Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu deremot, sedan gränsen för dessa anspråk är bestämd, skulle ett halsstarrigt vidhållande af Ståndets redan fattade beslut i min tanke vara både oklokt och föga öfverensstämmande med den ridderliga hållning, som, vid afgörandet af fäderneslandets stora angelägenheter, städse utmärkt detta Stånd.
Det är obestridligt, att dagsverks-räntans förvandling i penningar innebär en afvikelse från sista Ständers beslut.
Det är äfven obestridligt, att så väl K. M:s Nåd.
Propos., som StatsUtsk:s Betänk.
Ns 92 lösa frågan på ett sådant sätt, alt man dermed bordt vara belåten.
Men lika obestridligt är, att detta ämne i flera år blifvit på ett sådant sätt bearbetadt, att man lyckats bibringa det stora flertalet af landets räntegifvare den föreställning, att skatteförenklingens verkställande icke skulle för landet medföra några synnerliga fördelar, så framt icke dagsverksräntan i och med detsamma förvandlas i penningar.
Denna öfvertygelse må nu vara falsk eiler sann, den finnes, och jag tror mig veta, att BondeSt:s sträfvande i denna syftning, är i icke obetydlig mån en följd af kommitenters påtryckning.
En skalteförenkling utan detta vilkor skulle derföre med missnöje emottagas.
Om deremot vilkoret upfylles, skulle allmän belåtenhet deraf blifva en följd.
Om detta är sannt, är det då skäl ätt åt Förstärkta StatsUtskis lotto-spel öfverlemna frågans lösning?
Om J der vinnen, hvad blefve deraf följden?
Jo! att frågan kanske åter vid nästa Riksdag komme att uprifvas.
Om J deremot tappen, och' detta är det troligaste, så skolén J inför nationen framträda såsom besegrade, i st. f. att Den 11 Augusti. 229 J nu, genomven obetydlig eftergift, kunnen tillvinna Eder dess odelade erkänsla.
Hvad mig enskildt beträffar, har jag åt detta ämne egnat en icke obetydlig del af min Riksdags-verksamhet, och det är derföre naturligt, att jag lifligt önskar en sådan lösning af frågan, att beslutet må ega bestånd.
Detta eger sällan eller aldrig rum, då, i en vital-fråga som denna, representationens ena hälft står i strid emot den andra.
Det är blott 4 eller åtminstone 3 RiksStånds sammanstämmande beslut, som kan bereda en längre varaktighet.
Jag tror derföre, att R. o.
Ad. lika mycket af klokhet som af beredvillighet att gä det Stånds önskningar lill mötes, hvars intressen äro så nära förenade med våra, bör manas att antaga BondeSt:s inbjudning, och det är på grund deraf jag vördsamt anhåller om Hr Gr. o.
Landlm:s propos., att Ståndet, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, ville bifalla Statsr Utsk:s nu föredragna Betänk.
JM 191.
Då jag begärde ordet, skedde det straxt efter det Hr von Hartmansdorff yttrat sig.
Sedan dess har jag afhört ett högst intressant anförande af en ledamot utaf Konungens konselj, hvarjemte äfven en af Sla(sUtsk:s ledamöter yttrat sig; och jag tror, att hvarje vidare ord, sagdt i denna fråga, skall försvaga intrycket af dessa båda yttranden.
Jag gläder mig derföre, att snart få se ett slut pä denna vigtiga fråga, och tror, att, i en så långvarig strid som denna, hedern ingalunda tillfaller den, som halstarrigt vidblifver sina åsigter, utan den, som gifver vika.
Jag tillstyrker bifall till StatsUtsk:s förevar:de Utlåt.
Afven härtill yttrades af flere ledamöter bifall.
Ifrågavande ämne är så många gånger, och sednast nu, så vidlyftigt utredt, att jag ingalunda skall besvära R. o. Ad. med någon vidare utveckling af frågan; men då jag vid flera Riksdagar intresserat mig för densamma, så vill jag icke låta dess afgörande gå förbi, utan att yttra min öfvertygelse vara den, att det i alla afseenden är tjenligast och nyttigast att R. o. Ad. nu visar försonlighet och eftergift för de Stånds önskningar, som i främsta rummet äro intresserade i frågan.
Jag får derföre på det högsta tillstyrka, att R. o. Ad. måtte bifalla hvad SlalsUlsk. i förevande punkt föreslagit.
Jag anhåller att, i afseende på de upgifter jag förra gången gjorde, få läsa upp ordalagen i de serskildta Betänkm, sorn StatsUtsk. i denna fråga afgifvit, för att derigenom bestyrka mina yttranden.
I Utsk:s Utlåt.
JM 92, sid. 47 står: ”Hvarje skatteförenkling, der vissa räntepersedlar skola förvandlas uti eller utbytas mot andra varor eller hufvud-räntepersedlar, torde, i följd af föränderligheten i priset å dessa sednare, alltid blifva till sina följder ojemn och obillig; men då skatteförenkling tillika blir skatteförhöjning, hvilket ovilkorligen 230
Den 11 Augirsti. inträffar, derest dagsverks-räntan, som för hela riket blifvit af Kammar-Kolhm beräknad till det betydliga beloppet af 470,138 R:dr 35 sk. 2 rst. årligen, skall till spanmål eller smör förvandlas, ” etc.
Hvad de andra räntorna beträffar, så står det i StatsUtskrs vid 1848 års Riksdag afgifna Betänk.
JVs 242, sid. 12: ”En icke ringa del af ordinarie räntan utgjordes dessutom redan f. n, med bestämdt penningebelopp, och i afseende på alla de räntor, ifrån hvilkas utgörande befrielse, i följd af andra onera, åtnjötes, såsom af rusthåll, gästgifveriet- m. m., vore möjlig förändring i beloppet för Staten likgiltig.
Då ifrån hela ordinarie räntans år 1844 beräknade belopp, 2,533,519 R:dr 10 sk. 10 rst. afdrages hvad som är af nyssnämnde beskaffenhet”, etc.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. med vidare upläsningar, utan anhåller blott att få svara på några af de framställningar, som här blifvit gjorda.
Man säger, att vi nu böra antaga Utskrs förslag, emedan det kan ske utan förlust för ögonblicket.
Gäller denna sats om en hufvudpersedel, så mätte den gälla om alla, och då inser jag ej något skäl, hvarföre man icke genast antager penningeränta hel och hållen, i st. f. delvis.
Antingen måste man erkänna detta såsom en följdriktighet, eller också tillstå, att en motsägelse ligger i hvad man yttrat ang:de dagsverks-räntan.
Vidare påstås det, att genom bifall till Utsk:s förslag skulle saken vara bilagd för framtiden.
Ja, när man efterskänker allt hvad som begäres, då har man naturligtvis bilagt saken på det sätt, som vissa MedStånd önska.
Men om man derigenom afgjort saken fördelaktigt för riket, det är en annan fråga, hvilken jag ej kan bejaka.
Hr von Troil har icke allenast berömt sig sjelf för sitt vankelmod, utan äfven lofordat R. o. Ad. för den ombytlighet, som han förutsätter Ståndet skola visa.
Men jag hoppas, att R. o. Ad. icke är svagt för ett dylikt beröra.
Jag inser ej något skäl, hvarföre Ståndet skulle frånträda ett beslut, som det, under Irenne Riksdagar, vidhållit, och hvilket, efter min öfvertygelse, är välgörande.
Raab har funnit sig angenämt öfverraskad af hvad här under dessa ögonblick tilldragit sig.
Jag deremot tillstår, alt jag på detta rum uplefval få ögonblick så smärtsamma som de, då vigtiga grundsatsers upoffrande yrkas.
Frih:n säger vidare, att hedern icke tillhör den hallstarrige, utan den, som gifver med sig.
Jag öfverlemna!- åt framtiden alt häröfver döma, och vill emellertid icke byta med dem, som nu anse sig slå på den fördelaktiga sidan.
Jag anhåller till en början att, till rättande af ett missförstånd, få uplysa, att, då mitt namn blifvit antecknadt bland reservanternas, har dervid ett förbiseende blifvit begånget, sä lill vida, alt man antagit mig såsom instämmande i Hr von Troils reservation.
Sådant strider dock
Den 11 Augusti. 231 mot mina vid flera föreg:de tillfällen yttrade åsigter.
Utan att för öfrigt förneka fördelarne af den praxis, som af StatsUtsk. ofta, fastän ej vid detta tillfälle, blifvit följd derutinnan, att anse sina af två Stånd gillade beslut, efter återremiss från två, obesedt böra vidhållas, finner jag likväl denna praxis icke ega någon af grnndlagsföreskrift stadfästad helgd, och man skulle, vid åtanken af 49:de §:n Riksd.Ordnm, kunna säga, att ett alldeles motsatt förfarande utgjorde grundlagens mening.
Den förutsätter nemi. alt ärendet å nyo pröfvas med afseende å de Utsk. delgifna skälen, ej med afseende å de återremitterande Ståndens antal.
Således har jag aldrig trott förenämnde praxis kunna formenligen åberopas såsom grund för en reservation i de fall der den, såsom här, icke har iakttagits.
Jag har deremot låtit anteckna mig såsom reservant derföre, att jag på detta sätt ville tillkännagifva min önskan att, under ärendets fortsatta handläggning, vidblifva den mening, jag tillförene i likhet med lt. o. Adis majoritet hyst och uttalat.
Jag har äfven velat göra en anmärkn. mot ett af de skäl, som Utsk. anfört för sitt nu framställda förslag, eller att en skatteförhöjning bestämdt skulle blifva följden af den förändring, Utsk. förra gången föreslog.
Att en sådan förhöjning icke behöfver inträffa, såsom verkan af den ifrågasatta förvandlingen, har Prosten Schram visat i sin reservation. ■Frih.
Palmstjerna har visserligen förklarat, att hans beräkningar i visst afseende skilja sig från Prosten Schrams, och detta torde lätt förklaras deraf, att den enes grundar sig på iakttagelser af förhållauderne under 10 år och den andres på enahanda .iakttagelser under 20 år.
Derigenom(har skiljaktigheten upkommit; men om man tager en längre tid tillbaka till utgångspunkt, så ser jag icke annat än att det resultat, hvartill man då kommer,- måste" blifva desto tillförlitligare, och då visar sig äfven, att en förhöjning icke skulle inträffat, utan snarare en förminskning.
Men, Mine Hrr, ehuru fullt erkännande den försakelse, R. o. Ad., ådagalägger, då del fogar sig efter en annan öfvertygelse än Ståndet sjelft uttalat, tror jag mig dock ega skäl att för egen del biträda de ledamöters tillstyrkande, som önskat bifall å StatsUtsk:s förevar:de Utlåt.
Ty då det visat sig, att vissa af våra MedStånd lägga en synnerlig vigt vid denna punkts behandling i öfverensstämmelse med deras åsigter, och att de i annan riktning försökta medgifvanden icke befunnis tillfredsställande, så kommer det derpå an, om det icke, för vinnande och vidmakthållande af en för fäderneslandet gagnelig och i närvande tidsomständigheter dubbelt önskvärd enighet, kan vara skäl att i detta serskilda fall göra en upoffring af egna satsers förfäktande.
Man måste tillse huruvida deras inre vigt är större än att vi, för enighetens skull, kunna och böra lemna dem.
Mig synes denna deras vigt jemförelsevis ringare.
Och R. o. Ad. repre- senterar Visserligen i sin mån Svenska folket, men icke ensamt, utan i förening med våra MedStånd.
Att fortfarande skilja oss från dem i denna fråga, skulle måhända endast vidga en för det gemensamma fäderneslandet vådlig klyfta, utan att ändock 232 Den il Augusti. tilläfventyrs gifva oss säkerhet att se våra åsigter i detta ärende segra.
Ett frivilligt medgifvande har oändligt mera värde.
Af dessa skäl och väl vetande att, enligt en gammal erfarenhet, ”enighet ger styrka”, tillstyrker jemväl jag vördsammast, det R. o. Ad. behagade del nu föredragna utlåtandet godkänna.
Ilr von Hartmansdorff har med de citalioner, som han upläst och hvarmed han sysselsatt R. o.
Ad. i början af sitt senare yttrande, velat bevisa riktigheten af hvad lian först anfört.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derå, att dessa citalioner äro tagna från olika tidpunkter.
Han har sålunda tagit dagsverksräntan för en och hufvudbeloppet af räntorna för en annan tidpunkt.
På detta sätt kan man verkligen komma till hvilket resultat som helst.
Om deremot den värde talaren hade behagat taga dagsverksräntans och andra räntors värden från en och samma tid, hade han kommit till ett helt annat resultat; men då hade han också icke haft den glädjen alt säga, att dagsverksräntan utgjort £:del af det hela, hvilket, enligt hvad Frih.
Palmstjerna uplyst, är fullkomligt oriktigt.
Den värde talaren har äfven velat beskylla mig för vankelmod.
Om man kallar det för vankelmod, att man i en fråga, som under åratal varit föremål för tvister och misshälligheter, går de andra Ståndens önskningar till mötes, för att ändtligen en gång få samma fråga på ett nöjaktigt sätt löst, då får jag förklara att jag mera gläder mig öfver delta vankelmod, än öfver den halsstarrighet, hvaröfver Hr von Hartmansdorff tyckes vara så stolt.
Då denna fråga under sista Riksdagen förevar, tog jag mig den friheten att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet pä vådan af att ingå på systemet af skatteförvandling på det sätt att persedlarne skulle förvandlas lill penningar.
Jag gjorde det derföre, att man ännu icke hade tillräckligt för sig redogjort hvad med persedlar borde föstås, hvarföre jag också yrkade detta begrepps noggranna definiering, innan man ingick i frågan om verkställigheten.
Jag trodde, att man borde noga akta sig att beträda en bana, der man icke med visshet kunde förutse hvar man skulle stanna.
Jag önskade deremot att man, med bibehållande af systemet af räntornas fortfarande utan någon slags förvandling, skulle till lättnad vid debiteringen och redovisningen fastställa på samma persedel en 20:årig markegångstaxa, och jag hyste den öfvertygelsen, att en dylik förändring skulle medföra ungefärligen samma resultat, hvartill man nu vill komma.
Man ansåg emellertid dessa mina anmärkn:r icke förtjena afseende, utan man ingick på skatteförenklings-systemet, och man har i detta afseende gått längre än vederbör:de önskat, som framställt förslaget.
Nu har jag hört en af dessa vederbönde förklara sig ega den fasta öfvertygelsen, att om R. o. Ad. nu gör den koncession, hvarom här är fråga, så skall della vigliga tvisteämne för alltid vara afsluladt.
Jag har, under den lid jag pä min tjenstemannabana tillryggalagt, städse öfverlygat
Den 11 Augusti. •233 mig derom, alt ju (lere koncessioner man gör, desto mera vexa anspråken och fordringarne, och jag önskar, i fall R. o. Ad:s majoritet skulle bifalla StatsUtsk:s Utlåt., att den värde talarens spådom att tvistefrågan nu är slutad, måtte gå i fullbordan.
Då nu öfverläggnjngen förklarades fulländad, hemstälde Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. behagade, pff sätt Frih.
Palmstjerna tillstyrkt, med frångående af sitt förut fattade beslut, bifalla lltsk:s tillstyrkande i förevande punkt, och besvarades denna propos. med starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja. öfvervägande.
Sedan Hr von Hartmansdorff härvid begärt votering, uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propos.
Den som bifaller StatsUtskrs tillstyrkande att dagsverksräntan mätte få till penningar förvandlas, röstar Ja; den del ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås Utsk:s berörde tillstyrkande och vidblifver IL o.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sorn följer:
Mot denna frågas utgång och behandling får jag reservera mig.
Den är att förlikna vid ett sorgespel, der just det inträffar, som man vill undvika.
Man önskade i början undanrödja anledningarne till skäligt missnöje; men motståndarne gingo längre, och framkommo med anspråk, hvilka ej kunde billiglvis tillfredsställas.
Mot dem har man länge kämpat, och denna strids långvarighet kan måhända, såsom Frih.
Palmstjerna sagt, beräknas till 20 år.
När sedermera alla möjliga utvägar begagnats för att nedsätta dem, med hvilka man var missnöjd, och man till och med anlitat Riks-R:n, utan att dock derigenom vinna framgång; så borde man hafva trott att saken varit tillräckligen bekräftad.
Men just då öfvergaf Konungens Rådgifvare sin fasta ställning; och jag befarar att de derföre skola blifva mera tadlade, än för den gamla grundsatsens försvar.
Hvilken dom skall väl fällas öfver ett sådant sätt atl gå tillväga, att först under åratal förfägta sin mening, och sedan på så klena skäl, som dc nyss anförda, gå derifrån.
Hr von Knorring, Oskar Erik:
Utan att vilja länge uptaga R. o. Ad:s lid, önskar jag att blott med några få ord få reservera mig emot det nyss fattade beslutet.
Jag vill dermed tillkännagifva, att jag icke vill hafva på mitt samvete allt del onda, som detta beslut möjligen kan medföra; och om det blif - 234 Den li Augusti. ver något godt, vill jag icke oförtjent skörda någon ära för en sak, mot hvilken jag nedlagt mitt nej. 2:dra och 3:dje punkterne, för verkställigheten af ränteförenklingen föreslagna allmänna föreskrifter jemte nu tillstyrkte förändringar i t%:le och I6:de ■•punkterne deraf. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. nu i ämnet tillstyrkt.
4:de punkten, innehållande hemställan att Utsk:s förra tillstyrkande, att den hofra, sorn kan komma att ingå i den ?iya spanmålsräntan, ej må få af räntegifvare till leverering in natura upsa gas, måtte få förfalla. 11. o.
Ad., som förut afslagit ifrågavande tillstyrkande, fann denna punkt ej fordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
5:te punkten, innehållande förslag till förändrade stadganden i afseende på ränteförenklingens verkställande för de särskilda länen.
Sedan ingressen till Utsk:s förslag, jemte de för Upsala län föreslagna stadganden, blifvit uplästa, anmälde sig och yttrade Hr von Troil:
Då förteckningen öfver de persedlar, som inom de olika länen skulle komma alt qvarstå, är fullkomligt öfverensstämmande med det beslut R. o. Ad. förut fattat, så vida man undantager Stora Kopparbergs län och dagsverksräntan, så vågar jag vördsamt hemställa, att endast länens namn må blifva uplästa, och att den ledamot, som dervid kunde önska några vidare uplysningar, då måtte derom särskildt för hvarje län anhålla.
Uppå Hr Gr. o. Ladtm:s i anledn. häraf framstälde propos. beslöts, att, vid föredragn:n af denna punkt, endast länens namn, men icke dervid förekommande stadganden, skulle upläsas, såvida icke begäran derom blefve särskildt gjord.
Det förefaller mig som vore någon oegentlighet begången vid Upsala län; men kanhända jag misstager mig och begär fördenskull om en uplysning.
Vid Stockholms län står, att den nya spanmålsräntan skall vara hälften råg och hälften korn; och för Upsala län står, att hö skall förvandlas till hälften spanmål och hälften smör; men dervid står dét icke föreskrifvet, att den nya spanmålsräntan skall blifva hälften råg och hälften korn.
Då jag icke kan påminna mig, att det finnes något allmänt stadgande i detfa hänseende, så hemställer jag, huruvida icke någon serskild föreskrift derom i afseende å Upsala län vore lämplig?
Det är mig omöjligt alt för ögonblicket taga reda på den punkt i de allmänna bestämmelserna,' som innehåller att för hvarje län, der hufvudpersedlar skola förvandlas till andra hufvudpersedlar, skola dessa utgå efter de grunder, Den 11 Augusti. 235 enligt hvilka ortens kronotionde utgår, så framt icke annorlunda finnes särskildt stadgadt.
Då ingenting i detta afseende för Upsala län blifvit särskildt stadgadt, komma naturligtvis räntorna att utgå efter närande grunder.
Jag fick nu reda på hvilken punkt det är, och får således uplysa att det är den 6:te.
Der står: ”De persedelräntor, hvilka för hvarje län eller del deraf bestämmas såsom hufvudräntepersedlar, undergå lill sitt nuvande belopp ingen annan förändring än den, som antingen kan vara en följd af någon räntepersedel förvandling till annan hufvudräntepersedel eller blifver föranledd af näslföregrde 4 och 5 punkter, eller ock af de särskilda stadganden, hvilka för länet eller någon del deraf äro här nedanför, bland samma län enskildt rörande föreskrifter, intagne.
Dock böra i de orter, der afraden består af flera slags spanmål, mjöl, malt, m. m., de olika slagen, så vidt ej annorlunda särskildt föreskrifves, förvandlas till sådan spanmål, hvaraf ortens kronotionde består: skolande förvandlingen verkställas i öfverensstämmelse med föreskrifterne uti 3:dje och 5:te punkterna.”
Der sådant varit af nöden, är det särskildt föreskrifvet, i hvilka sädesslag och i hvilken proportion räntorna skola utgå.
Efter denna uplysning, anhåller jag om bifall lill Utsk:s förslag.
Efter den uplysning Hr von Troil nu lemnat, har jag ingenting vidare att tillägga, utan förenar mig med honom i anhållan om bifall till Ulsk:s förslag.
Sedan härefter föredragn:n af förevande punkt blifvit fulländad, biföll 11. o. Ad.
Ulsk:s deri afgifna förslag. öde punkten, ang:de det af Utsk. tillstyrkta förslagsanslag för bestridande af kostnaderne för verkställigheten af skatteförenklings-beslutet. 11. o. Ad., sorn förut bifallit Ulsk:s hemställan i delta ämne, fann denna punkt ej erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarne.
7:de punkten, ang:de en underd. anhållan hos K.
M. om vidtagande af sådane förfoganden, sorn kunna verksammast leda dertill, att den ifrågakomne regleringen sä skyndsamt söm möjligt må kunna bringas till verkställighet. R. o.
Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt föreslagit. 8:de punkten, Utsk. uprällade tabeller öfver de 40 sednasle årens markegångs-priser.
Sedan R. o. Ad. genom de sålunda fattade besluten i hufvudsaken bifallit den inbjudning, som innefattades i det uplästa prot.uldr., från RondeSt., beslöt 11. o. Ad., uppå derom gjord propos., att lägga samma prot.utdrag till handlingarne.
- 236
Den 11 Augusti.
Föredrogs Särskildta Ulsk:s den 5 dennes f. m. på bordet lagda Mern. JW 14, med ordningsstadga för större bränneriet-.
Den ordningsstadga, för större bräunerier, sorn Särskildta Utsk. bär föreslagit, omfattar egentligen endast en närmare instruktion för kontrollanter och blifvande öfverkontrollanter, jemte detalj-upgifler för redskapens beskaffenhet.
Det upstod fråga inom Utsk., då detta ärende der förevar, huruvida det ens vore tjenligt, att Utsk. skulle befatta sig med bestämmandet af en sådan ordningsstadga; men Utsk. hade redan i sitt föreg:de Betänk, sagt, att en dylik stadga skulle följa, hvarföre också Utsk. ansåg sig pligligt att densam ma till Ståndens pröfning öfverlemna.
Men då denna stadga icke innehåller något annat, än hvad jag nyss nämnt, och detta Ur grundadt på lillverkningsreglementet i allmänhet, samt då det dessutom torde vara onekligt att K.
M. genom sina embetsman är bättre i tillfälle att utarbeta en sådan stadga, likasom förhållandet varit i Norrige, än det kan låta sig göra så väl inom ett Utsk. som inom riksförsamligen, så får jag, ehuru jag bekänner min delaktighet i delta arbete, vördsamt hemställa, om det icke vore lämpligare att åt K.
M. updraga utarbetandet af ifrågavande stadga, på grund af de författningar, om hvilka R.
Star blifvit ense, ITr Hjärne, Harald:
Redan dä jag inträdde såsom ledamot i Särskilda Utsk. i slutet af sisth Mars månad, hade Utsk. beslutat, att en ordningsstadga skulle utarbetas.
Jag deltog således icke i detta beslut ; men när frågan första gången förekom inom Utsk., yttrade jag samma åsigt, som Frih.
Raab nu fram ställt.
Jag har sedermera icke deltagit i utarbetandet af denna stadga, emedan jag då var frånvarande på permission.
Då man hittills sett, att R.
St:r aldrig befattat sig med att gifva Regeringen några råd, i afseende på de instruktioner, som borde gälla för Statens så väl högre som lägre embets- och tjenstemän, så ser jag icke något skäl hvarföre, när förhållandet varit sådant, man nu vill gifva Regeringen ledning i afseende på instruktionen för bränneri-kontrollanterna.
Det är alldeles olämpligt och obehöfligt; derom behöfves intet vidare yttrande.
Men äfven med fästadt afseende å bränvinsfrågans närvar:de ställning, anser jag det vara af vigt att man icke behandlar några onödiga frågor.
Vi veta i hvilket skick bränvinstillverkninslagen återkom till Utsk., och att den nästan hel och hållen måste omarbetas.
Dertill erfordrades lång tid, och Riksdagens snara slut önskas af en hvar.
Att då uppehålla tiden med denna ordningsstadga, tror jag vara temligen abderitisk!.
Om det hade varit i början af Riksdagen och om Utsk. haft föga att göra, tror jag att man kunnat befatta sig med detta ärende; men nu anhåller jag, att R. o. Ad. ville afslå hela ordningsstadgan.
Afven jag anhåller vördsamt om afslag å denna ordningsstadga.
Af de, Betänk, åtföljande Den lt Augusti. 237 reservationerne synes, att mot innehållet är åtskilligt att påminna.
Men om också sladgan i sitt närvande skick skulle befinnas oklanderlig, om icke tillfredsställande, torde det dock vara i sig sjelft mindre tjenligt atl R.
St:r, å sin sida, besluta en dylik ordningsstadga, enär, i sådant fall, de ändringar, dem erfarenheten kan gifva vid handen såsom nyttiga, icke skulle af K.
M. kunna vidtagas utan afbidan af R.
St:rs sammanträdande och deras, naturligtvis, med våra riksdagsformer, teml. tidkräfvande handläggning af ärendet.
Det förefaller mig som ora K.
M. vore i tillfälle bättre upgöra dylika föreskrifter.
Det är detta afseende, som föranleder mig instämma med de ledamöter, som yrkat afslag.
Den stadga, som nu är föremål för öfverläggning, är till sill innehåll ganska vidlyftig, och jag vågar derföre hemställa, att den icke måtte behöfva upläsas, samt att, sedan Ståndet härom fatlat sitt beslut, jag måtte återfå ordet.