Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner, att del undfallit mig, som ej var närvarande dä Hr Nordenanckar uppläste sin motion, att han lärer i densamma intagit en tidningsartikel ror:de ett förment misstag af K. Comm.eoil. uti uppgiflerne på den s. k. haudelsbalanceu, eiler rättare rör:de en skiljaktighet emellan Comm.collegii och Tullstyrelsens uppgifter.
Då detta ämne likväl nu här blifvit bragt å hane, sä anhåller jag alt få upplysa förhållandet.
Hvar och en som vili undersöka den artikel som omnämndes, skall lätt inse, att dessa begge beräkningar utgått från olika synpunkter.
Della förhållande öfverensstämmer med hvad som äger rum med 2me likartad» tabeller, som i England årligen upprättas.
Tullverket har tili ledning för sin beräkning tagit det oförändrade tullvärdet pä de varor som in- oell utföras, ulan afseende derpå om de importeras eller exporteras med Svenska eller främmande fartyg, för Svensk eller utlänsk räkning, om varan undergått förändring i pris o. s. v. Sorn man känner, så är värdet pä främmande varor i Svenska tulltaxan i allmänhet mycket högt ulfördt.
Det är endast rättadt efter varuprisena bär och icke efter hvad de gälla pä den utländska inköpsorlen.
På en mängd manufacturvaror är detta pris flerfaldigt öfverstigande de pä sjelfva fabriksortcrna gällande pris.
Comm.eoil., som, för så vidt det legat inom möjlighetens gräns, velat utreda hvad den i lullspecialerne synliga införseln kostat och utförseln gifvit Sverige, har derföre loljt en annan grund, nemi, alt vid utförsel bertik - 572 Den 26 Augusti. nu varans värde i utländsk hamn, eller afdrag af lull och andra kostnader, när varan ullörts med Svenska fartyg och för Svensk räkning, men i motsatt läll endast värdet i Svensk hamn, med tillägg af lull och omkostnader, och efter samma grunder vid införsel.
Dä del varit omöjligt känna när ut- eller införsel skett för Svensk eller utländsk räkning, har nian mäst antaga delta förra vara förhållandet, när Svenskt fartyg begagnats, och det sednare eljest, med undantag för Norrska lär ty g med trädlast lill ett 3:dje land, och torde denna förutsättning i de fleste fall vara riklig.
Att på della säll olika siffror mäst blifva resultatet af Coniin.coll. och Tullverkets beräkningar är ganska gifvet.
På samma säll hafva olika silfror uppkommit i 2:ne officiella tabeller, sou» i England utkomma.
Den ena upprättas af tullkammaren efter en gammal taxa af 1698, med alldeles oförändrade lullvärden för alla artiklar, och den andra upprättas efter det verkligen gällande värdet, hvilket gifver eli helt annat resultat, (lomm.coll. berättelse redogör uttryckligen för de grunder, som Collegiuin följt vid sina beräkningar; och all Collegium vid dessa alltid osäkra beräkningar, sä vidt vid sådane slags beräkningar möjligt varit, närmat sig det verkliga förhällandet, torde synas deraf, all pä de 10 år, som nämndes i denna artikel, öfverskoltct lill fördel för Sverige, sedan man afräknat allt håde in- och ulfördt guld och silfver, skulle blifva, om jag rätt minnes, 17 millioner r:dr.
Dervid har Collegium uttryckligen förklarat, att frän beräkningar undantagas icke endast de varor, som vid landtransport frän Norrige icke behöfva vid lullkamrarne uppgifvas, utan derjemte alla varor som smuglas in i riket.
Anlager man smuglingen för 10 är hafva uppgått lill 17 millioner riksdaler, med tillägg af den fraktförtjenst
Svenska handelsflottan haft emellan främmande hamnar och afdrag af Svenska börsens conlributioner för begagnad utländsk credit, sä tror jag att della icke skulle allt för myckel aflägsna sig frän verkliga förhållandet, och följaktligen bevisa, alt Collegium vid dessa beräkningar iakttagit all den noggrannhet sakens natur medgifvit.
Alt fullkomligt säkra resultaler deraf icke kunna vinnas, kan ingen hällre bevittna än den som sjelf lågt handen vid dylika beräkningar och sökt göra dem sä upplysande som möjligt. llr Hjerta:
Eflcr de upplysningar, som den sisle värde talaren afgifvil, och hvilka 11. o. Ad. utan tvifvel med nöje afbön, anhåller jag blott fä förklara, alt min mening ingalunda varit att insinuera, det Comm.coll. skulle hafva begått ett sä betydligt misstag som motionären ansett.
Jag har fastmera endast velat fästa uppsamärksamheten pä faran att liigga sådana pä höft uppställda beräkningar, såsom motionären gjort, till grund för en tanke, pä hvilken man sedan vill bygga eli system.
Den tanka, hvartill motionären kommit på grund af sina beräkningar, är, alt den stora differens, som skulle uppstå emellan Comm.- coll. beräkning och det verkliga förhållandet, skall utvisa, huru Den 26 Augusti. 573 slör qvantitet varor sorn ärligen blifvit insmuglade i landet.
Della sa foga pålitliga facil har motionären sedermera lagt till grund för det syslom, som han velat införa.
Jag upprepar, att jag ansett nödigt fästa uppmärksamheten derpå, egentligen af den orsaken, att sådana der stora summor, som uppgå till millioner, möjligen kunde genom sina mänga nollor uppskrämma åtskilliga lältrörliga inbillningar uli Bevilln.Utsk. och leda deni in pä en alldeles falsk riktning lill uppsökande af orsaker, som icke äro de rätta, och i följd deraf till föreslående af botemedel, som icke leda till ändamålet, utan snarare måhända motverka detsamma.
Jag väntade i sanning icke, att jag oförmodadt skulle uli denna discussion fä ett motiv för den motion jag tog mig friheten väcka i går, om formerande afen cenlralbureau för statistiska uppgifter; men då detta ämne icke nu är under öfverläggning, sä tager jag mig friheten endast yttra några ord, dels angående de upplysningar som IIr Rosenblad afgifvit, dels om de af Hr Hjerta nppgifne misstag, dem Hr Nordenanckar skulle hafva gjort.
Hr Rosenblad har visserligen riktigt, sä vidt jag kunnat fatta, upplyst derom, att Comm.- coll. i sin berättelse, t. ex. den af är 1842, har i en not hänvisat till den beräkningsgrund, med begagnande hvaraf Collegium kommit lill de summor, som det upptagit.
Denna beräkningsgrund får man igensöka uli 1837 års berättelse, och der står ungefärligen, att vid beräkningarne på import och export alla utrikes ifrån inkommande varor äro uppförde efter det pris, som gäller i den utrikes hamnen eller lastningsorlen, med tillagdeexpeuser derstädes, och all de således äro ansedde såsom då blefne Svenska, sä framt de äro införde för Svensk räkning i Svenskt fartyg; att åter alla exporterade varor äro beräknade till de pris, som de, enligt consulers rapporter, fått sig åsalle eller äro gällande i utrikes hamnar.
Denna grundsats för uppgörande af den s. k. bandelsbalancen kan icke klandras, dä man allmänneligen känner den; men då, som skett i 1842 års berättelse, (tror jag), denna beräkningsgrund endast genom hänvisning åberopas, men dess beskaffenhets omnämnande ånyo uraktläles, och dä allmänheten, som läser den uppställde jemförelsen för 10 år, hvilken i sanning synes haft en egen afsigt liksom en egen förmåga alt förvilla begreppen, lätteligen kan hafva glömt beräkningsgrunden, hvarpå densamma är uppgjord, likasom den värde motionären det gjort; så är det svårt att frånkänna Comm.eoll., eller den som uppställt ealculcn, all delaktighet i skulden för misstaget.
Hvad beträffar della misstag, sä har jag för min del funnit, att detsamma hade kunnat undvikas, om Collegium, jemte de uppställde tabeller öfver 10 års import oell export, uti 1842 års berättelse bade behagat uppgifva summornc af importen enligt tullspecialen.
Jag har sjelf haft mycken möda alt (inna detta värde på de importerade varorne för är 1842, oell en lång uppsummering af tullspeeialeu har varit 574 Den 2G A u gus ti. nödig, da till
Iva rdct, d. v. s. det värde hvarefter förtullning skclt, uppsteg till vida betydligare värde än det i iinportsumman uppgifna.
Hade nu Collegiura uppgifvit äfven tullvärdet, hvilket varit för detsamma ganska lätt, så hade motionärens misstag varit omöjligt.
Nu är den differens emellan export och import, som årligen visat sig, enligt hvad Hr Hjerta ganska riktigt anmärkt, alldeles icke af den beskaffenhet, som motionären trott, men deruti innefattas både handels-och fraktvinsten tillsammans, och denna handelsvinst synes gä till 5 ä 6 millioner ärligen, hvilket Högh Bevilln.Utsk. icke torde känna, men hvarom det kunnat få begrepp, om (lomm.eoll. uppgifter varit något mera fullständiga.
Att fä denna handelsvinst skild frän fraktvinsten har jag förgäfves försökt.
Jag har i det afseendet vändt mig icke allenast till embetsman inom Collegium, utan äfven till grosshandlande, och de hafva sagt, att det är alldeles omöjligt alt derom gifva någon upplysning.
Jag lemnar derhän, huruvida Collegium funnit något intresse vid alt gifva allmänheten någon underrättelse om det summariska värde, på grund hvaraf tulltaxan är uppgjord.
I sådan händelse hade åtskilliga calculcr kunnat göras mera säkra, och sådana misstag undvikas, som motionären begått.
Nu anhåller jag alt endast fä förnya den reflexion med hvilken jag började, nemi. att jag, utan klander af Collegii uppsatser på det hela, hvilka tvertom äro med noggrannhet uppgjorde, anser det bästa beviset för ogagneligheteu af det införda systemet, att afgifva en sådan berättelse utan en sammandragen öfversigt öfver del hela, ligga deruti, att tvenne sådana tidningsredaetioner som Aftonbladet och Winlerbladet hafva misstagit sig pä Collegii berättelse och propagerat delta misstag pä motionären.
Emot ett sådant skäl som det deu siste Värde talaren anfört, såsom bevis för Comm.coll. försummelse vid upprättandet af dess beräkningar, finnes naturligtvis intet svar.
Deremot fortfar jag att tro, att den som läser Collegii berättelser med afsigt att förstå deras innehåll, lätteligen i dem finnér den utredning jag nyss haft äran lemna.
För den deremot, som icke vill förstå och ändå domina, äro alla förklaringar förgäfves.
Såsom ledamot af Collegium, och sorn i sådan egenskap upprättat en stor del af dessa handlingar, erkänner jag gerna, att jag anser det fullkomligen omöjligt för oss och för hvar och en annan alt göra dessa meddelanden så fullständiga som vi skolat önska; men alt gå längre, och lemna uppgifter, der inga data för våra beräkningar funnits, och der således allt måste inskränka sig till gissningar, det har varit ett arbete, Collegium icke velat företaga sig och hoppas få slippa.
Hvad angar de anmärkmr deu siste värde talaren gjort mot de grunder Collegium följt vid sina beräkningar, sä tror jag, att de äro tillräckligt besvarade genom den förklaring jag deröfver afgifvit, och hvilken jag anhåller att få återkalla i Ståndets minne.
I afseende åter på hans önskan, att Collegium skulle hafva jemte Den 26 Augusti. 575 sina egna äfven upplagit Tullverkets, pä tulltaxan grundade beräkningar, sä anser jag detta ej skulle hafva varit till någon nytta.
Dessa beräkningar äro af annat slag och kunna icke, ehuru de hafva del för sig alt dylika uli England under 146 år varit begagnade, lända till någon upplysning om hvad de varor verkligen kostat, hvilka blifvit för Svensk räkning importerade, emedan dessa varor icke inköpts efter det i tulltaxan åsalte värde.
Jag instämmer till alla delar i motionärens åsigter.
Jag (inner naturligt, att der creditupplag äger rum, mäste det alltid leda till en onödig import af varor, i beräkning på framlida försäljning.
Den saken hr klar.
Jag vili ej säga flere ord än dessa, anhåliandes att de få åtfölja remissen.
Med undantag af de anmärkmr, som den förste värde talaren mot min motion framställt, tror jag alt discussioncn tagit sin gång på sidan om ämnet.
De fleste talare synas nemi. endast velat anmärka det misstag jag begått, då jag såsom grund för motionen upptagit Comm.collegii beräkningar, och Hr Rosenblad har särskildt velat förklara skälet, hvarföre Comm.collegii beräkningar icke kunnat blifva öfverensstämmande med Tullstyrelsens.
Den som behagar genomläsa min motion, skall finna att jag icke sjelf satt fullt förtroende till Comm.collegii beräkningar.
Jag har uttryckligen förklarat, att Comm.collegii beräkningar äro med all förtjenst uppgjorde, och alt således intet fel är af detta Collcgium begånget; men det hör till sakens natur, alt sådane beräkningar icke kunia blifva till siffror fullt tillfredsställande; men då jag, såsom motiv tili det behof af en förstärkt tullbevakning som jag framställt, önskade för mig kunna utreda den siffra, hvartill den ololliga importen kunde antagas, ägde jag för denna beräkning icke någon annan grund än de officiella tabeller, som Comm.coll. framlagt.
Dertill kommer äfven fraktförtjenslen, ehuru äfven denna icke kunnat annat än approximativt beräknas.
Jag borde äfven göra afseende på den utländska skuld genom hypolhekscassan, som är allmänt känd och som hr upptagen lill 3,C00,000 r:dr silfv.sp. Jag har derigenom kommit till den siffra af 17j million, som uti min motion uppgifves.
Sjelf misstroende dessa uppgifter, derföre alt jag visste, det Comm.collegii beräkningar, ehuru med förtjenst uppgjorde, icke kunde vara tili siffran pålitlige, har jag vidare yttrat, alt, ”utan att kunna erkänna dessa siffrors fullt bevisande kraft”, jaglikväl derutaf mäste leda mig till den slutsatsen, att en betydlig tullförsnillning äger rum.
Någonting annat bar jag ej sökt bevisa, och långt ifrån att deruti vederlägga mig, bar Hr Rosenblad sjelf täckts antyda, att den siffran hvarmed min beräkning slutades, nemligen 17 millioner, troligen icke vore mycket för hög.
Milt misstag i detta fall synes således icke vara betydligt.
Hr Rosenblad har äfven i ett annat fall gifvit mig an - 57C
Den 26 Augusti. lcdn. att tro, det han ej genomläst min motion. 1 fråga om crcditup|)laget har han talat om oriktigheten att förbjuda creditupplag af socker och caffe.
Uti min motion yrkas icke förbud af creditupplag hvarken för socker eller caffe.
Jag har tvertom vidlyftigt anfört motiverna, hvarföre jag ansett att sockerhandeln hurde särskildt skyddas, och äfven för caffe är undantag gjort.
De vigtigasle anmärkmr emot min motion hafva blifvit gjorda af den förste värde talaren, som indelat sina anmärkmr i tre delar.
Den första angår olämpligheten af att förhöja tullagifter.
Jag ber då att få fästa hans uppmärksamhet derpå, att jag icke yrkat förhöjning af tull på någon enda artikel, med undantag af fina stålarbeten.
Jag tror således, att äfven denna anmärka, går på sidan om mitt förslag.
Huruvida creditupplag bör bibehållas eller ej, är den andra vigtiga frågan.
Den värde talaren har sagt, alt om rättigheten till creditupplag borttoges, så skulle det kunna inträffa, att brist på en eller annan artikel uppstode, hvaraf en onaturlig stegring i priset kunde blifva en följd.
Jag har likväl yttrat, att rättigheten till creditupplag icke borde borttagas pä någon nödvändighetsartikel, utan endast på manufactur- och öfverflödsvaror, hvarmed jag har menat sådana varor, hvilkas stegrade pris icke vöre någon statsekonomisk förlust, utan tvertom mäste, i min tanka, lill Statens fördel minska consumtion deraf.
Den tredje anmärka, rörde sjelfva tullbevakiiiugcn.
Jag är tacksam för den värde talarens medgifvande, att en ökad tullbevakning är af behofvet påkallad.
Efter detta medgifvande återstår således blott alt afgöra, huruvida bevakningen bör ske antingen lill sjös eller (ill lands.
Jag mäste erkänna, att jag i denna fråga icke äger den kännedom, att jag bör framträda med något positivt yrkande af bifall till mitt förslag; men då den åsigt jag framställt i detta ämne egentligen tillhör en erfaren tjensteman, i grannskapet af deu kust, der, såsom jag tror, den största importen äger rum; så har jag på hans ord trott att sjöbevakning vore mest ändamålsenlig.
Skulle den af mig föreslagna sjöbevakuingen kunna utbytas emot en förstärkt landtbevakniug, ledande till samma ändamål, som jag åsyftat, nemi. ökad conlroll ulan förhöjning i tullafgifter; så har jag visserligen icke någonting deremot.
Man har i afton åter upprepat den likgiltighet, sorn man förut yttrat för införselns verkan på silfveruttagningen i banken.
Jag anser mig derföre böra upprepa, huru vigligt jag anser det vara, att man icke uppmuntrar varuiuförseln sä, att utförseln af bankens silfver med detsamma uppmuntras.
Det är klart, att så länge införda varor kunna med utförda varor betalas, sä varder bankens silfver qvarliggande.
Men lika säkert är, att i samma ögonblick som de utförda varorna icke uppgå till värdet af de införda, så måste mcllangiften hemtas ur bankens silfvcrhvalf.
Sådant tillgår helt enkelt på det sätt, att köpmannen lager de sedlar som han af
Den 26 Augusti. 577 af kryddkramhandlare eller hvilken minuthandlare som helst erhållit för de utländska varorna, går dermed till banken, uttager i stället bankens silfver och skickar det till den utländska fordringsägaren.
Ingen köpman går oniidigtvis till hanken och hemtar silfver, för alt utsända det, så länge han kan betala med vexlar, emedan silfrets utsändande kostar mera i sjöförsäkring och frakt än postpenningarne utgöra för en vexel, hvilken icke ens behöfver recommenderas.
Det är sålunda icke af lättsinnighet man skickar ut silfver, utan derföre att det är nödvändigt, i brist på annan lättare utväg alt betala.
Bchofvcl alt utskicka silfver bör man i möjligaste matto inskränka; och derföre underlåta att uppmuntra införsel af alla sådana varor, som på något sätt kunna umbäras.
Om creditupplag är min öfvertygelse lika med Hrr Nordenanckars och Lefrens, nemi. att det lättar och uppmuntrar till införsel af främmande varor, samt ali det följaktligen hör inskränkas så mycket som någonsin rådligt är.
Jag har icke sakkännedom nog, för att säga, hvar den rätta gränsen bör vara, eller för hvilka varor ereditupplaget holde alldeles försvinna; men klart synes det mig, ali när köpmannen slipper betala införseltull för dc varor han pä credit upplägger, så måste det ofta hända, att han införer sådana, om hvilkas afsättning han är oviss.
Finge han deremot genast betala tull, så införde han inga andra varor eller större belopp än dem, på hvilkas afsättning hail vore någorlunda säker; det vore, efter min öfvertygelse, en fördel både för riket och hanken; då toge man sin betalning hellre i goda vexlar, än i varor, hvilkas afsättning vore tvifvelaktig och silfverfouden blefve ej onödigtvis förminskad.
Realisationen har bland andra fördelar äfven medfört den, att tvisten om handelsbalancen, hvilken för några år sedan ansågs såsom ett hjernspöke, nu är afgjord; ty ännu säkrare än visaren på ett ur säger hvad tiden är, visar bankens silfverfond om riket i det hela är i undervigt i afseende på handeln eller icke.
Comm.collcgii beräkningar lemnar jag i deras värde; det är alldeles likgiltigt hvad siffrorna säga; ullagningcn eller förökningen af bankens silfver säger sanningen, och dervid kan man med trygghet hålla sig.
Creditupplagen oell de beräkningar som göras, föranleda åtskilliga villfarelser om värdet af de införda varorna; i thy att Comm.coil. i sina beräkningar öfver införseln endast upptager sådana varor som äro förtullade.
Mea då köpmannen mäste till utländningen betala icke blott dc förtullade, ulan äfven dem som upplagts på creditupplag, utan att tull derföre är betalt, sä mäste införseln efter Cotnm.collegii beräkningar visa sig ringare än hvad han i verkligheten är.
Således om Comm.collegii berättelse än skulle visa en öfvervigt i vår handel i afseende på de förtullade varorna, kan likväl hankens silfverfond visa undervigt, derföre att köpmannen ofta har betalt både de förtullade och de oförtullade.
Hvad det åberopade förhållandet i Norrige angår, så är 1 II.
73 578 Dt 11 26 Augusti. ställningen der sådan, att man icke liar några inhemska vara förädlande verk att skydda såsom i Sverige.
I Norrige ut skeppar man sin fisk, sina trädvaror och sitt jern; man inskeppar säd och alla möjliga fabriksvaror.
Der kan fråga om ett skydds- eller förbuds-system icke uppkomma förr än i det ögonblick man af egen jord har födoämnen, och i sådan mängd alt icke allenast trädhuggaren, sågaren och fiskaren, utan äfven fabriksarbetaren kunna deraf hafva sin föda.
Då först kunna fabriker der anläggas.
Norrige kunde icke för upprättandet af en bank afvakta en sådan förändring i sitt närings-, handelsoch tull-system.
Anläggningen skulle då hafva dröjt alltför länge.
Bien Norrige har en stor fördel, nemi. den, alt dess dyrbaraste utförsel består i ett födoämne, och en hvar vet att magen är den som lika litet lemnar credit i andra länder sorn hos oss.
Den sorn har födoämnen att sälja, gör ock derföre den säkraste marknaden.
Kunde man lika väl äta jern som fisk, så skulle
Sverige ej vara i den förlägenhet om afsättning, som nu är förhanden.
Frågan om handelsbalancen liar vid alla riksdagar utgjort ett besynnerligt tvisteämne, det ingen rätteligen velat förstå.
Den enkla grunden för handeln har likväl alltid varit och måste vara, alt köpmannen köper varan der hon kostar minst, och säljer henne der hon gäller mest, eller tager i utbyte den vara han får för bästa köp och sorn i hemlandet eller annorstädes kan säljas till högre pris, varan må beslå af silfver, guld eller hvad annan vara som helst; och således, om han tvingas genom förbud af lagstiftningen att icke följa denna grund, så tvingar man honom att göra förluster och bcröfvar honom hans rättighet att vinna det högsta möjliga, till alldeles motsvarande förlust för samhället.
Med silfver eller silfvermynt är förhållandet alldeles enahanda.
Om det gäller mera i ett land än i ett annat, tager man det der det gäller minst och förer det dit, der det gäller mera, för att sedermera för de penningar jag fått, köpa andra varor och föra deni dit, der de gälla mera.
Detta upplyser, enl.
Dumboms forna lära, bättre och enklare än all annan bevisning, hvad som skett i Sverige och andra länder i afseende på utförseln af silfver.
Jag instämmer för öfrigt med motionären om nödvändigheten af alt i Sverige hafva bättre coutroller mot tullförsnillningar.
Den utsträckning discussionen tagit med af seende på frågan om creditupplag, nödgar mig besvära II. o. Ad. med några få ord.
En värd talare har sagt, att creditupplag hufvudsakligen endast leda till öfverspeeulation.
Ilan kan visserligen till en viss grad hafva rätt deruti, så till vida, att mången varuimport kan ske i följd af denna rättighet, som i annat fall skulle blifva ogjord.
Bien jag är af alldeles motsatt tanka med några talare derutinnan, att jag är långt ifrån att anse detta för ett oudt.
Jag ber att få fästa R. o. Ad:s Don 26 Augusti. 579 uppmärksamhet deruppå, alt det är en händelse, som äger rum med handelsvaror likasom med ali slags egendom, och som framför allt äger rum i den egenltiga handeln, att varorna kunna äga ganska olika pris pä olika tider.
Hvad colonialvaror beträffar, sä vet man, att prisen någon gång variera ända till en tredjedel, om icke mera.
Att nu kunna på främmande ort inköpa en vara vid den lid, då hon har ett lågt pris, eller då hästa tillfälle till frakt m. m. yppar sig, samt förvara henne till dess man antingen kan afsätta henne med högsta möjliga fördel, antingen på platsen eller genom återulförsel till annan ort, måste således alltid blifva en vinst för den enskilde, och, när man lägger alla enskildes vinst tillsammans, så uppslår deraf en vinst för det allmänna.
På denna grund, och jemväl med stöd af hvad Frih.
Cederström nyss anmärkt, tror jag alt crcditupplag äro nyttiga, dels för att hafva varor till hands när de säljas med fördel, och dels för att kunna inköpa dem vid sådana tider, då de äro billigast i priset.
Dessutom tager jag mig friheten anmärka, hvad frågan om öfverspeculation beträffar, att credilupplag jemväl snarare kan bidraga att förekomma än alt föranleda öfverspeculation, i så målto nemi., alt emedan officiella uppgifter alltid finnas öfver inventarierne på creditupplaget, sä har köpmannen deri någon ledning för att beräkna huru långt della upplag svarar emot behofvet, och sålunda derigenom någon gång bespara sig del misstaget att införa samma vara, om redan öfverflöd deraf finnes; hvaremot, om creditupplagen icke funnos, det lättare kunde hända, att mänga köpmän samtidigt speeulerade pä samma vara, utan att veta af hvarandra, och att en stockning deraf inträffade, svårare och mera ruinerande i samma män som varulagret förtyngdes genom åliggandet att genast förtulla detsamma.
Fåhrmus:
I milt förra yttrande underlät jag med flit att nämna ett skäl emot de föreslagna åtgärderna till hämmande af införseln utaf utrikes varor, som, i anledn. af hvad sedermera under discussionen förekommit, jag nu anser mig höra anföra.
Den Stat, som ingenting vill köpa, får också ingenting sälja.