Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl sannt, att 24 år förflutit, sedan Ständerna uttalade sin önskan om ett nytt lagverk; men för min del finnér jag icke denna tidrymd för lång eller för illa använd; och då jag specielt känner den tid, som åtgick för utarbetandet af 1734 år£ lag, emedan en Dea 11 April. af mina förfäder var ordförande i dåvarande Lag-eommission, utbeder jag mig få nämna, att då detta arbete slutligen 1734 framlades för Ständerna, fanns ingen af corn 111 i töens första ledamöter qvar i lifvet, utom ordföranden, hvaraf visar sig, att detta lagverk fordrade en hel mans ålder.
Hr Cederschjöld har äfven trott, att äfventyret af de olika opinioner, som vid denna riksdagen och en påföljande kunde göra sig gällande, ej vore så farligt, och att man i detta hänseende borde något förlita sig på lyckan.
I min tanka är det deremot alldeles nödvändigt, att samma principer och opinioner genomlöpa hela verket, då det en gång antages, så att icke den ena Representationen fastställer en princip och den andra en motsatt, på möjligheten hvaraf vi hafva ett talande bevis i de principer, som i allmänhet af nu varande Representation uttryckas i motsats mot sista riksdagens.
Jag anser derföre, att vi böra hafva alla materialier så beredda, alt hela lagverket sedan kan afgöras påen riksdag, då jag önskade att Just.-ombudsmannen äfven vore beredd att föredraga saken på sådant sätt, att vi, sorn icke äro jurister, kunna efter tillräckliga upplysningar afgöra den.
En värd talare har trott, att universiteternas juridiska faculteter först borde höras.
Detta anser jag öfverflödigt.
Konungen har fastställt en viss tid för afgifvande af påminnelser emot Lagcommitte'ens förslag till ny civillag; hvarje medborgare har dertill haft rättighet och, med det begrepp jag gör mig om en academisk lärares kall, kan jag ej tro annat, än att universiteternas professorer så mycket följa sin tid, att de icke skulle hafva lemnat detta tillfälle obegagnadt, örn de ansett Lagcommitte'ens arbete stå i strid med deras åsigter; sådant hade man till och med haft rätt att fordra.
Dessutom är Högsta
Domstolen för närvarande besatt med en person, sorn blifvit hemtad från de juridiska faculteter11a, så att deras åsigter icke varit utan sin representant vid den granskning, nya lagförslaget undergått i Högsta Domstolen; och då det redan så ofta blifvit sagdt, att lagförslaget innehåller för mycket nya tlieorier och gör för litet afseende på det förut bestående, m. m. d., inser jag icke, hvartill det skulle tjena att tillkalla ännu flera, af hvilka samma yttrande kunde förväntas.
Det skulle endast gifva motståndarne till alla förbättringar vapen i händerna och anledning att benämna utlåtandet ett professorsarbete, i strid mot nationens lynne och önskningar.
Hr Stråle har trott, att LagTJtsk. bör i främsta rummet för R.
St. framställa, huruvida de vilja hafva en ny lag eller blott omarbetning af den gamla, och Hr Stråle har för sin del ansett, att R.
St. borde på förhand besluta, att inga genomgripande förändringar i gamla lagen matte antagas.
Vi skulle således utan en föregående tablcau öfver skiljaktigheterna mellan den gamla och nya lagen, utan att ens känna, hvari skillnaderna bestå, votera, huruvida vissa stora principer skulle antagas eller Den ax April. ai3 förkastas; detta måste jag motsätta mig.
Jag tror, att både godt och ondt finnes i nya lagförslaget, och att det bäst kan bedömas, om de föreslagna förändringarna i en tableau framställas; men att på förhand uttala en opinion, hvarigenom det nya utan föregången pröfning skulle casseras eller gillas, kan jag ej godkänna.
I Hr v.
Hartmansdorffs yttrande igenkänner jag den kärlek för vår historia och våra vanor, som så ofta hos den värde ledamoten gjort sig gällande.
Emedlertid, då talaren yttrat, att inga andia önskade en ny lag än de, som ville hafva allting lika gammalt som de sjelfva, skulle jag tro, att han gått för långt, och att han borde akta sig för ett sådant nit för allt gammalt; ty 0111 den princip, talaren uppställt, skulle antagas, stadnar man vid den förklaring, att som
Svenska folket icke önskar sig någon ny eller någon förbättrad lag, bör nya lagförslaget helt enkelt läggas under bordet, hvilket likväl vore nog hardt, i afseende på ett arbete, som kostat så betydliga summor, och dä R.
St. vid flera riksdagar uttalat ett behof af detta arbete.
För min del anser jag, såsom jag förutnämnt, lagförslaget icke böra casseras utan föregående pröfning; och jag förmodar, att hatet emot det nya och kärleken för det gamla vid denna pröfning äga tillräckligt utrymme för att då göra sig gällande.
Jag fortfar af dessa skäl att tillstyrka, det Utsk. måtte föreslå, att till nästa riksdag en tableau uppgöres, och aft de personer, sorn utarbetat nya lagförslaget, dervid måtte biträda, samt att R.
St. derjemte hos Konungen anhålla, att criminallagen vid nästa riksdag äfven varder till Ständerna öfverlemnad tillika med en dylik tableau öfver skiljaktigheterna emellan densamma och gamla brottmålslagen.
Särskildt ställer jag dessutom en anmodan till LagUtsk. att föreslå en punkt i Just.-ombudsmannens instruetion, hvarigenom må stadgas, att Just.-ombudsmannen bör specielt använda sig för det nya lagförslaget.
Om det tillätes mig att i sammanhang med detta ämne fälla ett generelt yttrande öfver Just.-ombudsmannens instruetion, så ber jag att få förklara, det jag tror, att med principerna i denna instruetion är enligt, om Just.-ombudsmannen hade åliggande att gå R.
St. något mera tillhanda vid alla förekommande frågor om nya lagförslag.
Jag är ledsen att nödgas ytterligare förlänga en discussion, som måhända redan tröttat R. o. Ad.; men jag är dertill föranledd af åtskilliga här fällda yttranden.
Jag har för min del afhållit mig från allt yttrandeom dctaillerna af det nya lagförslaget; men då en ledamot af Högsta Domstolen och en af Konungens rådgifvare framkastat, att Lagcommitte'en föreslagit sådana förändringar, som äro motbjudande för folket, ber jag att få erinra, att de flesta mera genomgripande förändringarna skola vid en närmare granskning finnas vara alternativt föreslagna, 214 Den 21 April. mindre af nyhetsbegär, än tili följd af behofvet af en vetenskaplig utgångspunkt och ett systematiskt samband för arbetet.
Jag lägger icke committeen detta till last; tvärtom, äfven der alternativer icke äro föreslagna, såsom t. ex. i frågan om ogift qvinnas myndighet, så, ehuru jag icke delar coinmitteens åsigt i denna punkt, förundrar det mig icke, att committeen framställt detta förslag, helst det svårligen såsom princip kan försvaras, att en qvinna kan blifva myndig vid femton år, om hon i 24 timmar varit gift, men deremot mäste, såsom ogift, förblifva omyndig vid hvilken ålder som helst.
D^t är också endast med afseende på tillämpligheten för Sverige, som jag i denna del varit och ännu är med committeen af olika tanka.
Emedlertid, då alternativer för de flesta större förändringar äro föreslagna, lärer man icke med skäl kunna förebrå committe'en att hafva velat påtvinga folket nya och mot dess vanor och tänkesätt stridande grundsatser.
Jag hemtar häraf ytterligare stöd för den önskan, jag redan yttrat, att man ännu må gifva tid åt allmänna opinionen att uttala sig öfver Lagcommitteens arbete, på det detsamma åtminstone icke måtte förkastas endast derföre, alt det ännu icke är tillräckligen kändt.
Man har väl talat derom, att allmänheten bör få kännedom om det nya lagförslaget, innan det till pröfning företages; men jag får i anledning häraf fästa uppmärksamheten derpå, att 8 år redan förflutit, sedan civillagen trycktes och utdelades.
För att döma efter hvad sorn händt i afseende på criminallagen, att nemligen den rättighet, Konungen lemnat åt hvar och en att yttra sig deröfver och göra anmärkningar emot förslaget, blott blifvit begagnad af mig och några få andra personer, utom dem, som, till följd af sina embetsmannabefattningar, haft åliggande att utlåta sig, hemställer jag, om bättre resultat i afseende på civillagen kan väntas genom ytterligare tidsutdrägt.
Genom ytterligare uppskof skulle tvärtom bela saken falla mera i glömska, eller åtminstone dess afgörande försvåras just genom anmärkningarnas växande mängd.
Man yrkar, att intet förslag till ny lag bör företagas till afgörande, förrän man vore säker på dess fullkomlighet.
Men vi skulle då i evighet få vänta pä den nya Jagen, helst fullkomlighet icke är att hoppas af menniskoverk.
Dessutom utbeder jag mig få erinra, att 87 §. llcg.F. gifver anvisning på sättet för framtida förändringar, i fall de skulle finnas behöfliga.
Jag begagnar slutligen detta tillfälle för att pa Svenska upprepa den sanning, hvarom en värd ledamot vid en föregående riksdag på Franska anfört ett gammalt ordspråk, nemi. att det ej finnes någon större fiende till en god sak, än ett allt för ängsligt bemödande att lä den fullkomlig.
Jag anser mig skyldig att tillrättavisa ett här begånget misstag, sorn innebär en orättvisa emot Lagcornmitteen.
Det har icke varit på eget bevåg eller mot gifven föreskrift, sorn Lagcommitte'en vid uppgörandet af sitt förslag gått lill, hvad man kallar, öfvermått i nya theoder •, ty committeen ingick redan i8i5 till Konungen med en förfrågan i detta hänseende, och Konungen öfverlemnade den till It.
St., som berättigade committeen att sträcka sitt arbete så långt committeen sjelf fann för godt, med vilkor, att intet band derigenom vore lagdt på Ständernas egen pröfning, när förslaget blifvit färdigt.
Jag har ansett mig böra nämna detta för att visa, det committeen ej öfverskrida, hvad man af densamma haft att vänta, och jag får tillika erinra, att om committeens arbetande ledamöter icke varit ledda af ett utmärkt nit för saken, hade det visserligen varit lättare för dem att inskränka sig j sitt arbete.
Då jag sista gången hade ordet, glömde jag att i afseende på förslaget om utbrytning af 2:ne särskilda balkar göra en erinran, som jag nu her alt få framställa, den nemi., att genom Konungens nåd. propos. om dc tysta förmånsrätternas upphörande synes det särskilda behof af ifrågavarande utbrytning, som financiella hänseenden påkalla, blifva undanröjdt.
En talare liar yttrat, att innan R.
St. företaga granskningen af nya civil-lagförslaget, borde de juridiska faculteternas yttranden deröfver infordras, och derutinnan instämmer äfven jag.
En annan talare har väl sagt, att man ej hade mycket att vänta af ett professorsarbete; det kan likväl komma derpå an, och jag inser icke, hvarföre största ljuset ej skulle kunna förväntas, der man har största rättigheten att påräkna det.
I motsats emot den sistnämnde talarens mening om vetenskaplighetens ringa värde, har en annan yttrat, att Lagcommitteen gjort rätt deri att för sitt arbete taga en vetenskaplig utgångspunkt och att fästa mera afseende derpå, än på folkets vanor och begrepp.
Örn dessa stridiga yttranden emot hvarannan qvittas, torde saken få sin behöriga gång, och vederbörande komma att blifva hörda.
En värd ledamot har sagt sig anse otjenligt, att R.
St. på förhand yttra någon mening om grundsatserna för det nya lagverket, innan man i detaillerna sett, hvarthän tillämpningen bär.
Häri instämmer jag destomera, som jag tror, att hvar och en, som icke gör sig mödan att taga kännedom af ett förslag i sin tillämpning, gör rättast att icke heller yttra sig öfver grundsatserna.
Samme värde ledamot har lagt mig till last, att jag i alla nya inrättningar önskar se ett sammanhang med hvad som finnes förut.
Jag nekar icke, att sådan är min mening äfven i denna fråga, der jag tror, att det nya bör grunda sig på det gamla och redan bestående, så framt nian ej skall bygga slott i luften.
Jag tackar för rådet att icke allt för 2l6
Den 21 April. mycket hålla mig vid det gamla, men tror icke, att man vid närmare granskning af mina handlingar och äfven tryckta förslag till ändringar i flerfaldiga hänseenden skall finna mig förtjent af en sådan, förebråelse.
För att likväl genast återgälda det erhållna rådet, torde jag få gifva ett annat, nemi. att den, hvars namn har sin största utmärkelse af en förfaders deltagande i stiftningen af 1734 års lag, ej måtte utmärka sig sjelf genom nedrifvandet af det verk, som den förre bidragit att uppföra.
En annan värd ledamot har sagt, att sedarf det nya förslaget till civillag varit tryckt i 8 år, och tillfället att deremot göra anmärkningar blifvit till största delen obegagnadt, vore detta ens eget fel.
Det må vara; men jag tror denna likgiltighet härleda sig derifrån, att jurister i allmänhet, särdeles domarecorpsen, från början ansett förslaget utgånget och företaget från så orik tiga grunder, att de tagit för afgjordt, att en fullständig omarbetning skulle blifva nödvändig, och således ansett all granskning dessförinnan förtidig.
Jag har icke yrkat, att 11. o.
Ad. endast skulle bifalla fullkomliga förslag och har nyligen i en grundlagsfråga påstått, att man måtte godkänna ett något ofullständigt, men dock antagligt.
Samma talares hänsyftning på ett af mina föregående yttranden är således icke här tillämpligt.
Men som jag önskar att rätt förstås, särdeles af mina vänner, och för att slippa med dem strida om ord, vill jag försöka att med en medicinsk liknelse förtydliga min mening om den nya lagens införande.
En menniskokropp, särdeles då han blifvit något gammal, tål icke vid några hastiga förändringar i dieten, utan att blifva illamående eller möjligen upplösas.
Pä samma sätt förhåller sig med samhällskroppen, isynnerhet dä han är så gammal som vår.
Ileglorna för samhällsdieten eller för det sätt, hvarpå samhällslifvet verkar och rör sig, äro just våra lagar.
Det är således lika oförsigtigt att rubba den genom hastiga förändringar, som det skulle vara vådligt för en äldre menniska, om läkaren skulle förordna en hastig förändring i hennes lefnadssätt.
Jag har blott begärt ordet i anledn. af Ilr v. HartmansdörfFs yrkande, att de juridiska faculteterna måtte höras öfver civil-Iagförslaget.
Jag kan ej förena mig med den värde talaren härutinnan och tror ej, att de juridiska faculteterna vid våra universiteter för närvarande äro besatta med så utmärkta män, att någon särdeles båtnad deraf vore att förvänta; åtminstone kan denna slutsats göras af deras redan afgifna yttranden öfver criminallagen.
Dessutom skulle en sådan åtgärd, efter min tanka, endast leda till förvillelse genom ytterligare thcoretiserande, i stället hvarför jag tror, att lagarna alltid höra rättas efter samhällets befintliga förhål - Den 21 April. 215 landen och tidens skiljaktiga kraf.
Om således dessa förhållanden nu icke äro desamma som för 100 år sedan; om samhällskroppen icke är i samma tillstånd nu som då, så fordras också nya lagar och en förändrad diet.
För min del tror jag, att den nya tiden, som är frisk och ung, just derföre vantrifves af den gamla skröpliga tidens diet och fordrar en, som bättre passar för dess ålder och behof.
På sätt jag förut nämnt, finner jag likväl icke nödvändigt, att den nya lagen nu omedelbart och med acclamation antages; jag har endast velat uttrycka min öfvertygelse, att en ny lag är af nutiden och Svenska folkets behof påkallad.
Jag har blott begärt ordet för att upplysa, det jag tror ett misstag vara begånget, då man sagt, att juridiska faculteten i Upsala icke yttrat sig Öfver förslaget till den nya lagen; ty både den juridiska och filosofiska faculteten i Upsala hafva, efter hvad jag vill minnas, afgifvit ett ganska lasvärdt och högst förtjenstfullt yttrande deröfver, hvilket äfven varit föremål för Lagcommitteens besvarande tillika med öfriga inkomna anmärkningar, föröfrigt får jag förklara, att jag i afseende på sjelfva saken, eller om den nya civillagens antagande, förenar mig i de betänkligheter, Hr v. Hartmansdorff deremot framställt.
.Tåg skall, då jag nu ånyo fått ordet, blifva helt kort.
Hr v. Hartmansdorff har yrkat lagförslagets remitterande till de juridiska faculteterna; men sedan vi nu hort en annan värd ledamot uppgifva, att dessa faculteter redan yttrat sig i ämnet, vet jag i sanning icke, hvad jag skall tro om dessa stridiga uppgifter, meddelade å ena sidan från en man af yrket och å den andra från sjelfva föredraganden för undervisningsverket.
Emedlertid ber jag att få förklara, att om upprepandet af benämningen professorsarbete var stäldt till mig såsom förebråelse, så lärer Hr v.
Hartmansdorff icke fattat mitt yttrande riktigt.
Jag sade nemligen endast, att jag ansåg de juridiska faculleternas hörande Öfverflödigt, då de redan haft tillfälle att yttra sig, om de det åstundat; men från de skäl, Hr v. Hartmansdorff sjelf begagnat, då han åberopade, att dagens theorier icke borde grunda vårt beslut, hemtade jag anledn. till den fruktan, att dea nya lagens motsåndare skulle kunna kalla lagförslaget ett professorsarbete, om de juridiska faculteterna hördes.
För Öfrigt får jag, i anledn. af det råd jag emottagit att icke yttra mig öfver andra ämnen, än dem jag läst, förklara, att jag från innevar. riksdags början läst alla inkomna och här föredragna betänk:n och att, om Gud förlänar helsan, ämnar jag fortfara med denna understundom temligen tråkiga sysselsättning till riksdagens slut.
Hvad slutligen dieten beträffar, så anser jag liknelsen derom här icke vara fullt lämplig; och om 5 H. 28 Den st April. äfven någon Iccalåkomma skulle genom antagandet af en ny lag tillstöta rikskroppen, fruktar jag icke, att med så skickliga läkare, som vi hafva i Hr v. Hartmansdorff och hans colleger, de ö'friga rådgifvarne, någon fara för rikskroppen skall blifva för handen.
Jag vill blott tillägga mitt förra yttrande, att den juridiska faculleten i Upsala icke, så vidt jag kan påminna mig, till följd af någon särskild remiss yttrat sig öfver förslaget till den nya lagen; hvilket jag icke heller påstått.
I öfrigt vill jag nu påminna mig, såsom Hr Strussenfelt erinrat, att berörde yttrande hufvudsakligen innefattar anmärkningar öfver förslaget till criminallagen.
Likväl tror jag, att i början af förslaget förekommer något om grunderna äfven för civillagstiftning, som är ganska läsvärdt.
Jag anhåller att få uppläsa LagUtsk:s i detta ämne afgifna betänk, d. i April 1810.
Det lyder, som följer: "Utsk. bör härvid blott erinra, att ehuru, som förut sagdt är, allt hvad Nationen äger af insigt, erfarenhet och patriotism bör bringas i täflan till det ifrågavar. stora ändamålets befrämjande, det i alla fall blefve oundgängligt, alt icke allenast en särskild committé af sakkunniga män förordnades, som vore särdeles förbundna att på lagars och författningars redaction och förenkling arbeta, och dervid begagna de afhandlingar och projecter, som under hand af andra kunde blifva insända, utan ock att nämnde committe's arbeten, efter andra nationers exempel och på sätt äfven hos oss förr varit öfligt, blefve af trycket utgifne såsom projecter, för att åt allmänheten öppna tillfälle för påminnelser och anmärkningar, helst ostridigt är, att det är vida lättare, att i andras arbeten upptäcka verkliga brister, än att sjelf utarbeta något felfritt, och att äfven mindre kunniga kunna, undervisade af en tillfällig erfarenhet, gifva nvttiga upplysningar, hvarmedelst, äfvensom af det sätt, hvarpå allmänheten finnes fatta det föreslagna, goda anledningar kunna hemtas till rättelser såväl i uttrycken som i projecternas hufvudsakliga innehåll.
Och borde de gjorda påminnelser sedermera af committe'en i tillbörligt öfvervägande tagas, för att med fullbordadt betänk, och förslag till K. M. och R.
St. å nästa lagtima riksdag inkomma.
Att 1 de ämnen, som blott angå vissa orter i Riket, Landshöfdiugars och andre embetsmäns äfvensom invånarnes yttrande förut borde infordras, är ock otvifvelaktigt af högsta angelägenhet.
Med iakttagande af dessa grunder och detta sätt för nva lagverkets uppgörande skulle jag förmoda, alt någon föregående inskränkning i nuvar.
LagUtskts eller RiksStrs verkningskrets vid granskningen af det nu öfverlemnade förslaget till ny civillag ej är lämplig.
Jag förmodar tvärtom, att LagUtsk., med hänseende till hvad JEl.
St. redan beslutat, D c h a i April. 219 icke skall underlåta att, så långt tiden under innevar. riksdag medgifver, göra sina anmärkningar vid förslaget såväl i afseende på principerna sorn redactionen, hvarefter det tillkommer RiksSt. att göra de ytterligare anmärkningar, hvartill de kunna finna sig befogade; och först derefter kan det komma i fråga att, om så pröfvas nödigt, tillsätta en ny committé' för förslagets granskning och omarbetning i enlighet med de grunder derför, R.
St. kunna besluta; dervid jag likväl önskar, att denna nya committé' måtte besättas med män, som icke äro så upptagna af andra embetsgöromål, att de, lika med den granskande Lagcommitteen, börja ined den förklaring, som igenfinnes i de nya lagförslaget åtföljande protocollen, att coinmitteen ej kunde medhinna en fullständig granskning af förslaget, utan derföre inskränkte sig till en granskning endast af de §§., öfver hvilkas redaction de arbetande ledamöterna varit af olika meningar.
Hr Strussenfelt: I anledn. af Gr.
Snoilskys yttrande, att de juridiska faculteterna redan utlåtit sig öfver förslaget till ny civillag, får jag förklara, att, åtminstone så vidt jag känner, något annat utlåtande öfver civillagen icke från faculteterna inkommit, utom måhända ett eller annat yttrande i sammanhang med deras utlåtande öfver criminallagen.
Gr. Cronhjelm har sagt, att faeulteternas utlåtande vore mindre behöfligt, särdeles som en f. d. juris professor för närvarande innehade en plats i Högsta Domstolen.
Jag ken likväl ej tro, att denna tillfälliga befordran skulle utgöra ett tillfyllestgörande skäl för att förbigå de juridiska faculteterna.
Sådant är åtminstone icke vanligt i andra länder och har icke heller tillförne varit vanligt här; ty åtminstone hvad juridiska faculteten i Lund beträffar, blef dess yttrande öfver civillagen infordradt, ehuru utan resultat, emedan tiden för utlåtandets afgifvande var allt för kort för att den enda professorn, som i Lund utgör juridiska faculteten, skulle jemte öfriga embetsåligganden kunna medhinna ett sådant yttrande.
Om derföre, som flera önskat, fråga ånyo skulle uppstå om infordrandet af de juridiska faeulteternas utlåtanden öfver förslaget till ny civillag, hemställer ja’g, att de åtminstone måtte erhålla ett års rådrum för detta arbete.
Jag vill föröfrigt icke, lika med Hr Dalman, yttra mig öfver en hel facultets qvalification, och jag känner icke Hr Dalmans kunskaper för rättfärdigandet af ett sådant omdöme; men i allt fall anser jag det innebära ett åsidosättande af grannlagenhetens fordringar, om man i denna fråga förbigick de juridiska faculteterna.
Jag vill blott uppmana Gr.
Snoilsky att i nästa plenum framlägga, om han kan, de utlåtanden, som af de juridiska faculteterna blifvit afgifna öf-> ver Lagcommitttfens förslag till ny civillag. 220 Den 21 April.
Då mari sagt, att mitt yttrande rörande de juridiska faculteterna innebär ett åsidosättande af .gran nlagenhetens fordringar, är jag skyldig förklara, att jag sjelf studerat vid universitetet i Lund och att jag hyst ganska stora begrepp om den der varande professorens i juridiken kunskaper och förmåga under den tid, han ännu hade tillräcklig vigor för att fylla sin plats; men denne lärare arnu öfver 70 år gammal samt har på egen begäran erhållit tjenstledighet, och hans lärarekall bestrides af eu yngre man, om hvilken erfarenheten icke erbjuder något lysande vitsord.
Hvad åter beträffar juridiska faeulteten i Upsala, känner jag den endast genom dess utlåtande öfver förslaget till ny criminallag, hvilket,' efter mitt omdöme, ej berättigar faeulteten till annat yttrande, än det jag fällt och hvilket derföre åtminstone för min räkning må qvarstå i protocollet.
Såsom en skyldig gärd åt sanningen efterkommer jag gerna Hr v. Hartmansdorlfs uppmaning och får förklara, att juridiska faeulteten i Upsala icke yttrat sig öfver förslaget till ny civillag annorlunda än tillfälligtvis i sammanhang med utlåtandet öfver criminallagen.
Hvad åter juridiska faeulteten i Lund beträffar, har jag aldrig påstått, att nämnde facultet collectivt afgifvit något utlåtande; dock har jag sett anmärkningar öfver det nya lagverket af Professor Cederschjöld i Lund, hvilka äro förtjenta af mycken uppmärksamhet.
Uppå derom af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord framställning blef K.
M:s nu föredragna skrifvelse tili LagUtsk. remitterad.
M:s d. i5 dennes e. m. på hordet lagda nåd. propos., angående särskild vedergällning till Lagcommitteens arbetande ledamöter efter numera fulländadt uppdrag.
Frih, Ehrenborgh, Casp. Wilh.: