Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
BondeStåndet afsade sig väl 1668 garantien af den då inrättade Bank, emedan det befarade, att dermed skulle gå lika olyckligt, som med den Paimstruckska, men sedan Ståndet efter den tiden flere gångor begärt, att i garantien få deltaga, och genom ensidighet derifrån blifvit afhållet ända till 1800, då det, i anledning af Herr von Schult, zenheims förslag, i Bankens öfverstyrelse fick sitt rum, hvarest dess röst sedan 1809 varit lika gällande som hvarje af de öfrige Ståndens, måtte ock BondeStåndet med de öfrige Stånden äga lika rätt, att besitta de tjenster, å hvilka Förvaltningen af Bankens angelägenheter mäst beror.
Likväl är här ej fråga om, huru många af hvart
Stånd skulle i denna förvaltning deltaga, utan blott att skicklighet utan afseende pä
Stånd måtte bestämmas, såsom måttståck för befordringar till ifrågavarande Cornmissarietjenster; och att detta skulle medföra väsendtlig nytta för Banken, derom är jag fullkomligen öfvertygad, och många, jag hoppas det, med mig.
I öfrigt och hvad den föreslagne Expeditionen heträffar, skaii jag ej söka hindra densamma, emedan jag i alla fall 42 Den 16 Junti f. m. förmodar, att Ridderskapets och Adelns proi test blir utan verkan.
Den siste värde Talaren har förment: ”Att det gamla stadgandet, enligt hvilket en tredjedel af BancoCommissariernes antal skulle utgöras af Ridderskap och Adel, så mycket mindre kan anses vara något af Grundlagen skyddadt privilegium, som denna sak, alldeles icke der omnämnes; och anser derföre de 3 öfrige
Stånden kunna i detta mål besluta med Riksens Ständers rätt; samt följaktligen Ridderskapet och Adeln alldeles icke vara i stånd, att hindra ExpedidonsUtskottet, att till vederbörlig handläggning upptaga Riksens Ständers, genom 3 Stånds pluralitet uttryckta beslut.’* I an ledning häraf får jag blott erinra, att i 72 §.
Regeringsformen står: ”Riksens Ständers Bank förhlifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen garantie och värd. så att den ostörd må förvaltas— - efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro &c.’’ När således Banco Ofdningarne äio garanterade af Grundlagen; och CnncoOrdningarne åter innehålla, att en tredjedel af BancoCommissarierne skall utgöras af Adelsmän; så synes sistnämnde sak, på visst sätt, verkeligen vara i Grundlagen upptagen, och af densamma garanterad.
Jag ber om ursägt, att jag ytterligare uppehåller.
Det är otvifvelagtigt, att Banken skaU förvaltas i enlighet
Den 16 Junii f. m. 43 med föreskriften uti 72 § RegeringsFormen; men man bör tillika erinra sig, att samina Grundlag jemväl bestämdt utsätter de ärenden, hvartill 4 Stånds sammanstämmande beslut ovilkorligen fordras.
Sådane äro Bevillnings^ frågor, sådane äro Grundlagsfrågor; men i alla öfriga är 3 Stånds beslut fullkomligt gali lande.
Jag anhåller, att Riddar husSecrsteraren må uppläsa den §. i Regerings, Formen, som handlar om RiksStåndens Privilegier, rättigheter och förmåner.
Det måtte ej kunna hestridas, att vissa Commissariesyslors besättande endast med Adelsmän äro en jörman för Ridderskapet oeh Adeln, och hvilken, så liten den än må vara, de öfriga Stånden dock ej kunna Ridderskapet och Adeln beröfva.
Sedan, i anledning af Herr Påhlmans be-i gäran, 114 §■ i RegeringsFormen blifvit uppläst, fortfor Herr Påhlman vidare:
Jag underställer nu, i följd af den upplästa §:n, huruvida det ej fordras först alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut, och sedan Kongl. Majus sanction, för att kunna upphäfva något Stånds privilegier, rättigheter eller förmåner.
Och då de 3 Stånden, oagtadt Ridderskapets och Adelns dem kungjorda beslut, fortfara att yrka eftergift af ifrågavarande förmån, öfverlemnar jag till bedömmande, om Ridderskapet och Adeln icke har skäl att visa, 44 Den 16 Junii f. m. det Adeln ej låter någon efter godtycko föreskrifva sig lagar, eller tvinga sig till ett beslut.
ÅtskiUige yttrade härtill deras bifall.
Om man antager, att en liten förmon kun ett Stånd af de andra fråntagas; så kunna också alla större få samma öde; och dä äro både privilegier och Grundlagar snart rubbads.
Då jag sist begärde ordet, var det egentligen för att uppläsa 1 1 4 §. af Regeringsformen; och har jag således härutinnan redan blifvit förekommen af Herr Påhlman.
När Grundlagen i denna §. betryggar
Stånden ej allenast vid deras privilegier och friheter, utan äfven vid deras Jörmoner och rättigheter; och der tydligen stadgas att dessa ej hinna ändras, utan g",norn alla 4 Ståndens sam* manstänmcmde beslut, och Konungens bi jall', synes Ridaerskapets och Adelns rätt, att utgöra en tredjedel af BancoCommissariernas antal, så vida Rlider skåpet och Jldeln eljest anser detta såsom en förmän och rättighetomöjligen kunna, genom de 3 öfrige Ståndens beslut, Ridderskapet och Adeln utan dess eget begifvande, fråntagas.
Cederström; Med samma skäl som jag skulle gilla, att man icke ansåg 3 Stånds beslut gällande, angående bestämmandet af Embetsmännens antal och beskaffenhet i ett
Den 16 Junii f. m. 45 Riksens Ständers Verk, för det att fjerde Ståndets Ledamöter hittills utgjordt en del af des e Embetsmän, med samma skäl skulle jag kunna påstå, att BorgareSiåndet hade rätt att bibehålla SkråOrdningarne, och öfrige Författningar, derigenom det, på öfrige Medborgares bekostnad, njuter förmåner.
R dderskapet och Adeln har förut flere gångor förklarat, att frågan om SkråOrdningarne ej vöre annat, än ett Ekonomiskt ätende, sorn således af 3 Stånd kunde afgötas. och att med Stånds privilegiet blott förstodes sådane rättigheter, som i Grundlagen finnas nämnde, och i sjelfva Privilegiipatentet tryckta.
Finnas de ej der, så äro de blott förmoner, förunnade vissa enskilda Corporationer, och hvilka, när sorn hälst, kunna dem af Högsta Magten betagas.
Jag kan ej föreställa mig, att Ridderskapet och Adeln, genom det steg man nu påyrkar, skulle vin. na annat, än att visa sig vilja troget följa Borgare- och PresteStåndens exempel att vara liberala
För min del, och då Ridderskapet och Adeln alltid drifvit den satsen: för allmän nytta ma enskild vika, ber jag Ridderskapet och Adeln vakta sig, att nu inträda uti en så uppenbar contradiction, att Ståndet skulle förklara sig vara af samma tanka, som Presteorh BorgareStånden ide af dem förut afgjorde, med denna likartade, frågor.
Herr Munck af Rosensköld, Eherhard:
Jag vill ej yttra mig om frågan rörande Commiss sarieBeställningarne, eller huruvida 3 Stånds beslut i afseende på densamma kan anses ver - 46 Den 16 Junis f. m. kande, utan jag vill blott anföra några orcS om sjelfva saken, om principen.
Jag var närvarande vid 1800 års Riksdag, då BondeStåndet inträdde i garantien af Banken, men blott till en del i administrationen deraf.
Ifrån 1S09 åter har BondeStåndet lika med de andre Stånden deltagit i denna administration.
Häraf måste naturligtvis uppstå en förändring i Ridd derskapets och Adelns uteslutande rätt till en tredjedel af Commissarie-tjensterne.
Då Konungen, enligt Regeringsformen, ej får vid befordringar göra afseende på börd eller Stånd, så tyckes det, att samma princip borde gälla vid sysslors besättande i Riksens Ständers Verk.
Man talar om förluster af privilegier, men jag tror, att vårt Stånd, lika med Engelska Adeln, bör anse representations rätten såsom det dyrbaraste af alla privilegier.
Då man conside» rerar de förluster Ridderskapet och Adeli» » gjort, genom dess concessioner vid 1809 års Riksdag, kommer man ej ihåg, huru mycket Ridderskapet och Adeln härigenom i Allmänna opinionen vunnit.
Om sjelfva saken kan ej vidare fråga uppstå, ty den är redan en gång afgjord.
Men då man nu å nyo ingått i pröfning, huruvida den föreslagne förändringen vöre nyttig eller icke, får jag upprepa, att jag ej har så klen tanka om Sveriges Adel, eller kan hysa den nedslående förmodan, att detta Stånd skulle så förfalla, att af flere tusende Adelsmän, det ej funnes 6, dugliga till BancoComraissarier.
Jag kac aldrig föreställa
Dep 16 Junti f. m. • 41 mig, att ju icke Banken är och blir lika väl styrd med närvarande Författning, som om
Commissariernes antal utgjordes till en tredjedel eller en fjerdedel af Preste- Borgare och Bondesöner.
Hvad den jemförelse beträffar, sorn en värd Ledamot uppställt emellan denna fråga, och den om Skråordningarne, torde jag blott behöfva påminna om den märkvärdiga skillnad, som företer sig emellan dessa båda äran nen.
Städemes privilegier, hvartill man äfven sökt hänföra SkräFörfattningar, haf va blifvit meddelade under det uttryckliga förbehåll, att Kongl. Maj:t, efter eget godtfinnande, kunde desamma förändra och jämka.
Här åter talas om en förmon, börande till Stundernes privilegier, och de äro icke Konungens discretion underkastade.
Jag inser icke, huru man kan vilja försöka, att så sammanblanda, eller snararare bortblanda frågor, som ej med hvarandra hafva någon gemenskap.
Hvad åter vidkommer den värde Talarens yttrande om olämpligheten, att följa Preste- och BorgareStåndens exempel i illiberalitet, tror jag, att Ridderskapet och Adeln, genom dess förut gjorda upp-i offringar, undanröjt all farhåga, att förtjena namn af illiberalt, och jag Önskar heldre, att Ståndet erhåller denna benämning, än att det oupphörligt gifver efter förde andras fordringar, till dess intet återstår att gifva, för att slutli. gen, utan att med ali sin liberalitet hafva bevekt någon till samma tänkesätt, endast blifva belönt med åtlöje för sin svaghet.
För öfript och då det knappsst behöfver bevisas, att ingen har vägen till utkomst så stängd, som en 48 Den 16 Juna f. »z. obemedlad Adelsman; då det är lika obestridlig!, att de fleste Adelsmän nödgas gå Em* betsmanna-banan, samt då den lilla förmon, hvarom nu är fråga, ej är för Staten af den betydenhet, att ett RiksStånd som redan lem nät ifrån sig så många fördelar, äfven skulle cedera denna, derföre att de andre Respective RiksStånden sådant behagat besluta förnya! jag vördsamt på alla dessa skäl m'n anhållan, att Ridderskapet och Adeln måtte emot de öfrige Ståndens beslut anföra dess protest.
Friherre Boije* Man har åberopat liberalitetens fordringar; och hvarje sådant åberopande har rätt till afseende Vi böra lkväl erinra, att, genom alldeles sådane åberopanden, förmådde man oss år 1809 att eftergifva nästan allt af våra privilegier, hvarmed vi dock. förenade uttryckeligt vilkor, att de andre Stånden skulle, på samma sätt göra åt allmänna saken uppoffring af deras piivilegier; men, så snart vi följt det der ropet på liberalitet, så begagnade man sig deraf, man tog oss på orden; men intet af de andre Stånden gaf ett hårsmon med sig af sina rättigheter.
Jag tror således att klokheten, som också bör af liberaliteten rådfrågas, ålägger oss att behålla det lilla vi ha qvar, för att äga något att qvitta med framdeles.
Gerna skulle jag uppoffra alla enskilta rättigheter af Adelskapet, om Den 16 Junit f. m. 49 jag dermed gagnade det Allmänna 5 men äfven liberaliteten har sin gräns.
Friherre Wirsén, Gustaf Fredric', Jag vördar Ridderskapet och Adelns beslut, och det är ej min mening, att tala derom j men det är i sjelfva formed af ämnets behandling jag har några ord ^tt anföra.
Då jag, såsom Ledamot af BancoUtskottet, deltagit uti målets beredning, har Jag likväl icke kunnat inleda 114 §. af RegeringsFormen till något sammanhang dermed.
Med Adelns
Stånds privilegier förstår jag helt andra och vigtigare ämnen, än detta.
Adelns Söner inträda i Bankens tjenst: njuta ej i de lägre graderne någon företrädes-rätt framför de öfrige, utan avancera i deras tour ; först när fråga blir om Commissarie-ledighet, gäller bördskillnaden.
Om endast få Adelsmän då finnas vara i Bankens tjenst, så avancerar en ContoirsSkrifvare förbi alla mellangraderne till Commissarie, derföre att han är Frälseman.
Skulle åter den händelse inträffa, att personalen af Adelsman vore talrikare, så förlorade han i sin tour, i anseende till sin börd.
Nu måste man väl medge, att detta är en obehaglig och olämpelig inrättning: att tjensten skall lida deraf.
Men omöjligt kan jag kalla det för privilegium, att arbeta för lön, och mig har det städse förekommit nog motbjudande, att classificera denna befordringsgrund bland Ridd, 0. Ad, Prot. 'VIL g, II, Afd. 4. 5.0
Den 16 Junii f m.
Adelns rättigheter såsom Stånd.
Deremot har jag aldrig medgifvit, att befordringssättet i detta fall kunde utan Ridderskapets och Adelns eget bifall rubbas, i följd af Contiact^t om Bankens inrättning; men detta bifall skulle jag städse såsom billigt yrka, derest icke Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut läge derföre i vägen.
Nu åter tror jag, att ConstifutionsUfskottet borde få sig i målet utlåta: ty om de öfrige tre Stånden förblifva vid deras förra beslut, återstår ingen annan följd än densamma, sorn redan ägt rum, att nemligen BrncoUtskottets pluralitet rättar sig efter de 3 Ståndens beslut: att Ledamöteme af Ridderskapefc och Adeln deremot göra protest, och anmälan i Ståndet, samt att vi sålunda komma på alldeles samma punkt vi nu äro.
Boije: Emot
CöttstitutiofisUtsköttets hörande har jag visserligen ingen ting att erinra* Herr Påhlman:
Jag skulle ej bestrida Friherre Wirséns förslag, att remittera målet t 11 ConstitutionsUtskottet, om icke, jemte det att den ifrågasatte rättigheten är grundad på ett contract, upprättadt. vid Bancolnrättningens stiftande, jag älven funné densamma i 114 §. tydligen vara intagen, der den nödvändigt måste inbegripas under de orden förnioner och rättigheter.
Om jag föreställer mig sakernas Gen 16 Junit / in.
Vanija marche, så tviflar jag ej, det ju äfvert tre Stånd inom ConstitutionsUtskottet skulle vilja utesluta Adeln från oftanämnde förmån.
Men jag anser saken så klar, att Rodderska, pet och Adeln ej behöfver ConstitutionsUtskottets ledning, utan blott genom ett ProtocollsUtdrag bör gifva BancoUtskottet tillkänna sin Protest mot de öfrige tre Ståndens beslut* Och bestrida all expedition deraf.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet Och Adeln 6kulle anse lämpeligt, att* under förblifvande vid dess den 25 sistlidne Maj, i denna fråga yttrade mening, bestrida all påföljd och verkställighet af de öfrige RiksStåndens fattade beslut, deruti Ridderskapet och Adeln icke deltagit* och hvilket således, emoj: 114 §•
RegeringsFormen icke borde till någort expedition föranleda.
Bifölls* Friherre Cederström; Med den rättighet* Sorn RiksdagsOrdningens 57 §. lemnar en Ledamot, hvilken i Ståndets beslut ej instämt, att få sin särskilta tanka reserverad,' samt till vederbörande med Ståndets beslut följaktig, anhåller jag, att till Protocollet få anmäla min enskilta protest emot det uti Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut influtne tillägg, att Ridderskapet och Adeln tinder åberopande af ii 4 §.
RegeringsFormen bestrider Expeditionen af 53 Den 16 Junii f. hvad de öfrige Stånden härutinnan forordnat, och förklarar jag, att jag ingalunda ansett eiler anser Riksens Ständers Privilegier vara andra, än de, sorn i utgifna acter högtidligen, såsom sadane, blifvit erkände, likasom jag på denna grund icke finner Ridderskapets och Adelns protest i förevarande fr äga äga någon bindan^ de kraft.
Herr Silfverstolpe, Gurtaf Abraham och Herr Munck af Rosensköld, Eberhard, förenade sig med Friherre Cederström.
Herr Påhlman'.
Sedan en Ledamot förbehållit sig att fä dess särskilta mening med BaneoLJtskotfet communicerad, så utber jag mig ock, att Riddcr&kapets och Adelns beslut i ämnet ,må tå beledsagas af min enskilda tanka, nemligen att så snart de tre öfrige Respective Riksstånden funnit för godt, att till Rikets eller det
Allmsnnas löfmon göra sådsne concessioner af rättigheter och Ståndsprivilégier. som kunna anses motsvarande hvad Ridderskapet *ch Ad; In redan i denna del gjort, skall j g ej vara emot, att jemväl vårt Stånd tager i öfvervägande , hvad det ytterligare al dess återstående prae.ogativer kan eftergifva.
Friherrarne Boije, Ludvig; Lieven, Berndt j Pheiff, Adolph och Hjerta, Lars, samt Herrarne Anckarsvärd, Gustaf; Grundelstjerna, Julius; Roth* liebf Carl fredric5 Dalmani Lars Johan-, Ztnger - Den 16 Junti f mi _ 53 I lein Jacob 3 Wejdenhjelm, Eric Wilhelm och Ankar* sparre, Ingemar■ August, förenade sig med Kerr Påhlman.
Hrns Excellence Herr Grefven och Landt-, Marskalken. hemställde, 0111 icke jemte Ridderskapets och Adelns nyss lattade beslut, Fri-; heire Cederbtröms och Herr
Påhimans särskildta tankar äfven finge de öfrige Respective RiksStånden samt BancoLUskottet meddelas.
Föredrogs å nyo Högvördige PrästeStån» dets den 8 dennes aflåtne, och sistlidne gårdag på bordet lagde.
Pro'ocolhUtdrag, innefattande åtskiilige af PrästeStåndet beslutade rättelser uti Bevillningsutskottets
Utlåtande i anledning af de mot förslaget till en förnyad Charta; Sigillaiae Förordning gjorde anmärkningar» Herr Cederschjöld, Pehr Gustaj:
Jag har jemfört PiästeStåndets Protocolls-Utdrag med Bevillningsutskottets Betänkande, och tyckt mig finna de af PrästeStåndet gjorde ändringar sä rigtiga, att jag vågar vördsammast hemställa, om ej Höglofiige Ridderskapet och Adeln skulle finna skäligt, att sig med nämnde Stånd härutinnan förena.
Bevillningsutskottet föreslår i 15 puncten: ”Arrendatorer af Kungsgårdar, Boställen eller LandtEgendomar, hvil» ka ej hafva tjenst eller caracter, hälften mot 54 Den 16 Junti /. m. ägaren, dack ej under 24 skillingar.”
Enligt denna redaction skulle en Arrendator, i hän* delse EgendOtnsherren vore rik, och rådde örn inånga andra Egendomar, kunna blifva nödsakad att nyttja en mycket större Charta, än emi han sjelf hade ägt den jord han arrenderar.
PresteStåndet har derföre ganska riktigt uttryckt
Utsko’tets omisskänneliga mening, på följande sätt: ”Arrendatorer hälften mot hvad de, såsom ägare af lägenheten skulle betala.” Likaledes stadgar Utskottet i punkten: ”Qfvannämnde vite af 6 R:dr 32 sk. åge ock rum för den Embets- och Tjensteman, hvilken antingen utlemnar en handling ocharterad, som charteras bör, eller charferad, sorn icke charteras bör, ejler den med för ringa eller för hög Charta forser, och ersatte han dessutom beloppet af den felande eller för höga Chartan.”
Detta synes i flere afseenden vara alldeles olämpeligt, hvilket ock PresteStåndet anmärkt.
Oet kan till exempel hända, att man ej säkert vet, om en handling bör charteras eller ej, eller huru stor charta, som erfqrdras; eller att man ej kan erhålla precist så stor Charta, som vederbör, och för att vara så mycket säkrare, hellre vill göra för mycket, än för litet; i alla dessa fall» skulle det vara högst obilligt, att med vite belägga en handling, hvarigenom flen enskifte frivilligt gåfve Staten mer, än den hade rätt att fordra.
Grefve von Lantingshauren, Albrect, förenade ?ig med Herr Cederschjöld.
Den 16 Junii f. nu 55 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hem;tä!lde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade äfven för sin del uti Pre~ steStåndets ifrågavarande beslut instämma.
Föredrogs å nyo och gillades Stats-Utskottets den 22 sistlidne April afgifne, samt den 25 i samma månad förmiddagen* på bordet Jagde U'låtai*de, öfver Herr Prosten Eks Memorial om en del af Wadstena fordna Klosterbyggnaders öpplåtande för Hospitalslnrättningen derstädes.
Vid förnyad föredragning af Stats- samt Allmänna Besvärs och Ekonomie-Utskottens så väl den 1 sistlidne
Maj afgifne Betänkan-_ de, i anledning af gjorde motioner angående Tullverket, och dermed gemenskap ägande ämnen , som ock den S dennes meddeldte, samt den 11 derpå följde, förmiddagen, på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens nyssnämnde Betänkande, blefvo berörde tvenne Utlåtandeo till alla delar af Ridderskapet och Adeln gillade. 56
Den 16 Junti f. ms Företogs till pröfning Stats- och BancoUtskottens den a3 sistlidne
Maj afgifne, samt den 27- i samma månad förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande, olver gjorde anmärkningar vid Utskottens den 3 sistlidne April meddeldte Betänkande, angående Götha Canalarbetets fortgång och befrämjande.
Grefve Löwenhjelm^ Gustaf; Om Canalens nytta i mercantilt och economiskt afseende, kan jag ej med säkerhet tala, ehuru jag dock tror mig kunna påstå, att den är någon.
Men att canalen i militairiskt hänseende, derom jag har något vidsträcktare åsigter, är högst vigtig, vågar jag bestämdt yttra.
I ett Land sådant som vårt kunna ej fiendtliga inbrott före* kommas.
Det är således nödigt, att hafva en centralpunkt, hvarifrån försvaret kan utgå.
Det är ofelbart en förmon, att förbinda den med Rikets hufvudsakligaste vattencommunication, och pä canal-linien finnas flera lägenheter, som äro ganska tjenlige för anläggandet af en sådan Centralfä6tning.
Jag har beständigt hört talas om — och hört klandras, att troppar användas till arbetet.
Angelägen att skaffa mig underrättelse, om man hade skäl till detta klander, har jag rådfrågat flere högre och lägre Officerare af KrigsBefälet, rådfrågat Regementschefer, som äro utmärkte för deras omsorg för sin trupp, och de häfva alla försäkrat mig, att vistandet vid Canalen var högst nyttigt både för truppens moral och fysik, och långt nyttigare än de vanliga mötena.
Att olyckor inträffa, är ej möjligt att undvika vid ett ar - Den 16 Junti f. ut. 5?
bete slcjant som det ifrågavarande.
Dock hafva de kanske varit mera sällsynta här, än vid hvad annat dylikt arbete som helst.
Tillfället för Officerarne, att hafva Soldaterne ständigt under ögonen, skall narurligtvis vara af högsta vigt och verka förmonligt på disciplinen.
Ofta har jag hört önskas, att vi måtte följa Romarnes exempel, att använda Trupperne i fredstid till stora riksgagneliga arbeten.
Nu åter hör jag många yttra alldeles motsatsen.
En betydlig förmon af Canalen blir ock den, att i hast kunna midt igenom Riket flytta SkärdgårdsFlottan ifrån Nordsjön till Östersjön.
Det är redan en stor opinioosstyrka , om man igenom Canalen kan transportera kanonbåtar ifrån det ena hafvet till det andra.
Jag har hört Canalföretaget omtalas, såsom skadligt för finahcerna.
Men jag gör skillnad emellan en tillfällig tunga, och ett blifvande fioance-ondt.
Här förbjuder väl rain ringa kunskap att söka göra min öfvertygelse gällande; men i min tanka kan det aldrig vara skadligt, att den summa, som användes till Canalarbetet, den må vara så stor som helst, utsprides i Landet, fördelt på flere håll _ aldrig skadligt, säger jag då det ej ari Tyskland vid grafva denna Canal.
För öfrigt, och då jag hört, huruledes man nu ångrar sig hafva påbörjat Canalen, kan jag ej underlåta, att påminna mig den tidpunkt, då de stora vatten-communicationerne i norra delen af Riket möttes af så mycket missnöje då opinionen stridde emot detta företag — hvilket man nu välsignar.
Och då Götha Canal arbetet är så nära färdigt, 38 Den 16 Junit f. m. tror jag ej, att vi' på en gång böra öfvergifva det, för att åt efterverlden lemos ett bedröfligt exempel på vår hastighet att besluta, vår hastighet att åter nedrifva, och vår oförmåga, att utföra hvad vi en gång päbegyijt.
Friherre Pheiff’, idolph, anförde skrifteligen :
Redan tvenne gångor har jag i frågan om Götha Canal-arbetets fortgång i hela dess vidd, yttrat mig till Protocollet, och vill derföre nu icke länge upptaga en för Högloflig^ Rtdderskapet och Adeln dyrbar tid.
Med åberopande af dessa mina anföranden, får jag nu förnya, att jag för ingert del medgifver dess utförande efter den uppgifna plan. jag förmodar, att det skapande snille, som uttänkt denna vidsträckta plan, äfven har förmåga att nu, när Rikets väl det fördrar, utan för stora förluster insktänka den samma, och inträffade lycki ga tider, då jag finner, att mitt Fädernesland utan för känbara uppoffringar kan genom detta företags fullbordande befordra framtida nytta, och förtjena efterkommandes beundran, skall jag vara den förste, som yrkar verkställandet deraf, likasom jag nu, med den aktning jag bör, anser andras mening härom, ehuru den är olik med min ; men hvad jag på det högsta bestrider, är den här nog ofta yttrade framställning, att 1818 års Ständer ej skulle kunna ändra, hvad 1815 års Ständer beslutit.
Jag hade trott, att de Riksmöten, GrurdlagarOe föreskrifva, hållas derföre, att Nationen) Den 16 Junti f in, 59 rna äga rättighet bedöma och vidtaga de åtgärder, som förändrade tider och omständigheter kunna kräfva, men ej lör att gilia fortfarandet af skadliga och af hvarjehanda skäl föranledde beslut.