Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. dertill täckes lemna nåd. bifall, icke kunna följas, än att de erhålla lika lönebelopp med deras vederlikar vid de reorganiserade verken, så att t. ex. S ec r e t er a ren och Adv.fiscalen erhålla hvardera 1,200 r:dr, o. s. v., efter hvarje tjenstegrad, med rättighet för Hofrätten att, vid sådan händelse, vora betänkt på en jemnare fördelning än hittills af de inom verket fallande, åt tjenstemännen anslagna spor tiar.
Men som en allmän ny reglering och löneförbättring möjligen icke torde, i anseende till flera dermed sammanhang ägande omständigheter, kunna så snart komma till verkställighet, hvaremedlertid behofvet deraf är för personalen inom Hofrätten lika maktpåliggande, som den varit för dem inom öfriga embetsverken, hvilka deraf redankommit i åtnjutande, samt för ledamöterne uti Krigs-coll:m, Förvaltningen af sjöärendena och Commeree-colltm blifvit utöfver deras innehafvande löner i rådsgraden 1,600 rldr i nåd. provisionel t beredd löneförhöjning, å de förra atlie verken med 4°° >"dr och i det sistnämnda med 7.y5 r;dr, som redan utgår af allmänna cassör och medel, hvilka stå under dessa verks disposition och förvaltning; alltså och då personalen i denna Hofrätt, hvars station är hufvudstaden, är i lika behof genast af en sådan förbättring i lönevillkoa H. 18 138 Den i5 Februari e. m. ren, elt förhållande, hvilket åtminstone, i afseende å härvar. drygare hushyror och det högre priset på åtskilliga lefnadsförnödenheter, ej är detsamma för öfriga Hofrätternas embels- och tjenstemän, såsom bosatta i provins-städer, der skilnaden i priser, särdeles hvad nyssnämnda artiklar, angår, är betydlig, dristar Hofrätten öfverlemna till E. K. M:s nåd. behjertande, om icke E. K. M. skulle täckas, i likhet med hvad som skett för Kammar-collrm och Stats-cont., under tiden bereda Hofrätten ett extra anslag, som Hofrätten vågar nnderdånigst föreslå till ett belopp af minst åtta tusende r:dr b:co alt qvartalsvis, med en fjerdedel af beloppet, utgå till en början för innevar. år och fortfara intill dess ny lönereglering hunnit komma till verkställighet, hvilket belopp Hofrätten ägde, att, på sätt Hofrätten fann behofvet kräfva, fördela emellan ledamöterne, hvars antal är 24, och ord. tjenstemännen på stat, som utgöras af 27 personer.
Om än i allmänhet E. K.
M. af landsfaderlig ömhet för trogne undersåtare tvekar att af R.
St. äska ökade anslag, vågar dock Hofrätten förhoppas, att der, såsom härstädes, fråga endast är att bringa till likhet aflöningen emellan civile embetsman af lika grader, och derigenom med detsamma ur ekonomisk förlägenhet för utkomst förhjelpa en hel dornarecorps, E. K.
M:s beslut i förevar, fall ej skall kunna af R.
St. annorlunda än såsom billigt och af behofvet påkailadt, anses.
Med djupaste undergifvenhet framhärda Stormäktigste, Allernådigste Konung! E. K. M:s. Stockholm den 23 Januari 1834- (In pleno).
Det är icke utan den största förundran, jag här hört en Hofr.president fordra tillökning och löneförhöjning åt Hofrätterna, när Konungen icke funnit lämpligt att derom göra framställning till folkombuden.
Man borde väl kunna fordra af Chefer för embetsverk att, när de framställt behofvet för Konungen, och Han icke ansett sig dertill böra gifva sitt tillstyrkande, desse Chefer icke heller borde besvära Representationen med dylika förslag; och jag är Öfvertygad, att StatsUtsk. icke derpå skall fästa afseende.
Hr Gyllenhaal:
Om jag fattade Frih.
Tersmedens mening, så var den, att Konungen icke skulle hafva föreslagit något för Hofrätterna.
I sådant fall har Frill, misstagit sig, ty vid 18 i4 års riksdag föreslogs tvänne nya Hofr.rådslöner och tillökning deri för de äldre, och åt Assessorerne lön Den i5 Februari c. m. från 12 till i,5oo rtdr.
Således liar Konungen fästat nåd. afseende på Hofrätts-personalen, och min framställning är också icke något eget påfund.
Jag har ansett för min pligt att redovisa för min motion; jag har gjort det, och del tillkommer II.
StatsUtsk. i första rummet, och sedan II.
St., alt pröfva och besluta.
Jag har gjort min pligt, då jag uttalat mina tankar till Representationen och förnyar min hilliga förundran om en Hofrättsledamot skall stå tillbaka för en rudman.
Den förre malte väl vara förtjent af lika, om ej större löneförmåner, än den sednare.
Jag vill blott anhålla att få göra den codicille till Frih.
Tersmedens yttrande, att det är temmeligen anmärkningsvärd! att höra en President i Hofrätten hafva mer förtroende lill StatsUtskrs och Representationens, än till Konungens förmåga alt bedomina anslagsbehofvet, då nemi.
Hr Presidenten nu fordrat högre tillökning, än K. M. i sin propos. föreslagit.
— Detta är vis-' serligen ganska smickrande för StatsUtsk. och Ständerna; men jag tviflar dock, att de deraf låta förleda sig till alltför stor frikostighet.
Gederström, Anders, uppläste följande:
Med anledning af min motion om förändrade stadganden, ang:de correct.inrätlntna och fängelserna i Riket, vågar jag fästa herrarnes uppmärksamhet på ett ämne, som dermed i flera delar äger sammanhang; jag menar den nu gällande 1833 års Legostudga för husbönder och tjenstehjon.
Utan alt för närvar, vilja inlåta mig i någon granskning al' denna författning i dess helhet, skall jag blott vidröra de delar deraf, sorn, enligt min tanka, i hög grad bidraga att föröka antalet af lösdrifvare, samt befolka correct.inrättntna.
Det är egentligen första och andra art:na i denna K. stadga som jag önskar må förändras.
— Uti folsta ai lm bestämmes, hvilka sorn hafva laga försvar, hvilka som böra söka detsamma, och slutligen hvad äfventyr drabbar den, som ej vill eller kan sig detta försvar förskaffa.
Till första classen höra de, som med behörigt tillstånd, —märk behörigt tillstånd,— idka fria konster, studier, handel, fubriksrörelse, handtverk, sjöfart eller annat lagligt näringsfång, eller jord- eller bergsbruk, antingen såsom ägare, arrendator eller brukare, och slutligen de som bevisligen af föräldrar, anhörige eller andra personer underhållas, eller enligt församlingens i sockenstämma yttrade omdöme äro kände, såsom de der, antingen genom egna medel eller genom arbete eller annan loflig sysselsättning, ärligen sig försörja, eller af allmän barmhertighels-anstalt vård och understöd njuta.
— Till den andra classen — eller de som böra skaffa sig försvar — höra alla de öfriga, och som ej äro i någon Den i5 Februari e. m. af ofvanuppräknade cathegorier.
Vid denna art. förekommer, blund annat, den otydlighet, att behörigt tillstånd föreskrifves såsom nödvändigt för den som vill idka fria konster, studier, handel, sjöfart eller annat lagligt näringsfång, jordbruk o. s. v., och derigenom vara frikänd från skyldigheten alt skaffa sig laga försvar.
Nu ar min tanka, att enligt Reg.F. ingen kan förvägras att idka fria konster, studier, &c. om han dertill har förmåga och medel, samt att således intet tillstånd dertill behöfves.
Ej heller vet jag hvilken auctoritet, som skulle tilltro sig att vägra eller bifalla en dylik , hvarje fri menniska medfödd rättighet.
Detta tillägg bidrager således blott att göra denna i sig sjelf nog obestämda art. ännu otydligare.
Uti andra artikeln bestämmes hvem som är behörig att vara husbonde, och tjenstehjon försvara.
Hvem skulle likväl tro, att just alla de i föregående art. uppräknade, hvilka sjelfva ej behöfva försvar och som tjenslehjons arbete behöfva, detsamma lönar och dess tjenst begagnar, samt om dess underhåll drager försorg, äro berättigade all tjenstehjon försvara.
Jemför man nu dessa begge art., så skall man finna, a! t antingen ganska få, äro berättigade att vara husbönder och lemna försvar, eller ock nästan alla, mecLåtininstone högst få undantag; ty antingen är det blott de, som äro i K.
M:s och allmän tjenst antagne, eller hafva behörigt tillstånd, hvilka äro berättigade att andra försvara, eller ock äro, utom dessa, alla de öfrige här ofvan i första art. uppräknade personer, utan undantag, härtill berättigade.
Till följd häraf kan nästan hvilken som helst antingen vara blottställd att anses som försvarslös, eller ock vara berättigad att andra försvara.
Soldater, brandvakter, separationskarlar, tornväktare, vaktmästare m. fl. äga, enligt ordalydelsen i denna stadga, ostridig rätt att försvara andra, om de kunna bevisa sig behöfva deras tjenst. —- Också är förhållandet, åtminstone i och omkring hufvudstaden, att en mängd personer, som sakna medel och utvägar att på lofligt sätt försörja sig sjelfva, och som endast genom arbete hos eller understöd af andra, kunna subsistera, ändock anses kunna lemna försvar åt en eller flere individer, men af ofta ganska misstänkt frejd.
När härtill kommer, att i Stockhom finnas personer, hvilka af egennyttiga afsigter, och emot någon viss årlig afgäld eller annan slags betalning lemnar försvarssedlar åt lättsinniga och kringstrykande qvinnor, för bedrägeri dömde industririddare, uttagne correctionister, och andia dylika subjeoter; så hörman ej undra, att polisen så litet förmår verka till ordning och allmän säkerhet.
Inom Stockholm har i flera år ett bolag af bedragare fritt fått husera och narra lältrogna personer, än på ett än på ett annat sätt, utan alt det på lång tid varit i polisstyrelsens makt att kunna komma åt dem; och när deras bedrägerier gingo lör långt, och de slutligen biefvQ fast, så uppträdde de lik - Den i5 Februari c. m. val efter undergången bestraffning lika djerfva, försvarade af bofaste personer inom staden.
Det gick till och med en sägen, alt någon bland detta sällskap, en för detta studerande, höll föreläsningar i vettenskapen att kunna ostraffadt utöfva bedrägerier.
— På landsbygden är förhållandet, om möjligt, annu värre; ty, utom det att jordägarena sjelfva ofta der emottaga en mängd inhyses personer, hvilka, mot en ringa afgift i antiugen penningar eller dagsverken, bo på deras ägor, så har hvarje; torpare rättighet att försvara så många drängar samt pigor, han behöfver, och oftast lemnar han försvar åt många flera.
När härtill kommer, att den, som ej annorstädes kan skaffa sig tjenstehjon, alltid har utväg att få dylika från correct.inrältntn, och att denna utväg ofta af allmogen begagnas, emedan de merendels första halfåret ej behöfva löna correctionisten; så blir följden, att denne, van vid ett liderligt och tygellöst lefnadssätt, snart ledsnar vid sitt beroende af husbonden , och antingen fortsätter sin gamla bana, eller ock söker sig om hos någon, sorn lemnar honom försvar, hvarefter han länge nog, till stor skräck för den församling, hvarest han vistas, kan marodera omkring utan någon, bestämd sysselsättning, förtjenande sin föda, ibland med tiggande, ibland med stjälande, men sällan med arbete.
Delta lösdrifveri har ännu ett annat ondt med sig, det nemi., att allmogen vänjer sig att mindre afsky lasten, då de dagligen hafva umgänge med personer, som i dess plantskola blifvit uppammade, och hvilkas intresse är alt skaffa sig så många kamrater i yrket som möjligt.
Att i någon mån söka motverka detta onda , samt upphäfva den osäkerhet och obestämdhet, som i i art. i §:n samt 2 art. 3 och 4 §§’na af K.
M:s förnyade nåd.
Legostostadga af den 23 Nov. i833 förefinnes, vågar jag föreslå följande redactions-förändringar, nemi. att i art. i § kommer att få följande förändrade lydelse:
Hvar och en, som icke har laga försvar skall, för att ej ligga samhället till last, sådant sig förskaffa.
"Den har ”laga försvar, som ingått i Wär och Kronans eller allmän ''tjenst, eller, i enlighet med landets lagar eller särskildta "privilegier, idkar fria konster &c."
I öfrigt förblifver denna § oförändrad.
Att 2 art. 3 § må förändras till denna lydejse:
"För all såsom husbonde vara behörig ali tjenstehjon "försvara, fordras: i:o att sjelf ej tarfva försvar; 2:0 alt "behöfva dess tjenst och detsamma kunna löna samt underhålla; och 3:o att vid mantalsskrifningen kunna styrka sig "bevisligen äga de i begge föregående punkter föreskrifna "egenskaper.
Hvar som oberättigad antager tjenstehjon &c.” 1 öfrigt förblifver §:n oförändrad.
Och slutligen att 4 §:n må vid slutet få följande tillägg; "Ingen vare berättigad alt i Ijcnst taga och försvara "dömde förbrytare, lösdrifvare eller correctionister, in - Den i5 Februari e. ra.
"nan församlingens kyrkoherherde i allmän sockenstämma "deröfver hört församlingen, samt Konungens Bef:h:de i "länet, eller Öfver-slåthållaren i Stockholm, efter inhem”tad kännedom häraf, dertill lemnat behörigt tillstånd.
.Den "sorn häremot bryter, pliktar 16 r:dr 32 sk. b:co, åklaga"rens ensak, och vare dessutom skyldig att ansvara för ali "den skada, som samhället af den sålunda obehörigt hyste "under tiden får vidkännas.”
Hr Hammarskjöld, Carl Wilh., anförde skriftligen:
Det är allmänt kändt och erkändt, huru tryckande skjutsningsskyldigheten är för jordbruket, och jag förmodar, att H. R. o.
Ad. nogsamt finner orimligheten af jordägarens förpligtande att på sin bekostnad fortskaffa resande.
Jag använder detta uttryck, emedan jag anser den obetydliga skjutslegan ingalunda motsvarande kostnaden af att nödgas hålla hästar, dräng och åkdon; ty om man ingår i detaljerna af den mindre jordägarens hushållning, skall man finna, att han, för att kunna bestrida skjutsningsskyldigheten, måste Ilalia hästar, äfvensom tjenstehjon till ett större antal än hans ekonomi i öfrigt skulle fordra, och hvaraf olägenheterna troligen endast kunna försvinna genom en förhöjd skjutslega, motsvarande dess verkliga värde, då jag föreställer mig, att entreprenörer skola uppstå, hvilka finna sin fördel vid att fortskaffa de resande för en lägre afgift, än den bestämda, och hvarigenom jorden befriades från ett tryckande onus, som både är demoraliserande för nationen och hinderligt för jordbrukets samt boskapsskötselns förkofran.
— Jag får således äran föreslå, att skjutslegan fördubblas, och att Regeringen måtte ålägga herrar Landshöfdingar att, hvar och en inom sitt län, på hvarje skjutsstation genom entreprenad-auction söka åstadkomma den lägsta möjliga skjutslega.
Genom denna åtgärd bevakades jordägarens, lika med den trafikerandes intresse, och en möjlighet uppslår, att utan förlust kunna medelst forvagnar och deligencer fortskaffa mindre bemedlade, eller mindre beqvämlighelsälskande resande.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna motion, till R.
Besvärs- och Ekon.Utskott.
Under den olikhet i meningar, som vanligen yppar sig inom lagstiftande församlingar, och som redan tyckes börja göra sig gällande vid denna riksdag, har dock tillika en särdeles öfverensstämmelse tyckts röja sig uti en hos alla gemensam önskan, att några medel kunde ultinius till riksdagens förkortande.
Flera motioner i denna syft - Den 15 Februari e. m. i43 ning hafva ock redan inkommit, så väl|inom detta Hus, som hos de öfriga Stånden.
För att kunna i någon mån medverka till ett sådant ändamål och på samma gång icke förbise nationens behof att få det allmännas brister afhjelpta — vare sig de, som återstå från föregående riksdagar, eller de som bildat sig linder mellantiden från den sistföi flutna, — tror jag ett väsendtligt steg skulle vara, "alt II.
St., vid denna riksdag, i främsta rummet fästade sin uppmärksamhet vid de skrifvelse!1, som Sländerne under sista riksdag till Konungen afgåfvo, men å hvilka Konungen antingen vägrat sin sanction, eller för hvilkas verkställighet förberedande åtgärder beliöfts, men af en eller annan orsak ännu icke kommit att vidtagas.
I afseende på tidens vinnande förekommer härvid, att Ständerne hafva vida lättare att öfver dessa ämnen bestämma sin tanka, än öfver något annat; ty de äro redan till det mesta på förhand utredda vid föregående riksdagar, alla nödiga upplysningar inhemtade, alla invändningar undanröjde, allas skiljaktigheter jemkade, så att hvarken några remiss-discussioner öfver dessa motioner erfordras, eller återremisser behöfva komma i fråga, utan kunna R.
St. inom få veckor inskicka dem till K.
M. och erhålla dess nåd. svar derpå, så alt alla sådana ärender kunna vara afgjorda inom den för riksdagens längd bestämda tid.
Men äfven en annan förmån synes mig härmed böra vinnas, nemi. den, att om R.
St., vid denna, riksdag, instämma i hvad Silne vid förflutna riksdagen ansett af det allmännas behof påkalladt; så bör Ständernes tanka i dessa mål ännu mera än i andra anses klart uttrycka pluralitetens önskningar hos nationen och det allmänna tänkesättet.
Jag tror också, att det öfverensstiimmer med R.
Sits värdighet, såsom en af Statsmakterna, att taga i betraktande, i hvad mån Regeringens afslag å deras förra önskningar kan grunda sig på gilltiga skäl eller icke, och att, i sednare fallet, visa det de äro conseqventa, samt sålunda lemna en Regering, som vill landets väl och rättar sig efter dess önskningar, en tjenlig ledning och anvisning att gagna och befordra det allmänna bästa.
Hr Hjerta uppläste derefter följande i5 motioner: 1.
Redan vid riksdagen näst före den sisth, hade R.
St. uti und. skrifvelse af den ii Mars i83o, hos K. M. anfört, att de, med afseende å de mångfalldiga olägenheter, som för rättsökande parter uppstå af nödvändigheten att genomgå de många instanserna efter nu gällande rättegångsordn., för sin del beslutat, att Kämnersrätter i städerna, med undantag af dem i Stockholm, äfvensom Lagm. rätter å landet och Ri d d a re sy n er ä 11 e r, borde upphöra.
Detta beslut, hvarå K.
M:s sanction då vägrades, blef vid sista riksdag å R.
Sits sida åter förnyacit; men Regeringen nekade I(j4 Dcu lä Februari e. tn. annu en gang vid sista riksdag att dertill lemna sitt bifall.
De skäl, som i Regeringens svar till Ständerna finnas anförda, tyckas likväl sä litet hålla stånd mot dem, på hvilka Ständernes beslut blifvit grundade, att det nära nog ser ut, som om Styrelsens obenägenhet för dessa domstolars afsknffande egentligen blott härledde sig från en önskan att fortfarande äga ett antal domareplatser till sin disposition, för att kunna hugna en och annan med de dervid följaktiga inkomsterna. R.
Sits skäl för upphäfvandet synes deremot ganska talande.
De hade nemi. vid frågans granskning funnit, alt den äldre domstolsinrätlnifigen i Sverige endast hade 3:ne instanser, hvilket antal äfven 1734 års lag syntes hafva åsyftat att bibehålla, enär den såsom allmänna rätter och domstolar blott benämnde Härads- och Lagmansrält på landet, samt Kämnersrätt och Rådstufvurätt i staden och öfver dessa Hofrätt, som vore Konungens högsta nämnd, emot hvars dom ingen ägde att vädja; att den revision, som blifvit inrättad, till följd af tillåtelsen att anhålla om Konungens pröfning af Hofrättens domar, och, tid efter annan, på olika sätt organiserats, väl efter hand iklädt sig egenskapen af en allmän domstol och i sjelfva verket vore att anse såsom en fjerde instans, redan innan den i nu gällande grundlag erkändes och stadgades såsom sådan, under namn af Konungens Högste
Domstol: men den tillökning i instansernes antal, hvilken sålunda tillkommit, har, enligt båda de förflutna riksdagarnas Ständers intyg, långt ifrån att gagna de rättsökande, fastmer endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet.
Frågan vore derföre blott, huru en instans lämpligast må kunna åter borttagas, och skyndsamhet vid lagskipningen befordras, utan säkerhetens förnärmande, och allmänna meningen hade häruti uttalat sig iden nästan enhälliga önskan, att Lagm:s- och Kämnersrätterna måtte afskaffas, såsom begge öfverflödiga, och derjemte, isynnerhet de förra, hinderliga för lagskipningen.
St. trodde sig finna grunden för denna mening, hvad Lagm.rätterna anginge, dels deruti, alt parterne saknade anledn. sälta större förtroende till Lagm.- rättens domslut, än lill Häradsrättens, emedan i båda endast ordform vore lagfaren, och i allmänhet ej större grad af kunskap, skicklighet, erfarenhet eller oväld presumerades hos Lagm.rättens ordför., än hos Häradsrättens; dels att Lagm.ting hålles blott en gång om året, och således ett helt år ifrån sakens afgörande vid Häradsrätten åtgår, innan den kan, utan bekostande af urtima ting, fullföljas hos Lagra.rätten, och om uppskof då inträffar, åter ett helt år innan Lagm,rättens dom erhålles.
Likaså hade
Kärrinersrätternas umbärlighet ansetts tillräckligen bestyrkt deraf, alt några städer utan Kämnersrätt finnas, som äga dubbelt större folkmängd, än andra, i hvilka denna domstol existerar, utan Den i5 Februari e. ra. l45 utan att rättvisans skipande är mera eftersatt i de förra, än i de sednare.
Slutligen hafva R.
St. ansett anledntn tillden farhågan, alt Hofrätlerne skulle, genom dessa domstolars afsknffande, komma att hesväras med en betydlig tillökning i antalet af vädjade tvistemål, vara lätt undanröjd, örn doms fullgörande stadgades såsom villkor för vads fullföljande från Härads- och Rådstufvurätt till Hofrätt, helst om vadeskillingen vid Häradsrätt derjemte bestämdes till lika belopp med den, som nu vid Lagm.rätt erlägges.
Det har, så vidt jag kunnat erfara, icke under tiden från sistförflulna riksdag förnummits, att dessa grunder för tvänne på hvarandra följande Ständers beslut blifvit med något enda gilLtigt skäl vederlagda; och jag får således vördsamt föreslå, att Lag-Utsk. måtte anmodas skyndsamt hos R.
St. hemställa om förnyadt vidtagande af det i detta ämne vid sisth riksdag fattade beslut, med bifogande af dertill erforderliga redactionsförändringar i usta, ^:de, 6:te, tolde, litle, ia:te, i3:de, i4:de, i5:de, iötde, lj-.de, i8:de, igrde, aotde, 2i:sta, 22:dra, 23:dje, 2<4:de, 25:te, 2Ö:te, 28:de, 29:de och 3o:de captn Rätteg.b:n, 3:dje och gtde captn TJtsökn.btn samt i4 cap.
Jorda-b:n, på sätt dessa förändringar finnas uti R.
Stts und. skrifvelse N:o io3 af d. a5 Aug. i834 upptagna. 2.
I sammanhang med, och såsom följd af nu upplästa motion, föreslår jag vördsamt, att beslut må fattas om förändring af 2Ö;te cap. Rälteg.brn, lista, 2."dra, 3:dje och 6:te §§:na, i likhet med hvad R.
St. vid sisi förflutna riksdag beslutade, angtde borgens ställande och doms fullgörande vid fullföljd af vad från underrätt, på sätt i R.
St:s und. skrifvelse N:o to4 af den 2Ö:te Aug. i834 finnes upptaget, och anhåller om remiss jemväl af denna motion till Lagutskottet. 5. K. M. behagade vid sisth riksdag till R.
St. aflåta en nåd. prop., ang:de ändring af8:de, g:de och 1 o:de §§:na, samt förklaring af 2tdra §:n 17 cap.
Handels-btn, eller — med andra ord — om upphörandet af de s. k. tysta förmånsrätter, lagen i nämnde cap. tillägger vissa der uppräknade fordringar framför inteckna de.
Ålskillige af II. R. o.
Adis ledamöter torde ännu erinra sig det öde, som träffade nämnde propos. under dess behandling hos R.
Knappast en enda af Regeringens ledamöter eller dess iagfarne embetsman uppsteg, för att med något allvar understödja densamma hos Ståndet.
Också, oaktadt det allmänt erkända behofvet af en större säkerhet för inteckningar, — ett behof, lika kännbart för industriidkaren, som nödgas anlita andras capital till förlag för sin rörelse, som 2 H. i9 *4® Den i5 Februari e. m. för capitalisten, hvilken främst af allt fordrar säkerhet för de medel han utlånar — hlef propostn afslagen.
Ett af de mest antagliga skälen för detta afslag var emedlertid, att förmyndarekamrar, genom hvilkas försorg omyndiges rätt kunde bevakas, nu helt och hållet saknas i de flesta orter af Riket. R. St., anhöllo derföre uti en särskild und. skrifvelse af den i Dec. i834 hos Regeringen, att förslag lill förmyndarekamrar måtte af dertill utsedde skicklige personer utarbetas, samt genom Konungens Bef:h:de öfveriemnas till Rådstufvu- oah Häradsrätterna, med föreskrift, att i vanlig ordning sammankalla städernas innevånare och deputerade från hvarje socken, för att välja comiterade till förslagets granskning, äfvensom att Rådstufvurätterne samt domhafvanderne på landet måtte med yttranden i frågan inkomma y dessa, jemte förslaget, derefter af K. M:s Högsta Domstol granskas, och R.
St. vid denna riksdag få afvakta K. M:s nåd. propos. i ämnet.
Enligt de upplysningar, som finnas i bilagorna till Hr Just.ombudsmannens embetsberättelse, har likväl denna R.
St:s anhållan — ehuru åsyftande att undanrödja ett väsendtligt hinder för en Regeringens propos. rörrde ett af de vigtigasle sa-tnhällsbehof — icke hos Styrelsen vunnit annat afseende, än att Ständernes und. skrifvelse, jemte ett K. bref af d. 4:'le Nov. i835 öfverlemnats till "comiteen "för åtgärders vidtagande i afseende på nya lagförslaget."
Dervid lärer hela åtgärden hufvudsakligen stannat, och någon propos. från Regeringen torde, så vidt jag kunnat utröna, icke vid denna riksdag vara att i ämnet förvänta.
Men, ehuru den långa lid, som förflutit sedan R.