Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under hela tiden var förlusten ingen.
Belåningen gick ganska bra och de enda vilkoren voro ungefär desamma, sorn jag i min reservation uti Utskotten orrmämt, nemligen att varorne skulle vara brand* fö rsäkrade, oförstörbara upplagde under auctoriteters vård på stapelstäders upplagsplatser och i Magazin af sten» Jag tror på denna grund, att Riksens Ständer, om de åter införa förberörde lånsystem, hvar. ken behöfva bestämma, hvilka varor kunna belänas, eller hvilka försigtighetsmått vid belåningen skola iakttagas; utan helt enkelt lenina allt detta åt Fullmäktige i Banken, sorn blott borje få nå* gra generala föreskifter sig meddelade.
Det är dessutom en annan sak i Utskottens Betänkande, som fordrar närmare skärskådande.
Utskotten hafva väl tillstyrkt beläning af metaller, och detta beslut är ganska rigtigt, men jag skulle dock tro, att det borde utvidgas derhän att någon lättnad bereddes för återbetalningen i stapelstäderne utom Stockholm , det vill säga , att när till ex. ett parti Jern vore af Banken belänt och skulle relaxeras, detsamma finge verkställas genom lånemedlens inbetalande i närmaste landtränteri, eller hos andra auctoriteter, som egde meddela bevis om egarens rätt att disponera Jernet, men ofördröjeligen borde derom underrätta Bankostyrelsen och penningarne remittera, loos Den 19 Julii e. ms
Derigenom skulle en stor förmån beredas för de trafiquerande i stapelstäderne, Javilka nu först må» ste tili Stockholm uppskicka penningarne . för aH relaxeca de belänta effecterna, en omgång som medförer många svårigheter och hinder för ex* porten , synnerligen när fartyg ankomma, sorn i hast skola lasta.
En sådan relax fordrar under närvarande om*, ständigheter för Götheborg fjorton dagar och för Carlshamn tre veckor.
Hvad jag i detta afseende föreslagit, rörer val egentligen det reglemenfaiiska, men det är af så mycken vigt, att det torde böra tydeligen utsättas, och på denna grund anhåller jag om återremiss af de sammansatta Utskottens Betänkande.
Uti principen instämmer jag fullkomligen med Herrar Hjerta och Noraus, i den öfvertygelse, att utlåningen å varor bör vara generel, och att icke någon lista må af de sammansatta Utskotten uppgöras på de effecter, sorn skola få. belånas, emedan det ej står i mensklig förmåga, att författa en sådan lista så fullständig sorn den måste vara.
Jag anhåller således också, att Betänkandet må återremitteras.
I afseende på den af Herr Hjerta särskildt väckta frågan, om rättighet för exporteurer i Hands* orterne, att få genom insättning i Eandtränteriet relaxera belante varor, .möta tvänne betänkligheter.
Den första, att Räntmästarne skulle uppbära re’ misslage för de insalta penningarne; och detta Den 19 Jul ii e. m. drabbade naturligtvis låntagaren.
Men Banken har icke eller något slags controll på Räntmästarn, kunde således få ganska länge vänta på penningarne, och detta, som alldeles icke vore enligt jned Banco-ordningen, är den andra betänkligheten, Jag skulle derföre tro, att innan ägaren finge relaxera panten, lånemedlen borde vara till Bancostyrelsen öfversända, och att, sedan detta blifvit behörigen styrkt, lastningen kunde börja, I afseende på principen vill jag dock erindra, att rättigheten till varubeläning icke tillkommit blott för att befordra afyttring till hög.
Säta möjliga pris, utan egenteligen för att sätta Köpmännen i tillfälle att förlägga producenten; och såmedelst åstadkomma frambringandet af nya varor.
Detta ändamål kan ej utan Statens eller enskildes mellankomst vinnas i ett land, sådant sorn Sverige, der den producerade varan framföres om hösten eller vintern och måste ligga öfver till sommaren för att då till försäljning utskeppas, Och pm Köpmannen icke hafva utväg till lån, kunna de ej eller förlägga Näringsidkaren.
1 Af dénna anledning tror jag Utskottens förslag böra återremitteras och hoppas att det kan förväntas tillbaka, generaliserädt, på sätt Herr Noraeus hemstält, till alla slags exportabla effecter, sorn icke äret af natur att vara underkastade förskämning och förstöring, eller som för sådana händelser äro försäkrade uti godkänd assurance.
1004 Den KJ Julii e. m.
Grefve von Rosen, Axel: Alldeles instämm ande med Herr Hjerta omfördelen af en lättad relaxering af jern m. m. i export-orterne , tor* de det tillåtas mig att, ehuru det kan synas vara mera reglementarisk^ få, jemte förklaringen, att största förmånen derigenom onekeligen tillskyndades Exporteurerne , tillägga att den försigtighet vid ifrågavarande relaxering dock borde iakttagas, att de i Landtränteriet nedtatta penningame genast skulle genom Landshöfdingens eller LandshöfdingeEmbetets försorg afgå till BancoStyrelsen.
Visserligen tillskyndades derigenom Hands - Contoiret mycket besvär; men jag är äfvertygad, att FxpoJteurer och Brukspatroner vinna så betydligt genom denna åtgärd, att de utan tvifvel åtogo sig att till vederbörande erlägga vanligt remisslage.
Jag tror val, att relaxering på uppgifne sätt kan vara mindre nödvändig i Uppstädeme omkring Wenern och Western, ty derifrån skeppas sällan med den skyndsamhet som i Stapelstäderne; men om anstalten skulle utsträckas dit, synes det mig sorn den icke borde utsträckas till andra städer än dem, der Landshöfdingen residerar, eller att åtminstone relaxering ej må äga runi, förr än lånet till Landshöfdingen blifvit in bot al tit, icke derföre, att jag misstror Magistraterne, men derföre att jag anser Banken och de dit hörande Inrättningar böra grundas på bergfasta reglor.
Friherre Boye. Ludvig'.
Jag förenar mig i ailo med Herr Hjerta, och öhskar alt de sammansatta Utskotten må åt hans erindringar och Den i g Julii e. m. 1005 förslag lemna den uppmärksamhet, som de förtjena.
Herr Tham, WollrathFörenande mig fullkomligt med dem, sorn i ämnet talat, anhåller jag blott att få nämna en omständighet, sorn kunde underlätta relaxation i Götheborg.
Örn nemligen Riksens Ständer, såsom jag förmodar, bifalla inrättandet af ^n Discont i denna stad, kunde ju penningarne för Bankens räkning der deponeras.
Deri ligger åtminstone en säkerhet som icke kan jäfyas.
Sedan flera anmärkningar, i hvilka jag till en del instämmer, blifvit gjorda mot Utskottens Betänkande, anhåller jag att få tillägga ännu en, den nemligen» att Utskotten, efter hvad jag fattat, icke tillerkänt tackjerns-tillverkningen samma fötrnån af låne-understöd som stångjernstillverkningen Jag kan ej inse, hvarföre tackjernsproducenten skall såmedelst tvingas, att sälja sin vara till stångjerns producenten, på det att dennes tillverkning må för honom blifva desto fördelaktigare.
Om tackjerns producenten genom samma medel sorn Bruksägaren sättes 1 tillfälle att förekomma sin varas vanpris, så är det väl sant, att Bruksägaren möjligen kan komma att betala tackjernet något mera, men detta är en fördel för tackjerns till verkaren, som är likaså billig, sorn Bruksägarens och som han icke alltid vinner på Bruksägarens bekostnad, ty denne sednare har gemenligen utväg, att hos Utländningen söka sin ersättning.
Den 19 Julii e. rrii Uppå deréftor af Herr Grejven och Landi* Marskalken gjord proposition, blef Stats- och BancoUtskottens förevarande Utlåtande, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkning gar, till Utskotten återremitteradt ; hvarjemte Bidderskapet och Adeln fann för godt tillåta, att Grefve Spenss, Carl Gustaf, den 28 sist* ledne
Junii eftermiddagen i detta ämne afgift ne yttrande, äfven finge återremissen åtfölja* Föredrogs ånyo Stats- och BancoUtskottens den 21 sistledne Junii under N:o 28 af« gifne samt den 28 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, angående Fastighets- och OdlingsUån.
Då Biksens Ständer vid 1815 års Biksdag ansåga jordbruke iböri kraftigare understödjas än förut skett, och kanske böra mer deltaga i begagnandet af
Disconterne, så tror jag att det förordnandet gafs, att en del af Götha Canal-Diseonts fond skulle hållas jordbrukarne tillhanda.
Jag lemnar derhän, om hans gagn derigenom främjades- Vid samma Biksdag inrättades de så kallade Odlings-Iånen, ämnade att för Landtmanuen bereda ett understöd, svarande mot det, som Fabrikanten och andre Näringsidkare förut genom Manufaetur* Disconten, Jern-låne-fonden m. m. åtnjutit.
Detta system fortsattes vid 1818 års Biksdag, ehuru'man då syntes hafva öfvergått till X)en 19 julii e. nii 1007 en annan princip, den nemligen, atf, genomindragning, förbättra myntet.
Sedan man sålunda vid tvenne Riksdagar gifvit jordbrukaren anledning oell tillgång att ytterligare skuldsätta sig, tyckes man nu vilja genom indragning af Odiingslånen minska denna tillgång.
Jag hemställer om sådant är conseqvént.
Man åberopar, att missbruk vid begagnandet af OJlirigsJånen egt rum.
Jag beklagar det, och bestrider ej nppgiften.
Men jag öfverlemnar till hvar och en, om icke dessa missbruk möjeligen kunna förekommas mera, än hittills skett, och om icke detta är lämpeligare, än att borttaga lijelpen.
Jag anser det förra vara det enda rätta,' synnerligen då jag betraktar en omständighet.
Jordbruket har genom de i senare tider verkstäldte enskiften erhållit betydlig framgång.
Mycket penningar har för dem erfordrats, och. tillgången af publika lån har bidragit till de*, ras fortgång.
De äro ock af den beskaffenhet, och ofta medförande den dryga kostnad, att de lfcke gerna kunna af allmogen utföras utan lånbiträde.
Om man nu önskar, att denna nytti» ga anstalt må vidare befordras, skulle jag för min del tro, att, om Odiingslånen anses böra förminskas, desamma åtminstone icke böra alldeles indragas.
Jag skulle nemligen tro det vara instämmande med .de förut i afseende på fenskiftenvidtagne författningar, att man tilläte dem , som begära enskiften , att få understöd, till deras utförande.
Rå denna grund kan jag icke tillstyrka bifall till de sammansätta Utskottens förevarande Betänkande.
Jag hemstället; 1008 Den 19 Julii e. m, emedlertid till Utskotten att bedöma , huru stor summan bör vara.
Utskotten kunna bäst inse, om fonden för Odlingslänen hittills varit för stor eller för liten.
Jag vill dock tro, att den årliga summa af 300,000 R:dr, som Herr Noraus uti dess vid Betänkandet följaktlga reservatioh omnämt, skulle vara för ändamålet öfverflödig.
Den utgör på fern år en och en half million R:dr.
Må,hända skulle deremot en tredjedel af förstberörde belopp , eller 100,000 R.-dr om året, vara tillräckligt och ej öka den utevarande lane summan , då en del af de redan gjorda lånen genom, afbetalning årligen ingår.
En sådan summa borde, efter mini öfvertygelse, af Odlings Lane-fonden bibehållas, i synnerhet i afseende på enskiften och större
Odlingsföretag
Att lånen hittills icke blifvit begagnade till dylika större företag, är otvifvelaktig! föranledt deraf , att företagen mérändels öfvergå privat mans förmaga och tillgångar, och dessutom äro af så svår beräkning och till utgången så ovissa, att få våga börja och fullfölja föisöket.
Men jag tror dock att en viss summa kunde til! uppmutran i nämnde hänseende afsättas; ty då vore det möjligeni anledning för en nitisk Hofdinge att förmå bylag och socknar att ingå i sådana större och kostsamma företag, sorn sjöars och kärrs uttappande, mossais odling m, rn.
Hvad Deri Tg Julii e. ml 1009 Hvad fastigBetslånen beträffar, biar man val sagt, atr de ej instämma med inrättningen af Bankén, och jag bestrider ej eller denna sats; men då jordbruket är så skuldsatt som nu, kan jag för min del icke medgifva indragningen af dessa lån, utan tillstyrker bifall till Utskottens förslag i detta fall ; och får derjemte önska, att hvad som af odlingslånefonden öfverblifver, må varda tillagdt till den för fastighets-lånen bestämda summa.
Ian aldrig funnits, och om jordbrukaren icke blifvit anmanad att skuldsätta sig, voro de visserligen ej att tillstyrka, men då de en gång blifvit inrättade och begärligt begagnade, så är ej tiden inne att minska eller afskaffa dem, och såmedelst betaga jordbrukaren all utväg att reda sig.
Hå först, när en liflig penninge-circulätion kan i landet åstadkommas, när jordbrukaren derigenom har afsättning å sina varor, och lättare tillgångar, då först kan påtänkas en indragning af dessa lån.
Hvad åter angår de i Betänkandet förekommande alternativ, i afseende på beräkningen af ränte- och afbetalnings-vilkoren för ifrågavarande fastighetslån , så hemställer jag , om förslaget i det första alternativet är r någon mån conseqvent.
I en tid då lån-tillgån. garne voro många och lätta; fixerade man Ridd. och Ad.
Prat. VI B and. 64 räntan till fyra procent och afbetalningen till två.
Nu, då ett motsatt förhållande eger rum, vill man eika räntan med en procent , och ålägga gäldenären att årligen betala sju procent.
Är detta billigt; är det icke motstridigt att öka denna ränta, då man minskat Discont-räntan ?
Jag kan derföre icke annat än tillstyrka bifall å andra alternativet, eller att ränta och! afbetalning må blifva lika med hvad föfut varit stadgadt.
Och, hvad räntan i öfrigt vidkommer , så ber jag få fästa uppmärksamheten' derpå, att icke jordbrukaren är den enda Nä-» rings-idkare, som ager lån mot 4 procent.
Fabrikanten betalar icke högre ränta i ManufacturDisconten, och Bruksidkaren ej eller vid Jernets belänande i Banken.
Slutligen är uti en af resérvationerne fråga väckt om icke de nya lånen borde återbetalas i silfver.
Jag hemställer huruvida detta förslag förtjenar uppmärksamhet.
Mahanda äc det icke utan värde, och möjligen skulle det kunna innefatta ett medel för Nationen , att utan svårighet ledas till den af manga önskade realisationen.
Jag suspenderar dock mitt omdöme derom; och anhåller nu vördsamt om återremiss af Utskottens Betänkande.
Herr von Qvanten, Carl•
De förenade Utskottens Betänkande innefattar afslag å odlingslånen.
Jag medgifver, att många missbruk med dem ägt rum, dels af lättheten, att uppgöra yändering å den till odling ämnade jorden,; lien ig Julli e, ni: loii samt att erhålla tvänne bofaste mans påskrift, men hvilka lika litet kunnat uppfylla sin borgen, som låntagaren förmått betala lånet, och hvilket gjort, att inbetalningen deraf uteblif-vit; dels emedan, såsom jag tror, slarf hos låntagaren oftast orsakat försummelse med afbetalning och ränteliqvid , enär han funnit den låga räntan gifva mera vinst och förmån, då lånet står och lagsökes, än då de ordenteligt afbetalas.
Jag inser och medger således ganska val olägenheterne af odlings-lånen; men då jag betraktar vår finr.nciella ställning, så finner jag att den för odlings-lån hittills bestämda summan äfven hädanefter måste ovillkor!igen utgå, och jag får derföre hemställa, att denna summa må i annan väg utgifvas tili medborgare af hvad dass som hälst, hvilka vilja anlägga nyttiga inrättningar af hvad natur de vara må, allenast de kunna styrka, att inrättningen eller byggnaden medför den fördel, att ägaren återfår capitalet inom 4 eller 5 år.
Här äro flera anläggningar, Sorn blifvit^- verkställde, blott i saknad af förlag.
I mitt memorial af den 26 sistledne Februari har jag nämnt derom, och jag torde nu få dit hänvisa.
För att ådagalägga, att rörelsecapitalet icke bör förminskas genom indragning af odlingslånen, anhåller jag att få göra en jemnförelse.
Vi hafva nu 28 millioners rörelse* / 1012 Den ig Julli el m. capital.
Det synes väl vara en stor summa; men alla, som sysselsätta sig med handels-transactioner kunna icke begagna sedlar, utan mäste förvandla dem till silfver, och i sädant fall utgör capitalet endast Elfva millioner.
Om man, nu jemförer detta med fordna förhållanden, så visar sig att ännu i800 — 1801. och 1802, då sedlarne voro al parr med silfver, rörelse-capitalet var fjorton och en halt millioner; åren 1804 — till 1805 och 1S06, femton millioner.
Den tiden hördes ingen klaga, att halvar för mycket penningar.
Silfverfonden var då endast 3,400,000 R:dr, men om man ntl återförer sedlarne till det värde, som de ägde sistnämnde år, uppstår en brist af icke mindre än 10 millioner i rörelse-capital emot hvad vi då egde.
Då så förhåller sig, bör ingen undra, att här fattas penningar för deri inhemska närings - idkaren.
Örsaken dertill, ligger till större delen deruti, att den utländska handeln kräfver ett antal mynt, svarande rn^t transactionernas vidd och betydenhet, och d^ i mynt, som af Köpmannen användes till förläggande af bruken vid uppköpet af jern, plank, bräder m. m. är relativt till silfvervär* Värdet, och myckenheten deraf bestämmes således af detta värde.
Om, då Köpmannen till sina transactioner behöfver 8 millioner i silfver så skall han, när coursen stiger upp till T20 sk. behöfva 20 millioner Banco - sedlar; och då blir intet qvar åt den inhemska närings - \
Den 4*9 Julii e m. 1013 idkaren, hvilket a'r orsaken, hvarföre denne får vidkännas en sådan brist, — och denna brist ökas i samma mon, som myntet försämras.
Jag har nu genomgått denna lableau; den ager sin riktighet.
Hvad vidare angår fastigtighets - lånen, så finnér jag ganska väl, att de aldrig borde vara tillfinnandes, eller från Banken utgå; ty det är en orimlig princip, att Banken lånar på fastighet, eller annat än rörligt, men sedan man en gång antagit den grundsattsen, att jorden skall vara belänad och intecknad, så tillstyrker jag att det må få fortfara såsom förr skett.
Sex millioner är ej en mycket stor summa, om den blir reducerad till silfver.
Jag hemställer derföre att så val odlings- eller Industrie- sorn fasiighets-lånen må blifva qvar, och att andra alternativet i Utskottens Betänkande må bifallas, så att ränta och afbetalning förblifva lika som förut, och jag vågar tro, att denna procent är af så liten vigt för Utskotten, att de ej böra derå göra afseende.
Ehuru jag fullkomligt förenar mig i den åsigt Herr Tham yttrat, angående fastighets- och odlings-lånen, tror jag likväl, att sedan Bidderskapet och Adeln bifallit de Sammansatta Utskottens
Betänkande rörande hufvudgrunderne för finnance-regleringen, i hvilket Betänkande odlingslånens fortfarande var afstyrkt, det numera icke torde gå ann, att tillstyrka deras bibehållande.
JDen 19 Julli e, m.
För min del har jag också trott, att stor^ skiftes- och enskiftes - lån skulle vara vida nyttigare.
Storskiffe anser jag vara första steget på Agriculturens trappa.
Enskifte är det andra.
Många tusende hemmans.ägare återstå dock ännu, som åstunda att få sina hemman enskiftade, men icke kunna, i brist af förlag, vinna deras önskan.
Jag tar mig derföre friheten att, i sammanhang med Stats- och BancoUtskottens Betänkande, föreslå att enskiftes* och storskifte-lån må beviljas, och utgå till så stort belopp, som nu inflyter genom afbetala ningen å de nuvarande odlingslånen, elier åt* minstone till hälften deraf.
Hvad fastighets-lånen beträffar, så har JEtidderskapet och Adeln redan bifallit hufvudprincipen.
Frågan är nu blott,s hvilketdera af de båda alternativen bör antagas, och jag tror mig ega full anledning att tillstyrka bifall till det andra, sorn öfverens^tämmer med de vilkor, hvilka för närvarande gälla för fastighetlän, och föreskrifver den högsta ränta och afbetalnings-procent, sorn jordbruket förmår bära.
Vi ha nyligen sett af en officiel akt införd uti ett af våra Dagblad, att i Bayern jorden får belänas till hälften af värdet, emot 4 procent, hvaraf en och en half i capital-afbetalning, sä att den egentliga räntan blott utgör två och en half procent.
Nar detta är fallet i ett så fruktbart Iand, sorn Bayern, huru kan man i det Nordliga Sverige begära att jordbruket skall kunna bestå ined 5 lill 6 procents ränta?
Jag 1’öreslår derföre
Den 19 Julii e■ m. 1015 icke allenast att anira alternativet antages, utan ock att de gamla Banco-fastighets-lånen, som löpa ännu med 5 procents ränta, äfven jnå nedsättas till likhet med de nya, hvilket den strängaste rättvisa kräfver.
På grund af hvad jag nu haft äran an» föra, anhåller jag att
Betänkandet måtte återremitteras med de anmärkningar och förslag jag vågat göra, nemligen: ilo att enskiftes och storskiftes-lån i stället för odlingslån utgifvas; 2:0 att andra Alternativet uti Utskottens Betänkande antages med det tillägg, att räntan u de äldre fastighets lånen minskas från 5 till ^ procent.
Herr Manner stärn', Johani- Jag får förstå 1 anledning af den siste värde Talarens yttrande, i afseende på frågan, huruvida, då man bifallit hufvudgrunderne, man äfven bifallit alla i Betänkandet derom uppräknade anslag, åberopa min under öfverläggningen om de så kallade hufvudgrunderne för finance-regleringen yttrade tanka, att dessa bordt i sammanhang med de till förslaget hörande öfriga Utlåtanden pröfvas och afgöras; men sedan Ridderskapet och Adeln särskildt antagit Utskottens Betänkande om nämde grunder, under förutsättning att Bilagorne kunde, oberoende af Beslutet om hufvudgrunderne, afgöras, måste deraf efter min tanka blifva en ovilkorlig följd, att Ridderskapet och Adeln kan behandla dessa Bilagor såsom särskilta Betänkan - ttoi6 Den 19 Julii e; ni. iden, och således desamma hvar för sig bifalla, afslå eller återremittera» Hvad det nu förevarande Utlåtandet angår, torde den anmärkning förtjena uppmärksamhet, att då man vid denna Riksdag vill söka återföra Banken till sin bestämmelse och återkomma till ordning i myntväsendet, bör man icke aflägsna sig från Bankens primitiva ändamål.
Med detta ändamål är det utan tvifvel oförenligt, att utläna Bankens penningar på 20 å 30 år.
Af sådan beskaffenhet äro fastighetslån, och det var på denna grund Rikets Ständer vid förra Riksdagen beslöto. deras afskaffande.
Att nu åter införa dem, skulle således icke vara i någon mon ändamåls enligt, och ej eller leda tijl något riktigt resultat, eller någon särdeles nytta för Jordbrukare, enär utlänings-summan fixeras till så obetydligt belopp, som det af Utskotten föreslag, ne och då desse lån dessutom sällan erhållas af dem, sorn mest aro i behof deraf.
Efter min tanka gifves flera sätt, att ändamåls-enligare använda den summa, som Utskotten föreslagit såsom fond till fastighetslån.
Om Utskotten i ett Betänkande framlagt plan till fördelning af Bankens inkomster, hav de Riksens Ständer kommit i tillfälle, att lättare kunna i ett sammanhang fatta beslut örn de enskilta anslag, hvartill de för allmän nytta lämpeligast kunna användas.
Nu åter möter svårighet, att sedan någre af Utskottens förslag redan äro pröfvade och afgjorde, be - Den 19 Julii e, m. 1017 stämma en sadan reglering.
Försl torde likväl de summor böra anslås, som anses nödvändiga för att genom förstärkande af Bankens reela tillgång bereda möjlighet att realisera dess VäxelBanco-skuld.
Om de tillgångar, som derefter återstå, skpla till utlåning användas, med» gifver jag gerna, att de företrädesvis komma jordbruket till godo, och att i sådant afseende en del af lånemedlen afsättas till odlingslån.
Då en publik lån-anstalt finnes, är dess första mål att öka och befprdra productionen, och jag förenar mig således med Herr Tham deruti, att sistnämnde lån må framför andra tilldelas sådane jordägare, sorn yilja företaga enskiften, eller större odlingar.
Återstoden af fonden kunde användas till strömrensnin* gar, hvilka äfven och I stort verka på jordbruket, och derigenom vunnes tillika den fördelen, att en af de anledningar, hvarföre Utskotten ansett lån erforderlige, försvann, så att åtminstone ej något särskilt lananslag i detta hänseende behöfdes.
Måhända vöre det likväl för landet mest gagneligt, att den disponibla summan i stället att utlånas, afskrefves å allmänna Bevillningen Bankens ställning blef icke derigenom betydligt försämrad.
Jag anhåller om återremiss af de Förenade Utskottens Betänkande, Friherre Cederström, Jacob:
Det torde först tillåtas mig, att i afseende på frägan, huruvida JL 0 l8 Den 19 Julii e. ni.
Odlings-lånen blifvit afslagne genom bifallet till Betänkandet om hufvudgrunderne, får derutur uppläsa den första puncten 1 Andra afdelningen.
Allmänna läne-anstalter komina att fortfara, till den summa, med de vilkor och pä de orter, Rikets Stander för hvarje sär•* skild del deraf kunna finna skäligt att förordna.
Sedermera upplystes ock under discussionen i detta ämne, att den reelt, som Betänkandet i öfrigt innehåller, endast var ämnad att korteligen upprepa, hvad Utskotten i särskildte 33etänkanden förelagit, men icke att innefatta directa förslag, och Herr Grefvens och Bandt» Marskalkens slutliga proposition lydde derföre endast på hufvudgrunderne.
Jag tror således, att vi visserligen äro oförhindrade att oss utlåta i afseende på de förenade Utskottens Betänkande angående Odlings-lånen.