Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N;0 29- 30» 226 Den 8 Maj. summa medtagen, emedan derå återstå, en. ligt uppgift i det tryckta Bolags-samman' komst-protocollet för den i5 Mars detta år, 1,SS4j720 R:dr B.co, och med dessa tillgångar kan m/cket uträttas, om de på detta sätt användas.
Också begriper jag ej annat, än att den återstående subscriptions-summan först bort annammas, såsom hörande till de lofvade biträden, innan man fordrar något nytt af det Allmänna, utöfver hvad å den sidan blifvit utlofvadt.
Men om man ock. nu skulle vilja och kunna bifalla det be* gärda biträdet af det Allmänna, så, enär man inom fem års lörlopp sedan arbetet börjades, linner en så betydlig misscalcul i kostnads-förslaget af Directionen, att ehuru af några och femtio slussar ej mer än en enda är till fullo och 2 andra till största delen färdige, samt gräfning och sprängning blott till en tredjedel fullbordad, man lik* väl redan linner sig behöfva 3 \ gång till så stort biträde från det Allmänna, som det man först önskade och lick, och det oaktadt man äfven lick 3 gånger sä stor privat subscription, som man påräknade behöfvas, tror jag med säkerhet kunna ana, att Riksens Höglofl.
Ständer, vid deras nästa sammankomst, skola i enahanda väg mycket säkert afCanalDirectionen åter uppvaktas; ty hvem garanterar, att man ej då, som nu, misscalculerat sig, så väl som förra gången.
Det torde väl ej gillas af alla, hvad jag nu välment yttrat inig, för att bestrida vi* Den 8 Maj. dare tillskott af det Allmänna till Canal* arbetet, och i synnerhet att i sådan afsigt fabricera nya Sedlar: någon torde väl ock föreställa sig, att, om jag sjelf vore Actieagare och Directeur för CanalBoIaget eller dess Discont, eller ock bada delarna, samt derjemte ägde tillfälle att i handelsväg kun. na årligen förtjena något betydligt i provision för de varor Verket genom min för. sorg kunde erhålla, så skulle jag sjunga ur annan ton.
Härpå skulle jag väl tryggt svara
Nej, ty det strider mot mina principer; men utan att göra mig till ett helgon, skulle jag önska alla tänkte lika med mig i detta fall.
Om jag med detta långa Memorial tröt. tadt Eders Excellence samt Höglofl.
Ridder. skåpet och Adeln, så väl i afseende på möjligtvis alltför liten kännedom af detta i vårt fattiga land entamerade Herculiska företag, och dertill ett förfärligt afbrott i vältalighet samt vackra, tröstande och lifgifvande Ord och Meningar, jemfördt emot de stora talen, får jag ändå vara nöjd med min lott, enär mina tankar i detta ämne till Protocollet bli förvarade; men ännu nöjdare skall jag bli, om, i fall af så vidsträckt be. gifvande åt Götha Canal-Verket, som nu sökes, Riksens Höglofl.
Ständer ej framdeles finna de olägenheter, för hvilka jag högligen fruktar, af syn för sagen.
Till det Utskott, som kommer att e - 828 Den g Maj. mottaga CanalBolagets Framställande, med dertill hörande projecter, får jag vördsammast anhålla mina här i ödmjukhet anförda tankar måtte få blifva följaktiga.
Herr af Uhr, Carl David, uppläste följande :
Utan fördom och egenkärlek för de satser jag yttrat uti Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Plena, den 20 Mars och 4 April, har jag med noga uppmärksamhet genomläst Grosshandlaren Herr CommerceRådet
San tes. sons anförande af den i3 April.
Jag har deruti funnit ett ifrigt försvar, särdeles i afseende på Götheborg, mot de tvifvel jag yttrat om allmänna fördelarna af en oinskränkt Nederlags- och Transito-handel i Sverigej men jag har ej tillika i detta försvar kunnat upptäcka sådana grundliga skäl, som bordt ändra min förra rena och oveldiga öfvertygelse.
Herr CommerceRådet
Santessons nyssnämnda anförande skulle således så mycket mindre föranleda något gensvar å min sida till stod för hvad jag redan yttrat i samma ämne, som en fortsatt och ihärdig växling oss emellan af Memorialer deröfver skulle gifva anledning att misstänka oss båda att Den 8 Maj. fästa något oss emellan stridigt enskild' interesse vid frågans afgörande.
Så förhåller det sig likväl icke, hvarken i afseende på mig, hvars yrke icke har mindsta gemens! med Nederlags- och Transito-rörelsen , ej heller på CommerceRådet Herr Sant s- >n, som sjelf förklarat, att han yttrat sig
Så mycket mera ove.ldigt och mindre egennyttigt, som han flera är mer och mer dragit sig ifrån handel, samt öfver förevarande iämne icke talat för Götheborgs enskildta Sak, utan för Fäderneslandets, Häraf, samt af de flera betygelser i samma ändamål, som Herr CommerceRådets anförande innehåller, följer tydligen, att frågan om Nederlags- och Transito-rörelsen, både i allmänhet och särdeles i Götheborg, är lika främmande för hans och för mitt enskildta intresse.
Således förena sig äfven vid denna fråga bägges vårt Riksdagsmannanit för det Allmänna, utan någon företrädesömhet för en viss Stad eller Landsort, fast. än vi mycket skilje oss i vårt sätt att betrakta både sjelfva frågan och följderna för det Allmänna af densammas afgörande.
Men då Rikets Höglofl.
Ständer anförtrott åt Besvärs- och Oeconomie-Utskottet att utreda detta vigtiga ämne och föreslå beslut deröfver, anser jag likväl nödigt att anmärka vissa framställningar i Herr CommerceRådet Santessons anförande till Vällofl. BorgareStåndets Protocoll af den 13 April, hvilka möjligen kunna leda till irring vid bedömmandet af sjelfva hufvudsakliga frågan, som J 330 Den 8 Maj, fordrar att på redigt och grundligt sätt betraktas.
Det torde finnas mera myndigt än rätt bedömdt, att mina yttranden visat ett alldeles origtigt begrepp om Nederlags- och 1'r ansi t o-han. del, samt att jag förblandat de samma med 1mport-handel.
Mina ofvanförmälte
Dictamina gifva icke en gång ringaste anledning till ett sådant omdöme.
Deremot är det obestridligt, att sjelfva naturen af Nederlags» bandel gör den samma till stor del till Import-handel, och att
Transito-rörelsen kats genom missbruk äfven få beskaffenhet af Import-handel.
Vid nogare Åsigt af Saken torde således finnas, att beviset för det före» gifvande, att Nederlags- och Transito-handel iiro så vidt åtskilde från Import-handel, som ivaline canirasta möjligen kunna vara det, grundar sig på ingen ting annat, än en tom och förvillande uppställning af termer , icke på ett enda verkligt skäl.
Herr CommerceRådets anförande begynner med detta misstag om hufvudgrunden för mitt omdöme, och på samma misstag stöder sig allt hvad han anfört i afsigt att vederlägga mig.
Den sanning kan icke bestridas, att Tull-crediten, som åtföljer Nederlagsfrihet för tullbara varor, högligen uppmuntrat tillökad importering af sådana, och följaktligen på ett alltför verksamt sätt bidragit till missförhållandet emellan Rikets Import- och Export-handel, hvarifrån den för Riket i allmänhet tryckande VäxelCoursen och vårt inhemska mynts dermed för* Den 8 Maj. 8 31 enade fall i värde hufvudsakligast härleda sig.
Denna sanning är en bland hufvudgrunderna för mitt omdöme och kan icke misskännas, så framt den icke obetänksamt eller med flit framställes i en alldeles vanställd form.
Min kunnighet om de för Nederlags-friheten vidtagne och gällande författningar är visserligen mindre fullkomlig; men icke har Herr ommerceRädet af mina yttranden funnit någon skälig anledning att tillvita mig för sådant.
Afven det omständliga Utdrag, som Herr CommerceRådets anförande innefattar, af allmänt utfärdade föreskrifter i detta ämne, kan icke öfvertyga någon, att NederlagsFörfattningarne, mera än lagar och författningar i allmänhet, förmå utestänga möjligheten af förbrytelser.
— För mig blir en sådan öfvertygelse så mycket svårare att vinna, som jag har grundade skäl att frukta, det tillsynen om Nederlags-varornas in- och utförande i Magazinerna, äfven för reexportation, icke alltid varit så verkligen nog. grann och säker, som Herr CommerceRådet beskrifver densamma uti Götheborg.
Jag har nyligen med tillförlitlig visshet inhämtat, att till införsel i Riket förbudna och lill Nederlag anmälta varor blifvit qvarliggande, icke i något af de för otullbart gods in• rättade särskildta oc.h fullgoda Maga iner tätt invid 'Tullkammaren i Götheborg, utan i sjelfva Tullkammarens öppna och allmänt tillgängliga Vaktrum, samt slutligen derifrån bortstulna 23? lien g
Maj. och utmånglade.
Härtill kommer, att, vid anställd Rättegång öfver denna stöld, en af SjötullsKammarens
Vaktmästare hlifvit besvärad med sa svåra anledningar att hafva begått samma stöld , att Domaren funnit vådligt tillåta honom VärjemålsEd, utan lemnat målet till framtiden.
Allt detta visar ytterligare, att NederlagsFörfattningarne ej förmå afhålla missbruk, och ej en gång grofva förbrytelser, vid Nederlags frihetens begagnande.
Beloppet af varans värde eller myckenhet kan hvarken öka eller mindska vigten af bevisningen i detta ämne, äfvensom icke endast antalet af verkställda con. fi stationer kan bevisa beloppet af verkställda underslef.
Herr CommerceRådefs försök att bevisa, det Nederlagsvägen för Lurendrägare både är den svåraste och kan mindst af alla begagnas, har icke en gång beskaffenheten af en rätt demonstration ex absurdo.
Han åsidosätter alldeles jemförelsen emellan den beqväma och säkra utvägen att utlasta otullbara varor, när de anmälas till Nederlag, och den ganska vådliga, att directe inför-, skaffa dem genom Smyghandel på kusterna.
Han åsidosätter alldeles att betrakta beqvämligheten att sedan, under föregifvande af reexportation, insmyga sådana från Nederlaget lyftade varor på de platser, som dertill af Lurendrägaren blifvit utsedde, och der tillräckliga försigtighetsmått blifvit till sådant ändamål förberedda.
De så kallade Den 8 Maj. 233 Certificater om verkställd reexportation äro dels icke allmänt påbudna i våra Nederlagshamnar, dels befundna så opålitliga, att de sällan uppfylla ändamålet.
Afven för sådana Nederlagsvaror, som äro till införsel i Riket tillåtna, öppnar Nederlagsfriheten lika utväg till Tullförsnillning; men just för de otillåtnas insmygande lemnar Nederiags-friheten, på ofvannämnde sätt, de mindst farliga och mest sällan upptäckta utvägar för Lurendrä-' garen, och äfven just derigenom bör förklaras det af Herr CommerceRådet Santesson uppgifna, men obestyrkta förhållande, att antalet af skedda confiscationer pä Nederlagsvaror icke utgör en af hundrade, mot antalet af dem so 111 blifvit gjorda ä direct insmygdt gods.
Jag kan omöjligen inse, det något slags bevis för Nederlags-handelns allmänna nytta, eller emot dess bidragande att öka Importmängden af utländska öfverflödsvaror i Riket, kan hämtas af Herr CommerceRådets yttran, att under åren 1811 och 1812 en lang-' varig epoque gafs, dä verkliga Colonier, anlagde i våra Skärgårdar under fendtliga Canoners skygd, med förbigående af Svenska både Nederlags- och Förtullnings-Rätten , öfverförde Landet med sa tullbara som otullbara varor, till en oberäknelig mängd.
Jag har aldrig kunnat tala om Nederlags-handelns följder för Riket på den tid, då våra Nederlag blifvit alldeles obeböfliga och obrukbara, det vill säga, då de voro att betrakta såsom icke existerande.
Jag kan ej heller föreställa mig, att Herr 234 Den 8 Maj.
CommerceRådet kan tillskrifva öfversvämmandet af håde till införsel tillåtna och förbudna varor i Sverige, endast de ofvannämnda Colonierna i våra Skärgårdar, eller att Herr CommerceRådet kan påstå, att öfversvämmandet af Importvaror och förbudet gods upphörde i detta land med åren l8ll och 1312.
Det lärer således blifva svårt att inse, hvarföre han tadlar, att förhållandet med berörde så kallade
Colonier icke blifvit omnämndt i mitt yttrande af den £0 Mars , eller att detta ämne, likasom oräkneliga andra, af mig helt förtiges, fastän det allsingen gemenskap äger med det ämne, hvarom jag talat.
Likaså torde den skiljaktighet, som Herr CommerceRådet anmärkt, emellan min erinran om innehållet af General Tull-Di* rectionens underdåniga utlåtande af den 2 Februari 1804, och samma utlåtandes lydelse verbotim, befinnas så fin, att den föga kan skönjas, ty att säga: det synes icke böra väcka förundran, om Tullbevakningen, i afseende på Nederlagen i Götheborg, med hvad moda och oförtrutenhet den också handhafv s, skulle finnas mindre tillräcklig, säker och eftertrycklig, än angelägenheten kräfver, tyc-kes verkligen innefatta samma mening och innehåll, som jag upp» gifvit, nemligen omöjlighet af den mest ontnbärliga controll, ty controllen består 1 Tullbevakning, hvad som angelägenheten Kräfver är oumbärligt och hvad ingen Alöda och ingen oförtrutenhet kunna åstad» Den 8 Maj. 235 komma, är verkligen omöjligt.
Herr CommerceRådet påstår, att reducerandet eller, snan sagdt, upphörandet, nu efter fridens återställande pä Continenten, af Nederlags-rörelsen i vära /lämnar, utan att laxen eller begagnandet i landet af utländska öfverfiödsvaror derföre aftägit, pä det mest öfvertygande sätt bevisar, att dessa ej äro en följd af Nederlagen, eller behöfva desamma för att inkomma, och således kraftigast motsäga satsen om Importens bergende och befordrande af Nederlagen.
Någon utmärkt skarpsinnighet böhöfver icke användas, för att tydligen finna, att detta så kallade bevis, i stället för att vara det kraftigaste och mest öfvertygande, är icke i något afseende lämpligt till mina yttranden, och alldeles vanmägtigt i sig sjelft, äfven mot hvad det tyckes syfta att bevisa.
Jag har aldrig tänkt eller sagt den orimlighet, att alla importerade varor i Ri-; ket härleda sig ifrån Nederlagen j med sanning och öfvertygelse har jag grundat min yttrade mening, att Nederlags-handeln, i ganska förderflig nion för det allmänna, förökat Importmängden.
Det måste väcka förundran, att en man, som lågt så mycken hand vid Calculen, som Herr CommerceRådet Santesson, och hvars egna blygsamhet kallar den röst ringa, sorn han så ofta och med så mycken verksamhet låtit höra vid denna och vid de tvänne senast öfverståndna Riksdagar, i åtskilliga allmänna frågor, rörande Finance och andra oeconomiska Den 8 Maj. ärender, kunnat falla på den tankan, att re-' dan ej allenast söka beräkna, utan till och jned redan positift bestämma i hvad moa LuJCe och utländska öfverflödsvarors begagnande aftagit eller bibehållit sig i landet, då endast få månader förflutit efter freden, och då, oaktadt Kederlags-handelns reducerande, så starka lager ännu finnas i landet öfriga af utländska öfverflödsvaror; och tro. ligen ännu starkare vanor att anse dem för oumbärliga.
När sådana varor någon gång blifva mindre tillgängliga ibland oss genom en mera långvarigt fortfarande mindskning i den ofantliga tillförseln deraf, i synnerhet från Nederlags-hamnarna, och deribland förnämligast från Götheborg, då först synes den jemförelse i afseende på luxen med mera kunna anställas, som Herr CommerceRådet nu utan möjlighet af resultat anställt i förtid, hvilket Herr CommerceRådet förklarar betyda det samma som alltid.
Det måste äfven väcka förundran, att Herr CommerceRådet Santesson, som säkerligen närmare än jag och ganska många andra känner de vid Riksdagen år 1809 och l8lO föreslagna och beslutna grunder för Taxeringen af Allmänna Utskylderna, anfört, till bevisande af Götheborgs Stads Nederlags-rörelses verkan till StatsCassans fördel, en jemförelse emellan Bevillningen derstädes år 1809 och de tre följande åren.
Att Nederlags-rörelsen gifvit en enskildt ganska rik vinst åt Götheboig, och att Kro - Den 8 Maj. 237 nans intrader vid beskattningen äfven derigenom blifvit Ökade, är en så erkänd och obestridd sanning, att den alldeles icke behöfver bevisas j men att beräkna StatsVerkéts contingent deraf genom förhållandet af 1810, l8ll och 1812 års Beviilningssummor af Götheborg mot de föregående åren, kan icke vara den rätta methoden, emedan Städernas Innevånare taxerades och uppfördes till contribution derstädes, icke endast för deras der belägna egendom och inkomsten af deras der idkade Näringar, utan äfven för deras öfriga egendom och inkomster.
Denne sednare andel lärer väl böra afdragas ifrån Bevillnings- summan 1 Götheborg under de uppgifna trenne åren, innan den af Herr CommerceRådet framstäl-; da jemförelse kan i någon mon leda till dess åsyftade slutsats, hvilken ändock förbtifver ganska osäker och obestämd, i anseende till dåvarande Taxeringssättets olikhet med det gamla.
Sedan Herr CommerceRådet förklarat, det han tror sig icke till den grad kunna misskännas, som skulle han genom sitt anförande, den 30 sistlidne April, sökt på mindsta sätt advocera för Lurendrägare, och då han har så rättvis grund för denna tro, tyckes han väl icke haft behof af någon ytterligare bevisning emot obillig misstanka emot honom i sådant afseende, hvarken hos Vallo]].
BorgareStåudet eller de andra Respectiva RiksStänden; men icke dess mindre har han, till bestyrkande af sitt innerliga hat emot lurendrägeri, och sitt fullkomliga allvar i beifrande deremot, erinrat om sitt anförande till Vällofl.
Bor. gareStåndets frotocoll den og
Maj l8l2* vid då hållna Riksdag i Örebro.
Ett fullkomligt begrepp om detta anfö. randes verkliga mening och syftemål synes mig icke kunna innefattas i en recension af få ord, utan man bor helt och hållet genomläsa det samma, samt dervid med fördoms, fri uppmärksamhet jemföra den anda, som deruti rader, de ord, som deruti yttras, och det förslag till anstalter emot Lurendrägeri, som deruti uppgifves — anstalter, hvilkas välgörande följder framställas omständligen i en enda icke ovanligt vidlyftig period, som likväl innefattar hela åsigten af icke färre eller mindre samfälte fördelar för det allmänna, hvilka skulle vinnas genom Corn. merceKådet Santessons förslag, än undvikandet eif husvisitatinner genom tillätet förtullande af varor som blifvit inpractiserade i Riket utan tillstånd, en Stats-Inkomst af flera hundrade tusende Riks• daler, och genast måhända en flerdubbel summa af förstärkt Sjötulls-bev åkning, förbättrade villkor åt Tullbetjeningen, helt annan controll än den som vore möjlig genom Landt Tullarnas återinförande, bibehållning af Åttahundrade personer vid Landtbruket och Näringarna, Fabriks- och Manufactur. varors uppmuntrande, premier och lån emot låg renta för dertill genom industrie och hushållning förtjente Personer, samt nödig uppmuntran af tårafveln och producerande af flera råa ämnen, Den 8 Maj. a39 Detta märkvärdiga förslag, som skulle åstadkomma så mångfalldiga och förunderligt stora verkningar till Rikets allmänna och Svenska idoghetens samt invånares enskild, ta båtnad, bestod uti förtullningsfrihet af alle till nyttjande tillåtna utländska fabrikater och manufacturvaror.
Om Herr CommerceRådet Santesson, enligt sina ord uti anförandet den 13 sistlidne April, verkligen är och förblifver beständigt af samma tänkesätt, som han hade tillfälle ådagalägga den a8 Maj i8i3> SU yrkar han ett botemedel emot Lurendrägeri, som skulle blifva lika, om icke mera, skadligt, än det onda han ville afhjelpa.
Det är just hög> sta möjliga inskränkning af både förtullnings^ frihet och frihet i bruket af utländska fabricater och Manufacturvaror, som fordras för Svenska Fabrikernes bestånd, för inhemska produetions-idogheten och för den med sådan idoghets skydd och uppmuntrande tillväxt förenade, sanna och allmänna välmåga och förkofran i landet.
Herr CommerceRådets erinran om sitt anförande vid sist förflutne Riksdag i Örebro bör föranleda att tillika erinra om Herr Lagmannen Runnquists yttrande vid samma Riksdag och i samma ämne den 25 Maj l8l2- Hvarje oveldigt tänkande Svensk Medborgare, som jetnför med hvarandra nyssnämnda tvänne yttranden, skall, åtmindstone i sitt sinne, icke tveka att bedömma 240 Den 8 Maji hvilketdera af elem båda visar' det varmaste och sannaste nit för inhemska Näringars be* fordran, och hvilketdera grundligast framställer de mest lämpliga efterdömen af främmande Statsförfattningar i sådant afseende, samt föreslår de rättaste och verksammaste medlen, att för sådant ändamål vidtagas i Sverige.
Herr ComrherceRådeCs erinran kunde äfven gifva anledning att ånyo upptaga till granskning ett och annat ämne, som ban vidrört i sitt Memorial den 28 Maj 1812, såsom frågan om Landt-Tullarne 111. m., ett ämne, son: hittills blifvit mera omtvistadt, än verkligen utredt, och hvaröfver de t agna beslut icke lära till alla delar uppfylla deras uppgifna syftemål, nemligen fullkomligt upphörande af otillbörligt uppehåll och hinder vid transporten af Landtmarma-produeter, Stats-Cassans fullkomliga ersättning för dess förlorade intrader af Landt-Tullarne, samt ett rättvist fördelande af denna ersättning genom vissa dertill förordnade ut* skylder af Landets invånare; men deremot, vid absolutomöjlighet eller åtmindstone brist för det närvarande af tillräcklig Tullbevakning på Rikets vidsträckta kuster, lemna nästan alldeles öppet åt Lurendrägare och Tullförsnillare att nedtrycka den ärliga inhemska arbets, och näringsfliten.
Jag bör icke vid detta tillfälle anföra något Vidare i detta ämne, än hvartill Herr CommerceRådets egna erinran om dess Memorial vid l8i2 års Riksdag, gifvit mig alltför storanledning.
S4* ledning.
Jag ämnar ej heller trötta Höglofl. Riaderskapets och Adelns samt mitt eget tålamod, med upprepande och besvarande af Herr CommerceRådets yttrande emot mig personligen om — origdga begrepp, mindre kunnighet, origtigt bibringande ät andra, partiskhet mindre öfverlagdt och betänkt eiler på blotta suppositioner bygdt yttrande, mindre liberala, oväntade förefallna framställningar, m. tn.
— Törhända likväl äro dessa yttranden rigtade emot Herr BergsRådet Rothoff och mig gemensamt.
Det är gifvet, att få menniskor, bland hvilka jag icke kan räkna mig att vara, äro fullkomligt mästare öfver den penna, med hvilken de villja uttrycka deras tankar.
Ett förtrytande ord kan undfalla äfven den mest sagtmodiga.
Men det är alltid föremålet för en klok och hederlig
Man, att i enskildta sammanlefnaden, och allramest vid allmänna öfverläggningar, sorgfälligt undvika både att såra andras billiga grannlagenhet, och att sjelf vara öfverflödigt grannlaga vid vägandet af andras uttryck.
Det är äfven ett tecken både af klokhet och allvarsamt bemödande att utreda det ämne man afhandlar, att icke inveckla detsamma i en labyrinth af toma phraser, som ljuda väl endast för den okunnige, men undanskymma sanna och enkla åsigtcn af den sak, som är under granskning och bedömande.
Jag anhåller vördsamt hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
RidderRidd. och Ad.
Prut. M:o 5l. 32- Den 8 Maj. skåpet och Adeln, att detta mitt yttrande till Protocollet måtte meddelas de öfriga Respectiva RiksStånden, samt remitteras till vederbörligt Utskott, och i sammanhang med de andra redan afgifna yttranden, rörande Nederiags- och /Transito-rörelsen i Riket, blifva behandladt.
Remitterades till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet, hvarjemte communication med de öfriga RiksStånden blef författaren tillåten.
Upplästes StatsUtskottets utlåtande, af den 6
Maj, i anledning af gjorda anmärkningar i det Hedervärda BondeStåndet, åsyftande förhöjning i Riksdags-aflöningen för, i synnerhet BondeStåndets, Notarier och Cantzlister; å hvilka anmärkningar Utskottet till svar lemnat, att Utskottets Betänkande, rörande aflöningen för Ståndens och Utskottens Cantzlier, redan vore af trenne Stånd bifallet, i följe hvaraf, enligt (ig §.
Regeringsformen, dervid komme att bero.
Godkändes och lades ad acta.
Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan £ till 3.
Den. ii Maj $43 Thorsängen den II Maj.
Plenum-klockan 8 förmiddagen.
Justerades PleniProtocolleri för den 5 Maj e. m. och den 8 Maj.
Herr Adlerbethi Jacob, hade anmält sig att tala, i anledning af Protocolls-justeringen, men som han ej var närvarande, uppropades Friherre Boije, Ludvig, hvilken uppläste till Protocollet följande:
Beslutet angående Svenska och Norrska gemensamma politiska förhållanden har då, genom den nu fullbordade Prq.toeoils-justeringen, fatt sin sista bekräftelse.
Detta vigtiga ärende är då afgjordt på ett sätt, sorn visserligen var det enda rätta, och är afgjordt med ett åsidosättande af alla betänkligheter, samt med en enstämmighet, som bör vittna starkt om Höglofl, Ridder, skåpets och Adelns beredvillighet tili den närmaste förening med Norrska Folket, Sedan vi sålunda gjort rätt åt Konungens ädla afsigter, åt Norrska Folkets väntan, och åt alla öfriga skäl —• synes mig också, att vi äro skyldige något åt vår egen nationliga känsla, samt att vi emväl äro berättigade att göra oss sjelfva rättvisa för den.
Vi »44 pen li Maj. kunne icke dölja oss, hvarken att detta Beslut innefattar en verklig uppoffring, eller att vi äro våra efterkommande redo skyldige för hvarje nationlig uppoffring.