Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta bör ske för att vidmakthålla en grundsats, som vid privatbanks-lagstiftning aldrig bör öfvergifvas, den nemi. att för hvarje sedel alltid skall finnas en bestämd real-säkerhet såsom underpant.
Så förhåller det sig likväl icke nu, i afseende å de sedlar, som utgifvas på grund af kreditivernas säkerheter, ty såsom vi väl vela, äro de säkerhels-handl., på hvilka kreditiver utlemnas, i de alldra flesta fallen endast namnsäkerheter.
Mig synes således," att det 4:de momttel kunde antagas med nyssnämnda modifikation, samt borde då erhålla följande lydelse: 4:o inöehafvande 44 Den 16 September e. m. säkerhetshandl. för lemnade kassa-kreditiver, i den mån dessa anlitas och för så vidt dessa säkerheter äro af samma beskaffenhet som grundfonds-handl., dock härför icke etc.
I afseende pä det sista morn., som föreskrifver,- inom hvilken lid banken skall söka återställa det rubbade förhållande, som möjligen skulle kunna upkomma, synes mig tidrymden af en månad, sorn nu är medgifven, vara för vidsträckt, men deremot 8 dagar, såsom Frih.
Palmstjerna föreslagit, vara alltför litet, när njan besinnar att de åtgärder, hvarigenom privatbankerna skaffa sig förstärkningar, vanligen bestå i anlitande af deras betingade kreditiver i Hamburg, och att detta ej kan ske på en så kort ifd.
Jag tager mig derföre friheten hemställa lill Frih.
Palmstjerna, om han icke så till vida ville förändra sill förslag, att i st. f. 8 dagar utsätta 14 såsom minimum.
Den nu gällande privatbanks lagen skiljer sig i förevaride afseende ifrån Utskins förslag uti 3:ne punkter.
Utskins förslag skulle "det för det första, på sätt en talare redan anmärkt, kunna gå för sig, alt utgifva privatbankssedlar för en större summa, än hvarför motsvarande valuta finnes, ilhy att banken skall hafva rättighet att utgifva sedlar till belopp motsvarande hela grundfonden, som till en del består af kontant insatta penningar, hvilka till större eller mindre del kunna varda medtagna.
Della kan icke vara rikligt eller Utskins mening, men stadgandet har blifvit så upställdt att det på det sättet kan tillgå.
Det är uppenbart att nu gällande stadgande i detta afseende är bättre.
Den andra punkten, hvaruti skillnad eger rum, är den, att enl. nu gällande lagstiftning eger banken att utgifva sedlar till motsvarande kontanta penningar eller de depositioner i Riksbanken, som banken eger.
Uti Utskins förslag finnes intet deremot svarande stadgande, utan endast det allmänna, att banken får utgifva elt sedelbelopp motsvarande grundfonden.
Det förhåller sig icke, på sätt den siste värde talaren sagl, att bankens kontånia medel i allmänhet motsvara den del af grundfonden, som blifvit i kontanta penningar insatt, utan alldeles tvertom; ju bättre banken drifver sina affärer, ju mera bankmessigt den går till väga, d. v. s. begagnar uppoch afskrifuingsräkning, ju lättare kan banken erhålla en ganska betydlig riksmynlskassa.
Det kan då enl. min tanka blifva en stor fördel för banken att utgifva sedlar, motsvarande riksmynts-kassan.
Men någon våda kan omöjligen upsla deraf, att, då t. ex. 1,000 Ridr riksmynt inflyta, banken, i st. f. alt släppa dem ut i rörelsen, ulgifver sina egna sedlar på enahanda belopp, hvaremot för banken sålunda beredes en större lätthet alt uprälthålla sin vexelrörelse.
För det 3:dje hafva Ulskm borttagit nu gällande rättighet för privatbankerna att utgifva sedlar på grund af säkerhets-handl., lemnade för erhållande af kreditiver.
Om privatbankerna eller hvilken annan inrättning som helst skall kunna utan förlust drifva den för allmänheten så nyttiga kreditiv-rörelsen, måste sådant ske an - Den 16 September e. m. 45 iingen på det sätt, alt banken eger rättighet att utgifva sedlar, eller också mäste kreditiven utgifvas pä mycket större belopp, än hvarför man har fond.
För den allmäuna rörelsen eller för privatbankssedlarne kan genom nuvande lagstiftning icke någon fara upsla, ty det är stadgadt, att privatbanken icke får, på grund af innehafvande säkerhetshaudl. för lemnade kassa-kreditiver, utgifva sedlar lill ett större belopp, än ett derföie stadgadt maximi-förhållande; och dessutom, om en bauk har rättighet alt på sina kreditiv-säkerheter utgifva sedlar och densamma sedermera behöfver på en gång realisera större summor för sedlarnes inlösande, så är kreditiv-innehafvareo skyldig, att inom en kortare tid infria sitt kreditiv, och banken har härigenom lättaste tillfället alt förskaffa sig medel lill sedlarnes inlösning.
Det är således ganska lämpligt, alt raan använder dessa handlingar såsom en fond för sedel-emission, och det utgör dessutom äfven ett nödvändigt vilkor för alt banken skall kunna uti stort drifva kredilitiv-rörelsen, som för det allmänna är på det högsta nyttig.
Mati har här sagt, att banken icke bör ega rättighet att utgifva sedlar på de för krediti vs erhållande inlemnade handlingar, såsom Hvpolheksförenings-obligalioner, inteckningar .etc.
Men man kan väl icke inskränka rättigheten att utgifva sedlar på kreditiver i större män än för grundfonden, hvaruti får finnas räntebärande obligationer, inteckningar, aktier ra. m., hvilka senares värde mycket beror pä enskildt omdöme.
Det har äfven derföre varit omöjligt, alt i lag stadga hvilka aktier, som skola få uti grundfonden ingå, ty den ena aktien kan utgöra det säkraste papper, man kan erhålla, då deremot den andra icke har något serdeles värde.
Då man å ena sidan icke velat utesluta aktier, emedan somlige bland dem utgöra goda papper, har man å andra sidan icke kunnat uti lagen bestämma hvilka som äro de bästa.
Men då alla bank-delegarne äro solidariskt ansvarige, samt K.
Befh:de-eger att genom ombud bevaka banken, så har man säkerhet deruppå, alt delegarne icke skola såsom grundfonds-handbr antaga sådana papper, hvarå förlust kan göras.
Samma säkerhet har man äfven i afseende på kreditiv-handlingarne, hvarpå delegarne måste vara lika angelägna att icke göra någon förlust.
Ett ytterligare skäl, hvarföre den nuvartde lagen är bättre, är, att banken, i händelse ett större behof af cirkulationsmedel för den allmänna rörelsen upstår, är i tillfälle att utsträcka sin rörelse, hvaremot banken i båda fallen kan inskränka densamma, om ett sådant behof icke- förefinnes.
I aila händelser således synes mig det gamla stadgandet vida bättre än det nya, och jag anhåller derföre alt få förena mig uti Frih.
Palmstjernas förslag, endast med den förändring, att den i sista mom. omtalade respit-liden för återställandet af bankens tillfälliga rubbning icke mätte ytterligare inskränkas till 8 dagar, hvilken tid synes mig alltför knapp, utan det gamla stadgandet af en månad bibehållas, så mycket heldre, som detsamma icke har visat sig medföra någon olägenhet.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., förklarade sig instämma med Gr. Lagerbjelke. 4G - Bea IG Sej) t ernber e, ni.
Lagerbjelke lill besvarande tiplog en af mig lernnad upgift derom, att mynt-kassan i allmänhet brukade pä ett ungefär utgöra hvad den vid första inbetalningen borde innehålla-, eller J af hela grundfonden, hade jag väntat, att han med någon siffer-upgift bestyrkt sitt påstående att upgiflen var oriktig.
Jag skall emellertid försöka att på stående fot bevisa hvad jag sagtT Uti en Finans-Kommitcens berättelse åtföljande bilaga finnes upgifvet, att Målare-provinsernas utelöpande sedlar utgjorde 1847: 1,300,000 R:dr, riksmynls-kassan 340,000 R:dr; Wermlands 1,031,000 R:dr och kassan 207,000 R:dr; Smålands 2,174,000 R:dr och i riksmynts-kassan 579,000 R:dr.
Häraf synes ali förhållandet då var med dessa banker just sådant som jag anfört.
I afseende på några andra var proportionen något olika, men jag ber att få påminna derom, alt jag icke lemnat ifrägavande upgift såsom någon bestämd regel, utan endast såsom ett bevis derför, att Utsk:ns förslag, om icke precist lika, dock i sjelfva verket någorlunda nära innehåller ' samma inskränkningar, som förefinnas uti 1846 års författn.
Lagerbjelke framställt den deduktion, att om riksmynls-kassan genom depositioner till den grad ökade sig, alt den närmade sig grundfonden, och, om man icke bade rättighet, alt i st. f. den inflytande riksmynts-kassan utgifva sedlar, skulle rörelsen kunna afstanna, men Gr:n har förbisett, att om en sådan rikedom uti riksmynls-kassan förefinnes, så är det ingenting som hindrar, att af densamma åter utsläppa det öfverflödiga beloppet, ty blott densamma, såsom talaren sjelf medgifvit, motsvarar } af hela grundfonden, så är del under vanliga förhållanden tillräckligt.
Jag återkommer likväl till hvad jag förra gången yltrade, att jag alldeles icke framställt något bestämdt yrkande, alt Utsk:ns förslag i detta hänseende borde antagas i st. f. det nu gällande 4:de mom:tet i 1846 års författn., utan jag tog mig friheten visa', att i praktiskt hänseende Utsk:ns förslag vore lika så godt, om ej bättre, än det nu gällande.
Hvad angår de för kreditiver lemnade säkerhelshandl.
, som skola grunda rättigheten lill sedel-emission, vidhåller jag milt, i öfverensstämmelse med en annan talare, framställda påstående, att det är nyttigt, att uti detta afseende göra en inskränkning.
Lagerbjelke har misstagit sig, då han synes tro, att jag icke skulle anse de för krediti vs erhållande lemnade inteckningar, obligationer, aktier etc. utgöra sådana handlingar, hvarå sedelutgifningsrätt skulle kunna grundas.
Jo, Gud bevars! deremot har jag aldrig haft något att invända; jag yttrade blott, att inga andra krediliv-säkerhetshandlingar, än sådana, som äro af samma beskaffenhet som grundfond-handlingarna och utgöra verklig real-säkerhet, således äfven aktier, hypotheks-förenings-obligalioner, men icke namnförskrifningar, borde grunda rättighet till sedel-emission.
Della har jag yrkat, och skälet dertill, hvaremot man torde hafva svårt att anföra någonting giltigt, har jag äfven upgifvit.
Visserligen kan man förebära, att erfarenheten hittills icke ger anledn. till någon fruktan, men jag ber då att deremot få erinra, att vi icke under \
Sep lem t er e. m. i7 liden för våra privatbanker hafva hafi några svårare kriser eller serdeles frestande konjunkturer atl genomgå.
Man kan dock icke lita på, att så alltid skall blifva förhållandet: och det är dessutom en känd sak, alt för icke många år sedan, äfven under dessa financiel! lugna tider, befann sig en bank i den kinkiga belägenhet, att om sedel-ulvexlingen fortgått endast en vecka till, så som den då var i gång, så hade bankluckan måst stängas, och otvifvelaktigt hade vid sådant förhållande äfven alla de öfriga bankerna fått göra sammaledes, till omätlig skada för hela landet och alla dess näringar.
För att förekomma en dylik olycka, anser jag att de kreditiv-säkerhels-handlingar, som skola gifva rättighet lill sedel-emission, böra vara af den beskaffenhet jag omnämnt.
Detta förslag utgör icke heller någon nyhet, ty både Finans-kommitéen och flere reservanter inom Utsk:n, bland andra Hr Riks-Archivarie!) Nordström, hafva hyst enahanda åsigter.
Jag vidhåller mitt tillstyrkande uti detta hänseende.
Den siste värde talaren har sagt, att den nu föreslagna ll:te §:a i del närmaste motsvarar de 3:ne första mom:n af lide §:n i 1846 års förfalln., men alt den af Utsk:n förestagne är mera praktisk.
Jag anhåller att få ådagalägga, det motsatsen eger rum.
Inom Målare-provinsernas bank, hvilken jag närmare känner till, utgjorde för icke lång tid sedan riksmynts-kassan, tillsammans med de uti RiksBanken befintliga deposiiioner, omkring 1,000,000 R:dr, grundfonds-handlingarne 1,200,000 R:dr och den utelöpande sedelstocken 2,100,000 R:dr.
Om det nu föreslagna stadgandet varit gällande, hade hela teckningssunsman upgåtl lill 1,600,000 R:dr samt egt i utelöpande sedlar 500,000 R:dr mera än den borde hafva.
För alt kunna göra face emot dessa 2,100,000 R:dr, egde den 1,000,000 R:dr i riksmynts-kassan eller depositioner i Riksbanken samt 1,600,000 R:dr i grundfondshandlingar.
Således var, med beräkning endast af den kontanta riksmyntskassan och grundfonden, den tillåtna sedelemissionen icke öfverskriden, hvilket deremot hade varit förhållandet enl. den gamla författnm.
Jag hemställer om icke den bank, som har en så betydlig riksmynts-kassa, att den npgår lill mera än halfva sedelstocken, är bättre i tillfälle att emotstå en stark påkänning af invexling, än den bank, hvilken, på sätt Clsk:n har föreslagit, icke får ega större riksmynts-kassa än som motsvarar hela grundfonden.
När rättigheten att utgifva sedlar bestämmes allt efter som fonden stiger, kan banken lättare upfylla rörelsens kraf, och det ligger i sakens natur atl, allt eftersom liksmynls-kassan faller, får banken indraga sina sedlar.
Ju lifligare rörelsen är, desto större är behofvet efter sedlar och ju större säkerheter liar banken att erbjuda.
Jag tror således att det nu gällande stadgandet är mera praktiskt än del Utsk:n nu föreslagit, enär banken är i tillfälle att rätta sin sedelemission just efter ställningen för ögonblicket.
Förhållandet emellan den föreslagna ll:le §:n och de nu gällande 3:ne mom:n år endast lika i det ögonblick banken börjar sin rörelse, men sedermera fluktuerar det, ty, faller riksmynts-kassan, bl ifver banken nödsakad att minska sin sedelemission; stiger den åter, kan banken öka sedelotgifningen.
Dessutom förlo - Den IG September^. m. rar banken genom det föreslagna stadgandet allt intresse att begagna upp- och afskrifnings-räkning.
Enahanda förhållande inträffar med kreditiverna.
Banken kan icke utgifva så stor del af sin fond i form af kreditiver som annars, emedan man aldrig med säkerhet kan bestämma, när~ kreditiverna blifva ultagne, hvaremot banken kommer alt drifva diskontrörelsen, sora alltid för dagen kan bestämmas, men jag hemställer, huruvida det är klokt att ställa så till, att det kommer att ligga i bankens intresse alt så litet som möjligt drifva kreditiv-rörelsen samt helt och hållet uphöca med upp- och afskrifnings-räkningen, hvilket onekligen blefve följden af Utskms förslag.
På dessa och af flere talare anförda skäl anhåller jag om bifall till Frih. Palmstjernas och Gr.
Då man anser all de af mig föreslagna 8 dagarna utgöra en för kort tid för alt återställa det möjligen upkommande missförhållandet mellan bankens säkerhet och dess sedlar, vill jag afstå från detta mitt yrkande och instämma med Gr.
Tersmeden derutinnan, att det nu gällande stadgandet uti delta hänseende måtte oförändradt bibehållas.
Hr A m in of f:
Då jag förra gången hade ordet, instämde jag med Frih. Palmstjerna derutinnan, alt den föreslagna lide §:n borde utgå, och de nu gällande 3:ne första mom:n uti lide §:naf 1846 års författa, bibehållas.
Det var endast i afseende på 4:de momdet som vi voro af olika tankar, men hvaruti jag understöddes af Hr Gripenstedt.
Jag får nu till mitt förut afgifna yttrande tillägga, alt det icke öfverensstämmer med en väl ordnad bankrörelse, alt rättigheten att utgifva kredit-sedlar på beviljade kassa-kreditiver äfven får sträcka sig så lån“t, som till namn, med eller utan borgen, emedan det icke är omöjligt, att så väl kreditivtagaren som ock borgesmannen kan komma på obestånd, oéh då gör banken en dubbel förlust, dels genom sin fordran hos krediliv-tagaren, och dels genom nödvändigheten att inlösa de kredit-sedlar, som, i och för det beviljade kreditivet, blifvit utlemnade, hvilket förhållande, så i det ena som andra afseende!, ej kan inträffa, om sedel-emissionen för beviljade kreditiv endast får grunda sig på sädane handlingar, som utgöra verkliga säkerheter d. v. s. äro af grunfonds natur.
Om deri'af mig föreslagna förändringen anltsges, så inträffar säkerligen den händelse, att krediver hufvudsakligen beviljas på säkra handlingar, hvarmed jag menar sådane, som äro lika med grundfonden, och icke på de äfventyrliga skuldförbindelserne, emedan, i förra händelsen, privatbanken får utgifva kredit-sedlar till samma belopp, som kreditiver äro beviljade.
Jag fortgår således i milt yrkande, alt sedelnlgifnings-rälten för kreditiver endast må äga rum i afseende ä sådane kreditiver, hvari säkerhets-handlingar äro med grundfonden öfverensstämmande.
Då jag icke bestämdt yrkade, alt Utskms förslag skulle substitueras i st. f. de 3:ne första moram i litte §:n af
Den 16 September e. m. 49 af na gällande författa., skulle det möjligen synas öfverflödigt alt jag till besvarande uptager de anmärknir, som blifvit framställda emöt mitt resonnemang i förevar:de hänseende; men då Frih.
Tersmeden har försökt visa, ali detsamma vore alldeles falskt och oriktigt, anser jag mig skyldig alt ådagalägga det missförståndet icke ligger på min sida, utan på hans.
Frihin har tagit till exempel Mälare-provinsernes hank och uplyst derom, att dess sedelstock upstigit till 2,000,000
Ridr och riksmynts-kassan till 1,000,000 Ridr.
Till följe häraf visade Frihin, att om Utskins förslag varit gällande, hade sedel-emissionen icke fått stiga öfver 1,600,000 Ridr, samt följaktligen varit 400,000 Ridr mindre än nu.
Ganska riktigt; nien hvad hade vidare i sådant fall inträffat?
Jo, att i st. f. att nu dessa 400,000 Ridr Riksbanks-sedlar legat inlästa i bankens kassa och ett motsvarande belopp privatbanksedlar i rörelsen cirkulerat, så hade de samma Riksbanksedlarne sjelfva fått gå ut och promenera bland allmänheten, och att delta hade varit någon olägenhet hvarken för banken eller rörelsen lärer väl ingen vilja påslå.
Likaså tror jag att det är ett missförstånd att påstå alt, om det nu föreslagna stadgandet antages, penningar icke skulle blifva insatte på upp- och afskrifnings-räkning.
Hvad vill sådant säga?
Om del vore privatbankens egna sedlar som insattes, så ökades naturligtvis ej sedelstocken genom att åter låna ut dem, och om det deremot vore Riksbankens sedlar som insattes, så är det ju lika litet någonting som hindrar att äfven utlåna dem.
Något hinder för denna nyttiga rörelse ligger således alldeles icke i förslaget, och väckelsen att idka densamma ligger i skillnaden mellan den ränta, som gifves och som fås, ty om man gifver 2 å 3 proc. i ränta, men kan erhålla 5 proc., måste det väl vara eli intresse uti att bedrifva en sådan rörelse.
Jag ber om ursägt alt jag, måhända onödigtvis, under några minuter uptagit R. o. Adis tiel, men jag har ansett mig böra visa, att jag åtminstone vet hvad jag yrkar och hvad de förslag innebära, som jag tagit mig friheten förorda.
Den siste värde talaren har uti ett föregide anförande yttrat, att jag vore skyldig bevis på min sats, att Riksmynts-kassan kan vara, och äfven varit,'vida större än den del af grundfonden, som bör i Riksmynt insättas.
För att afbetala denna skuld, ber jag alt ur Post- och Inrikes-Tidningen för den 11 Aug. få uplysa derom, huruledes, vid redogörelsen öfver Örebro enskilda bank, behållningen i riksmynts-kassan utgjorde 809,900 Ridr samt grundfonds-hypothekerna 900,000 Ridr.
Häraf behagade R. o. Ad. finna, att då den kontanta tillskjutna grundfonden skall utgöra ^ af 900,000 Ridr, blifver det en högst betydlig skillnad emellan den ursprungliga kontanta grundfonden och den kontanta behållningen af 800,000 Ridr, hvilka ligga uti riksmynts-kassan obegagnade.
Om vid det tillfälle, då banken hade en så stor liksmynts-kassa liggande, som 809,000 Ridr, del nu föreslagna stadgandet hade varit gällande, hade banken måst, såsom Hr Gripenstedt 12 H. 4 50 Den 16 September e. m. sagt, i låneväg eller på något annat sätt utlemna dessa riksmyntssedlar och sålunda minska sin kassa, (men enl. talarens förmenande vore det för banken likgiltigt om den delta gör eller om den bibehåller sin riksmynls-kassa oförminskad och utgifver sedlar.)
För att göra ett dylikt påstående, måste man likväl förbise hvad den värde talaren uti ett annat yttrande sjelf erkänt, eller ali det för uprätthållandet af bankens vexlings-skyldighet är förmånligt att dess kassa i riksmynt är betydlig.
Om en privatbank har en riksmyntskassa af 800,000
R:dr och på grond häraf utgifver privatbankssedlar för 200,000 R:dr, har banken mycket lättare att göra face emot invexlingen, än om den, i st. f. att utgifva dessa 200,000 R:dr i egna sedlar, minskade sin liksmynts-kassa till 000,000 R:dr.
Sådant lärer icke kunna bestridas och är äfven af den siste värde talaren erkändt, om jag icke oriktigt upfaltade ett af hans föreg:de yttranden.
Hvad beträffar den af den siste värde talaren uttryckta önskan, att man uti förevartde lagstadgaude borde intaga, alt sedlar icke skulle ulgifvas på andra krediliv-säkerheter än inteckningar och obligationer, tror jag mig hafva visat, alt, så snart man erkänt, att aktier få finnas ibland grundfonds-papperen, har man äfven medgifvit, att den garanti, man eger deiemot alt icke andra än säkra papper antagas såsom grund för kreditivers beviljande, måste sökas i den solidariska ansvarigheten, ty så snart jag medgifver, att en kontroll i förevar:de hänseende bör ega runi, anser jag äfven att andra papper kunna antagas såsom säkerheter för kreditiver och att sedlar på dem kunna ulgifvas, ty säkerheten ligger uti pröfningen af papperets duglighet, men icke i lagstadgandet, alt det heter en aktie.
Jag anhåller att få förändra min vördsamma begäran om afslag å Utskms hemställan till bifall å Frih.
Palmsljernas förslag, med den förändring han nu medgifvit.
Hr Aminoff: Genom R. o. Ad:s bifall till föregående 7 § är afgjordt, hvilka handlingar skola anses såsom grundfonds-handlingar och på hvilka sedel-emission får äga rum.
Dessa handlingar undergå en ganska noggrann granskning innan de antagas.
Samma förhållande är äfven roed de handlingar, på hvilka kassakreditiver sökas och beviljas.
Men, ehuru en stor säkerhet ligger i denna granskning, kan det dock hända, sorn jag förut haft äran omnämna, alt en person, sorn erhåller kreditiv på namnsäkerhet, sedan kommer på obestånd, hvarigenom banken får intet för sin fordran, utan går miste om allt, hvilket åter ej kan inträffa då reel säkerhet för krediti vet är lemnad.
Föröfrigt kan jag icke inse, hvarföre man i afseende på sedelemissionsrälten skall göra skillnad emellan kredit-sedlar, som utlemnas på grundfonden, och kredit-sedlar för kassa-kreditiv-rätten; säkerheten måste i båda händelserna vara densamma.
Jag fortgår i mitt yrkande, att någon sedel-emissions-rätt icke må äga runi för beviljade kassa-kreditiver, för andra säkerheter, än sådane, som öfverensstämma med grundfondens handlingar.
Den 16 September e. m. 51
Landtm., att ingen yrkat bifall till Utsk:ns förslag, men Frih.
Palmstjerna föreslagit att R. o. Ad. måtte, i stället för ifrågavande §, antaga lide §:n af 1846 års Kungörelse, ang:de enskilda banker, dock med utbyte af ordet ”förbindelser” emot ordet ”kreditsedlar” samt med citation af ”§:n 9 mom. 1”, i stället för ”§:n 8 mom. 1”, och af ”§:n 7”, i stället för ”§:n 6”, i hvilket förslag äfven Gr.
Lagerbjelke och Frih. Tersmeden instämt; äfvensom jemväl Hr Aminoff och Hr Gripenstedt instämt i samma förslag, likväl med den förändring att 4:de mom. erhölle följande lydelse: ”innehafvaude säkerhets-handlingar för lemnade kassa-kreditiver, i den mån dessa anlitas, och för såvidt dessa säkerhets-handlingar äro af samma beskaffenhet som gruudfonds-handlingarne; dock härför icke till större belopp än 50 procent af bankens hela grundfond.”
Den härefter till bifall å Utskms förslag till § 11 framstälda propos. besvarades med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o.
Ad., med afslag å Utskms förslag, behagade antaga lide §:n i 1846 års Kungörelse med de förändringar, som af Frih.
Palmstjerna blifvit föreslagne, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Sedan Hr Gr. o. Landtm, härefter låtit såsom föremål för öfverläggningen upläsa nästföljande §, anmälde sig och yttrade Hr Aminoff:
Om jag icke missminnes, så begärde jag att särskild propos. måtte framställas på 4:de punkten af nu föreslagna §, i öfverensstämmelse med mitt förslag.
Men är förhållandet icke sådant, anhåller jag nu derom hos Hr Gr. o. Landtm.
Landtm, yttrade i ani. häraf, att såvidt han rätt upfattat
Hr Aminoffs yrkande, det innehållit att 4:de mom. mätte erhålla den redaktion Hr Gr. o. Landtm, upläst, men att då Frih.
Palmstjerna haft ett annat yrkande, propos. till bifall derå först blifvit framstäld och af Hr Gr. o. Landtm, ansetts besvarad med öfvervägande Ja, samt att, om Hr Aminoff ej varit nöjd dermed, votering naturligtvis bort begäras.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, uplyst mig om rätta förhållandet, var det en försummelse af mig, att ej i tid begära propos. på mitt förslag, hvarföre jag nu får reservera mig mot det fattade beslutet, ehvad som rörer 4:de mom. §:n 12.