Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom af betänk, inhemtas har Kronan omkring ett par 100 är sedan funnit för godt, att i denna stad anlägga ett faktori och att sedermera uplösa eller försälja detsamma.
Härtill har väl staden hvarken kunnat åtgöra eller underlåta något, men den har icke destomindre måst vidkännas skyldigheten att taga vård om de vid faktoriet anställde arbetare, åtminstone om deras efterlefvande hustrur och barn, allt efter faktoriets nedläggande.
Under sådana förhållanden synes det mig, som R.
St. haft all anledn. att bifalla K.
M:s propos., oaktadt beloppet af oftanämnda dana-arf råkat att vara betydligare, än vid likartade fall under denna riksdag varit händelsen.
Jag anhåller således om återrem. och att Utsk. ville behjerta de särskildt talande omständigheter, som här förefinnas.
Vid denna frågas afgörande
Den 22 Februari. 67 inom Utsk. och synnerligast inom den afd:n, der lion först behandlades hafva (ankarna varit särdeles delade.
Såsom Herrarna känna hafva på sednare tider ansökningar till II.
St. vid hvarje riksdag inkommit ang:de afträdande af Statens rätt till dana-arf.
Staten ät i lag tillförsäkrad dessa arf, men under sednare åren har temligen allmänt börjat blifva praxis, att så snart ett dana-arf faller, inkommer till R.
St. med ansökning om arfvets erhållande den kommun, inom hvilken händelsevis den aflidne personen i lifstiden bott.
Afven vid denna riksdag hafva dylika frågor blifvit underställda R.
De hafva angått ganska obetydliga summor, omkring 2 ä 300 r:dr, och StatsUtsk. har derföre ansett sig icke böra afstyrka R.
St:s bifall dertill.
Det nu ifrågavande danaarfvet upgår, efter alla afdrag, till ungefär 4000 r:dr b:co.
Plnralileten inom såväl afd:n som Utsk. var af den åsigten, att man borde visa, att det icke skall blifva en gifven sak, att så snart ett dana-arf faller, det ovilkorligen skall tillkomma den kommun, hvarigenom den aflidne sednast varit bosatt, och såväl Utsk. som afd:n ansågo sig böra fästa Ständernas upmärksamhet härå nu, då beloppet af detta dana-arf var sä betydligt.
Likväl ansåg jag och [lere med mig, att vissa års ränta, enl. mitt förslag 20 års ränta, beräknad efter 5 proc., skulle å det belopp, som slutligen tillkomme Staten, tillförsäkras staden Norrtelje.
Granskar man (Je af reservanterna framlagda skäl, så finner man, alt den tillökning i fatligvårdsorakostnaderna, som nu drabbar staden Norrtelje, blifvit en följd af faktoritets nedläggande och den siste egarens urslåndsättande, att lemna det fattigvårdsunderstöd, som han efter faktoriets uplösning till en början, och så länge han dertill var i stånd, med verklig välvilja utgjorde.
Denna ökade tunga för stadens fattigvård kommer visserligen ännu några år att fortfara, nemi. till dess de orkeslösa faktorie-arbetarne dött undan eller deras barn hunnit vexa till, och detta skäl synes mig lala för att Norrtelje stad måtte af Statskassan erhålla något understöd genom tillförsäkrande af vissa års ränta å ifrågavande dana-arf.
Jag skulle likväl anse det i högsta måtto orättvist mot andra kommuner, om Staten efterskänkte hela kapitalet, särdeles då man vet det ringa belopp, Norrtelje stad i allmänhet skattar till Statsverket, och då man derjemte måste taga i öfvervägande, att
Norrtelje stad genom anläggandet af en badanstalt, som under senare åren varit omfattad af allmänheten med mycket intresse, beredt sig ökade tillgångar för de fattige, och alt de penningar, som således blifvit spridde i staden, bidragit till förökande af dess välmåga.
St., skulle derföre i händelse de bifalla K.
M:s propos., i min tanka vara öfver höfvan frikoslige.
Då den åsigt, jag nu tagit mig friheten här framlägga, icke lyckades att inom Utsk. göra sig gällande, så återstod endast valet emellan bifall till K.
M:s propos. eller afslag derå, och då för den senare åsigten äfven talade det förhållande, att man ännu icke kände, huruvida Enkan Sandelin.? efterlemnade tillgångar verkligen voro att betrakta som ett dana-arf, emedan 2 personer ifrån Finland nyligen anmält sig såsom arfvingar till henne, så stannade pluraliteten inom Utsk. 88 Den 22 Februari. i det beslut, betänk, innehåller.
För min del hyser jag och kommer alltid att hysa den åsigten, alt, i händelse bemälda Enkas tillgångar komma att förklaras för dana-arf, desamma under intet vilkor oafkortade böra tillfalla Norrtelje stad.
Skulle R. o. Ad. likväl finna skäligt, att återremittera betänk., sä skall jag i öfverensstämmelse med den åsigt jag nyss yttrat, icke motsätta mig detsamma, ehuru flera skäl finnas, hvilka ådagalägga, att Norrtelje stad är långt mindre än mången annan fattig kommun i behof af en dylik gäfva, särdeles sorn, på sätt jag redan omförmält, derstädes blifvit inrättad en badanstalt, hvarigenom staden har att påräkna icke obetydliga tillskott till de fattige frän badgästerna, såsom förhållandet i allmänhet är vid badorter.
Den talare, som först yttrade sig i denna fråga, har ganska riktigt sagt, att SlatsUtsk. kringgått frågan och kommit till ett resultat, som föga öfverensstämmer med premisserna.
Ehuru ledamot af Ulsk. och gillande Utsk:s beslut, ogillar jag dock dess motiver, och jag har med min röst icke heller tili desamma bidragit.
Då jag likväl gillade Utsk:s beslut, ansåg jag del mindre lärn pligt, alt afgifva reservation emot motiverna.
Det torde således tillåtas mig, alt i korthet fä utveckla de skäl, på grund hvaraf jag anser Etsk. hafva kommit till ett riktigt resultat, då det afslagit K.
Om man genomläser Utsk:s betänk. , hvari Utsk. tillstyrkt R.
St. alt öfverlåta dana-arf till den kommun, hvarinom den person atlidit, efter hvilken arfvet fallit, så skall man finna, att
Utsk. såsom skäl för detta sitt tillstyrkande alltid åberopat summans obetydliga belopp.
Uti förevar, fall är ett helt annat förhållande.
Kapitalet är nemi. ingalunda obetydligt, emedan detsamma, med afdrag af Enkan Sandelius i lifstiden gjorda dispositioner, upgår till omkring 4000 r:dr efter bouppteckningsvärde, hvadan rälta beloppet sannolikt utgör 5000 rrdr, hvarå ränta, efter 5 proc., gör 250 r:dr.
Att nu efterskänka en så betydlig årlig inkomst, som är något mera än hälften af hvad staden be . talar i bevillning efter 2 Art., synes mig icke riktigt, likasom jag icke heller tror några giltiga skäl derför hafva blifvit framlagda.
I den uplästa reservationen har blifvit sagdt, att
Norrtelje stad utan dess förvållande blifvit öfverhopad med en allt för stor faltigpersonal.
Jag beklagar visserligen det samhälle, som drabbats af ett sådant missöde, men jag anser det dock icke sä beklagansvärdt, att Staten derföre bör eftergifva sin rätt till berörde dana-arf, i synnerhet som icke blifvit styrkt, alt staden af hela beloppet är i behof.
Skulle man upfylla alla billighetens fordringar, så skulle man jemföra och efterse tillståndet inom alla andra samhällen, som ega fattigvård; och om de befinnas mera nödställda, än staden Norrtelje, böra de i främsta rummet understödjas.
Icke kan det rimligen anses såsom ett skäl för staden Norrteljes anspråk på oftanämnda medel, att Enkan Sandelin varit inom staden bosatt och der aflidit, ty om samma Enka hade vistats inom hvilket annat samhälle som helst, hade detsamma sannolikt icke underlåtit att framställa enahanda anspråk.
Ar staden Norrtelje verkligen så i behof af understöd, som Den 22 Februari. 89 en värd talare här har nämnt, sä att staden skulle gå sin uplösnirig lill mötes, derest dessa medel beröfvades densamma, synes mig staden för att undvika ett så sorgligt öde heldre böra frånträda sina stadsprivilegier och förläggas under landsrätt.
Dessutom har pä sätt Hr von Troil omnämnt, inom staden blifvit i senare tider anlagd en badinrättning och något hvar känner nogsamt, att vid badorter badgästerne särdeles upmuntras till barmhertighetsverk och jag har ingen anledning att förmoda, det undantag härifrån eger rum vid badinrätttningen inom Norrtelje.
Jag tror äfven, att såsom badgäster böra R. o. Ad:s medlemmar vara särdeles ömhjertade, men såsom representanter af Svenska folket tillkommer dem att i främsta rummet tillse
Statens bästa och i andra rummet en kommuns fattige.
Man bör icke låta förleda sig af skenbart ömmande omständigheter till åtgärder, dem man i framtiden kan fä ängra.
En annan omständighet talar äfven för bifall till Utsk:s betänk.
Ifrån Finland hafva nemi. arfvingar lill Enkan Sandelin sig anmält, hvilka, i saknad af Post- och Inrikes-Tidningar, icke varit i tillfälle alt erhålla kännedom om arfvet.
Nu är det väl gifvet att det är mycket lättare för dessa arfvingar att, såvida de icke försulit sin rätt, (jag känne icke lagens stadgande i detta fall) af Staten utfå arfvet, än om de skola tvista med en kommun, den der icke lärer underlåta att upställa alla möjliga hinder deremot.
När nu tvist har upstått, örn egenskapen af Enkan Sandelins tillgångar, sä hemställer jag, om Staten bör vidtaga någon åtgärd, som möjligen kan försvåra lagliga arfvingens rätt.
Pä dessa nu anförda skäl yrkar jag bifall till betänk.
Såsom skäl för återremiss å ifrå— gavar. betänk, eller bifall till K.
M:s propos. har man anfört, att Norrtel je stad skulle vara särdeles betryckt, i följd af de fattigvårdsutgifter, staden fått vidkännas i ock för arbetarne vid det numera nedlagda faktoriet derstädes.
Antingen måste nu staden på denna grund ega ett rättsanspråk på ersättning för nämnda fattigvårdsutgifter, eller också eger staden det icke.
Eger staden icke ett dylikt anspråk, bör den icke heller på sådan grund åtnjuta något utaf detta arf.
Eger den åter detta anspråk, bör staden få detsamma upfyldt, utan att någon tillfällighet behöfver inträffa, såsom t. ex. ett dana-arf, och då hör staden få precist så mycket den bör hafva, hvilket icke blir händelsen, om den skulle få det tillfälliga belopp, som af ifrågavar. dana-arf kan vara att påräkna.
Dessa frågor anser jag böra oberoende af hvarandra afgöras, och i fall Norrtelje stad eger anspråk på ersättning för de fattigvårdsomkostnader, staden efter faktoriets nedläggande fält vidkännas, bör fråga derom särskildt väckas och afgöras och på enahanda sätt bör förfaras med det ifrågavar. dana-arfvet.
Man har vidare, åberopat såsom skäl för bifall till den Kongl, propos. att Statens rätt till dana-arf i allmänhet alltid efterskänkes.
Det är en sanning men en talare har här, som mig synes ganska riktigt, anmärkt, att dessa efterskänkta dana-arf fallit efter sådana, hvars ekonomiska ställning i lifstiden gränsat till fattighjons.
Helt annorlunda mäste förhållandet 90 Den 22 Februari. vara, då en förmögen person aflider, och att äfven i dessa fall fattigvårdssamhällen skola anse sig berättigade att få Kronans rätt till dana-arf på sig öfverlåten, synes mig föga billigt.
Skulle man likväl antaga en sådan åsigt, synes det mig besynnerligt, att man icke ändrar lagens stadgande i fråga om dana-arf, så alt då någon person dör utan arfvingar, det samhälle, inom hvilket han dött, tillerkänaes hans efterlemnade tillgångar, han må hafva bott der en dag eller 10 år, men just derföre att man vill behålla Staten vid rättigheten till dana-arf har man bibehållit den nu gällande lagen och, såvidt jag kan förstå, har uti förevar, fall någon serskild anledn. icke varit för handen, att detta arf skulle tillkomma staden Norrtelje, ja! det är icke ens uplysl, att Enkan Sandelin varit inom staden någon längre tid bosatt.
För min del anser jag Utsk:s beslut välgrundadt och anhåller om bifall till detsamma.
Stjernstedt, Äng.- Wilh.:
Jag har egentl. reserverat mig emot de motiver, som ligga till grund för StasUtsk:s beslut, och jag anhåller att nu ytterligare få utveckla mina äsigter härutinnan.
Då hos R. o. Ad. för kort tid sedan fråga förevar om ett annat dana-arf, yttrade jag den tanken, att när R.
St. i dylika frågor ville till kommuner eller enskilde personer efterskänka kronans rätt till sådana dana-arfsmedel, borde besluten derom affatlas i så villkorliga ordalag, att i händelse genom domstols beslut omförmälde medel skulle i framtiden förklaras icke vara af dana-arfs natur, Staten likväl aldrig derigenom kunde äfventyra ansvaret af någon återbärings-skyldighet.
Häremot anfördes då, att enär Staten endast bortgäfve kronans rätt till ifrågasatte dana-arfsmedel, Statens äfventyrande af återbäring derigenom vore förebygdt.
Men då på afd:n i Utsk. nu förevar, fråga förekom och uplyst blifvit, att tvist vid domstol anhängiggjorts derom, att enskilde personer väckt arfsanspråk i afseende å nu ifrågasatte medel, så ansågo de fleste bland Utsk:s ledamöter, som ville efterskänka större eller mindre del deraf, frågan vara af den outredda och tvistiga beskaffenhet, att de icke tilltrodde sig ”för närvar.” böra tillstyrka R.
St. att till den Kongl. propos:n lemna bifall.
Jag deremot, som ansåg billigt att Norrtelge fattigvårds-samhälle erhölle under vissa år räntan af det ifrågavar. kapitalet, trodde att R.
St. kunde nu genast derom besluta, oberoende deraf att rättegång i saken vore anhängiggjord, endast det iaklloges, att ordalagen affattades så vilkorliga, som tillförene brukats eller, att under förutsättning det dessa medel ägde eller framdeles erhölle egenskap af dana-arf, kronans rätt dertill efterskänktes.
Jag ansåg nemi. likgiltigt om, när R.
St. i dylika frågor fattade beslut, rättstvist då vore yppad eller ej, enär absolut säkerhet deremot för närmaste framtiden icke kan vinnas, men fördelen deraf att genast i frågan besluta, bestode äfven deri att medlen icke komme ligga räntelösa, hvilket måhända nu blifver händelsen då såsom mig är sagdt, man redan gått i författning om medlens inlefvererande till Räntekammaren.
När denna fråga i Utsk:s plenum förekom, uttalades likaledes 3:ne äsigter nemi. bifall till den Kongl, proposm, afslag å densamma samt Den 22 Februari. 9<t afd:s förslag, som innehöll, att i frågans antredda skick, R.
St. ”för närvarande” icke kunde till den Kongl. propos:n lemna bifall.
— Derigenom att de 2:ne sista åsigterna förenade sig, borttogos de orden ”för närvarande,” hvarigenom det blef ett rent afslag å den Kongl, proposm.
Då jag emedlertid, såsom jag nyss nämnde, anser billigt alt Norrtelge får under viss lid upbära räntan å kapitalet, så vill jag icke motsätta mig återremiss för den händelse att Utsk. skulle vilja föreslå R.
St. att genast i frågan besluta, med iakttagande af den försigtighet i afseende på ordalagen, som jag förut tog mig friheten antyda.
När en ond Nemesis hvilar öfver personer eller korporationer, gäckas äfven de billigaste förhoppningar, och så tyckas mig äfven förhållandet vara med Norrtelje stad i detta afseende.
Just vid delta tillfälle har Utsk. funnit sig föranlåtet visa, att dana-arf icke alltid skola tillfalla kommuner, och derjemte har Utsk. olyckligtvis fått sig bekannt, att badinrättningen inom Norrtelje bär sig, och till följd deraf har Utsk. ansett andra utvägar till de fattiges försörjande, än genom ifrågavar. danaarf böra förefinnas.
När sådana missgynnande omständigheter, såsom här är händelsen, inträffa, tager man sig anledn. att afslå ansökningar eller propos:r, hvilka under andra förhållanden otvifvelaktigt vunnit Utsk:s sympathier.
Lägger man nu härtill, alt mina motståndare ställa sig i en position, som är så lätt att försvara, nemi. då de säga, att någon välvilja icke bör visas någon småstad just i och för dess ringa bidrag till Staten, så är denna position nästan ointaglig.
De rättsgrunder, som kunna anföras för saken, innehållas hufvudsakligen i den uplästa reservationen, och enl. min åsigt inbegriper den allt hvad som för bifall till K. M:s propos. kan anföras.
En talare har yttrat, att om staden vore så fattig, som här blifvit upgifvet, borde den förläggas under landsrätt.
Emot en sådan åtgärd har jag icke något alt invända, men dervid möter dock ett hinder, att
Borgmästaren i staden är mycket väl aflönad och vid särdeles god helsa, och före hans död eller afgång från embetet kan den föreslagna utvägen icke begagnas.
En ledamot af StatsUtsk. har tillkännagifvit, att han inom Utsk. framställt det förslag, att räntan å det ifrågavar. kapitalet borde under en längre följd af år komma staden till godo.
Det är mig en fägnad att veta, att såväl denne, som en annan Utsk:s ledamot, hyser välvilliga afsigler åtminstone till någon del för hvad K.
M. föreslagit, och detta är för mig ytterligare anledn. att begära återremiss af betänk.
Jag har begärt ordet, för att förklara orsaken hvarföre StatsUtsk :s betänk, icke är så motiveradt som man haft rätt att vänta och åtskilliga ledamöter här äfven påpekat.
Stjernstedt har likväl förekommit mig och lemnat den uplysning, att det afstyrkande, som från Afdm inkom till Utsk. varit grundadt derpå, att, förrän frågan blifvit utredd, man icke ansåg sig kunna föreslå något afträdande af de ifrågavar. dana-arfsmedlen.
Uti afd:s tillstyrkande funnos orden ”för närvarande” inryckta, ehu-- 92 Den 22 Februari. ru de inom Utsk. sedermera uteslötos, men tilläggas de åter, tror jag, att man vinner det ändamål man åsyftat.
Jag får likväl högtidligt förklara, att jag hvarken inom Utsk. eller Ståndet ernar med min röst biträda den åsigt, att hela arfskapitalet skall tillfalla staden Norrtelje, utan endast vissa års ränta derå.
Kan en sådan åsigt göra sig gällande inom Utsk., skall jag ieke emotsätta mig en återremiss, ehuru jag icke tror, att mycket dermed vinnes.
Såsom en talare redan anmärkt finnas de, hvilka olyckan ständigt förföljer.
Så har äfven uti förevar, fall varit händelsen med Norrtelje stad.
Först låter Staten derstädes anlägga ett gevärsfaktori, sedermera öfverläter Staten detsamma till enskildte och sedan en mängd arbetare i och för detta faktori, dragits till staden, nedlägges faktoriet.
Nu tillstöter under tiden den otur, att den, hvilken efter kronans öfverlåtelse blifvit ägare till faktoriet, kommer i den ställning att af honom icke vidare kan fordras fullgörandet af den underhållsskyldighet af de fattige arbetarne som han förut bekostat, hvarigenom hela tyngden af denna fattigvårds-omkostnad faller på det obetydliga samhället.
Emedlertid dör en i staden bosatt enka, utan att efterlemna arfvingar inom landet, och då gör staden anspråk pä samma enkas qvarlåtenskap för att derigenom erhålla något bidrag till dess dryga fattigvård, men då möter den oturen att StatsUtsk:s pluralitet, nitisk att vårda Statens rätt, finner med Statens intresse förenligt, att såsom man säger, lägga vantarne på denna tillfälliga inkomst, hvilken Staten likväl aldrig kunnat beräkna och tilläfventyrs kommit att alldeles undvara om enkans lifstid blifvit längre och hon antingen sjelf användt eller disponerat sina tillgångar.
Staten synes mig således icke kunna egentligen anses göra någon förlust genom afträdandet af denna tillgång, och den förut följda praxis att låta dylika inkomster tillfalla det samhälle, inom hvilken den person, som samlat dem, lefvat och verkat, och till hvilket man har anledn. antaga, att samma person i lifstiden företrädesvis hyst välvilja, synes mig ej sakna billighet.
Såvidt jag har mig bekant hafva kommunernes tillförene gjorda framställningar, att komma i åtnjutande af mindre betydliga dana-arf, icke eller hittills af R.
St. mötts med afslag. K. M. har äfven i förevar, fall genom Dess afgifna propos. tillkännagifva, att K. M. icke ansett Statens förlust, genom bifall till Norrtelje stads i fråga var. ansökning vara af någon särdeles betydenhet.
Man har, om jag ej orätt upfattat meningen, sagt, att det vore billigt, att dana-arf efter fattighjon, skulle tillfalla den kommun, inom hvilken de lefvat.
I sådant hänseende kunna alla fattighjons efterlemnade tillgångar alltid anses såsom dana-arf, emedan i författningarne är bestämdt, att fattigförsörjningen ärfver de å försörjnings-anstalterne intagne hjonen, oberoende af, om desse efterlemna arfvingar eller icke, och delta såsom en ersättning för den vård hjonet i lifstiden erhållit.
Hvad åter angå grunden för staden Norrteljes anspråk på ifrågavar. arf, så tror jag, att icke någon af dem, som talat till bifall för den Kongl, proposm, ännu påstått, att Norr - Den 22 Februari.
93 telje stad skulle kunna emot Staten väcka något lagligt anspråk, att få bidrag till dess fattigvård, men deremot måste jag tillstå, att det är för mig oförklarligt, huru faltigvärds-omkostnaderne skulle kunna komma alt för staden i någon mån minskas om densamma blefve lagd under landsrätt.
Onskligt vore om en sådan åtgärd kunde allestädes medföra lindring i fattigvårds-omkostnaderne, och skulle jag i sådant fall tillstyrka, att alla städer och i synnerhet
Stockhoms stad måtte ju förr ju helre komma under landsrätt, emedan, som vi något hvar känna, de omnämnde omkostnaderne här äro ganska dryga.
Emedlertid synes mig frågan om städernes förläggande under landsrätt icke äga någon gemenskap med danaarfvet efter Enkan Sandelin, och då, såsom jag i min reservation tagit mig friheten utveckla, ganska mänga billighetsskäl synas tala derföre, att man vid detta tillfälle icke afviker från en under flere riksdagar iakttagen sed, som icke har oskäl med sig, anhåller jag om återremiss å betänk.
Här är visserligen mycket ordadt i detta ämne, men ingen af föreg:de talare har synts mig kunna bestämma, hvarom fråga nu egentligen är, och jag har icke eller begärt ordet för att i detta hänsende supplera, hvilket jag icke eller tror låter sig göra.
Här förekommer nemi. den omständigheten, att de summor, hvilka finnas i betänk, uptagna, grundas på upgifter, dem Utsk. tillhandakommit genom delfåendet af boupteckningen.
I densamma är såväl fast som lös egendom uptagen, men vi känna något hvar boupteckningsvärdets förhållande till det verkliga.
Dessutom tillkommer den omständigheten att under loppet af år 1847 inkom till K. M.
Norrtelje stad med ansökning om erhållandet af ifrågavar. dana-arf, hvarvid boupteckningen var bilagd.
Under loppet af sista riksdagen inträffade, att faktoriets ägare, som försett faktoriets fattigpersonal med underhåll, råkat i obestånd, hvarigenom staden på dess fattigvård måste öfvertaga 27 personer från faktoriet, och denna omständighet begagnas nu ganska skickligt såsom skäl för den underd. ansökningen, hvilken dessutom såsom ytterligare skäl uplager, att staden under samma år måst lemna 1000 r:dr i tillskott till fattigförsörjningen.
I detta skick befanns frågan vid riksdagens början och i samma skick har den äfven kommit till Utsk., utan att Utsk. erhållit annan kännedom om förhållandet dermed, än att rättegång blifvit anhängiggjord, om enkan Sandelius qvarlåtenskap skall anses såsom dana-arf eller icke.
Kronans rätt till denna qvarlåtenskap är således ännu icke ostridig.
Under sådana förhållanden fanns för Utsk. icke någon anledn. att föreslå R.
St. ett annat beslut än det betänk, uptager.
Om nu beloppet skall bedömas efter den erfarenhet, man har om boupteckningsvärdet, så är det gifvit, att detta värde måste ökas med vissa proc. såsom 50, 60 å 100 proc. allt efter olika orters olika sedvänjor.
Säkert är emedlertid, att beloppet bestämdt kommer att förhöjas emot hvad det i bouptekningen uptages.
Vidare är det outredt, huruvida de summor, enkan i lifstiden disponerat, skola utgå i banco eller r:gld.
För öfrigt synes det mig orätt, att 94 Den 22 Februari.
Staten skall obetingadt alltid efterskänka dana-arf.
Jag har mig bekant, att Staten genom dylika alf erhållit lägenheter, hvaraf den drager stor nytta.
Jag har någon anledn. att tro, att det lins, som ibland fastigheterne uti bouptekningen efter omförmälda enka äfven skulle blifva Staten till nytta, om han fick behålla det, och R.
St. icke såsom hitintills efterskänka deras rätt.
Jag har åtminstone icke med min röst bidragit till dessa beslut.
I de fall, då frågor om dana-arf tillförene varit å bane, hafva beloppen varit ganska obetydliga, och gemenligen hafva serdeles ömmande omständigheter förefunnits, pä grund hvaraf StatsUlsk. ansett sig böra föreslå R.
St. efterskänkandet af dessa dana-arf.
Icke kan den omständigheten, att Norrtelje fått öfvertaga en del af den utfattiga arbetspersonalen från faktoriet på dess fattigvård, anses ömmande lika litet som den, att de dispositioner enkan i lifstiden gjort icke blifvit af vederbörlig domstol godkände, och just denna sednare omständighet har föranledt stadens ansökning till K. M. Såsom jag redan nämnt, är tvist börjad om medlens egenskap af dana-arf, men ändå vill man skänka bort Statens högst tvifvelaktiga rätt härtill.