Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gripenstedt: Utsk:t har tillstyrkt, på förslag af enskild motionär, att det anslag, som K.
M:t äskat fortfarande skulle hållas honom tillhanda, skulle ökas med 24,000 rdr.
Det kan icke vara annat än kärt att Utsk:t tillstyrkt detta anslag, ty derigenom skulle kunna undvikas en ganska långvarig process med staden ang. dess skyldigheter i detta afs:de, och jag får således tillstyrka bifall.
TTtsk:ts förev:de hemställan blef härefter, uppå framställd propos., af R. o. Ad. bifallen.
Föredrogs StatsTJtsk:ts den 12 och 23 dennes bordlagde Utlåt.
Nio 101, dels i anledn. af K.
Skrifvelse i fråga om förändrade grunder för mjöl- och sågqvarnars beskattning, dels ang. enskild motionärs framställning i ämnet.
Inom Utsk:t sökte jag göra den åsigt gällande att denna K. M:ts Skrifvelse borde behandlas icke ensamt af StatsUtsk:t utan af sammansatt Stats- och BevillmsUtsk:t, eftersom här var fråga om att, sedan man beslutat sig för att qvarn- och sågränta skall uppbäras och ersättas genom bevilln., uppgöra ett förslag på hvad sätt detta skall tillgå.
Detta förslag kan icke uppgöras af StatsUtsk:t, utan måste af Bevilln:s-Utsk:t behandlas, och som jag för min del anser af högsta vigt, att innan man beslutar uppgörande af dessa räntor, man tillika tillser, huruvida stats-verket verkligen kan få någon ersättning genom bevilln. och att man har något bestämdt förslag uppgjordt innan man fattar det definitiva beslutet, finner jag af vigt att dessa båda frågor blifva behandlade samtid gt, hvilket icke kan ega rum, om de icke behandlas i sammansatt Stats- och Bevilln:s-Utsk.
Det synes tydligen af K.
M:ts skrif velse i detta ämne att K.
M:t ansåg dessa frågor böra behand - I>en 2<i M aj e. m. 517 las i ett sammanhang, nemi. frågan om afskaffande af nu vide grundränta på såg- och mjölqvarnar och denna bevillning.
Det torde vara nödvändigt med afside på den ersättning, som skulle tillkomma statsverket för en icke obetydlig inkomst, som skulle försvinna, och blir ännu hufvudsakligare med afside på den rättvisa och billighet, som bör iakttagas af enskilde, så att den nya bevillmn, som skall läggas på dessa inrättningar, ställes i riktigt förhållande till den beskattning, som nu finnes, på det icke de qvarnar, som hittills varit alldeles befriade från grundränta, åläggas en bevilln., som de nu icke hafva.
Man torde således finna att det icke går an besluta om den ena delen af frågan utan att känna bestämdt hvad som ankommer i afside på den andra, och jag instämmer således i den konklusion, som Erih.
Lagerbjelkei StatsUtskit har i föreliggande Betänk, föreslagit qvarnräntans upphörande under förutsättning att kronan skulle kunna genom denna bevilln. beredas ersättning för den förlust, den gjort genom eftergift af qvarnräntan.
Denna förändring af qvarnräntan till bevilln., hvilken skulle utgå till ungefärligen samma belopp som den gamla qvarnräntan, företer dock ganska stora svårigheter.
Don har icke, såvidt jag kan finna, låtit sig göra på annat än 2:ne sätti derigenom att befintliga qvarnar komma att hädanefter betala, hvar qvarn för sig särskildt, detsamma som man hittills i grundränta betalar, och då har man icke vunnit annat än att skatten, i stället för grundränta, kallas bevilln., hvilket vore ungefär detsamma; eller också derigenom att de 130,000 rdr, som nu utgå från qvarnarna såsom grundränta, komma att efter någon annan grund på samtliga qvarnar förblifva.
Men derigenom skulle den orättvisa uppkomma, att, på det dessa qvarnar skulle kunna lindras, lika mycket skulle påläggas de andra.
Det synes således att den der ersättningen för uppgående qvarnräta har sina stora svårigheter, och då så är, torde väl vara rätt och nödvändigt att, innan man fattar definitivt beslut om dess upphörande, man på samma gång betraktar frågan om bevillmn, så att man icke måhända först fattar ett beslut, som sedermera icke låter sig realisera.
Jag är derföre af samma tanke som föregående talare, att denna fråga bör behandlas i sammansatt Statsoch Bevilln.- Utskt., och anhåller att propos. derom måtte af H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, till Ståndet framställas.
Bland de utgifter, som tillförene egt rum för att bereda inkomster åt Wadstena samt amiralitetskrigsmanshuskassorna, voro enligt äldre förordningar de så kallade af- och tillträdes-afgifterna vid rusthålls försäljning eller transporterande från en till annan, och hvilka afgifter erlades till statens uppbördsman, som redovisade dem direkte till kassorna.
Por några riksdagar tillbaka föreslogs att dessa af - 518 Den 26 Maj e. m. gifter skulle ingå till statsverket mot ersättning derifrån till kassorna.
Detta skedde, och för att de ifrågavarande afgifterne skulle komma statsverket till godo, så förvandlade man dem i Ch. Sigil, hvarmed köpe- och transportafhandlingar om rusthåll skulle beläggas utöfver det belopp, som i dylik Ch.
Sigil. för dylika handlingar förut var bestämdt; men huru länge varade detta?
Jo jemt till påföljande riksdag.
Sedan man väl fått saken under den form att utgiften från statsverket i st. f. rusthållen skulle utgå, förklarades det vara alldeles obilligt att rusthållen skulle belastas med sådan särskild stämpelafgift, och på detta sätt tog man bort den beskattning, som ålåg vissa hemman, och för hvilka äfven köpeskillingen i förh:de dertill var beräknad, och öfverflyttade den ersättning, som kassorna skulle hafva, på alla andra skattdragande medborgare.
Så har det tillgått med denna afgift; så äfven med flere andra, som varit anslagne till vissa ändamål.
Otvifvelaktigt skulle så äfven nu komma att gå med qvarnräntorna; man behöfver icke mer än förvandla dem till en bevillning, och vid nästa riksdag skulle man säga: är det rimligt att alla qvarnar skola så hårdt beskattas, när andra inrättningar, som väl gifva lika stor inkomst, som de ifrågav:de, icke betala mer än så och så hög bevillning; och på detta sätt skulle man befria qvarnar både de jure och de facto från de räntor, som de förut dragit och öfverflytta skyldigheten att ersätta dessa räntor på andra skattdragande medborgare, och skänka Hrr qvarnegare jemt så stort kapital som dessa räntor, förvandlade efter 5 eller 6 °/0, i verkligheten utgöra.
När detta blir hela vinsten af den förändring, man här föreslagit, så torde det vara klokast att låta räntorna qvarstå sådana de äro, så mycket heldre, som de icke förorsaka någon olägenhet i kronans räkenskaper.
De äro visserligen ganska tunga att draga för vederb:de qvarnegare, och det är så förh:det med alla afgifter, man skall betala, men man måste dock ihågkomma att dessa qvarnegare varit skyldiga utgifva nämnde räntor och att eftergiften af dem endast skulle innefatta en förmån, som komme att tillflyta nuv:de qvarnegare allena, enär desse nog veta, att sedan det lyckats dem att blifva qvitt beskattningen, som skulle sättas i stället, de äfven i förh:de derefter höja värdet af sina qvarnar vid fråga om köp rörande desamma.
På dessa grunder yrkar jag afslag å ifrågav:de Bet:de, och det så mycket heldre, som någon Propos. från K.
M:t i ämnet icke blifvit aflemnad, utan detta är ett påfund af >StatsUtsk:t, i likhet med många andra förslag, som kommit derifrån och som varit mycket liberala till ytan, men högst skadliga i sina följder.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels återremiss af Utlåt:t med föreläggande för StatsUtsk:t att gemensamt med Den 26 Maj e. m. 519 Bevilln.Utsk:t till behandling företaga det ifrågav:de ärendet, och dels afslag å Utlåfct; hvarefter H.
Exc. framställde propos. på återremiss af meranämnde Utlåt, med ofvanberörde föreläggande och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 23:dje dennes bovdlagde Meni.
N:o 110, ang:de aflöningens bestämmande för den hos KiksSt:n och Utsk:n anställda kansli- och vaktbetjening.
Utsk:ts första hemställan ang:de aflöningens belopp.
Då Utsk:t afgaf ifrågav:de förslag, begärdes från Exped Utsk:t uppgift dels på tjenstemännen derstädes, dels äfven den tid då de inträdde i tjenstgöring.
Jag tog mig friheten sjelf aflemna en promemoria, deri jag upptog icke allenast tjenstemännens antal, utan äfven hvad slags befattning hvarje af dem innehade, äfvensom det särskilda arfvodesbelopp, som Utsk:t hade ansett böra hvar och en af dem tillkomma, och hvilken promemoria i afs:de på beräkningen slutade med att en besparing af de i Exped.Utsk:ts Mern.
N:o 1 begärda anslag vore åstadkommen, uppgående till 3 rdr om dagen.
Men jag hemställde derjemte i denna promemoria, att StatsUtsk:t skulle täckas tillstyrka att den sålunda uppkomne besparingen, äfvensom hvad som vore besparadt af kanslist- och notariearfvodena från riksdagens början, skulle ställas till Utsk:ts disposition, för att användas vid den tid, då ökade göromål inom Utsk:t sådant fordrade.
Denna promemoria måtte icke hafva kommit till StatsUtsk:ts kännedom, emedan Utsk:t icke omförmält densamma, utan tillstyrker de arfvoden åt 1 sekreterare, 1 notarie, 1 föreståndare för tryckeri-afdelningen samt 13 kanslister, som efter förra vanligheten varit åt Exped.Utsk:t anvisade.
Jag skulle likväl
Iro, att den upplysning, jag i denna promemoria meddelade ang:de kansliets sammansättnig inom Exped.Utsk:t, verkligen var af beskaffenhet att den förtjenat StatsUtsk:ts uppmärksamhet, och det så mycket heldre, som ett alldeles särskildt förhide eger rum med Exped.Utsk:ts kansli emot i de öfrige kanslierne, nemi. att dettas kansli är indeladt i 2:ne särskilda afdelningar, hvaraf den ena har att göra med riksdagshandlingarnes tryckning, under det att den andra afdelningen har sig anförtrodd uppsättning och utskrifning af R.
St:s alla underd. skrifvelser och af riksdagsbeslutet.
Under sådana omständigheter, och då ofvannämnde promemoria visade, det åtskilliga befattningar inom Utsk:ts bägge kansliafdelniugar äro af den trägna beskaffenhet, att deras innehafvare äro berättigade till högre aflöning per dag, än den af ett vanligt kanslistarfvode, 520 I) o n 26 M a j <■. m tillåter jag mig göra det vördsamma förbehåll, att Utsk:t må vara berättigadt att hos Riksg Kont. få reqvirera de besparingar, som genom den förändrade organisationen af Utskrts kansli hafva blifvit beredde och hvarigenom jag vill förmoda, såsom jag i promemorian yttrade, att något slags tillskott i betalning för ökade göromål vid riksdagens slut icke skulle kunna ifrågakomma Frih.
Detta ärende ärberedt på riksg.afdelm och dä det förekom i StatsUtsk:ts plenum, nämndes icke om Hr Printzenskölds promemoria.
StatsTTtsk.t kunde naturligtvis icke taga i betraktande något annat än hvad som officielt kommit StatsTJtsk:t till godo.
Det är på grund af de från talmanskonferensen nu komne förslag som StatsUtsk:t uppgjorde det nu förevarande, men som Hr Printzensköld upplyst att genom detsamma icke skulle föranledas ökade utgifter i och för aflöningen, så anser jag icke hinder böra möta att detsamma bifalla.
Dessutom får jag fästa uppmärksamhet derpå, att det står här i slutet — — -—• ”ställde till TJtsk:ts förfogande att utgå i män af etc.”
Det synes mig genom detta tillägg, såsom verkligen" vore afsedt det som Hr Printzensköld omnämnde, så att något hinder bör icke möta för bifall till förslaget.
Jag får betyga SfatsTJtskds ordförande min tacksamhet för den tolkning, ban täckts gifva åt Utsk:ts Mern., hvilken tolkning jag icke kunnat mig tillåta, då jag derföre ej finner något stöd i de ordalag, Utsk:t begagnat.
Jag skall icke heller underlåta att, på ordförandens ord reqvirera de besparingar, som genom den vidtagne förändringen i XJtsk:s-kansliets organisation blifvit beredd, för att dermed gifva en lämplig vedergällning åt de TJtsk:ts tjenstemän, hvilka genom ökade arbeten deraf gjort sig förtjente.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den förev:de delen af Utlåfct, endast yrkats bifall till Utsk:ts förslag, dervid dock Hr Printzensköld ansett böra fästas det förbehåll, att Exped.- Utsk:t skulle ega för sig öppet att efter omständigheterna förfoga öfver de medel, som inom det till Utsk:ts kansli anslagna aflöningsbeloppet kunde komma att besparas.
Härefter framställdes propos. å bifall till
Utskds förslag utan något tillägg och besvarades med ja.
Den ‘29 Maj. 521 Sedan ett prot.utdrag ang:de det sist förchafde TJtlåt:det blifvit justeradt, åtskiljdes E. o. Ad. kl. 1 11 e. m.
Tisdagen den 29 Maj 1860.
Justerades tre prot.-utdrag för den 26:te dennes e. m.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis tili afgörande Lag.
Utsk:ts den 28:de sistl.
April och den 23:dje dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 25, i anledn. af väckta motioner om förändring i K. Förordn:n ang. handelsböcker och handelsräkningar den 4:de
Maj 1855. lista och 2:dra punkterne, deruti afstyrkes bifall till två inom BorgareStit af Hrr Björck och Eydin väckta motioner.
TJtskits hemställanden biföllos. 3:dje punkten, innehållande ett af IJtskit framstäldt författningsförslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Högv.
PresteSt:t uti prot.-utdrag N:o 269 inbjudit de öfriga BiksStin att förena sig uti ett af PresteStit vid den ifrågavarande punktens behandling fattadt beslut, hvilket prot.-utdrag nu torde få inför K. o. Ad. föredragas.
Sedan uppläsning af det anmäldta prot.-utdraget härefter egt rum, uppropades och yttrade Frih. Armfelt, Magnus:
Då det af PresteSfct fattade beslut, långt ifrån att förenkla saken, tvärtom skulle komplicera densamma, emedan derigenom hvarje handlande, i st. f. att nu en gång om året nödgas förrätta uppteckning af sitt debet och kredit, blefve tvungen att uppgöra och till indrifvande utskicka sina räkningar hvarje dag af året, får jag anhålla, det E. o. 522 Oeii 29 Maj Ad. ville, med afslag å den gjorda inbjudningen, bifalla hvad Utskt föreslagit.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef PresteS:ts inbjudning afslagen och Utskits förslag antaget.
Sedan E. o. Ad. nu antagit TJtsk:ts förslag, vågar jag anhålla, det E. o. Ad. ville besluta att inbju da Preste- o. BorgareSt:n att i detta E. o.
Ad:s beslut sig förena, så mycket heldre som frågan hos PresteSt:t afgjordes med endast 2 rösters majoritet.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Erih.
Armfelt hade föreslagit, att Preste- o. BorgareStrn skulle inbjudas att instämma uti E. o. Ad:s n}rss fattade beslut om godkännande af LagUtskts uti Betänk:t N:o 25 framlagda författningsförslag, och hemställde, huruvida Ståndet behagade härtill lemna bifall.
Besv. o. Ekon.TJtsk:ts den 28:de sistl.
April och den 23:dje dennes bordlagde Betänk.
N:o 77, i anledning af väckta motioner om inskränkande eller uppliäfvande af den allmogen i sju härader af Elfsborgs län samt städerne Borås och Ulricehamn beviljade särskilda handelsfrihet.
Cederström, Eudolf: Olägenheterna af gård farihandeln har man bemödat sig, att med de bjertaste färger utmåla, och jag fruktar, att man dervid gjort sig skyldig till betydlig öfverdrift.
Man måste betänka, att det område, som dessa personer genomresa, numera är ganska inskränkt, men jag tror deremot det nuvarande stadgandet vara af ganska stort och välgörande inflytande på den nyttiga industri, som i dessa trakter sedan långliga tider tillbaka utvecklat sig.
Ur dessa synpunkter anhåller jag, att E. o. Ad. ville afslå det nu föredragna Betänk:t.
Skulle det Höglofl.
St. se detta ärende på annat sätt, befarar jag af ett bifall till Betänkt skadliga påföljder för en ort, som förtjcnar omhuldas, och jag önskar i sådant fall endast få fritaga mig från att hafva dertill medverkat, eller att hafva underlåtit fästa uppmärksamheten å sakens vigt och beskaffenhet.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att endast afslag å förevarande Betänk, blifvit yrkadt, framställde H.
Exc. propos. om afslag å Betänkt, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja; med ani. hvaraf propos. å bifall till Betänkt framställdes, och Den 29 Maj.
523 då svaren nu utföllo med många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Föredrogs och bifölls Sammansatta Bevilln:s- samt Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk:ts den 2:dra och 23:dje dennes bordlagde Betänk.
N:o 7, i ani. af vackt motion om ändring i sättet att expediera den s. k. kyrkoposten.
Föredrogs ånyo Sammansatta Bevillms- samt Allm.
N:o 8, i ani. af väckt motion angående förändrad grund för uppskattning af bränvins värde vid partihandel.
På de skäl, Utsk:t anfört, anhåller jag om bifall till detta Betänk., dock med den af de mindre bränneriernas afskaffando föranledda ändring, att slutorden i 2:dra mom. måtte förändras från ”efter de vid de större brännerierna följda grunder” till ”efter de vid brännerierna för bestämmande af tillverkningsafgiftens belopp följda grunder.”
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef Utsk:ts förslag bifallet med den förändring, att slutorden i 2:dra mom. »efter de vid de större brännerierna följda grunder” utbyttes emot orden »efter de vid brännerierna för bestämmande af tillverkningsafgiftens belopp följda grunder.”
I händelse, — som jag tror vara för hållandet, — ett eller annat
Stånd skulle hafva bifallit Betänk:t oförändradt, hemställer jag, om icke B. o.
Ad. ville inbjuda det eller dem att i det nyss fattade beslutet instämma.
Besv. o. Ekon.TJtsk:ts den 9:de och 23:dje dennes bordlagde Betänk.
N:o 11, i ani. af väckta motioner om uphäfvande af straffarterna prygel och dagg samt om inrättandet, i stället derför, af straffklasser inom alla regementen m. m.
Adlersparre, Carl August, anförde skriftligen:
Enär jag inom detta BiksSt. varit den, hvilken väckt motionen om prygelsträffets borttagande ur våra krigslagar, 524 Den 29 M aj. torde det vara i sin ordning att jag nu äfven framträder, för att, så godt jag förmår, söka till vederläggning upptaga de väsendtligaste anmärkningar, berörde motion framkallat så inom som utom Riddarhuset.
Eget och betecknande är förhållandet att alla dessa mig delgifna anmärkningar blifvit uttalade af endera i tjenst befintliga eller ock afskedade militärer; jag bör likväl skynda att göra det tillägg, att äfven inom dessa tvenne klasser af aktade medborgare flertalet af dem jag vandt mig till, för att begära upplysningar, delat min åsigt.
Innan jag väckte motionen, talade jag i ämnet med åtskilliga af vårt lands skarpsinnigaste domare, och hvilka alla med en mun öfverensstämde deruti, att prygelstraffet borde utdömas, såsom till sin natur eller egenskap af förbättringsmedel fiendtligt till de rättsprinciper, som nu gjort och alltjemt fortfara att göra sig gällande.
Jag gör mig en särdeles heder af att särskildt anföra följande rader ur ett nyligen bekommet bref, skrifvet af en man, den der på vårt lagväsende utöfvat det största inflytande och inom lagskipningens gebit länge hos oss varit erkänd såsom en auktoritet af första ordningen.
”Det gjorde mig ■— skrifver han — en särdeles glädje, att i tidningarne få läsa Hr Grins motion vid Riksdagens början om prygelstraffets afskaffande.
Allt som kan sägas till skäl för sakens framgång har Hr Grin sagt på ett, efter mitt omdöme, klart och öfvertygande sätt; och när nu LagUtskit lagt sin tunga hand i den rätta sidans vågskål, borde det ej kunna betviflas, att denna sida skall behålla öfvervigten.
I sjelfva sin princip har saken längesedan blifvit erkänd, dels uti det förslag till förnyade krigsartiklar för arméen och flottorna, som var utarbetadt redan 1811 och som omtalas i K.
Brefvet af den 2 lista Mars samma år (Backmans lagsamling, 2:dra del. pag. 200), och dels genom hvad detta Bref innehåller om nationalbeväringen på Gotland, för hvars upprättande det utgjorde ett bestämdt vilkor, att manskapet ej skulle vara underkastadt några skymfande bestraffningar.
Bifallet härtill var en af de första åtgärder, med hvilka Carl Johan inträdde i riksstyrelsen, och om han sedermera ej tilltrodde sig att taga steget fullt ut, omgifven, som han var, af de gamla slentrianernas målsmän, kan det likväl ej nekas, att han städse sökte hos krigaren inplanta och göra gällande hederskänslan och vördnaden, icke för käppen, utan för lagarne.
Också var det han, som här i landet upplyfte krigarståndet från den råhet, det öfversitteri och det förakt för andra samhällsklasser, särdeles de lägre, som fordom, efter hvad gammalt folk ganska väl minnes, så stötande utmärkte detta stånd, till den punkt af bildning, af sann medborgerlighet och af aktning för allas rätt och menniskovärde, hvarpå det för närvarande" befinner sig.
Det skulle storligen förundra mig, om Svenska krigsbefälet i allmänhet ännu i dag funne sig värdigt att taga käppen till medhjelpare i discipli - Den 29 M aj. 525 nena, hos vårt folk visst icke svåra upprätthållande.
Sedan de grymma och afskyvärda bestraffningarne af spö och ris andeligen måst, efter en seg, femtioårig strid, falla för tidens åverkan och civilisationens framsteg; sedan den skymfliga, Guds hus vanhelgande, uppenbara kjukoplikten ej längre kunnat af dess anhängare värjas; och sedan äfven den förhatliga husagan i det närmaste försvunnit ur våra legostadgar, böra ej många dagar och kunna ej många år gå förbi, innan det för hvarje ädelt sinne vedervärdiga prygelstraffet också genom lag offentligen aflyses.
Snart har ett halft sekel förflutit sedan frågan derom först väcktes (1811).
De betänkligheter, som då tillbakahöllo en förståndig åtgärd, äro långt före detta utplånade hos hvarje klok menniska.”
När jag här afgaf den motion, hvarom nu är fråga, framkastade en värd ledamot ett påstående, som jag sedermera af andra hört flitigt upprepas, under förklaring, att det hade karakteren af ett axiom.
Detta påstående var följande: att «då man yrkar en förändring i det bestående, bör man äfven föreslå hvad som bör komma i det klandrades ställe.” Såsom sköld, för att mottaga det ät motionären i denna fras riktade hugget, anhåller jag att få återupprepa följande ord ur mitt anförande: ”då jag nu, liksom så mången annan, fördömer och utdömer prygelstraffet, sker det, emedan min rättskänsla ålägger mig denna handling och emedan jag anser straffet hederskränkande för den som dömes, och sårande för den som dömer, ehuru jag gerna erkänner min oförmåga att uppgifva ett lämpligare straff, öfverlemnande det arbetet åt våra rättslärde.”
Denna strof ur min motion intygar åtminstone, att jag ej tillhör dem, som anse sig pligtskyldiga att finna sig belåtna med allt, äfven det sämsta, så snart man ej känner sig utrustad att åvägabringa en af behofvet högeligen påkallad förändring af det, som är rådande, och att jag, i så fall, funnit det bättre att vädja till andras bepröfvade krafter än att förblifva helt och hållet passiv.
Dock låtom oss, Mine Hrr, se till huru med det ifrågavarande påståendet sig rätteligen förhåller, eller att man ej bör utmönstra något, förrän man har något bättre i beredskap att bjuda på.
Min öfvertygelse är, att, om denna åsigt underkastas en närmare analys, premisser och konklusion befinnas stå i ett mindre analogt förhållande till hvarandra, åtminstone för att döma af en mängd faktiska förhållanden.
Jag hemställer till en och hvar på detta rum, om det ej händt honom mer än en gång, att han funnit en sak sä bristfällig eller på sin plats så olämplig, ja rakt oanvändbar, att bruket af densamma verkat mera ondt än godt, och att han sålunda haft allt skäl i verlden att utmönstra det^otjenliga, änskönt han likväl kännt sig sjelf oförmögen eller ej ega behörig insigt och erfarenhet att sätta något ändamålsenligare i stället?
Om det ej händt honom, att han funnit antagna prin - 626 De ii 29 Maj. ciper, fastställda stadgar och författningar så ofullständiga och haltande, att de mera ledt ifrån än till det åsyftade målet och således gifvit honom full rätt att här påyrka en förändring, utan att derföre sjelf behöfva vara så qvalificerad, att kunna uppgifva huru denna förändring lämpligast borde ske?
Exempel, till stöd för hvad jag här yttrat, ligga nära till hands.
En husegare finner grunden, på hvilkens hans byggnad står, plötsligen försvagad, så att han har all anledning befara hu3ets fall.
Omtankan lör eget och andras väl uppmanar honom att rifva bostaden; men icke förutsätter denna skyldiga uppmärksamhet mot sig sjelf och det samhälle han tillhör, att han ej bör företaga rifningen förr än han ser sig istånd att med detsamma kunna förstärka grunden och på densamma uppföra ett nytt hus?
Utsträcker jag liknelsen och tilllämpar den på mera allmänna förhållanden, så se vi ju understundom kommunalstyrelsen i städerna döma ut hela husrader, hvarigenom icke blott, framkallas en skönare och friare utsigt, utan jemväl ett sundare klimat.