Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men detta är ju icke annat ån eo olika benämning af afgifter, och så länge det år en sanning, att hvarken Svenska eller Norrska fartyg kunna vid nuvarande afgifter i England, med någon fördel dit införa sina^Nationers trädvaror, cynes mig också otvif - Ben 11 Junti e. m, 631 velaktigt, att man måste söka bereda en ändring i detta förhållande, innan man åt Engelska handlande lemnar inom vårt eget land förmoner, som skulle ge dem företräde framför våra egna.
Jag har hört sägas, att det är vi-, ra höga afgifter på varor, som utföras med främmande Skepp, hvilka gifvit anledning till den i England försvårade införseln af samma varor med våra fartyg.
Men jag ber, stt raan måtte komma ihog, att Englands NavigationsAct daterar sig ifrån år 1660, och att det var först i följe deraf, sedan man börjat åt denna Act tillskrifva tillväxten af Englands sjömakt och förmögenhet, som vårt ProductPlacat utfärdades år 1724.
Vi hafva således i detta fall icke gjort annat än följt Englands efterdöme.
Om deti nu ifrågavarande ökade friheten vid trädvarors utförsel kunde inskränkas til) vissa Provincer, för hvilka den mi hända är lämpelig, så skulle jag ändock ingenting deremot invända; mea då nu är frågan om en allmän Författning, och om en nedsättning af Tullafgifterne för allanu gående varor utan åtskillnad, och utan någon slags gradation i förhållande till deras olik* beskaffenhet, samt våra behof och tillgångar, och då man tillika snvisar ersättningen för dea härutaf uppkommande brist i Tull inkomster, uppå ökade afgifter på inkommande varor, utan att undersöka, om en sådan förhöjning har mer eller mindre svårigh®rer, eller kan medföra flera olägenheter, då kan jag rj annat än frugta, att man bereder sig förluster, som man ej piräknat, och en minskning i Tullinkomsterna, 632 Den 11 Junit e. ni. hvilken sedermera återfaller tungt på de öfriga Glassér i Samhället.
Hvad som blifvit sagt om monopoliska rättigheter, i anseende till den nu existerande skillnad i afgifter emellan fria och ofria fartyg, kan jag för min del icke finna förtjena namn af monopol.
Då rättigheterna icke äro inskränkte till någon viss person, utan blifva gemensamma för alla dem sorn idka samma yrke, och så väl köpare som sä 1 ja re af Träl- - varor äro spridda öfver hela Riket, kan jag ej häruti finna egenskaperne af ett monopol.
För öfrigt önskar jag endast, att man ej måtte öfvergå ifrån en ytterlighet till en annan: men om Ridderskapet och Adeln det oagtadt skulle genast vilja antaga Betänkandet, är det icke jag, som skall sätta mig deremot.
Jag har sagt min tanka till Protocollet och jag skall ej vidare i detta ämne falla besvärlig med mina anmärkningar.
Herr Uggla, Goran Gastaf: Sedan Friherre Cederström med en lika grundelighet i framställningen, som sann upplysning i åsigien af ämnet, vederlagt de emot Bevillningsutskottets Betänkande gjorde anmärkningar, kan jag visst icke hafva något vidare upplysande att dervid tillägga.
Men då jag i hufvudsaklig måtto deltagit i handläggningen af detta mål i Utskottet, anser jag mig ej eller med tystnad böra afhöra en strid, på hvars utgång en väsendtlig del af hela Samhällets framtida inre kraft och sjelfbestånd hvilar.
Jag utbeder
Den 11 Junii e. ni, 633 mig derföre vördsamt Eders Excellencas samt Höglofl.
Ridderskapets och Adeins benägna tillstånd, att yttr» några ord i anledning af hvad emot Utskottets Betänkande i en eller annan del blifvit anmärkt.
Herr Uggla uppläste derefter följande:
I afseende på den förminskning i Tulliokomsterne man förment blifva en följd af de åtgärder Utskottet föreslagit, vill jag endast anmärka, att, efter min öfvertygelse, beror Tull-afgiften, betraktad såsom Stats-inkomsf, till sin jemna eller ojemna fördelning, ej af denna afgifts böjning eller sänkning på vissa artiklar.
Dess jemna fördelning härflyter deraf, att den sluteiigen genom sin natur träffar både producenter och consumenter under deras inbördes handel, eller varubyte, jemnt i den mån de consumera eller producera mycket el • ler litet.
Men denna fördelning är lika, om Tull-afgiften drabbar en vara, eller en annan, likasom SiatsCasssns vinst uppkommer genom beskattad export, eller import, då deremot landets möjliga handelsvinst kan betydligen bero af valet emelian dessa båda alternativ.
Det lärer icke kunna bestridas, att om, genom nedsatt tull på exportvaror, ett större varuqvantum kan exporteras, så kan Tull-inkomsten derigenom ökas; om, tillexempel, tullen9 nedsättning till hälften skulle föranleda en tredubbel export, blefve ju Tull-inkomsten förhöjd med 5o procent, men, hvad sorn vore Den 11 Junii e. m. innu vigtigire, landets Capital-inkomst tiedubblad.
En värd Ledamot af BevillningsUtskottet har, uti ett till Ridderskapets och Adelns Protocoll aflemnadt särskildt yttrande, såsom ett hufvudsakligt skäl till klander af Utskottets itgärder, bland annat fästat 6ig vid det i irsta puncten af Utskottets Betänkande gjorda förslag, »tt
Tull-afgiften för utgående varor i intet fall borde få förhöjas öfver det belopp 1816 ars Tulltaxa föreskrifver.
Utskottet har varit fullkomligen öfvertygadt, att, när denna procent-afgift bestämmes efter varans verkliga försäljningsvärde, en 6ådan förhöjning icke möjligen kan komma i fråga.
Jag anser mig likväl härvid böra upplysa, att det var just i anledning af 6amma värde Ledamots i Bevillningsutskottets Plenum gjorde anmärkningar vid dess andra afdelnings i ämnet afgifne förslag, hvilka anmärkningar åsyftade ej mindre än ett totalt öfverändakastande af hufvudgrunderne för Utskottets Betänkande, som ifrågavarande stadgande tillkommit.
Den värds Ledamoten anmärkte nemligen i denna del, att det föreslagne maximum till 5 procent af Svenska exporter, kunde föranleda till en vida högre Tull, än för närvarande äger rum.
Utskottet har ej delat denna mening, öfvertygadt, att ett olämpligt eller skadligt användande af maximi-beloppet ej vore af en Landsfaderlig styrelse att be-t fara.
Deremot skulls, efter Utskottets tanka, antagandet af denna metod, nemligen efter varans verkliga värde, medföra en allmän ceh Den ii Junii e, m. fi35 f5r alla varor lika gällande grund till afgiftens bestämmande, genom hvars efterföljd, då afgifterne jemnare fördelades på flera föremål, de aldrig skulle behöfva på något uppgå till det fastställda maximum, hvilket i sådant fall visserligen icke af Kongl. Maj:t onödigtvis sntoges.
Emedlertid har Utskottet, för att i möjligaste måtto häfva alla tvifvelsmål och farhågor i denna del, föreslagit omförmälte stadgande.
Man har vidare anmärkt, att Utskottet stadgat för låg Tull å Trädvaror.
Härvid har jag trott mig endast böra anföra, att, i afseende på den allmänna frågan om exportens be-< fordrande, ett lands vinst alltid är större genom en stor afsättning till ett måttligt pris, än en mindre försäljning till ett öfverdrifvet, då af den obegagnade varubehållningen utöfver landets eget behof ingen vinst tillfaller hvarken den enBkilta ägaren, eller det allmänna; och hvad angår den förmenta nödvändigheten att återhålla Trädvaru-handeln, så ankommer det alltid på Kongl. Majit, att i afseende derpå vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom förekommas de möjliga missbruken af en frihet, som , i händelse den efter närmare undersökning befinnea nyttig och för Staten vigtig att begagna, ej genom för tillfället orubbliga föreskrifter bör vara inskränkt.
I öfrigt lärer den sanning icke kunna bestridas, att memiiskorsas oupphörliga icbötdes behof af hvarandras biträde är grunden för 636 Den xi Junii e. m, samhälls-lifvet, är det starka baad, som sammanhåller hvarje social inrättning Erfarenheten bevittnar, att de samhällen, der menniskans Industrie varit mäst otvungen, der omtankan för egen bergning fått fri och ensam leda sig till verksamhet, hafva upplyft sig till den kraftfulla välmåga, som utgör hufvud-vilkoret för hvarje Stats-kropps frihet och sjelfständighet.
Erfarenheten lärer oss ock, att ett motsatt förhållande alltid inträffat i länder, der Skråprinciper fått vinna burskap, der enskilde Medborgare eller Corporationer fått tillskansa sig vissa uteslutande rättigheter på andra Medborgares och understundom hela Samhällets bekostnad. der vägen och vilkoren för idoghetens gång blifvit noga afmälte och ut9takade, och hvarje näring tryckt inom gränsör, dem icke naturen, utan egoismen, sjelfmyndigt utstakat.
En stor författare har yttrat: när alla hushållssystemer, som äro grundsde på företräde eller tvång, blifvit fullkomligt undanröjda, uppkommer sjelfmant den naturliga frihetens enkla och lätt fattsde systeme.
Hvarje menniska, så länge hon icke öfverskrider rättvisans lagar, äger fullkomlig frihet, att söka sina egna fördelar i sin egen näringsväg och att med sin industrie och sitt capital täfla med hvar Och en annan menniska eller näringsclass.
Styrelsen är då alldeles bsfriad ifrån en pligt, hvars försökte fullgörsnde måste alltid vara underkastadt oräkneliga misstag och öfverstiga förmågan af all mensklig vishet och kunskap5 den pligten nemligen att vara förmyndare öfverön, Den II Junit e, m. 637 skillda menniskors
Industrie och att leda den till de yrken t sora äro de mäst fördelaktiga för samhället.
Från dessa grundsatser har ock Bevillningsutskottet utgått vid uppgörandet af det förslag, som af ett upplyst RiksStånd ou granskag.
Fritt från all smitta af principer, sora lägga konstlade och onaturliga tvångsbsnd på den enskilde medborgarens fria kraftfulla verksamhet, har Utskottet trott, att ett vidsträckt utrymme för folkhopens arbetsförmåga,' en obegränsad frihet i den inhemska industriens serskilda grenar, äro de grundkällor, hvarifrån den verkliga Simhällsförmågan utgår, och att, i följd deraf, allt tvång pä export-handeln är den genaste vägen, att qväfva National välmågan Utskottet har ändteligen trott, att hvarje individs fria ostörda dispositionsrätt öfver dess ärfda eller förvärfda jord, ofelbart skall föra till ett säkrare, med landets sanna väl mera öfverensstämmande, mål, kraftigare medverka till det stora Samhälls-ändamålei, enskild och allmän styrka och sällhet, än alla skrålagar, Skogsförbud och Förmynderskap öfver fullmyndiga menniskor.
Jag får hos Eders Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken vördsamt anhålla om proposition till bifall af Utskottets Betänkande.
I anledning af de ytterligare anmärkningar, corn emot Utskottets Den ii Junti e. rn'.
Betänkande blifvit frtmslätlde, anhåller jag, att få tillägga några ord.
Om Staten liknade en sjuk, som undergått evältkur, skulle jag instämma deruti, att man borde gå långsamt tillväga, uti att meddela de fördelar, hvaraf dea varit i saknad; men enär förhållandet icke är sådant, tror jag ej, att någon olägenhet deraf uppstår, att den ju hastigare ju bättre kommer i åtnjutande af de fördelar natur, climat och locsl erbjuda, För min del, kan jag ej eller finna något skäl deruti, att, om en utländsk magt ej vill lemna oss samma förmåner, som vi den, vi skola underlåt* att begagna oss af den fördel, som tillskyndas oss derigenom, att vi ej hindra honom, att komma hit, i stället för att genom en oförståndig reciprocité betaga honom det Hvad angår den anmärkning, att det föreslagna värderibgssättet skulle förordsaka underslef, så tror jag, att, då Utskottet hänskjutit denna fråga till Kongl Maj.ts närmare bestämmande, den yttrade farhågan bör försvinna.
Beklagligen är det ea allmänt erkänd sanning, att Storverksträd och Ekar äro sällsynte annorstädes, än der de ej kunna åtkommas; men det är ej eller underligt, ty de vårdas icke, emedan deras värde försvinner i den mon, ägare deraf icke af dem kunna draga någon nytta.
Om man ock gör en jemförelse emellan fordna och nu varande författningar, skall man finna, att, innan monopoliska författningar utkommo, var Sverige i tillfälle att exporter* Den 11 Junii t, m. 639 en mängd victualicvaror och effecter, hvaraf vi nu mäste importera till vår skada.
En itergifven frihet i handel med Svenska producter,' samt nedsatt Tull, skall inom få år lemna en vida lyckligare utsikt genom en ökad afsättning och deraf följande ökad production; tillgång på de förnödenhetsvarot utifrån, hvilka icke kunna umbäras, emot bättre pris, blir äfven väl en följd deraf, att Utlänningen får sjelf föra dem till oss, ty nu, då Utlänningen är derifrån hindrad, och vi af våra egne monopoliska köpman skola förses, nödgas vi mångdubbelt dyrare betala dem.
I grund af hvad jag nu anfört, förnyar jag således min förut gjorde anhållan om bifall å Utskottets Betänkande.
Jag menar det är 94 år sedan Product-Piacatet uppkom.
Allt sedan har man varit betänkt, att endast uppmuntra Manufacturer och konstige handteringar, men deremot försummat Jordbrukarens fördel.
Efter 1720 års RegeringsForms införande, ville man ju här äfven anlägga Silkesmaskar.
Närvarande tida erfarenhet bör visa, att ett framfarande uti samma principer icke är lämpeligt.
Jag hemställer till hvar och en, som besett Rikets provincer, och i synnerhet de södra, om icke de skogar äro bäst vårdade, hvilka ägas med Frälsemanna-rätt, hvaremot Krono- och Skatte-skogarne äro nästan utan allt värde.
För att visa, huru våra FörfattniO' gar äro emot industrien, raå nämnas, att hos 640
Den 11 Juna e. m. oss är det förbjudet att utföra Ekstäfver, mea ej färdiggjorda tunnor.
I Norrige åter är det ej tillåtet att införa runnor, utan blott stäfver.
För afsättningeri af Ekstäfvsr på Norrige, mågte således köpmannen provisionelt göra tunnor, och sedermera på sjön slå sönder dem till stäf.
I min tanka kan det vara hög tid att göra sig fri från köpmans-tyranniet samt tilläta afsättning der jag får mäst betalt för min vara, såsom det bästa sätt att uppmuntra industrien; och i den moa Utskottets Betänkande dertill bidrager, är jag Utskottet på dat högsta förbunden.
Herr Munch af Rosenskjöld, Eberhard:
Om jag behöfde ytterligare stärkas i min öfvertygelse om nyttan af Utskottets Betänkande, så skulle de anmärkningar, hvilka blifvit anförda emot detsamma, dertill hafva bidragit.
Om ProductPlacatet, då det först infördes, haft skäl för sig, så försvinna de nu, då man ej får utföra, hvad sorn får införas.
I min tanka bör exporten vara ej mindre fri, än importen.
Skogs producter få nu mera fritt införas med Ryska skepp, och så länge detta fortfar, anser jag allt skäl för ProductPlacatets bibehållande försvunnit.
För min del skulle jag äfven tro, att export-frihet bör föregå befordrandet af Strömrensningar, ty hvilken annan ersätter kostBaderne dervid, än producenten.
En reciprocilé uti handels-friheter skulle jag också anse nyttig, men om denna reciprocité skulle oss vägras, så böra vi väl ej hämnas på oss sjelfva, samt Dm ir Junii e. ml \ 641 samt bibehålla sådane stadgar, som äro menlige för vårt eget interesse.
Om Engelsk* NavigationsActtn, som svarar emot vårt Product -PlacatJ yttrar sig en Engelsk författare Adam Schmitt, att den ej är på annat sätt nyttig, än att derigenom bereda tillräcklig tillgång på öfvade matroser; men jag hemställer, om icke vi böra snarare täcka på exportens uppmuntrande, än på behofvet af matroser.
I fråga åter ora ttt gynna skeppsRederierna, så är det i min tanka bättre, att sådant sker på dst allmännas bekostnad genom en Bevillning, än att det endast skall drabba någre enskildte skogsägare.
Jag har äfven hört åberopas Konungens Befallningshafvandes afgifne yttranden i ämnet.
För min del lemnar jag deras rapporter i allmänhet i sitt värde, men tror ej, att Statens allmänna ekonomi kan rättas derefter.
Någon gång skulle möjligen länets interesse kunna förleda dem, att öfverse Statens, äfvensom misstag om länets verkeliga interesse äga rum, såsom till exempal då man försvarar förbud mot export af vtd ifrån sitt län till ett annat, endast för att förskaffa bättre köp på denna Vart för en och annan Stad i Provincen.
För öfrigt har vid flera Risksdagar samma fråga som nu blifvit vackt, samt föranledt till upplysningars inhämtaflde, så att jag tror, att för dess afgörande mera upplysning , än upplysningar, behöfves.
Herr Mannerstctm, Johan:
Den nu förevarande frågan utgör en del af det stora tvisteäm - Ridd. o. Ad.
I Afd. 41.
642 Den 11 Junii e. m. net, frihet i handel och näringar, och jag anser derifrån härleda sig, att åtskilliga Talare gifvit sina anföranden nog stor omfattning.
För min del vill jag inskränka mig till det, hvarom egentligen är fråga eller nedsättning af Tullen för utgående varor.
Jag medger att det i allmänhet är ganska rigtigt, att man ej bör hastigt öfvergå ifrån ett system till ett annat, men denna satts kan likväl tåla undantag, då fråga är om Ekonomiska författningar, hvilkas felaktighet och skadlighet en lång erfarenhet bestyrkt.
Med ett dereglersdt penninge-verk, som troligen efter de vid denna Riksdagen fattade beslut ej lätt iståndsättes och då betydlige import-artiklar behöfva», är det af vigt att exporten uppmuntras, och att de prohibitiva författningar, som hindra den, upphäfvas.
Jag kan icke eller finna, att ifrågavarande nedsättning af Tullafgifterne för utgående varor kan mer än i 2:ne fall medföra rubbning i förra förhållanden.
Det ena, att vinsten på varan öfverflytt tas till några procent ifrån köpmannen till producenten, hvilket är både billigt och nyttigt.
Det andra är, att kronans inkomster kunna minskas, och, om så skulle intiäffa, bör i annor vägt ersättning sökas. Utskottet har föreslagit det correctiv, att Tullen på inkommande varor skulle i det stället höjas; men i detta fall instämmer jag med Herr Grefve Mörner, att när inkommande Tullen höjes öfver ett vist förhållande mycket, så uppkommer Tullförsnillning; och jag tror att, på sätt Necker yttrar sig, Tullafgiften bör sättas endast något öfver den assurencepremie, sorn Lurendrägaren anser sig för sin risque böra erlägga eller beräkna.
Det lönar sig icke då att försnilla Tullen.
Dessutom gifves en annan utväg att vidtaga.
Åtskilige utländske varor, hvilka äro till införsel ovilkorligen förbjudne, finnas och förbrukas det oagtadt nästan allmänt.
Onakeligt vore,att sådane kunde umbäras, eller tillverkas inom landet, men då våra Fabrikslnrättningar icke hunnit till en sådan höjd att de dermed kunna forss oss, och man ser att dylika varor likväl brukas, är det i min tanka bättre att låta dem införas emot Tull, än att de ändock införsnillas.
Hvad Utskottet tillstyrkt i afseende å helfrihet för fartyg, som säljas, är i min öfvertygelse endast en half mesure, di denna frihet är inskränkt inom några få år, men då detta förslag till en del bör uppmuntra vår e-' gen export, sä medgifver jag för min del, att vid Utskottets tillstyrkande må bero.
Den af Herr Ankarsparre framställde anmärkning kan väl förtjena afseende, men är i min tanka icke af den vigt, att den bör hindra antagandet af Utskottets Betänkande; hälst då Riksdagen är nära att slutas och en återremiss skulle verka betydligt uppehåll.
Herr Påhlman, Otto Fredric'.
Friherre Cederström, med flera värda Talare, hafva så fullständigt utvecklat de skäl, som äfven i min tanka böra verka till antagande af Utskottets 644 Den 11 Junti e. m. t Betänkande, att jag inskränker mig till att en*; dast derå tillstyrka bifall.
Enligt min öfvertygelse igenfinnas orsakern» till Sveriges vanmagt i de band, hvilka redan i Sekler, mer och mindre tryckande, fjättrat medborgares industris.
Hvarken pest, krig eller missväxter hafva medfört så menliga följder för Staten, sorn det förmynderskap i näringarne, hvilket styrelsen, af ett missledt eller illa beräknadt nit, trott sig böra utöfva.
Jag understödjer derföre allt hvad jag tror i mot eller mindre mon återföra oss till den naturliga rättighet, att begagna egen omtanka och förmåga, huru som helst, då derigenom ingen annan förnärmas.
Det är visst ganska billigt, att utgående Tullen är sa låg, som möjligt; men jag får hemställa, om ej skillnaden är allt för ringa emellan afgiften för Svenska och utländska skepp.
Då Svenska SkeppsRedaren förmodeligen skattar till Staten för sin näring, anser jag äfven billigheten fordra, att utlänningen bör skatta åtminstone i samma mon; och jag underställer, om 5 procent kan anses svara deremot.
Gref ve Frölich, David:
I anledning af hvad Herr Cederschjöld nu anfört, får jag upplysa, att export af Trädvaror med Svenska fartyg svårligen låter sig göra, emedan desse fartyg ej äro så construerade, att Bjelkar å dem kunna föras.
Jag tror således, att den föreslagne
Den ii Junii e. m. 645 proportionen är så mycket merlämpelig, som, eoligt hvad Friherre Edolcrantz uti ett tryckt införande upplyst, en fullkomlig reciprocitet i England äger rum- Jemte det jag såsom sjelf Wermlänning är i tillfälle att kunni besanna de utaf Länets Hofdinge Herr af Wiogårdmeddelta uppgifter, får jag således till alla delar förena mig med honom.
Herr Strussenfelt; Sedan jag till en del af hvad jag ärnade anföra, blifvit förekommen af Grefve Frölich, vill jag blott nämna, huru våra köpmän skatta såsom Skeppsredare.
Då sjöfarten om hösten är förbi? förafskeda de Bssättningarne, hvarigenom 8 å 900 Sjömän öfverlemnas till försörjande af andra; och om icke Kongl.
Maj:t genom en anställd muddring uti RiddarholmsCanalen förleden vinter lemnat de härvarande tillfälle till arbetsförtjenst, hade de fleste säkerligen saknat utväg att ärligen försörja sig.
Herr af Brinckman, Gustaf \
Då redan i ämnet så mycket blifVit taladt, att något tvifvelsmål om dess sanna beskaffenhet icke kan vara öfrigt, utbeder jag mig endast, att med några ord få vidröra sådane anmärkningar, som ådragit sig min enskildta uppmärksamhet.
Jag tycker mig hafva hört, i det sednast uppläste skrifteliga anförande, dem, hvilka varit af en annan än den inom Utskottet rådande tanka, bedömas, såsom tillgifne gamla fördomar, Skråprinciper och Handelstvång.
Jag 646 Den ii Junii c. in. tillstår gerna, att jag icke deist
Utskottets öfvertygelse i hvid den icke kunnat rättas, af mina emot Afdelningen förslag gjorde anmärkningar; men jag har aldrig bestridt hvarken Närings- eller handelsfrihet, om icke det må kallas bestridande, att jag ansett desse friheter böra mätas efter Statens rätta interesse och landets verkelig* tillgångar.
Framtiden må visa, hvilka grundsatser varit de bästa och nyttigaste.
För min del är j3g tillfredsställd, att hafva följt min öfvertygelse och uppfyllt min pligt emot fäderneslandet.
En annan värd Ledamot har klandrat Lands-J höfdingarnes berättelser om Skogarnes beskaffenhet, dem han ansett för mindre trovärdige; men, förmodeligen för att tillfyllestgöra dess missnöje med dessa Embetsman, glömt, att äfven flera af Länets innevånare i desse berättelser deltagit; och hvad den Landshöfdinge särskildt angår, sorn talat emot fri export af Trädvaror från dess Län, så får jag hänvisa den värda Ledamoten till Ridderskapets och Adelns Protocoll i detta ämne, deraf han skall finna, att detta tal endast åsyftade närmare upplysningar i en fråga, som innefattade icke mindre än detta
Läns och en af de större Städers totala brist på Skogsförnödenheter; Och härtill torde den upplysning få läggas, att 2:ne Rikets Collegier, inför Konungatronen, erkänt och vitsordat de åsigter, som af den Landshöfdingen blifvit framställde.
Herr Munch af Roscnshjöld: Jag får äf - Den i r Junii e..
m 647 ven åberopa mig Protocollets vitsord, i afseende å det yttrande Herr tf Brinckman anfört.
Jag sade nyss, att jag ej tror, stt
Landshöfdingarnes yttrande kan tsgas till rättesnöre, då fråga är om hela Rikets och ej en enda Provinces väl.
Jag åberopade älven Herr af Brinckmans yttrande emot fri export af ved ifrån Blekinge; och om, på sätt Herr af Brinckman anfört, Collegierne varit af samma tanka som han, så anser jag det vara så mycket angelägnare, att Riksens Ständer pröfva Irågan.
Såsom svar på drn delen af Herr af Brinckmans yttrande, som synes innefatta en icke obestämd rigtning emot hvad jag under öfverläggningen af detta mål här förut anfört, har jag trott mig böra förklara, att den afdelning inom Bevillningsutskottet, hvars förberedande åtgärd detta vigtiga ärende tillhört, och af hvilken afdelning jag har den äran vara en medlem, med nöje emottagit sådane anmärkningar, som varit grundade, och icke legat i uppenbar strid med afdelningens af Utskottet sedermera godkände åsigter.
Om de af Herr af Brinckman emot afdelningens första Förslag gjorde anmärkningar varit af sådan e-, genskap, eller, om icke de fleste fast mer yrkat motsatsen deraf och, på sätt jag redan yttrat, åsyftat ett totalt öfverändakastande af hufvudgrunderna för Utskottets Betänkande , derom får jag endast åberopa de inom BevillniogsUtskottet i ämnet förde Protocoll.
De bära ojäfaktiga bevis om sanningen af hvad jag anfört.