Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfva ämnet har han knapphändigt affärdat dermed, att han förklarat alla yttranden af oss, som äro af motsatt lanke till hans, bestå i bara fördomar och vanor, men deremot försäkrat, alt hvad han, och de flere talare, sorn äro afdika tankar med honom, här yttrat, utgör idel grundsatser och klokhet; men i någon bevisning för dessa omdömen har han ej ingått.
Han liar slulat med alt yttra, atl han önskar full frihet i handel; men han åtnöjer sig likväl med den frihet, som betänk, innehåller, oell bryr sig icke om att eftersinna örn den verkligen är hel eller half.
Vi hafva hela dagen sysselsatt oss med en fråga, som dock synes behöfva att till sin rälta beskaffenhet närmare justeras.
Betänk, föreslår borttagande af ordet förbud, och man skryter, i följe deraf, att man ger handelsfriheten fullt färdig; men då betänk, i tydliga ord förklarar; att skyddstullen har för ändamål att ersätta förbudet, d. v. s. alt verka såsom indirect förbud, så hvad utgör väl skilnaden i mening, oss emellan?
Jo, — ingenting annat, än att vi, sorn vilja handla ärligt äfven i ordaförslåndet, ifra för bibehållandet af det ärliga direcla förbudet; då deremot våra motståndare vilja påföra oss ett indirect förbud, som vi förkasta, derföre att vi anse detsamma icke uppfylla sin bestämmelse och vara af natur att kunna lättare el 11— deras, och sålunda icke medförande den säkerhet, hvarförutan allt beskydd är intet beskydd.
Hr Lefren, Joli. Pehr: II. o. Ad. kan vara förvissadt 0111, att jag icke skall upptaga Ståndets tid med något ytterligare långt anförande, men H. Ex. Hr Gr.
Posse har af en punkt i min förra framställning dragit en slutsats, som jag medger att ordställningen i milt yttrande gifven anledn. till.
Jag har nemi. uttryckt mig, alt en lagkarl, som länge i en öfverrätt handlagt tullmål, sagt mig att | af målen angått tullförsnillning, och blott g angått lurendrejeri.
Delta mitt sätt att uttrycka saken, är ej fullt klart.
Min mening är, och den man jag åberopat har äfven så yttrat sig, att af det föl-brutna godsets värde har i medeltal y varit lull för— snilladt och J lurendrejadt gods.
Jag ber att få göra denna - D c n ag J u l i e. ra. 3g3 na rättelse, men har icke rätt alt göra den i sjelfva anförandet, emedan Gr.
Posse derpå byggt ett svaromål; och jag önskar, alt denna förklaring matte öfvertyga R. o. Ad., alt jag i milt sednare yttrande förstärkt mitt påstående, långt ifrån att försvaga detsamma.
Under loppet af di.scussionen har en värd talare, sedan jag hade äran yttra mig, velat anmärka och beklagat, att man lyckats bibringa näringsidkarne ett felaktigt begrepp om deras egna intressen, hvilket skulle leda dem lill en oriktig öfvertygelse i denna sak, samt sålunda föranleda dem att sätta sig emot den fria bandeisprincipen, ehuru den vore äfven fördem fördelaktig; hvarjemte blifvit yttradt, alt den theori, man talat om, vöre grundad på erfarenhet.
Jag har i mitt anförande sökt genomföra Utsk:s princip för någon viss af Svenska näringarna och exempelvis valt jernhandteringen, och jag hade väntat att den värde talaren, som förklarade sin theori grundad på erfarenheten, mött mig på detta fält och framställt hvilken erfarenhet han stödjer sig på.
Det hade varit högst önskvärd!, om han det gjort, så mycket mera, sorn man ej ser tecken dertill hvarken i Tull-comiteens förslag eller i Utsk:s betänkande.
När nu en talare stal11 sig på samma sida som dessa 2:ne auetorjteter, så hade jag väntat alt nu få se sammanhanget emellan den theori och den erfarenhet man talar om; ty kan man basera sig på en erfarenhet, så är jag nöjd.
I stället för att komma fram med denna erfarenhet, som hade varit högst upplysande, har man fått höra talas om en motvilja för det fria systemet.
En sådan motvilja känner icke jag; tvertom har jag en förkärlek för detsamma, såvidt det kan förenas med Sveriges väl.
Men att blindt rusa in derpå utan pröfning, dertill liar jag icke mod.
Den värde talaren säger, alt större skydd gifves icke af förbud, än afen hög tull.
Det är oändligen svårt att afgöra detta ulan allmänna förhållanden.
Det kan vara olika för olika artiklar; men huru man kan åberopa en erfarenhetom artiklar, som ännu icke visat sig i export-handeln, inser jag icke!
En annan talare har fästat sig vid det ämne jag exempelvis omnämnde, och har frågat: hvilken fara skulle val inträffa, ifall man satte, till att bölja med, å tackjernsexporten en mycket hög tull och sedan lät den småningom gå ned, låt vara, sade han, med en procent om året?
Då blir det fråga om, huru högt man börjar och hurti djupt man går; ty icke vill jag påslå att Svenska jernhandleringen fordrar ett sådant prohibitiv-systeme i everdeliga tider.
Man har ej kommit sjelfva upplösningen af frågan ett steg närmare, innan man ådagalagt på hvad sätt denna progression skulle se ut, och huru den skulle verka.
Likväl torde jag, med anledn. af denne talares yttrande, få anmäla, att to H. 5o 394 Den 29 Juli e. m. jag har här till hands en calcul öfver tillverkningskostnaden af Svenskt tackjern, beredt i England och beredt i Sverige.
Med uppläsning af denna calcul vill jag ej upptaga tiden; nog af att den finnes tillgänglig.
Jag vill blott nämna dess resultat.
Den är grundad derpå, alt tackjernet skulle vara belagdt med 2 r:drs lull, enligt Tull-comite'ens förslag, hvilket var det enda man kände då calculen uppgjordes.
Calculen slutar sig med det resultat, att med berörde full och det pris, som i sista faslingen gällde å Chrislinsehamns marknad, skulle Engelsmannen kunna tillverka stångjern af Svenskt tackjern till ett pris af 19 r:dr 24 sk. b:co fritt i England, hvilket, med beräkning af de omkostnader, som med exporten äro förenade, skulle motsvara ett värde för det Svenska stflngjernet i Götheborg af 14 r:dr 8 sk. b:co.
Nu är väl tullen af Utsk. föreslagen att blifva 4 24 sk. i stället för 2 r:dr, och alltså slår frågan fördelaktigare med 2-J r:dr.; men om man också lägger dessa 2^ r:dr till förenämnda 14 r:dr 8 sk., så kommer man dock ej högre än till 16 r:dr 32 sk. b:co, såsom maximum af värdet i Götheborg, och då fordras det likväl dessutom, att detta jern skall vara fullkomligt jemngodt med det jern Engelsmännen tillverka af Svenska tackjernet.
Jag utber mig att få nu öfvergå till några speciella anmärka:!- emot tulltaxan, som icke förut af andra talare blifvit vidrörda; de äro nu ganska få, sedan så mångå andra yttrat sig.
Jag kan dock icke annat än relevera den anmärka.
, som Ur Skogman gjort i afseende på förhöjningen af tullen på caffe, emedan nyttan af tullens nedsättning på denna artikel liar en obestridlig erfarenhet för sig.
Angtde husslöjderna, som jag varmt intresserar mig för, har redan Frih.
Boye yttrat sig, och jag har intet vidare att tillägga i detta fall; men deremot yrkar jag förbuds bibehållande å malm, tackjern och brännvin, samt äfven, under nuvar. handelsförhållanden, å socker och några slag af väfnader.
Men dessutom är det ett ämne, för hvilket jag mycket intresserar mig, och det är förhållandet med ull.
Detta ämne har redan blifvit vidrördt här, och jag vill endast i största korthet säga, alt när schäferi-ägarne ej kunna afsätta sin ull i Sverige åt Svenska klädesfabrikanter, så synas mig de fordringar, som här blifvit framställda, ganska naturliga och billiga; men om åter den utvägen, att bereda ett byte för ull-producenten, skulle anses overkställbar eller förutsätta conlroller, som ej duga, så förekommer mig enkelt och väl värdt att försöka det förslag
Hr Skogman gjort, att lägga en export-prasmie på den fina ullen.
En export-praemie af 12 sk. skulle visserligen, såsom en talare nämnt, göra en utgift för tullcassan, men till ringa belopp.
Man har jemväl föreslagit att ersätta tullinlraden medelst förhöjning af den grofva ullens import-tull.
Delta tror jag ej vore det lätta i anseende till husslöjderna, som fordra alt den grof - Den 29 Juli c. m. 3g5 va ullen må kunna importeras till möjligast lägsta pris. [ öfrigt åberopar jag Hr Marks von Wiirlenbergs reservation i afseende på de orimligheter, som införandet af en oinskränkt handelsfrihet nu skulle medföra, innan den ekonomiska lagstiftningen hunnit ändras i flera delar.
Vid sjelfva tulltaxan är det några rättelser och ändringar, som jag utber mig att vördsamt få hemställa till Utskts pröfning.
(Pag. 2).
Band: siden, tullvärde 3o r:dr, tull 5 r:dr ?6.
Denna lullbeslämmelse må äga rum, såvida förbud stadgas å alla släta taftsband, till och med en tums bredd; men borttages förbudet, bör tullen minst blifva a5 proc. eller 7s r:dr. (Pag. 45).
Väfnader: helsiden.
Utsk:s rubrik: (pag. fö). ”Taft, kypert,” &c.
Denna benämning, som lärer förorsakat otaliga missförstånd och missbruk, bör lyda så:
Alla släta sidentyger, såsom taft, salin, levantin, eller af hvilken annan benämning som helst, enfärgade, skiftande, rutiga eller randiga, hvaruti någon inväfd blomma eller figur icke befinnes.
Tullvärde Tull 32 r:dr. lof r:dr per få.
Ordet ”boune de soie” bör helt och hållet utgå såsom varande intet annat än en gröfre sort silke.
Om ej förbud bibehålles för släta sidentyger och tjocka sidendukar, så bör bestämmas en högre lull, sjunkande småningom, såsom jag föreslagit vid remissen af comiterades förslag, rör:de kläden, äfvensom här nedan.
(Pag. 46). ”Halfsiden, eller af silke till större ”eller mindre del blandadt med” <Scc. & c.
Orden ”till ”större eller mindre del” böra utgå, och varans beståndsdelar närmare bestämmas sålunda: halfsiden, väfnader och halfsiden-dukar, som till mer än hälften bestå af silke, tullbehandlas lika med de helsiden-väfnader och dukar, hvartill de närmast höra.
Dylik redaction har Ulsk. sjelft föreslagit vid halfylle.
Tullvärdet å halfsiden-alngods bör höjas lill 14 r:dr och tullen till 3^ Ib. (Pag. 48).
Doffel, såsom varande oskuren dråp, och som öfver behofvet tillverkas inom landet, bör bära lika tull med dråp eller 2 r:dr per få.
Ylle-alngods:
Alla andra slag, måste bära lika tull som kläde, emedan i annat fall denna utväg att införa yllevarorna bestämdt medför fabrikernas förstöring, ithy att hvarje tillskapad benämning å varan berättigar dess införande emot 24 sk. tull.
De finaste och dyrbaraste tillverkningar, som man visst skulle vara fäi - elig alt tillerkänna en högre lull än 2 r:dr, inkomme då emot 2.4 sk , hvilket ej är meningen.
Ingen värde-vara bör få förtullas utan i närvaro af tillkallade värderingsmän.
På det att det skydd man egnar åt näringarna skall Den 2g Juli c. m. blifva en verklighet och ej blott figurera på papperet, hemställer jag: 1:0 att på hvarje tullplats, hvarest införsel af fabriksoch handlverkeri-varor är medgifven, det må vara fabrikseller handverkeri-societeterna, eller begge i förening, efterlålet att hålla ett ombud, hvilket ombud tullkammaren skall vara pligtig att vid hvarje förtullning af fabriks- och handtverkeri-varor tillkalla: för sådana varor, å hvilka piacatsedel kan användas, erfordras ombudets namnteckning och sigill å placatsedeln, (som bör upptaga den förtullade varans alntal, vigt och förtullningsvärde) på det alt förtu
Ilningen skall vara gilltig och varan icke c o n fi s ca h e I ; 2:0 alt tullafgifterna bestämmas till den höjd, att vid förbuds-skyddets upphörande de under följande fem år successivt minskas, så att deras lägsta belopp må blifva det, som R.
St, alternativt uti deras vid 1834 ^rs riksdag afgifna förslag titt tulltaxa antogo; 3:o att all nederlags- eller credit-upplagsrätt för införda, utländska fabriks- och handlverkeri-varor af hvad slag och namn som helst hädanefter må upphöra; 4:o alt rättigheten att på de i författningen medgifna tider och ställen anställa visitation efter olofligen införda varor, t i 11- erkännes hvarje välfräjdad Svensk medborgare, alt i närvaro af tvänne tillkallade, likaledes välfräjdade, ojäfviga vittnen utöfva, sedan han å vederbörlig ort och emot erhållet qvitto deponerat den plikt, hvartill Iian gör sig förfallen, i händelse något confiscabelt gods ej anträffas, och hvilken plikt då tillfaller den, hos hvilken visitationen ägt rum; 5:o att bevisligen falsk angifning af varor till för tull— ning, vare sig till art, qvantitet eller värde , medför äfventyr af varans confiscation och plikt af dess halfva värde, hvilken plikt, jemte försäljningssumman af den förbrutna varan, bör till tillfalla den, som den falska aogifningen upptäckte och angaf.
Dessa mina anmärkn:r och hemställandcn hoppas jog få åtfölja återremissen till Utskottet.
Då jag förutser, att troligen det betänk., Bevilln.Utsk. afgifvit, kommer att återremitteras, och jag tillhör detta Utsk., förmodar jag mig der få tillfälle att söka göra mina åsigter gällande, och vill jag icke nu ingå i några specialiteter.
Här äro dock några yttranden i dag fällda, som jag anser mig skyldig alt besvara, då jag ser mig nästan vora den ende af Bevilln.Ulsk:s ledamöter, som ur närvar, på Riddarhuset.
Det är af en värd ledamot-yltradt, att Utsk. ej varit berättigadt att föreslå en und anhållan hos K. M. om en fix spanmåltull.
Jag får derpå svara, alt denna framställning skett i följd af K. M:s nåd. prop., som innefattar den åsigt, hvilken hos Utsk. gjort Den 29 Juli e. ra. 397 sig gällande^
Att cn fix spanmålstull vore önskansvärd, har Utsk. ej kunnat underlåta att uttala, synnerligen då K.
Dess propos. dertill gifvit ännu större anledning.
Här har äfven varit väckt fråga om denna tulls större eller mindre belopp.
Jag får för min del säga, alt då jag tillhör en ort, der man egentligen borde önska den så hög som möjligt, emedan spanmål är den enda afsätlningsvara denna ort äger, så borde jag vara för dess höjande ännu mera.
Jag anser detta likväl vådligt, och får nämna att jag ej inom Utsk. yrkat denna tull högre, än den är föreslagen, och är af den tanken, alt hvad Utsk. föreslagit, är ungefär hvad som kan vara lämpligt både i bättre och sämre år.
Faran af en alltför hög tull vore måhända större, än att bibehålla nuvarande förhållandet.
Den faran att varan icke blefve såld, är visserligen stor, men likväl mindre, än om tullen blefve för hög och ej kunde förändras.
En värd talare har yttrat, alt Skånska kusten vore den lättaste att bevara för lurendrejeri.
Sedermera har en annan talare från samma ort som jag yttrat sig i delta afseende, så att jag derom icke behöfver afgifva något vidare yttrande, då jag fullkomligt instämmer i Hr von Rosens mening.
Men samme värde talare, som ansåg så lätt att förekomma lurendrejeri på Skånska kusten, har äfven, om jag fattat hans mening rätt, projecterat, att Utsk. måtte uppställa sitt betänk, så, att vid ålerremissens besvarande ett conlra-project vore uppgjordt.
Jag vet icke, om detta låter sig göra, isynnerhet under så vidsträckta åsigter, som de hvilka blifvit uppgifna, nemi. att man skulle uppgifva allt hvad man kunde använda för att mota alla lurendrejerier ni. m.
Dessa kunna icke vara nog kända, och jag tror det icke görligt att så upptaga förhållandet, att dermed kunde vinnas något ändamål.
Jag får äfven tillkännagifva, alt jag tillhört minoriteten i den del af Utskts betänk., som föreslår, att nu förbjudna varor endast må få införas till 3 städer.
Bland dessa är visserligen en stad i Malmöhus län, nemi. sjelfva Malmö upptagen, och således är min orts fördel iakttagen, men Utskts afdelning hade projecterat flera städer, nemi.
Gefle, Calmar, Carlshamn och Wisby.
Delta skedde under den åsigt, alt på flera ställen vid kusterna borde finnas tillfälle att införa de varor, som från förbjudna blifvit tillåtna, på det icke så mycket besvär för de trafikerande måtte uppkomma, som då införseln blefve inskränkt till blott Stockholm, Götheborg och Malmö.
Jag har ej varit bland dem, som för närvar, önska rättighet till införsel för flera släder.
Det har äfven blifvit projecteradt, alt denna nu föreslagna tulltaxa först 0111 4 i»1' skulle sättas i verkställighet.
Sländerne tyckas allmänt önska, alt icke tiden emellan riksdagarna må blifva så lång som hittills, och K. M. har ock - Den 2g Juli c. m. så derom gjort en propos.
Det är derföre att förutsätta, alt 4 år kanske icke komma att passera innan nästa riksdag inträffar, och i sådant fall skulle tulltaxan ej hinna komma i verkställighet.
Jag skulle derföre tro, att 4 år är för lång tid, ehuru jag visserligen är af den tanken, att någon lid bör förflyta, innan denna taxa går i verkställighet.
Här är äfven af en värd ledamot klandradt, att stenkol oell stenkolsstybb blifvit af Utsk. belagda med förhöjd tull.
Jag får för min del säga, att jag icke ifvar för förhöjning å tullen för stenkol.
Jag har under längre tid haft mycken befattning med stenkolsverket , men jag vill dock alldeles ej af egennytta ifra för en tullförhöjning, som Liefve skadlig för Svenska näringar, hvilka äro i behof af denna vara, helst detta behof icke i allt fall lärer kunna fyllas med Svenska stenkol.
Men deremot är stenkolsstybb en sådan vara, som fullt ersättes af Svenska stenkol, och jag vet derföre icke, hvarföre, då den Svenska produetionen kan få ett skydd emot införsel af stybb, ett sådant skydd ej kan beviljas, och jag tillstyrker således den uppgifna tullens bibehållande.
Då för öfrigt en talare yttrat, alt införande af kläder ej borde tillåtas, så får jag dervid tillägga, att om de icke i allmänhet skola få inkomma, så bör det åtminstone tillåtas resande att få medföra kläder, så väl nya som gamla, ty i annat fall kunde man blifva alltför mycket generad.
Jag skall ej längre upptaga R. o. Adis tid, då jag inom Utsk. får tillfälle alt uttala mina åsigter.
(Den som finner sig i behof af upplysning i ett ämne, yttrar sig vanligen sist.
Jag vet icke om jag nu blir den siste ; men åtminstone vet jag, att jag varit i behof af upplysning i detta vigtiga och invecklade ämne, deruti jag afhört R. o. Ad:s discussioner vid 3:ne föregtde riksdagar och äfven vid denna, utan att förr hafva yttrat mig derom.
Då saken här så fullständigt och väl blifvit utredd, så skulle det egentligen nu för oss öfriga ej återstå annat, än att hvar och en toge sitt parti.
För min de! får jag likväl säga, att om jag nu skulle förklara mig för förbuds-systemet, så kunde jag ej undgå att se, det jag nästan i och med detsamma skulle förklara mig för det fria systemet.
Jag vill närmare redogöra, huru jag härvid menar.
De sorn yrkat på ett förbuds-systeme hafva i allmänhet yrkat det fortfarande, sådant det har varit.
Men jag frågar eder, raine herrar! som afhört dels deras yttranden, hvilka förklarat, alt om man drager en linie öfver midten af Riket, så har man, i fråga om införseln af kläde, t. ex. den erfarenhet, att större delen af dem som bo söder om denna linie förbrukat utländskt kläde, och dels det af en i södra delen af landet bosatt tjensteman afgifna yttrande, att i Den 29 J u li e, m. 399 Skåne knappast finnes något Svenskt kläde, utan allt kläde införes utifrån; jag frågar, säger jag, om icke, du allt detta sker under det s. k. förbuds-systemet, detta verkligen ur ett fritt systeme, ty eljest kunde icke kläden ulan lull införas utifrån till denna myckenhet, hvilken jag äfven af klädesfabrikörerna i Riket hört uppgifvas lill mer än hälften af hvad som förbrukas i landet.
Jag tror således, att egentliga tvisten måhända ligger, som vanligt, uti att kunna rätt förstå hvarandra.
Måhända om de, som genom förbuds-systemet vilja skydda våra näringar, gingo de andra till mötes med att lägga behörig vigt å controller och nit hos embetsmännen, och framför allt hos den, som skall vara öfverstyra för de öfriga, och å andra sidan man mötte med medgifvande af en möjlighet alt verkliggöra de lagar man föreskrifver medelst antagande af måttlig tull, skulle verkställigheten lösa tvisten, och man finna sig väl å ömse sidor.
Att nu vilja draga slutsatser från en tid, som man kallar en tid under förbudslagar, då den likväl icke varit det, är nästan detsamma som att bevisa motsatsen af hvad man påstår.
I främsta rummet synes det mig således, att, såvida någon nytta med dessa öfverläggningar, återremisser och betänktn skall vinnas, man en gång måste länka på, att hvad som föreskrifves må kunna verkställas, och att de skillingar, man med statsklokhet afväger vid tullbestämmelserna, så må blifva lagda på den ena och andra varan, att afgiften ej må inflyta endast för hälften af varorna och den öfriga hälften undgå all tull.
Man har funnit sig väl af de författningar, som varit, då de blifvit verkställda under ett enda år, och måhända äfven då icke fullkomligt, åtminstone vida mindre fullkomligt, än som kunnat ske, om äfven genom författningarnes större lämplighet förbuds- eller tull-systemet blifvit mera utveckladt.
Ännu mer skulle man funnit sig väl, om delta systeme hade förvandlat sig till ett mera naturligt och af allmänna opinionen hylladt friare systeme med lindrigare tullbestämmelser, hvilket i sin man skulle bidragit att bringa de författningar till lif och handling, som man så vanvårdat och illa verkställt.
Jag nekar likväl icke, att jag lika varmt, som flere här afhörde talare, intresserar mig för den Svenska näringsfliten, fastän jag icke alldeles som de i främsta rummet hyllar fabriksnäringarna i och för sig sjelfva betraktade, såvida nemi. de icke afse och stå i närmare samband med husfliten.
Man talar om behofvet af skydd för våra fabriker i anseende till kostnaderna för värme, ljus, starkare föda för arhetarne m. m., som vårt strängare klimat erfordrar.
Alla dessa anledntr till produetions-kostnadens förökande skulle af sig sjelfva förfalla, om man vore i stånd alt idella land, såsom i andra länder, der det kanske mindre behöfves, sätta fabriksnäringarna i samband med husslöjderna; ty jag frågar eder, mine herrar! behöfver väl mera värme bekostas i Den 29 Ju 1 i e. m. ilen tctrftiges koja för det lian arbetar, oell hvars innevånare är glad att få sysselsättning, och tillbringar dagen i ledsnad, då lian ej kan få någon sådan?
Beliöfver han särskild lyshållning?
Han har den vid sin brasa, der han kan spinna, karda etc. utan alt behöfva annat ljus.
På samma sätt med födan.
Hvar och en af oss, som lefvat på landet, och der sett med hvilken ytterst ringa dagspenning de personer åtnöja sig, som sitta hemma och sysselsätta sig med husslöjder, ehuru än litet de må inbringa, vet huru ringa denna penning derföre beliöfver beräknas, och vi hafva genom ett stort exempel, som blifvit framdraget af en bonde, erfarit, huru den fabrik är rotfästad och grundad, som, genom flere tusen menniskors husslöjd , har en grundval , hvarpå en sådan byggnad kan uppresas, att man i afseende på dess uppförande ej beliöfver klaga öfver att öfra våningen bygges innan grundvalen, husfliten, blifvit lagd.
Har det nu lyckats inom vårt fädernesland att uppdrifva husfliten uti bomullsslöjder och bomullsväfnader, så vet jag icke hvarföre det ej här, likasom i Belgien och England , kunde lyckas att uppdrifva den i fråga 0111 finare ylleväfnader och sälta densamma i samband med fabrikerna.
Ehuru det kanske ej förtjenar att mycket anmärkas, så kan det dock anföras såsom ett bevis, att man icke tillvägagått med denna syftning eller kanske rättare icke tänkt derpå, då man öfverflyttade husslöjden med tillverkning af vadmal för indelta arme'ens beklädnad från rotehållaren eller från hans hustrus spinnrock och väfstol till fabrikerna i städerna.
Man hade tvertom bort göra allt hvad göras kunnat, för att ej allenast bibehålla husslöjdens förtjenst på vadmal, Strumpor m. m. för indelta soldatens beklädnad, utan äfven -gå längre i dess befrämjande, derigenom alt man sökt i landsorterna införa nödiga spinnmachiner lill fullkomnande af en tillverkning, som i sådant fall säkert nu varit på lika höjd med den af bonden Erik Larsson på egen hand skyddade och med egna capitaler understödda tillverkningen af bomullstyger.
Det är icke ensamt de nu nämnda näringarna, som böra tagas i beräkning, ulan många andia, som inom vårt land kunna betraktas från samma synpunkt.
Exempelvis ståltrådsdragerierna, der det mjuka jernet från Taberg genom husfliten spinnes till trådar och utvandrar till Danmark och Norrige; m. e. o. allt visar, att om det får gå den naturliga gången, så att näringarna grunda sig på husfliten, hvarvid icke samma beräkningar behöfva iakttagas, som uti fabrikerna, så är det den säkraste vägen lill förkofran, och den väg, som också är grundad på något vida vig ti ga— re än de materiella beräkningarna; jag menar nemi., att jemte fliten i boningarna följer också oftast ett dygdigt lefverne, då deremot lättjan föder mycket ondt.