Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposm Dea 28 November f. m. 193 Propos:n gifver vid handen, behöfver vidkännas denna kostnad, så synes interesset för östra sidan särdeles framstående, hvarförutom bör tagas i betraktande, att det för vestra vägen tillskjutna mindre beloppet gäller för en väglängd af 11 mil, under det den östra sidans bidrag afse blott en 6 mils bana.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., remitterades den K.
Proposm jemte yttrandena till Stats-Utsk:t.
Föredrogs och remitterades till Stats-Utsk:t K. M:s d. 26:te dennes bordlagda Nåd.
Propos., ang. gjorda underd. framställningar om stats-bidrag för anläggning af särskilda bibanor till statens jernvägar.
M:s den 26:te dennes bordlagda Nåd.
Propos., äng. statspension åt Chefen för statens jernvägsbyggnader, Öfversten m. m.
Nils Ericson.
Frih. von Schulzenheim, David: 1 likhet med hvad som i går egde rum inom Borgare-St:t vid remiss af denna K. Propos., anhåller jag att få till densamma foga ett amendement, nemi. att R.
St:r, i stället för den af K.
M. föreslagna årliga pension åt Frih.
Ericson, måtte besluta, att ett belopp, som i kapital motsvarar den begärda pensionen, skall till bemälde Frih. utbetalas.
Anledningen till en sådan afvikelse från hvad K. M. äskat, ligger för hvar och en tydlig, som känner gränserna för en vanlig menniskoålder, och det torde väl icke finnas någon inom detta hus, som ej anser att Frih.
Ericson gjort sig väl förtjent af fäderneslandet.
Jag anhåller att detta mitt amendement måtte få åtfölja den K.
Proposm till Stats-Utsk:t.
Proposm jemte yttrandet till Stats-Utsk:t remitterad.
Föredrogos och remitterades till Stats-Utsk:t följande d. 26:te dennes bordlagde K. Proposm, nemi.: ang. en med Hannover afslutad traktat om upphörande af Stade- eller Brunshauser-tullen; H. I. 13 194 Den 28 November f. m. i fråga om anslag för fortsättning af de geologiska undersökningarne inom riket samt utgifvande af derpå grundade kartor; ang. anvisande af medel till ombyggnad af Nyqyarns bro öfver Sagån i Tillinge socken och Åsunda härad af Upsala län, jemte deraf föranledd vägomläggning; ang. försäljning till skatte af den under Elfsborgs Kungsladugård lydande lägenheten Klintens bana; om förhöjd pension åt Kammarrätts-Rådet C.
Printzensköld vid afskedstagande!; och ang. anslag till folkundervisningens befrämjande.
Föredrogs och remitterades till Bariko-Utsk:t K. M:s d. 26:de dennes bordlagda Nåd.
Skrifvelse, äng.
Stockholms stads Magistrats underd. ansökning om kreditiv-rätt i R.
Föredrogs Konst.-Utsk:ts d. 26:te dennes på bordet lagda Mern.
N:o 3, med ytterligare uppgift å hvilande förslag till ändringar i grundlagarne.
Flere ledamöter begärde förnyad bordläggning af detta Mern., hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med erinran derom att R. o. Ad. i sednaste plenum beslutat, att Konst.-Utsk:ts Mern.
N:o 2, som innehöll de nio första af de hvilande grundlagsändringsförslagen, skulle uppföras främst å föredragningslistan för d. 6:te nästkommande December, hemställde huruvida R. o. Ad. nu behagade besluta, att samma Utsk:s Mern.
N:o 2, med de 19 sednare förslagen, skulle intaga andra rummet å sagde dags lista.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, härefter uppstått och afträdt samt ordförandeplatsen intagits af den främste närvarande ledamoten, Gr.
Mörner, Carl, föredrogs Stats-Utsk:ts d. 26:te dennes bordlagde Mern.
N:o 6, ang. godtgörande af Hr Landtmilis och Hrr Talmäns riksdagskostnader; och lät R. o.
Ad. bero vid Utskrts första yttrande, samt biföll dess sednare hemställan.
Efter det Hr Gr. o. Landtm, återkommit, föredrogos och biföllos Stats-Utsk:ts d. 2G:te dennes bordlagde Mern.
N:o 7, ang. förskott å aflöningen för den hos RiksStånden och Utsk:n anställda betjening; samt Den 28 November f. m. 195 Utlåt.
Skrifvelse, ang. eftergift af återstoden å ett staden Cimbritshamn meddeladt hamnbyggnadslån.
Föredrogs Stats-Utsk:ts d. 26:te dennes bordlagde Utlåt.
N:o 9, i ani. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse, ang.
Markaryds församlings befrielse från skyldigheten att betala återstoden af det för dess kyrkobyggnad från Riksgälds-kontoret utgifna lån.
Jag beklagar på det högsta, att StatsUtsk:t icke -kunnat tillstyrka bifall till en särdeles fattig landsorts anhållan om eftergift af dess byggnadslån, en anhållan, som haft sin grund endast i verklig medellöshet.
Då emedlertid så icke blifvit förhållandet, vill jag icke nu yrka återremis af Bet:t, ehuru jag verkligen hade väntat, att den fattiga församlingens anhållan vunnit något afseende.
Då den föregående talaren icke framställt något yrkande, inskränker jag mig till att anhålla om bifall till Stats-Utsk:ts nu förevarande Betänk.
Sedan öfverläggningen förklarats afslutad samt Ilr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats bifall till förevarande Utlåt., blef propos. derå framställd och med ja besvarad.
Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts d. 26:te dennes bordlagda Mern.
N:o 10, i ani. af remiss från BorgareSt:t af K. M:s Nåd.
Propos., om tillägg uti 15:de §:n af K.
Kungörelsen d. 13 November 1860, ang. den allmänna beväringen.
Föredrogs Stats-Utsk:ts d. 26:te dennes bordlagda Mein.
N:o 11, med återlemnande af en inom Bonde-St. väckt motion, ang. underhållet af allmänna lands- och häradsvägarne.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att frågan, hvarthän den uti Mem:t omförmälda motion borde remitteras, varit föremål för Talmännens öfverläggning vid deras sednaste sammanträde, samt att de dervid öfverenskommit föreslå Riks-Stånden att hänvisa motionen till Lag-Utsk:ts behandling; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. derå, att Mem:t skulle läggas till handlingarne, med förklarande, att motionens handläggning ansågs tillkomma Lag-Utsk:t.
Föredrogos och biföllos Bevilln.-Utsk:ts d. 26:te dennes bordlagda 196
Den 28 November f. m.
Mern.
N:o 1, ang:de tillökning af Utsk:ts tjenstemanna-personal; och Utlåt.
N:o 2, i ani. af väckt motion om närmare bestämmelser i afseende på folkskoleafgiftens utgörande.
Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utsk:ts d. 26 dennes bordlagde Utlåt.
St:rs Just.-Ombudsm:s embetsförvaltning från sednaste till innevarande riks-mötes början.
Föredrogs Lag-Utsk:ts d. 26 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 3, i ani. af remiss utaf K. M:s Nåd.
Propos., ang. ersättning till domare och målsegare i de fall, då flere härader hafva gemensam tingstad i brottmål.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att sorn, enligt ankomna prot.- utdr., den ifrågv:de K. Propos:n blifvit af Preste- och Bonde-St:n remitterad till Stats-Utsk:t, samt R. o. Ad. jemväl hänvisat densamma till nämnde Utsk., torde R. o. Ad. finna att det nu föredragne Utlåt:t ej erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Föredrogs och remitterades till Banko-Utsk:t
Hr Åkermans, Fredrik, d. 26 dennes bordlagde motion N:ö 63, ang:de reorganisation af R.
Anckarsvärds, Carl Henrik, motion, N:o 64, ang:de en underd. anhållan hos K.
M. om utarbetande af ett fullständigt förslag till ny Riksakt.
Ehuru den nu föredragne motionen är moderat till sin anda och bär vittne om Gr.
Anckarsvärds alltid lågande fosterlandskänsla, kan jag likväl för min del icke undertrycka en önskan, att, med afseende på den unionella revisionsfrågans närvarande ställning, denna motion icke måtte till någon R.
Jag kan nemligen icke, lika med motionären, anse revisionsfrågan nu vara så godt som fallen.
Efter min uppfattning äro tvertom utsigterna för densamma något ljusare än de varit på länge, eller måhända någonsin.
Men detta hopp må vara huru bedrägligt som helst, så synes dock ej ännu fullgiltig grund förefinnas för R.
St:r att hos Konungen gora en framställning, som utgår från det antagande, såsom ett faktum, att Norge tillbakavisat hvarje försök till en öfverenskommelse om revision af föreningsfördraget.
Har Norge verkligen gjort detta?
Deu 28 November f. m. 197 Norge eger, såsom stat, endast två lagliga organer; den ena är dess Storting, den andra dess Regering.
Af dessa har visserligen Stortinget i en adress till Konungen af d. 23 April 1860, som närmast afsåg ståthållarelrågan, yttrat, att tidpunkten icke var gynsam för företagande af en revision af föreningsfördraget, under uppgifvande af det skäl, att den sednaste tidens händelser i Sverige hade i Norge uppväckt en allmän farhåga, att från Svensk sida försök skulle komma att göras, för att gifva revisionen en annan karakter, än som öfverenstämde med den i Riksakten fastställda grundval.
Men, utom det att, vid bedömandet af dessa ordalag, bör tagas i betraktande, huruledes denna adress afgafs under första intrycket af de känslor, som i Norge väcktes genom det K. afslaget på Stortingets beslut om ståhållareplatsens upphäfvande, så innehåller icke ens denna adress något bestämdt tillbakavisande af hvarje försök till öfverenskommelse från Svensk sida, och torde destomindre böra så officielt åberopas, som någon framställning i ämnet då ännu icke blifvit från Svensk sida till Stortinget gjord.
Något vidare tillbakavisande från Stortinget har icke egt rum; och vid det förhållande, att Stortinget endast hvart tredje år sammanträder, kan det icke läggas Stortinget till last att tre år utan resultat förflutit från det Gr.
Anckarsvärd väckte sin första motion om revisionen.
Reträflände åter Norges Regering, så har Norges Konung, vid öppnandet af det första Storting, som sammanträdt efter det R.
St:r begärt revision och för sådant ändamål en unionell komité, yttrat sin åsigt om både revisionens och komiténs behöflighet, hänförande sig tili det förklarande, som Unions-Konungen derom i sammansatt Statsråd afgilvit.
Det är granskningen af detta sammansatta Statsråds-protokoil, som gifver Stortinget anledning att yttra sig i ämnet.
Kan det vara oförenligt med Sveriges värdighet att afvakta detta yttrande, eller, må vara, detta yttrandes uteblifvande, innan från Svensk sida vidtoges ett steg, som skulle göra en lösning af frågan omöjlig, åtminstone på det sätt, som R.
St:r begärt och Unions-Konungen ansett lämpligast?
Ty ett af Sveriges Regering uppgjordt och af R.
St:r granskadt förslag kunde icke väl lämpa sig för en Unions-komités vidare behandling.
Ändamålet med ett sådant, ensamt från Svensk sida uppgjordt förslag, skulle, enligt motionen, vara att afslöja grundlösheten af de emot Sverige rigtade beskyllningar, genom ådagaläggandet, att Sverige icke vill återtaga ett ord af hvad det vid föreningens ingående lofvat, och att, äfven i de delar, der intet är lofvadt, Sverige vill se Norges frihet bevarad såsom sin egen.
Men detta ändamål tror jag redan vara till största delen vunnet.
Farhågorna för motsatsen synas åtminstone nu i Norge, vara vida mindre än förr.
Och om Norge ändock kommer att motsätta sig revisionen, så blir, elter min tro, skälet dertill snarare att söka deruti, att Norge icke ännu önskar en närmare politisk förening, än att det finner en sådan förening bjudas på obilliga vilkor.
Men till undanrödjande af detta skäl verkar icke framläggandet 198 Den 28 November f. m. af ett Svenskt förslag i enlighet med hvad motionären behagar kalla mitt program, hvilket går ut på en ganska långt sträckt sammanslutning, — jag befarar på en vida .längre än man för närvarande i Norge är benägen att antaga.
Är det icke då bätre, att söka genom förberedande ömsesidiga öfverläggningar förvissa sig om huru mycket, som är möjligt att på en gång genomföra, än att utsätta ett af Sveriges statsmakter redan antaget förslag för det komprometterande uti att af Norge afslås?
Motionären beklagar, att jag vid ett sednare tillfälle frånträdt mitt vid ett föregående i sammansatt
Statsråd afgifna underdåniga tillstyrkande: att K.
M. skulle före sammanträdet af denna riksdag och nu pågående storting tillsätta en komité af Svenska och Norska män, för att taga i öfvervägande de punkter jag framställt.
Under erinran, att jag icke frånträdt någon annan del af mitt tillstyrkande, än att komiténs tillsättande skulle ske före riksdagen, erkänner jag mig skyldig att bära ansvaret för denna inkonseqvens.
Då från uteslutande Svensk synpunkt sakens företagande utan dröjsmål var att önska, ansåg jag framställning derom böra göras.
Men sedan jag genom Norska Regeringens betänkande i ämnet, genom diskussionen i de Norska tidningarna och genom samtal med Norska män ur alla klasser, kommit till den öfvertygelse, att en Unions-komité då knappt skulle kunnat bringas till stånd, eller åtminstone endast under vilkor, att den fått ett ytterst inskränkt uppdrag, ansåg jag för en vida större fördel, att genom ett uppskof vinna äfven den Norska regeringens biträde lör saken.
Och det är ett af de steg saken tagit framåt, att Unions-Konungen med sitt Svenska och Norska Statsråd blifvit ense om ett program.
Detta program, som innefattas i Konungens diktamen till det sammansatta Statsråds-prot:t d. 18 Februari innevarande år, kan icke i allo uppfylla båda sidornas i viss mån stridiga önskningar; men inom de förenade rikenas Statsråd var endast en mening derom, att något annat gemensamt program icke till föreningens sanna bästa kunnat af Konungen uppställas.
Min öfvertygelse är fortfarande, att ingenting befordrar mera möjligheten af en revisions tillvägabringande, än att Sverige icke alltför mycket påskyndar detsamma.
Men äfven under förutsättning, att målet kommer att förfelas, anser jag det bäst öfverensstämma med Sveriges värdighet att nu intaga en afvaktande hållning; ty det
Svenska folket bör vara för stolt att på ett annat folk truga sin vänskap.
Jag har vid afgifvande af den nu föredragna motionen utgått från synpunkten af konseqvensens fordringar, ej mindre för mig enskildt såsom representant, än lör hela Representationen i gemen; och det har varit mig högst oförväntad! att vid detta tillfälle höra H. Exc.
Just.-stats-ministern framställa den önskan, att mitt förslag icke måtte leda till Den 28 November f. m. 199 någon påföljd.
Just af hvad H.
Exc. vid nästföregående riksdag yttrade med anledning af min då väckta motion om en revision af föreningsfördraget, hemtar jag ett ytterligare stöd för min öfvertygelse, att Riksakten är i högsta måtto bristfällig och ofullständig, att der finnas åtskilliga oegentligheter, likasom der saknas liera stadganden af yttersta vigt.
Det första vilkoret för en association, sådan som den emelian de tvenne förenade rikena Sverige och Norge, måste väl vara reda i bestämmelserna och en tydlig definition på hvad, som bör förstås med »unionella frågor, » och förrän detta begrepp blifvit noga begränsadt, kan man ej hoppas att få se försvinna det missförstånd de båda folken emellan, hvilket egt och fortfarande eger rum.
Jag delar med Hr Frih. De Geer belt och hållet den åsigt, H.
Exc. i sitt till sammansatta Statsrådets protokoll den 9 April 1861 afgifna yttrande framställt, att nemi. detta beklagliga missförstånd och de verkligen befintliga anledningarna dertill utgjorde ett hufvudsakligt skäl för att bringa frågan till någon närmare utveckling, och att det vore nödigt, att Sverige så noga formulerade sina önskningar i revisionsfrågan, att hvarje misstydning deraf blefve omöjlig.
Hr Frihm tillägger, att, om Norge skulle tillbakavisa hvarje försök till en öfverenskommelse, torde omsorgen om Sveriges ära fordra att afslöja grundlösheten af de emot detsamma rigtade beskyllningar, och af den misstro mot dess afsigter, som synes vara rådande på andra sidan Kölen.
Jag kan för min del icke förstå, att denna Sveriges ära blifvit mindre komprometterad genom den treåriga hvila, hvaruti frågan nu befunnit sig, än den var på den tid, då Hr Just.-stats-ministern afgaf detta sitt yttrande.
Det är visserligen glädjande att erfara, det H. Exc. genom samtal med Norrmän och af Norska pressens förändrade hållning trott sig finna, att den lämpligaste tidpunkten för en slutlig reglering nu nalkas; men jag tror icke dessa symptomer innebära en så absolut visshet, att på grund deraf Sverige bor afhålla sig från att något åtgöra.
Den är ganska vacker och beqväm, denna afvaktande ställning, som H. Exc. tillråder att Sverige nu bör iakttaga, meri jag tillåter mig erinra derom, att denna afvaktande ställning bar Sverige redan innehaft ända sedan 1839, då den första Unionskomitén tillsattes, och den har äfven af R.
St:r obrottsligt hållits alltsedan 1844, då Sverige, utan någon uppfordran till och med lemnade Norge främsta platsen i Konungatiteln, försåvidt den begagnas i Norska handlingar.
Denna afvaktande ställning är det jag anser nu borde upphöra, då jag icke tinner någon gräns för det tålamod, hvartill man fortfarande uppmanar.
Hr Just.-stats-ministerns mening för 3 år sedan var, att denna fråga brådskade, och att den oeftergifligen borde med första bringas till något slut, och då jag hvarken af hvad H.
Exc. nu anfört, eller af andra förhållanden, kunnat finna, det någon förändring sedan dess inträdt, fortfar jag i den önskan, att min motion måtte varda af vederbörligt Utsk. och sedermera af R.
St:r företagen till behandling 200 Den 28 November f. m. dervid uttryckande den förhoppning, att densamma måtte medföra ett för de förenade rikena önskvärdt resultat.
Det kan måhända synas djerft af mig, att sedan H.
De Geer så fullständigt yttrat sig i detta ämne, begära ordet; men då H.
Exc. här uppträdt egentligen som Regeringens organ, torde det icke vara ur vägen, att äfven någon annan ledamot af Ståndet deltager i diskussionen öfver denna återuppståndna fråga; må detta lända mig till ursäkt, då jag vågar för några ögonblick taga R. o.
Jag gör det vid detta tillfälle så mycket heldre, som jag vid förra riksdagen delade de åsigter, som förfäktades af den aktade motionären, veteranen från 1809, och jag önskar offentligen förklara, hvarför jag i dag nödgas skilja mig från dem.
Det var vid sistiidne riksdag allt skäl för Sveriges St:r att med kraft uttala sig öfver denna fråga.
Det var då första gången Representationen fick tillfälle att afgifva sitt yttrande i unionella frågor.
Jag ansåg då tidpunkten lämplig för Representationen att framlägga de anledningar till missnöje, som Sverige ansåg sig ega; men dermed borde också ordet vara uttaladt, och det grannlaga förhållandet mellan de båda länderna påkallar tillämpningen af det gamla ordspråket: »en gång tala och der vid blifva, är bättre än hundrade gånger tala.»
Att nu åter upprepa dessa anledningar till missnöje, att åter tala om t. ex.
Konungatiteln och andra mer eller mindre vigtiga delopunkter, att ånyo framträda med våra fordringar i frågor, som vi af Statsråds-prot. se Regeringen vara betänkt på att bringa till verkställighet, synes mig icke vara rätt välbetänkt.
Sedan Konungen förklarat
Sig anse en revision af Riksakten behöflig, och då Just.-Stats-Ministern samt Stats-Rådet i öfrigt, enligt hvad af prot:na framgår, aktat på de af Representationen framburna åsigter, må detta vara oss för ögonblicket nog.
Mindre lämplig synes mig äfven den form, under hvilken motionären föreslagit frågans återupptagande, att nemi. det Svenska Stats-Rådet skulle ..ensidigt, utan öfverläggning med det Norska, framkomma med förslag till ny Riksakt.
Svårligen skulle deraf vara att förvänta något tillfredsställande resultat, och från Norsk sida skulle ett dylikt steg säkert icke betraktas annorlunda än som ett skämt.
Jag hoppas och tviflar ingalunda, att ganska snart inom Norge den åsigt skall göra sig gällande, att en revision är nödvändig, och att det ej skall dröja länge, förrän den Norska Representationen högt erkänner och uttalar detta behof, såsom den Svenska redan förut gjort.
Då vi icke ha någon särskild anledning att betvifla, att, såsom II.
Exc. De Geer yttrat, så skall blifva förhållandet, då tvertom alla tecken tyda derhän, att en vänligare stämning nu inträdt mellan de båda nationerna, må vi afvakta de frukter, som denna ovilkorligen måste medföra.
Jag slutar derföre med den förklaring, att jag icke anser någon sådan underd. framställning, som motionären åsyftat, f. n. lämplig, och att jag derföre, i lik - Deu 28 November f. m. 201 het med H.
Exc. Hr Frih. De Geer, skulle önska, att motionen icke måtte till någon H.
Frih. Bonde, Knut: 1 det af Hr Just.-Stats-Ministern nyss afgifna yttrande säger H.
Exc. sig önska, att den af Gr.
Anckarsvärd väckta motionen icke måtte leda till något resultat, utan att den måtte afslås af Representationen, och H.
Exc. understödjes häri af den siste värde talaren, som icke heller anser tiden vara inne, för att till behandling upptaga denna fråga, på hvars lösning Sverige dock snart i 50 år redan väntat, om den också endast under den sednare hälften af denna tidrymd utgjort föremål för officiel behandling.
För min del anser jag den vördade motionären hafva genom frågans återupptagande endast hafva handlat i sträng konseqvens med såväl sitt eget uppträdande i denna fråga vid förra riksdagen, som Svenska och Norska representationens egna åtgöranden.
Det är nemi. på grund af den adress, Norska stortinget d. 23 April 1860 afgaf till H. M. Konungen, och hvari yttras, att ingen Norsk man, som aktar sitt fäderneslands rättigheter och sin egen ära, skulle vilja deltaga i en revision, sådan som man i Norge fruktade, att Sverige, på grund af riksdagens beslut, skulle komma att äska, i fall en Svensk-Norsk komité för denna frågas behandling blefve nedsatt.
Häraf inhemtas tydligen att från Norsk sida intet bistånd för frågans lösning under dåvarande förhållanden var att förvänta.—
Det är på grund häraf, som Gr.
Anckarsvärd, stödjande sig vid H.
De Geers eget yttrande till sammansatta Stats-Rådets prot. d. 9 April 1861, yrkat det Svenska Regeringen måtte urarbeta ett förslag till ny Riksakt, för att, som H. Exc. uttrycker sig, formulera Sveriges önskningar i revisionsfrågan, så att hvarje misstydning deraf blir omöjlig, och för att dymedelst visa Norge, att man ingalunda har för afsigt att träda dess rättigheter för nära.
Det är möjligt, att det vore mindre politiskt riktigt, att så kort tid efter det omnämnda Norska stortingets afslag af d. 23 April 1860, gripa verket så häftigt an, som den vördade motionären föreslår oss, och kunde under en tidpunkt, sorn H.
Hr Just.-StatsMinistern finnér så särdeles gynnsam och så egnad att ingifva förhoppningar för de unionella svårigheternas lösning, ett sådant steg å Sveriges sida hafva en menlig inverkan i Norge, och der kunna tydas såsom ett bevis på mindre vänlighet från Svensk sida; men kan det å andra sidan väl vara skäl att låta denna gynnsamma konjunktur, som inger H.
Exc. så sköna förhoppningar, gå helt och hållet förlorad, utan att taga något enda steg framåt i den en gång med så mycken ifver beträdda rigtningen?
Om det varit icke blott ögonblickets öfverväldigande intryck, utan verkliga, nyväckta eller återvaknade sympatier, som legat till grund för det hjertliga förhållandet de båda ländernas representanter emellan, under deras sammanträffande vid vestra stambanans invigning fiir en månad sedan, hvaraf vi uti allmänna tidningar läst så glädjande skildringar, huruledes enthusiasmeu var så allmän, att Svenskar och Norrmän föllo i hvarandras .202 Den 28 November f. m. faran, och att till och med en af Konungens Svenska Rådgifvare i några rätt vackra stanser uttalade sina unionsvänliga känslor, — om grunden till denna enthusiasm, såsom jag gerna, i likhet med H.
Exc. Hr Frih. De Geer, tror och hoppas, ligger icke blott i intrycket af den storartade festligheten, utan i en verkligen unions-vänligare sinnesstämning, hvarföre skulle man då icke begagna ett så lyckligt ögonblick?
Men, såsom jag haft äran yttra, det är möjligt, att den af Hr Gr.
Anckarsvärd föreslagna åtgärd är alltför positiv, och det är kanske för mycket hegardt, att Svenska Stats-Rådet skulle utan all kommunikation och öfverläggning i ämnet med Norska Stats-Rådet, utarbeta ett förslag till ny Riksakt, och att K. M. skulle för R.
St:r framlägga detta förslag, innan det blefve meddeladt Norges storting eller ens dess Regering.
Jag vill icke bestrida, att derigenom kunde snarare motverkas än vinnas det resulsat, vi alla åsyfta, eller ett vänligt förhållande emellan de båda nationerna, likasom ett dylikt förslag blefve ganska kinkigt att utarbeta, alldenstund mntionären begärt, att detsamma skulle utgå från de särskilda punkter, H.
Exc. Hr Just.-stats-ministern i sitt yttrande till sammansatta Statsråds-prot:t framställt, och bland dessa punkter finnas åtskilliga, som vore ganska svårt att f. n. lösa på ett tillfredsställande sätt, t, ex. den 7:de, som handlar om en för begge rikena gemensam representation, och som ingalunda kan betraktas annat än som ett önskningsmål för framtiden.