Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uplysningsvis må nämnas, att Jagtstadgan bestämmer 12 sk. b:ko såsom ersättning för ett skott.
För att afhjelpa detta missförhållande, som upstått geuom myntets förändrade värde, hafva särskilda orter träffat enskilda öfverenskommelse!' om utdelande af högre premier, lämpade efter nuvaride penningevärde; sålunda betalas t. ex. för en fäld varg 20 It.dr och för en räf 4 R:dr b:ko, ehuru stadgan endast bestämmer värdet af sex skott för en varg, eller 1 Kidr 24 sk., och ett skott för en räf, eller 12 sk. samma mynt.
Det skulle vara fördelaktigt, om dessa enskilda öfverenskommelser kunde, genom ett för hela
Diket gällande allmänt påbud, göras öfverflödiga.
Det vore alltid mest ändamålsenligt, om premierna utdelades till enahanda belopp öfver hela landet, äfvensom det vore billigt, att medlen uttaxerades efter samma grunder i alla delar af Diket, och i sammanhang med öfriga utskylder; härigenom undvekes all särskild omgång med upbörden och all orättvisa vid fördelningen deraf.
På grund af hvad här blifvit anfördt, vågar jag ödmjukast föreslå den förändring i nu gällande Jagtstadgas 3 Artis 2 §:
Att premier för fällda rofdjur bestämmas till Fern Eidr rimt för hvarje skott, efter den beräkning, som i 3 §:n af samma artikel finnes föreskrifven, och premier utbetalade för björn, varg, lo, filfras, räf, örn, uf och dufhök (Falco palumbarius).
I sam - Den 22 November. 321 I sammmanhang härmed torde 6 Art. 1 §:n af samma K.
Stadga undergå den förändring:
Att den der bestämda afgift till Jagtkassan, utgörande högst 2 sk. b:ko för hvarje helt mantal, förhöjes till så stort belopp, som i följd af de förökade premierna må blifva erforderligt.
Då de af mig föreslagna premier icke äro högre än hvad som redan en längre tid blifvit af enskilda kommuner betalta, så kan icke den förhöjda afgiften till Jagtkassan blifva mer betungande eller föranleda en högre beskattning, än som förut i sjelfva verket eger rum; medlen komma endast att utgå på annat sätt än tillförene, fördelningen blir mera rättvis oell upbörden enklare.
Om remiss af denna min motion till vederb.
Utsk. får jag vördsamt anhålla. 2:0.
Enl. K. M:s Nåd.
Jagtstadga af d. 13 April 1808, är i 1 Art. 3 §:n äfven haren bland de till lilla jagten hörande djur upräknad, men ej någon tid af året fridlyst, till följd hvaraf detta som födoämne nyttiga djur alla årstider förföljes; och dödas den med ungar tunga honan lika skoningslöst som hannen af den egennyttige jägaren.
Och då harjagten om våren, med till denna jagt hörande lösgående hundar, äfven är för skogsfogelns förökande till stor skada och oberäknelig förlust, vågar jag vördsammast föreslå:
Att haren blifver intagen bland det till lilla jagten hörande fridlysta vilda i ofvan åberopade § m. fl., och fridlyst från den 14 Mars till den 1 Juli, eller under samma tid som för gräsänder bestämdt är, samt att Jagstadgans 4 Art:s 5 § må undergå den förändring, att rapphönshund der intages i st. f. harhund.
Äfven vågar jag vördsamt föreslå:
Att då tjädertupp, under för densamma tillåten tid, nära nog är oåtkomlig i de delar af landet, der ej giller eller s. k. stockfällar få begagnas, tillåtelse må blifva gifven, att på spel skjuta tjädertupp efter den 1 Maj, vid hvilken tid man de flesta år kan taga för afgjordt, att hönorna äro be fruktade och redan ligga.
Denna min vördsamt föreslagna förändring af Jagtstadgan är jag öfvertygad om skulle blifva i och för tjäderfogelns förökande af stor nytta, då jag har flera exempel på, att hos de jägare, hvilka öfverträda Jagstadgans föreskrifter och om våren undanskjuta de gamla tjädertupparne, der ökas tjäderfogeln, då åter på de ställen, der den laglydige jägaren, enl.
Jagtstadgans bud, sparar tjädertuppen, der minskas tjäderfogeln, och träffas der oftare gallhöns och hönor med få ungar, hvilket med säkerhet icke kan tillskrifvas någon an nan orsak än den, att de gamla tupparne ej kunna af den laglydige jägaren undanskjutas.
Utsk. får jag vördsamt anhålla. I H. 21 322 Den 22 November, 3:0
I samma mån som landet upodlas och skogarne minskas, blir det äfven lättare för de med hvarje år tilltagande krypskyttarne att, tillsammans med rofdjuren, utrota det nyttiga vilda, som vårt land rikeligen kunde erbjuda, såvida ej lagarne skärpas, på samma gång, som okynnet och liknöjdheten för jagtens vårdande tilltager.
För att bevara det nyttiga vilda under den årstid det bör, enl. den Nåd.
Jagtstadgan och naturens ordning sparas, vågar jag vördsamt föreslå:
Att de i K. M:s Nåd.
Jagtstadga 5 Art.* 11 §.-n bestämda böter må bestämmas så, att den eller de, hvilka under förbuden tid döda, fånga eller köpa fridlyst vildt, må komma att erlägga de bestämda böterna för hvarje öfverträdelse och hvarje stycke fridlyst vildt, och ej, såsom nu är fallet, för hvarje gång åtal sker, det vildas antal må vara ett eller flera; och att hela plikten, enl. samma Art:s 24 §, må tillfalla åklagaren.
Om remiss af denna min vördsamma motion till vederb.
Utsk. får jag anhålla.
Dessa motioner remitterades till Allm.
Besv. o. Ekon.TJtsk. Hr Anrep, Gabriel, upläste följande motion:
Den välvilja, hvarmed den af mig utgifna Adelskalendern hittills i allmänhet blifvit emottagen — jag vågar kalla det välvilja, ty förutom att boken köpts och begagnats, har jag haft muntliga, likasom jag ännu har i behåll skriftliga bevis derpå — den välvilja, säger jag, min kalender hittills rönt, låter mig hoppas, att Höglofl.
Ståndet gunstbenäget afhör och bifaller följande motion.
Jag ämnar utgifva ett stort genealogiskt arbete öfver Sveriges R. o. Ad. under titel:
Svenska Adelns Ättartaflor.
Denna tanke har jag länge hyst; och var utgifvandet af Adelskalendern blott en förelöpare dertill.
Arbetet kommer att uptaga allt hvad de här å Riddarhuset befintliga genealogierna innehålla, med uteslutande likväl af vissa saker, som böra förbigås.
Det ligger mycket af såväl allmänt historiskt, som enskildt rättsligt intresse begrafvet i nämnde luntor; hvarförutom det väl skulle vara roligt nog för en stor del af Svenska Adeln att kunna uträkna sin härkomst på fädernes möderne eller mödernes fäderne, i alla möjliga riktningar, från gamla svenskhistoriska personer, sådana som t. ex. Ivar Widfamne, BlotSven, Folke Filbyter, Sanct Brita m. fl.
Visserligen finnes redan nu tillfälle dertill, eller tillfälle att forska i historiskt eller rättsligt hänseende; men huru många hafva eller gifva sig ens tid, att genomleta de tusentals skrifna tabellerna, hvaremot dessas innehåll, inrymdt i tre å fyra tryckta volymer, beqvämt kunde genomgås och alltid vore tillhands i ens bibliothek.
Det nu blott på ett enda ställe samlade, ronde Adelns historia och slägtförhållanden, blefve spridt i hundratals exemplar, så att, om genom en eller annan olyckshändelse —• det var för icke så många år sedan tillbud dertill, nemi. då det brann i lagerkällaren härunder — de skrifna genealogierna skulle
Den 22 November. 323 gå förlorade, det vore lätt att äter få dem uprättade, hvilket eljest skulle bli ganska svårt, om icke alldeles omöjligt.
Stamtaflorna skulle tryckas i bok- och icke i tabellform, emedan det sednare blefve alltför dyrt och dessutom ohandterligt till formatet.
I st. f. tabellernas klammer, skulle de olika generationerna utmärkas genom bokstäfver, satta näst före personernas namn.
I de ätter, hvilka sedan urminnes tider varit Svensk Adel, skulle alla personer, som funnits, uptagas; i de öfriga blott stamfäderna i rätt nedstigande led till den, som blifvit adlad eller introducerad, och derefter alla hans deseendenter, så manliga som qvinliga.
Arbetet skulle utkomma i häften om 64 sidor, ett i hvarje månad; bokens format blifva s. k. royal-octav; trycket petitstil i två spalter på hvarje sida; med andra ord: det typografiska lika med den nyligen utkomna »Dalins Ordbok öfver Svenska språket».
Uplagans storlek skulle bli 1,000 ex., och priset på hvarje häfte 1 It:dr 12 sk. r:gs, hvilket, jemfördt med annat tryck, är det vanliga bokpriset.
Enl. ett af Boktryckaren Beckman, hvilken tryckt Adelskalendern, upgjordt och motionen bifogadt kostnadsförslag (Litt. A.), går tryckningen m. m. för hvarje häfte till högst 375 It:clr r:gs, hvilket gör pr år 4,500 R:dr.
Då dertill räknas författarearfvodet, beräknadt efter 150
R:dr pr månad eller häfte, 1,800 R:dr, så bli utgifterna för året 6,300 R:dr, allt r:gs.
Inkomsterna deremot äro lågt uptagna eller till blott 9,000 It:dr r:gs årligen, eller efter en försäljning af endast 800 ex., med det vanliga 25 proc:s afdrag för distribueringen af boken.
Återstår således en behållning af 2,700 It:dr på år, hvarifrån dock de 7 00 R:drna böra afräknas till förlagsränta (400 R:dr) och till ännu ett arfvode, som här nedan särskildt skall nämnas, således behållen vinst af 2,000
R:dr årligen, medan boken utkommer.
Af ofvanstående kalkyl, hvilken för lättare öfversigt^ skull blifvit utförd, på en särskild, motionen åtföljande bilaga (Litt. B.), synes, att, till arbetets utgifvande i tryck, fordras ett årligt förlagskapital af 6,300 lt:dr r:gs — en summa, hvilken jag icke sjelf kan åstadkomma.
Det är derföre min anhållan, att Högloft.
Ståndet täcktes bifalla, del Riddarh.Kassan finge blifva min förlagsmanf emot det att jag till nämnde kassa afstfir hälften af vinsten, här ofvan beräknad till 2,000 R:dr r:gs årligen.
Dessutom skulle, såsom en säkerhet för mitt fullgörande af arbetet, den andra hälften, eller min andel af vinsten, få hos kassan utan ränta innestå, så att hälften deraf icke betalades mig förr, än sista häftet utkommit, och andra hälften ett år derefter, om hvilket allt jag skulle med t. ex. Riddarh.Direktm afsluta ordentligt och nogare än här specifieradt kontrakt Högloft.
Ståndet torde häraf inse, att det icke blir någon förlust för Riddarh.Kassan att vara min förlagsman, utan tvärtom vinst, äfven om man skulle nedsätta den beräknade åtgången af boken med ännu 100 ex.; äfvensom att detta mitt litterära företag är helt olika många andra dylika, som oftast sluta med att vederbörande inlöser ett större eller mindre antal ex. af uplagan, att se - 324 Den 22 November. dermera ligga i vägen och slutligen förmultna bland dam och sopor.
Jag kunde väl kanske få en enskilt förläggare; men då ginge vinsten — ty vinst skall det ovillkorligt bli, helst arbetet utminuteras i små delar och dess köpande icke blifver så på en gång kännbart — då ginge, som sagdt, vinsten, hvilken den enskilde förläggaren stoppade i egen ficka, förlorad för mig och Biddarh.- kassan.
En annan fördel af förslaget är, att om boken utkommer under Riddarh.Direkt:ns eller någon Riddarh.Tjenstemans öfverinseende, hvad sjelfva dess ordentliga utgifvande beträffar, så hade subscribenterna, hvilka säkert till största delen komme att utgöras af Adel, säkerhet för arbetets oafbrutna och mänadtliga utkommande; ty det berodde då icke på en enskild förläggares nyck eller möjligen inträffade död o. s. v. Jag nämnde härofvan om ett särskildt arfvode, som årligen borde utgå af den gemensamma behållningen.
Det vore ett arfvode af 300
R:dr r:gs, som skulle utbetalas till den Riddarhusets tjensteman, som erbjöde sig eller af Riddarh.Direktm finge sig updraget att sköta företagets, så att säga, ekonomi, eller att utbetala och inkassera penningar derför etc.
Slutligen bör jag nämna, att jag önskade ju förr desto heldre,- eller redan med snart instundande nya år, få börja med det vidlyftiga arbetet.
Dess omfång är svårt att på förhand bestämma; men torde det blifva omkring 3 6 häften, eller med dess utgifvande draga ut i tre år.
I hopp, att det icke nu må sägas, såsom det sades när jag började med utarbetandet af Adelskalendern, att jag tagit mig vatten öfver hufvudet, anhåller jag om remiss af min motion, jemte bilagor, till Riddarh.Utsk.
Litt. A.) Kostnadsförslag å en uplaga af 1,000 ex. lika stil, tryck, papper, och format, som det hos mig tryckta arbetet:
Ordbok öfver Svenska språket af A. F. Dalin.
För eli häfte om 64 sidor:
Sättning och tryckning af Texten jemte papper . 320 å 330 R:dr d:o d:o Omslag » . 18 å 20 » Häftningskostnad 22 å 25 » R:dr r:mt 300 å 375 Stockholm d. 20 Nov. 1850.
J- Beckman.
Litt. B.) Kalkyl öfver utgifvandet af »Svenska Adelns Attetaflor» (utgifterna och inkomsterna beräknade pr år) Försäljning af 700 ex. med 25 proc. afdrag . . . 7,875 R.-dr.
Den 22 Nov®mber. 325 Tryckningskostnad m. m., enl.
Hr Beckmans förslag, utgör:de pr år 4,500.
Arfvode till Utgifvaren, efter 150R:drprår 1,800.
Arfvode till en Riddarhusets tjensteman . 300.
Förlagsränta, ä 6 proc. å 6,300 R:dr, upta gen till .400.
Behållning pr år 875 7 875 R:dr.
Försäljning af 800 ex. med 25 proc. afdrag . . . 9,000 » Omkostnad m. m., se ofvanstående . . . 7,000.
Behållning 2,000 9,000 » Försäljning af 900 ex. med 25 proc. afdrag . . . 10,125 » Omkostnad m. m 7,000.
Behållning 3.125 10,135 » Stockholm d. 22 Nov. 1856.
Gabriel Anrep.
Hr Fåhraeus, Olof Imanuel, upläste en så lydande motion :
Af de på sednaste tid vidtagna allmänna anstalter är väl knappt någon mera omfattande och af större inflytande på fäderneslandets framtid, än de, som afsett den allmänna folkupfostran.
Genom 1842 års stadga om folkundervisningen är ett steg i denna riktning taget, som i Rikets häfder skall utgöra en utmärkelse för tidehvarfvet.
Svenska folkbildningens bana är derigenom så röjd, att en återgång icke kan tänkas såsom möjlig.
Men nya inrättningar sakna erfarenhetens grund, — och en erfarenhet, som först efteråt samlas, uppenbarar ofta brister, som icke lätt kunnat förutses, men som påkalla sorgfällig upmärksamhet och skyndsamma botemedel, för att icke äfventyra gagnet af det hela.
— Sådane brister hafva ock uppenbarat sig vid utöfuingen af den genom förrberörda författning ordnade folkundervisning.
En hvar, som något undersökt förhållanderna, har lätteligen varseblifvit de flerfnldiga hinder och olägenheter, som försvårat folkskolans verksamhet, och som måste undanrödjas, för att göra denna mäktig att fylla sin bestämmelse.
Jag vill härvid blott häntyda på missförhållandet emellan lärares och lärjungars antal, och framför allt på de lokala missförhållanden, som för en stor del af det upväxande slägtet göra den afsedda undervisningen oåtkomlig.
Behofvet att afhjelpa dessa brister skulle måhända ännu någon tid hafva undgått en allmännare upmärksamhet, om icke en enskild medborgare, som gjort det till sin lefnads upgift att verka för Svenska folkbildningens fullkomnande, genom skrifter och enskild undervisning lagt det bristfälliga i dagen och anvisat de mest praktiska medel för ändamålets fullständigare ernående.
Det är, som vi alla veta, en af detta Stånds medlemmar, Gr.
Thorsten Itudenskjöld, hvars ädla, menniskovänliga verksamhet vi till största del hafva att tacka för att folkskolefrågan vunnit dess närvar:de utveckling.
Förbigående hans äldre afhandlingar i ämnet, hänvisar jag härvid blott till den af honom nyligen förfat - 326 Den 22 November, tade skrift om »Svenska folkskolornas praktiska ordnande», som blifvit, enl.
Konungens förordnande, på allmän bekostnad af trycket utgifven och till församlingarne spridd, — en skrift, som, fri från alla öfverdrifter, visar, huru med den största besparing och genom de enklaste, åtkomligaste medel ändamålet kan erforderligen vinnas.
Det synes mig högligen önskvärdt, att fäderneslandet fortfarande må hafva att påräkna Gr.
Rudenskjölds verksamhet för denna vigtiga samhällsfråga och helst på ett sätt, hvarigenom hans varma nit och sansade åsigter kunde lefvande fortplantas till en yngre generation.
Jag föreställer mig, att detta mål på ett lämpligt sätt kunde ernås genom anvisande åt honom af ett arfvode för ledningen af ett mönsterseminarium, hvarest enskilde, som vilja egna sig åt folkskolelärare-kallet, kunde på egen bekostnad, eller genom vederb:de kommuners föranstaltande, ellet med stipendii-understöd af dertill anslagne allmänna medel, genomgå föreskrifven kurs.
Men jemte detta ändamål i det allmännas intresse har denna min framställning äfven ett annat syfte.
Rudenskjölds förtjenster om folkundervisningen hafva visserligen i så måtto vunnit R.
St:rs erkännande, att anslag af allmänna medel blifvit för honom anvisadt, i ändamål att genom resor i landet söka sprida kännedom i ämnet samt tillhandagå med råd och uplysningar i afseende på undervisningens praktiska utförande; men detta anslag, som är gifvet endast för tiden af gällande Statsreglering, utgör en kostnadsersättning, ej någon belöning.
Rudenskjölds ansträngande, sjelfupoffrande verksamhet för ett stort fosterländskt mål synes dock gifva den giltigaste anledn. till någon gärd af erkänsla från samhällets sida.
I anseende till Grefvens framskridna ålder, kan den tid icke vara mycket af lägsen, då han ej mera förmår att tjena det allmänna.
Utan gensägelse vore det en Staten värdig handling att betrygga en så nyttig medborgares ålderdom, sedan hans krafter blifvit brutna.
På grund af det anförda får jag vördsamt föreslå: a) Att ett årligt arfvode af 3,000 R:dr r:mt måtte, sedan förrberörde resekostnadsanslag med innevar:de år uphört, åt Gr. Thorsten Rudenskjöld anvisas, under förbindelse för honom att å någon lämplig ort i mellersta delen af Riket anlägga ett seminarium för folkskolelärare, hvarest elever, som af ve derb:de kommuner dertill anmälas, kunna bildas till erforderlig skicklighet att ordna och leda folkundervisning efter de åsigter, som i Gr.
Rudenskjölds afhandling om Svenska folkskolornas praktiska ordnande äro framställde. ^ b) Att Gr.
Rudenskjöld må förklaras berättigad att, så snart han genom sjuklighet blifvit oförmögen att med berörde befattning fortfara, eller i hvarje fall efter upnådd ålder af 65 år, i st. f. sagde arfvode, från allmänna IndragningsStaten upbära 2/3 af dettas belopp, eller 2,000 R:dr r:mt årligen såsom pension för sin öfriga lifstid.
Den 22 November. 327 Hr von Heland, Isak Fredr., upläste följande motion:
Då Elektriska Telegrafen nu 3:ne år varit i gång i Sverige, så torde hvar och en redan hunnit inhemta, att förtroende till innehållet af telegrafdepescher samt deras snabba expedierande äro de vilkor, hvarförutan denna inrättning ieke kan upfylla allmänhetens billiga fordringar.
Då telegrafdepescher vexlas emellan enskilte personer, så eger emottagaren rätt att efter eget godtfinnande upskatta värdet af depeschens innehåll, men så är ej förhållandet då vigtiga värf inför lagen eller myndigheter på grund af telegrafdepescher skola utföras.
Ett par exempel må tillåtas att anföra; En myndighet telegraferar till en annan, att låta göra husvisitation hos någon misstänkt person, eller gripa en rymmare; detta verkställes, men den misstänkte befinnes sedan vara oskyldig, ■och den verkställande stannar sannolikt i första rummet i personligt ansvar för sin åtgärd, emedan han ej hade några skriftliga ordres, utan endast en telegrafdepesch att förevisa.
En person är stadd på resa till en vigtig förrättning, som skall försiggå på viss dag och timma; tillfälliga hinder vålla dock resans fördröjande, så att den resande till bestämd tid ej kan hinna fram.
Genom närmaste telegraf updrar han åt någon af sina bekanta att i hans ställe vara närvande vid förrättningen, men den telegraffullmakt, som vid den bestämda tiden förevisas, godkännes icke; myndigheten får ej godkänna en fullmakt, som ej af utgifvaren är personligen undertecknad.
I båda dessa fall har afsändaren vid inlemnandet af sin skrift bestyrkt sin indentitet och låtit collationera depeschen samt derom underrättat emottagaren; men som ingen lag stadgar hvad värde en sådan telegrafdepesch eger, hafva, till stor skada både för samhället och den enskilte, de gifna updragen ej blifvit utförda.
På grund häraf vågar jag väcka följande motion:
Att lagUtsk. måtte till R■
St inkomma med förslag till en lag, sorn stadgar: alt då lelegrafdepescher, enl. 19 och 23 af nu gällande Telegraf Reglemente, äro försedde med erforderliga kontroller, skola de i vissa fall vara gällande, som om de vore skrifteligen afgifne.
De åberopade §§ lyda som föijer: § 19.
Afsändare af depesch är förbunden att, om telegraf-tjensteman så fordrar, styrka sin indentitet medelst företeende af: antingen pass, betyg från Polis eller annan offentlig Embetsmyndighet, eller ock skriftligt eller muntligt intyg från känd person.
Fordrar afsändare att, från afgångsstationen, erhålla inty'g om känd eller behörigen styrkt indentitet, varder sådant i depeschen tecknadt med: »afsändarens indentitet bestyrkt», och jemte densamma aftelegraferadt.
Dock ikläder sig Telegrafverket icke något ansvar i berörda afseende. 328 Den 22 November. § 23.
Till rättelse af möjliga misstag vid telegraferingen eger derföre afsändare att begära coltationering, d. v. s. återtelegrafering af depesch från emottagningsstationen.
Till vinnande af sådan kontroll tecknas under depeschen: »collationeras».
Äfven mottagare af depesch kan fordra collationering.
Chiffrerad statsdepesch skall alltid collationeras.
Många exempel hafva gifvits på rymmares fasttagande genom telegraf, så väl i vårt land, som i andra länder; men huruvida de varit fullt lagenliga, är icke bekant; emellertid har man hört, att i Amerika bröllop blifvit firade, der bruden varit i den ena stationen och brudgummen i den andra, samt vigseln skett per telegraf.
Om remiss till LagUtsk. af denna min vördsamma motion får jag ödmjukast anhålla.
Rem itterades till LagUtsk.
Hjerta, Fredr Philip, upläste följande motion: Vid sist.l. Riksdag behagade StatsUtsk. på min och fleres hemställan föreslå för R.
St. anvisandet af ett belopp utaf 800 R:dr b:ko årligen, att under åren 1855, 56 och 57, i mån af behof utaf Riksg.kont. utgå, för bestridandet af kostnaden för de resor Hr Gr. Thorsten Rudenskiöld komme att företaga, i ändamål att inom vissa Socknar i Riket, på deras reqvisition, biträda vid ordnandet af folkskoleväsendet, efter den af honom utarbetade folkundervisningsplan; och blef detta StatsUtsk:s förslag af R.
St. enhälligt godkändt.
Till följd häraf har Hr Gr.
Rudensköld i och för sagde ändamål varit kallad från många flera håll än han haft tillfälle och kunnat medhinna att besöka; hvilket melan allt annat vittnar om det allmänt insedda behofvet af att, om dessa skolor i någon mån skola upfylla sitt ändamål, de, på de flesta ställen i vårt glest bebodda land, måste ordnas efter omnämnde method.
Då nu sådant bevisligen bäst sker genom Hr Gr.
Rudenskjölds personliga biträde härvid, men förstnämnde anslag ej är anvisadt för längre tid än t. o. m. år 1857, så torde jag härmedelst få hemställa, att anslag för samma ändamål, ehuru på grund af numera inträdda förhållanden förhöjdt till 1,000 R:dr b:ko, eller 1,500 R:dr r:mt, måtte för den tid, som Statsregleringen vid innevar.-de Riksdag omfattar, anvisas att af Riksg.Kont., på samma sätt som vid sista Riksdagen bestämdes, fortfarande utgå; hvilken min motion jag får anhålla varder till StatsUtsk. remitterad.
Remitterades till LagUtsk.
Gr. Posse, Arvid, upläste 2:ne motioner af följande innehåll : 1:0.
Under äldre förhållanden var det utan tvifvel nödigt, att R.
St:rs Bank upträdde såsom LåneBank, äfvensom att vid bedrif - Den 22 November. 329 vande af dess lånerörelse all omsorgsfull försigtighet iakttogs, hvaremot numera, sedan enskilda kreditföreningar af alla slag uptaga och fördela landets kapitaler, och allmänheten i transaktioner med dessa vunnit erfarenhet, att småaktigt reglementerande samt deraf följande besvär och obehag icke ovilkorligen erfordras, det med skäl kan betviflas, att RiksBanken fortfarande bör bedrifva en allt för långt utsträckt lånerörelse.
St:r, sannolikt på grund af denna åsigt, vid sednast förflutne Riksdag beslutat, dels att lån mot pant af guld och silfver icke vidare få meddelas, dels ock att fonden för utlåning med omsättningsrätt skall successive minskas, samt deraf synes framgå erkännandet af den grundsats, att RiksBanken, hvars hufvudsakliga ändamål är penningevärdets uprätthållande, bör småningom befrias från alla för en RealisationsBank främmande lånerörelser, så vågar jag med hopp om framgång härmed föreslå: 1:0 Att Bankens Landfastigliets-lånefond, upgående till 5,650,000, må, i mån som den inflyter, i form af kreditiv och mot fyra proc. ränta på de nuvande och blif vande HypotheksFöreningarne fördelas, i förhållande till Bevillnings-taxeringsvärdet af det landfastighetsområde, Föreningen omfattar, mot det, att hvarje Förening, som erhåller sådant kreditiv, tillförbinder sig att nedsätta minimum af sina utlåningar till Ett Tusen R:dr r:mt. 2:o
Att för de erhållna kreditiven hvarje HypotheksFörening skall aflemna säkerhet, som af R.