Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sif Jag kan icke annat än på det varmaste tillstyrka bifall till §:n, för så vidt nemi. man vill söka förekomma lönnkrögeriet.
Vill man icke det, så är det en helt annan sak, men önskar man utrota detsamma, må man då derlill använda alla möjliga lofliga och tjenliga medel, hvartill jag räknar rättigheten att få till vittne begagna sådana personer, sorn kunna i saken vittna.
I motsats till den siste värde talaren, anhåller jag om afslag, icke af det skäl, att hvar och en person, som super bränvin, vore lönnkrögare eller vittnesjäfvig, utan derföre att denna fråga icke tillhör den författning, som är under öfverläggning, ty den hörer enligt mitt förmenande till allmänna lagen.
En värd talare har yttrat, att det vore förträffligt, att här blifvit upptaget sådana frågor som dem, huruvida en person, som supit, skulle vara viltnesgild eller icke.
Om denna åsigt vöre riktig, borde ju äfven intagas, hvilka öfriga föreskrifter, som med afseende på vittnen böra följasv hvilka personer, som åro jäf underkastade, med mera dylikt, som uti Rättegångs-Balken förefinnes.
Sådana frågor böra icke afgöras efter, i en författning som denna intagne speciella stadganden, utan efter de allmänna grunder, hvilka civil-lagen i Rättegångs-Balken omnämner.
Således kan det hända, att en person, som pä en lönnkrog supit, förklaras vittnesgild, under det på samma gång en annan person, som närvarit, icke blifver det.
Detta beror på förhållanden och omständigheter, hvilket domaren, på grund af de i Rättegångs-Balken upgifne reglor, eger att bestämma.
Ett stadgande, sådant som det Utsk. nu föreslagit, tjenar till intet, och skall detsamma innebära, att en person, som supit på en lönnkrog, alltid skall vara vittnesgild, sä vore det en orimlighet.
Jag fortfar i min vördsamma anhållan om afslag å §:n.
I motsats med den siste värde talaren anhåller jag att få förena mig med dem som yrka bifall.
Det ligger i sakens natur, att det är alldeles omöjligt, alt öfverbevisa någon om lönnkrögeri, så vida icke köparen får vittna, ty det finnes uti de flesta läll icke några andra vittnen än just han.
I likhet med den siste värde talaren anhåller jag att denna § mätte bifallas.
Frih. af Ugglas har ganska riktigt upgifvit, att den, som förtärt bränvin på ett ställe, icke enl. nuvarande lag är jäfvig att vittna uti ett dylikt mål} men här upstår ett annat förhållande, att nemi. åtskillige domare hitintills tolkat lagen i detta hänseende olika och tvertom ansett alla dem, som deltagit uti en bränvinsförtäring, vara jäfvige.
Under sädane omständigheter, bör det väl icke vara olämpligt, att uti en förordning, hvilken skall ega kraft och verkan, samt till allmänhetens kunskap komma, tydligen förklara lagens mening vara den, att ingen blir jäfvig, endast på den grund, att han förtärt eller supit bränvin på det ställe, der oloflig utminu 14* - 212 Den 9 Augusti e. m. tering försiggått.
Om endast några ord kunna vara tillräcklige, för alt åstadkomma, det en lag tolkas lika öfverallt, så kan man ju ej anse dem stå der förgäfves.
Jag ber att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet deruppå, att här alldeles icke är fråga oni, huruvida de, som förtärt bränvin på en lönnkrog, äro vitlnesgilde eller icke, utan det är fråga derom, huruvida här är rätta stället för att insätta en regel, som hörer till bevisningsläran.
Om tilläfventyrs, på sätt Frih.
Raab upgifvit, någon underdomare skulle vara så införlifvad med den grundsats, sorn gähle tili 1850 års förfalla., att han ieke tillåter den alt vittna, som har köpt eller förtärt bränvin pä en lönnkrog, begår han ett misstag, hvilket, om det öfverklaga*, otvifvelaktigt blifver rättadt.
Jag har inom HofR:u icke hört skiljaktiga meningar i detta hänseende yttras, derest icke andra omständigheter förefinnas, som, enl. allmänna lagens föreskrift, göra köparen jäfvig.
Dessutom ber jag att fä fästa upmärksamhet deruppå, att dessa berättelser, huru den ene domaren dömer så och den andre så, aldrig äro tillförlitliga, emedan berättaren icke kan upgifva alla de omständigheter och skäl, som legat till grund för det ena eller andra domslutet.
Det är icke möjligt, att på en berättares lösa upgift afgöra huruvida en domare dömt lätt eller icke.
Åtskilliga omständigheter kunna förefinnas, sorn undfallit berättarens upmärksamhet, hvarföre också hans upgifter i de flesta fall äro oriktiga.
Säkert är emellertid alt om en eller annan domare, (ill följe af bevisningsläran, möjligtvis icke skulle upfatta §:n i den gamla författn:n så, som vederbör, så vinnes rättelse genom besvärs anförande hos Ofver-Rätten.
Af alla dessa skäl, och då jag anser §:n vara icke allenast s obehöflig, utan att den äfven kan, såsom Gr.
Lagerbjelke anmärkt, blifva skadlig, om den nemi. tydes så, att köparen alltid är vittnesgild, förenar jag mig med honom och anhåller alt §:n måtte ur författningen utgå.
Det vore i sanning mycket att beklaga, om, till följe af en i min tanka ganska ensidig, juridisk formalism, man icke skulle vilja uti författningen intaga ett förtydligande, som enligt mitt förmenande är af behofvet högeligen påkalladt.
Det rätta hade visserligen varit, att man, vid förändring af den fordna författningen, icke hade lemnat frågan öppen för olika tydning, utan att man redan då antagit det förslag, som nu är under öfverläggning; men enär detta icke skett, och tolkningen af det lagliga vexlar, anser jag angeläget vara, att icke nu längre upskjuta med detta förtydligande.
Lagerbjelke framställda och af Gr.
Sparre understödda anmärkn.
, att domaren, till följe af denna §, skulle anse sig skyldig att icke jäfva någon, som förtärt eller tillhandlat sig bränvin, förfaller helt och hållet genom den af Utsk. omtänksamt begagnade ordställning: ”ej vare någon jäfvig, att ang:de oloflig bränvinsförsäijning vittne bära, .endast på den grund, Vitt han dervid bränvin sig tillhandlat eller förtärt”.
Härigenom har Utsk.
Den 9 Augusti e. m. 213 tillräckligt antydt, att många andra jäfsförhållandeu kunna existera och på hvilka domaren mäste göra afseende.
Vidare har Gr:ne Lagerbjelke och Sparre anfört, att man icke borde uti denna författning lagstifta ang:de jäfsförhållanden, emedan sådant tillhörer allmän civil-lag; men, Mine Hrr, hela bränvinslagstiftningen berör undantagsförhållanden af sådan art, att man icke underkastar någon annan näringsidkare eller tillverkare sådana kontroller och inskränkningar, som bränvinsbrännaren och försäljaren, och det pä den grund, att varan tili sin natur egnar sig till alt vid lätt inträffande missbruk förorsaka nationen stora olyckor, moraliskt och fysiskt förderf, ekonomiskt obestånd och framtida slägtens undergång i elände.
Derföre är det äfven angeläget, att, när man begränsar denna inrättning inom så stränga gränsor som möjligt, man äfven gör allt för att genom tydliga och bestämda föreskrifter bereda efterlefnad åt lagstadganderne i ämnet.
Sakens vigt fordrar att • sorgfälligt undvika all otydlighet härutinnan.
Sådan är min åsigt; och skulle den strida emot de öfverenskommelse!-, sora, ang:de detta ärendes behandling, kunna vara på förhand upgjorda, och menighetens praktiska nytta få stå tillbaka för de merberörda juridiskt formella theoriernas ensidiga fordringar, så kan ej nog beklagas ett så olyckligt förhållande och så skadliga öfverenskommelse!'.
Jag fortfar uti mitt yrkande att §:n måtte bifallas.
Just med anledn. af det utaf Gr.
Sparre fakla yttrande, att Hrr domare uti ifrågavar:de hänseende kunna misstaga sig, anser jag nödvändigt att §:n må uti författningen qvarstå, samt bibehålla sin nuvar:de lydelse.
Lagerbjelke har förklarat att han icke ogillade att den person, som köper bränvin, må vittna, men att han icke ville att några föreskrifter i detta hänseende uti denna förordning intagas, emedan sådant tillhör allmänna lagen och äfven uti densamma finnes intaget.
Jag tager mig friheten svara, att, så långt tillbaka jag minnes, hafva föreskrifter i detta afseende funnits uti föreg:de bränvins- och försäljningslagar, hvilket äfven torde medföra en praktisk fördel, emedan de personer, sorn bränvin tillverka och försälja, endast läsa de uti detta hänseende utfärdade förordningar, men icke allmänna lagen.
Derigenom alt ifrågavar:de § varder antagen, erhålla de en praktisk kännedom och erfarenhet derom, att de personer, till hvilka de sälja bränvin, kunna vara vittnesgilda.
Beträffande bevisningsläran, får jag fästa Gr.
Sparres upmärksamhet derpå, att det medför större nytta och gagn för allmänheten, samt derjemte aktning för lagarne, om dessa skipas lika öfverallt.
Hvad intryck gör det på allmänheten, att den, som bor i ena domsagan, vet att här får han vittna, men uti en annan domsaga åter är han icke vittnesgild i afseende på samma mål?
Föga tröst innebär det, att ett oriktigt domslut kan uti en högre
Rätt blifva rättat, när det drager ut mångå 214 Den 9 Augusti e. m. år innan lättelse vinnes; bättre är väl då all erhålla eli lika domslut i alla domsagor.
De härefter försl lill bifall och sedermera till afslag å denna § framstälde propos:ne besvarades med blandade
Ja och Nej, och blefvo vid deras förnyande på enahanda sätt besvarade, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg den sednast till afslag framstälde propos. besvarad med öfvervägande Ja.
Hjerta begärt votering, uplästes till justering och godkändes följtde voter:s-propos.:
Den som bifaller 57:de §:n af Särskildta Utsk:s förslag till förordn., ang:de vilkoren för bränvins försäljning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde § af R. o. Ad. afslagen.
Nej — 9. § 58.
Då jag icke gillar åtskilliga af de beslut R. o. Ad. i denna fråga fattat,-anhåller jag, att uti ett kommande plenum få afgifva min reservation i ämnet.
Jag föreslår vördsamt, att R. o. Ad. måtte besluta, alt åt det Särskilda Ulsk. öfverlemna att uti Förordn:n ang:de vilkoren för bränvins försäljning göra de ändringar i ordalagen, som sammanhanget i det hela kan anses erfordra.
Jag anhåller att få instämma uti det af Gr.
Lagerbjelke framställda förslag, samt derjemte få tillägga den hemställan, att, derest R. o. Ad. bifaller Grins framställning, de öfriga Stånden måtte inbjudas att uti beslutet deltaga, emedan Utsk. eljest icke torde finna sig förpligtadt, alt, endast på grund af ett Stånds beslut, vidtaga någon åtgärd.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade, på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, åt Särskildta Utsk. öfverlemna alt uti ifrågavar:de Förordn. göra de ändringar i ordalagen, som sammanhanget i det hela kan anses erfordra, lernnade R. o.
Ad. dertill sitt bifall.
Landtm, härefter framslält Frih.
Cederströms förslag om inbjudning till de öfriga RiksSt:n att instämma i det sednast fattade beslutet, anmälde sig och yttrade:
Den 9 A ugust i e. ra. 215 Gr.
För R. o. Ad. är del ännu obekant, uti hvilka beslut de öfriga Stånden slädnät.
Efter hvad man sagt lärer BorgareSt. hafva återremitterat större delen af Betänk.
Hos BondeSt. har detsamma ännu icke förevarit.
Hvad åtgärcf PresteSt. härutinnan vidtagit, är mig icke bekant.
Mig synes således icke formeuligt vara/ att föreslå de öfriga Stånden en sådan inbjudning, som den att deltaga i R. o. Ad:s beslut, att åt Serskilda Utsk. uppdraga vidtagandet af behöflige redaktions-förändringar.
Ett belt olika förhållande inträffade, i fall det vore fråga om att inbjuda de öfriga Stånden att förena sig uti de beslut R. o. Ad. fattat i afseende på sjelfva saken, men då något dylikt förslag icke blifvit framställdt, torde den af Frih.
Cederström föreslagna inbjudning böra förfalla.
Jag anhåller, att det af Frih.
Cederström nu väckta förslag må få hvila på bordet.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att Frih. Cederströms förslag, enl. derom gjord begäran, komme att hvila på bordet.
Raab: Då R. o. Ad. genom sina beslut återremitterat åtskilliga §§:r utaf det nu genomgångna Betänk, och då BorgareSt.
, såsom Gr.
Lagerbjelke nyss tillkännagaf, äfven återremitterat större delen af de utaf Utsk. föreslagna §§:r, lärer Utsk. äfven hädanefter få mycket att göra.
Under sådane förhållanden och då det synes mig vara af vigt, att alla de å föredragnings-listan stående mål, som kunna föranleda serskilda vidlyftiga diskussioner, uppskjutas, intill dess Särskilda Ulsk:s Mern.
N:o 14, med ordningsstadga för större brännerier, varder afgjordt, får jag ödmjukligen anhålla om propos. derpå, att sistnämnde Mern. mätte sättas främst å föredragningslistan till nästa plenum.
Om någon skulle härvid anmärka, att ett annat ärende — jag menar det är StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 191 — skall, enl.
Ståndets beslut, först företagas i nästa plenum, får jag derpå svara, att Utlåt, varit endast en gång bordlagdt och kan således för andra gängen ånyo bordläggas.
Jag hemställer till den siste värde talaren, om icke det af honom åsyftade målet skulle kunna vinnas äfven derigenom, att det Serskilda Utsk:s Mern., som Frilun afser, sättes näst efter StatsUlsk:s Utlåt.
N:o 191, om hvars plats R. o. Ad. redan fattat beslut.
Det är temmeligen sannolikt att sistnämnde Utlåt, hinner att under ett plenum afgöras.
Jag skulle med mycket nöje ingå på Gr.
Lagerbjelkes förslag, om icke det StatsUtsk:s Utlåt., som nu är i fråga, vore endast en gång bordlagdt.
Nu kan det hända, att detsamma blifver ånyo bordlagt, att detsammas diskuterande icke medhinnes under ett plenum o. s. v., hvarigenom det kommer att dröja ytterligare 8 dagar, innan Serskildta Utsk:s Betänk, slutligen förekommer.
Jag anhåller således att Gr.
Lagerbjelke ville villfara min önskan.
216 Den 11 Augusti.
Jag önskar att R. o. Ad. icke mätte fatta något sådant exceptionellt beslut, som Frih.
Den värde Frih:n har visserligen visat, att genom en förnyad bordläggning skulle förändring i Ståndets förut fattade beslut undvikas; men för min del tror jag det fofmeuligaste vara, att förfara på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit; och som jag iéke gerna kan föreställa mig, att vi under loppet af hela morgondagens plenum, icke skulle hinna afgöra det Utlåt., som nu står främst på föredragningslistan, hemställer äfven jag till Frih.
Raab, om icke hans syftemål lämpligast vinnes derigenom, att R. o. Ad. beslutar att Serskildta Utsk:s Mern. sättes, icke främst å föredrms-listan, utan näst efter StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 191. ( 2 Frih.
Jag är icke van att få allt hvad jag önskar och skall icke heller fordra det nu i afseende på denna fråga, utan inskränker jag mig således att begära propos. å hvad Gr.
Cederström medgifvit.
Uppå Hr Gr. o. Landt rens härefter framställda propos. beslöts att Serskildta Utsk:s Mern.
N:o 14 skulle å föredragn:s-listan för nästa plenum upföras näst efter SlatsUtsk:s Utlåt.
N:o 191 ; hvarefter H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 12 på natten.
Fredagen den II Augusti 1854. • Plenum kl. 6 e. m.
Justerades ett prot.-uldr. för den 5, 8 och 9 dennes.
Anmäldes och begärdes på bordet Exped.-Utsk:s under N:o 95 afgifna förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de nytt formulär för Rikshufvudboken.
Uplästes till justering och godkändes Exped.-Utsk:s under N:o 96 afgifna förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de ett för hamnbyggnaden vid Wadstena beviljadt ytterligare lån.
Hrr Elektorers lista vid. val af en ledamot i BankoUtsk.
, att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 338.
Den 11 Augusli. 217 Tersmeden, Wilhelm Fredrik, beviljade 14 dagars ledighet från och med den 9 Augusli; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 311.
Frih. af Ugglas, Curt Gustaf. Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Gabr. upläsle följande:
Genom omröstning i förstärkt StatsUtsk. hafva R.
St:r beslutat att bräder och plankor af furu och gran skola beläggas med utförselstull.
1 följd häraf komma dessa artiklar att, om ej annorlunda stadgas, jemväl erlägga tolag vid utförsel.
Då ifrågavande effekter alltsedan år 1842 varit från alla slags afgifler vid utförseln befriade, så torde kunna antagas afl det nu beslutade betungandet af trädvaruhandeln egentligen alser att öka Statens inkomster, .och det är väl också endast ur denna synpunkt som detsamma kan rimligen försvaras, hvaremot det icke lärer finnas något giltigt skäl för att genom en sådan åtgärd, på skogsegarens bekostnad, rikta några af Rikets stapelstäder.
Jag får derföre, med den rätt 56 §:n Riksd.Ordmn lemnar, vördsamt föreslå att i 22:dra §:n af underrättelserna till tulltaxan måtte införas det stadgande, att:
Bräder och plankor, sågade, af furu och gran äro frän tolag frie, äfven vid utförsel.
Om remiss till Bevilln:sUtsk. af denna motion anhåller jag vördsamt.
Föredrogs ånyo SlatsUtsk:s den 28 och 29 sisth Juli på bordet lagda Utlåt.
N:o 191, i anledn. af erhållna återremisser å Betänk. N:o 92, ang:de K. M:s Nåd.
Propos. om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling.
Delta Utlåt, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, innehållande anmälan, att BorgareSt:s återremiss « dels Ulsk:s hemställan, att den förenkling af grundrdnlorne, som kunde för Upsala län finnas lämplig, måtte diJinitivl antagas och således, ulan Länets innevånares vidare hörande, hringas till verkställighet, dels ock Utsk:s tillstyrkande rör:de ränleförenklingens verkställighet för Westerbottens, Christianstads, Blekinge, Jemtlands och Norrbottens län, ej kunde till någon åtgärd föranleda.
2:dra punkten, innehållande tillstyrkande alt B.
St:r mätte för deras del besluta dagsverksränlans förvandling lill penningar.
I sammanhang härmed uplästes Hederv. BondeSt:s, genom en Deputation aflemnade prot.-utdr.
N:o 315, med inbjudning till instämmande i Ståndets, vid föredragning aHörevar:de Utlåt, fat - 21S Ben 11 Augusti. tade beslut att bifalla de af Utsk. föreslagna förändrade stadgauden för de serskilda länen jemte hvad Utsk. i öfrigt beträffande frågan tillstyrkt ; dock under förbehåll att de misstag, som möjligen i afseende på ett eller annat län kunnat ega rum vid beräkning af de nuvar:de räntepersedlarnes belopp eller deras omsättning till penningar eller annan räntepersedel, varda rättade.
Jag anhåller, att Hr Riddarh.-Sekret:n behagade uplysa, hvilket beslut i frågan de öfriga Stånden fattat.
Riddarh.-Sekret., alt PresteStrs beslut ännu icke blifvit R. o.
Ad. meddeladt, men att BorgareSt, enl. ankommet prot.-utdr., funnit för godt att, med antagande, af BondeSt:s nyss uplästa inbjudning, bifalla hvad StatsUtsk. , i dess Utlåt.
N:o 191, tillstyrkt, med förbehåll att under delta godkännande icke vore inbegripen någon missräkning, som tilläfventyrs kan i samma Utlåt, förefinnas. Hr von Hartmansdorff:
Konungen föreslog i Sin Nåd.
Propos. d. 16 Nov. sisth år, att den dagsverksränta, som nu utgår, skulle sammanföras till endast drängdagsverken genom förvandling, efter den i första punkten af samma Propos. stadgade grund.
Denna förändring var, i min tanke, riktig.
Likväl framkom StatsUtsk. i sitt förra Betänk.
N:o 92 med följande yttrande: ”Beträffande åter dagsverks-räntan, som K.
M. ansett fortfarande böra bibehållas, så förekommer väl, att densamma hittills i allmänhet mindre än andra hufvudpersedlar varit underkastad omvexling i pris; men då Utsk. anser, att vid tilltagande industri, förbättradt landtbruk och lättade kommunikationer inom landet värdet å dagsverken otvifvelakligt i en nära framtid kommer att ej obetydligt ökas, samt i sådan händelse dagsverks-räntans bibehållande komme att för de skattdragande medföra en ökad tunga; så och då flertalet af så väl deputerade som Riksdags-Fullmäktige af BondeSt. begärt att dagsverks-räntan måtte från hufvudpersedlarnes antal uteslutas, finner Utsk. sig, med tillämpning af dess nyss uttalade åsigt, att förvandling af hufvudpersedlar till penningar icke må ega rum, böra tillstyrka Rikets Ständer, att för deras del besluta, att dag sverksrAntan måtte förvandlas till andra hufvudpersedlar, på sätt här nedan serskildt för hvarje län kommer att bestämmas'’1.
På sätt jag nämnt anser jag hvad Konungen i detta hänseende föreslagit vara riktigt.
Skälet dertill har Utsk. sjelft anfördt, nemi. att dagsverkena äro, mindre än andra persedlar, underkastade prisförändringar.
Det finnes således icke någon grundad orsak, hvarföre man skall förvandla denna ränta till andra persedlar.
Men StatsUtsk. vill så hafva det, och om man derigenom, såsom man hoppats, kunnat vinna någon öfverensstämmelse mellan RiksSl:ns beslut i denna fråga, så hade det varit väl.
Detta var orsaken, hvarföre jag, för min del, ingick på Utsk:s förra förslag, hvilket också af R. o. Ad. i allmänhet godkändes, likasom af PresteSt.
Då frågan emellertid blifvit ämne Den 11 Augusti. för Ulsk:s förnyade behandling, emedan hon återremitterades af Borgare- och RondeSt:n, så har Utsk., mot sin vana, icke vidblifvit sitt af två Stånd godkända, förslag, utan tvertom vikit derifrån och hemställt motsatsen.
Jag ogillar icke i allmänhet detta förfaringssätt, emedan jag tror det vara hvarje Utskotts skyldighet, att, derest det finnér sig öfvertygadt om någon origtighet i sitt förra förslag, framställa ett annat.
Men jag har velat fästa upmärksamheten härå, emedan Utsk., vid andra tillfällen, icke gjort afseende på 2:ne Stånds framställda anmärkn:r, utan återkommit med samma förslag som förut.
Då Utsk. likväl nu gjort motsatsen: så måtte det vara okända naturkrafter, som dertill medverkat.
För min del, önskar jag, att R. o. Ad. måtte vidblifva det besluf, Ståndet förut fattat, och icke antaga hvad Utsk. här föreslagit, eller dagsverks-räntans förvandling lill penningar, emedan man derigenom skulle råka in just på det system, som här, under sä många Riksdagar, blifvit bekämpadt, nemi. att förvandla grundskatterna till penningar.
Ifrågavande ämne har så ofta och omständligt afhandladts, att R. o. Ad. nogsamt känner det.
Men jag kan dock icke underlåta att, då vi nu äro på väg att göra ett afsteg från den bana vi hittills beträdt, genomgå vissa hufvudpunkter af frågan, på det
Ståndets äldre ledamöter måtte erinra sig deras vigt, äfvensom de yngre, hvilka tilläfventyrs förut icke varit närvande, mätte komma i tillfälle att gifva akt på hvarom frågan är.
Persedeln, isynnerhet när han utgör en nödvändighetsvara, är af beskaffenhet, att icke lätteligen ändras i pris.
Framför allt är det förhållandet med matvaror, hvilkas värde bibehållas så att säga för alltid, emedan varan hör till lifvets nödvändiga behof.
Likaså är det med dagsverken, emedan arbete till all mensklig verksamhet behöfves.
Annorlunda förhåller det sig med penningen; emedan de ädla metallerna äro öfverflödsvaror och derföre omvexla i värde.
I den mån tillgången å ädla metaller ökas, i samma mån faller penningens värde.
Sådan är icke händelsen med matvaror; ty folkökningen är alltid lika stark, och vanligtvis starkare, än tillgången på födoämnen.
Man borde alltså, för alt vara förvissad, det skatternas belopp icke må ändras, aldrig medgifva deras bestämmande i annat än nödvändighets-varor, hvarvid penningen endast blefve en mätare, som för hvarje serskildt tillfälle utvisade deras lösningspris.
Man hade också vid de föregående beslut, som af R.
St:r i denna fråga fattats, vidtagit den väsendtliga åtgärden att inskränka upsägningsrätten eller, så att säga, afskaffa den, för att derigenom förhindra det prejeri, som förut egt rom vid räntornas utgörande till indelningshafvare.
Då denna rättelse blifvit gjord, återstod, såsom mig synes, ingenting annat för räntegifvaren att klaga öfver, än att icke skattenedsättning blifvit beviljad, men derom var icke fråga.
Hvad dagsverkena angår, så utgöra de en persedel, som allra minst bordt komma i fråga till förvandling, emedan denne, jemlikt Utsk:s egen tanka, minst vore underkastad prisförändringar.
220 Den 11 Augusti.
Hade man nu äfven å räntetagarnes sida gjort markegångssättningen så tillförlitlig sorn vederbort: så hade icke heller på deras vägnar något varit att öfverklaga.
Emellertid har icke så skett och om någon har anledn. att besvära sig, så är det icke räntegifvaren utan räntetagaren.
Jag anser följaktligen de anspråk, som nu göras på persedlarnes förvandling till penningar, vara obefogade, 1 afseende på dagsverkena synes man hafva haft den fördom, att deras utgörande innebure ett slags underdånigliets-förhållande, hvilket borde undanrödjas, Men då fråga icke är om denna räntas utgörande in natura, utan att hon skulle lösas med penningar: så finner jag icke heller i denna invändning något giltigt skäl.
Om penningeränta införes, så följer dermed hvarjehanda olägenheter: först den för Statsverket, att skatten förringas, emedan penningens värde, såsom jag nyss sagt, faller i samma mån, nya tillgångar å guld i Australien, eller annorstädes, uptäckas.