Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera uppstod inom Riddarhus-Utskottet under 1856—1858 årens Riksdag fråga om Fiskals- och förste Kanslist-tjensternas förening, men fick, efter det Direktionens yttrande blifvit infordradt och afgifvet, hos Utskottet förfalla.
De hufvudsakliga skäl. som vid dessa tillfällen androgos såväl för som emot den ifrågasatta förändringen, återfinnas uti Direktionens Utlåtanden den 2 Maj 1834 och den 9 September 1857 samt Utskottets Memorial den 5 Juli förstnämnde år, till hvilka handlingar
Direktionen, för undvikande af vidlyftighet, nu får hänvisa.
Efter denna korta förmälan om hvad förut i frågan förekommit, öfvergår Direktionen tili framställningen af sin egen åsigt deri.
För att kunna bedömma lämpligheten af de ifrågavarande tjensternas förening, bör, enligt Direktionens tanke, Fiskalens och Förste Kanslistens åligganden mellan och under Riksdagarne särskildt komma i betraktande.
Hvad då först beträffar deras tjenstgöring såsom
Direktionens tjenstemän emellan Riksdagarne, finner Direktionen visserligen, att något egentligt hinder för tjensternas sammanslagning icke möter, enär Fiskalen af sin Ornbudsmannabefattning ej vore förhindrad att föra protokollet vid
Direktionens sammanträden, biträda sekreteraren i vården af Arkifvet och jemte andre Kanslisten förrätta de öfriga göromål inom Kansliet, som kunna förekomma, d. v. s. öfvertaga alla de åligganden, som för närvarande tillhöra Förste Kanslisten.
Men härvid anser
Direktionen sig dock ej böra 10 emna oanmärkt, dels att vid de tillfällen, då en eller flera af Riddarhusets tjenstemän äro af laga förfall hindrade att tjenstgöra eller eljest åtnjuta tjenstledighet, det är i afseende å deras tjensteåliggandens noggranna fullgörande mera betryggande, att desamma under tiden öfvertagas af de icke tjenst fria ordinarie tjenstemännen, än att de öfverlemnas till extra ordinarie, med göromålen mindre förtrogna tjenstemän, hvilket naturligtvis oftare än eljest måste blifva fallet, om den ordinarie tjensternannapersonalens antal inskränktes, dels att, då de löner, som äro anslagna åt
Riddarhusets lägre tjenstemän, uppgå till så ringa belopp, att tjensterna måste betraktas såsom bitjenster, de der endast i förening med andra befattningar kunna bereda innehafvarne medel till bergning, ifrågavarande tjänsters besättande med lämpliga och skickliga personer låter sig med större lätthet verkställas i den mån som göromålens mindre trägna beskaffenhet lemnar tjenstemännen mera tid öfrig för andra sysselsättningar, och dels slutligen att då den lön, som skulle anslås till innehafvaren af de förenade tjensterna, icke skäligen torde böra bestämmas lägre än sammanlagda beloppet af Fiskalens och förste Kanslistens nuvarande löner från Riddarhuskassan, eller 1600 Rdr Rmt, någon besparing icke komme att genom tjensternas sammanslagning nämnde kassa beredas.
Direktionen sålunda väl vitsordat verkställbarheten, men ifrågasatt ändamålsenligheten af Fiskals- och lörste Kanslisttjensternas förening, då förhållandet emellan Riksdagarne ensamt tages i betraktande, återstår för
Direktionen att tillse, huruvida och i hvad mån den omständighet, att Fiskalen och förste Kanslisten hafva åtskilliga göromål sig ålagda i egenskap af Ridd. o. Adelns tjenstemän under Riksdagarne, utöfvar inflytande på förevarande (rågas bedömande.
Enligt den nu gällande Instulitionen för Riddarhusets tjenstemän, åligger det Fiskalen, utom åtskilligt annat bestyr, att tillstädesvara vid alla Ridd. o. Adelns Plena, förrätta uppropen vid val och voteringar samt vaka olver Ordningsstadgans efterlefnad, och förste Kanslisten att i egenskap af Protokollsförande och Sekreterare Riddarhusutskott biträda.
Derest tjensterna förenades, skulle dessa göromål, för hvilkas bestridande nämnde tjenstemän uppbära särskilda arfvode» från Statsvverket, förrättas af en och samma person, så att denne tjens.eman, hvilken jemväl hade sina åligganden hos Direktionen att fullgöra, skulle samtidigt vara Protokollsförande hos Direktionen, Ombudsman för Fonderne, Notarie och Sekreterare hos Riddarhus-Utskottet samt Fiskal hos Ridd. o. Adeln.
Alla dessa skiljaktiga göromål, ehuru de, betraktade hvart och ett för sig, icke torde vara af någon svårare beskaffenhet, skulle dock, hopade på en enda person, taga hans tid i sådant anspråk, att om än de kunde af honom medhinnas, så att något af dem ej eftersattes, detta dock, enligt
Direktionens öfvertygelse, ej läte sig göra, så vida icke tjenstemannen nästan uteslutande deråt sig egnade.
Följaktligen skulle han under hela den långa tiderymd en Riksdag under nuva - 17 rande förhållanden plägar upptaga, vara förhindrad att sköta någon annan befattning, och denna olägenhet komme sannolikt att af honom anses vida större än fördelen af att åtnjuta den förhöjda lönen från Riddarhuskassan, enär svårighet torde möta att under Riksdagarne bereda denne tjensteman ett så högt arfvode från Statsverket, att det motsvarade sammanräknade beloppet af de två arfvoden, som till Fiskalen och förste Kanslisten nu derifrån utgå.
Om således lämpligheten af tjensternas förening med skäl kan betviflas, då frågan endast betraktas från synpunkten af tjenstemannens bästa, uppstå ännu större betänkligheter deremot, då, på sätt i främsta rummet bör ske, den ifrågasatta förändringens inverkan på göromålens gång inom Ridd. o. Adelns kansli vid Riksdagarne tages i öfvervägande.
Den förut omnämnde Instruktionen innehåller det, enligt
Direktionens åsigt, välbetänkta stadgande, att det åligger förste Kanslisten att vid inträdande förfall för Sekreteraren föra Ridd. och Adelns protokoll, så framt
Ståndet ej derom annorlunda förordnar.
Under förutsättning att detta stadgande komme att bibehållas, skulle Fiskalen, derest Sekreteraren under pågående Riksdag hindrades att sin tjenst förrätta, genast lemna alla sina olika, ofvan uppräknade befattningar och öfvertaga Sekreterarens göromål, hvaraf åter följden blefve, att Fiskalens åligganden finge skötas af extra Kanslister, intilldess han blefve i tillfälle att dem återtaga, ett förhållande som naturligtvis jemväl komme attega rum, om Fiskalen af sjukdom eller annan orsak från tjenstgöring hindrades.
Med den kännedom af göromålen inom Riddarhus-kansliet som Direktionen eger, hyser Direktionen den bestämda öfvertygelse, att i nu omförmälde fall den jemna gången af dessa göromål skulle i vida högre grad rubbas under den föreslagna än under den nuvarande organisationen af Ridd. o. Adelns kansli, så att det gagn af sina tjenstemän Ståndet bör kunna påräkna, blefve i icke obetydlig mån förminskadt.
Om åter, på sätt Riddarhus-Utskottet tyckes förutsätta i motiveringen af den hemställan, hvaröfver
Direktionen nu sig yttrar.
Instruktionens ifrågavarande stadgande ej vidare komme att tillämpas, utan Ridd. o. Adeln, för hvarje gång Sekreteraren hindrades att tjenstgöra, skulle utse någon annan än förste Kanslisten att Sekreterare-göromålen bestrida, befarar Direktionen att bland Ståndets extra tjenstemän, hvaraf flertalet merändels utgöres af yngre personer, de der ännu ej under någon längre tid åt det allmännas tjenst sig egnat, en för bestridande af Sekreterare-befattningen lämplig person icke alltid vore att finna; och anser Direktionen det i allt fall ej vara ändamålsenligt, att Ridd. oell Adeln genom en af behofvet icke påkailad, med åtskilliga olägenheter förknippad och till någon besparing för Riddarhus-kassan ej ledande förminskning af sina ordinarie tjenstemäns antal beröfvar sig den, i Direktionens tanke, väsendtliga fördelen att bland dem ega tillgång till en 2 13 person, hvilken, utan att förorsaka någon betydligare rubbning i kansligöromålens behöriga gång, kan, då sådant erfordras, Sekreterarebefattningen öfvertaga, och vid hvilkens tillsättande, i följd af Instruktionens föreskrift, hufvudsaklig! afseende just blifvit fästadt å hans lämplighet att såsom Sekreterare hos Ridd. o. Adeln tjenstgöra.
Med stöd af hvad
Direktionen sålunda anfört, får Direktionen vördsamt hemställa, att frågan 0111 Riddarhus-fiskals- och förste
Riddarhuskanslist-hefatlningarnes förening måtte få förfalla och förstnämnde tjenst, derest Direktionens val af liiddarhus-fiskalen Brakel till Riddarhus-sekreterare biifver af Ridd. o.
Adeln stadfästadt, i vanlig ordning såsom ledig kungöras och tillsättas. § 7.
Utdelningen af pensioner och gratifikationer från de dertill anvisade Fonder har i föreskrilven ordning egt rum, och får Direktionen, hvad särskildt angår Wadstena Adeliga Jungfru stift, tillkännagifva, att efter den 2 Maj 1859 blifvit i Stiftet inskrifna 18 döttrar af Adelsmän, men att deremot undertiden från nämnde dag till den 2
Maj innevarande år 50 till följd af giftermål eller dödsfall från Stiftet utgått.
Antalet af de i matrikeln såsom lefvande upptagna Slilts-jimgfrur, hvilket förstnämnde dag utgjorde 471, hade således vid sedriaste pensionsregleringen nedgått till 439, men antalet af de från Stilts-kassan utgående pensioner har kunnat förhöjas från 230 till 238.
Utom denna vanliga anmälan har Direktionen ansett sig böra fästa Ridd. och Adelns närmare uppmärksamhet på beskaffenheten af sistnämnde pensionsinrättning och afgifva förslag tili de förändringar deri, som
Direktionen för sin del funnit kunna och böra vidtagas, för att åt inrättningens delegare bereda större fördelar deraf än de nuvarande.
Såsom kändt är, utgör beloppet af de pensioner, hvilka från Stiftskassan utgå, endast Femtio Rdr Rint.
Detta belopp, som delegarne i allmänhet först vid mera framskriden ålder erhålla, är ett så ringa bidrag till deras tarfliga bergning, att ändamålet med denna Stiftelse, hvilket ursprungligen varit, såsom orden lyda uti den år 1747 utfärdade kungörelse om inrättande af ett Adeligt Jungfru-Stift i Wadstena, watt Adeliga Jungfrur derstädes kunde njuta ej allenast all nödig undervisning under uppfostringsuren, utan ock sedermera i all then tid Ilie lefva olörsörgde, och vela i stiltet förblifva, årligit underhåll, samt penningar till kläder ifrån Sexhundrade till Tusende Daler kopparmynt årligen», numera måste anses vara till största dejen förfoladt.
Direktionen har derföre fråga uppstått om utfinnande af något sätt att kunna bereda förhöjda pensioner inom Stiftet, och har
Direktionen af sådan anledning till en början uppdragit åt Riddarhiis-kamereraren att afgifva en utredning af Stiftskassans årliga tillväxt och peusioneringsförhål - landerne inom Stiftet samt framställa det förslag i ämnet, hvartill han kunde finna skäl förekomma.
Till fullgörande af detta uppdrag har Kamereraren afgifvit det utlåtande och upprättat den dertill hörande tabell, som finnas denna Berättelse bifogade (Rilagorne Litt.
C och D) och innehålla icke allenast en framställning af Inrättningens tillkomst och utveckling samt förslag till förändrade bestämmelser i afseende å pensioneringen m. m., utan äfven en, i Direktionens tanke, så fullständig utredning af alla de förhållanden, som vid frågans bedömmande böra komma i betraktande, att Direktionen anser sig kunna inskränka sin egen framställning i ämnet till sjelfva det förslag, som här nedan kommer att afgifvas, jemte en förutgående, i största korthet affattad redogörelse för skälen dertill.
Hvad då först beträffar frågan om det belopp, hvartill alla pensionerne småningom skulle förhöjas, har Direktionen, lika med Kamereraren, funnit någon större förhöjning af deri nuvarande pensionssumman än tili dess dubbla belopp icke böra ifrågakomma, enär i annat läll ett mycket ringa antal delegare skulle under den närmare framtiden komma i åtnjutande af förhöjda pensioner och tiden för alla pensionerneS uppbringande till det högre beloppet allt för mycket afiägsnas.
Deremot har Direktionen icke ansett skäligt föreslå, att antalet af de förhöjda pensioner, som rasta är skulle komma att utgå, borde på förhand bestämmas, utan funnit sådant lämpligast böra ske i sammanhang meJ den reglering af Stiflspensionerne, som, enligt 29 § i Instruktionen, årligen skall ega rum.
Vidkommande derefter sältet för beredandet af de högre pensionerne, har Direktionen, likaledes i öfverensstämmelse med Kammererarens åsigt, funnit den lämpligaste och till minsta rubbning af nu befintliga förhållanden ledande utväg vara att, med bibehållande af det antal pensionsrum, som vid sednaste reglering bestämdes, eller 238, så vida ieka en möjligon inträffande försämring af Stifts-I^assans ställning ovilkorligen fordrade pensionsrummens förminskning, använda kassans blifvande öfverskott till bildande af förhöjda pensioner åt de enligt matrikeln äldsta pensionärerna.
Medelst begagnande af denna utväg, hvilken, om den förut blifvit anlitad, tilläfventyrs redan kunnat sätta pensionsbeloppet i närmare öfverensstämmelse med den stegrade lefnadskostnaden, blefve visserligen först efter en längre tids förlopp det ändamål vunnet, att samtliga pensionärerna komme i åtnjutande af de högre pensionerna, men en öfvergång till ett bättre förhållande voro dock gjord och genom den sålunda uppkommande indelningen af pensionerna i två klasser, den fördel under tiden vunnen, att de äldsta pensionärerna blefve hvar i sin ordning uppflyttade i den högre klassen och sålunda komme i åtnjutande af förhöjda pensionsbelopp vid en längre framskriden ålder, då förmågan att medelst arbete bereda sitt uppehälle aftagit eller alldeles upphört.
Det torde slutligen i delta hänseende jemväl böra uppmärksammas, att tidpunkten för vidtagande af den nu föreslagna för - 20 änrlrade pensionsregleringen är särdeles gynsam, enär vid det förhållande att antalet af exspektariterna för närvarande endast utgöra omkring 200, den enligt matrikeln yngsta Stiftsjungfrun, om man blott beräknar den årliga afgången till 10, redan efter 20 års förlopp skulle komma att i den lägre pensionsklassen uppflyttas.
I afseende å inskrifningsafgifterne bar
Direktionen icke funnit någon giltig anledning förekomma hvarken dertill att, med uppbäfvande af de tre nu föreskrifna ålders-kategorierna, bestämma en lika stor afgift för inlrädessökande af alla åldrar, eller att förhöja inskrifningspenningarnes belopp.
Till stöd för Direktionens åsigt, att ålders kategorierne böra bibehållas, torde blott behöfva erinras om den vid andra inrättningar af likartad beskaffenhet iakttagna grundsats, att afgifterne för dem, som vid en tidigare ålder stikå inträde, skola bestämmas lägre än för äldre inträdes-sökande.
Emot förhöjandet af inskrilningsafgifternas belopp möter åter den väsendtliga betänklighet, att man derigenom skulle försvåra inträdet i Stiftet för det stora antal Adeliga döttrar, hvilkas föräldrar befinna sig i mindre goda förmögenbetsvilkor och derföre nödgas fästa synnerligt afseende å den penningeufgift, sorn med inträdet i Stiftet är förknippad.
Om deremot inskrilnings-afgifterna bibehållas vid sina nuvararde belopp, under det att en förhöjning af alla pensioneran småningom kommer att esa rum, och följaktligen förmånerna ökas utan att desammas ernående försvåras, anser Direktionen sig ega skälig anledning till den förhoppning, att inskrifningarnes antal hädanefter skall komma att tilltaga, i ställe för att detsamma, på sätt af (örromnämnda tabell närmare inhemtas, under innevarande århundrade a (tagit till den grad, att då medeltalet af inskrifningarne under decenniet 1800—1809 var 34,7, detsamma under decenniet 1853—1862 endast utgjorde 6,3.
Direktionen trott sig böra föreslå, att den s. k.
Familjegåfvan, som för närvarande med 75
R:dr ll:mt erlägges vid inskrifning af Stiftsjungfrur, tillhörande atter, af hvilka någon medlem förut ej varit delegare i Stiftet, skulle helt och hållet upphöra.
Så vidt af Stiftets handlingar kunnat inhemtas, härleder sig denna afgifts erläggande från det uti förutnämnde 1747 års Kungörelse förekommande stadgande, att hvarje Adelig Husfader och Stamfader, som ville efter inköpt och antecknad ordning för en eller flera sina döttrar förvärfva nyttjande-rättigheten af Stiftsförmånerne, skulle inom en viss utsatt lid bidraga lill Stiftets Fundation medelst en Frivillig gåfva, hvars minimi-belopp i en sednare Kungörelse af den 9 November 1747 bestämdes till 600 Daler Kopparmynt och i afseende hvarå i samma kungörelse föreskrefs, att det ej vore nog för alla af ett namn, att allenast en af dem betalade Frivillig Gåfva, utan att hvar och en dåvarande Branche eller Gren af ätten skulle densamma erlägga för sina efterkommande eller Systrar.
Sedan detta stadgande under tidens lopp erhållit den från dess ursprungliga mening afvikande tillämpning, som 21 här ofvan blifvit omförmäld, torde någon giltig grund för detsammas bibehållande ej förefinnas, enär det icke lärer kunna anses annat än i hög grad oegentligt, att den medlem af en i Stiftet ej inskrifven ätt, som tillfälligtvis först anmäler sig till vinnande af inträde deri, skall ensamt belastas med en utgift, hvaraf ättens alla öfriga medlemmar komme att hafva den väsendtliga fördet, att tillträde till
Stiftet vore dem beredd utan att de behöfde vidkännas en sådan utgift.
Då dertill kommer, att stadgandet om ifrågavarande afgift, som under de sednaste tio åren influtit med endast 600 H:dr R:mt, enligt hvad
Direktionen hört uppgifvas, månsen gång afhållit medlemmar af Ståndet att för sina döttrar i Stiltet söka inträde, torde tillräcklig anledning för dess borttagande ej saknas.
Direktionen nu haft äran anföra och med hänvisning i öfrigt till Riddnrhus-Kamrerarens utlåtande, får Direktionen vördsamt hemställa, det Ridd. o. Adeln behagade besluta: l:o. att Wadstena Adeliga Jungfru-stilts pensioner skola, i den mån Stiftskassans tillgångar det medgifva, förhöjas från Femtio till Etthundra Riksdaler Riksmynt årligen.
2:o. att antalet af förhöjda pensioner skall bestämmas i sammanhang med den, jemlikt 29 § i Instruktionen för Riddarhus-Direktionen, årligen skeende reglering af Stifts-pensionerna.
3:o. att de förhöjda pensionerna skola tillkomma de äldsta i ordningen varande Stifts-Jungfrur.
4:o. att det nuvarande antalet pensionsrum, eller 238, väl må, derest Kassans ställning sådant ovilkorligen fordrar, förminskas, men icke får öfverskridas förr, än alla pensionärerna blifvit delaktiga af det förhöjda pensionsbeloppet. 5:o. att inskrifningsafgifterna skola blifva oförändrade; samt 6:o. alt den s k.
En af Direktionens Ledamöter har i fråga om lämpligaste sättet för beredande af pensionernas förhöjning yttrat en skiljaktig mening, som finnes intagen uti bilagde transsumt (Bilagan Litt. 1).) af Direktionens Protokoll för den 24 sistlidne September. § 8.
De å Adeliga Kadettskole-Fonden anslagne
Fyra högre Riddarhus-Stipendier hafva sedan förra Riksdagens början åtnjutits af Garl Wilhelm Engelbrecht Dalman, Frans Rudolf Belfrage, Heidrek HallencreuU, Fredrik Magnus Stuart, Johan Wilhelm von Döbeln och Knut Henning Gezelius von Schéele samt innehafvas för det närvarande af de båda sistnämnde jemte 23 Gustaf Willielm Getlie och Josef Theodor Lagerheim, hvilka nyligen fått sådane Stipendier sig tillagdt*.
De från samma Fond utgående Åtta lägre Riddarhus-Stipendierne hafva varit tilldelade Axel Gustaf Tham, Vilhelm Erland Lindencrona, Fredrik Axel Hedenstjerna, Johan Vilhelm von Döbeln, Knut Henning Gezelius von Schéele, Gustaf Vilhelm Gethe, Friherre Johan Fabian August Stael von Holstein, Bengt Gustaf Elof Gyllensvärd, Knut Arvid Leonhard Drake, Eduard von Krusenstjerna, Friherre Reinhold Fredrik August von Friesendorff, Carl Oscar von Poraht, Carl Henrik Theodor Björnberg, Erik Vilhelm Liljeskjöld och Urban Johan Adolf Hjärne.
De sju sistnämnde äro för det närvarande innehafvare af ett motsvarande antal Stipendier och det åttonde är såsom ledigt kungjordt.
De två Närings-Stipendierne, som jemväl äro anvisade å Kadetlskole-Fonden, hafva uppburits af Friherre Jerome Marcks von Wurtemberg och Johan Erik Algernon Börtzell samt åtnjutas nu af Friherre James Oscar Bennet och Gustaf Otto Rennerfelt.
De tre af meranämnde Fond bekostade Frikadettplatser vid Kongl. Krigs-Akademien hafva innehafts utaf Claes Bernhard Rudolf Grönhagen, Folke Salomon von Krusenstjerna och Friherre Carl Gustaf Wrangel.
Gustaf Magnus Fromhold Svinhufvud och Nils Johan Nordenfelt innehafva for det närvarande två af platserne och den tredje, hvarifrån Friherre Wrangel i början af året afgått, men som lemnats obesatt till följd deraf att Wrangel är berättigad att under ett år efter det han utexaminerades uppbära kadetlafgift såsom equiperings-penningar, har nyligen blifvit för återbesättande kungjord ledig.
Af Bcrgenstjernska Fonden, hvarå Fyra Akademiske Stipendier äro anvisade, hafva sådane Stipendier varit tillagde Carl Jesper Kuylenstjerna, Nils Fredrik Vilhelm Leijonflycht, Josef Theodor Lagerheim, Guslaf Harald von Stapelmohr, Axel Gustaf von Heijne, Gustaf Detlof Theodor Lagercrantz och August Albert Anton Vilhelm Lindencrona, hvilka Fyra sistnämnde för det närvarande Stipendierne åtnjuta.
Det från samma Fond utgående underhållet för en Frikadell vid Krigs-Akademien åtnjutes af Friherre Bo Grip Blechert Sparre.
De tre Stipendierne å Rerghmanska Fonden hafva varit tilldelade Axel Fredrik Drake, Johan Carl Victor Drake, Nils Arvid Leijonflycht, Johan Mauritz Ljungcrantz och Carl Leonard Törnebladh, af hvilka de tre sistnämnde nu äro Stipendiernes innehafvare.
Dessutom har, af anledning att någon sökande ej anmälte sig till ett såsom ledigt kungjordt Stipenpium, detsamma i enlighet med hvad uti 2:dra punkten af Öfverste Berghmans testamente för sådant fall medgifvits, blifvit såsom pension tillagdt numera aflidna Enkefru Eva Drake.
De Fyra Stipendier, som utgå från Queckfeidtska Fonden, hafva sedan förra Riksdagen åtnjutits och innehafvas fortfarande 23 af Carl Adolf Liljesköld, Nils Henrik Vult von Steijern, Fredrik Vilhelm Liljestråle och Christian Carl Jakob Rosencrantz.
Det från Löfvenskjöldska Fonden utgående Utrikes ReseStipendiet har begagnats af Kapitenen Friherre Bror Abraham Leijonhufvud och Magister Ludvig Georg Theodor Löfvenskjöld samt har nyligen blifvit tilldeladt Kammarjunkaren Adolf Gabriel Coijet.
I)e två å samme Fond anslagrie UndervisningsStipendier hafva åtnjutits af nämnde Kammarjunkare och hans broder Nils August Coijet, hvilken sednare till årets slut innehar ett af Stipendierne; och liar i början af innevarande år det andra varit såsom ledigt kungjordt, utan att någon sökande dertill sig anmält.
Efter denna i vanlig ordning lemnade redogörelse för utdelningen af de på åtskilliga Riddarhusets-Fonder anslagrie Stipendier, öfvergår
Direktionen till den framställning angående nya Stipendiat-Reglementens fastställande, som Direktionen uti § 1 förmält sig skola afgifva.
Sedan genom Kongl. Majds den 11 sistlidne
April utfärdade nådiga Stadga angående afgåogsexamen vid Rikets högre Elementar-läroverk blifvit förordnad!, att den examen, hvilken för närvarande vid Universiteten aflägges af dem. som vilja blifva derstädes såsom studerande inskrifna, skall från och med 1864 års början upphöra och ersättas genom afgångsexamen, undergången vid något af Rikets högre Elementar-läroverk, har Direktionen, enär det uti Reglementena lör Riddarhusets Stipendiater finnes såsom ett af vilkoren för erhållande af Stipendium föreskrifvit, att Sökanden skall förete betyg öfver nöjaktigt genomgången fullständig Studentexamen, ansett sig hora vid denna Riksdag afgilva förslag till en i öfverensstämmelse med nämnde Stadga förändrad föreskrift uti berörde hänseende, så att densamma kunde samtidigt med Stadgan komma alt lända till efterrättelse.
Af sådan anledning hafva de Reglementen jemte dertil hörande föreskrifter, som nu äro gällande för innehafvarne af ej mindre de från Adeliga Kadeltskole-Fonden utgående högre och lägre lliddarhus-Stipendier än äfven de å samma Fond anslagne NäringsSlipendier, kommit att undergå granskning, och som det dervid befunnits, att berörde Reglementen, hvilka blifvit fastställda, för de lägre Riddarhus-Stipendiaterne år 1804, lör de högre Riddarhus Stipendiaterne år 1815 och för Närings-Stipendiaterne år 1830, under den sedermera lörflutna tiden, till följd af särskilda utaf Ridd. o. Adeln fattade beslut, erhållit flere förändringar och tillägg, de der icke blifvit i sjelfva texten intagne, samt att Reglementena dessutom innehölle åtskilliga, i Direktionens tanke, numera mindre lämpliga stadganden, som ansetts böra dels uteslutas dels emot andra utbytas, har Direktionen funnit tiden vara inne för en omarbetning af ifrågavarande Reglementen i deras helhet.