Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nemligen en elg i medeltal lemnar ojemförligt större vigt kött, än ett vanligt slagtkreatur af oxsläg tet, med hvars kött det förra i godhet är fullt jemförligt, hvadan derför ock betalas lika pris, följer deraf, att elgslätten lätteligen kommer ut med att betala både plikten och den stadgade ersättningen för ett i förbuden tid skjutet djur; och den behållning, han får öfver, blir ännu betydligare, i händelse han, såsom ofta är fallet vintertiden, då elgar med lätthet kunna jagas och skjutas, lyckas åtkomma flera stycken, enär böterna i sådant fall ej blifva större, än om han allenast dödat ett. enda djur.
Stadgandet i detta hänseende förmår alltså icke tillvinna sig behörig aktning; och hafva, på grund häraf samt enär klagomål från flera delar af riket förspörjas deröfver, att olofligt jagande af elgar hotar att i vissa trakter alldeles utrota denna djurart, Rikets Ständer, i ändamål att åstadkomma ett riktigare förhållande mellan ansvaret för lagölverträdelsen och värdet af föremålet för densamma, funnit sig böra hos E. K.
Maj:t i underdånighet anhålla, alt ej mindre de i Kongl. Kungörelsen den 30
September 1853 stadgade böter för oloflig elgjagt måtte fördubblas, än ock den ersättning, lill hvars utgilvande den sakfällde för sådan förbrytelse gör sig skyldig, bestämmas till minst 150 R:dr R:mt.
N.o 110.
Expedition s-
U ta ko lie ts Förslag till underd.
Skrifvelse IS:o HO. 257 H:o HO.
Presle-Ståndet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 •— — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående införande af s. k. tjenstehjonsböcker i stället för nu brukliga orlofssedlar.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Betänkande N:o 23.) S. A. K.
I sammanhang med åtskilliga vid innevarande riksdag gjorda framställningar om ändring i vissa delar af nu gällande Legostadga, har hos Rikets Ständer fråga jemväl förekommit, att hos oss måtte lill begagnande införas s. k. orlofsböcker i stället för nu brukliga orlofs-sedlar; och hafva i afseende på beskaffenheten af dessa böcker, hvilka nyttjas i flera främmande länder, blifvit, i närmaste öfverensstämmelse med hvad i grannriket
Danmark är vedertaget, föreslagne följande bestämmelser, nemligen: ”l:o.
Hvar och en tjenare bör vara försedd med en orlofsbok.
En sådan bok bör, för alt få brukas, vara försedd med i stad Magistratens och på landet Pastors i församlingen påskrift och sigill, hvilket sättes på en genom hela boken dragen snodd; och skall i boken införas tjenslehjonets dop-attest eller prestbevis, hvilket, om boken aflemnas i stad, tjenslebjonel åligger att förete. 2:o.
När en orlofsbok är fullskrifven och en ny derefter anskaffas, bör den äldre tillika med den nya förvaras af tjenaren. 3:o.
Bortkommer en orlofsbok, skall tjenaren, vid vite af 10 R:dr R:ml, det skyndsamt anmäla i stad hos Magistraten och pä landet hos närmaste kronobetjent, Bih. till II- St.
Prot. 1859 & 1860. 10 Sami. 1 Afd. 33 258 Expedilions-Utskottets Förslag till under d.
Skri frelse N:o 410. hvilka hafva att undersöka, huruledes boken är bortkommen.
Har detta skett uppsåtligen, böle tjenaren lian 10 till 20 R:dr, hvarjemte det åligger tjenslehjonet att anskaffa en ny orlofsbok, den tjenslehjonet, vid vite af 10 R:dr, skall inom fyra dagar derefter, för erhållande af påskrift, uppvisa, i stad hos Magistraten och på landel hos Pastor i församlingen, och vare i förra fallet tjenstehjonet pligligt att förete preslbevis. 4:o.
Den husbonde, som städjer ett tjenstehjon, vare skyldig att i dess orlofsbok införa, från och till hvilken lid samt mot hvilken lön detsamma är i tjenst antaget. 5:o.
Uppsäger inom laga tid husbonde tjenstehjon eller tjenstehjon tjenst sin, skall husbonden genast, vid vite af 10 R.dr, i oriofsboken införa, alt tjenstehjonet nästa laga flyttningstid är från hans tjenst fritt, äfvensom huru tjenstehjonet sig under tjensteliden förhållit.
Ytterligare bevis öfver tjenstehjonets förhållande från denna tid till afflyttningen skall då afgifvas och i boken införas. 6:o.
Den husbonde, som, emot hällre vetande, gifver tjenstehjon ett fördelaktigt vitsord, hvarigenom tredje person kan förlust tillskyndas, vare skyldig att, efter omständigheterna, höta från 10 till 20 R:dr.
Lag samma vare, om husbonden gifver tjenstehjon ett ofördelaktigt vitsord, hvarigenom det får svårighet att erhålla tjenst, och husbonden icke kan förebringa sådan bevisning, att det åtminstone ådagalägges, del han icke saknat skäl för afgifvandet af ett sådant bevis. 7:o.
Flyttar tjenstehjon från en församling till annan, skall tjenstehjon, innan flyttnings-attest må erhållas, uppvisa oriofsboken för den prestman som det tillkommer att flyttnings-attest meddela, hvilken har att i boken anteckna, det densamma blifvit honom företedd. 8:o.
Vid hvarje tjenstombyte skall tjenstehjonet genast efter ankomsten i tjensten för husbonden uppvisa sin orlofsbok, vid 10
R:dr vite, och åligger det husbonden, vid samma vite, att i boken anteckna, det densamma blifvit honom förevisad. 9:o.
Den, som ulrifver blad af sin orlofsbok eller med uppsåt gör något deri oläsligt, böle från 10 till 20 R:dr och vare skyldig att, vid i 3:dje punkten stadgad påföljd, genast förskaffa sig en ny orlofsbok. 10:o.
Den, som förfalskar en orlofsbok, straffas som för förfalskningsbrott.” 3 Rikets Ständer, som ansett dylika böcker böra medföra den fördelen, alt åt de betyg, ett tjenstehjon erhållit, kan beredas större tillförlitlighet, i det att den ene husbondens uppgift kontrolleras i det väsendlliga af alla de öfriges, i stället alt man för närvarande icke vågar skänka förtroende åt de vanliga orlofs-sedlarne, som sällan innehålla fullt sanningsenliga uppgifter beträffande tjenslehjonens uppförande och användbarhet, hysa derjemte den öivertygelsen, att de ifrågavarande böckerna, hvilka icke kunna anses såsom någon egentligen ny inrättning, utan endast såsom en af lörändrade tidsförhållanden påkallad bättre anordning i afseende på vården af de betyg, som, under namn af orlols-sedlar, det redan efter äldre författningar åligger tjenstehjon att icke undandölja, tillika skulle kraftigt motverka den vanart, som i sednare tider uppenbarat sig i en betänklig utsträckning, nemligen förfalskning af orlofs-sedlar.
Då emellertid de detaljerade föreskrifter, som blifva nödiga, derest införandet af nämnde böcker skulle komma att ega rum, äro, i anseende till den omarbetning af gällande Legostadga, som i de härmed sammanhang egande delar blir nödvändig, af större omfattning, än alt Rikets Ständers öfriga arbeten medgifvit utarbetandet af ett Exp e dil io n s -Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 111.
259 fullständigt förslag i sådant hänseende, hafva Rikets Ständer, sorn delat de åsigter, hvilka för ifrågavarande hos Rikets Ständer gjorda framställning legat till grund, men funnit ofvanupptagne bestämmelser icke vara för ändamålet tillräckliga, ansett sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t täcktes låta utarbeta och Rikets näst sammanträdande Ständer meddela förslag till införandet, i stället för nu brukliga orlofs-sedlar, af s. k. tjenstehjonsböcker utaf ofvan omfönnälda beskaffenhet.
Stockholm den 11 Aug. 1860. fo:o lil.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Augusti 1860.
Presle-Slåndet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ersättning till Sala silfververk för dess förlust i händelse af skaiteförenklingens tillämpning pä de till silfververket anslagna räntor af det s. k.
Salbergs län. (Slats-Ulskottets Utlåtande N:o 129.) S. A. K.
På grund af 6 § uti Kongl. Maj:ts den 9 September 1741 gifna nådiga ”fastställelse å Sala silfververks transport till Bergslaget’’, är, enligt hvad E. K. Maj:t behagat uti nådig Proposition den 17 Februari innevarande år meddela Rikets Ständer, bestämdt, att Bergslaget, för konst-statens underhållande, skulle framgent åtnjuta och uppbära, bland annat, grufvedrängs-hjelpen af Salbergs län, bestående af Sala, Möklinta, Kihla, Kumla, Norrby, Tärna, Löfsta, Enåkers, Nora, Wåhla, Harbo och Huddunge socknar, samt dagsverkspenningarne eller jordeboks- och mantals-dagsverken af de sex förstnämnda s. k. nedra socknarne i nämnde län, hvilka voro lill verket arrenderade.
Om dessa förmåners framlida tillgodonjutande till konststatens och hyttornas underhåll, eller af de så kallade Konststats-medlen hade silfververket ytterligare erhållit försäkran 260 Expeditions- Utskottets Förslag lill underd.
N:o lii. genom det af Kaminar-kollegium den 20
September 1743 utfärdade perpetuela arrendekontrakt, enligt hvilket siliververket mot ett ärligt arrende af 6,715 Daler Silfverin)'n t eller i Riksmynt, efter 4 Daler på en Riksdaler, 1,678 Riksdaler 75 öre, innehade rättigheten att disponera ränlepersedlarne af de sex arrenderade socknarne, med undantag af hvad på njssberörda sätt blifvit anslaget till konststatens och hyllornas underhåll.
Jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 September 1829 och Bergslagets begifvande, blef under den 31 Oktober samma år och den 14 Maj 183L i nåder beslutadt, alt, genom afsällande af viss andel af silfververkets afkastning, efter då tillika stadgade grunder, en fond borde bildas och i jordegendom nedläggas, hvarefter, sedan denna fond vunnit sådan till vext, att deraf erhölles en ärlig afkastning, svarande mot 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, hvilken afkastning Bergslaget, efter beräkning af 6 R:dr 32 sk.
Banko såsom medelmarkegångspris per tunna, ansett ungefärligen motsvara Bergslagets vinst utaf 1743 års kontrakt om de under arrendet inbegripna räntor, det skulle afgöras, huruvida nämnde räntor, öfver hvilka förutvarande dispositionsrätten emellertid koimne att fortfara, borde af siliververket lå bibehållas, emot lösen efter markegång, eller till Kronan afträdas; vid hvilket förhållande Kommillerade lor beskattningsväsendets samt uppbörds- och redogörelseverkels förenkling i sitt underdåniga Betänkande af den 30 April 1847 förklarade sig finna någon kapital-ersättning för de arrenderade räntorna icke kunna ifrågakomma, men föreställde sig, att Staten kunde återtaga dispositionsrätten öfver desamma emot alt fylla hvad den under forrnering varande ränte-ersättningsfondens afkastning understeg värdet af 1.100 tunnor spanmål, och beträffande de räntor, som vore i silfververket donerade, ansåge Kommillerade ändamålsenligas!, att öfverenskommelse träffades om dessa räntors afseende mot skälig kapital-ersättning; men dä Sala Bergslags-inlresseuler, häröfver hörde, förklarade sig icke vilja frånträda den disposition i dessa hänseenden, som genom särskilda Kongl. Beslut blifvit dem tillförsäkrad, fann E. K.
Maj:t vid ärendets föredragning den 3 April 1852, Kommilterades förslag i ämnet icke till någon åtgärd föranleda.
Ehuru den väckta frågan om räntornas indragning till Statsverket sålunda för den gången förfallit, ansågo Rikets sednast församlade
Ständer något hinder deraf icke möta att, sedan de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer beslutade grunder för en allmän skatteförenkling genom nådiga Kungörelserna den 11 Maj 1855 kommit till verkställighet, ånyo söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse med Sala silfververks delegare, hvarigenom de kunde af Kronan bekomma fullt motsvarande ersättning för värdet af ifrågavarande räntor, emot det att de skattskyldige förklarades berättigade att samma räntor, efter i allmänhet stadgade grunder, till Kronan utgöra; helst meningen icke vore att tillskynda Bergslaget någon förlust eller minskning af de förmåner, del för närvarande ål njöte, utan endast att genom
Statens mellankomst bereda de skattskyldige en lindring, hvarvid jemväl den af Kommillerade yttrade åsigt i fråga om Statens rätt att, under ofvan omlörmälda vilkor, återtaga dispositionsrätten öfver de under arrendet inbegripna räntorna syntes förtjena uppmärksamhet.
Fördenskull och jemte tillkännagifvande, att Rikets Ständer, för sin del, ansåge med billighet öfverensstämmande, att de räntegifvare, hvilkas räntor vore anslagna (ill Sala silfververk, kornine i åtnjutande af ränlelorenklingens förmåner och befriades från den för dem undantagsvis bibehållna uppsägning af räntorna in natura med deraf härflytande olägenheter, anhöllo Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 22 Augusti 1857, all, då för åstadkommande af en förändring i beslående förhållanden det synes nödvändigt icke allenast att
Bergslags-intressenlerne ytterligare i ämnet hördes, utan jemväl, under förutsättning af deras samtycke, att vederbörande embelsmyndigheter erhölie tillfälle att afgifva Exp e ditio n s-II/.skotte ts Förslag till underd.
Skrifvelse N:o Hd.
261 yttrande i fråga om sältet och ordningen för samma förändrings verkställande, hvartill Rikets Ständer, i frågans dä outredda skick, ej kunnat uppgöra förslag, E. K. Maj:t täcktes i nåder vidtaga sådana förberedande åtgärder, som för delta ändamål funnos erforderliga, samt derefter lill Rikets Sländer allåla nådig framställning i ämnet.
Till följd af erhållen nådig befallning att sedan Sala silfververks delegare blifvit i ämnet hörde, med underdånigt tillåtande i anledning af förevarande ärende till E. K. Maj:t inkomma, hade Kammar- och Kommerse-kollegierne härefter, jemte öfverlemnande af bemälde delegares infordrade förklaring, sådant ullåtande under den 12 Oktober sistlidet år algifvit.
Bergslags-intressenterne hade i sin berörde förklaring fortfarande bestridt Statens rätt all, emot tillhandahållande åt
Bergslaget af årliga värdet af den spanmålsqvanlitet, som motsvarade skilnaden mellan 1,100 tunnor och den bildade ränte-ersältningslöndens afkastning, när sorn helst återtaga dispositionsrätten öfver de under arrendet inbegripna räntorna, samt ansett sig kunna yrka alt orubbadt varda bibehållna vid lillgodonjulande af 1743 års kontrakt, men likväl, för att gå E. K.
Majlis nådiga afsigt saint Rikets Ständers och räntegifvarnes sammanstämmande önskan till mötes, medgilvit att afstå fördelen af ifrågavarande spanmåls åtnjutande in natura och öfriga persedlars uppbärande efter årligt markegångspris samt att efter ränteförenklingens grunder i stället emottaga lösen för vissa persedlar eller tio års medelpris och för de öfriga i fix penningeränta, emot erhållande af ersättning för förlusten, beräknad på följande sätt:
De så kallade Konststats-medlen bestodo, enligt en emellan Bergslaget och allmogen ingången förening, som Kongl. Majit den 22 November 1803 stadfästa), dels af grufvedrängs-hjelpen, 518 tunnor spanmäl, hälften råg och hälften korn, hvilka årligen vid Thorne dag in natura till Bergslagets magasin levererades, dels af lösen efter årligt markegångspris för 1,017| jordeboks-, 1,015g- öke- och 2,031| drängedagsverken.
Dä nu spanmålen komme att efter tioårig medelmarkegång lösas och Bergslaget i stället nödgades inköpa spanmäl till sill magasin, hade det beräknat förlusten härpå lill skilnaden mellan inköpspriset och årsmarkegångspriset för de tio åren 1848—1857, utgörande lör en tunna spanmäl, hälften råg och hälften korn, i medeltal 40 sk. rst., hvarmed det förra ölverslege det sednare, så alt, i förhållande dertill, ersättningen skulle belöpa för 518 tunnor till 438 Bidr 6 sk. 9f rst.
För öke- och dr an ge-da g sv er k ena hade lösen hittills utgått efter årliga marke gångspriset, men då de efter förändringen skulle lösas efter medelmarkegången för de 20 åren 1834—1853 och härvid måste i betraktande tagas den betydliga stegring i dagsverkprisen, sorn de tre åren 1855, 1856 och 1857 inträffat, hade Bergslaget begärt, att dess årliga förlust härå mätte, efter ett medelpris för sistnämnda tre år, såsom varande det lägsta, hvilket i beräkning för framtiden kunde antagas, varda ersatt med 980 Bidr 37 sk. 6| rst.; men tillika pä det att icke å ersättningen för konststats medlen, utgörande sålunda en årlig summa af 1,418 Bidr 44 sk. 4 rst.
Banko, ytterligare förlust genom myntvärdets fall, om den bestämdes i penningar, mätte drabba Bergslaget, anhållit, alt denna summa blelve förvandlad i spanmäl efter medium af de 20 årens markegångspris från 1834 lill och med 1853, utgörande omkring 1851 tunnor, hälften råg och hälften korn, och lösen för della spanmålsbelopp eller de tio sista årens medelpris, årligen af Statsverket till Bergslaget vid Thorne tid utbetalas.
I de arrenderade räntorna inginge vindkörs-spanrnål med 311 tunnor 18 kappar och qvarntull med 14 tunnor 16 kappar, eller tillsammans 326 tunnor 2 kappar, hälften råg och hälften korn, som, lika med grufvedrängs-hjelpen, in natura levererades; och skulle efter samma beräkning, som för denna, ersättningen för förändringen med berörde spanmäl uppgå lill 275 Ridr 38 sk. 1 rst.
Banko. 262 Expeditions-U Is kottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o ill.
Den genom förvandling till ständig penningeränla efter 1834—1853 årens medelpris uppkommande förlust å de småpersedlar, som inginge i de arrenderade räntorna och hittills blifvit lösla efter årligt markegångspris, samt förorsakades deraf alt det sednare komme alt öfverstiga det förra, hade Bergslaget, efter jemförelse med de sisla årens förändrade markegångspriser ä dessa persedlar, beräknat till 27 R:dr 9 sk. 3j rst.
Banko, och dä således å de arrenderade räntorna förlusten tillsammans skulle bestiga sig till 302 R:dr 47 sk. 4 rst.
Banko årligen, hade Bergslaget begärt alt denna summa mätte pä enahanda sätt sorn för konststals-medlen blifvit föreslaget i spanmäl efter 1834—1853 årens markegång förvandlas och spanmålsbeloppet vid Thorne tid hvarje år efter tioårigt medelpris lösas, derest det icke skulle befinnas lämpligare och mera enkelt, att berörde summa, i jemt Riksdalers-tal, finge gå i afräkning å Bergslagets årliga arrende för samma räntor.
Vid granskning hos Kammar-kollegium af Bergslagets nyssnämnda uträkningar hade befunnits, att skilnaden emellan inköpspriset och markegångspriset å en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, elter medium af de tio åren 1848—1857, icke utgjorde 40 sk. 7/5 rst., utan rätteligen 40 sk. 2§ rst. och derefter belöpande ersättning för 518 tunnor 433 R:dr 39 sk. 7i rst. och för 326 tunnor 2 kappar 273 R:dr 3 sk. 8U rst..; att Bergslagets till 27 R:dr 9 sk. 3 rst. beräknade förlust å småpersedlarne inskränkte sig till rätteligen uträknade 26 R:dr 45 sk. 3 rst., samt alt, såsom följd häraf, hela årliga förlusten för ränteförenklingens medgifvande slutade med en summa af 1,714 R.dr 30 sk. 1 rst.
Banko, nemligen: å konstslats-medlen för 518 tunnor spanmål . . . 433: 39. 71 dagsverken . . . 980: 37. 6J 1,414; 29. lif och å arrenderade räntorna för 326 tunnor 2 kappar spanmål . 273: 3. 8U sinåpersedlarne 26: 45. 3 3QO; 11 SJ Summa Banko R:dr 1,714: 30.
1. hvaraf partisumman för konststals-medlen, efter 1834—1853 årens medelmarkegångspris af 7 R:dr 31 sk.
Banko å en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, motsvarade ett belopp af 185 tunnor i kappe och hela hufvudsumman ett värde af 224 tunnor 8 kappar sådan spanmål.
Efter inhemlande af hvad sålunda förekommit jemte hvad Kammar- och Kommerse-kollegierna, uti ofvan omförmälda underdåniga utlåtande i ämnet anfört har E. K. Maj:t, som, lika med Kollegierna, ansett frågan om de arrenderade räntornas inlösen lili Statsverket, innan ränle-ersättningslonden ernått föreskrifven storlek, böra, på grund af Kongl. Brefvet den 3 April 1852, äfven denna gång förfalla, samt funnit
Bergslagets nu framställda ersättningsanspråk med de hos Kammar-kollegium gjorda rättelser, vara antagliga, i Högstberörde nådiga Proposition föreslagit, att, till beredande af ränteförenklingens fördelar jemväl åt de skattskyldige i Salbergs län.
Rikets Ständer måtte bevilja ett förslags-anslag, motsvarande värdet af 185 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, att årligen sednast den 21 December Bergslaget efter ett, hvarje år för de nästförflutna tio åren bestämdt medelpris, tillhandahållas, i ersättning för Bergslagets förlust å grufvedrängs-sädens och dagsverkspenningarnes förvandling, samt att för den å de arrenderade räntornas förenkling uppkommande förlust, hvilken kunde antagas till 300 R:dr Banko eller 450 R:dr Riksmynt, Bergslaget mätte erhålla nedsättning i arrendet till motsvarande belopp med 1,800 Daler Sillvermynt, lill dess framdeles, då ersättningsfonden hunnit lill sin föreskrifna storlek, räntorna kunde lill Statsverket återgå.
Expeditions-Ulskottels Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 112. 263 Rikets Ständer hafva, efter erhållen kännedom af de frågan rörande handlingar, tagit densamma i noggrannt öfvervägande, och, med afseende ä hvad i saken förekommit, funnit skäligt ali bifalla hvad E. K. Maj:l i ofvanberörde hänseende täckts föreslå; i följd hvaraf ifrågavarande förslags-anslag, motsvarande värdet af 185 tunnor eller 1,165,5 kubikfot spanmål, hälften råg och hälften korn, blifvit, efter ett antaget pris af 2 R:dr för kubikfoten, men i rundt tal lörvandladt till 2,400 R.dr Riksmynt, med detta belopp för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 för det afsedda ändamålet å Riksgälds-kontoret anvisadt till E. K.
Maj:ts nådiga disposition.
Hvilket Rikets
Ständer skolat till svar i ämnet underdånigst anmäla, framhärdande etc.
A:o 112.
Preste-Slnndet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Strindens underdåniga Skrifvelse, angående återlemnande till hamnen i staden Halmstad af tvänne till Kronan upplåtna mindre jordrymder.
(Slats-Ulsk:s Utlåtande N:o 130.) S. A. K.
Under förmälan, hurusom år 1856 fråga uppstått derom, att Kronan skulle, medelst trädplanteringar försöka hinda de flvgsandsfält, som lill en del vore belägna vid Nissa-åns utlopp i hafvet, för hvilket ändamål staden Halmstads hamn tillhörig jord, bestående af 2:ne egofigurer, den ena om ett tunnland 3 kappland, uppskattad till 14 kappland, och den andra om åtta tunnland 10 kappland, värderade lill 8,4 kappland, 264 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 112. skulle till Kronan afstås, äfvensom att i sammanhang härmed Hamn-direktionen, hvilken fästat mera afseende vid besparingen af kostnaderna för flygsandens bindande än på hamnens verkliga behof för framtiden, lill Kronan utfärdat upplåtelsebref å berörde egor, utan alt lill en sådan åtgärd varå bemyndigad, hvarefter lagfart det oaktadt åkommit den gjorda upplåtelsen, har, då emellertid jorden vore för hamnen af omistlig beskaffenhet, såsom allena tjenlig till upplagsplatser för hamnens pråmar m m., men för hvilket annat ändamål som helst saknande allt värde, sä att Kronan ej kunde anses göra någon uppoffring genom densammas ålerlemnande lill hamnen, deslomindre som dess innehafvande medförde årliga utgifter, på grund häraf förslag hos Rikets Ständer blifvit väckt alt ifrågavarande till Kronan alstådda egor måtte till hamnen blifva återlemnade; och som, enligt hvad Chefen för Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader uti ett vid handlingarne rörande detta ämne fogadt yttrande upplyst, ofvan omförmälda jordrymd, hvilken å en af A. S.
Paulsson år 1855 upprättad karta öfver Halmstads stads, slotts och hamns flygsandsfnlt finnes betecknad med Litt. C., är för det uppgifna ändamålet behöflig samt flygsanden å nämnde mark lämpligen kan bindas genom påfyllning och planering af den lerblandade jord, som erhålles vid den i hamnrännan pågående muddring, hvadan den afsedda planteringen för berörda ändamål icke synes vara nödvändig, hafva Rikets Ständer, som anse Kronan böra godtgöras för de omkostnader, den i följd af nämnde upplåtelse fått vidkännas, lör sin del beslulit, att ifrågavarande mark må, emot en sådan godtgörelse, lill hamnen vid staden Halmstad för det afsedda ändamålet ålerlemnas; med underdånig anmälan hvarom Rikets Ständer framhärda etc.
N:o 113. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 113. 265 N:o 113.
Uppfäst och godkänd! hos Ridd. och Adeln den 11 Augusti 1860.
Preste-Ståndet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maf:ts nådiga framställning, angående de vid sednaste riksdag beviljade provisoriska löne-anslags uppförande på ordinarie stat, samt vilkoren dervid, m. m.
(Stals-Utsk.ls Ull. N:o 48 och Meni. N:o 125.) S. A. K.
Uti E. K.
Maj:ts vid innevarande riksdag aflåtna nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och hehof, har E. K.