Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får således fortfarande vördsamt anhålla att, genom votering för kontrapropos:n, Ståndets mening i detta hänseende må varda inhemtad.
Vid detta liksom vid föregående tillfällen har Hr Gr. o. Landtm, lemnat oss rådrum att vidare yttra oss innan han låtit klubban falla; men sedan den en gång fallit, måste kanske saken anses afgjord.
Så vidt jag kunde fatta, begärde Frih.
Cederström votering just då Hr Gr. o. Landtm, förklarade sin upfattning på E. och Ad:s svar på den af honom framställda proposm hafva varit bifall till Betänk.
Sedermera upträdde Hr Tersmeden och framställde sin anhållan om afslag; Frih.
Cederström ansåg troligen denna fråga om kontrapropos. icke inverka på hans rätt, att få den af honom begärda votering verkställd; detta torde väl ej eller kunna förnekas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att den discussion, som nu börjat, syntes honom öfverflödig, helst E. och Ad. hade sig bekant, att uti grundlagen icke funnes något stadgande, att eller när beslutet Den 4 Mars e. m. 75 skall anses genom klubbslag befästadt.
När en sädan handling icke var i grundlagen föreskrifven, förlorade den all betydelse, och endast sedan man öfvergått till ett annat ämne, eller då votenspropos. hade blifvit justerad, kunde icke frågan åter uptagas; men tills detta skett hade, åtminstone medan Hr Gr. o. Landtm, varit ordf:de hos E. och Ad., icke varit förvägradt, att en ledamot skulte hafva tillfälle att få sin mening underkastad K. och Ad:s pröfning, och detta trodde Hr Gr. o. Landtm, också vara med grundlagen mest öfverensstämmande.
Min mening var blott att anhålla, det Hr Gr. o.
Landtm, behagade afgifva en förklaring i detta ämne, på det att discussionen måtte kunna afbrytas.
Upläste» till justering och godkändes en så lydande voter:spropos. :
Den som till kontrapropos., vid äskad votering om bifall till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s uti Betänk N:o 52 afgifna tillstyrkanden, ang:de Kyrkoherden Schönbecks motion, antager afslag å dessa tillstyrkanden, röstar IT a, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antager E. och Ad. till kontrapropos. vid denna vote^ ring bifall till det af Prosten Millén, i dess vid Utsk:s Betänk, fogade reservation, framställda förslag till beslut.
Vid voteringens slut befunos rösterna hafva utfallit som följer:
Nej — .25.
Sedermera uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos. :
Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s i Betänk.
N:o 52 afgifna tillstyrkanden, ang:de Kyrkoherden Schönbecks motion, röstar Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varda förenämnde tillstyrkanden af E. och Ad. afslagne.
Vid slutet af den härom anställda voteringen funnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Härefter förekommo och biföllos Utsk:s i anledn. af Eiksdagsmannen Anders Perssons motion afgifne förslag och tillstyrkande.
Pöredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, 76 D en 7 Mars. nedannämnde d. 28 sistl.
Febr. e. m. på bordet lagde Utlåt., Mera. och Betänk., nemi. från StalsUlskollcl:
N:o 37, i fråga om ytterligare anslag för Statens Agronomer; N:o 38, ang:de utdelning bland RiksSt:ns ledamöter af åtskilliga i Riksg:sKont. förvarade tryckta KomitéBetänkm och andra handlingar; Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utskottet: N:o 7, i anledn. af väckt motion ang:de förändrade grunder för användandet af den från K.
SerafimerOrdensGillet utgående upfostringshjelp; N:o 8, i anledn. af väckt motion om tillsättande af och arfvoden åt ständige ledamöter uti en Lagberedning; N:o 9, i anledn. af väckt motion angtde förklaring öfver K. Kungörelsen d. 17 Juli 1847, rörande utarrendering af Kungsgårdar, Kungsladugårdar och andra Kronolägenheter; N-.o 10, i anledn. af väckt motion att K.
Skeppsholmen och till Flottans etablissement hörande strand på K.
Djurgården måtte, emot vissa vilkor, uplåtas till Stockholms stad eller enskilde samt förses med byggnader och kajer för handelns behof; Lagutskottet: N:o 14, i anledn. af väckte motioner ang:de inteckning af aftal om nyttjande rätt till fastighet i stad. H. B. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/4 på 12 på natten.
Lördagen den 7 Mars 1857.
Just. 3 prot.utdr. för d. 4 dennes e. m. samt pleniprot. förd. 18 sistl.
Febr. e. m.
St:rs underd. skrifvelse!' till K.
M. N:o 29, ang:de tillägg vid 28 § Reg:sF:n; N:o 30, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om ändring i 39, 40 m. fl. §§ i Reg:sF:n och 4, 0 m. fl. §§ i Riksd:sOrdn:n samt om förändring i och tillägg till RiksAkten; Den 7 Mars. 77 N:o 31, ang-.de eftergift af Kronans rätt till tlana-arf efter enkan Ulrika Sofia Ekedal, född Nordenberg; N:o 31, ang:de utbetalning af det för ombyggande af Långebro vid Christianstad under sednaste Riksdag beviljade statsbidrag; N:o 33, ang:de anvisandet af medel, för år 1857, till NationalMusei-byggnaden; och N:o 34, ang:de förklaring af 16 Kap. 1 § Ä.B:n. Frih.
Cederström, Rudolf, upläste en så lydande motion: Reg:sF:ns 49 § och Riksd:sOrdn:s 2 §, på samma gång de bestämma, att R:
St:r skola hvart tredje år sammankomma, ålägga dem jemväl att i hvarje riksdagsbeslut utsätta dagen för deras nästa lagtima sammanträde.
Då nu den tid tilländagått, som uppå R.
St:rs underd. äskande blifvit för deras sammanvaro nådigst beviljad, oell deras fortsatta verksamhet för denna Riksdag numera beror på K.
M:s pröfning af de återstående oafgjorda ärendenas mängd och betydenhet, torde det vara tjenligt att R.
St:r, till fullgörande af det i förenämnda §§ föreskrifna grundlagsbud, skrida till ifrågavar:de ärendes behandling.
Yid de sistförflutna Riksmötena hafva R.
St:r utsatt sådan dag, trenne gånger till d. 1 5 Nov., den sednaste gången till d. 15 Okt.
Mot d 15 Nov. förekomma svårigheterna af de, i anseende till ångbåtsfartens uphörande näst före denna tid, de landväga företagne, långvariga, besvärliga och kostsamma resor, jemte flere omständigheter.
Mot d. 15 Okt. kanmviindas, att tjenstebjonsflvttningen, som för husfadren ofta anses angeläget att öfvervaka, då just förestodo; att bruksbolagsstämmor, till beramande af det d. 1 Nov. började nya bruks-årets ekonomiska förhållanden, mångenstädes pläga hållas vid medlet eller under sednare hälften af Okt. månad; att jordfrukterne ännu icke alla äro och öfverallt hunnit inbergas före den tid, då afresan hemifrån borde anträdas, för att ankomsten till hufvudstaden må kunna ske före medlet af besagde månad, flere andra förhållanden att nu förbigå, hvilka synas hafva vållat, att det vid sisth Riksmöte fattade beslut, ang:de den nu pågående Riksdagens börjande d. 15 Okt. icke blef enhälligt.
För att gå en medelväg, som i viss mån synes förena åsig terna, och icke medför de olägenheter, som i ofvanantydda hänseenden blifvit alternatift anförda, och hvarom utförliga diskussioner återfinnes vid de sednaste Riksdagarnes handläggning af enahanda ämne, anhåller jag att vördsammast få föreslå, det R.
St. behagade bestämma d. 1 Nov. 1859 att blifva den dag, då R.
St:r till nästa lagtima Riksmöte skola sammanträda.
Remiss häraf torde till Höglofl.
Exped.Utsk. göras, för att i vanlig ordning med ärendet vidare förfara; och anhåller jag, till nödig kännedom hos de respektive MedSt:n om detta mitt förslag, att få, jemte biläggande af erforderligt antal exemplar deraf, detsamma till dessa våra MedStånd kommuniceradt.
Begärdes på bordet. 78 Den 7 Mar s. Hr af Sillén, Gust.
Otto Probus, auförde, dels skriftligen dels mundtligen:
Pör att tagas i öfvervägande af Höglofl.
StatsUtsk. och R.
St:r vid pröfning af den, dels i följd af K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, samt dels i anlcdn. af Hr Thomées i Vällofl.
BorgareStåndet väckta motion, förekommande fråga ang:de Länsnotariernes löner, anhåller jag att med anledn. jemväl af den utgång, som, genom bifall till Stats- o. Ekon.Utskis Utlåt.
N:o 3 beredts frågan om uphörande af den genom K.
Brefvet d. 31 Jan. 1856 Landsinne medgifna myndighet att, utan begränsning till något visst maximum, bestämma Länsnotaries andel i expeditionslösen vid LandsKanslierne, få anföra följande:
I berörde Nåd.
Propos. föreslås Länsnotariernes löner till allenast 750 E.dr r:mt, men deremot LänsBokhållarnes löner till 1000 R:dr i somliga län och 800 R:dr i andra.
Grunden dertill, att LänsNotarierne skulle få ringare lön än Länsbokhållarne är väl ieke anfört, men lärer ligga deruti, att man afsett, det LandsSekret:ne fortfarande skulle till en del aflöna LänsNotarierne, såsom först stadgades genom ofvanmde Nåd.
Bref; Och det är för att häruti bereda rättelse, sorn Hr Thomée föreslagit, att LänsNotarierne måtte tillläggas lika lön på stat som LänsBokhållarne.
Man skall svårligen kunna motsäga det orimliga deruti, att Staten, då den föreskrifver tillsättande af en ny tjenst, ålägger en annan tjensteman, till hvilkens biträde den nya tjensten i hufvudsaklig män är afsedd, att deltaga i aflöningen.
Något sken af rimlighet kunde förefinnas, om tillsättningen af den nye tjenstens innehafvare berodde på den, som skall i aflöningen deltaga.
Men då tillsättningen af LänsNotarierne kan ske oberoende af Landsfeekretmes samtycke eller önskan, och LänsNotarierne således fullkomligt äro Statens tjenare, men icke LandsSekretmes, så är det i sanning orimligt att tvinga LandsSekretme att bidraga till LänsNotariernes aflöning.
Men, säger man, LandsSekretme hafva fördel af LänsNotariernes biträde.
Detta är en sanning; men kan deraf härledas någon skyldighet för LandsSekretme att deltaga i LänsNotariernes aflöning, så skulle, af lika orsak, följa skyldighet för Kamrerarne i Rikets Colhr att deltaga i aflöningen till Kammarförvandter och Kammarskrifvare, för LandsKamererarne att bidfäga till LänsBokhållarnes aflöning samt för flera andra tjenstemän att deltaga i dem underordnade, biträdande tjenstemäns aflöning.
Ty LänsNotarierne äro icke mera till enskildt gagn för LandsSekretme, än Kammarförvandter och Kammarskrifvare äro det för Kamererme samt LänsBokhållarne för LandsKamererme, eller mera än i allmänhet en underordnad tjensteman är till gagn och biträde för hans förman.
Den slutledning, hvarigenom man, från den grund, att LandsSekretme hafva fördel af LänsNotariernes biträde, kommit till åläggande för LandsSekretme att deltaga i LänsNotariens aflöning, hvilar vidare på det antagande, att LandsSekretme borde sjelfva utföra alla göromål vid Lands Kansliet, utan biträde af LänsNotarie.
Ett sådant antagande har man likväl redan frånträdt genom beslutet att Läns - Den 7 Mars. 79 Notarier skola finnas tillsatte såsom Stålens tjenstemän, hvarigenom man erkant, att LandsSekret:ne hafva behof af biträde utaf en ny tjensteman, eller, med andra ord, alt hvad LänsNotarien skall i sin tjenst uträtta, öfverskjuter del, som skäligen kan fordras af Lands Sekret :n.
Men är det nu rimligt, att LandsSekret:n, som iclsc aflönas för mera än hela sin egen förmågas användning för Statens tjenst, skall deltaga i aflöning lör hvad som behöfver göras mera än hvad han förmår?
Om, oaktadt det erkännande, som redan, såsom sagdt, är gifvet, att LandsSekretme numera icke kunna medhinna, att, utan biträde af en ny Statens tjensteman, sköta LandsKansliernes göromål, man ändock skulle åberopa, att LandsSekretme tillförne måst hjelpa sig utan af Staten aflönade biträden, så torde jag få erinra, att det väl icke rättvisligen kan begäras, att en tjenst, beräknad att kunna sköta de göromål, som förekommo vid tjenstens inrättning för 1 å 200 år tillbaka, då folkmängden i många län icke var mera än hälften af de nuvar:de och målens antal kanske icke tiondedelen af det, som nu förekommer, skall allt fortfarande kunna medhinna alla de mångdubblade göromålen, utan biträde.
Måste man icke i alla andra styrelseverk, efter göromålens förökning, äfven tillöka tjenstemännens antal; och i hvilket styrelseverk tillökas göromålen i samma grad, som hos LänsStyrelserne, hvilka måste taga befattning med nästan alla möjliga ärender?
Vid jemförelse af LänsNotariens tjenst med LänsBokhållarens, invänder man kanske, att den sednare är i så måtto olika, att genom Landsh:gelnstrukt:n äro bestämda göromål vid LandsKontoret för honom anvisade, men så icke för LänsNotarien.
Men hvarföre äro icke bestämda göromål genom berörde instrukt. äfven anvisade LänsNotarien?
Icke är det af brist på göromål, ej eller för omöjlighet att bestämma ett visst arbets-omfång för LänsNotarien.
Orsaken är helt enkelt den, att LänsNotarien skulle aflönas allenast lill en del af Staten, men till andra delen af LandsSekret:n, och derföre kunde icke gifvas några allmänt gällande bestämmelser om arbets-omfång för LänsNotarien, utan nödsakades man lemna det till reglering vid hvarje Länsstyrelse, eftersom LandsSekret:ns bidrag till LänsNotariens aflöning komme att utsättas större eller mindre.
Nu har man i anspråket på LandsSekretmes deltagande i LänsNotariernes aflöning gått ända derhän, all det blifvit lemnadl i Landshmes magt att, i brist af öfverenskommelse emellan LandsSekret. -n och LänsNotarien, bestämma med huru mycket den förre skall till den sednares aflöning bidraga, och del ulan all Landsh. är begränsad af något utsatt maximum, så länge blott expediiions-lösen räcker lill.
LandsSekret:n är således nu äfven till sin ekonomiska existens lemnad hel och hållen i Landslnns goda behag, ty han kan omöjligen veta, huru mycket
Landsten behagar låta honom få åtnjuta i lön för sin slaftjenst.
Jag tror näppeligen, att i vårt kära fädernesland finnes någon fri medborgare, lemnad åt ett sådant beroende, som LandsSekret:ne numera äro af Landsten.
Tjenstehjonet, liandtverks-arbetaren och dagakarlen veta för hvad lön de tjena och kunna icke beröfvas densamma, men LandsSekret:ne hafva icke någon ovilkorlig rätt till lön.
Det är en alldeles ny 80 D en 7 Mars. grundsals, som här gjorts gällande, gående ut på att göra oafsättliga embetsman beroende af sina Chefer på eli nytt säll, nemi. genom att ställa deras löne-inkomster under Chefens fria disposition, så att det lemnäs åt Chefens behag att, till och med utan begränsning, bestämma huru mycket dem för året bestås i lön.
Denna nya grundsats lemnar rum för obillighet och orättvisa, såsom allt godtycke, samt är för det allmänna vådlig.
Den är det, emedan den hos mången underordnad, om ej hos alla, måste tillintetgöra sjelfständighet i åsigter och frihet i tankar samt skapa kryperi och sålunda motverka utbildning till duglighet och lemna Staten i saknad af andre tjenare, än dem, som blifvit afvande från att fritt yttra sina tankar; och under sådana utsigter skola alla dugligare unge män afskräckas från att egna sig åt Statens tjenst, och de oduglige blifva qvar för densamma, en fara, som icke är långt borta och allsicke behöfver genom särskilda medel framkallas.
Jag hemställer till alla tjenstemän, civila, militära och ecclesiastika, om de skulle vilja underkasta sig en sådan sina förmäns magt, att desse ägde bestämma, af huru stor lön de under året gjort sig förtjenta och huru mycket af den tjensten eljest åtföljande löneinkomst de borde afträda åt underordnade, biträdande tjenstemän.
Skulle man t. ex. finna billigt, att lteg:tsChefen finge makt att bestämma, huru mycket
Kaptenen ägde att årligen fä behålla af sin lön och huru mycket han borde afstå åt Löjtnanten eller UnderLöjtnanten för det biträde desse vid kompaniet lemnat?
Eller skulle Hrr Pastorer vilja underkasta sig, att Biskopen hade oinskränkt magt att utsätta hvad de borde afstå af sin lön åt Komministrarne?
Sannolikt skall man finna obilligheten häraf.
Att expeditions-lösen vid LandsKanslierne är en LandsSekret.-nes löne-inleomsl, lärer svårligen kunna förnekas.
Såsom sådan har den alltid varit beräknad, och äfven vid 1856 års löne-reglering för Landtstaten beräknats, hvilket, om det skulle betviflas, visar sig bland annat af den vid nämnde löne-reglering gjorda uträkning öfver LandsSekretms i Stockholms län lönevilkor, dervid, efter beräkning att LandsSekret:n af sportlerna först borde bekosta expeficerna, nemi. flera extra LandsKanslisters aflöningar, skrifmaterialier, lack, ljus m. m., upgående till omkring 800 Ibdr b:ko, sedermera å sportlerna blifvit en behållning af 65 5 E:dr, som sammanräknats med kontanta löne-anslaget 1,720 R:dr, så att man uträknat lönen ali utgöra 2,375
K:dr som LandsSckrel:n antagits böra få i löneinkomst, ehuru man straxt cfler samma uträkning ålagt LandsSckret.
n all af nämnde 2,375 R:dr utgifva lill Länsnotarien, huru mycket som-af Landslun, inom sportel-tillgången, kunde bestämmas, i brist af öfverenskommelse emellan LandsSekret:n och LänsNotarien, dock minst 200 R;dr b:ko.
Att expeditions-lösen är LaudsSekret:nes löne-inkomsi, visar sig vidare af ringheten i de för LandsSekret:ne bestämda kontanta löne-anslag af Staten, hvilka i flera Län icke upgå till mera än emellan 4, 5 å 600 R:dr och i ett Län till blott 253 R:dr 24 sk.
I dessa
Län är således LandsSekretmes nästan hela löneinkomst ställd under Landslnns disposition.
Kan det finnas någon billighet eller Den 7 Mars. 81 eller något gagn för tjensterna i ett sådant förhållande?
Äro LandsSelcreterare-tjensterna af så ringa vigt och betydelse, att E.
St. hafva skäl att lemna dem i ett så ytterligt beroende, sammanlagdt med det beroende, hvari de blifvit ställda genom det stadgande i Landsh:gelnstrukt:n af år 185 5, som medgifver Laudsh. att äfven för obetydliga förseelser suspendera LandsSekret.
Jag är öfvertygad att Hrr Landslnr sjelfve måste finna det vara en ganska obehaglig makt, som blifvit dem gifven öfver LandsSekretmes löneinkomster.
Så har åtminstone Landsh. i Stockholms län uttalat sin åsigt, i den lind. skrifvelse niistl. år, deruti förslag afgafs till förbättrade löner för Landstats-tjenstemännen.
Jag har dock äfven hört en motsatt åsigt uttalas till försvar för Landslnnes obegränsade disposition af LandsSekretmes sportel inkomster.
Man har nemi. sagt, att, om det inträffade, att en LänsNotarie erhölles, som vore skickligare än LandsSekretm, så vore det lämpligt, att Landshm hade frihet att tillägga LänsNotarien en större ersättning af LandsSekretm, på det Landshm måtte kunna så mycket han ville anlita LänsNotarien.
Denna sats är likväl alltför falsk, för att icke densammas örigtighet lätt skulle inses.
Ty för det första är det klart, att, om än LänsNotarien, vore aldrig så skicklig, är och förblir dock LandsSekretm, men icke LänsNotarien, den, som med Landshm delar ansvarigheten för beslut, åtgärder och underlåtanden i Länsstyrelsen, och Landshm kan dock icke updraga åt LänsNotarien, med LandsSekretms förbigående, att träda i den sednares ställe, såvida denne icke för fel skiljes från tjenstens utöfning, utan nr LänsNotarien allenast att anlitas som biträde vid de göromål, hvarföre LandsSekretm har ansvarighet.
Vidare kan det väl icke vara för Laudsh. nödigare eller lämpligare att undanskjuta LandsSekretm med LänsNotarien, än det är nödigt eller lämpligt för Landsh. att hafva en sådan makt mot LandsKamerm eller för t. ex. de K.
Collegme att kunna undanskjuta en mindre skicklig Sekret, eller Kamer. med en Notarie, Kammarförvandt eller Kammarskrifvare, som ett Colleg. kunde anse skickligare än Sekretm eller Kamerm.
Slutligen, då, såsom bekant är LandsSekret:re plägar af K.
M:t tillsättas efter Landslns önskan, är det väl mera än obehöfligt för Landsh. att ändock hafva makt att nästan så mycket han behagar, afkorta LandsSekretms löneinkomst, för det att en LänsNotarie sedermera skulle framstå, som Landshm tyckte vara skickligare än LandsSekretm.
Jag har kanske nog vidlyftigt bemött ofvanberörde falska sats, men må ändock tillägga den fråga: om det en gång skulle inträffa, att en LandsSekret. vore i skicklighet öfverlägsen Landshm, hvilket ligger inom det tänkbaras gebit, vore det då också rimligt, att i afseende å löneafdrag tillämpa på Landshm den nu gendrifna sats?
Uti den tillåtelse, som är gifven LandsSekretm att söka i godo upgöra med LänsNotarien om lön, ligger icke så stor tröst, som man kunde vara benägen att tro.
Ty när LänsNotarien vet Landshm hafva makt att tilldela honom aflöning af LandsSekretm till nästan huru högt belopp, Landshm vill bestämma, skall det sannolikt icke inträffa sällan, att LänsNotarien, under förhoppning att derigenom IV. H. Ii 82 Den 7 Mars. kunna vinna högre lön än genom upgörelse med LandsSekretm, vänder sig till Landshm om lönens bestämning.
Oell i öfrigt, då LänsNotarien kan af Landsb. tillsättas mot LandsSekretms önskan, lärer det, om så sker, icke vara så lätt för LandsSekret:n att i godo upgöra om lön med LänsNotarien.
Att LandsSekretme hafva sig öppet att hos K. M:t klaga öfver Landshms lönebestämning för Länsnotarie utgör icke eller någon så stor tröst; ty, för att ej vidröra flera skäl, skola säkerligen de flesta LandsSekret. hellre, än att klaga, underkasta sig ett af Landshm påbjudet oskäligt löneafdrag. för att undvika ett odrägligt, och för LänsStyrelsens verksamhet förlamande, spändt förhållande emellan Landshm och LandsSekretm samt emellan denne och LänsNotarien.
Kunna nu K.
St:r rättvisligen låta sådana förhållanden fortfara, som dem jag anfört, nemi., dels att LandsSekretme, hvilka med de dem anslagna kontanta löner och sportel-inkomster aflönas allenast för deras egen förmågas användning, för Statens tjenst, ändock hafva förpligtelse att af berörde inkomster deltaga med Staten i aflöning af en tjensteman, LänsNotarien, som är Statens verkliga tjensteman och befunnen nödig till biträde vid LandsKanslierne, i anseende lill de under tidernas längd mångdubbelt ölcadc göromålen; dels ock att innehafvarne af de för förvaltningsbestyrens lagenliga gång långtifrån ovigtiga LandsSekretme-tjensterna äro lemnade i del beroende af Landsli:ne, att det är desse möjligt att nästan huru mycket de behaga nedsätta LandsSekretmes löneinkomster?
Dessa mot LandsSekretme obilliga och för det allmännas väl ingalunda fördelaktiga förhållanden, böra utan tvifvel undanrödjas; och detta kan nu svårligen ske annorlunda, än att E. St:r åt LänsNotarierne anslå full lön på stat, dertill, om dem tilldelas lika lön med hvad K. M:t i Dess Nåd.
Propos’ för LänsBokhållarne föreslagit, således skulle erfordras, utöfver hvad K. M:t för LänsNotarierne föreslagit, allenast från 50 till högst 200 Edr rmt för hvarje län.
Detta anslag är så mycket billigare, som genom det att LandsSekretmes löneanslag af Staten vid 185 6 års lönereglering förvandlades från indeldta räntor till kontanta penningar, LandsSekret :nes löner, i följd af prisernas stegring, förminskades högst betydligt mot hvad dessa löner nu skulle hafva utgjort, om indelningarne fortfarit, hvilket uplyses af upgifter, som från LänsStyrelserne till K.
M:t ingått och tilläfventyrs äro för StatsUtsk:t tillgängliga.
Hvad således i stat kan tilläggas LänsNotarierna motsvarar ändock icke hvad Statsverket genom indragning af LandsSekreterarnes indelningar vunnit på desse tjenslemäns bekostnad.
Man kan således icke säga, att genom LandsSekretmes befrielse från att deltaga i LänsNotariernas aflöning, någon oskälig vinst tillkommer LandsSekretme.
Utaf det förhållande, att i högst 4 å 5 län af riket LandsSekretmes sportelinkomster äro eller rättare tillförene varit ganska betydliga, har den allmänna föreställning utbildat sig, att äfven alla LandsSekret. hafva mer än tillräckliga inkomster.
Detta är en alldeles origtig föreställning.
Hvad Stockholms län angår, visar den ofvan af mig anförda beräkning huru otillräcklig LandSekretms
Den 7 Mars. 83 inkomst är och alldeles icke motsvarande tjenstens ansvar och möda; och jag vet temligen säkert, att i många flera län LandsSekrstmes behållna inkomst, särdeles sedan lagsökningarnes antal under sednare åren alltjemt förminskats, föga öfverstiger 2000 Rdr bko, hvilket visserligen icke är någon öfverdrifven ersättning för en så ansvarsfull och mödosam tjenst.
Om remiss härå till Höglofl.
StatsUtsk:t anhåller jag vördsamt.
Jag anhåller att muntligen få tillägga några omständigheter, som jag finner mig hafva glömt vid nedskrifvandet af detta anförande.
Jag ber att få fästa StatsUtskis och R.
St:rs upmärksamhet derpå att, ehuru Länsstyrelserna icke lära kunna undvara biträdet af en jurist, med kunskaper och erfarenhet, så lär likväl, under nuvarande förhållanden, ingen kunnigare jurist låta anställa sig vid Länsstyrelserne.
Såsom bekant är erfordras, för att blifva en någorlunda kunnig jurist, att hafva utöfvat domare-embetet, och den, som derunder blifvit vand vid det oberoende af förmän, hvari en domare är och måste vara försatt, om lag och rätt skola uppehållas, söker icke gerna en tjenst, deri han kommer i mer beroende ställning än någon tjensteman i vårt land.