Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begär alltså återremiss på Betänkandet.
Herr Lefrén, Johan Pehr', jag skall utbedja mig att få göra några anmärkningar i anledning af discussionen.
Först får jag erinra att hvad de tvenne alternativen angår, tror jag, utan att ingå i pröfning om Utskottet haft rätt dertill eller icke, hvilket likväl icke torde hafva varit så alldeles rätt, då meningarne kunna underkastas en ordentlig omröstning, tror jag dock, säger jag, att det ena alternativet icke får befatta sig med ändring i Grundlagen och det andra med dess bibehållande.
Ändringen måste nödvändigt inskränka sig blott till de reglemectariske föreskrifterne.
Hvad åter beträffar sjelfva hufvudämnet, rörer det 2 §.
RiddarhusOrdningen och 37 §.
Regeringsformen, hvilka böra vara uti öfverensstämmelse.
Herr Cederschjöld har anmärkt uti 37 §n Regeringsformen ett par ord såsom vigtige|nemligen:
Efter honom-, men jag tror det vara mycket vigtigare att man läser till slut af §:n, der man träffar orden närma/l och afkomling:
Ej må Adejlap eller Greji g eller Friherrlig värdighet, som hädanefter förlänas, til Jalla flere än deri, hvilken adlad Den ir Junti c. m. eller upphöjd blifvit samt efter honom hems äldde manlige brö/larjvmg i rätt nedjligande led efter led, samt efter ämna grens ingång, Siamtadvens når maji a man tga afkomling, och så vidare.
Med det här befintelige ordet närma (le, kan således icke menas närmast Stamfadren, utan den närmast qvarlefvande , närmast den afdöde, och i 2 §.
RiddarhusOrdningan står qvarlefvande gren, således öfverensstämmer stadgandet i 37 § med ordet qvarlefvande i RiddarhusOrdningen.
Sedan står der manlige afkomling, icke gren.
Oin det stod gren, så kunde man gå tillbaka till Stamfadren, men nu kan med närmaste afkomling icke menas annat än den afkomling, som är närunst den döde.
På detta sätt är 37 §.
Regeringsformen i full harmoni med 2 §.
Hvad sluteligen beträffar Grefve De la Gardies önskan att någon förändring måtte ske i afseende å inrättningen med den sedan 180g tillkomne
Adel, så lår jag förkla» ra att sådant vöre stridande emot andan af 1809 års Grundlag, som ville minska snarare än öka antalet af adelige individuer; och med den tydning af Lagen, som jag anser vara riktig , behöfves ej mer än, att i RiddarhusCanzliet hålla genealogien i ordning och deri alltid uppföra de närmaste anhörige, ty det blir den närmaste slägtingen, hvilken alltid är känd, som kommer att ärfva adelskapet.
Har den ena brödren ej barn , inträder den andra brödren uti hans rättigheter som Adelsman.
Följaktligen är jag af den tanka, att ingen ändring af 1809 års stadgande i detta afseende, är af nöden. 25 2 Den 11 Junii e. m, Herr Rosenblad; I anledning af hvad flere Ledamöter yttrat rörande hvad jag anfört till stöd för afgifvandet af alternativer, vill jag, ehuru jag ej anser de skäl som emot mig blifvit anförde förminska rättigheten af Utskottets handlingssätt, blott göra det tillägg, att då Utskottet består af 12 Ledamöter som kunna vara samlade, så, i händelse 6 rösta för det ena alternativet och 6 för det andra, måste ju alternativer framställas, om frågan skall komma till afgörande.
I hufvudsaken har jag redan yttrat min tanka Herr von Hohenhausen: Friherre
Cederström har yttrat att sedan RiddarhusOrdningen blifvit skrifven i motsatts emot Grundlagen, så, ehuru han är öfvertygad att orden efter honom betyda efter hans död, kan han likväl nu ej gilla Utskottets förslag, emedan det innehåller en ändring af den praxis som hittills blifvit följd.
Jag anhåller att Friherre Cederström ville visa oss uti i8lo och 1818 års RiddarhusOrdningar någon jjj. som är i motsatts emot 37 Regeringsformen, sådan den af oss blifvit förstådd Vid « 8 r 8 års Riksdag inkom till Ständerne ifrån ConstitutionsUtskottet ett förslag till ändring af 37 §-n.
Deruti hade influtit såsom en förbättrad redaction orden efter hant död.
Denne §. biet enhälligt af Ridderskapet och Adeln samt de öfrige Stånden antagen, jnen Konungen vägrade sin sanction , troligen derföre att i slutet af densamma var tillagdt, att adoption ej vidare fick äga rum då deremot rätten att meddela adoption uti igtSårs Den 11 Junii e, m, Riddarhusordning intagits.
I afseende på hvad i Herr Riben anfort att 13 §:n skulle förorsaka Villervalla derigenom att en yngre son , skulle genom den äldre brödrens återicflyttande i Biket, efter vistandet i främmande land, kunna förlora en adelig värdighet, som han under tiden haft, så får jag nämna att hvarken denna §. eller någon annan i RiddarhusOrdningen stadgar något om ärftlighettn af Adelskapet, den stadgar blott huru med representationsrätten skall förhållas.
Det är helt naturligt och gifvet att en person sorn flyttar utom landet icke derföre kan förlora sitt adelskap, och så länge den verkeliga Adelsmannen finnes utom Lands gifves ingen §. som tillåtes en annan att inträda uti hans rättigheter- Hvad beträffar alternativen, så anser visserligen äfven jan, det hade varit lämpeligare att icke framföra sådane.
Anledningen var den, att flere Ledamöter i Utskottet icke ville eller trodde att vi borde ingå uti en besvärlig och vidlyftig tolk? ning af 2 §• då detta ämne kunde tåla en bättre utredning af ConstitutionsUtskottet.
Pluraliteten inom Utskottet ansåg deremot att då Grundlagsfrågor äro underkastade så mycken vansklighet , borde man i ett så vigtigt fall der meningarne äro vacklande göra ett bestämmande efter nu varande Lag.
Alternativen betyda naturligtvis icke -något annat Friherre Boje har yrkat återremiss af den orsak, att §:n skulle innehålla en tolkning af Grundlagen sorn vore stridande emot sjelfva Giundlagen. ' jag tror deremot att den är ganska enlig m d Grundlagen så sorn vi hafva förstått orden ej - 1 . 254 öe« il Junii e, m. ter honom, nemligen efter hans död.
Likväl erkänner jag gerna att otydlighet finnes uti 37 §.
Regeringsformen, men instämmer icke med Herr Lefrén, rörande förståndet af orden ”närma/le afkomling.”
Man kunde nemligen säga, emedan son är närmare än sonson, att pE sådan grund Icke äldsta sonens son, utan dess alsta lefvande Farbror skulle ärfva Adelskapet; likväl kan detta icke vara meningen, som synes af orden, ”efter denna grens utgång” emedan dermed visserligen lärer menas närmaste grenen utaf Stamfadrens söner, son efter son.
Grefve Spens, Carl Gujlaf', Brydsamma hafva de öfverläggningar varit, som i detta afseende förefallit i RiddarhusUtskottet.
Det största beviset att RiddarhusUtskottet icke utan skäl ansett sig böra vara i tvekan ofn förståndet af 37 § är den nu varande debatten.
Här har blifvit yttradt om (ormen af alternativens föreslående ifrån RiddarhusUtskottet.
Dä RiddarhusUtskottet uti RiddarhusOrdningen har nästan ingen instruction, då den enda instruction som finues, stadgar, att Utskottet skall inkomma med Betänkande, enär frågor om lör— ändring i RiddarhusOrdningen till detsamma remitteras , hemställer jag huruvida det kan anses till formen oriktigt, åtminstone när 6 röster stadna mot 6, hälst Utskottet består af jemt antal ledamöter, och en icke får utvoteras, samt Ordföranden ej har votum decicivum, att dä till Stårdet öfverlemna tvenne alternativer.
Detta gäller angående det formella al saken.
Med de närvarande alternativer är lik - Den 11 Juni i c. til'.
255 väl ett annat förhållande.
Jag skulle medgifva att det hade varit orätt, att framställa tvenne projecter, om de båda hade innefattat förslag till förändring.
Hvarföre ock de ledamöter i Utskottet, hvilka ej gillade Utskottets föreslagne redaction, men likväl ansågo den närvarande §:n vara otydlig och omöjlig att i längden applicera, ej funno denna tanka annorlunda kunna framställas, än under bibehållande af det gamla stadgandet.
Då det förefaller mig som en stor del af debatten hade kunnat undvikits, om en närmare uppmärksamhet blifvit fästad på hvad som i förmiddags upplästes, så utber jag mig att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de ord, som finnas i RiddarhuslJtskottets Memorial, och hvaraf det kan synas att Utskottet icke åsyftat någon tolkning af Grundlagens 37 §.
Men jag hemställer om, då man skall fota en reglementarisk stadga på en constitutionel lag, man då icke skall vilja begripa den om man icke skall framställa, huru man fattat de grunder hvaruppå stadgan skall fota sig, helst då dervid förekommer, att desse grunder äro ganska mörka.
Utskottet har haft så mycket mera skäl till sin mening om nödvändigheten af en förändring som frenne af dess Ledamöter redan uti ConstitutionsUtskottet väckt fråga om förändring af 37 §:n Regeringsformen.
Memorial innehåller följande:
Vid bestämmandet eif dessa nya grunder, har, såsom Häglof!ige Ridder skåpet och Adeln lätt torde finna, det för Utskottets Ledamöter varit nödvändigt, att förut för sig stadgcij hurudan de-ft vanliga meningen af 3f §, Re— 256 Deri 11 Junii e, m. ger itigsF ormen är* ty, innan den ar. beslä/ndj famlar man i alla fall i mörken.
Orden lyda.- ”Ej mä’’ A - delskap eller värdighet, sorn hädanefter förlänas> tillfalla flere, än den ''soth adlad eller upphöjd blifvit> oell” öfter honom lians äldste manliga'’’bröstarfvtng,” och sä vidare; Jhvar och en torde ihogkomma j alt dermed åsyftades 78og en minskning i Adelns personal, Ördén’ efter ”honom'’ hafva , hittills> emellan och vid flere Riksdagar_, blifvit ansedde att betyda sä val ”efter hans död A’ sorn efter hans upphöjelse till högre värdighet,”
Om detta varit rätt, eller stridande niöt ordens rätta nien.ng , hafva som sagt är Utskottets LedamöterVid a/görandet af dessa frågor; mäst för sig uppgöra, och plurdliteten har, efter läng öfverläggning, stannat i den tunkan, att det varit orätt.
Död eller och förverkande af Adelig värdighet, har synts Utskottets
Ledamöter vara de enda fallj dä orden ”efter ”honom’’ språkenligi kunde tillämpas, sä mycket mera soth Diplomet icke omtalar, att den förstå A del i gå värdigheten fränt rådets, dä man till eii annan upphöjas.
Jag skall utbedja mig innan jag fortfar, få försvara Utskottet
Det torde synas underligt att man öfverlägccr och tili och med genom votering begtämmer huru man skall lörsta en , då Riksdagsordningen säger att
Grundlagen alitid skall efter ordalydelsen förstås; raen, då ett Utskott elfer Collegialform öfverlagger, måste det fota sitt beslut pä något.
Ä10 då meningarne olika, angående det bokstafveliga förståndet af ett stadgande, så ser jag ej, att man kan göra ahnat än afgöra tor sig den g
Hind på hvilken man skall lota sitt beslut, och anmäla det till Ståndet, hvilket ock blifvit gjordt.
U< skotte t fortfar sedan:
Uiatl Den II Junii e. m, ulan alt pä något sätt vilja usurpera pä den rättighet, alt göra förklaring af en §. i RegeringsFormen, Jör hvilken särskilt förjaringsmethod finnes stadgad, har Utskottet ansett sig böra framställa denna sin åsigt Jör Ridder skåpet och Adeln, och är behof vet af ett bestämdt stadgande i RegeringsFormen härom, i fall ett sädant saknas , det hufvudsakliga skäl hvarföre Utskottet, oaktadt sin öfvertygelse om olägenheterne af närvarande 2 och 10 §. §. i RiddarhusUrdningen, ansett sig böra föreslå, allernati/t nämnde §:ns oförändrade bibehållande, för det fallet, att Ridderskapet och Adeln verkligen anser 3- §. i RegeringsFormen 1 detta afseende otydlig, och ingen ändring i något derpå beroende stadgande vara mödan värdt, innan närmare förklaring vunnits.
Skulle åter Ridderskapet och Adeln anse 3j § tydlig, och 1 ali synnerhet, om Ridderskapet och Adeln anser sig böra förstå den likasom Utskottet gjort, eller ock i händelse den tidsutdrägt af många Riksdagar, som möjligen kan blifva, innan en Grundlags ändring vinnes, om den ock vid hvar och en föreslås, af Ridderskapet och Adeln anses så störj alt äfven under tiden, för undvikandet af olägenheter vid närvarande stadgandens användande en redigare och conseqvenlare redaction bör uppgöras, då tillstyrker
Utskottet antagandet af den nu foretlagne förändrade §.n. Skulle Ridderskapet och Adeln i afseende på betydelsen af orden ”efter honom,, i 07 §••« stanna t motsatt mening emot Utskottet, torde några mindre jämkningar blifva nödige, men alldeles ingen förändring torde vara lämpelig, innan endera lolkningssättet blifvit af deni, som öfverlägga om förändringen, bestämd, att i deras tanka vara den rätta.
Det man kanske skulle med skäl kunna anmärka, Ridd, 0. 4d.
Prof. V.
Band. 17 i Den ir Juni i e. m, angår här ordställningen, att msn nämner bes hofvet af ett bestämdt stadgande i detta afseende.
Kanhända hade Utskottet icke så bestämdt > behöft yttra, att ett sådant behöfdes, men detta är blott en ordfråga.
Att 37 §. kan tydas olika har denna debatt visat; praxis hittills har förklarat den på ett, och opinionen nu vill förklara den på ett annat sätt.
Det oaktadt har Utskottet'éj kunnat säga att §:n vore otydlig annat än hemställningsvis, på sätt Utskottets nu uppläste yttrande innehåller.
Är det nu gifvet att 37 §. på ett eller annat sätt är tydlig, 6å är det äfven gifvet, att en derefter lämpad förändring bör göras i Riddarhusordningen; anser man åter, att uti 37 § finnes någon otydlighet, så kan man sätta i lråga, otn det ej är skäl att vänta med all förändring, till dess en total förändring i Riddarhusordningen kan företagas.
Jag hemställer, om det är något constitutionsvidrigt uti de framställde alternativen.
Ceder/irom:
Det har blifvit ytt radt, att tolkning af 37 §. ägt rum år 1809, och att den nu afven måste äga runa.
Dervid får jag erhindra om tydliga innehållet af 83 §.
Regeringsformen , som förbjuder all annan tolkning af Grundlagen än den sorn sker efter ordalydelsen.
Hvad som skett kan ej blifva regel för hvad som bor ske.
Om ett Grundlagens stadgande genom ovarsamhet af Riksens Ständer blifvit åsidosatt, så kan det likväl icke gifva rätt till tolkningar, då de förändra Grundlagens föreskrift.
Det är af sådan anledning, och med den visshet jag äger att Leda - Den ii Junii e. m. 259 möter finnas, hvilka väckt fråga uti ConstitutioosUtskottet om 37 §'.s förtydligande, som jag anser att RiddarhusCJtskottet icke hade bordt tillstyrka att deråt lemna någon tydning.
Det blir tids nog att lämpa RiddarhusOrdningen efter Grundlagen i detta afseende när ConstitutionsUtskottets förslag inkommit och vid en blitvande Riksdag af Ständer och Konung blifvit godkändt.
Likväl får jag ytterligare hemställa, om icke det lämpeligaste sättet att förändra §:n vore, att utesluta hela detaillen och man helt enkelt införde, att den sedan 1809 tillkomne
Adel representerade i enlighet med 37 §■ RegeringsFormen.
Om då innan en ny redaction blifver antagen, hvilken jag hoppas att Constitutionsötskottet föreslår, vid ett blifvande Riksmöte, §:n skulle fortfara att tillämpas på samma sätt sorn hittills, är det ej af någon betydenhet, ty det visar blott att man missförstått §:n 3 och då behöfves ingen konstig ändring.
Jag anser blott min skyldighet vara att rätta ett missförstånd, som undfallit Friherre Boije.
Han täcktes nemligen förena sig med mig derom att 37 §. var tydlig, och yttrade den tanka, att man i RiddarhusOrdningen misstagit sig om meningen deraf hvarföre denna borde rättas.
Min mening var likväl tvärtom , att äfven den sednare är tydlig, nemligen i öfverensstämmelse med 37 §•, eller att ifrån Riddarhuset utesluta sönerna af de nyadiade personer , hvilka blifvit till högre värdighet upphöjde, intill dess efter
Får joen II Juni-i e, m. drens död, sonen i den högre värdigheten inträder.
Först och främst må det tillåtas mig att i anledning af Herr Lefréns anmärkning att anteckningar öfver den nya Adelns närmaste anhörige, böra i RiddarhusCancelliet å Genealogierne införas , nämna, att sådana anteckningar icke från Presterskapet inkomma och icke eller äro anbefallte.
Hvad sjelfva hufvudmålet angår, tror jag, efter dis— cussionen , det vara bäst att jemte de gjorda snmärkningarne återremittera frågan till Riddarhusutskott, som sedan deröfver vidare får yttra sig.
Herr von Hohenhanfen:
I afseende på den af Herr Friherre Cederström anförde satts att RiddarhusOrdningen tolkat Grundlagen olika emot dess bokstafveliga innehåll, får jag blott nämna, att man väl lärer kunna uttrycka samma sak med olika ord.
Efter honom måtte, ef. ter de många skäl jag hört anföras ke kunna betyda annat än efter hany död. tet stadgande finnes i motsatts härmed, ty §. innehåller tydligen:
Hvad äter vidkomm le Åtter, hvilka efter Regeringsformens aiitagandi lif vit med Adelfkap, eller Greflig eller Friherrlig rdighet , får länte, fä förhåller med deni efter de m i Re gerings Formens 37 jf. finnes Jladgadt. 10 §:n, hvilken ock blifvit tillämpad, stå. dock iagttages alltid härvid, hvad 2 §, Järfkilt förefkrifver.,, För öfrigt får jag förena mig med Herr Grefve De la Gardie, i den anhållan att för att slu - Den 11 Junii e. in. S61 ta detta ämne, Betänkandet måtte återremitteras, då det i alla fall icke nu lärer i sin helhet kunna till slutligt afgörande företagas.
Jag begär blott att få er inra , att om jag fattat origtigt Herr Cederschjölds yttrande angående rätta förståndet af 1809 års Riddarhusordning; så har jag dock, i det hufvudaakiiga det vill säga, i frågan otn rätta förståndet af 37 §.
Regeringsformen, rätteligen uppfattat både §:ns och Herr Cederschjölds mening.
Jag anhåller om ursägt, att jag upptager Ridderskapets och Adelns tid, men här är ännu så mycket i hufvudsaken ogjordt att jag ber få återföra discussionen på sådana ämnen, att den efter skedd återremiss kan gifva Utskottet mera bidrag och ledning för dess åtgärder än det förut haft.
Här har blifvit yttradt mycket om formen, men litet om saken.
Frågan reducerar sig till den huru man skall bedömma 2 §:n i nugällande Riddar-; husOrdning.
Hr Cederschjöld har förklarat, att han anser den tydlig och användbar.
Cederström har yrkat, att dea hufvudsakiiga förändring deruti borde göras, vore blott ett hänvisande till 5j §.
Regeringsformen; då tillfälle vore öppet att kunna rätt applicera denna §.
Jag anser mig böra upplysa, att här ej blott är fråga om de ätter, som blifva upphöjde till Friherrligt och Grefligt Stånd, utan äfven om de grenar af samma Adelstam, som qvarstå i lägre grader.
Orsaken hvarföre otydlighet 26 2 Den 11 Junii e. m. uppstått, ligger uti förblandning af FideiCommiss principen, som stöder sig på förstfödslorätten, med dea juridiska principen, som innehåller den vanliga arfsrätten.
Det är denna otydlighet, som bör undanrödjas, och sorn, i händelse dröjsmål genom ConstitutionsUtskottet skulle uppkomma eller Riksens Ständers eller Konungens beslut skulle göra att det från Riksdag till Riksdag dröjer med en förändring i 37 §.
Regeringsformen, ofelbart påkallar en förändring uti RiddarhusOrdningen.
Att det finnes en sådan förblandning har RiddarbusUtskottet i sin kanske nog långa ingress och recension af RiddarhusOrdningen visserligen utvecklat.
Det synes tydligen att i det första momentet är FideiCommiss-principen följd; men uti det andra momentet, der det talas om de före 1809 upphöjde Ätter och huru
Ätterna skola fortgå, har man följt den juridiska arfsprincipen af rätt nedstigande led eller ock kortaste arfsledning ifrån innehafvaren.
Således då, inom de äldre Ätterna, den har blifvit upphöjd, som hufvudman är, fortfar hufvudmanskapet för den qvar* blifna Ätten, att tillhöra samma Ätts Stamfaders äldsta afkomling efter FideiCommiss-princip
I stadgandet rörande nyss före 1809 upphöjde
Ätter äro åter alia de Ätteläggar af den ofvannämnde upphöjde hufvudmannen, som icke inträdt i hans erhållna värdighet, förvandlade till yngre ättemän än alla de andra, tvärtemot samma FideiCommiss-princip.
Vidare står i 2tdra §tn att hvad vidkommer de Atter, hvilka , efter Regeringsformen! antagande, blifvit med Adelskap} eller Greflig eller Friherrlig värdighet, förr Den IX Juni i e. vt, 263 Hinte, sä. förhä’les med dem efter det som i Re~ geringSformens 37 §m, finnes Stadgadt.
Men37§:n kan ej innehålla något om hufvudmannarätten.
Det som der finnes är att icke mer än en person skall finnas af hvar ny
Ätt, men den kan ej upplysa huru det skall förfaras med hufvudmanskapet inom de Ätter, som bestå af den qvarblifne delen.
Då har fråga uppstått hvil— ken princip man skall följa.
Detta har gifvit anledning att considerera saken, och att söka få en conseqent-princip.
Som Utskottet har nämnt, finnes ännu en möjlig händelse i afseende på olika förhållande emellan de slägter, som efter 1809 blifvit upphöjde och de som enligt den äldre methoden näst före 1809 nemligen 14 eller 16
Ätter till antalet, blifvit upphöjde till Friherrligt eller Grefligt Stånd, blott med den äldste sonen.
Desse sednare voro då samtelige hufvud män , med dem blef det ett ombyte, och det blef således någon sorn då vardt hufvudman för den Adeliga Ätten.
Nu händer det att en person af äldre Adelstam meti som ej är hufvudman , blifver upphöjd till en högre värdighet, och att i några led derefter den äldsta grenen af samma stam dör ut, då frågas huru det skall förhållas om värdigheten öfvergår till den upphöjdes yngre barn, eller om den öfvergår till en ännu yngre gren ifrån första Statnfsdren.
Antager man det sednare så har man följt en annan princip än i afseende på de Ätter, som utnämdes nyss före 1809; antager man det andra, så har man än ytterligare afträdt från den i allmänhet gällande FideiCoratniss principen.
Jag*hemställer dåaom 964 Den 11 Junti t. >tt, 5cke allt detta utgjort orsaker, hvarföre man kunnat såga, att redactionen vore otydlig.
Likväl har Utskottet, för att icke framkomma med tvenne förslag ej framstäldt någon partiel förändring, utan tillstyrkt att, om Ridderskapet och Adeln icke anser det löna mödan att göra någon total, innan ConstitutionsUtskottet yttrat sig i ämnet och Ständerne fattat deras beslut 2 §:n i sådan händelse måtte bibehållas.
Man har framställt de olägenheter sorn deraf skulle uppkomma.
Om Utskottets Memorial läses skall man finna nogare utredf, huru lätt en outredlig tvist kan uppkomma om hufvudmanskapet Olägenhett-rne äro så många att man skall finna att s:dra §tn i allt fall icke kan undgå att en gång förändras.
Med anledning af hrad Grefve
De la Gardie anfort, måste jag tro, att han missförstått hvad jag sagt, då frågan var om de genealogiske anteckningarne.
Jag har aldrig sagt, att andra än de som äro verklige representanter och deras närmaste anhörige, voro- kände, och att anteckningar kunni öfver dem förat; hvad barn och syskon beträffar, kunna de åtminstone å genealogieroe finnas uppförde , och finnas de icke så är det fel.
Längre har jag ei sträckt annotationeme, och i grund af min åsigt af 37 §:n , behöfvas de icke vidlyftigare.
Där står nemligen:
Ej må Adelskap, eller Greflig eller Frihtrrl g värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flere än den, hvilken ad, ad eller upphöjd blifvit, samt efter honom hans äldste manlige Bröätarfding i rätt nedstigande^
Den ii Junii e. m. led efter ltdt tamt efter denna grens utgång, Stam■ fadrens närmaste manlige afkomling, och sd vidare.
Således säger det sig ju sjelf, att ingen Ättemän för den adeliga Ätten kan finnas så länge fadren lefver, och när fadren upphöjes till en högre adelig värdighet, är den adeliga Ätten utdöd, emedan man icke kan ärfva samma person mer än cn gång och icke förr än han är död.
Grefve De la Gardie; I anledning af Herr Lefréns sista anförande, får jag förklara, det jag alldeles förstått den värde Talaren såsom han yttrat sig,- det är ej fråga om den nyare adelns barnbarn j äfven de efter år 1809 i adeligt
Stånd upphöjdes barn kunna icke ä geneoiogierne antecknas, emedan någon under, rättelse om dem ej inkommer från Presterskapet, enär de icke äro frälsemän och således enligt författningen icke eller skola uppgifvas.
Vid 5 §. gjordes icke någon anmärkning §• §• 6. 7. Herr Riben, Carl Wilhelm'.
Uti de af Utskottet föreslagna redactioner till 6:te och 7:de §§ af Riddarhusordningen, har Utskottet i afseende på Adelns representationssätt, antagit en princip, ganska olik den som följts allt sedan Svenska Riddarhusets stiftelse; ty i stället att alla RiddarhusOrdningar ansett representationstätten tillhöra Ätten, så har Utskottet funnit godt att öfverflytta den på perso*-- s66 Den xx Junii e, m. nen; i följd hvaraf Utskottet trott LandtMarskaiken med flere och äfven Förmyndare ej böra få utgifva Fullmagter.
Utom det jag icke anser den ringaste nytta af Utskottets förslag i detta hänseende fioner jag det i så måtto skadligt, att det leder till minskning i Riddarhusets Personal; jag sä-i ger skadligt, ty Riddarhusets styrka består just i talrikheten.
Hvilken som underskrifva Full^ magten är alldeles likgiltigt: