Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då detta förslag i början af denna Riksdag förevar, såsom ifrån den föregtde hvilande lill slutligt antagande eller förkastande, erkände R. o. Ad. dess stora behöflighet, vigt och nylla, men man fästade sig dervid, att en utländning likväl aldrig borde få blifva en af Konungens Rådgifvare.
Denna betänklighet ansåg jag vore af underordnad vigt, men R. o. Ad:s majoritet var af en annan tanke, och Const.Utsk. har nu vid öfverlemnande! af detta förslag gjort afseende på denna anmärkn., så att jag för min del icke kan föreställa mig, att någon betänklighet vid att numera antaga förslaget, ännu kan hos det Höglofl.
Ståndet qvarstå.
En värd talare har visserligen sagt, att Expedts-Chefme vore föredragande uti en tillförordnad Regering, men vid närmare påseende är det likväl en betydlig skillnad emellan en Expedts-Chefs befattning vid ett sådant tillfälle och en Deparl:ts-Chefs.
Först och främst förhåller det sig verkligen så, som den värde talaren nämnde, eller att en sådan föredragning af Expedts-Chefen är för grundlagen fullkomligt okänd, och deraf har äfven blifvit en följd, att Exped:s-Chefen aldrig får fungera som Departds-Cbef, utan den tillförordnade Regeringens ledamöter äro tillika Deparl:ts-Chefer för alla Departtten.
Åtskilliga andra tjenster hafva af samme värde talare blifvit anförde såsom icke tjenlige att beklädas af någon icke infödd Svensk man, men han har dervid alldeles förbisett, alt genom antagande af ifrågavar:de förslag skulle ingalunda rättighet lemnäs åt hvilken utländning som helst att kunna användas såsom Svensk embetsman, ty han får icke denna rättighet förr än han upfyllt de vilkor som kunna bestämmas uti en af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag.
Denna lag kommer naturligtvis icke att innehålla någon sådan bestämning, som att Konungen skulle ega att till embetsman utnämna hvilken utländsk man som helst, så snart han infunnit sig på Svensk jord, utan den kan ju komma att innehålla den föreskrift, att han skall hafva under vissa år varit i landet bosatt, alt han skall vid den eller den åldern hafva hit in 8 - lis Den 10 Jani. flyttat o. s. v. Örn t. ex. lagen innehåller, att en utländsk man Hnge full Svensk medborgare-rätt med rättighet att kunna nämnas till hvilket embete som helst, så vida han har i riket vistats under 20 år eller vid 10 års ålder dil inflyttat, så hemställer jag hvilken fara väl derulaf skulle kunna upstå.
Jag anför detta endast såsom eli exempel på huru denna lag kunde komma att blifva inrättad, men ali dessa speciella bestämmelser icke blifvit i Grundlagsförslaget intagne, hvilar på den stora och ganska vigtiga princip, att i Grundlagen bör endast det constitutiva i saken vara intaget, och del constitutiva vid detta tillfälle är, att lagen för meddelande af Svensk uiedborgare-rält icke får bestämmas af den ena Statsmakten ensam, ulan skall af håda gemensamt stiftas.
Förslaget innebär således en högst nödig och nyttig förbättring af närvartde förhållanden, hvarföre jag anhåller om afslag å det af Hr von Hartmansdorff afgifna förslag till gemensam tanke.
Jag nekar icke, att ett sådant förslag, som det ifrågavar:de möjligen kunde vara antagligt, om det vore rikligt upgjordt.
Men sådant det f. n. är, måste jag bestrida dess godkännande.
Lagerbjelke säger, alt man nu befinner sig i ett slags laglöshets-tillstånd i afseende på utländningars naturalisations-rält, emedan något stadgande derom icke finnes här såsom i andra länder.
Deruti har han rätt, och derföre bör författning i ämnet vidtagas.
Men hon borde upgöras af LagUtsk., i den del som ej hörer till Reg.F:n, utan till civil-lag.
Hvad deremot angår Grundlagssladgandet, sä borde det vara annorlunda affattadt än Const.Utsk. det upgjort, såsom jag redan för R. o. Ad. sökt ådagalägga.
Gr:n påstår ytterligare, att ingen kan, under närvande förhållanden, erhålla fullständig naturalisalionsrätl.
Detta är ock riktigt.
Likaså förhåller sig med främlingens barn om de äro födde utrikes.
Men om man upställer ordalagen så, att barnen kunna få annan tjenst, till och med den ifrågasatte Exped.-Chefsbefattningen, i händelse de till riket inkommit så unga, alt deras npfostran här blifvit gjord, så här jag ingenting deremot.
Dessa detaljer äro icke blotta spetsfundigheter, ty man måste taga författningen sådan hon i bokstafven befinnes och ej annorlunda.
Gr:n har förmenat att dessa omständigheter skulle i den civila lagen bestämmas.
Om så är, borde väl R.
St. hafva fått veta, huru denna lag i bokstafven lyder, innan de på förhand antaga förslaget till Grundlagsändring.
Const.Utsk. har med denna fråga förfarit på samma sätt, som med representationssaken, då det framlade ett Grundlagsförslag, som skulle stödas på civil-lag, nemi. en valstadga, hvilken icke fanns.
Följden blef all förslaget ej kunde antagas.
Lagerbjelke säger vidare att Exped.Chefen ingalunda är att med Deparlds-Chefen jemföra, emedan den förre icke får tjenstgöra i den sednares egenskap och således alltid subordinerar under någon annan Depart:ts-Clief, fastän han, under den tillförordnade Regeringen är föredragande.
Härmed förhåller det sig så, att det obetydliga förliehålles Deparl-.ts-Chefen, såsom att utnämna Copister och Vaktmästare m. fl. lika ovigliga saker.
Men det som för en Den 10 Jun.i, 117 Rådgifvare är af verkligt värde, nemi. ait hafva föredragningen och konlrasignationen i siri hand, del öfverleranas åt Exped.-Chefen.
Slutligen säger Gr.
Lagerbjelke, och della är ett märkligt yttrande af Const.Utsk:s Ordfcde, att Exped.-Chefen har blott de mekaniska göromålen sig updragna, och kan ingalunda drabbas af del juridiska ansvaret.
Har han icke detta ansvar: så är det ju ingen som under hans föredragning är ansvarig för konlrasignationen.
Då måtte 8, 9 och 38 §§ Reg.Fm vara, i detta hänseende, uphäfna hvar gång Konungen tillförordnat en Regering.
Att en sådan brist i våra Grundlagar skulle förefinnas har jag icke förmodat.
Hafva likväl Const.Dtskis ledamöter eller dess Ordf:de hyst en sådan mening, så hade de väl bordt afhjelpa felet i stället att föreslå tillägg i 28 § Reg.F., hvilka synas vara onödiga.
Jag anhåller följaktligen, alt det förslag jag gjort, mätte så jemkas, att R. o. Ad:s gemensamma tanka blifver, att förslaget i sitt nuvar:de skick är hvarken nödigt eller nyttigt.
Hr von Hartmansdorff har såsom skäl för det af honom framställda förslag till R. o. Adis gemensamma tanke yttrat, alt man borde först hafva närmare kännedom om den naturalisationslag, som här är ifrågasatt, innan man kunde antaga den föreslagna grundlagsförändringen.
Jag anhåller till följd häraf att få hemställa, huruvida det skulle vara möjligt för K. M. eller LaglJtsk., som skulle inkomma med ett sådant förslag, att upgöra en så beskaffad lag innan det är i Grundlagen medgifvet att en sådan lag skall finnas?
Skulle man antåga detta Hr von Hartmansdorffs raisonnemeut, så skulle man ju aldrig kunna komma lill någon förändring.
Jag anhåller i likhet med Gr.
Lagerbjelke om afslag å det af Hr von Hartmansdorff framställda förslag till gemensam tanke.
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. behagade antaga Hr von Hartmansdorffs förslag att R. o. Ad. mätte såsom sin gemensamma tanke förklara, alt Utsk:s förevar:de förslag, i dess närvande skick, hvarken är högst nödigt eller nyttigt, samt, efter denna proposms besvarande med starka
Nej, blandade med Ja, förklarade sig hafva funnit
Efter härvid af Hr von Hartmansdorff begärd votering uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den, som antager Hr von Hartmansdorffs förslag, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara att det i Const.Ulsk:s Mern.
J\s 7 framslälldta förslag till tillägg i 28 § Reg.Fm, i dess närvande skick, hvarken är högst nödigt eller nyttigt, röstar Ja ; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, varder beiörde förslag till gemensam tanke icke af R. o.
Ad. antaget. 118 Den 10 Juni.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att som någon annan anmärkn. icke blifvil framställd, än den, hvarom votering nu försiggått, i(rågavar:de förslag till grundlagsförändring komnie alt, såvidl på H. o. Ad. berodde, hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, anmälde sig och yttrade Hr Palmerantz, Joli. Mauritz:
Jag trodde att vid den votering, som nu försiggått, endast det förslag, som Hr von Hartmansdorff afgifvit, blifvit afgjordt, oell att det stod hvar och en annan ledamot öppet, all sedermera föreslå ändringar uti Consi.Ulsk:s förslag.
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm., ali R. o. Ad. förklarade öfverläggningen om Utsk:s Mern. vara fulländad, oell att det var till följd deraf, som icke några ytterligare förslag i ämnet kunde framställas.
Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 1 och 7 dennes på bordet lagda Mera.
JVa 8, med förslag till ett tillägg i 59 § Reg.F:n och 27 § 1 mom.
Riksd.Ordn., ronde proposm om Statsverkets tillstånd och behof. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, anförde skriftligen:
Då jag, ensam af R. o. Adis ledamöter uti Const.Utsk., varit af olika mening med Utsk:s pluralitet, i afseende på nu föredragne hemställan, anser jag mig skyldig, af upmärksamliet emot det Ständ, hvilket jag Ilar äran tillhöra, att här i korthet redogöra för anledningarne till denna min serskildta tanka.
Eli Grundlags-ändrings förslag, som nyss af ett eller flera Riksstånd blifvil förkastadt, synes mig eudast i sådant fall böra åter uptagas, om jag finner detsamma serdeles nödigt och nyttigt, samt då det har utsigt att vinna bifall af det eller de Stånd, som förut ogillat detsamma.
Så finner jag icke nu förhållandet vara.
Jag anser förslaget icke nödigt, eller af behof mera än hittills päkalladt, då ingen lag hindrar Konungens Rådgifvare, att, om och när de finna lämpligt för ärendernas skyndsammare behandling, äfven i afseende på Bevillningeo, framställa sådane förslag sorn nu åsyftas; — meu jag anser ett bestämdt stadgande härom mindre nyttigt, då ett sådant förslag, hvilket af en eller annan orsak, af en eller annan olika åsigt ogillades, skulle gifva ny anledn. till klander, utan att, i min tanka bereda den skyndsamhet och förenkling vid ärendernas afgörande som åsyftas, helst så länge R.
St. lika som hilt ils, vid hvarje Riksdag skola serskildt behandla hvart enda, äfven det obetydligaste, föremål för Bevillnm.
Slutligen finner jag det föga troligt, alt de Stånd, hvilka så nyss förkastat det ifrån föreg:de
Riksmöte hvilande alldeles Den tO - Juni. 11!) enahanda förslag, nu skulle biträda detsamma, — så mycket mindre troligt i afseende på ett af dessa Stånd, som nästan alla dess ledamöter i Utsk. ifrigt motsatte sig, och äfven reserverat sig emot pluralitetens åsigt.
Sorn likväl R. o. Ad., då frågan för endast Irenne månader sedan å delta rum förevar, gillade ett dylikt förslag, ämnar jag likväl icke påyrka, att det Höglofl.
Ståndet nu skall frångå sin så nyligen uttryckta mening; jag har endast ansett mig böra inför Ståndet redogöra, och uti prot. nedlägga min deremot skiljaktiga tanka.
Jag kan icke underlåta att förnya samma yrkande, som förra gången, då delta mål, under denna Riksdag förevar.
Mina skäl äro hufvudsakligen desamma, som Frih.
Lagerfelt nyss anfört, ehuru han icke begärt något annat beslut, än att förslaget skulle få hvila, emedan R. o. Ad. redan en gång förut, vid denna Riksdag, gillat detsamma.
Då det likväl hos Grundlagens stiftare var meningen, att hvarje förslag till ändring deri skulle understödjas af eli mer än tillfälligt tänkesätt, såsom man år 1809 uttryckte sig, hvilket väl vili säga att 2 Riksdagars sammanstämmande beslut borde erfordras för en Grundlags-förändring, så kan jag icke finna det vara rätt gjordt af Const.Utsk. att, vid samma Riksdag, dä ett förslag blifvit förkastadt, och då följaktligen ett sammanstämmande tänkesätt icke för det riksmötet finnes, likväl ånyo framkomma med samma förslag.
Under sådana förhållanden drager jag icke i betänkande, att till R. o. Ad. hemställa del förslaget icke mätte gillas utan till Const.Utsk. återförvisas, med samma yttrande, sorn jag, förra gängen föreslog, nemi. alt Ståndet icke anser denna ändring högst nödig eller nyttig.
Lagerfelt yttrade, ingenting, som hindrar Konungen alt upgöra förslag till bevillning, om han så för godt finner, men alt nödga honom dertill, så vida han finner skäl vara för handen all icke göra det i frågor, som äro af ömtålig natur, och om hvilka R.
St. helst vilja sjelfva yttra sin mening, det tror jag icke vore hvarken klokt eller nyttigt.
Af sådan anledn. yrkar jag, alt R. o. Ad. ej mätte godkänna förslaget.
Då denna fråga förra gången hos R. o. Ad. förevar, yttrade jag mig för den åsigt, att det vore ganska nyttigt om K.
Propos. om Statsver kets tillstånd och behof åtföljdes af ett förslag, huru bevilfningen lämpligast skulle kunna utgöras.
Samma åsigt vidhåller jag äfven nu, och gillar således syftningen af det ifråga vande förslaget, men deremot anser jag redaktionen ipke vara riktig, och till och med så felaktig, att den i sitt närvar:de skick icke kan antagas.
Jag gillar likväl icke derföre den åsigt, sora af den föreg:de talaren blifvit framställd, att Const.Utsk. skulle hafva oriktigt förfarit deruti, alt det åter framkommit med ett förslag, sora vid denna Riksdag redan en gång blifvit förkastadt.
Skälet hvarföre det blifvit ogilladt kan ju hafva varit det, att man funnit det vara behäftadt med redaktionsfel, hvilket jag äfven denna gång anser vara händelsen, och det ett fel af ganska betänklig ari.
Der står nemi: ”Efter Rikets och 120 Den 10 Juni. ”Stats-verkels tillstånd och behof läte Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de "ordinarie inkomsterna.
Dessa behof böra genom bevillningar "fyllas.”
Om man antager denna redaktion, så skulle, enär Grundlagen skall efter ordalydelsen tolkas, R.
St. härmed hafva afsagt sig rättigheten alt afslå något utaf hvad Konungen föreslagit, och vara pliglige att genom bevillning fylla alla de behof Konungen upgifvit, ty i detta fall ligger ett bestämdt påbud uti de orden: ”dessa behof böra genom bevillningar fyllas."
Således kunde R.
St. icke bevilja något mindre än hvad Konungen i Sin Propos. begärt, enär Grundlagen bjuder dem att bevilja allt.
Jag kan icke föreställa mig att sådant kunnat hafva varit Consl.Utsk:s mening, men besynnerligt är det likväl att ifrån detta Utsk. har kunnat komma ett förslag af sådan beskaffenhet, alt R.
St. derigenom skulle betagas rättigheten att bevilja mindre än allt hvad Konungen föreslagit.
Ehuru jag gillar förslagets syftning får jag derföre hemställa, alt R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att sednare delen af förslaget bör få följande lydelse:
"Konungens framställ ning härom bör åtföljas af förslag, rör:de sältet huru dessa behof må kunna genom bevillningar fyllas."
Om redaktionen blir sådaD, så ligger det icke vidare i sjelfva stadgandet någon förpligtelse för R.
St. alt åtaga sig bevillning lill del belopp, som K. M:s Propos. innehåller, ulan R.
St. äro fortfarande bibehällne vid den rättighet de nu ega att deruti göra de minskningar, som pröfvas nödiga.
Hr Cederschiöld har här gjort en ny motion, hvilket icke är hans rätt, enär Const.Utsk. allena äger till R.
St. öfverlemna sådana förslag, som del åsyftade, hvarföre Hr Cederschiöld, om han vill väcka nya grundlagsförslag, bör dermed vända sig lill Const.Utsk.
Det är endast öfver de ordalag, som i Betänk, finnas roed serskildt stil uptagna, R. o. Ad. nu eger öfverlägga, emedan det blott är dessa som Utsk. framställt.
Dess förslag åsyftar icke att ändra de ordalag, som Hr Cederschiöld anmärkt, oell hvilka i min tanke angå en belt annan fråga, nemi. den, att hvad som behöfves utöfver de ordinarie inkomsterna, det skall, icke genom grund-skallernas förhöjning, utan genom bevillning anskaffas.
Att häri göra någon ändring har Const.Utsk. ej ifrågasatt, och ingen ledamot har rättighet att på della rum göra det.
Jag förmodar alltså att Hr Cederschiölds anmärkn:r icke kunna af R. o.
Ad. uptagas.
Man bar såsom anmärkn. emot della förslag anfört, att det vid denna Riksdag redan en gäng blifvit af tväune Stånd förkastad!, och man har derföre ansett R. o. Ad. icke böra för sin del ytterligare låta det blifva hvilande.
Denna argumentation skulle möjligen kunna hafva något skäl för sig, om det genom våra former läte sig göra eller kunde komma i fråga att påtvinga eli annat Stånd någon Grundlagsförändring, som detta Stånd icke ville veta utaf.
Meu sådant är nu icke förhållandet, enär hvarje Stånd i della afseende har afgörande rätt, och kan det således
Den 10 Juni. 121 icke komma i fråga, all R. o. Ad. vid delta tillfälle något annat afgör än huruvida R. o. Ad. för sin del anser detta förslag tjenlig!, lämpligt och nyttigt.
Om något annat
Slånd icke så anser, så heror det på detta Stånd att i förhållande till sin åsigt fatta beslut.
Att åsigterna i denna fråga sedan början af Riksdagen hos de andra Stånden förändrat sig, tyckes hafva någon grund för sig deruti, alt detta förslag inom Const.Utsk. biträddes, och biträddes med stort nöje, af ledamöter ifrån ett af de Ständ, som förut afslagit det ifrågavar:de förslaget. R. o. Ad. bör således, så vidt jag förstår, nu fatta sitt beslut med afseende endast på förslagets lämplighet och nytta.
! detta afseende har Hr Cederschiöld anfört, att förslaget väl vore till sin syftning rikligt, och att han derföre förra gången bilrädt detsamma, men att detta förslag vore behäfladt med ett serdelrs stort redaktions-fel.
Jag anhåller att få erinra, att om eli sådant bär förefinnes, så fanns samma fel äfven förra gången, ty förslaget har icke sedan dess undergått någon förändring.
Men förslaget är icke allenast oförändradt, utau någon förändring emot nu gällande Grundlag finnes icke eller uti delta förslag, i det afseende Hr Cederschiöld tänkt sig.
Förslaget innehåller nemi.: ”Efter Rikets och Stats verkets tillstånd och behof läte Konungen till Utslcs öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna.
Dessa behof böra genom bevillningar fyllas.1''
Den nu gällande Grundlagen innehåller: ”Efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen lill Utsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan larfva utöfver de ordinarie inkomsterna, och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas.
Någon annan skillnad förefinnes således icke, än att orden ”och hvilka”, blifvit utbytte emot ordet ”dessa”, hvarigenom naturligtvis sjelfva meningen förblifver alldeles oförändrad.
Del nu af Ulsk. framstälda förslaget, är i min tanke både nödigt och nyttigt, så väl för Konunga-makten, som för representationen.
För Konungamakten derföre* att då Konungen framför andra måste vara angelägen om att allt i Riket på bästa sätt tillgår, så måste ingen mera än han vara intresserad utaf att skatteväsendet ställes på bästa fot.
Enl. närvar:de lagstiftning skall Konungen vid hvarje Riksdag framlägga Statsverkets behof, och huru naturligt är det icke då, att Han äfven framlägger förslag om sättet alt fylla dessa behof?
Det är väl sannt, att
Konungen redan nu är oförhiodrad att göra det, och följden af denna rättighet för Konungen har varit den, att vid alla tillfällen då verkliga större svårigheter upslått, har Konungen varit tvungen, alt i frågan framlägga ett förslag, så att för Honom vinnes icke genom närvar:de lagstiftning någon fördel deruti, att Han möjligen skulle kunna undgå att deltaga i svårigheter, ty just då del är som aldra svårast måste Regeringen ofta taga initiativet.
Vid de dagliga bestyren åter, om jag så får uttrycka mig, har man icke ansett något förslag behöfva framläggas af Regeringen, men just derigenom har den olycka upkommit, att dessa frågor blifvit sedda allt för mycket i smätt, hvaremot, om Konungen i desamma vid hvarje Riksdag inkommit med Nåd.
Propos., så hade Han varit i ! 22 Den 10 Juni. tillfälle att taga frågan i betraktande ifrån alla håll, och således haft anledn., utan att någon kunnat säga det Han i onödan inmängt Sig i R.
St:rs beslut, lill alt inkomma med förslag, hvarigenom
Han kunnat bringa beskatlningsväsendet i det bästa möjliga skick.
St. åter skulle efter antagandet af Const.Uisk:s förslag bibehålla sin fria beskattningsrätt fullkomligen oförkränkt och derjemte vinna den stora fördel, att kunna vara säker ora, att vid fattande af sina beslut, alltid hafva alt tillgå en fullkomligt genomtänkt plau för beskattningsväsendet.
Från hvilken sida jag än betraktar saken, finner jag den således riklig och god.
Att R. o. Ad. äfven varit af denna lanke synes deraf, att då förslaget i början af denna Riksdag förevar, antogs det af Ståndet efter votering, icke med en tillfällig pluralitet, utan med en serdeles stor röst-öfvervigt.
Jag hoppas alt R. o. Ad. fortfar i denna sin åsigt, och anhåller derföre vördsamt om afslag å del af Hr von Hartmansdorff afgifua förslag lill gemensam lanke.
Om den förra redaktionen verkligen var fullkomligt enahanda med den närvar:de, så kan jag icke nog uttrycka min förundran att ett så groft redaktionsfel kunnat undgå min upmärksamhet.
Jag bör visserligen icke tvifla på denna Gr.
Lagerbjelkes upgift, men måhända kan hans minne äfven härutinnan fela, likasom uti del påståendet all förslaget är uprälladl i fullkomlig likhet med nnvar:de grundlagsstadgande, hvilket är ett misstag, som för hvar och en, som läser dessa båda §§:r, torde vara ögonskenligt.
Den föreslagna nya 59:de §. innehåller att Konungen skall framställa hvad Slaten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna; der är det punkt och sedan börjar en ny mening med följande ord: ”Dessa behof böra genom bevillningar fyllas.”
Detta är ett bestämdt, ovilkorligt påbud.
I den gamla 5f):de §. heter det deremot: ”Efter rikets och Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen lill Utsk:s öfverläggning framställa, hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas.
Detta är icke någon ny mening och innehåller endast, att del är Konungen, som upgör hvilka .behof genom bevillningar efter Konungens omdöme, böra fyllas; men i den föreslagna § skulle införas ett nytt stadgande, som ovilkorligen bjuder alt '‘'dessa behof böra genom bevillningar fyllas” och R.
St. kunna då icke neka ali ställa sig Grundlagens bud till efterrättelse.
Hvar och en, som läser detta stadgande med upmärksamhet skall således finna, att det är en ofantlig skillnad emellan den nya redaktionen och den gamla.
Hr von Hartmansdorff har anmärkt att mitt förslag till en förändrad redaktion skulle innefatta ett nytt förslag till förändring af Grundlagen, och att jag derföre icke skulle hafva rättighet att nu i Ståndet dermed framkomma.
Till svar härpå får jag åberopa den 56 § R.F. som tydligen visar, all jag ej öfverskridit min rättighet.
Der står nemi.: ”Göras åter uti RiksSl:nsplena emot Utsk:s yttrande anmärhvr ; blifva de, hvilka hvarje
Riksstånd serskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Coust.
Utsk. hänvisadeJag har ingalunda, såsom Hr von Hartmansdorff synes föreställa sig, före - Den 10 Juni. 123 slagit någon förändring uti Grundlagens stadgande om grundskatterna, utan jag föreslog endast en förändring uti den redaktion, som af Utsk. blifvit upställd, hvilket enl. den nyss citerade 56 § R.
F. är min ovilkorliga rättighet.
Jag får således förnya min vördsamma anhållan att R. o. Ad. ville, såsom sin gemensamma tanka, antaga den redaktion jag föreslagit, helst i annat fall, och derest den föreslagne rpdaklionen godkändes, följden deraf ovilkorligen blefve den, alt R.
St. blifva förpligtade att åtaga sig alla de bevillningar K. M:s Propos. innehåller.
Jag har icke påstått det vara stridande mot Grudlagens bokstaf, all Const.Ulsk. vid samma Riksdag, dä ett förslag blifvit förkasladt, framkommer med en förnyad uplaga deraf, ty, i sådant fall, förmodar jag att Hr Gr. o. Landtm, icke skulle hafva föredragit densamma.
Men jag har trott del vara stridande mot Grundlagens anda; och del är derföre jag åberopat det Betänk. 1809 års Const.Ulsk. afgaf.
I annat fall, skulle jag hafva upgifvit den gruhdlags-§, mot hvilken jag ansåge förfarandet vara stridande.
Lagerbjelke har trott del blifva för Konungen nyt tigt, att fä i Grundlagen infördt ett sådant stadgande, sorn det föreslagna.
Men jag kan icke finna det vara för Konungen gagneligt alt mista den frihet, Han f. n. eger att göra hvilketdera Ilan vill, ulan tvingas i detta hänseende afgifva Propos., hvilket
Han måhända kunde gerna vilja slippa.
Jag bestrider förslaget väsendtligen derföre, all, om stadgandet blifver af R.