Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har här under föregide discossioner nämnt att sådant har skett i Belgien, men det är ieke förhållandet, ty visserligen byggdes de första jernbanorna der för att tillhöra Staten, men'de byggdes af ett kompani.
Så har man också-antagit såsom en grundsats i de flesta länder, och så är del äfven antaget, såsom en ända till pedanteri hos oss drifven grundsats, att, i afseende på arbetens utförande och leveranser lill Staten, skall allting gå genom entreprenörer och kontrakter med enskilta.
Del myckel enkla skälet dertill är, att
Slaten må kunna veta hvad den på hvarje sak upoffrar, och att Staten hellre underkastar sig ett arbetes utförande något dyrare, än hvad den sjelf skulle kunna utföra .det för, blott för att kunna veta hvar gränsen är för utgiften.
Jag medgifver visserligen att det finnes undantag från denna regel, nemi. i hvad som hörer till vissa arbetens utförande för försvarsverket vid befästningar och inom marinen, men jag känner icke lill hvilka resultater det har ledt eller huruvida dessa arbeten kostat mera, än om de blifvit ut förde af enskild man.
Det gifves en ganska lätt förklarlig anledn. hvarföre sådana arbeten kunna utgöra ett serskildt undanlag ifrån den eljest etablerade allmänna regeln, och jag föreställer mig att det är, dels att en viss secretess skal! iakttagas vid dessa arbeten, på Den 22 September f. m. 135 det att icke planerna må blifva upläckla, och dels att den disciplin, som finnes inom försvarsverket, icke tillåter en blandning med enskild entreprenörer, eller att den icke tillåter alt arméens och flottans manskap skulle kunna ställas under dessas befäl.
Detta anser jag vara orsaken, men i allt öfrigt veta vi, att det har blifvit vidtagit, såsom en generell regel, alt alla publika arbeten utföras genom entreprenad, eller åtminstone tle flesta.
Betrakta vi nu åter många andra tillfällen, der byggnader utföras på Statens bekostnad genom dess embetsman, så är det märkvärdigt att se hvilka resultater deraf upkommit.
Om vi t. ex. betrakta upförandet af husbyggnader, så skola vi få se, att, vid de flesta tillfällen, så har Staten tillgång pä embetsman, som troligen förstå, lika så väl som några andra, att upgöra kostnadsförslager, och likväl är det högst sällsynt, att någon sådan byggnad blifvit upförd inom det af Öfver-Inlendents-Embetet gjorda kostnadsförslag^.
Jag vill erinra huru förhållandet varit med byggnaderne för kasernen vid Lifgardet lill häst och Garnisonssjukhuset, som här på detta rum har varit föremål för de liflaste debatter, i anseende till de anslag, som dertill erfordrades utöfver de första och andra gången upgjorde kostnadsförslagen.
Jag ber att få erinra K. o.
Ad. huru det har gått med vissa af våra fängelsebyggnader. R. o.
Ad. torde hafva i minnet huru det var när proposin kom till R.
St. om ett national-museum.
Denna fråga var föremal för lifligt motstånd inom flera Stånd.
Hvad var orsaken lill della motstånd?
Ingalunda obenägenhet för att bevilja anslag lili ett national-museum, åtminstone till en ganska obetydlig del, utan orsaken dertill var, att det var förutsatt att det anslag, som begärdes, icke skulle räcka lill upförande af den byggnad, som åsyftades.
Delta förutsattes inom nämnde Riksstånd, oaktadt på Regeringens sida försäkrades, att man skulle bålla sig inom kostnadsförslag^.
Emedlertid har det, fastän frågan upgjordes genom förstärkt StatsUtsk. och oaktadt Regeringen af de betänkligheter, som då framställdes af RiksSt:n, naturligtvis hade all anledn. till att söka att icke få dementi, oaktadt allt detta säger jag, så har förhållandet blifvit det, att nationalmuseum troligen kommer att kosta dubbelt så mycket, som Regeringen begärt.
Hvad kan nu orsaken vara dertill?
Aro väl de personer, som på Regeringens vägnar hafva updrag alt utföra dessa arbeten, äro de okunniga, oskickliga, oredliga? nej, jag svarar högtidligt nej derpå.
Det är personer, som åtnjuta den största aktning, som ega stora kunskaper, som hvar och en skänker sin hyllning, derföre att de förstå sin sak; men något annat måste finnas, som gö(;, alt vid alla de arbeten, söm
Regeringen låter utföra genom sina egne embetsman, såsom alla de saker, hvilka verkställas såsom ett slags stalsbestyr, blifva kostnaderne mycket högre än de beräknats ifrån början.
Om nu delta, mina
Hrr, visar sig icke sällan vara förhållandet i afseende på upförandet af en simpel byggnad, simpel, icke i följd af sin konstruktion, ty den kan vara mycket vacker, men jag kallar den ett simpelt företag i så målto, att man bör kunna vara i tillfälle vid eu sådan byggnad alt beräkna hvad materialierna kosta, hvad arbetet kostar, huru mycket updragningen af en mur skall kosta, hvad grundläggningen och del hufvudsakliga af 136 Den 22 September f m. inredningen o. s. v. skall kosta; om nu, alli detta oaktadt, erfarenheten visat, alt när detta utföres såsom stalsbestyr, den beräknade kostnaden nästan alltid öfverskrides, så frågar jag, hurudanl skulle förhållandet blifva vid en sak, som, jag vågar säga det, ,är jemförelsevis lill den grad obekant, som anläggandet af jernvägar, och när det är fråga om jernvägar lill en sådan utsträckning, der roan möter i många fall en okänd terräng, der många hinder upsla att öfvervinna, hvarmed man icke är så bekant här i landet?
Tillser man nu hvem som bidragit till dsona motion om banors anläggande genom Statens omedelbara försorg, så, med all aktning för Konungens Rådgifvare, lärer väl ingen kunna säga, alt del finnes någon ibland dem, som har haft praktisk befattning med eller praktisk kännedom om jernbanors utförande.
Det är visserligen sannt, att Konungens Rådgifvare hafva haft tillfälle till att rådfråga personer, som hafva .deltagit i sådana arbeten, men jag tror icke att det är tillräckligt, ty om del blir fråga om framdeles, att under Statens egen omedelbara tillsyn utföra sådane arbeten, så måste man hafva mera kännedom i ämnet, än som härom finnes hos oss.
Ibland SlatsUtsk:s ledamöter vet jag icke heller mer än en eller högst två, som har någon sådan praktisk kännedom om Ingeniörs-vetenskapeu, alt han skulle kunna utföra ett sådant arbete, och en af dessa ledamöter har jag sjelf hört under hand förklara, att han ansåg delta StalsUtsk:s förslag i verkställigheten vara lemligen vågadt oell äfventyrlig! för framtiden.
Jag hoppas att jag icke begår någon indiscretion, då jag utan anförande af luns namn omnämner delta.
Pä grund häraf vågar jag till R. o. Ad. hemställa, huruvida det kan vara riktigt alt man, innan man har afgjorl någonting i det enskildta eller materiella af frågan, börjar roed att fastställa den grundsatsen-, att Staten skall genom egen försorg utföra alla hufvudsakliga jernbanor, och hvad slags garanti nian har derför, att den beräknade kostnaden af 47 milhr skall räcka.
Hvad garanti har man, om förelaget skall börjas genom Statens försorg, att icke dessa jernbanor börjas samtidigt på många punkter, och när de äro halffärdiga, så äro anslagen slut, på samma sätt sorn det tillgått i afseende på neutralitetens u prutt hål lande.
Jag anhåller, att icke några andra slutföljder dragas af jemförelsen, men då Regeringen kommer med begäran om nya anslag, så fordrar nationaläran alt folket skall mola Regeringen, och man kan icke lemna ett sådant arbete halfgjord!, ty då skulle man få vidkännas håde förlusten af hvad som redan är gjordt och skammen för missräkningen, hvilken då mäste framdragas för utlänningen.
När de .47 milhne väl vore begagnade, så skulle man redan svara för en årlig utgift af 2 milhr till räntor och amorlissement, och likväl finge nationen troligen ikläda sig en lika stor summa ånyo för fullbordandet af dessa företag.
Hvart skulle detta taga vägen?
Jo, man hade dä ingen annan utväg, för att icke nödgas öka den direkta bevilln:n eller synliga beskattningen på debetssedlarne, än att taga sin tillflykt lill bränvinsskatlen, och sedan den icke räcker lill, kommer man till samma utvägar, som måst vidtagas i andra länder, att lägga högre tull på salt, att öka tullarne på tobak och socker o. s. v., med ett ord sagdt, att göra Den 22 September f. m. 137 lifvet dyrare för den arbetande klassen.
Då får den stora massan af folkek, om man också anser att national välmågan på det hela blifver ökad genom jernvägarne, icke anledn. att välsigna ett sådant 'företag, om det är gjort på det sätt, att det skulle ådraga dem fortfarande utgifter, i hvilka man icke kan inse någon lindring för framtiden.
Man har här under föregide discussioner åberopat de stora fördelarne af statslån i andra länder.
Vi se hvartill detta har ledt, t. ex. i Frankrike.
1 Frankrike har den lältsinnigheten att ständigt betacka ökade utgifter genom lån, en gång ledt till reduktion.
Efter denna reduktion försöktes det på alla möjliga sätt att nedsätta dessa stora utgifter, som drabba del lägre folket, såsom saltskatten o. s. v. Den nuvaride Regenten i Frankrike har, efter hvad man vet, oaktadt allt hvad man eljest kan hafva att anmärka emot honom, haft för ögnaroärke att uppehålla sig genom att åstadkomma fördelar för de arbetande klasserna, men han har icke varit i stånd alt komma derhän, alt nedsätta dessa för det dagliga lifvet tryckande afgifter.
Då vårt land nu är så lyckligt, att icke ännu hafva behöft löpa in på denna bana af taxor, som (rycka Engelska och Tyska nationerna, och hvilka de ådragit sig i fordna tider, så tror jag, att man nu bör akta sig för att etablera såsom principer sådané beslut, hvilka i min tanka ovilkorligen skulle leda till olyckor för landet.
Jag tror icke derföre alt man bör förkäsla den åsigten, att Slaten skulle kunna blifva egare af banorna, emedan det är en theoreliskt fullkomligt riktig tanka, men man har icke behof alt framställa detta såsom princip ifrån början.
Jag tror det rikligaste vore, att, om R.
St., för att gå till mötes en otvifvelaktig! hos hela nationen upkommen benägenhet och föra oss till kommunikationsanstalter, som kunna sätta oss i litet närmare förbindelse med hela Europa uti vår industri, om säger jag R.
St., med afseende på de stora tillgångar, som nu serskildt kunna förefinnas, och äfven med den utväg, som nit tyckes blifva bifallen af R.
St., att kunna anvisa på framtiden för att gynna jernvägsaniäggningarne, vid denna Riksdag ville anslå, jag vill antaga ända till 10 milhr för detta ändamål, ty det är icke vårdt att pruta på små summor i sådant fall, R.
St. stadgade den grundsats, alt
Regeringen icke skulle såsom slatsbeslyr utföra detta företag.
Jag tror att nationen, om den finge veta hvilka upoffringar den måste göra, hellre borde upoffra en bestämd summa på hvart och ett sådant företag, och anhålla hos Regeringen alt den mätte i det fallet först och främst fästa sig vid de utvägar, som, med de bästa garantier för utförandet, tillika kunde erbjuda de billigaste vilkoren.
Då vore man inne på den sak, sorn bör betraktas vid hvarje beräkning af klok hushållning, och man hade den ovilkorliga fördelen, att, om Regeringen och R.
St., på det sätt jag nu har sagt, hufvudsakligen och i första rummet understödde de jcrnvägsföretag, som kunde snarast återbetala sig och vid hvilka man hade största säkerhet för att de icke blifva halfgjordt arbete, som öfvergifves, såfå ju Regeringen och R.
St. också tillfälle att, i samma mån som de erhållna lånebidragen återbetalas, kunna befordra så många flere företag i samma väg; hvaremot det är tydligt, ali, om man, såsom en ledamot i förra plenum yttrade, 138 Den 22 September f. m. icke fäster något afseende på hvilka jernvägar, som kunna mer eller mindre bära sig, utan blott följer en viss idé, så skulle tillgångarne naturligtvis förr ullömmas, än om jag försl befordrar de företag, som hastigast återbetala sig.
Då frågan kommer att återremitteras ifrån flera Stånd, så anhåller jag äfven om återremiss till SlatsUtsk. af lista punkten, med anhållan, att Utsk. mätte laga i öfvervägande de anmärknir, jag nu tagit mig friheten framställa.
De flesta talare, som hittills yttrat sig, hafva godkänt innehållet af lista §:n, men önskat, efter hvad jag lyckt mig finna, alt äfven ett af de vilkor, som 2:dra §:n innehåller, nemi. det om kostnaderne för stambanorna, skulle, i likhet med hvad K. M. i Sin Propos. föreslagit, sammanfallas i den lista punkten.
Jag tror att Utsk. gjort ganska rätt, då det sönderdelat denna punkt af den Kongl. Proposin, emedan det nu visar sig, alt den hufvudsakliga striden här har afseende just på hvad som i 2:dra punkten af Utskis förslag influtit.
Det visar sig bäst deruti, attalia talare, utom den sista, hafva hufvudsakligen instämt i den första punkten af Utskis förslag.
Jag anhåller nu att få uptaga några anmärknir, som blifvit gjorda.
Raab har anmärkt, att lista §:n icke borde kunna bifallas sådan som den är, på den grund att det skulle förhindra Ståndet att, derest Ståndet sådant ville besluta, i enlighet med Hr Bildts reservation, ingå på det förslag, att enskilde aktieegare måtte kunna inbjudas alt med penninge-lillskott bidraga till banbyggnader.
Derest Ståndet iDginge på ett sådant förslag, ansåg Frih. Raalx lista punkten icke lägga hinder i vägen derför.
Raab säger, alt om enskilde kunde få utdelning af aktier i jernvägarne, så kan man icke säga att Staten är egare af banorna, eller alt de anses såsom national-tillhörigheU Såvida Frihin har med upmärksamhet genomläst
Hr Bildts reservation, så bör Frihin deraf finna att enskilta, om hans förslag antoges, skulle kunna få tillskjuta medel, och att de tillförsäkras dels ränta ä tre proc. å sina aktier, dels alt blifva inlösta efter utlottniug, i mån som Statens nettobehållning sådant medgifver.
Det synes således, alt, äfven om R. o. Ad. skulle godkänna Hr Bildts reservation, så innehåller denna reservation, att de enskilde väl kunna bidraga till de medel, som erfordras för koslnadernes bestridande, men att desse icke derföre kunde anses såsom egare af banan eller deltaga i banans styrelse och förvaltning.
Jag tror således, att den betänkligheten, som Frihin ur denna synpunkt haft att bifalla den lista §in, bör kunna förfalla.
Då jag nu går att besvara den siste värde talarens anförande, så ber jag till en början, att få fästa mig vid det första yttrande han afgaf, som egentligen var ett uprepande af hvad han för två dagar sedan framställde, nemi. att en talare, hvarmed han menade mig, skulle hafva sagt, att det vore en fråga af underordnad beskaffenhet, huruvida banorna skulle komma att bära sig eller icke, och att man mera bör se på den stora nyttan för landet o. s. v. Delta yttrande har jag fällt, men med den skillnaden, att jag har sagt ”i Den 22 September f. m. 139 början bära sig.”
För atl i della hänseende lugna så väl den sisle värde talaren, som Husels ledamöter, i afseende på de åsigter jag hyser, ber jag att få upläsa en kort strof af min motion, hvilken finues tryckt i Ulsk:s Betänk.
Pag. 9 står der: ”Slaten borde i början ej påräkna någon omedelbar inkomst af de för jernvägsanläggningar använda suramor; utan det allmännas vinst beredas genom det ökade välstånd, som lättade kommunikationer alltid medförde.
Dock borde jernbanorna bära sina egna underhållskostnader.”
Dessa ord uttrycka min åsigt i frågan.
Jag tror icke att man bör låta afskräcka sig deraf, att vid anläggningen af en jernväg det skall visa sig, att de första åren äfven denna underhållskostnad ej kan till fullo af inkomsterna ersättas, ty det är gifvet, atl, i samma män, som banan längre ulslräckes, i samma mån som trafiken blir liflig, i samma mån ökas äfven inkomsten af banan, och då jag i föreg:de plenum yttrade, atl man icke borde se sä_ mycket på huruvida banan lill en början bär sig, så synes, vid sammanställande af dessa mina yttranden, att dermed endast kunde afses de första åren.
Jag har väl dermed tydligt och klart uttryckt, att der banan icke kunde bära sin anläggningskostnad, der år anläggning för tidig eller illa vald.
Delta är en grundsats, som jag ännu vidhåller.
Den siste värde talaren har frågat, i hvilka länder Staten anlagt jernbanor.
Jag skulle kunna hänvisa honom till mångå länder.
Jag vill endast nämna Belgien, Preussen och Österrike.
Talaren har visserligen yttrat, atl i Belgien äro banorna icke byggda genom Statens försorg, utan deras anläggande öfverlemnadt åt enskilda bolag.
Jag viii icke bestrida detta, ty jag känner icke detta förhållande; men alt det icke är fallet i Österrike, det känner jag.
Hvad de Preussiska banorna beträffar, så vet en hvar att dessa banor, som äro byggda på Statens bekostnad, underhållas af Staten och skötas genom dess embetsman, äro kanske de, vid hvilka den största ordning råder.
Öfvergår man derifrån lill de Engelska bauorne, som uteslutande tillhöra enskilta bolag, så veta vi', att det är intet land, der så mänga olyckshändelser inträffa, som der, med undantag af Amerika, der friheten är störst.
För min del tror jag, att en så vigtig fråga som den, huruvida Staten skall vara egare af banan, huruvida dess anläggning skall af Staten bekostas elier icke, endast kan på ett enda tillfredsställande sätt lösas; ty om man afvek ifrån denna grundsats, om man skulle tillåta banornas anläggande af enskilta, så kan jag tor min del icke anse, alt landet skulle kunna draga samma nytta af banorne, som om de anläggas af Staten.
Jag tror att, ulan atl vilja påpeka alla de stora förvecklingar, hvari Slaten måste komma, om enskilta bolag äro innehafvare af stambanorna, de stora hufvudstråterna för kommunikationen, det kan vara tillräckligt all fästa upmärksamheten derpå, att, om en jernväg skulle löna de stora upoffringar, som derpå göras, det vore i Statens intresse att taxan för trafiken blefve så låg som möjligt.
Föreställer man sig holag såsom egare af dessa banor, så är det i deras intresse att icke sälla afgifterne för höga.
Sättas de för höga, så minskas trafiken till följe deraf, och inkomsten, äfvensom nyttan af banan, blir mindre än eljest skulle blifva förhållandet.
Men deremot finnes 140 Den 22 September f. m. det en punkt, hvarunder man icke kan sätta afgiflerne, utan alt minska vinsten, och det är denna punkt, som dylika bolag måste iakttaga, hvaremot Staten, i händelse den blir egare af banorna, kan se mera på landels fördelar^ än på direkt vinst, och Staten kan nedsätta dessa taxor, för att befordra industriens och odlingens framsteg.
Det är derföre jag tror det vara af vinst att Staten och icke enskilte må vara egare af banorna.
I afseende på Snläggningssättet har samme värde talare mycket förordat entreprenad-systemet, äfven i afseende på jernvägarne.
Och han har i detta afseende åberopat kostnaderne för fästningsbyggnaderne och National-Musenm.
Hvad våra fästningsbyggnader angår, så tror jag, att hvar och en måste erkänna, alt de äro i vårt land utförda, icke blott med en serdeles fulländning i afseende på arbetet, ulan äfven med en kostnad, som förvånar något hvar, som hör de obetydliga summor, som derpå blifvit använda.
Jag ber äfven den värde talaren fästa upmärksamheten på den utmärkta omsorg, hvarmed byggnaden för National-Museum verkställes, och de dyrbara materialier, som dertill användas, och jag tror, att äfven han och många andra, ehuru de icke tillhöra yrket, mäste erkänna, att äfven bär är mycket gjort för en jemförelsevis ringa penning.
Hurudaul är förhållandet, om man öfverlemnar utförandet af större eller mindre arbeten för entreprenad?
Jo sådant, att hufvud-entreprenören kommer öfverens med andra entreprenörer, dessa åter understundom med andra under-entreprenörer, o. s. v. Vinsten måste blifva stor för de enskilte, om den skall kunna förslå att delas på så många händer.
Jag tror föröfrigt att, hvad jernvägsbyggnader beträffar, man bort hafva den försigtigheten och, jag får tillika säga, den grannlagenheten emot de Hrr, som finnas inom delta hus, och som deltagit i Köping-H,nits- och Norbergs-jernvägarues byggande, att icke framkasta några ord örn förträffligheten af dylika banors utförande på enskilt väg.
Det kan icke falla mig in att kasta någon förebråelse på dessa personer, som, efter hvad vi alla veta, gjort allt hvad på dem ankommit, men det torde icke vara någon hemlighet härvid, att ledningen af dessa angelägenheter icke skett såsom man skulle önskat, och jag tror, ali frågan om entreprenörer vid jernvägsanläggningars utförande, vare sig för Staten eller enskilta bolag, här aldraminst bort väckas.
Jag ber att få fästa upmärk samheten derpå, att äfven jag, Mine Hrr, hyllar den satsen, att enskilt arbete kan erhållas för mycket bättre pris än allmänt, då det är sådane enskilte arbeten, som verkställas af en person för egen räkning; men deremot visar sig det, efter mitt förmenande, icke slå in, att de större arbeten, som af stora bolag eller Staten, genom „ entreprenad, verkställas, erhållas för bättre pris än ganska många arbeten, som utföras af Staten.
Det är icke sagt att Staten skall engagera eller vidtala hvarje byggnads-chef eller hvarje arbets-chef eller handtlangare.
Då en bana bygges genom Statens försorg, är Regeringen oförhindrad alt dertill använda den skickligaste utländska eller inländska byggmästare, som kan erhållas, och sälta honom i spetsen för ett sådant förelag, och jag tror, att på delta sätt, sådane arbeten böra kunna verkställas för lika billig kostnad som något en - Den 22 September f. m. 141 skildt.
Vi hafva elt exempel i delta fall ganska nära för handen, som jag för flera månader sedaD här åberopade.
Vi hafva alla sett den vackra slussbyggnaden, här i Stockholm.
Vi vela alt den är omsorgsfullt utförd och alt kostnaderne likväl understigit förslaget.
Hvarföre har della kunnat inträffa?
Jo, derföre att man med fullt förtroende har lemnat updraget ät en utmärkt byggmästare.
Om nu detta updrag blifvit honom lemnadt af Staten eller af Stockholms Drätsel-kommission, så måtte detta komma på ett ut, ty hufvudsaken med alla sådane - företag är att Slaten skall, så mycket som möjligt är, borttaga alla onödiga kontroller.
Del är dessa kontroller, elier skyldigheten alt vid hvarje tillfälle följa formerna, som göra, att de allmänna arbetena blifva dyra, men jag tror, att om dessa onödiga kontroller borttagas, så kunna allmänna arbeten på Statens ' bekostnad och under dess ledning verkställas fullt ut för lika billigt pris, som om de utföras af enskilte, och jag vågar på, alt arbetet blir bättre.
Jag ber att få fästa npmärksamheten derpå, att 'det är en entreprenörs intresse alt göra så dåligt arbete som möjligt, flan måste göra det så pass godt, att det måtte blifva antagligt, men hvem kari, Isynnerhet på en så vidsträckt linie, som en jernbana, följa honom onphörligt?
Oaktadt all sorfällighel, kan då inträffa, att kontrollen icke blifver tillräcklig, men denna svårighet kan undvikas, om arbetet sker på Statens bekostnad.
Här är äfven yttradt, alt om banorna öfverlemnas åt Staten, så är det möjligt, att koslnadsförslaget icke blifver tillräckligt, och det är troligt att, inom kort tid, Staten kommer och begär nya anslag.
Detta är visserligen möjligt, men precist samma förhållande inträffar med enskilt» bolag.
Jag ber alt få fästa npmärksamheten derpå, alt vid 1847 års Hiksdag, då det var fråga om anslag till Orebro-Hult-banan, så ansågo de, som då drefvo saken, sig kunna vara fullt belåtna med fyra proc:s garanti.
Det dröjde icke längre än till påföljande Riksdag, förrän de inkommo med ny begäran lill Riksdagen och förklarade att, utan 5 procrs garanti, arbetet icke kunde verkställas.
De hafva fått 5 procis garanti, men på den punkt arbetet står, fastän det genom enskilte verkslälles, så förmodar jag, alt de icke underlåta att komma med nya framställningar.
Jag är ledsen att jäg nödgas vidröra alla dessa omständigheter, men det är icke milt fel, utan det är den förre talaren, som dertill upkallat mig.
Vi hafva sett huru förhållandet är med Norbergs-jernbanan.
Den bygges af ett enskilt bolag.
Delta erhöll af Handeisoch Sjöfarts-fonden ett icke obetydligt lån.
Det visar sig att kostnadsförslagen voro så gjorda och arbetet så verkställdt, att det måste afstanna.
Hvad är följden?
Jo, att detta bolag har inkommit till K. M., och K. M. till R.
St., med begärau om ett nytt bidrag från R.
Stms sida, såvida arbetet skall kunna fullbordas.
Sådant är för hållandet med enskilta bolag, sådant kan det äfven blifva med Staten.
Uti det ena likasåväl som i det andra fallet, är det möjligt, alt det först upgjorda förslaget ej är tillräckligt, men jag tror att man ej gör rätt, då man kastar dylika förhållanden endast på de företag, som af Slaten utföras, när det tydligen och klart visar sig, att det lika väl inträffar med enskilta. 142 Den 22 September f. m.