Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är i Sverige merendels händelsen, att åtminstone vid småposter, Spanmålslefveranteuren är mottagaren underlägsen; och att vid uppmätningen af ett större målkärl, och ett litet till fyllnad, bonden får vara glad, om det stora blir lagligen strukit; det tages vanligen för alldeles afgjordt, att tunnan bör mätas med mer eller mindre rågade kappar, ehuru det ursprungliga obestridligen varit, att äfven dessa skola vara strukne.
Ögonskenligen är det, då grunden till ett sådant förhållande alltid kommer att fortfara, en fördel för räntegifvaren, när det mindre måttet blir 3 kannor i stället för 7; skillnaden i råge gör i kanna.
Jag nämner delta ej för någon sakens serdeles stora betydenhet, utan derföre, att denna nya rymdemålsstadga, som vår nuvarande Regering skulle utfärda, härigenom Den 14 Augusti f. m. 23 blir till skattegifvarens förmon i de delar der förändring uppstår; de gamla påbyggnader, hvarigenom Sveriges hittills gällande mål och vigtsystem uppstått, visa sig deremot i historien merendels såsom producler af dåvarande stora behof, och dåvarande sätt att öka skatter.
Man skall invända kanhända, att åtminstone 75-tummingen är för liten att vara Spanmålsmått.
Den är £ af närvarande lialfkappe.
Men just denna detta fyllnadsmåls litenhet skall, som jag hoppas, småningom eliminera sjelfva uppmätningen af halfspann; den sjelfdöd afgamla ideer, hvilken jag nyss påstod böra ske småningom, Liefve otvifvelaktigt då halfspannets lott, och först sedermera halflunnans och tunnans.
I mon deraf kunna de här tillåtne mälkärlen successift allysas, men aldrig bör det ske, förrän namnen foting m. m. ingått i språket, så att den gamla ideen, om en tunna med tillhörande fyra kappar, redan allmänt benämnes en sexfoting med tillhörande trekanning; och ju mindre man försvårar, ju mer man tverlom lättar, den practiska uppmätningan af dessa gamla storheter, som en stor del så ogerna saknar i sin rörelse, ju lättare blir sjelfva namnutbytet. §.
?. medgifver för våta varor kröning af följande:
Den i4 Augusti f. ra.
Cylindriska målkärl i kanna, samt 5o, 9.5, 10, 5, 3, 2 och 1 tumrning; och Cornslia alla cle föregående, samt derutöfver af 10. 5. 3 och 2 kannor.
Det bör efter mia tanka stå: stf Cylindrisk form 1 kanna, samt 20■, 10, 5, 2 och 1 tumming, samt tills vidare af 25 och 12\ tamming. ff Conisk form, alla de föregående utom de två sistnämnde, och dessutom alla hela kannetal till och med 10 kannor.
I afseende på dessa ändringsförslag åberopas hvad jag förut sagt.
Tjugutummingen hör till Decimalsystemets serie, men icke tretummingen.
Jag förstår väl meningen med den sednares införande, att den nemligen skulle här och der uppfylla jungfrumåttets plats såsom utgörande deraf; men för dyra varor ger detta anledning till ett säljarebedrägeri af 4 procent, och för de mindre dyra förekommer högst sällan något mindre mått än kanna.
Jag tror på samma sätt här, som vid frågan om kappmålet, att man bör genast sorgfälligt eliminera sjelfva ideen T\ och kanna; men till en början stanna der, £ och 4 kannan torde böra tillåtas tills vidare qvarblifva; emedlertid synas de ej böra få förfärdigas Coniska, på det att åtminstone det noggrannare mätningssättet må blifva inom Decimalserien.
För Coniska målkärl har Don 14 Augusti f. rn. a5 jag föreslagit tillåtelsens utsträckande lill alla hela kannetal till och med tio.
I det närvarande förslaget felas nemligen ett gan* ska nödvändigt målkärl, hvars plats den nuvarande half,ankaren fyller.
En ifylld tiokanning af koppar är för de flesta våta varor för tung att lyfta, och utan spillning uthälla i en större fastage, som skall uppmätas; 5-kanningens bruk mångdubblar åter antalet af dessa ihällningar, och förlänger uppmätningstiden, som ändå ofta är lång nog.
Det målkärl, som vid aflefvering till sådant fastageförvarande nyttjas, bör fåj bestämma sig efter varans tyngd, ju större man kan handtera ju bättre är det.
Tre och fyrakanningen blir förmodligen den, som minst blir nyttjad, 7 och 8-kanningen mest. §. 8 Mom.
1. bestämmer, hvilka vigter och lödjor få krönas.
Skild i öfvertygelse ifrån den, som ligger lill grund för den centecimala vigtfördelningen, kan jag ej här föreslå några egentliga redactioner; jag vill inskränka mig blott till att pröfva Momentets lämplighet, under antagande af centecimalprincip; antages i det stället Decimaldelning, är förändringen ganska lätt.
Utskottet säger 5o, 2510, 5_, 3, 2 och 1 mark.
Hvarföre 25 mark, sorn icke är någon gammal vigt, med uteslutande af 20 marksvigten, som är vårt gamla pund?
Och hvarföre 3 mark med uteslutande af 4 mark, då Den 14 Augusti f. m. begge äro lika främmande för systemet?
Jag åberopar i detta afseende hvad som är sagdt, men föreslår, med hänsigt till den under vägning förekommande mekaniska additionen, och då således inom hvar tiodelning af vigten flera lödjor kunna bli nödiga, än rymdemål inom en dylik tiodelning, följande redaction: 5o. 40. 3o. 20. io. 5. 4.
3. 2 och i mark.
På samma sätt 5o. 4°* 3o. 20. 10. 5. 4. 3. 2 och 1 ort, och så vidare.
Dock torde man tills vidare böra tillåta både bruk och krönande af 25 och ia£ orts vigter, motsvarande 8 och 4 lod* Det torde vara förmycket, att genast vilja eliminera mer än lodets underafdelningar, samt 1, 2 och 3 lodsvigten.
Det i allt fall nödvändiga namn och ideutbylet påskyndas äfven bär, ju mindre bröstgänges man, inom det practiska lifvets spher, angriper det gamla, lil.
Mom.j, torde böra börja på följande vis:
Ett kubiskt målkärl om 5 f oting; samt för Spanmålen tills vidare om 6 foting.
Man synes mig ej böra vänja Folket, att uppmäta med 6-fotingsmåltet någon annan vara än Spanmålen, der en redan befintlig sed gör delta mått nödvändigt. g. Mom.
3. föreslås af Utskotten Den 14 Augusti f. m. 27 till utgående på den grund, att ingen mätning bör få ske utan i kärl af laglig form.
Men hela denna stadga är ämnad att bestämma, hvad som är laglig form på ett målkärl, och då man tillåtit sådana att göras af träd, bar man ock med detsamma förklarat, att kröningen icke ensam assurerar målets riktighet.
Mot följderna af trädkärls utsvällande och hoptorkande, mot de kanske icke så obetydliga bedrägerier, som härpå kunde grundas, har man i §. 5.
I stadgadt ett snillrikt correctiv genom narar.
Antingen skall äfven delta uttagas, eller ock skall man någorstädes stadga narrarnes legala betydelse, och contrahenternes rättighet att äfven derpå grunda en controll, huruvida målkärlet verkligen har laglig form.
Utskotten säga, att detta i användandet medför svårigheter; jag tror för min del just derföre att detta Morn. sällan blir åberopadt, om det ock får qvarstå, men det är bättre, att det fins ett bestämdt lagbud för möjligheten af en sådan tvist, än alt 5 §:s i Mom:s lydelse ger anledning till krångel, emedan det ej är afgjordt, hvad controllrätt nararne äga, I §.
9 Mom. 7 synes mig orden ”ellet* 'väga” vara ett misstag, och böra utgå.
Samma onödiga tillägg upprepas i det efterföljande förslaget till Förordning på pag.
22 der det står ”till mått eller vigt” och sedan "mätning eller vägningpå det för - 28 Den 14 Augusti f. m. sta stället visar den föregående meningen, och på de två sista den efterföljande, alt frågan är om krönandet af förvaringskärl, och således blott om rymdemål.
Pag. 17 i nyssnämnde Förordning böra följande ord alldeles bortgå: ”Della system ”ulesluter för öfrigt på intet sält den fördelning i hälften, fjerdedelen, o. s. v., "hvarvid man i dagliga rörelsen ti 11 vant sig; "allenast dessa i bokföring utmärkas såsom "delar af hundrade med 5o , a5, o. s. v.”— Dessa ord grunda sig i min tanka på en skef åsigt.
Folket har icke ti 11 van t sig vid någon fördelningsgrund; tvärtom hafva de derpå aldrig reflecterat; vid vissa gamla storheter hafva de vant sig och kunna ej umbära dem; förordningen bör innehålla anvisning om sältet att med de nya målkärlen uppfylla det behof, som häraf uppstår, men alldraminst sjelf lära dem att i tankan skapa
Dyadiska underafdelningar äfven för de nya storheterna.
Pag. 21 af samma Förordning böra orden känner sin skattedel i det gamla sluta meningen, och de två sednast angifna fördelarne af det nya systemet förbigås.
I redactionen af den första, der det står att ”inom hvart tiotaltvenne uppmätningar "äro det högsta som behofves, i följd af "målkärlens inrättning efter
Decimal-fördel”uingen;” måste något misstag ha insmygt
Den 14 Augusti f. m. 29 sig, ty om man betraktar t. ex. närvarande §.6. Mom. 2. i Stadgan, kan man ej roed. der tillåtna målkärl uppmäta storheten g mått utan tre uppmätningar, o. s. v. Hvad angår fördelen, att en 6 foting är en mera lagom mansbörda än en fast tunna; är den skillnaden nog liten att omnämna.
När en gång sjelfva sex-fotingen blir aflagd, och fem-fotingen i bruk, då kommer målkärlets innehåll att utgöra en lagom mansbörda.
Slutligen och då den ofvannämnde förordningen pag. 24 tillåter ”allmoge och menige man” i 5 år att anställa controll med det gamla målet, tror jag samma rättighet böra utsträckas till ”hvar och en.”
Det bär synts mig vara ett för dessa förslager till mått, mål och vigt eget öde, åtminstone vid förra Riksdagen, att ifrigast tadlas och fruktas af dem, sorn icke vilja böra till allmogen, och bäst förstås inom BondeStåndet.
Jag vill ej i dag upptaga Ridderskapets och Adelus tid med att ingå i en pröfning af förevarande ämne.
Icke eller har jag af blotta afhörandet af Grefve Spens’s anförande, kunnat behörigen uppfatta alla de punkter, hvarvid en och annan anmärkning torde vara lämplig; men då denne Ledamot åberopat hvad som här yttrades i förra Plenum, då denna fråga förevar, nemligen, att 3o Den i4 Augusti f. m. flere Ledamöter förklarat sig vara för det af Herr af Forsell uppgjorde system, och emot Decimal-systemet, samt jag befinner mig bland deras antal, anhåller jag få redogöra för min öfvertygelse.
Den värde Ledamoten har sjelf medgifvit, att
Decimalsystemet i mått, mål och vigt, endast för dem, som begagna skriftspråken i räkning, innebär lättnad.
Ilan tror dessutom , att orsaken, hvarföre det mötte svårighet i Frankrike, och hvarföre man äfven der sluteligen nödsakades tillåta bruket af det gamla systemet, bredvid det nya, härledde sig derifrån, att
Decimalsystemet ej rätt fanns i sjelfva Franska språket.
Den värde Ledamoten kanner bättre, än jag, en djupare orsak, grundad i sjelfva sakens natur, till delta fenomen.
Denna orsak består deruti, att
Decimalsystemets användande på mått, mål och vigt, uti dagligt bruk, är visserligen ganska lätt för dem, scm begagna skriftspråket, endast och allenast derföre, att samma system utgör just det numerationssystem, som i detta skriftspråk allmänneligen brukas.
Men lika litet, som någon anledning i rena menniskoförnuftets, eller vettenskapens natur förefinnes, hvarföre Decimalsystemet, snarare än något annat system, t. ex. ett system, hvars grundtal vore 6 eller 8 eller 12, valdes till numerations-system; lika litet finnes nu någon anledning att uti mått, mål och vigt påtruga detta system på sådana menniskor, som icke De n <4 Augusti f. m.
3i skörda den ringaste nytta af absolut likhet emellan numerations-system och systemerne för mått, mål och vigt; emedan de sakna skrifkonsten, detta nödvändiga vehikel för dessa serskildta systemers ömsesidiga inverkan på lättheten att dem använda; man bör så mycket mindre försöka något sådant tvång, som Decimalsystemet är, till sjelfva sin natur, om jag så vågar uttrycka mig, tungt, ovigt och stelt.
Det erbjuder, äfven på ganska vidsträckt fält, högst obetydligt spelrum åt menniskotankan, för de arithmetiska operationernas verkställande.
Inom io-lalet kan man endast få jemna halfva och femtedelar.
För att erhålla jemna fjerdedelar måste man gå ända till 100; för att få åttondedelar, till iooo; för att få sextondedelar, till 10,000 o. s. v.; men tredjedelar, sjettedelar, tolftedelar äro alldeles omöjliga, att ur detta system jemnt utveckla.
Deremot uti ett system för mått, mål och vigt, hvars basis vore t. ex. 48. kommer man inom första grundtalet till jemna halfva, tredjedelar, fjerdedelar, sjettedelar, åttondedelcr, tolftedelar, sextondedelar och tjugufjerdedelar.
Egenskapen af en sådan organisk mångfaldighet tror jag vara af högsta vigt, då fråga är om ett system, som skall begagnas af icke skrif— kunnige; och då dessa äro de flesta, synes det icke allenast orättvist, att vilja påtruga dem ett olämpligt system, utan äfven naturligt, att, der sådane försök blifvit gjor - 32
Dea i4 Augusti f. m. de, desamma misslyckats.
För den, som räknar genom skrifna ziffror, är det fullkomligen likgiltigt, hvilket system begagnas.
Afseendet bör således fästas uteslutande på deras behof och beqvämlighet, som endast räkna i lankan, eller hvad man kallar i hufvudet.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjord proposition, biföll Ridderskapet och Adeln, att det af Grefve Spens nu afgifne anförande, innefattande anmärkningar vid Stats- och EkonomiUtskottens under N:o 46 meddeldte, och den 3o sistlidne Julii f. rn. till Utskotten återremitterade, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Rikets mått, mål och vigt, finge, jemte Herr Bråkenhjelms yttrande, rörande samma ämne, till bemälte Utskott remitteras.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att, vid Förstärkta StatsUtskottets för någon tid sedan hällne sammanträde, Utskottets närvarande Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvaribland alla Suppleanterne varit tillkallade, det oaktadt endast utgjort 21 personer, eller jemnt det föreskrifna antalet.
Som bemälte
Utskott na snart å nyo lomme att sammanträda till omröstning öfver åtskilliga Be - Den i4 Augusti f. rn. 33 Bevillningsfrågor, i afseende å hvilka RiksStånden stannat i olika beslut, hemställde Hans Excellence, om icke, till förekommande af möjlig brist bland Ridderskapets och Adelns Ledamöter i nämnde Utskott, Ridderskapet och Adeln behagade nästkommande Måndag, den 17 dennes, vid början af Plenum, välja ytterligare 8 Suppleanter i Förstärkta StatsUtskottet, hvilka kunde äga, att sedan de af Ridderskapet och Adeln redan utsedde 6 Suppleanter uti Förstärkta StatsUtskottet ingått, derefter, i mån af behofvet, hvar för sig, efter antalet af de flesta rösterne, uti nämnde Utskott inträda.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens den 1 t sistlidne Julii under JN:o 5a afgifne, och den 19 i samma månad f. m. på bordet lagde Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 10 förut meddeldte Betänkande, ifråga om tillökadt anslag för undervisningsverken i Riket.
Grefve Frölich> David,, anförde skriftcligen:
Det är för mig högst obehagligt och smältande, att nödgas uppträda emot det begärdta och af förenade Utskotten å nyo 38 II. 3' 34 Den i4 Augusti f. m. tillstyrkta anslag för ett ändamål, som, åtminstone efter den rubrik det fått, tyckes vara af den egenskap, att framför alla böra påkalla ett otvunget bifall.
Då det icke mera kan vara obekant, att jag yttrat ett afgjordt nit för en förbättrad uppfostran i allmänhet inom fäderneslandet, så är det rimligt nog, att jag, genom mitt motstånd i denna fråga, ådrager mig beskyllning för att hysa ensidig förkärlek till en viss form, till den grad att jag skulle orättvisligen förneka våra nuvarande läroanstalter allt värde, eller missunsamt vil ja beröfva dem rätt till allt deltagande af Nationen.
Likväl kände jag mig icke träffad, om en så beskaffad tydning af mine åsigter och moliver skulle gifvas.
Jag har gjort mig sjelf reda för dem, och anhåller att få framlägga dem ytterligare, än hvad som redan skett.
Om jag icke finner våra närvarande Läroverk så förträffliga, som deras nitiske försvarare påstå, lärer jag icke vara ensam i en sådan mening, den jag hämtat, både från theoretisk forskning, egen erfarenhet och såsom slutsats af den verkan de åstadkommit på Nationens närvarande bildning.
Om jag fritt yttrar den mening, alt samtlige behöfva väsendlliga reformer ej allenast till undervisningssätt och omfång, utan äfven hnfvudsakligast till organisationen af deras styrelse och ekonomi, så torde jag till stöd för verkligheten af ett sådant be - Den 14 Augusti f. ra. 35 hof blott få åberopa de Revisioner och Committeer, hvilkas blotta tillkomst ådagalägger en allmännare känsla och öfvertygelse derom.
Då en sådan reform af omständigheterne försvåras och uppskjutes till en obegränsad framtid, så må det vara förlåtligt, om deraf uppkommer nedslagenhet och bekymmer för just denna stundande framtid, och jag bekänner öppet, alt så är min sinnesstämning; men deraf följer icke, att jag är afvog mot nuvarande Läroverk, eller att jag missunnar
Lärarepersonalen goda lönevilkor!
— Tvertom ville jag gerna bevilja förökning för desse, som för andre löntagare, om landets och StatsCassans tillstånd gjorde sådant till en lätt sak, och om jag derjemte kunde öfvertyga mig, att endast löneförbättringar voro nog för att vinna det hufvudsakliga ändamålet: förbättrad uppfostran.
Men då jag nu icke hyser denna öfvertygelse, och då erfarenheten visat, att en i otid utkastad penning ofta mera skadar än gagnar, är det desto hellre min pligt att tillse, det icke
Staten med onödige utgifter belastas, som här icke är fråga om en ringa penning, utan om en i mine ögon stor summa af 60,000 R:dr årligen, hvilken, dock är föga mer, än en tredjedel af hvad som till ett annat
Riksmöte förestår oss, om vi lättsinnigt antaga principen, och finnas inledde på en stråt, från hvilken vi icke utan synbar orättvisa kunna vända åter. 38 II. 3* 36
Den 14 Au gusti f. m.
Måtte derföre en livar, lika mycket åsidosättande all sen limen talisin oell personliga relationer, sorn jag alltid skall bemöda mig att göra det, då det handlar om att pålägga Folket nya skatter, med mig anställa en sträng granskning af denna fråga, i det skick den förekommit och af förenade Utskotten blifvit behandlad.
Redan vid återremissen af Utskottens första Betänkande, tog jag mig friheten underställa, om icke, för denna frågas afgörande, vore ovilkorligen nödigt att hafva utredt först oell främst:
O111 och till hvad del det är Statens åliggande, samt förenligt med samhällets sannskyldiga nytta, att undervisningsverk bekostas af StatsCassan och styras af Statsmagterne allena?
Denna fråga, ehuru icke mycket ventilerad och alldeles icke fullständigt utredd af Kongl. Committeen, är dock väl icke så absurd eller så ny, att den hör väcka förundran eller, hvad än värre är, i all tysthet förbigås.
Det finnes likväl land, med hvilkas institutioner våra äga någon jemförlighet, der man allmänt börjar inse, att ändamålet bäst vinnes, då Statsmagterne, med begagnande af en redan gifven väckelse, blott iakttaga en negativ, en skyddande och ordningshållande ställning, och öfverlåta åt menigheterne sjelfve, alt fritt besörja, organisera och bekosta sine uppfoslrings-anstaller; andra Folk, hos hvilka eulturen, Den 14 Augusti f. in. O '>7 förmögenheten och följaktligen väckelsen lill en activ känsla af uppfostrans oberäkneliga värde ej då hunnit allmänneligen till en större höjd, fingo af sine mera upplyste Lagstiftare, emottaga directa påbud, sorn ålade hvarje menighet af en viss folknummer, att inom sig inrätta läroanstalter, utan att likväl med onödige och för den fria utvecklingen hinderlige reglementariska föreskrifter binda Folket; såsom följder af desse mesurer må nämnas, att frivilliga associationer till högre och lägre läroanstalter öfverallt bilda sig, utan den ringaste tyngd för StatsCassan; att en lifgifvande täflan uppstått, som onekligen måste till slut bringa uppfostringen upp till en vettenskap, den ädlaste och för menniskoslägtets väl nyttigaste, som kan bearbetas.
När man nu åter finner, alt i andra Stater, der, under despotiska former, despoliska principer äfven äro rådande, det system, som lägger så val uppfostran, som medlen dertill, helt och hållit i Regeringens händer, leder i sine verkningar till qväfvande af all själs lyftning och ali medborgerlig anda, så borde väl, i ett constitutionelt land, som Sverige, dess Lagstiftare icke besinningslöst och obetänksamt fullfölja ett system, qvarlemnadt sedan enväldets tid, och som dessutom på en artificiel omväg leder oss in på ett fält af oerhörda kostnader, hvilka på en gång sakna gräns och sannt ändamål.
Men det är icke. nu. lämpligt, alt vidare inlåta sig i 38 Den 14 Augusti f. m. denna fråga.
Den tål att betraktas från flere sidor, aldramest vid tillämpningen.
Derunder stöter man äfven naturligen på så många ämnen, hvarom den nyare tiden står i strid med den äldre, att företaget ovilkorligen måste uppskjutas till bättre tillfälle.
Så mycket har jag endast velat antyda, att frågan såsom princip är vigtig, att den kräfver en noggrann undersökning, och att ett lättsinnigt förbiseende deraf blottställer för vådan af ett obetänksamt beslut.
De förenade Utskotten hafva väl icke underlåtit att uppställa frågan, men deremot, utan att deröfver fälla något yttrande, genast öfvergått till en annan och efter min tanka underordnad, om behöfligheten af förökade löner för en del Läroverkens nu varande personal.
Jag nödgas anmärka detta såsom besynnerligt, och ehuru det icke är svårt alt förklara såsom följd af våra Utskotts egna organisation och sätt att fatta beslut, hade man väl dock kunnat vänta annat, då Utskotten vid återremissen icke saknat väckelse på den omständighet, att det ena af dem förut, i afseende på Folkskolorne, yttrat såsom grundsats, att ”Statens förbindelse endast är alt anvisa_, ”men icke att bekosta allmänna undervis”ningenJ’ enligt hvilken grundsats Rikets Ständer så väl vid förra Riksdagen, sorn vid denna, behandlat nyssnämnde fråga.
Nu borde väl iakttagelse af en skyldig con - Den 14 Augusti f. m. sequence hafva led t åtminstone derhän, att Utskotten bemödat sig visa, hvarföre en sats af så allmän natur icke blifvit här tagen till rättesnöre.
Skälen hade bordt framläggas, hvarföre den är applicabel endast till Folkskolor, men icke skulle kunna utsträckas till alla, eller åtminstone några af de öfrige Läroverken.
Universiteten kunde ställas under samma categori, derpå man likväl sett ett stort exempel, i ett annat land; om man här måste i vissa fall vika från grundsatsen, derföre att menigheterne inom en viss areal äro för fåtaliga och fattiga; så borde man likväl göra sig all möda att demonstrera detta, om icke för annan orsak, åtminstone för den, alt den lägsta folkklassen, som fått sine anspråk på anslag till Folkskolor afslagne, men likväl med sine fyrkar bidrager till StatsCassan, icke måtte sakna anledning att tro sig vara häruti rättvist behandlad.
Men jag medgifver gerna, att för en sådan utveckling och framställning det fordrats en djupare granskning af det Betänkande, K:gl. Committeen för Undervisningsverkens förbättrande afgifvit, eller åtminstone, att det varit nödvändigt att ingå på ämnen, som man nu förklarat böra till hela sin vidd förblifva hvilande.
I samma mån likväl, som man följer den anvisning till hvila i dessa frågor, som den Nådiga Propositionen erbjuder, borde man dock finna att man afskär sig all möjlighet, alt framställa 4«
Den 14 Augusti f. m. sunda och tillfredsställande skäl för Rikets Ständer, på grund af hvilka de böra bevilja nya stora anslag till Undervisningsverkens förbättring.
Man kommer ovilkorligen till den slutsats, alt anslags-frågan borde hvila, lika såväl som frågan om förbättringarne.
Den naturliga och enda riktiga ordningen måtte väl vara den först, att veta, hur man viii, att en Inrättning skall vara beskaffad; dernäst att bestämma, livar medlen rätteligen skola tagas; och sist att tillse, huru dessa medel kunna anordnas.
Här åter synes man vilja gå alldeles bakfram tillväga.
Man är icke ense om sättet för reform, icke ens om nödvändigheten deraf.
Många bland Committeens Ledamöter, Universitetens vidtberömde
Män och Svenska Kyrkans högste Representanter, som vid denna Riksdag visat det kraftiga inflytande de äga på nästan alla de vigti— gaste ärendernes gång, hafva bestämdt förklarat sig emot alla förbättringar, så i organisationen af Läroverken som i undervisnings-metoderne.
De synas förfäkta stabiliteten, såsom en grundval för deras egna anseende och legitimitet.
Andra åter, som inom
Committéen lyckats att ådagalägga vissa förändringars både nödvändighet och practiska nytta, till den grad, attalia, som läsa framställningen, måste finna sig öfvertygade, hafva likväl instämt i! det matta och föga consequenta yttrande, att förbättringarne icke kunde införas, såsom bestyrkte