Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska erhåller bibliotheket för intet — utgör den. mest grannlaga och den vigtigaste delen af nämnde tjenste-, mäns föi;valtningsbestyr, emedan den fordrar långt mera skicklighet och urskiljning, än de redan befintliga samlingarnes vårdande, som väl är ett angeläget, men dock mera mekaniskt göromål.
Härigenom skulle den läsande allmän-: beten komma i tillfälle att närmare kunna controllera det nit, skicklighet och drift, hvarmed desse embetsmän utöfva Sina tjenstår, och jag tror, att detta vöre både på deu ena pcb andra sidan tillfredsställande, Hr von Hartmansdorff:
Jag instämmer med Hr Hjerta deruti, att jag anser det vara väl och nyttigt, om allmänheten, genom tryckta förteckningar, Lomme i tillfälle att erfara hvad sorn årligen för bibliothekets räkning inköpes- Jag instämmer äfven med honom, att en sådan uppgifts författande må åligga bibliothekets tjenstemän.
Men tryckningen deraf anser jag icke tillhöra dem.
Det skulle Den i3 Maj c. m. 6at •
Kunna hända, att tryckningen icke bure sig, utan att de finge vidkännas tryckningskostnaden, hvartill de inga anslag hafva.
Är åter sjelfva tryckningsföretaget af sådan beskaffenhet, att det här sig, så förmodar jag, att bland mängden af stadens boktryckare alltid finnes någon med den industri, alt han åtager sig detta förlag.
På en annan fråga anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet.
Utsk. liar tillstyrkt en förhöjning i anslagen till böckers inköp, men har uti en annan punkt föreslagit, att arfvode för bibliolheks-katalogernas upprättande skulle tagas genom afdrag på det till inköp af böcker gjorda anslag.
Det är väl icke billigt, att anslaget för böckers inköp vid den enda, så till sägandes, offentliga boksamling, som uti hufvudstaden finnes till allmänhetens begagnande, skall förminskas för katalogernas upprättande.
Det är visserligen allmänheten, sorn på det sättet får betala dem, men det sker på bekostnad af hennes tillfälle att läsa, hvilket ej synes vara skäl alt begära.
Jag yrkar fördenskull, att StatsTJtsk. måtte lemna anslag till katalogernas upprättande, utan något afdrag på medlen till böckers inköp.
Hvar och en vet, huruledes odlingen i alla delar årligen utvecklar sig; att bokinköpen böra utvidgas i samma man, och att anslaget dertill, ehuru tillökadt, dock icke motsvarar odlingens tillvext.
Något, om än en småsak, ligger förmodligen derunder, att Utsk. skiljt mellan vaktmästarens lön och beklädnadshjelp.
Begge delarna tillsammanstagna göra dock icke mera, än öfrige vaktmästare inom Konungens Cancelli åtnjuta.
Skälet, hvarföre Utsk. så har gjort, lärer vara, alt det ej velat gifva mera åt bibliothekets vaktmästare, än åt några andra.
Jag skulle likväl tro, att särskild beklädnadshjelp borde betalas derutöfver, emedan, om jag icke bedrager mig, bibliothekets vaktmästare bär Konungens livree, hvilket ej är händelsen med den öfriga till Konungens Cancelli räknade vaktbetjeningen.
Med bibliotheket torde delta förhållande böra fortfara, så länge bibliotheket har local inom K. slottet.
Då bör äfven särskild beklädnadshjelp gifvas denne vaktmästare; ty eljest blefve han sämre lönad än de öfriga, som intet livre'e behöfva.
—Slutligen har StatsUtsk. föreslagit, att, vjd en förestående ny organisation, bibliotheket måtte stallas under Ecclesiastik-departementet.
Jag förmodar, att Konungens rådgifvare, när den nya organisationen vidtager, lära hitta på denna utväg.
Att nu på förhand föreslå sådant, är en organisalions-åtgärd, hvilken, om hon skulle i önskningsväg framstallas, tillhörde Ekon.- och icke fitatsUtskoltet.
Hr Hjerta; Jag anhåller att få besvara de invändnrr, som den siste talaren gjort mot det villkor, som jag önskar, att StatsUtsk. ville fästa vid anslaget för bibliotheket, nemi. alt Kataloger måtte årligen tryckas.
Den värde talaren örn* 622 Den i3 Maj c. ra. skar, att detta icke måtte ske på bekostnad af anslaget; men må det tillåtas mig fasta bans uppmärksamhet derpå, att en förteckning på det antal utländska böcker, som kunna inköpas för 5ooo r:dr, säkerligen icke kan uppgå till iner än 2 å 3 tryckta ark.
Om då denna katalog kostade 12 sk., så borde den väl få tillräcklig afgång, för att ersätta kostnaden; men om också en brist af 4° ä 5o r:dr skulle uppstå, anser jag det ingalunda medföra någon betydlig skada , om denna lilla summa afgår på den stora summan af 5ooo r:dr, ifall man deremot kan vinna något så väsendtligt, som jag åsyftat; ty genom katalogernas tryckning blir boksamlingen mångfalldigt mera tillgänglig för allmänheten.
Nu är verkliga förhållandet, mine herrar!
—* det veta vi alla, — att jemförelsevis ganska få personer gå på bibliotheket för att söka en bok, emedan de icke veta, om den der finnes, och emedan man ej vill besvära Statens tjenstemän för sina enskilda önskningar, då man icke vet, om detta besvär kan leda till något resultat, eller finner det vara rätt att upptaga deras tid med fruktlösa förfrågningar.
Af detta skäl tror jag, att man icke bör fästa afseende på den högst obetydliga rabatt, som skulle uppkomma å anslaget, om denna katalog utgafs på det allmännas bekostnad.
Hvad för öfrigt den värde talaren nämnt, att detta mål vore ett önskningsmål, så kan detta på visst sätt vara sanning; men då R.
St. sjelfmant bevilja ett högre anslag, så kunna de väl ock dervid fästa hvad villkor, som de behaga, när detta icke innefattar någon olaglighet.
Jag kan icke se annat, än att det Sedan beror på Regeringens skön att begagna sig af anslaget, med uppfyllande af det dervid fästade villkor, eller ock försaka det förra, för att ej behöfva uppfylla det sednare. 5:te punkten. K.
Äfven vid detta tillfälle har StatsUtsk. begagnat förevändningen af bristande utrymme, för att afstyrka anslag till musei samlingars förökande.
Visserligen äro rummen otillräckliga, sådana de nu befinnas; men säkert är, att, i händelse penningar beviljades, kunde också bättre rum anskaffas.
— Äfven om StatsUtsk. ej skulle finna för godt att föreslå nog medel till inköp af en local, ehuru jag tror mig veta, att en af StatsUtsk:s medlemmar, som varit embetsman här i staden, mycket nitälskat för uppförandet af en stor byggnad till ett national-museum; så tror jag likväl, att blott penningar funnes till inköp afsamlingar, man nog skulle finna utrymme.
Hvad jag vel, är, att Konungen, utan anslag, för egna medel inköpt de betydligaste konstalster, som i sednare tider ökat musei samlingar, och att han likaledes, på egen bekostnad, prydt stora galleriets niseher, hvilka i hundra år stått tomma, med arbeten af en bland våra skickligaste bildhuggare.
Således, jag upprepar det, nog får man utrymme, blott penningar gifvas.
Jagon - Dan i3 Maj c.m. 6a3 skar, att StatsUtsk. måtte taga sådant i betraktande och bevilja de begärda anslagen; ty hvad är det som gjort, att under de sednare åren unga konstnärer uppträdt, hvilka göra heder åt Svenska namnet utomlands, till och med i Paris?
Jo, det är tillvaron af konstföreningen, som uppmuntrar deni och gifver dem underhåll genom inköp, ej mindre af deras lärospån, än af deras bättre arbeten.
Vill Staten ingenting använda för att understödja den börjande talangen, så har man icke heller att vänta sig någon fullkomnad.
Dessa inköp, äfven af det som är mindre fulländadt, motsvara prisen inom de öfriga academierna, hvarom vi förut talat.
Jag kan sålunda icke annat än tillstyrka, att StatsUtsk. i detta fall mätte förändra sin åsigt.
— I hänseende till vaktmästarens beklädnad förekommer samina anmärkn. för museum som vid K. bibiiotheket.
Saken är väl ringa för Staten, men ej för vaktmästaren, hvars billiga anspråk äfven skola afses. 6:te punkten.
Naturhistoriska Riksmuseum.
Jag kan icke finna annat, än att Utsk. föreslagit beviljande af mindre än Vettenskapsacademien begärt, ehuru motsatsen påstås.
Aeademien har nemi. begärt en tillökning af 7,3oo r:dr, och Utsk. har tillstyrkt 5ooo ; således a,3oo r:dr mindre, än som blifvit äskadt.
Har det varit Utskrs mening att tillstyrka hvad aeademien åslundat, så önskar jag att rättelse härutinnan måtte ske vid återremissens besvarande.
Derigenom skulle bland annat ritaren komma att få 600 r:dr i stället för de 5oo r:dr Utsk. här föreslagit.
Jag tror mig böra fästa särskild uppmärksamhet vid detta anslag och på obilligheten af den nedprutning, som ägt rum.
Det är nemi. bekant, att aeademien till denna ritning begagnar en ung man af den utmärkta skicklighet, att troligen intet Europeiskt Rike äger en sådan.
Det härleder sig förmodligen deraf, att han icke, såsom vanlige ritare, studerat sin konst endast i lärosalarna och på kammaren, utan i naturen.
Han är både jägare och fiskare.
Han har sett djuren, fåglarna och fiskarna lefvande, och målar dem med en fullkomlighet, som ingen tillförene sett.
Det är en heder för Sverige att äga honom , och en lycka, att han, ehuru egentligen skiljd från oss, likväl återvänd t till sina förfäders gamla land samt här qvarstannat, oaktadt hans konstfärdighet skulle på många andra ställen förskaffa honom villkor vida öfver hvad han här fått, eller framdeles kan få.
När jag yrkar att aeademien måtte få allt hvad hon begärt, har jag uttryckt hvad jag för öfrigt i detta ämne anser riktigt.
Upplysningsvis får jag, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärkn., nämna, att StatsUtsk. visserligen föreslagit R.
St. att bevilja 2,3oo r:dr mindre än Vettenskaps-academien begärt , men jag bör tillika c24 Den i3 Maj e. m. upplysa , alt Utsk. föreslagit 1000 r:dr öfver livad K.
M. för ifråga var. ändamål begärt.
I öfverensstämmelse med hvad af Hr von Hartmansdorff blifvit anfördt, anhåller jag att tillika få fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet på den omständighet, att den s. k. eonservatorn, hvars anslag, af academien föreslaget till 600 r:dr, af Utsk. blifvit nedsatt till 5oo r:dr, måste äga en särskild talang, som sällan träffas, hvarföre en Utmärkt person dertill bör väljas.
Till denna talang hör att väl uppstoppa djuren och förvara dem, äfvensom den ordentlighet, som fordras för att vårda det hela.
Jag tror, att man vid få naturhistoriska samlingar kan påräkna att få sådana karlar af fullt tillförlitliga egenskaper.
Det hände vår Vettenskaps-academi för 2 år sedan, att förlora en sådan person, sorn var särdeles utmärkt, och som de, hvilka besökt utländska länder, funno bättre, än de vid dervar. samlingar anställde personer.
Jag nämner detta derföre, att detta anslag är af ömtålig beskaffenhet.
Kan man icke gifva hvad man anser nödigt, för att fasta en sådan person, så kan man icke få honom, och man nödgas använda en särskild omsorg, måhända någon gång vända sig till utländningar, för att få en sådan person.
Jag anhåller, att StatsUtsk. måtte taga detta i betraktande, och är öfvertygad, att detta anslags beviljande öfverensstämmer med ,SlatsUtsk:s egna åsigter ; ty Utsk. har på siffran tillstyrkt allt hvad academien begärt för det materiella eller samlingarnas underhåll och förökande.
Nedsättning har ägt rum endast i de personella anslagen, och jfrågavar. karl hörer så lili det materiella, enl. hvad jag redan haft äran nämna, att jag förmodar Utsk., enl. sin antagna grundsats, skall anse åtminstone hans lön böra höjas från 5oo till 600 rtdr.
Jag ber H. R. o. Ad. förlåta mig, om jag vid detta tillfälle icke kan undgå att uttrycka min förundran, att höra någre värde talare göra anmärkntr mot StatsUtsk.
, äfven i sådana fall, då Utsk. gått tillväga roed verklig frikostighet, och att ända ifrån det ögonblick då statsregler:n började att discuteras hos R. o. Ad., ingen enda röst här höjt sig att yrka på någon minskning i utgifterna, utan alla endast hafva ropat på mera! mera!
— Mine herrar!
Jag anser mig ännu en gång böra bedja om ursägt, att jag derföre, äfven inom detta rum, vågar göra den hemställan, om det icke vore skäl, att detta H.
Stånd någon enda gång kom ihåg, att det ej ensamt utgör hela Representationen, att det äfven finnes andra Stånd, ombud för de närande clasSerna, som anse sig hafva en fullkomligt lika stor rätt att representera Svenska nationen ; och huruvida det icke derföre vore skäl, att det H.
Ståndet äfven vid något tillfälle afsåg nationens behof af lindring i sina ntskylder och förbättring i sina villkor, ett behof, så allmänt och Den i3 Maj e. ui. enhälligt uttryckt vid så många tillfällen linder detta riksmöte inom de öfriga Stånden, att det icke af någon kan misskännas.
Jag tror, att del är vissa personer inom vårt land, särdeles tidningsski ifvnrne, som hol - de ihågkomma, att de icke representera Svenska folket.
Att här representera en del deraf, dertill hafva vi laglig rättighet.
Jag tror till och med det vara Adelns pligt att representera elen upplysta delen af Svenska folket.
Vi veta hvad själsodlingen klafver, och det är derföre vår skyldighet att äfven tala för andra kraf än magens.
Jag liar förut yttrat, alt jag skulle visa, alt medel till nödiga utgifter finnas, ulan folkets ytterligare betungande.
Om tiden médgifver, och Gud förlänar helsan, vill jag framlägga bevisen derpå så ovedersägligt , att ingen skall kunna förebrå inig, att jag föreslagit något, som kilnde föranleda lill folkets ytterligare betungande.
Beviset derpå alt våra närvar, skatter utan svårighet kunna utgöras, är. att vid skalteårets slut var, enl, det sista tryckta bokslutet, blott 4 proc. af uppbörden utestående.
Jag frågar hvilken större näringsidkare icke har betydligare forst ringa i- utestående på sin rörelse.
Det måtte vara få,— troligen ingen.
Jag hade icke ämnat yttra min i det nu förevar, ämnet; men när jag hör, att man får uppbära apostropheringar för det att man yttrar sig enl.
Sin öfvertygelse om nödvändigheten af anslag t. ex. till fäderneslandets försvar; så anser jag mig pligtig att höja min stämma, och att för min enskilda del förbehålla mig att icke vara misskänd för mina motiver, då jag uttalar min öfvertygelse.
Jng underkastar mig ingen slags inqvisition.
Jag skall icke genmäla de siste värde ta laine inéd samma värma, som dé riktat emot mig.
Deras uppträdande är blott ett bevis på den sinnesstämning jag afsåg, då jag på förhand tog mig friheten begära R. o. Ad:s ursägt för den erinran, hvarmed jag vågade uppträda.— Hvad särskildt beträffar det sidohugg, Hr von Hartmansdorlf tycks hafva ämnat ål mig, så skall det icke det minsta verka på milt lugn.
Jag skall blott svara honom, då han vid så många tillfällen söker gifva sin känsla luft emot tidningsskrifvarne, att jag bär ställt mitt yttrande till representanten och icke till den éndtledigade H o f ca n ce 11 e r e n.
Jag hade trott att för min del icke hafva förtjent några förebråelser för det sätt, hvarpå jag til 1stvrkt någia utgifter, eller sökt att motivera anslag i sådana fall, der StalsUtsk. icke varit af samma öfvertygelse sorn jag.
Jag tror, alt jag kan åberopa en något äldre riksdagsmannabana, som kan ådagalägga mitt bemödande att 6 H. 79 D c 11 13 Maj e, m. hushålla nied statsmedlen.
Jag leninar den värde talaren fullkomlig frihet, eftersom han i allt fall lärer taga den ändå, att på det fält, der han ensam är herrskare, säga allt hvad han behagar om min person och det sätt, hvarpå jag fullgör mitt riksdagsmannakall, men på detta rum skall jag försöka att försvara mig och undanbedja mig några vidare tillvitelser af den värde talaren Hr Hjerta.
I afseende på rättigheten, och jag säger jemväl skyldigheten för representanten att tillstyrka utgifter, då dessa uro nödiga, kan den talaren, som gjort anmärknm deremot, igenfinna stadgandena i vår grundlag.
Vi äro icke här, mine herrar! för att afbörda innevånarne i Riket alla deras bidrag till statsskickets uppehållande; vi äro här för att bevilja hvad som fordras för att utbilda detta statsskick till möjligaste högsta grad af kraft och allmän belåtenhet.
Det går icke an att ordna samhället, utan alt penningar dertill finnas; och det vöre oförståndigt af de upplysta personer , som äro samlade vid riksdagarna, om de, för att skaffa sig en alldeles missförstådd popularitet, ville vägra anslag, der de finna ansiagen nödiga och nödvändiga.
Må det ursägtas mig, alt jag ännu en gång anser mig böra yttra ett ord i detta ämne, då jag sjelf varit orsaken, att R. o. Ad:s tid dermed upptages.
Då den siste värde talaren yttrat sig i afseende på representantens skyldighet ali tillstyrka anslag, der han anser dem behöfliga, må det tillåtas erinra, det jag tror grundlagen på andra sidan lika litet kunna förvägra någon representant att påminna om nödvändigheten af hushållning, der han anser den af behofvet påkallad, utan att derföre beskyllas för någon inqvisition.
Jag har i detta fall endast velat taga StatsUtsk:s parti och erinrat de ledamöter, som vid hvarje punkt yttrat sig för högre anslag, att StatsIItsk. icke gjort annat än hvad nödigt varit, med något afseende på nödvändigheten att hushålla med folkets medel.
Jag har dervid hemställt till de värda ledamöterna , huruvida de anse något ändamål kunna blifva uppfyldt, derigenom att de nästan vid hvarje punkt här på Riddarhuset yrka högre anslag, med kännedom att sådant ej kan vinna någon sympati i de öfriga Stånden.
Detta, mine herrar! är ingen inqvisition, och ej heller något opassande personligt anfall emot någon talare, utan endast en påminnelse, hvartill jag anser mig enl. grundlagen befogad, och som herrarne ofta kunna få höra i de andra RiksStm, utan att någon tager så förskräckligt illa vid sig.
När representanten uttalar sin mening efter sin öfvertygelse, efter hvad han tror fäderneslandets väl kräfva; så får han icke kasta några sidoblickar på hvad som passerar hos MedStånden.
Det vore kujoneri att'icke våga fritt uttala sin tanke, derföre alt man möjligen är i minoriteten.
Den 13 Maj c. in.
Nar man kanner sig tillhöra minoriteten, är man sä mycket mera pligtig att fermt uttala hvad tnan tror vara del rätta; och fruktan vid öfverläggningen är icke bättre än fruktan pä fältet, der fienden hotar.
I afseende på de skrämskott man här framkastar från de öfriga Stånden mot dc medlemmar, som, sin pligt likmätigt, yttrat sig för ökade anslag, der de tro dessa anslag behöfvas; så får jag för mia del förklara, att jag skulle anse mig fela i aktning för de öfriga Ståndens tillgifvenhet för fäderneslandet och för deras uppmärksamhet på skäl, om jag betviflade, att de skola egna de skäl, som här blifvit anförda, ali den uppmärksamhet, som de kunna förtjena.
Jag skulle i annat fall tro mig vara orättvis emot dem, och hoppas, att dessa Ständ , ehvad insinuationer från hvad håll sorn helst må göras, icke skola, särdeles i de vigtiga punktur, som röra fäderneslandets försvar, i afseende på hvilka hufvudsakligast anmärkn:r inom detta Stånd blifvit framställda, underlåta att, ledda af fosterlandskärleken, erinra sig hvad fäderneslandets väl k räfvel’, helst då man befinner sig i den lyckliga ställning, alt, när man litet fullständigare betraktar tillgångarna och behofven, än StatsUtsk. gjort, då det glömt alt, jemte framställningen af behofven, skicka oss uppgift pä inkomsterna till vinnande af öfversigt i det hela, det visar sig, att vi verkligen, äfven med antagande af den i K.
M:s nåd. propos. föreslagna statsreglering i sin helhet, äga ett öfverskott af i|- million att disponera, när man tager bankens behållning i betraktande; och ett sådant öfverskott är rätt vackert.
I afseende på nu särskildt ifrågavar. punkt, hade jag visserligen icke ämnat yttra mig; men då man gjort andra ledamöter en förebråelse för det de derom yttrat sig, så anhåller jag att äfven få dela denna förebråelse.
Jag vill då först hembära en gärd af tacksamhet åt StalsUtk., för det
Utsk. i denna punkt lemnat å sido den sparsamhets-anda , som Utsk. eljest i sina förslag till anslag visat, samt till och med tillstyrkt mer än K.
M. ansett sig böra begära; men då tillgångarna medgifva det, och då här blifvit upplyst, att de smärre inskränkningar, som StatsUtsk. gjort i hvad academien uppgifvit vara nödvändigt, skola verka till skada för det hela af ändamålet, utan att likväl de förhöjda anslagen, åtminstone de för rifaren och conservator!) och dess biträden, kunna verka till något skadligt betungande af de skattskyldiga, genom riksstatens ökande med dessa smnmor; skulle jag tro, att afseendet på vettenskapernas flor inom Sverige och afseendet på den academi, som haft äran att bland sina stiftare räkna en Carl von Linne', och som för närvar, bland sina ledamöter och såsom sin secreterare räknar ett annat historiskt namn, skall föranleda StatsUtsk. att tillstyrka det anslag af ytterligare 2,3oo r:dr, sorn för ändamålet fordras. 6j,S Den i3 Maj e. m.
Hr Hjerta bar trott, att jag ii amadé honom ett sidohugg, då jag talade om tidningsskrifvare.
Men jag nämnde dem endast derföre, att det i allmänhet äro lidningsskrifvarne , som utropat vår fattigdom och måhäada inbillat åtskilliga bland våra riksdagsmän , att hon verkligen är för handen, på sätt jag vid ett föregående tillfälle redan anmärkt.
Från den tid jag utöfvade Hofcancellers-embetet, vet jag ganska väl, att tjdningsskrifveriel redan då hade upphört att vara ett adligt yrke.
De ansvarige utgifyarne voro då f. d. tuMbetjenter, f. d. hökare och verklige skomakare.
Att någon förändring med rpdacteurerna sedermera inträffat, har jag ingen anledn. att förmoda, dels derföre, att jag icke fprmärkt någon ändring i redactionssättet, dels emedan jag icke vet, att någon indragning af tidningar ägt rum, sedan min hofcanceljers-tid, 7:de punkten.
Ifesestipendier.
H r 11 ose nblad:
Då otvifvelaktigt resestipendier, äfvensom anslag till läroböckers och larda verks lifgifvande alltid komma att beliöfvas, så skulle jag tro , att detta är ett anslag, som borde finnas på ordin.stat och icke tillhöra extra-slatsreglertn.
Jag behöfver blott erinra, alt deribland ingå sådana resestipendier, som sätta unga läkare i tillfälle att i andra länder besöka större och berömda sjukinrättningar, för att förvärfva den skicklighet och de insigter, hvaraf fäderneslandet sedermera kan hafva utmärkt och stor fromma; likasom landet ej heller kom i tillfälle att befrämja sådana större och utmärkta verks ingifvande , som, särdeles på vårt språk, icke skulle löna sig, om de icke vannö understöd af Staten.
Derföre får jag hemställa , att, efter återremiss af detta betänk., Utsk. måtte afse dessa vigtiga behof och uppföra ifrågavar. anslag uppå ordin.stat, i stället för att anvisa dem vid extra-statsregleringen.
Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel:
Jag instämmer fullkomligen med den siste värde talaren, och anser attUtsk. bort uppgifva åtminstone något skäl, hvarföre, då K. M. begärt, att dessa 10,010 r:dr skulle uppföras på ordin.-stat, Utsk. anser frågan derom böra handläggas i sammanhang med extra-statsregler:n.
Då betänk, återkommer, torde Utsk. uppgifva skälet dertill.
Jag kan icke inse någon orsak, hvarföre så bör ske. 8:de punkten.
Dramatiska Spektaklet: Gr.
Jag ogillar det villköl', StalsUtsk. fästat vid beviljande af detta under så många år utgångna anslag för dramatiska spektaklerna.
Utsk. har nemi. föreslagit, att detta anslag må fortfarande uppföras på stat, men att vid dess fortfarande måtte fästas det villkor , att hinder för enskilda theatrars anläggande i hufvudstaden ej vidare måtte äga rum.
Jag anser, att detta tillstyrkande innefattar en contradiction; ty Utsk:s mening måtte väl vara, alt an - Den 13 Maj e. m. slaget bör beviljas lill de dramatiska spektaklerna, för att de må kunna existera; och det mätte hafva visat sig, att detta anslag ej vari t tillräckligt, efter K.
M mäst af särskildta medel bestrida de utgifter, somför spektak lernas fortfarande erfordrats.
Om nu Ulsk. vid anslaget fäster det villkor, att del ej skall utgå, om icke på samma gång enskilda tbeatrar få uppkomma, och då man vet, ali de enskilda tbealrarna skola vara till skada för de ruvar, dramatiska spektaklerna oell göra deras fortfarande utan ökade anslag annu omöjligare ; så skulle jag tro, att ingen mening ligger deruti, och att således, ifall man vill understödja de dramatiska spektaklerna, bör det ske utan ett sådant villkor, eller också bör Utsk vara betänkt på att öka delta anslag , i händelse man vill, att enskilda tbeatrar bär skola uppkomma, hvilka naturligtvis måste förorsaka minskning i inkomsterna för den nuvarande.
Jag anhåller, alt vid detta tillfälle få gifva StatsUtsk. en upplysning, som i min tanke bevisar, att detta anslag med så mycket större skäl bör utgå , som Staten endast gifvet' med ena handen hvad den tager med den andra.
Enl. officiella uppgifter, sorn jag bär äger, utgjorde det kronoutskyIds-belopp, sorn genom K.