Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridd.Sekret, tillkännagifva att Preste- och BondeSl:n bifallit dessa §§, samt alt någon underrättelse om BorgareSks i afseende på dessa och efterföljande delar af Utsk.-s författningsförslag ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, blefvo ifrågavar. §§ af R. o. Ad. bifallne. § 72. lindert.
Ridd.Sekret, tillkännagaf, att Preste- och BondeSt:n bifallit denna §.
Här har Utsk. uteslutit den sednare delen af § 72 i den förra författningen sä lydande: ”Egande komitéerne, att, sä länge denna stadga, enl. R.
St:s beslut och R. F., länder till efterrättelse, årligen medelst höjning eller nedsättning jemka egendomsvärdet till närmaste möjliga inbördes likhet, dock alltid med noga iakttagande deraf, att den för hvarje län i tabellen fasställda minimi-summan icke understiges; och böra skälen till alla förändringar alltid i prot. omständligt anföras”.
Afven här anser jag det vara till skada att Utsk. borttagit det gamla stadgandet, att egendomsvärdena skola jemkas till närmaste möjliga inbördes likhet.
Om denna regel icke iakttages, och stadgandet härom uteslutes, befarar jag, att derigenom upstår en orättvisa, emedan, på sätt anmärkt blifvit vid 50 §, man måhända tager sista försäljningspriset till grund och icke jemförligheten mellan hemmanens värde i ett län.
Jag kan icke inse någon grund hvarföre Utsk. borttagit de sista orden i §: ”Skälen till alla förändringar böra alltid i prot. omständligt anföras”:
Om det icke sker och någon klagar huru skall Kammar - 402 De n 14 Maj e. m. rätten, som i alla fall måste pröfva besvären, förfara.
I brist på skäl måste den öfverklagade åtgärden fasställas, om hon än vore aldrig så obillig, ty vill man vidtaga rättelse, så är man ej befogad dertill, då man icke kan upgifva skäl, pä hvilka, enl. lag, hvarje beslut skall grundas.
Ad. ville återremittera denna §.
Här har man efterfrågat orsaken, hvarföre Utsk. borttagit den sista punkten ur den gamla §.
Jag får härtill svara, att orsaken varit den, som föranledt uteslutandet af sista punkten i 50 §.
Läsas dessa båda §§ tillsammans, är det för en Taxerings komité ganska lätt att förstå, hvad med denna höjning och nedsättning menas nemi. att bringa egendomsvärde inom länet lill en samstämmighet med minimi-labellen.
Man måste väl kunna inse, alt det värde, hvartill en egendom bör upskattas, skall vara egendomens rätta värde, och alt någon nedsättning i detta värde icke får ega rum, derföre att en jord icke vore till sitt rätta värde upskat tad.
Utsk. har på denna grund borttagit slutet af såväl 50 § som den ifrågavar. såsom vilseledande, och jag anhåller derföre om bifall till §:n. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.:
Instämmande med Gr. af Ugglas får jag i anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärkn., alt orden: ”Skälen till alla förändringar böra i prot. - alltid omständligt införas, ”blifvit uteslutne, äran erinra, att i §:n blifvit intagne följande ord: ”och i prot. anteckna de orsaker hvilka kunnat åstadkomma förändring i fastighetsvärdet”.
Orsaker och skäl äro enl. mitt omdöme liktydiga.
Då R. o. Ad. återremitterat den 50 §, vill jag icke envist påyrka bifall lill denna §, men tror, alt den kan god kännas oberoende af 50 §.
Då, på sätt Gr. af Ugglas medgifvit, den 72 § står i så nära sammanhang med 50 §, alt en äterremiss af den sednare bör föranleda en ålerremiss af den förra, anhåller jag att förevar. § måtte blifva återremitterad för att i sammanhang med 50 § komma under Utsk:s ytterligare behandling.
Jag tror mig icke begå något misstag i min upgift att 72 §, sådan den lyder i nu gällande Bevillms-förordn., har nära nog oförändrad bibehållits sedan år 1840, och den af Bevilln.Utsk:s här närvar, ledamöter yttrade farhåga, alt 72 §:s innehåll och upställning skola föranleda en beständig och jemn nedsättning i egendomsvärdet, synes således sakna giltig grund.
Antagas båda dessa §§, är det min öfvertygelse, att den befarade nedsättningen långt förr skall ega rum, och af sådan anledn. anser jag nödvändigt, att de ställas i fullkomlig parité med hvarandra, såsom tillförene varit förhållandet.
Jag anser detstomer nödigt, att författningen gifves den största möjliga tydlighet vid tillämpningen, som, enl. min åsigt, Kammarrätten är för den skallskyldige den mest pålitliga domstol ifråga om bestämmandet af hvad, den skattskyldige skall betala, emedan Kammarrätten består af embetsman, hvilka icke, såsom på förmiddagen nämndes, af ovänskap för den ena och vänskap för den andra höja och nedsätta fastighetsvärdet mera än, som enl. författningen bör ske, utan Kammarrät - Den 14 Maj e. n>.
4G3 tens ledamöter följa strängt ordalydelsen i domare-eden att göra alla lika rätt såväl den fattige som den rike.
Om man önskar en dubbel påminnelse för den skallskyldige att i möjligaste måtto nedsatt:' taxeringsvärdet, bör man återremittera denna §.
Hr von Hartmansdorff: Gr. af Ugglas har i detta ämne ungefärligen yttrat detsamm.a som Frih.
Palmstjerna, men jag kan icke finna, att någondera af dem haft rätt.
Med R. o. Ad:s tillåtelse skall jag upläsa en del af §:n i den nu gällande Bevillms-förordn. så lydande: ”årligen medelst höjning eller nedsättning jemka egendomsvärdet till närmaste möjliga inbördes likhet, dock alltid med noga iakttagande deraf, alt den för hvarje län i tabellen fastställda minimi-summan icke undersliges; och böra skälen lill alla förändringar alltid i prot. omständligt anföras”.
Om icke ordet ”höjning” stöde der, skulle jag medgifva riktigheten af de värde talarnes anmärkmr, men så länge det qvarstår, så är det klart, alt författningen påpekat ej mindre egendomsvärdets ökande än mindskande.
Deremot erkänner jag, att de ord, Gr.
Gyldenstolpe uprepat, antyda, att till prot. skall antecknas de orsaker, hvilka kunnat åstadkomma förändringar.
Det synes således som vore sisla meningen uti §:n af nu gällande författning öfverflödig, men denna mening innehåller likväl alt skälen ”alltid skola i prot. omständligt anföras”.
Denna ordställning är mera bestämd och fullständig än den af Ulsk. begagnade.
Den, som ofta tillämpat Bevilln:s-förfaltn:n, och derunder erfarit Komitéernes sparsamhet på skäl, och huru de som oftast underlåta, att ens upgifva några sådana, finner behofvet att bibehålla ett stadgande, hvarigenom motsatlsen uttryckligen ålägges.
Thy förutan blifva besvär öfver komitéernes åtgärder i allmänhet fruktlösa.
Huru skall väl en Öfverrätt kunna uphäfva ett beslut, som icke innehåller några skäl.
Ofverrätten måste dä dömma efter godtycke, men sådant är i lag förbudet.
Han mäste upgifva skäl för sitt beslut, och när han det icke kan, nödgas han låta bero vid den öfverklagade åtgärden äfven om han inom sig tror att den klagande lidit orätt.
För domaren är intet beqvämligare än alt säga, det han icke finner skäl uphäfva ett ölverklagadt beslut, utan låter vid detsamma bero.
Men kan man väl föreställa sig, att någon klagande skall vara belåten med ett sådant förfarande?
Gr. af Ugglas har sagt, att Ulsk. borttagit slutet af såväl 50 §:n, som den ifrågavar., såsom vilseledande.
Jag tror icke, alt han är det, och att han är vida bättre än en föreskrift af sådan beskaffenhet som jag nyss omnämnt.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte, icke för Kammarrättens eller de pröfvandes skull utan för deras, som blifva oriktigt beskattade, återremittera denna §.
Hamilton, Hennig Ludv. Hugo:
Riktigheten af en redaktion beror deraf, huruvida hon, såvidt möjligt är, uttrycker, hvad man vill göra till lag och icke något annat.
1 detta afseende synes mig Bevilln.Utsk:s ifrågavar. förslag ega åtskilliga företräden framför den gamla §.
Naturligtvis åsyftar man, att Taxerings-komitéerne skola åsätta egendomarne ett värde, hviket, så mycket som 464 Den 14 Maj e. m. möjligt, är rättvist d. v. s. att alla egendomarnes taxeringsvärden blir relativt till deras verkliga värden lika.
Detta är också uttryckt i Utsk:s förslag till 72 §.
Har nu detta en gång blifvit verkstäldt, så synes mig, att 72 § i nu gällande Bevilln:s-förordn. är fullkomligt oriktig, enär deri säges: att man ärligen skall genom höjning eller nedsättning jemka egendomsvärdena lill närmaste möjliga inbördes likhet.
Jag tror, alt det vore skadligt och skulle väcka misstroende hos de beskattade mot åtgärdens riktighet, om värdet af deras egendomar årligen jemkades för åstadkommande af en sådan likhet.
Dessutom hafva Taxerings-komitéerne i nu gällande Bevillmsförordms 72 § fått ett åliggande, som de icke kunna fullgöra, nemi. att vid detta egendomsvärdets bestämmande hafva ett serdeles afseende på den i tabellen för hvarje län fastställde minimi-summa.
Detta kan endast ske af Pröfnings-komiléen, sedan den från samtlige Taxerings-komitéerne erhållit upgifter å de värden, hvartill egendomarne inom Taxerings-distrikterne blifvit upskaltade, men för Taxeringskomitéen, hvars åtgärd omfattar endast en mindre del af länet, är det omöjligt att tillse, huruvida den gått under den för länet fastställda minimi-summan.
Då således Utsk:s föreslagna redaktion innehåller de bestämmelser, hvilka Taxerings-kommitéerne både kunna och böra upfylla, måste jag rösta för bifall till förslaget.
Då de Hrr, hvilka yttrat sig emot Ulsk:s förslag till 72 § hufvudsakligen åsyfta en lika beskattning å den olika jorden, torde jag få fästa deras upmärksamhet derå, att med den föreslagne redaktionen sådant jemväl är afsedt. §:n föreskrifver nemi. att Taxerings-komitéerne skola med omsorg tillse, att alltid värdet må så bestämmas, att alla medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas.
Föreskriften är således klar och bestämd.
Dessutom har blifvit anmärkt, att det förra stadgandet icke vore vilseledande.
Det torde icke vara någon obekant, att taxeringsvärdena, hvilka i alla län variera, ingenstädes uttrycker det sanna värdet.
En orsak till denna olikhet måste finnas, och enl. min åsigt, ligger uti det viseledande, som sjelfva minimi-tariffen innehåller.
För att åstadkomma en riktig beskattning å egendomar måste Taxerings-komitéerne hafva fria händer.
De måste hafva föreskrifter så bestämde, att deras verksamhet icke inskränkes.
Thy förutan tror jag icke att målet kan vinnas.
Då nu principen af en lika beskattning blifvit i, §:n fullkomligt uttryckt, anser jag den vida bättre än 72 § i 1848 års författning.
Landtm:s härefter till bifall å ifrågavar. § framställda propos., besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. § 73.
Ridd.Sekret, tillkännagaf att denna § blifvit bifallen af Preste- och BondeSt:n.
Ehuru Preste- och BondeSt:n hafva bifallit denna §, synes mig likväl den deri fastställda minimi-bevilln. å stång - Den 14 Maj e. ra. 467 å stångjernssmidet under nuvar. konjunkturer allt för hög och icke öfverensstämmande med Brukens behållning af smidet.
De Bruk, som hafva långa transporter af tackjern och kol, kunna knappt smida med någon förtjenst, och bevilln. derföre ej skäligen bestämmas efter den beräkning, att behållningen skulle utgöra \ af försäljningssumman för hvarje SkS’ stångjern.
Lyckligtvis finnas icke många Bruk i denna belägenhet, men det gifves likväl trakter, hvarest Bruken icke kunna komma till en sådan behållning.
Det synes mig således vara skäl, att Ulsk. tager denna fråga i närmare öfvervägande och jag föreslår att de Bruk, hvilka hafva en så ofördelaktig belägenhet, beläggas med en mindre bevilln,, hvilken enl. min åsigt bör vara beräknad efter en behållning af utaf försäljningvärdet i st. f. ^ som nu är minimi-beloppet.
Ulin erfarenhet har visat, att mångå Bruk endast med yttersta svårighet kunna komma derhän, att de för det tillverkade jernet erhålla den köpeskilling, att de kunna draga en bevilln. efter ^ af försäljningsvärdet, och då är det väl billigt, att bevilln. lämpas efter ett sådant förhållande.
Palmstjerna i anhållan om återremiss får jag förklara, att bland alla Bevilln:s-förordn:s stadganden finnes i min tanke intet så obilligt som detta.
Det förutsätter nemi. att Bruksegarens vinst på jernets ulsmidning skall utgöra minst ^:del af dess försäljningspris, d. v. s. efter nuvar. värde, ungefär 16 r:dr Sk$ å denna vara — en vinst af 1 r:dr 32 sk. b:co.
Jagharmig specielt bekant åtskilliga Bruk, hvilka icke hafva någon vinst af sitt smide, sådana Bruk nemi., hvilka måste köpa kol och tackjern och hafva långa transporter.
Det är faktiskt bevisadt, att dessa Bruk icke hafva någon inkomst af tackjernets ulsmidning, och att bruksrörelsen blott skenbart synes bära sig derföre, att grundegendomens afkastning inbegripes i beräkningen.
Det är denna afkastning men ej utsmidningen, som utgör den egentliga behållningen.
Jag känner ett Bruk, som är privilegieradt till 1,200 Skit smide, men derjemte drifver en betydlig fabrikation af en annan meta!.
Egaren af detta Bruk hade uptagit hela tillverkningen vid Bruket i en summa, men då han fann, att hans behållning å jernlillverkningen var obetydlig, bokförde han inkomsten af de båda fabrikerne serskildt, och vid bokslutets upgörande befanns att behållningen af 1,200
Skfå stångjernssmide utgjorde sammanlagdt 8 r:dr 40 sk.
Jag har här en kalkyl för ett annat Bruk, sorn utvisar eli bättre förhållande, hvilket Bruk är beläget 2 mil från Amål och således icke har långa transporter för stångjernet.
Denna kalkyl, som är uprättad för sistlidna år, är upgjord sålunda: i r:gds-mynt.
1 Skf?
Persbergs tackjern i Christinehamn 14.
Carlskoga jernet 13: 24.
Frakt öfver Wenern — 20.
Vägomkostnader i Amål — 5.
Frakt lill Bruket 12 å — 16. 1 Stig kol 4: 24. 6 II. 30 468 Den 14 Maj e. m.
Smideslön för 1 Sk# stångjern, beräknad med afskrifning af spanmålspris, ved ete 1: 11.
Verkstädernes underhåll, skatten, fattigvård, presters aflöning m. 1: — Ränta ä förlager, större reparationer och inspektion . . 2: 18. 23: 46.
A förra årets smide blefvo 148 Sk# öfverjern, som minskar tillverknings-priset per Sk# med . . 32 sk. och 300 stigar öfverkol som minskar d:o med . 14 ,, 4g 1 Sk# stångjern kostar alltså vid bruket r:gds 23.
Jag får derjemte tillägga, alt detta Bruk är ibland de bäst belägna och tillika bättre skötte bruken.
Jag tror, att om dylika kalkyler uprättas för de fleste af vära jernförädlingsverk, resultatet skall blifva, att den vinst, hvarmed bruksegaren skyldrar, utgöres utaf afkomsten af grundegendomen.
Jag anhåller alltså om äterremiss och tror, att minimi-tariffen bör nedsättas icke såsom Frih.
Palmstjerna föreslagit till T'j utan till T's af försäljningsvärdet.
Lika med föreg:de talare tror äfven jag, att denna punkt tål någon jemkning.
Den siste talaren har sagt, att grundegendomen vid Bruken egentligen lemnat egaren någon behållning.
Jag får likväl härvid erinra, att Bruk finnas, hvilka endast ega vattenfallet och den jordrymd, hvarå smedjan blifvit upförd, och detta vattenfall och denna jordrymd skall nu till bevillning taxeras till ett värde, beräknadt med afseende deruppå att minst ^ af hammarskatts-priset skall utgöra vinst på tillverkningen.
Att på många ställen egaren icke af sin rörelse har den vinst, att han kan tåla en sä hög hevillning, som den, hvilken till följd häraf kan honom drabba, har Hr von Troil visat, och jag anhåller derföre, ali fä förena mig med dem, som yrka återremiss.
Jag instämmer med de föreg:de talarne, men skulle önska, att R. o. Ad. icke bestämmer beloppet af bevilln. utan öfverlemnar det åt Utsk.
Inom Utsk. föreslogs, hvad äfven Hrr Halling och Eklund i deras reservationer uptagit, minimi-summan till ,'3 och vid anställd votering härom inom Utsk. antogs Utsk:s nuvar. förslag med endast få rösters pluralitet.
Den nu föreslagna nedsåttningen synes mig billig, men, för att icke komma till ett motsatt resultat med BorgareSt., hvars beslut i ämnet är oss ännu obekant, skulle jag tro, det vara rättast, att icke nu bestämma något belopp.
Efter de uplysningar jag enskildt erhållit och hvad i öfrigt här blifvit anfördt, anser äfven jag att den nuvar. minimi-tariffen är för hög samt bör nedsättas.
Men att göra denna nedsättning ända till Tl5 synes mig för mycket tilltaget, och kan leda derhän, att ingen nedsättning medgifves.
Jag tillstyrker derföre nedsättningen till ,2, och tror alt man då kommit det rätta, något så när.
Som Utsk. ånyo kommer att pröfva denna §, anhåller jag alt 2:dra mom. måtte blifva indeladt i flere mom:r, emedan detsamma innehåller så många olika förhållanden.
Den 14 Maje. m. 469 R. o. Ad. ansåg de emot denna § gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande. § 74.
Ridd.Sekret. tillkännagaf, att Preste- och BondeStm bifallil denna §.
Jag anhåller om återremiss af 74 §, på det att densamma måtte indelas i noma i likhet med hvad jag vid föreg:de §§ yrkat.
Hr Sundin har inom Utsk. yrkat alt denna § skall förtydligas, så att man bestämdt må veta, alt han på engång omfattar både stängjerns-tillverkningar och mannfakturförädlingen, men detta har Utsk. förklarat vara onödigt, emedan bevillniugen visade sig derigenom blifva allt för hög.
Men om Utsk. hyst den tanke, det här uttalat, hvarföre har det icke bestämdt uttryckt densamma?
Exempel saknas måhända icke, att misstag blifvit begångna som föranledt högre beskattning.
Jag anhåller derföre, att början af § mätte erhålla följande lydelse: ”Vid de Bruk* der hela eller en del af smidet till manufaktur förädlas, värderas stångjernstillverkningen och manufaktur-förädlingen gemensamt efter den grund, nästföregående § stadgar.” etc.
Pä det att denna rättelse må af Utsk. göras och derigenom äfven blifva iakttagen af de öfriga Stånden, anhåller jag, att ifrågavar. § återremitteras.
Jag har intet att invända emot en återremiss; men jag betviflar lämpligheten af den föreslagna redaktionen, enär den förutsätter, att bevilln. icke bör vara högre på manufaktur-förädlingen, än på slångjernssmidet, och all således vinsten af det förra icke skulle vara större än af det sednare.
I händelse likväl, alt §:n återremitteras, torde Uisk. taga detta i närmare öfvervägande och afgifva ett lämpligt förslag för ändamålets vinnande, så nemi. att något missförstånd icke må ega rum af dem, sorn vilja, om jag sä må uttrycka mig, hänga upp sig på ordställningen.
Den nu gällande Bevillms-förordn. har länge varit tillämpad, och jag har mig åtminstone icke bekant, att några misstag om dess rätta mening egt rum.
Dä emedlertid ett förtydligande kan åstadkommas, hvilket aldrig skadar, har jag icke något att invända mot en återremiss.
Till de skäl, här blifvit anförda för återremiss af 74 § får jag lägga, att sedan B. o. Ad. återremitterat 73 § på den grund, att R. o.
Ad. aösåg minimitariffen böra nedsättas, det synes mig vara skäl, att äfven återremittera den förstnämnde § sorn bestämmer minimi-tariffen för manufaktursmidet.
Enl. min åsigt äro fördelarne af manufaktursmide! icke sä öfvervägande dem af stångjernslillverkningen, att, om man anser skäligt, att nedsätta berörde tariff för stångjernssmidet, densamma icke äfven bör nedsättas för manufaktur-förädlingen.
R, o.
Ad. ansåg de emot ifrågavar. § gjorda anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. 30 * 470 Ilen 14 Maj e. m. §§ 75 lill och med 80.
Ridd.Sekret, tillkännagaf, alt äfven dessa §§ blifvit af Preste- och BondcSt :n bifallne.
Ilr Aminoff: Jag anhåller, att, då betänk. å:erkommer lill UlsL, Utsk. ville indela 7G:te, 78:de och 79:de §§:ne i mom:r.
Gydenstolpe:
Hr Aminoff har önskat, att dessa §§ måtte indelas i mom:r.
De synas mig likväl sä korta, att någon sönderdelning af dem icke är af nöden, och då någon förändring af dem här icke eller blifvit ifrågasatt, lärer väl någon sådan icke kunna vidtagas, hvilken dessutom skulle vid deras läsning åstadkomma en obehöflig styckning.
Jag anhåller alltså, att dessa §§ måtte bifallas.
Jag får fästa Ståndets upmärksamhet derpå, att jag i afseende pä ifrågavar. §§ anhållit, att desamma måtte blifva indelade uti mottar, på de skäl, jag förut haft äran anföra. R. o. Ad. biföll ifrågavar. 6 §§. § 81.
Underl Ridd.Sekret. tillkännagaf, att PresteSt. bifallit denna §, men BondeSt. återremitterat Utsk:s förslag till förändradt stadgande i ämnet.
Enl. nu gällande Bevilln:s-förordn. skall inom Taxerings-komitéerne den mening gälla, som länder den skattskyldige lill förmån.
Detta stadgande öfverensslämmer med den i allmänna lagen uttalade grundsats, alt domaren skall heldre fria än fälla.
Uti förevar. § har Utsk. antagit en motsatt regel, så att när meningarne inom nämnde komiléer blifva lika delade, skall den gälla, som länder kronan till fördel.
Måhända har Utsk. härutinnan icke förfarit så orätt, men jag befarar, alt, om en sådan grundsats intages i Bevillms-förordn., hon blir förhatlig, hvaraf åter kan upkomma den följd, att man i förtrytelse taxerar lägre än eljest.
Jag tror således att både för rättvisans oell kronans skull det vore bättre att bibehålla den gamla föreskriften, och anhåller alltså om återremiss af denna §.
Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff!.
Såvidt jag kan förstå är ändamålet med allmänna bevillningen icke att till Statsverket inbringa den största möjliga inkomst, utan blott att fylla den brist, som de ordinarie skatterna och Statens öfriga intrader lemna för utgifternas bestridande; och då beloppet af bevilln. är så beräknadt, alt det alltid går upp till erforderlig böjd, kan jag icke inse något skäl, till införande af orden: ”till kronans förmän”.
Dessutom synes det mig ganska naturligt, att om man företrädesvis skall vältra besväret att klaga öfver debiteringen på någon, så bör detta onus drabba dem, som bevaka kronans rätt och icke de skattskyldige.
Af dessa skäl anhåller jag om återremiss *f denna §.
Jag är af motsatt tanke med den sisle talaren, ty först och främst får jag erinra, alt~det öfverklagade stadgandet i Den 14 Maj e. m. 471 §:n icke innefattar en ny princip, ulan del har funnits i alla I3evilln:s-förordn:r ända lill 1840 års riksdag, då det nu gällande stadgandet infördes.
Hvad i öfrigt emot della stadgande blifvit anfördt, kumle vara riktigt, om i allmänhet hevilln. (ill Statsverket erlades för den inkomst, hvilken är med sådan belagd, men då med högst fä undantag sådant icke är förhållandet, utan kronan alltid är lidande, är det väl skäl, att så mycket möjligt är, försäkra henne om dess inkomster.
Mörner har sagt, att meningen med Bevillu:s-förordn. icke är alt skaffa kronan den största möjliga inkomst.
Häruti förenar jag mig till vissa delar, men meningen är likväl att tillförsäkra Slaten det belopp, som för densamma blifvit beräknad, och då sådant oupphörligt elluderas, mäste väl i författningen intagas ett stadgande, som till någon del tillförsäkrar Staten härom.
Hå Bevilln:s-Utsk. beslöt della stadgande var någon förändring i Taxerings-komitéerne i städerne icke afgjord.
Såsom Hrnne känna utgjordes tillförene Taxerings-komitéerne i städerne till hälften af borgare och andra hälften af andra samhällsklasser, och då man kände, all borgare gemenligen upgifva sina inkomster till eli ringare belopp än som vederbör, sökte Utsk. genom detta stadgande tillförsäkra Staten att erhålla, hvad densamma tillkommer.
Med nuvar. stadgande står delta svårligen att vinna, ty om än de taxeringsman, hvilka icke vore borgare, inseende det oriktiga i taxerings-upgifterne, sökte mangrant alt påföra en högre och rättvis bevilln., strandade dock alla dessa bemödanden mot den föreskrift uti 81 § som tillät den af eli gemensamt intresse lifvade andra hälften utaf taxeringsmännen, att enl. detta intresse bestämma bevillningen.
För landet är detta stadgande af ingen betydelse, emedan paria vota icke der kunna upkomma, dä antalet ledamöter är udda.
Det är väl sanni att om Utsk:s förslag till ordnande utaf städernas Taxerings-komitéer antages, äfven en sådan ojemnhet derstädes upslår.
Men då man känner svårigheten, alt enl. nu gällande författning i städerne kunna få komitéerue tillsatte med ledamöter från öfriga klasser nemi.
Adeln, PresteSt. och Ståndspersoner, kan äfven om denna författning i enlighet med Ulsk:s förslag förändras lätt hända att Borgerskapct erhåller inom komitéerne, om icke öfvervigt, åtminstone ett lika antal röster med de öfriga, och skulle jag derföre tro, det vara klokt och billigt, att återuplaga det stadgande som förut funnits.
Hr von Hartmansdorff har sagt, alt Utsk:s förslag skulle väcka mycken ond blod.
Stadgandet, som Utsk. föreslagit, har, såsom jag redan nämnt, varit tillämpadt under en längre följd af år och jag vet icke, om klagomålen den tiden varit större än nu.
Det vet jag dock, alt om detta stadgande borttages, borttager man äfven ett medel, att kunna rälta missförhållanden uti städernes taxeringar.
Jag förenar mig med Gr. af Ugglas.