Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betånkanden borde upplåsas då de första gången låggas på bordet, eller blott når de til! pröfning förekomma, endast rörde formen, och liera af Ridderskapet och Adeln nu icke syntes vara af den mening, att uppläsning af Betånkanderne, på sått tillförene skett, endast borde åga rum vid tillfälle af Betånkandernes pröfning, ansåg Herr Grefven och LandlMarskalken sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln, utan att för närvarande afgöra frågan, hvilken torde böra närmare Öfvervågas, behagade tillåta, att StatsUtskottets förevarande Betänkande, som icke vöre volumineust, kunde nu få upplåsas.
Härefter upplåstes StatsUtskottets ofvannämnda Betänkande intill slut och lades på bordet.
Upplåstes och lades på bordet StatsUtskottets den 22 dennes afgift] a
Utlåtande i an led - yog Den s6 Fcbruarii, ning af Kongl. Majlts Nådiga Remiss uppå Lsrsdfs-'- liöfdingens Grefve
Axel von Rosens underdåniga ansökning om befrielse från ansvarsskyldighet i afiedne RronoFogden Grönvalls fialance. fmsterades följande s Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm ^ förBiiddagen den 26 Febr. 1820.
Remitterades till Cqnstitutions-Utskottet, åtskilige i den form 2g Riksdagsordningen föreskrifver anmäldte anledningar till anmärkningar emot StatsRådet och samtelige Föredragande StatsSecreterare.
Ridderskapet och Adeln åtskiildes lil. 2 eftermiddagen.
< In fidem Proltocolli Q, J. Lagerheim,, Den 26 Februarii, Onsdagen elen 26 Februarii, Plenum klockan half till 6 eftermiddagen; Grefve Gyllenborg, Johan Henning: hade inlemnat 2.ne Memorial, hvilka upplästes, så lydande; (Se Bilagorna N:ris l och 2.) Dessa ;>:ne Memorial lades på bordet.
Herr von Wahrendorff, Anders, hadelinlemnat följande, som upplästes; (Se Bilagan N:o 5,) Lades på bordet.
Friherre Cronstedt, Carl Fredric, liad» inlemnat 2;ne Memorial, hvilka upplästes: tså lydande:
(Se Bilagorne Nrris 4 och B.J
Dessa arne Memorial lades; på bordet. *6o P(n 26 Februarii, Herr Rosenblad} Bernhard, uppläste följande 2;ne Memorial.- £Se Bilagorne N:ris 6 och 7.) Dessa ?;nq
Memorial lacles på hordet.
Föredrogs Stats-Utskottets den 22 dennes pflåtne 4 serskilte Memorial innefattande anleda ni 11 gar till anmärkningar mot föredraganderne af Krigs-Arenderne och föredraganden af Handels- och Finance Arenderne, hvarom Remiss begärdes till Constitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skulle; och blefvo berörde anledningar till anmärkningar enligt 29 §. i Riksdags-Ordningen till sistnämnde FP* skott remitterade, Föredrogs å nyp och remitterades till Stats- Utskottet; 1:0 Herr- Gripepsvärds, Fredric Adolphs, den 21 dennes på hordet lagde Memorial om inköp af Kongl. Majds och Kronans andel i nppbörden yid det så kallade södra- Stäket, 2:0 Herr af Borneman??, Johan Aron, dep a t dennes på bordet lagde Memorial om Inkvarterings-ersättning till Warfs-Staterne vid Den 26 Februarii* 761 Örlogsflottan i Carlskrona, samt Escadrerne i Stockholm och Götheborg. 5;o Herr von Hartmansdorff, August, den 21 dennes på bordet lagde Memorial om anslag å Stat till inköp af Astronomiska Instrum men ter för det här i Stockholm befintelige Observatorii räkning. 4:o Herr Treffenbergs, Curry Gabriel, den 21 dennes på bordet lagde Memorial om inköp af åtskillige Trädhus i Götheborg, sorn äro belägne nära Kronans Förrådshus, 5:o Herr Tigerskölds, Carl Wickman, den 24 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial angående anslag å Stat till befordrande af Wexel-Undervisningen, Bevillnings-Utskottet: 1:0 Merr Bruncronas, Nils, den 21 dennes på bordet lagde Memorial, om befrielse för Lotsar från bevillnings erläggande. 2:0 Herr Liljestråles, Gustaf, den 21 dennes på bordet lagde Memorial angående nedsättning af Bevillningen för fastighets-värden.
Lag- XJtshottet: 1:0 Grefve Grönstedts, Claes, den 21 dennes på bordet lagde Memorial angående de-> portation af lifstids-fångar, jC)2 Pen 26 Felruarii. 2:0 Herr Tjgerskjölds, Carl, Wickman, den 24 dennes förmiddagen på bordet lagda Memorial, angående inrättande af Förliknings-^ Domstolar.
Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet: j:o Herr Gripenstedts, Jacob , den 21 dennes på bordet lagde Memorial angående inrätr tande af Suckne-Magaziner. 2:0 Herr Löfvenström?, Johan, den 31 'dennes på bordet lagde Memorial, angående utfärdande af en kläd-förordning m. m.
Föredrogs å ny o Herri Montgommeries ,, Gustaf, den 21 dennes på bordet lagde Memorial , angående upphäfvande af Nummer-, Lotteriet och General-Assistance-Contoiret.
Jag tackar Herr Montgommerie för denna Motion, och understödjer densamma gerna; men då Riksens Ständer, som jag hoppas, gå att gifva ett vackert bevis på deras egna moralitet, genom bifall till motionen; så Önskade jag dock, att värdet af denna handling icke må något förlora, genom, enskild orättvisa för någon, eller någons försättande i lidande.
Redan år 1778 har Lotteri-* Werkets Direction och Betjening, blifvit genom jtlt Konungabref, försäkrad om bibehållande af Den 24 Februarii, deras löner, så länge Verkets inkomst dertill förslog; och sedan länge är, genom besparing gar af L otter i-vin ster, en serskild fond samlad, deraf Verkets aflöning utgår, uppgående, sorn jag har mig bekant, till ej mindre än ao5,4oo R:dr Banco; hvarförutan Lotteriet äger ett egit hus här i Staden, med ett icke så obetydligt inventarium.
Denna fond och egendom skulla naturligtvis, om Lotteriet upphäfdes, tillfalla Ständerne; men efter mitt begrepp om rätt och billighet, skulle väl icke Staten gerna kunna tillvälla sig fonden, utan att också vidkännas att oetala de löner, hvartill räntan är anslagen, och som också dertill förslår.
I följe af detta rättsbegrepp yrkar jag alltså, att derest, sorn jag hoppas, Lotteriet afskaffäs, ej mindre
Directionen än dess nu lönhafvande betjening hvardera intill deras dödsdagar, vid deras iulia löner varda bibehållne.
Qeh jag tror mig icke heller böra undanhålla det ytterligare skäl, sorn jag är viss skall verka på hvarje medlem af detta hus.
Directionens Ledamöter, befinna sig 2:110 personer, som hafva den största rätt till ett närmare deltagande.
Den ena är Sveriges store Skald, Herr af Leopold; denne man, som jemte bortgångne medbroder, burit Svenskg namnets ära, i fitterairt afseende, till en höjd hvarutöfver det, måhända, icke är ämnadt att gå.
Träffad af sjukdom, synes han stå nära slutet af sin förtjenstfull lefnad.
Qeh visserligen, skulle ingen af oss vilja tillskynda honom nå-, got bekymmer.
Den andra är Herr Wasastjer-. na, som, då en främmande magt tillvällade sig Finland, försakade icke blott de inkomster, en.
Den 26 Fehruarii, god tjenst i Wasa HofRätt gaf, utan äfven de större förmoner, som af en främmande Herre erbjöds honom; och det för att tillfredsställa sin dygdigt Svenska känsla, som kallade honom att förblifva, hvad han visade sig vara, en redlig Svensk.
Den belöning han, för ett så vackert handlingssätt, har rönt, har, som jag tror, inskränkt sig till en plats i Nummer-Lotteri-Direclion; och jag frågar, hvem af oss skulle välsamveteligen vilja tillåta attén skilling förminskades af hans inkomst.
Då jag blott personligen uppgifvit desse s:ne Ledamöter, liar jag icke derföre trott mig förminska de öfrigas rätt, som visserligen förtjenar och får ett afseende; och jag anhåller att denna min framställning må åtfölja remissen till vederbörande Utskott.
Herr Grefven och Landt Marskalken, föreslog att så väl Herr Montgommeries ofvannämnde Memorial, som Friherre
Boijes i anledning deraf nu afgifne yttrande måtte till Stats-Utskottet remitteras; hvilket bifölls.
Å nyo föredrogs Herr Reutersvärds, Pehr Adam, den 17 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial angående fångars sysslasättning.
Pierr Reutersvärd, hade ytterligare irt— lemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande, (Se Bilagan N:o 8.)
Den 26 Februarii, 765 Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskap pet och Adeln för godt, att så väl Herr Reutersvärd* förstnämnde Memorial, som det af honom i samma ämne nu afgifne yttrande till Lagutskottet remittera.
Föredrogs å nyo Herr von Hartmansdorff*, August, den 21 dennes på bordet lagde Memorial, om infordrande af upplysningar, hvilka och huru många byggnader Kronan eller Staten figer ; huru och af hvem de begagnas; med hvad rått de till ett eller annat ändamål användas; och om de dertill åro oumbärlige?
Friherre Ehrenborgh, Cafiper Wilhelm:
Jag vill blott vid detta tillfälle, då denna motion remitteras, hafva åran tillkännagifva, att en lika beskaffad begäran som den nu ifrågavarande, varit af Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag framställd och af Kongl. Maj:t i underdånighet föredragen.
Majit beslöt, i anledning deraf, att låta höra de autoriteter, sorn med Kronans hus ägde någon befattning.
Genom den till följe deraf anställde undersökning, upplystes, att, med undantag af, om jag ej missminner mig, 10 hus, hvilka ansågos umbårlige, de öfrige voro för bemålte auctoriteter nödvåndige till begagnande i ett eller annat afseende.
Jag vill ej bestämdt såga, att denna undersökning kan vara tillräcklig, för att uppfylla det ?6S Dm 26 1Feiniar af Herr von Hartmansdorff åsyftade ändamål; men jag har nämnt detta endast som en anvisning för StatsUtskottel; att genom HofCanzleren infordra den acf, som säkert skall lemna en betydlig del af de upplysningar Herr von Hartmansdorff begärt.
En »längd handlingar rörande detta ämne finnes att tillgå i Handels» och FinanceFxpeditiönen.
Efter den upplysning Friherre Ehrenborgh meddelat om den åtgärd, som redan blifvit vidtagen, till utrönande af hvilka och huru mångå Kronans byggnader skulle kunna umbäras, anser jag det visserligen vara skål, att StatsUtskottet efterfrågar hvad i detta afseende redan kan vara tillgjordt.
Men om blott 10 hus befunnits vara för Kronans behof öfverilödiga, och töljaktligert på båttre sått användbara, så skulle jag tro, att en ny undersökning år högst nödvändig.
Då jag gjordt den ifrågavaranda framställningen, har det icke skett utan goda anledningar att tro ett större antal byggnader kunna försäljas eller besparas.
För att visa hvad som med byggnader kan uträttas, om de riktigt blifva begagnade, torde det tillåtas mig anföra ett exempel.
Hvar och en vet hvilket prågtigt slott, som i Upsala ännu höjer sig på ruiner af hvad det fordom Varit.
Oaktadt det till största delen står tomt, har Upsala Academie straxt bredvid företagit sig en Bibliotheks-byggnadjsom kostar öfver i5o,ooo Riksdaler, blott för att bringas under tak.
Redan skola 70,000 Riksdaler som Academién besparat, vara till detta åndamål använda; och Den 26 Ftlruarii. 76? thuru Kongl, Majit med vanlig nåd och frikostighet af egna medel gifver 00,000 Riksdaler till samma byggnad, lårer Academien vara på våg att nödgas skuldsatta sig för det som ännu erfordras till husets fullbordan.
Under denna förlågenhet, hvarigenom medel till Academiens öfriga förnödenheter borttagas, lemnur man till stor del obegagnadt detta höga slott, som år mångfaldigt rymligare ån den byggnad, hvilken nu uppföres.
Hade Academien inköpt hus till LandshöfdingeResidence, Fängelser m. m. hvartill något af Slottet användes, så hade förmodligen icke hälften af den nu erforderliga sumJ man varit behöflig; och Upsala Universitet hade, om det i stället fått tillägna sig slottet, erhållit till lärosalar, till förvaring af böcker och andra samlingar en prågtigare byggnad, än mä hända någon Högskola i Europa åger.
Ingalunda kan jag betvifla, att Riksens Ständer, i händelse den omnämnde ersättningen blifvit gifven, ju icke skolat, åt en Academie, grundad på den store Gustaf Adolphs föräring af WasaÅttens arfvegods, gerna gifvit detta slott, som, i fall jag ej bedrager mig, Gustaf Wasa sjelf låtit uppbygga.
Det har alldeles icke varit min mening, att bestrida eller lägga hinder i vågen för verkställandet af den undersökning Herr von Hartmansdorff begärt.
Jag har endast trott mig skyldig att lemna den upplysning jag haft tillfälle inhämta; att en dylik undersökning redan blifvit långt för detta både begärd och verkställd.
Må hända torde den lik - 768 Den 26 Februarii, vål nu mera desto mindre fullt svara emot det ändamål Herr von Hartmansdorff med sin motion synes åsyfta, som efter de åsigter, hvilka hår af flera värda Ledamöter blifvit framställde, Ridderskapet och Adeln synes böjd för upplösningen af Allmänna MagazinsDirectionen och flera af de Kronans hus, som år 1810 och sedermera varit af
Directionen begagnade, torde derigenom blifva ledige.
Men den upplysning jag meddelat torde tlllåfventyra icke desto mindre gifva någon ledning åt StatsUtskottet vid handläggningen af motionen.
Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att så val Herr von Hartmansdorff? ofvannåmnde Memorial, som de af honom och Friherre Ehrenborgh i anledning deraf nu afgifne yttranden måtte till StatsUtskottet remitteras} hvilket bifölls.
Föredrogs å nyö Herr Stråles, Nils Vilhelm^ den a4 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande ett finance-project.
Herr Tham, TVolrath? anförde skriftdligent (Se Bilagan N:o q).
Herr Strähle; I det förslag, till erhållande af ett bestämdt myntvärde, som jag våga fram - Den 26 Februarii.
769 de framlägga, har jag med flit sökt undvika att ingå i alla smärre detailler; dels emedan jag fruktade, att de endast skulle leda till vidlyftighet, och förorsaka en lång discussion, utan att man derigenom närmade sig resultatet, dels emedan jag önskade, att i ämnet inhämta kunnige måns omdömen, innan jag stadgade mitt eget.
Emellertid torde det tillåtas mig, att i korthet besvara de anmärkningar, som Hr
Tham i särskilta delar framställt.
Tham har anmärkt, att en författning,' som authoriserade skulders liquiderande efter agio, skulle föranleda till ökade rättegångar.
Kan hända har jag icke nog klart uttryckt, det mitt förslag icke innefattar, att författningen skulle vara retroactiv, utan att den blott har afseende på det förhållande som hädanefter kunde inträffa, och jag kan då icke anse minsta anledning till ökade rättegångar deraf, att skuldens numeraire i Bancosedlar skulle komma att bestämmas efter en i laglig ordning utfärdad författning, som vore för alla gällande och af alla känd.
Hvad angår anmärkningen, att Bankens lån på metaller &c. skulle, enligt mitt förslag komma att upphöra, så får jag förklara, det min mening icke varit sådan.
Under benämning af sådane lån, som äro af Discont-natur, har jag lörstått alla de eventuella låne-biträden som ifrån Banken utgå.
Det är endast de står Ridd. 0. Ad.
B. 49. yyo Den 26 Februarii, ende lånen på fastigheter och odlingslån tn. rrtJ som jag trott kunna i denna egenskap böra upphöra i den mon de till Banken ingå.
Herr Tham tror äfven, att det skulle blifva svårt att inom landet inköpa silfver, och att derpå icke år någon betydlig tillgång.
Härutinnan år det vål svårt att kunna göra någon säker beräkning; men jag tror för tnin del, att * hår finnes uti enskilda personers vård mera silfver ån man vid första påseendet föreställer sig, och att detta silfver genom kloka anstalter, skulle kunna framlockas uti allmänna rörelsen.
Om man stadgade, att hvar och en ägde rättighet, att uti Banken öppna räkning på sitt särskilda namn och derå insätta silfver, dock icke under.
1000 R:dr Specie, med rättighet att efter det fastställda agio uttaga Bancosedlar till fulla beloppet, och att når som hålst emot sedlarnes återställande åter uttaga silfver, så tror jag att man skulle få se ganska mycket silfver inflyta till Banken.
Den som ville utlåna penningar skulle finna för sig förmånligt att först förvandla dem i silfver, insätta detsamma uti Ban_ ken, hvaremot han åter finge sina sedlar.
Denna operation kostade endast mödan, men derigenom beredde han sig rättighet att kunna tillväxla sig silfver utur Banken, hvaruppå han hoppades att kunna vinna i händelse Bancosedelns värde försämrades.
Den gåldskyldige åter kunde begagna samma utväg för att trygga sig för olla möjliga förluster genom Banco6edelns fall.
På sådant sått skulle misstroendet till Bankens credit blifva genaste vägen att stärka Den 24 Fehr ilar ii, 771 den samma; men detta hörer till detaillerne, och torde det vara för tidigt att härom nu ingå i närmare utveckling.
Äfven jag har agnat några år åt studier och begrundningar i fmanceåmnem
Jag vet nu icke om denna tiden varit alldeles förspild; men så vidt jag förstår, 5r den förevarande motionen icke ens verkställbar.
Den innehåller ett tydligt förklarande, att ingen realisation åsyftas; men den begår dock en fixation af Pappersmyntet, som åter aldrig låter göra sig annorledes, ån genom realisation.
Pappersmyntels värde låter icke befalla sig genom lagar, eller påbud.
För att fixera dess värde, gifves icke mera ån ett sätt, och det år att Banken, vid uppvisandet, utlemnar deremot ett visst belopp i silfver; men detta åter år realisation: och når man ej vill det, så är all Öfrig åtgärd blott förspilld möda» Herr Rosenblad, Bernhard:
En vård Ledamot, utmärkt för sina medborgerliga tänkesätt och sina upplysande insigter, Herr Tham har i dess i dag afgifna yttrande lemnat ett nytt prof af bägge delarne.
Det oaktadt anser jag mig förbunden vederlägga en af honom framställd satts, i hvilken jag ingalunda kan instämma.
H» ^1'ham anser nemligen ett fast myntvärde kunna yinnas utan behof af realisation, derigenom att man fixerade sedelstocken vid en viss summa, jag tror det ej.
Latom oss undersöka hvad sorn gifver värde åt våra gångbara Baneosedlar.
Icke år det materien hvaraf de bestå.
Papperet
Den 26 Febt uarii, saknar nästan allt värde.
Men det är den tvungna rätt de äga till emottagande i de flesta enskilta o<h "1'männa liqvider, som en arn gifver deni gångbarhet och värde.
Allt efrer circulationens större eller mindre liflighet beböfver till och med ‘semina rörelse större eller mindre penningecapital.
Är nu detta bestämdt, måste tillgången i förhållande till efterfrågan vara mer eller mindre tillräcklig.
Men då sedlarne endast såsom penningar kunna användas måste äfven deras värde variera, och således detta förblifva obestämdt.
Dessutom inträffar ännu en omständighet, som under närvarande förhållande måste göra deras värde högst vacklande.
Yara sedlar kunna ej direct användas i våra utländska liqvider.
Förlagerne för vår utländska handel äro till större delen utländska, och detta år en stor förmon för oss, så långe vi åro mindre rika på capitaler än de flesta nationer, med hvilka vi handla, och som således för båttre pris kunna förlägga den ömsesidiga handeln, ån vi, hvars capitaler med större vinst kunna användas i vår industri.
Når nu innan utskeppningens början remisserna inkomma till vära exporteurer, så finnas ej nog afnämare bland våra importeurer, som till större delen på credit taga sina varor, att först efter afsåttningen betala dem.
Härigenom kunna utländska Våxelhus genom deras härvarande commissionairer nedtvinga coursen, då exporteurernes remisser indragas och uppdrifva den, då importeurernes skulder skola betalas.
Också ser man ofta, utan någon förändring i sedelstocken, coursen högeligen variera emelian dessa bägge epoker.
Den 26 Februarii. 77 3 Herr Tham har äfven anfördt, att Coursen obetydligt varierat sedan sista Riksdagen.
Jag tror likväl att skillnaden emellan io4 och ma är tillräckligt stor för att medföra alla ett obestämdt mynts menliga verkningar på ägande rätten och på alla närings-företag.
Således kan jag för min del ej annat ån anse en realisation efter närvarande
Medelcours vara det enda kraftfulla medel till vinnande af ett fast myntvärde och af trefnad för nåringarne.
Men skulle emot min förmodan, detta ej låta sig göra, så öfverensståmmer jag i Herr Stråles förslag, att för framtiden låta alla liquider ske efter Cours.
Detta vore då det enda sättet, att trygga ägande-rätten mot sådane förluster, som dem 1809 års myntförsämring ådragit alla då varande fordringsägare.
För öfrigt medgifver jag visserligen, att stora olägenheter, hvaraf Norrige och Dannemark i sednare tider iiamvisat exempel, åtfölja en sådan liquid efter cours, olägenheter, som troligen öfverstiga alla dem, hvilka möjligen kunna åtfölja en verklig realisation, och som så mycket mer stärka min öfvertygelse, att detta sednare radicala botemedel år det en< da råtta och användbara.
Jag skulle med glädje instämma med den sista vårda Talaren uti nyttan för vårt samhälle, der creditinynt finnes, att når so u helst kunna förbyta detta mynt emot metalliskt, genom realisation, om denna realisation nu vore möjlig utan att decretera en banqueroutte.
Det är ej obekant, hvilken allmän skakning
xSoo 4*s barjqueremtte 774 Den 2 G Februarii, medförde, äfvensom den sedermera egenmäktigt införda förändringen i de i Ständerna derföre fastställda grunderna.
Styrelsen (dermed menar jag så vål lagstiftande sorn verkställande magten) ej blandar sig i enskildes affairer, men heligt fullgör decreterade åtagande, så reglerar sig myntet småningom af sig ejelft i ett naturligt förhållande till ett stigande välstånd, och dermed förenad ökad production.
Man har sagt, att om icke den föreslagne realisation b]ef fastställd, enda utvägen att trygga ägande råtten mot sådane förluster, sorn den 1809 års myntförsämring ådragit då varande fordringsägare, vore att för framtiden låta alla liquidev ske efter cours.
Om då varande fordringsägare verkeligen lidit förluster genom 180g års Stånders beslut att Banken skulle utgifva sedlar till krigs-omkostnaderne, förutsätter sådant en af dessa Ständer begången orättvisa 5 men jag har i detta afseende en alldeles stridig öfvertygelse.
Jag och alla de som verksamt deltagit i affairerna den tiden, veta att enda utvägen till erhållande af medel för krigets fortsättande, var att tillita Banken; och jag tror derjemte, att krigsgården, gedom denna utväg blef jemnare fördelad, än den kunnat blifva genom hvad an-? nan fördelning sorn helst, örn .än någon annan varit möjlig; ty den försämring sediarnes värde derigenom bereddes, drabbade visst icke ensamt fordringsägare, utan alla innehafvare af dessa papper, frän och med arbetskarlen till oell med capitalisten.
Jag år ytterligare derom öfvertygad, att Den 26 ffebruarii. 775 om Riksens Ständer årligt uppfylla hvad de då beslutade rörande ersättningen till Banken för dess lemnade förskotter, skola vi omärkligt närma oss till inåiet, myntets återförande till sitt förra värde, utan att dervid skeda enskildte och våldsamt ruboa deras på god tro om yaliditeten af Ständers beslut, ingångna transactioner; hvar och eu kan då råtta sina enskildta affairer efter en säker grund, och myntet småningom förbättras i värde, vål vetande hvad sorn skett och skall ske: men sådant biifver icke förhållandet om Riksens Ständer skulle rubba de beslut i afseende på myntet fattat, helst sådan lättsinnighet icke lemnar ga« ranti för varagtighetea af denna auctoritets åtgärder.
Om Banken ålägges, att lika med hvad för Riksgälds-Verket år fastställdt, årligen uppgifva sina tillgångar och skulder, så skulle med än större visshet enskildta kunna beräkna sina företag, och då deraf blef för en hvar synbart att Bankens tillgångar utöfver dess skulder årligen ökas, skulle dess sedlar också i samina proportion vinna ökadt förtroende och värde.
Det skulle i sådant falk för oss, till vinnande af allmänt välstånd, icke återstå iner än etablerande af etfStats-hushållsings-system, bygdt pä allmänna grundsattser icke åseende enskildta personers, för samhällets båtnad obetydliga, ofta alldeles främmande interessen, utan generelt för.
Svenska folket-, öppet i dagen lagde ,%kånde af alla låne-anstalter, lika tiljgångcliga för alla i 776
Dén 26 Februarii. roon af hvar och ens tillgång på godkånda hypotheker.
Detta år ej inveckladf, konstigt och svårt att begripa, ty det bereder ingen rubbning i den naturliga utvecklingen af enskildtes ömsesidiga förhållanden 5 det år ej såsom alla realisationer, de der icke genom vålståndets tillta— tagande i naturlig våg beredt konstlade beräkningar och skuggbilder sorn stådse jäfva3 af erfarenheten.
Den af Friherre Cederström omnämnde Bankroutte tror jag redan vara verkställd och kan den nu mera utan ny och Ökad orättvisa ej hjelpas, då alla i Bancoroynt ställde transactioner enskildta emellan, sedan 1809 undergått så rnångfalldiga förändringar.
Jag kan ej dela den Herr Friherre Cederslröms åsigt, att det af 180g års Ständer vidtagna beslut, att genom
Banco-sedlarnes ökande och deraf följande försämring bestrida krigskostnaden, medförde den jemnaste fördelning af krigets bördor.