Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
LagUtskottets 5;ne Memorial med återlemnande tili BondeStåndet, af derifrån remitterade Motioner, om afskaffande af böter för Rusthållares försummelse att inom viss. tid erlägga afgiften til| Wadstena KrigsmanshusCassa och af plikt för dem som icke vid andra Uppbördsmötet sig infinner och anmäler sin oförmögenhet att utskylderne erlägga, samt till PresteStåndet af en derifrån remitterad Motion, om nedsättning af terminen för , Civile Embetsmånsi afsked, med rätt att bibehålla lönerne.
Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskot-; tets Memorial, r:o i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets anhållan att få antaga ett ökadt antal Betjening; och 2:0 med återlemnande till PresteStåndet af 2:ne derifrån remitterade anföranden om förökade afgifter till, KrigsmanshusCassorne, samt angående Doctor Stenhammars Motion om indragning af Embeten och Tjenster. G65 Den 27 Maji f. m.
Alla dessa ProtocolIsUtdrag lades till Handlingarna.
Herr Grefven och LandtMarJkalJcen hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna låmpligt, att, i likhet med hvad förut vid dylika tillfällen alltid varit vanligt, Riksens Ständer borde, genom en stor Deputation, anförd af Herr Grefven och LandtjVIarskalken och Herrar Talmän, uppvakta Hennes Kongl. Höghet Kron - De-n 27 Maji e, m* Prinsessan, dagen efter Dess ankomst till Kongl. LustSlottet Haga.
Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalken föreslog, att ExpeditionsUtskottet kunde anmodas att uppsätta den underdåniga adress, hvilken vid detta tillfälle kommer att till Hennes Kongl. Höghet i underdånighet framföras.
Biföll*.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeeonomieUtskottens den 10 dennes under N:o 88 afgifne, samt den sr derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkan, de, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående en föreslagen och utarbetad ny författning, om Mått, Mål, och Vigt, jemte några i samma ämne remitterade RiksdagsFullmäktiges Memorial.
Herr IjeJrén, Johan Pehr’.
Som denna fråga, enligt min öfvertygelse, år en bland de vigtigaste som vid Riksdagen förekomma, utbeder jag mig att vid Betänkandet få göra några erinringar, i afsigt att bereda bifall till den återremiss, hvarom jag anhåller.
Det har varit högst tillfredsställande, ehuru Dm 87 Maji », m,, visserligen icke oväntadt, att läsa Kongl. VetenskapsAcademiens förträffliga utredning af detta, som man hittills trott, nästaii ohjelpligt intrasslade ämne.
i Jag instämmer för min del med Utskottet 1 alla frågor, med undantag af den, som rör Torr vartiiildlel, hvarvid jag utbeder mig få fasta Ridderskapets och Adelns Uppmärksamhet.
Kongl, VetenskapsAcademien hav för denna del af ämnet uppgifvit tvänne olika förslag, ( af hvilka Utskottet, som mig synes , utan giltiga skäl valt det sämre, men blött berömt det bättre.
Det ena, det nemligen, sorn Utskottet valt, grundar sig på bibehållandet af gamla mål-tunnan, delad i hundradedelar, hvarje således utgörande 63-iöo;dels kanna, som man kallat mått, Det andra grundar sig på införande af ciibik~Joten, under namn af joting> sorn innehåller jemnt lo Svenska kannor.
Häraf
Synes klart, att hvilketdera af dessä tvänne förslag också antages, så påkallar begreppet om ett nytt mål, i det ena fallet mditett i det andra fotingen.
Hittills visa sig således bägge systemen likä antagliga.
Men nu uppstår fråga, att välja deni emellan, och då kan väl ingen artnan regel för I)en %*/ Maji «. tit, valet gifvas, än den, att gifva företräde åt det systeme, som är begripligaft, Idttajl att inföVa, och tillika veienjkapligt riktigaji.
I anseende till begripligheten och deraf be^ roende lätthet vid införandet, hemställes vördsamt, om det ej ar vida svårare att föreställa sig storleken af det såkallade mattet, som utgör 63-ioo:dels kanna, än att fölingen, som utgör jemt i o kannor, Och dessutom Kr nära lika stor med den gamla, ännu bland Allmogen begagnade jkeppan, (fotingen är nemligen blott en half kanna mindre än denne.)
Hvad vetenskapliga riktigheten åter vidkommer, så är fotings-systemets alldeles afgjorde företräde erkändt, så Ygl af Utskottet, sorn af Kongl.
VetenskapsAcademien, samt än vidare ådagalagdt af Herr Prosten Hallstöm, sorn, tillika med åtskilliga andre Ledamöter af Utskottet, i denna del reserverat sig mot Betänkandet, och hvilkas tankar jag till alla delar tillträder med vördsamt tillstyrkande: att foting»* fyjlemet måtte antagas, och mått-fyft ernet alldeles förkastas.
Jag har ej bordt vidlyftigt vidröra ett ärrtJ ne, så klart utredt som detta, och hoppas, alt den framställning af sjelfva tvistpunkten jag haft äran göra, skall vara tillräcklig, att häfva den föga grundade betänklighet, som visat sig mot fotings-systemets antagande.
Men för den oVäntade händelsen, att Utskottet, i fall Betänkandet blifver återremitieradt, skulle fortfarande ttwff sr 3fa/i t. nn yrka mdtt-fyjlemets införande, anhåller jag, att iå ytterligare tillägga en anmärkning.
Det har kommit till min kunskap, att inom
Utskottet öfverläggning ägt rum att på en gång införa så väl fotings- 6oin mått-systemet.
Man skall nemligen hafva föreslagit, att bibehålla tunnans begagnande vid Ränte- och TiondeSpannemåls inlefverering till Kronans förråd, men fotingens vid alla utlefveringar från desamma, samt att Kronans räkenskaper skulle föras i foting, hvarigenom man velat bereda ett, som man trott, lämpligt medel att småningom öfvergå till det såsom riktigast erkände fotingssystemet.
Ehuru jag för min del anser ett öfvergångsmede} i detta fall alldeles öfverflödigt, då Fotingen såsom utgörande jemt 10 kannor, år ett mått, som ej under någon förevåndning kan anses vara' villosamt för begreppet; men dess föreslående likväl möjligen kunde komma i fråga, utbeder jag mig att på förhand äfven dervid få göra en anmärkning.
Jag anser nemligen att Tunnan i sådant fall borde alldeles oförändrad få begagnas vid Rånte- och TiondeSpannernålens inlefverering och Fotings-svstemet ensamt införas, så vål till grund för debiteringar, råkenskaps-föringar och alla öfriga legala transactioner, som för utlefvereringar från Kronans Magnziner. f hån - Den 27 Maji e, m. 673
I händelse återremiss bifalles anhåller jag att detta mitt anförande får åtfölja Betänkandet.
Jemte det jag förenar mig uti hvad den sist talande värde Ledamoten yttrat, skulle jag i händelse förevarande Betänkande varder återremitteradt, önska fästa Lag- och OeconomieUtskottens uppmärksamhet derå, huiuvida icke, då en förändring af Rikets Mått, Mål och VigtSysteme skall ske, det år skål att antaga det båsta, man för närvarande känner.
Jag gör fullkomlig rättvisa åt allt hvad i denna del blifvit föreslaget och jag erkänner förtjensten af VetenskapsAcademiens project; men Academien säger sjelf, att den Franska methoden år den båsta ”och att härigenom alla fördelar, som möjligen vid det fullkomligaste system stå att erhålla, lika skördas ”af Vetenskaps-idkaren, affaires-mannen och den ”arbetande klassen.
Jag vet sannerligen icke, hvarföre man skulle tveka, att antaga den fullkomligaste methoden , då ej annat hinder dervid egenteligen möter, ån vid hvilken slags förändring som helst, det nemligen att vänja sig vid nya mål- och vigt-qvantiteter men icke vid nya namn, ty de gamla Svenska namnen kunde ju bibehållas, och blott tillämpas efter det Fran^ ska systemet.
I afseende på den första af de anmärkningar, Herr Lefrén mot Lag- och OeconomieUtskottens Betänkande Ridd. 0. Ad, Fr. IV. Band. 45.
Deli 27 Maji c. m, framställt, instämmer jag till en del med ho; nom.
Det år ganska riktigt, att Betänkandet varit mera åndamåls-enligt om Utskotten deruti tydligare bestämt, huru öfvergången till Fotingsmålet borde befordras, hvilket lättast torde kun.' na ske, om såsom Herr Lefrén föreslagit, all uppbörd i Kronans Magszin emottogs i Tunner mål, men all utlefverering derifrån gjordes ef. ter foting, äfvensom att Kronans räkenskaper föras på foting och kanna.
Sådant skulle ovill. korligen medföra den förmån, att Allmogen; som ofta tager sina sådes-behof utur KronoMagazinet, skulle lära sig, att det nya målet år till qvantiteten lika med den gamla Tunnan; och det vore såmedelst att hoppas, att den smånin-i gom skulle låta Tunne-beräkningen upphöra.
Jag bestrider derföre ej återremiss af Betänkan-* det, i hvad det rörer denna fråga, utan förenar mig med Herr Lefrén i begäran derom.
Men beträffande åter hans sednare anmärkning, att, i händelse Tunne-målet oföråndradt bibehålies mattet, som Utskottet föreslagit, ic. ke borde införas, kan jag ingalunda deri dela Herr Lefréns åsigt.
Jag vet icke någon orsak hvarföre man, enär meningen år att låra Ali. månheten bruket af decimal-råkning och låtta öfvergången till bruket af foting, man icke skulle antaga det nya måttet, hvilket utgör en ioo:dels tunna.
Ingen kunde vål anses skyldig att an. skaffa detta nya måtkåril, men den som ville nyttja det, borde hafva rättighet dertill.
Derigenom kunde Allmänheten efter hand göras bekant med ^dicimal-räkningen.
Jag tror på Den 27 Maji e. m, grund häraf, att måttet bör i förslaget qvarstå.
Hvad angåf Iderr Montgommeries erindran, att Fransyska Mått- Mål- och Vigt-systemet, såsom erkandt att vara det fullkomligaste, borde antagas, så får jag upplysa, att detta sednare grundadt på en viss del af Norra meridian, väl är lika för hela verlden, då deremot det Svenska, gäller blott för det land, der pendelns längd är på någon viss polhöjd bestämd, men resultatet är i sjelfva verket nästan detsamma.
I stället för de Riks-likare som hittills funnits och hvilka äro underkastade föränderlighet, hvarföre de och sinsemellan äro olika, skall nemligen enheten för Mått, Mål och- Vigt inom Landet, bestämmas genom jemförelse med en oföränderlig storhet.
Vi böre med erkänsla instämma i AetenskapsAcademiens yttrande, att den undanröjt alla de svårigheter, den mängd al främmande namn m. m., som med det
Franska systemet äro oskiljaktiga och hvilka blott Vetenskaps-mannen med lätthet kan öfvervinna.
Ty hvilken vanlig Svensk Bonde kan väl begripa huru stor Tiomillion-delen af jordens Norra meridian är? och, om han icke begriper måttet, skall lian ej tro sig bedragen och förledd att betala mer än rätt är?
Det ar af vigt vid alla förändringar af ifrågavarande natur, att ställa så till , att så länge Bonden måste betala sin skatt i vigt och mål, han ej må få anledning till den farhågan, att man nödgar honom erlägga mera, än han bor.
Detta är vunnet genom det förslag VetenskapsAcademien uppgjort, deruti alla de äldre hufyud-inålen äro bibehåll— ne och bland dem äfven fot-måttet, genom G76
Den 27 Maji e. m. hvilken sednare omständighet gamla Chartor icke behöfva rubbas ur deras fordna skick.
Det är på sådane anledningar, som Utskotten icke kunnat annat än tillstyrka bifall till Academiens mening att det Frauska systemet icke borde antagas, utan att storleken hvaruppå Svenskt mått, mål och vigt borde grundas, ”skulle bestämmas ”till en del af längden af den pendel, som på ”någon viss orts latitud fullbordar hvarje slag, ”på en secund vid hafvets yta och i lufttomt ”rum.”
Det är dessutom för Allmänheten likgiltigt, huru Likaren är tagen och fastställd, allenast den är oföränderlig.
I öfrigt får jag blott förnya min anhållan, att Betänkandet måtte återremitteras, åtföljdt af de anmärkningar och yttranden Herr Lefrén och jag nu afgifvit.
Herr Lefrén: Friherre
Cederström har i följd af mina gjorda anmärkningar tillstyrkt återremiss, men ansett att så väl fotings- som måttsystemet borde införas, anförandes såsom skäl dertill: att
Allmogen genom mått-systemet skulle vänjas vid decimal-räkning, hvilket Friherren förmodar skulle underlätta öfvergången till det för StatsRäkenskaperne antagna fotings-systemet.
Denna tvåfalldiga ändring af nuvarande målsätt, anser jag så olämplig, att jag icke annat kan än deremot på det högsta ifra.
Här är ju icke fråga att gifva Allmänheten öfningar i Decimal-räkning, utan frågan år att införa ett enda systeme, som är enkelt och lätt fattligt.
Om man har betänkligheter vid att införa fotings-systemet, sorn af alla erkännes äga dessa Den 27 Maji e, m, 677 egenskaper i utmärkt grad, huru vill man då ens tänka på tvännes samtidiga införande.
Att bibringa allmänheten begreppet om tunnans hundradedelar (måttet) och på samma gång framställa till jemförelse fotingen och dess tionde samt etthundrade-delar, vöre ju rakt ledande till den oundvikligaste oreda, jag vågar säga, äfven för de folk-classer, hvilka i allmänhet anses äga kunskap i räknekonsten, ett trassel, som icke en gång genom de föreslagne så kallade reductions-tabellerne kunde häfvas, emedan desse nödvändigt skulle blifva så invecklade, att de ej af mängden utan särskild undervisning kunde begagnas.
Detta inses lätt om man besinnar följande: 1) Att kappar, antalet må vara huru stort som helst, alltid innehålla jemna fotingar, kannor och tummingar, utan att något bråk blir Öfver, såsom t. ex. 1 kappe
2 _
Att detta skulle försvåra och förvilla, i stället att lätta, är tydligt, och man kan redan göra sig ett begrepp om dessa reductions-tabellers mera invecklade utseende, och ändå blott aproximativa värden, då man betänker, att eqvationerne som för nämnde tabeller skulle ligga till grund, vore: 1 tumming
Hvad åter angår den af en annan Ledamot yttrade tanka: att man hos oss borde införa Franska meter-fyfiemet; så får jag dervid anmärka, att detta utan ändamål skulle förändra Svenska långde-måttet, samt förorsaka så många olågenheter , utan motsvarande förmåner, att man kunde frestas att hellre afstyrka all förändring.
Jag anhåller att äfven dessa anmärkningar få åtfölja återremissen, i händelse den skulle bifallas.
Herr von Hartmansdorff’, Auguji t
Dådetta ämne första gången hår förevar, tog jag mig friheten, att, i afseende på den formella behand. lingen deraf, göra en anmärkning, som jag ön - Den 27 Maji e. m. skade få Utskottens pröfning underställd.
Hån. delsen har emedlertid gjordt, att detta mitt yttrande icke blifvit Utskotten meddeladt.
Då deras nu förevarande betänkande synes blifva återremitteradt, anhåller jag om tillstånd att i Ridderskapets och Adelns minne återkalla berörde yttrande, samt utber mig, att detsamma må få åtfölja den blifvande återremissen.
Det var nemligen af följande innehåll; En värd Ledamot har i förmiddags Plenum denna dag fåstat uppmärksamheten på vigten deraf, att jemlikhet i Handels-rättigheter ägde rum emellan Sverige och Norrige.
Jag tror ock, att vid alla tillfällen då det, utan hinder af de bägge förenade Rikenas skiljagtiga Lagar och Författningar, kan ske, bör likhet i deras ömsesidiga förhållanden i möjligaste måtto iakttagas.
I afseende på Handeln emellan de bägge Rikena, så skulle till dess lättnad ansenligen bidraga, om värde- och varu-måtarne gjordes lika, och det sednare synes nu böra ske.
Sedan föreningen knöts, har mynt-väsendet uti Norrige redan blifvit stadgad, men det bragtes icke till likhet med mynt-väsendet i Sverige, och derigenom försummades ett godt tillfälle att införa en större ömsesidig öfverenskommelse.
Men detta har likväl varit af mindre vigt, emedan myntet i Norrige blifvit stadgadt till likhet med Hamburger Banco, hvilket utgör den hufvudsakliga beråknings-grunden för penninge-vårdet i Norden , och till hvilken vi följakteligen synas äfven böra närma oss.
Deremot år i fråga om mått, inål och vigt, en Comitée i Norrige, liksom i Den ‘->7 Maji e, ni. 681 Sverige för närvarande nedsatt, för att uppgöra en ny reglering deraf.
Förslagen i detta afseende blefvo icke fårdige till sista StorTing, men blifva måhända fårdige till det nästa, som sammanträder i Februarii Månad 1824.
Enligt hvad enskilt är mig bekant, har Commitéen der, liksom hår, tagit allmänna oföränderliga förhållanden i naturen till måttstock för sina beräkningar och förslag.
Om det nu förevarande af Riksens Ständer godkånnes, önskade jag, det en underdånig anhållan måtte göras hos Kongl. Maj:t, att detsamma måtte meddelas den i Norrige nedsatta Comiléen , och sådane åtgärder för öfrigt vidtagas, hvarigenom den möjligaste
Öfverensstämmelse i detta afseende emellan de bägge Rikena må vinnas.
Herr Grefven och LandtMarJhålken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Lagsamt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottens Betånkanden böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar till Utskotten återremitteras.
Föredrogs å nyo Herr Lefréns , Johan Pehr, den 25 dennes eftermiddagen på bordet lagde motion, att RiksStåndens öfverläggningar måtte blifva offentliga.
Herr Lefrén anförde skriftligen:
(Se Bilagan N:o i.) 68a Deri 27 Maji e, m. Herr Grejven och LandtMar skalken hemställde, om icke, sedan Herr Lefrén nu mera afstått från vidare fullföljd af ifrågavarande motion, densamma således kunde få förfalla.
Friherre Anckarfoård, Carl Henric :
Jag kan alldeles icke instämma i den tanka Herr Lefrén yttrat, att nemligen det i förmiddags Pleno justerade ProtocollsUtdraget, angående remissen af Kongl. Maj;ts skrifvelse, i afseende på offent» lighet vid RiksStåndens öfverläggningar, skulle kunna innebära frågan om sjelfva publiciteten.
Jag tror, att densamma under discussionen ganska bestämdt afskilldes från de förberedande åtgärder, hvarom skrifvelsen handlar, och att ProtocollsUtdraget blott innefattade remiss till Lagutskottet, för att uppgöra förslag till den Lag, och till Oeconomie-Utskottet, för att utarbeta de reglementariska stadgandén , som kunde erfordras, i händelse publiciteten blefve af Riksens Ständer antagen.
Sjelfva hufvudfrågan har således ännu icke vunnit någon remiss, åtminstone har jag icke hört en sådan beviljas.
Jag vågar på det högsta bestrida ett slikt förhållande, och förklarar att det skulle för mig vara en ganska stor surprise, om ProtocollsUtdraget verkeligen uppdragit åt Utskotten att vidröra sjelfva hufvudfrågan om publiciteten, eller om den bör önskas, eller om någon propotition dertill kan anses vara i remissen inbegripen.
Jag tror som jag förut yttrat, att Kongl. Majlts skrifvelse
Den 27 Maji e. rn.
685 icke någonsin hår antagits att hafva egenskapen af en Proposition.
Jag har tvärtom tyckt mig finna den öfvertygelsen vara den allmänna, att nämnde skrifvelse endast innehöll ett tillkånnagifvande af Kongl.
Maj:ts tankar i saken, och huru Kongl.
Majit ämnade förhålla sig i händelse Riksens Ständer skulle önska publicitetens införande.
Härom har jag velat upplysningsvis erindra, på det omdömet måtte stadgas och Herr Lefrén lika litet vara i villfarelse om råtta förhållandet, som jag verkeligen skulle vara det, om detta förhållande vöre motsatt det af mig uppgifne.
Jag vågar smickra mig med det hopp, att HÖgloflige Ridderskapet och Adeln icke skall bedömma mitt begifvande, att låta min ifrågavarande motion förfalla, utur annan synpunkt, ån den skyldiga uppmärksamhet jag bör ålägga mig sjelf, att ej i förtid fålla några omdömen i ett ämne, sorn kommer enligt HÖgloflige Ståndets beslut, att af Utskott behandlas.
Samma tänkesätt öfvertygar mig, att Friherre Anckarsvards nyss yttrade anmärkningar åro något förtidiga.
I Öfrigt, och då jag får tillfälle att vidare utlåta mig i saken, enär målet en gång ifrån Utskotten återkommer, förbehåller jag mig endast, att då få å nyo framställa den nu nedlagda motionen, i händelse jag dertill finner mig föranledd.
Oja jag icke 684 Den 27 Maji e. m. alltför mycket misstagit mig på Herr Lefréns motion, var den af en helt annan natur, ån den Remiss af Kongl. Maj:ts skrifvelse, som Ridderskåpet och Adeln i dag beslutat, och hvilken, efter hvad jag fattat, endast innehöll begäran till Lagutskottet om dess utlåtande, rörande en
Lag i afseende på Åhörares förbrytelser under RiksStåndens öfverlåggningar, samt till Oeconomie-Utskottet, om ett förslag till Reglementariska stadganden i enahanda hänseende; men alldeles icke någon anmodan till det ena eller andra Utskottet, att yttra sig, huruvida publiciteten inom RiksStånden borde äga runi eller icke.
Deremot innefattade Herr Lefréns Motion ett bestämdt förslag till offentlighet vid alla fyra RiksStåndens öfverlåggningar.
Hår åro således tvånne helt olika frågor.
Jag nödgas emellertid fästa uppmärksamheten derå, att Herr Lefrén uti dess nyss upplåste anförande bestämdt säger, att det blott år för det närvarande han låter sin motion förfalla, hvilket, med andra ord vill såga, att han åter igen, och må hända nästa Plenidag kan motionera samma fråga; och i sådant fall Öfverlemnar jag till Ridderskapets och Adelns bedömande, om en dylik fråga bör under denna Riksdag vidare kunna fä väckas, sedan HÖgloflige Ståndet genom votering en gång bestämdt afgjordt den För mig förefaller det åtminstone stridande emot alla former, att åter upptaga den.
Det år vål sannt, att Herr Lefréns motion tyckes vara af annan egenskap, ån dea Den 27 Maji c. m. 685 Ridderskapet och Adeln redan afslagit; emedan Herr Lefrén projecterat publicitet för alla fyra RiksStånden.
Men man bör besinna, att Ridderskapet och Adeln utgör en del af dessa Riksstånd, och att vi icke kunna eller böra lemna åt de tre öfrige
Stånden att bestämma, om vi skole öppna våra dörrar för allmänheten, eller icke.
Frågan lärer således ur ingen synpunkt finnas sådan, att den under detta Riksmöte hår kan till afgörande åter förekomma.
Jag år en ibland dem, som voterat emot publiciteten.
Skålen för mitt handlingssätt voro mångfaldiga; men till dem har ytterligare kommit ett, som ån mera stadgat min opinion i frågan, huruvida publicitet uti Riks-Ståndens Samlings-rum nu bör önskas.
Jag tror nemligen, att så långe 8 momentet 4 §. i TryckfrihetsLagen ej undergått den af allmänna rösten önskade förändring, till likstämmighet med RegeringsFormens 86 §., så långe år det icke rådligt att yrka på publicitet vid RiksStåndens öfverlåggningar; ty man skall derigenom ovillkorligen blottställa sig för vådan, att helt och hållet komma under Minislerens godtycko.
Så långe Ministéren åger i sina händer medlet att inskränka TidningsRedacteurernes antal ända till dess de icke’hafva andra åsigter, ån Ministérens egne, måste det vara olägenhet, om icke fara underkastadt, att opponera sig emot desse sistnämnde.
För närvarande åge vi ej mer ån ett enda oberoende Tidningsblad emot sex eller sju mer och mindre Ministeriella Tidningar.
Jag lemnar derhän, huru långe detta enda blad skall kunna bibehålla sig, i fall Ministérens indragnings-rätt kommer att fortfara.
Om publiciteten bär infördes och läktaren upptogs af publicister och snäll-skrifvare i Ministérens sold, hurudana skulle val då oppositionens framställningar komma för Allmänhetens ögon, då samma tillfälle saknades för oppositionen att framlägga sina yttrade tankar i deras rätta ljus.
Jag kan således för min del alldeles icke önska att frågan om publiciteten afgöres förr, än TryckfrihetsLagen blifvit lämpad efter RegeringsFormen och affattad i en mera Constitutionel anda, än den nu är.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om, sedan Herr Lefréns ifrågavarande motion, med dess begifvande, enligt Ridderskap pets och Adelns beslut redan förfallit, någon vidare discussion i ämnet kunde för närvarande erfordras.
Det synes väl som den enskilta tanka Herr Lefrén framställt om hvad resultatet skulle vara af Ridderskapets och Adelns i förmiddags Pleno beslutade remiss, icke beböfde på förhand oroa oss, men frågan förmärktes dock hafva hos Hög, loflige Ståndet vackt någon oro, och jag tog mig i anledning deraf friheten att fästa Ståndets Uppmärksamhet å beskaffenheten af förberörde remiss.
Då den beviljades var det visserligen icke Ridderskapets och Adelns tanka, att frågan Den 27 Maji /. mi \ 68f om publiciteten skulle Riksens Ständers pröfning underställas, och sådant sannolikt af det skäl, att Ridderskapet och Adeln ansåg afgörandet af denna fråga, i hvad den rörer det Högloflige Ståndet sjelft, vara dess ensak.
Om Regeringen emellertid skulle finna att ett Riksstånd icke kan för sig antaga publiciteten, utan att dertill hafva erhållit Kongl. Maj.ts bifall, så är detta en sak som man torde böra underkasta sig, ehuru jag för min del tror målet helt och hållet böra ensamt bero af Ståndet sjelf.
Vi ha sett i andra frågor af samma ari och natur, såsom den om Notariernes tillsättande hos BondeStåndet, huruledes Ministéren förklarat saken höra till Regeringens afgörande.
BondeStåndet har i sistnämnde-ämne äskat ConstitutionsUtskottets utlåtande, och vid denna Riksdag har det blifvit tillräckligen upplyst, att Notariernes utnämnande är Ståndets ensak.
Så torde ock i denna fråga, vill Gud! till en annan Riksdag, andra råd och upplysningar gifvas.