ett prejudikat i frågan och för öfrigt har Riddarh.Utsk. för sitt beslut ej haft någon ledning af några föreskrifter i afseende å meddaljens utdelande.
Ad. kan gifva medaljen åt hvem Ståndet behagar, så snart R. o. Ad. vill belöna en verklig förtjenst.
Af dessa skäl hemställer jag huruvida icke R. o. Ad. ville förena sig i det beslut, Riddarh.Utsk. tillstyrkt.
Hr Adelborg, Anders Otto: Då R. o. Ad. skall lemna en gärd af tacksamhet och aktning åt en person, den der icke allenast nedlagt möda och besvär i ett arbete, utan äfven utfört detta arbete med den omsorg och den grannlagenhet, som ifrågavande arbetes art påkallat, så tror jag icke, alt R. o. Ad. kan aflöna en sådan person efter hvad arbetet kan anses vara värdt.
Jag anser således det vara med R. o. Ad:s värdighet öfverensstämmande att låta belöningens värde öfverstiga arbetets och finner, af detta skäl, den af Hr von Hartmansdorff föreslagna summan vara allt för ringa.
Dessutom tror jag att i fall R. o. Ad. öfverlemnat verkställandet af ifrågavar:de arbete åt en person, hvars lefnadsyrke det varit att sådant arbete utföra, hade kostnaden blifvit vida högre.
Då nu detta arbete blifvit verkställdt af en utaf R. o. Ad:s egna ledamöter och utfördt med sådan omsorg, alt raan icke kunnat fordra det af någon icke hithörande person, så anser jag för min del att R. o.
Ad. bör gifva ett sådant vedermäle af sin erkänsla, som till fullo motsvarar det förtjenstfull i arbetets åtagande och bringande lill slut.
Man bar sagt, alt det icke vore lämpligt att låta detta vedermäle beslå uti Riddarhusets stora medalj och jag är äfven af denna mening.
Jag anser denna medalj ej vara ämnad att belöna andra förtjenster än sådana, som förvärfvas genom ett materiell arbetes skickliga utförande eller en deröfver häfd tillsyn.
Om äfven medaljen en gång blifvit för ett dylikt ändamål begagnad, bör, enl. min åsigt, ett sådant användande deraf icke Den 4 Mars. 95 för andra gången ega runi, helst medaljens värde icke upväger det arbete, som i förevande fall blifvit nedlagdt.
Denna fråga är af ganska grannlaga beskaffenhet och så grannlaga, att jag skulle önska, det R. o. Ad. tilläte, att hela saken till Utsk. återförvisades, för att der undergå förnyad behandling, samt möjligen föranleda till föreslående af en äreskänk i silfver eller guld, såsom ett lämpligt uttryck af R. o. Ad:s välbehag öfver det sätt, hvarpå Frih.
Bennet vårdat sig om R. o. Ad:s gemensamma egendom.
Det arbete, som Frih.
Bennet nedlagt pä ordnandet af Riddarlius-salen, har varit af sä vidsträckt beskaffenhet, att den, som icke känner förhållandet, icke kan derom göra sig begrepp.
Detta arbete har fortvarat under flera år.
Alla vapenplåtarne hafva blifvit nedtagna och renoverade, många af dem helt och hållet ommålade.
Om man lill detta arbete användt handtverkare, hade den af Hr von Hartmansdorff föreslagna summan icke pä långt när betäckt omkostnaden, och arbetet hade enl. all sannolikhet icke blifvit sådant, som det nu är.
Ad. bör bifalla Riddarh.Utsk:s hemställan. R. o. Ad:s belåtenhet med arbetet nttryckes i sådant fall icke genom ett visst penningehelopp, utan genom ett vedermäle af R. o. Ad:s tillgifvenhet och aktning, uppå hvilket, enl. hvad man bör kunna vara förvissad om, en sådan ledamot af R. o. Ad., som Frih. Bennet, sätter vida högre värde än på en peuningesumma, om den än mycket öfverstege medaljens verkliga värde.
Jag anhåller således, att Riddarh.Utsk:s hemställan i denna punkt måtte bifallas; men skulle R. o. Ad., på sätt Hr Adelborg föreslagit, återremittera frågan, så anhåller jag, att Riddarh.Utsk. måtte föreslå en vida högre summa, än den Hr von Hartmansdorff angifvit, för att användas till anskaffande af en lämplig äreskänk åt Frih. Bennet.
Jag hade trott Riddarh.Utsk. hafva genom sitt förslag åsyftat, att Frih.
Bennet icke skulle vidkännas någon förlust medelst utförandet af det arbete, han för Riddarhusets prydnad verkställt.
Sedan jag nu hört, att den föreslagna medaljens värde icke motsvarar detta arbete, instämmer jag helt och hållet i Hr Adelborgs mening, att R. o. Ad. bör gifva en så tillräcklig äreskänk, att han fullt betäcker Frih.
Bennets omkostnader och mera dertill.
Derföre vill jag gerna medgifva en återremiss till Riddarh.Utsk., så att det må kunna föreslå ett lämpligare vedermäle af Adelns tacksamhet än ifrågavar:de medalj, hvars öfverlemnande åt Frih.
Bennet jag på förut anförda skäl funnit ej höra ega runi.
Jag måste erkänna, att jag finner, det man trädt grannlagenheten något för nära genom den konversation, som i detta ämne upstått.
Jag för min del tror, att Frih.
Bennet, hvars artistiska kunskaper ingen lärer vilja bestrida, visst icke sätter något värde på det peknniära vedermäle af R. 96
Den 4 Mars. o. Ad:s välvilja, man här velat lemna honom.
Jag förnyar den hemställan jag förut gjort och får tillika gifva tillkänna, att jag befarar, det Riddarh.Utsk., ifall punkten återremitteras, kommer att vidblifva sin redan yttrade åsigt, att det med R. o. Ad:s värdighet mest öfverensstämmande sätt att betyga Frih.
Rennet sin tacksamhet vore att till honom öfverlemna en medalj, som R. o.
Ad. en gång förut förärat en af dess ledamöter för ett vida ringare bestyr.
Då Riddarh.Ulsk:s ordf:de ännu en gång låtit Ståndet höra hvad han förut yttrat, vill jag för min del icke återuprepa hvad Hr Adelborg sagt utan får med honom mig i allo förena.
Ifall R. o. Ad. skulle besluta att återförvisa saken till Riddarh.Utsk., kunde det hända, att Utsk., som kommit in på sparsamhetens väg, föresloge en gåfva, som icke motsvarade det värde, R. o. Ad. anser densamma böra ega.
I sådant fall skulle återremissen ej leda till det resultat man önskat och jag tror derföre att det vöre lämpligt, om R. o. Ad. bestämde den summa, hvartill äreskänken ansågs böra upgå.
För min enskildta del anser jag denna summa böra utgöra minst 1,000 R:dr rgds.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, och efter först till bifall och sedermera till återremiss å denna § framställde, med blandade Ja och Nej, besvarade propos:r, framställde Hr Gr. o.
Landtm, förnyad propos. å bifall samt ropades dervid starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå IIr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg denna propos. besvarad med öfvervägande Ja. Gr. von Rosen, Fredr.
Carl, begärde votering.
Då votering är begärd och kommer att ega rum, sä får jag anhålla, att voter:s-propos:n mätte erhålla sådan lydelse, alt den, som bifaller Utsk:s hemställan, röstar ja och den, som ogillar densamma, röstar Nej samt att, i fall nej vinner, R. o. Ad. har beslutat, att en gåfva, till ett värde af minst 1,000 R:dr rgds, skall Frih.
Rennet föräras.
Hr von Hartmansdoff:
Jag afstår från min anhållan om återremiss och förenar mig med Hr Adelborg. Frih.
Palmstjerna, Carl Ollo: Det förslag, Hr Adelborg nu afgifvit, har icke, så vidt jag rätt upfattat discussionen, blifvit framstäldt under ofverläggningen utan först sedan densamma, uppå Hr Gr. o. Landtrms propos., förklarats vara fulländad.
I sitt första yttrande och äfven i det andra, ehuru deri omnämndes en bestämd summa, begärde Hr Adelborg återremiss af punkten.
Först sedermera framkom Hr Adelborg med förslaget, att R. o. Ad, genast skulle bestämma det belopp, hvartill den ifrågasatta äreskänken skulle upgå.
Hade förslaget blifvit framstäldt under discussionen, skulle jag hafva funnit mig föranlåten att det - Den 4 Mars. 97 detsamma bestrida, men då det endast var fråga om återremiss, ansåg jag Riddarh.Utsk. vara den rätta auctoriteten att bedöma det arbete, som blifvit af Frih.
Bennet verkstäldt, samt att föreslå det vedermäle af R. o. Ad:s erkänsla, som derför borde honom tilldelas.
Jag bestrider således den propos., som nu sednast blifvit begärd.
Jag hade kanhända gjort rättast i fall jag afbidat Hr Gr. o.
Landtrms framställning huru han upfattat de yrkanden, som under discussionen blifvit gjorda, men hvad jag med säkerhet tror mig kunna påstå är, att jag under öfverläggningens gång yttrade, att R. o.
Ad. borde besluta att förära Frih.
Bennet en gåfva af minst 1,000 R:drs värde.
Vid Frih.
Palmstjernas yttrande derom, att Riddarh.Utsk. skulle vara bäst i tillfälle att bedöma hvad Frih.
Bennet uträttat, ber jag att få göra den erinran, att jag icke kan finna, det Riddarh.Utsk. kan taga mera kännedom af detta förhållande än hvar och en af R. o. Ad:s vid Riksdagen närvar:de ledamöter samt att jag således anser
Ståndet i sin helhet vara fullt ut lika kompetent att bedöma denna sak, som Riddarh.Utsk.
Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att innan öfverläggningen förklarades slutad, icke mer än 2:ne propos:r varit begärde nemi. å bifall och återremiss samt att R. o. Ad. således torde finna att endast dessa 2:ne yrkanden kunde blifva föremål för den begärda voteringen.
Uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den, som bifaller det uti Riddarh.Utsk. i 12 § af dess Mern.
JVs 5, gjorda förslag i fråga om präglandet af en medalj för att öfverlemnas till Frih.
Bennet, röstar Ja; den det ej vill, röstar
Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de mot Utsk:s förslag gjorda anmärkn:r föranleda till nämnde §:s återremitterande.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 44.
Som man, under öfverläggningen upgifvit, att värdet af den medalj, hvilken R. o. Ad. nu beslutat förära Frih. _ Bennet, icke, såsom jag förmodat, motsvarar hvad den å detta rum verkställda reparationen skulle hafva kostat, om hon, för Riddarhusets räkning, förrättats: så hemställer jag, att Riddarh.Utsk. måtte åt Frih.
Bennet föreslå en lämplig godtgörelse, samt anhåller att denna min motion måtte blifva till Utsk. remitterad. 5 H. 7 98 Den 4 liars. § 13 bifölls. § 14 lades till liandlingarne. § 15 bifölls. § 16.
Mig synes att Ståndet icke borde på förhand fatta beslut derom, att Riddarh.Direkt, skall upgöra någon öfverenskommelse om gaslysning i detta rum.
Det synes mig i allmänhet vara olämpligt, att begagna sådant lysningsämne, der det mycket talas och der man behöfver hafva sina lungor så friska som möjligt.
En hvar, som vistats i rum, uplysta med gas, har utan tvifvel förnummit, att luften der både luktar illa och är tung för bröstet, oberäknad den yärme, som tillika upkommer.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. i detta fall icke ville gifva Riddarh.Direkt, något bemyndigande, utan att det måtte blifva föremål för Ståndets eget beslut, antingen vid denna eller vid en blifvande Riksdag, huruvida Riddarhuset skall med gas uplysas eller icke.
Den erfarenhet man vid detta Riksmöte kommer att inom andra Stånd i detta hänseende förvärfva, skall, såsom jag förmodar, bekräfta hvad jag nu yttrat om ifrågavande lysningsämnes otjenligliet i rådplägande församlingars rum.
Jag för min del tror, att man icke behöfver någon annan erfarenhet i förevar:dc fall än den, som redan inhämtats genom besök pä Landtm:s-klubben, hvarest luften blifvit mindre angenäm att inandas sedan gaslysning derstädes infördes.
Jag kan således icke annat än förena mig i Hr von Hartmansdorffs framställning.
Den erfarenhet
Hr von Hartmansdorff åberopat i afseende å gaslysningens skadlighet för lungorna, dä man måste ofta och länge tala i rum, der detta lysningsämne begagnas, denna erfarenhet har jag olyckligtvis varit i tillfälle att under en tid af 25 år göra.
Jag har nemi., till följd af tjensteåliggande, varit under nämnde tidrymd nödsakad att ofta under flera timmar tala högt i rum, som varit af gas uplysta, och jag kan intyga, att gasen inverkar menligt på lungorna eller åtminstone på talorganen.
Jag kan icke fordra, att någon af R. o. Ad:s ledamöter skall komma ihåg hurudan min organ var för 25 år sedan, och således vara i tillfälle att jemföra förr och nu i detta hänseende, men jag sjelf känner till min stora afsaknad, huru försvagad min stämma under denna tiderymd blifvit, och kan således icke annat än på det högsta afstyrka,R. o.
Ad. från beslutet att låta Riddarhns-salen medelst gas uplysas.
Jag anser derföre, att denna punkt bör läggas till handlingarne med förbehåll för Ståndet att deröfver framdeles besluta.
Riddarh.Ulsk. har egentligen grundat-sitt lillst yrkande på den omständigheten, alt gaslysningens införande i Den i Mars.
Riddarhus-salen skulle leda till besparing.
Men sedan flere talare motsatt sig detta förslag, enär inandaudet af luften i rum, der gaslysning begagnas, är för lungorna skadligt, vill jag icke påyrka II. o. Ad:s bifall lill nu förevande punkt.
Efter först lill bifall å denna § framställd, men med
Nej besvarad propos., hemställde Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. behagade förbehålla sig att framdeles om gaslysnings anbringande ä Riddarhuset besluta och f. n. blott lägga förevande § till handlingarne.
Ad. fann för godt att, såsom TJtsk. tillstyrkt, förklara Riddarh.Direktm sin tillfredsställelse och sitt välbehag öfver det sätt, hvarpå Riddarhus- och Stifts-ärenderne blifvit sedan sista Riksdag af Direktm förvaltade.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. remitterades till Riddarh.Utsk. den af Hr von Hartmansdorff under öfverläggningen om Riddarh.Utsk:s nu pröfvade Mern. väckte motion, att nämnde Utsk. måtte inkomma med förslag till lämplig godtgörelse förde omkostnader Frih.
Bennet haft för Riddarhussalens iordningställande.
Med erinran att R. o.
Ad. enl. 37 § Riddarh.Ordn. borde vid hvarje Riksdag in pleno utse en af sju ledamöter bestående Riddarh.Direkt., genom val serskildt till Ordf:de jemte Suppleant och serskildt till öfrige Ledamöter jemte trenne Suppleanter, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade företaga dessa val Lördagen d. 18 dennes; hvilket bifölls.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk.rn inkomne Utlåtm, Mern. och Betänk, nemi. från Stats- Utskottet:
JVs 56, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de eftergift till förmån för Carlstads stads-församling af Kronans rätt till ett efter näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf.
JVZ 57, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de eftergift till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubb- och Enkhus-inrättuing af Kronans rätt till dana-arf efter enkan Charlotta Elisabelh Bång och jungfru Christina Lundström. Banko-Utskottet: JV? 15, öfver ett af Handlanden M. W. Lindström gjordt ackords-anbud.
M 16, i fråga om afskrifning af ett i Banko-Diskontverket af numera afl.
Gårdsegaren J. E. Bovin uptaget län. 7* 100 Den 4 Mars JM 17, i fråga om lönevilkoren för läkaren vid Tumba bruk.
M 18, öfver ansökningar af Prosten 0. U.
Arborelius och Handlanden E. G. Arborelius om eftergift af öfverränta å Diskont-lån.
JM 19, i anledn. af erhållen återremiss af Utlåt.
JVa 9.
JM 20, i anledn. af väckt fråga derom, att Filial-Banksassignationer må betraktas lika med de af Låne-Kont:n utfärdade assignalioner.
Jl? 21, i anledn. af Vaktmästaren vid Tumba J. F.
Forslunds ansökning om löneförhöjning.
JM 22, i anledn. af Enkan Anna Catharina Asps ansökning om hyres-ersättning.
JM 23, i fråga om afskrifning af 4 stycken från Låne-kont. i Malmö utgifna diskont-lån.
JM 24, i anledn. af väckt motion om utgifvande från BanKen af 10,000 R:dr till afl.
Skottes sterbhus-delegare.
Lag-Utskottet: JV2 12, i anledn. af väckt motion om upliörande af rättigheten att börda jord å landet.
Onsdagen den 8 Mars 1854.
Justerades 9 Prot.-Utdr. för d. 4 dennes.
Bennet, Stephan:
Den betydelsefulla och hedrande utmärkelse, hvilken inom detta Stånd blifvit åt mig besluten, skall jag hafva äran med vördnadsfull tacksamhet emottaga, ej såsom belöning för någon häfd möda, ej såsom vedergällning för gjorda upoffringar, ty med lyckan att få gagna detta Ständ blandar sig den fosterlandskänsla, som gör mödan ljuf och ej vet af någon upoffring.
Men jag skall emottaga den såsom ett hedrande bevis på R. o. Ad:s ädla välvilja att gifva sitt bifall till en, åtgärd, som deras öfverseende Den 8 Mars f. m. 101 funnit motsvara detta Stånds heder, en åtgärd, hvilken jag kunnat vidtaga just genom det förtroende, hvarmed jag af R. o.
Ad. blifvit hedrad.
Mina känslor vid detta tillfälle kunna icke vara Eder obekanta; ty säkert hafva många af Eder, Mine Hrr, ofta rönt tillfredsställelsen af andras bifall öfver edra åtgärder.
Hvad jag i detta ögonblick erfar, kunnen J lättare fatta, än jag förmår uttrycka med min djupa, min innerliga tacksamhet, hvilken jag nu inför
Ståndet har äran nedlägga och anhåller vördsamt att städse få vara innesluten i Hr Gr. o. Landtm:s samt II. R. o. Adis välvilja och benägenhet.
Efter detta anförande tilläde Frih.
I afseende å den af Hr von Hartmansdorff ifrågasatta ersättning, får jag med all tacksamhet för den 111ig visade välvilja af den värde motionären, hvars afsigt jag ingalunda misskänner, vördsamt tillkännagifva, att för det af honom afsedda ändamål jag icke kan lemna några uplysningar, hvarföre jag ock lika vördsamt anhåller att Riddarh.Utsk. icke heller måtte begära sådana af mig.
Med tillkännagivande, alt Ilr Bogeman, Carl Adolf, och Hr af Geijerstam, Carl, såsom ledamöter af BankoUtsk., begärt och erhållit ledighet under 3:ne veckors tid, den förre från d. 13, och den sednare från d. 14 dennes, anmodade Hr Gr. och Landtm.
Hrr Elektorer att sammanträda till val af 2:ne ledamöter i nämnde Utskott under de permitterades frånvaro.
Föredrogs ånyo Coust.Utsk:s d. 25 sisth Febr. och 1 dennes på bordet lagda Mern. 4, med upgift å hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne.
De i detta Mern. anmäldte förslag företogos punktvis till öfverläggning och afgörande. lista punkten, innehållande förslag till ändring i 28 § Iteg.F:n, ang:dc rättighet för Konungen att lill vissa embeten och. tjensler kalla och nämna äfven utländske män, sorn den Evangelisk Lutherska läran bekänna.
Vid denna § har man i allmänt tryck anmärkt, att, enl. densamma, skulle utländningar hafva ett större företräde eller vara bättre lottade än inländske män, emedan för de sednare fordras förslag, men icke för de förre.
Jag förmodar att denna skilnad är tillkommen med afsigt, emedan förslag svårligen kan sättas i fråga för utländningar, hvilka, såsom främmande makters undersåtare, förmodligen skola lika litet underkasta sig dessa förslag, som de hos oss föreskrifna specimina.
Annat är förhållandet med Danskar och våra bröder Norrmännen.
Möjligen ega dessa nog af vårt språk att underkasta sig de hos oss påbjudna specimina.
Utsk:s mening har derföre, såsom jag tror, varit att befria utländningar från de föreskrifter, som på oss infödingar tillämpas.
Måhända hade ordställningen i §:n bordt vara sådan, att, der dessa fordringar 102 Den 8 Mars f. ni. kunna af främlingar upfyilas, det bör ske.
Några farhågor å de inföddas sida hade då icke kunnat upstå; men om, såsom jag förmodar, meningen varit att göra §:n sådan han är, och derest tillfredsställande förklaring derom af någon Utsk:s ledamot lemnäs, torde det icke vara skäl att förkasta förslaget.
Det förhåller sig verkligen sä med Utsk:s afsigt, som den siste talaren framställt, endast med den skillnad, alt denna afsigt finnes i Utsk:s förslag bestämdt uttrykt.
Förslaget lyder nemi. sålunda: ”Konungen vare likväl obetaget att efter vederbörandes börande eller uppå deras framställning till lärarebefattningar vid universiteterne, de tbeologiska läraretjensterne likväl undantagne, såsom ock till lärare och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap” etc.
Det är således gifvetj att det vilkor Utsk. aktat nödigt föreskrifva ovilkorligen skall vara iakttaget innan någon utnämning till lärare-befaltningar får ega rum och att vederbör:de skola vara af K. M. i ämnet hörde eller också hos K.
M. gjort anmälan om personens utnämnande.
Jag anhåller vördsamt om propos. på bifall till denna punkt.
De uplästa ordalagen antyda hvad Gr.
Lagerbjelke upgifvit, men, enl. desamma, behöfves endast en anmälan af vederbör:de, utan några sädane formaliteter, som skola iakttagas med infödingar.
Jag lemnar detta derhän och tror, att Utsk:s förslag i denna § är en förbättring af den gamla, ehuru språket synes mig temligen skralt.
Såsom bevis härpå vill jag anmärka, att ordet och förekommer 2 gånger på samma rad: såsom ock till lärare och.
Vidare förekommer: äfvensom till läkare-befattningar äfven etc.
Men icke nog härmed, Utsk. har slutligen begagnat följande alliteration: de der dem, hvilket påminner om Tegnérs ord: gångaren gode gnäggar etc.
Man bade lätlligen kunnat undvika sammanhopandet af dessa 3 enstafviga ord efter hvarandra, om man velat sälta hvilka i st. f. de der.
Uppå härefter framställd propos. blef ifrågavande förslag af R. o. Ad. antaget.
2:dra punkten innehållande förslag till tillägg vid 28 § Reg.F:n, ang:d naturalisation af utländske män.
Det är visserligen en brist i våra grundlagar, att deri icke stadgas något ang:de infödingsrätts meddelande.
I Norrige är Stor-Thinget enväldigt till sådan rätts förunnande, i Sverige är Konungen det.
Utsk. har velat afhjelpa det sednare missförhållandet och sådant visserligen med skäl.
Men jag tror icke, att Utsk. varit lyckligt i sitt förslag, ty f. n. är händelsen såsom J alla veten, Mine
Hrr, att om än Konungen kan egenmäktigt meddela infödingsrätt åt fremlingar, kan
Han likväl icke befordra dem lill civila embeten, såsom Domare- eller Stats-Råds-befallningar.
Antager man denna §, hvilken slutar på följande sätt: ”sålunda naturaliserad utländning njute samma Den 8 Mars f. m. 103 rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man”, så kan Konungen den ena dagen meddela en utländning infödingsrätt och den andra göra honom till civil embetsman, till och med StatsRåd.
Visserligen förmodar jag, att detta icke så lätt inträffar, men jag tror det ej vara skäl att antaga en grundlagsförändring, som är behäftad med en dylik brist, hvarföre jag anhåller om denna §:s ogillande.
Det sätt hvarpå utländningar hos oss erhålla naturalisation, är i flera hänseenden bristfälligt.
Några allmänna föreskrifter i ämnet finnas icke bestämda, hvaraf mer än en gång följt, att utländningar blifvit naturaliserade utan att de afsagt sig sitt förra underdånighels-förhållande inom andra Stater, med flera andra olägenheter, hvilka R.
St:r i underd. skrifvelse!- lill K.
M. öfverklagat; men detta är likväl icke enda eller största bristen. 28 § Reg.F:n börjar sålunda: ”Konungen eger i Stats-Rädet utnämna och befordra inf odde Svenske män”.
Om nu Konungen än har en ganska stor makt, att naturalisera hvilken utländsk man som helst, finnes således ingen möjlighet för denne att någonsin blifva Svensk medborgare i ordets fullständiga bemärkelse.
Jag föreställer mig t. ex., att om en utländning enl. 28 § Reg.F:n utnämnes till militär eller, i enlighet med det af Ståndet nyligen antagna tillägget till §:n, lill lärare vid något af universiteterne, och denne vid inflyttningen har en son, som är några dagar gammal, kan denne son aldrig blifva infödd Svensk man och således icke utnämnas till andra befattningar än dem utländningar nu få bekläda.
Det är således af högsta vigt, att en naluralisations-lag finnes, som bestämmer de grunder, som böra följas vid naturalisation af utländningar samt de vilkor, hvarunder de kunna erhålla fulla medborgerliga rättigheter.
Återstår 1111 att tillse, huru en sådan lag bör vara stiftad.
Att det icke bör bero af Konungen ensam att stifta densamma, då den medför så vigtiga följder, är naturligt, utan R.