Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
"Vi känna alla Herr Cruse]ls stora framsteg på sin konstnärsbana; och det vore i sanning Rikets Ständer både värdigt och nyttigt, att sanctionera det gifna Kongl, löftet, och derigenom belöna en af Landets ypperste konstnärer.
Den 12 Februarii e. m; 247 Friherre dnekar swärd:
Utan att frånkänna mig känsla för skön konst, och utan att i höjden af denna känsla vilja täfla med den siste värde Talarens passion derföre, tror jag mig dock alltid skyldig alt hushålla för de skattdragande.
Den siste talaren har äfven åberopat ett gifvet nådigt löfte, då jag likväl i liela Utlåtandet icke funnit nämnt annat än en Nådig afsigt, att förhjelpa Herr Crusell till pension; och jag får härvid fästa uppmärksamhet på huru långt vi gå, om vi företaga oss att äfven honorera alla Nådiga afsigter.
Jag skulle i öfrigt tro, att rätta tiden att sysslosätta sig med Herr Crusells pensionerande först inträffade, då han frånträdt sin innehafvande lön, och att det nu i alla afseenden är för tidigt att yttra sig, om hvad honom hör tillkomma såsom pension, i följd endast af en Nådig afsigt.
Jag finnér derföre alla möjliga skäl till återremiss vara för handen, och förnyar min anhållan ' %/ derom.
Jag her att i anledning af de arne reservationer, som ägt rum emot Utskottets Utlåtande, få upplysa, att med denna fråga inträffar icke samma förhållande, som i afseende på anslag till fattigvården i Carlscrona.
Här är icke fråga om annat än en hlott eventuel afgift.
Utskottet har fästat hufvudsakligt afseende på vigten att hono- r
Den 12 Februari i e. m. rera elt af Högstsalig Konung Carl den XIII gifvet nådigt löfte.
Herr Lagerhjelm, som sitter på den afdelning af Utskottet, hvilken beredt ärendet, kan upplysa, hvad jag blott vill minnas, men ej säkert vet, eller om icke remissen till Utskottet kommit ifrån Kongl. Maj:t, så att saken är i rätt skick.
Utskottet har, i frågan om att honorera ett Kongl, löfte, följt sin egen känsla och öfvertygelse; det beror på Rikets Högloflige Ständer, att derå göra det afseende dem godt synes.
Herr Hjerta, Gustaf: Jag ser af Utlåtandet, att Kongl.
Maj:t år 1819 i Nåder försäkrat Herr Crusell, att, så vida Rikets Ständer framdeles skulle anslå medel till Theatrarnes i hufvudstaden understöd, han skulle vid afskedstagande! erhålla ifrågaställde pension.
Deraf tror jag mig äga anledning finna, att någon fråga om huruvida Herr Crusell skall få pension eller ej, icke nu är för handen, utan först kan uppstå sedan han tagit afsked, i händelse Staten icke anslår medel tili Theatern i Hufvudstaden; och på denna grund tror jag, att Utlåtandet helt enkelt kan förkastas.
Det synes redan i början af Utlåtandet, att StatsUtskottet upptagit ärendet, på grund af en Kongl. Remiss; att det således inkommit i lätt väg, och att något tvifvel ej Den 12 Februarii e. m. 249 kan äga rum, att det ju varit ett Kongl, löfte, och ej såsom Friherre Anckarsvärd yttrat, Flott en Kongl, afsigt, hvilken legat till grund för Herr Cruselis anspråk på pension.
Alla till Konung Carl XIILs Hof- och PensionsStat hörande personer, hvaribland äfven HofCapellet, uppfördes 1818 pålndragningsStat.
Herr Crusell hade förmodligen varit en ibland dem, om han begagnat tillfället att då taga afsked.
Om han nu i stället fortfarit att hugna allmänheten med sin stora talang, bör han derföre straffas med pensionsrättens förlust?
Jag, som vid sista Riksdagen gjorde anmärkning deremot, att öfverdrifvet stora pensioner gåfvos till Hoffolk af båda könen, utan afseende på, om de deraf voro i behof eller icke, skulle visst icke hafva yttrat mig för denna pension, om jag ej funnit, det en storsinnad nation bör handla icke blott rättvist, utan snarare frikostigt mot en af de största konstnärer, hon för ögonblicket äger.
Herr Lagerhjelm, Pehr: Uppmanad af Grefve von Schwerin, får jag upplysa, att StatsUtskottet verkligen fått ärendet till sig genom Nådig remiss från Kongl. Maj:t, så att något skäl att betvifla verkligheten af Konung Carl XIILs Nådiga löfte, icke existerar.
Jag åberopar i öfrigt hvad den siste värde talaren yttrat, och hoppas bifall lill Utlåtandet.
Den 12 Februarii e. m. Herr Rosenblad:
Redan i början af mitt förra yttrande förklarade jag, att jag ej fästade mig vid Högstsalig Konung Carl den XIII:s löfte allena, utan vid den omständighet tillika, att det vore Rikets Ständer värdigt att belöna så utmärkta talanger, som Herr Crusells, hvilka ingen Svensk i den vägen drifvit till samma höjd, sorn han.
Man bör härvid tillika taga i betraktande, att Herr Crusell försakat stora fördelar i främmande länder, och ehuru detta visserligen ej är första exemplet af oegennyttiga uppoffringar af fosterlandskänslan, tror jag dock, att man bör akta sig att genom försummad omvårdnad försvaga hågen, att hedra fosterbyggden.
Jag har handlat efter känsla och pligt, då jag tillstyrkt denna medelmåttiga pension af 600 R:dr, öfvertygad, att dess uppförande till eventuelt utgående på IndragningsStaten icke kan medföra några ökade Statsbördor.
Det är blott i anledning af hvad Herr Hjerta yttrat om pensionstagande af Statens anslagsmedel till Theatern, som jag får tillägga några ord.
Om ock det ringa anslag af 4°°o R:dr, hvarmed utom ved och ljus Staten bisträcker Hufvudstadens theater, äfven nu till utgående bifalles, så finnes dock ingen säkerhet för dess ständiga fortfarande, och att deri inbegripa Herr Crusells pension, vore således, att ställa den på så osäker fot, att om Herr Crusell ej, på sätt Utskottet föreslagit, försäkrades att, i händelse pen - Den ia Februarii e. m. sionen ej derifrån kunde utgå, på annat håll erhålla densamma, han ej vunne den trygghet för sin ålderdom, jag visserligen anser vara det minsta vi kunna göra för hans förtjenster och vundna rygtbarhet.
Friherre Anckcirswärd:
Jag kan ej erkänna mig öfvertygad af de värde Ledamöter, som talat för utlåtandet.
Jag finnér ej, att det så mycket omtalade Kongl, löftet, äfven om man antager, att ett sådant verkligen existerar, förbinder Rikets Ständer till någon skyldighet att anslå Statsmedel, emedan man, vid antagande af en sådan princip, aldrig vet, hvar man kan komma att stanna.
Lika med Herr Hjerta tror jag, att det Kongl, löftet, eller hvad man behagar kalla det, endast äger bestånd, om något Statsanslag till Theatern af Ständerne göres.
Jag vill visserligen ej bestrida Herr Crusells förtjenster.
Om det vore fråga, att deeretera den föreslagne pensionen till utgående endast af Ridderskapet och Adeln, eller de som njuta af skön konst, skulle jag ej tveka att gifva min röst dertill; men då vi äfven representera en ännu större massa af folket, som säkert hvarken kan eller kommer i tillfälle att deltaga i den konstnjutning Herr Crusells talanger förskaffa, tror jag, att vi ej för uppmuntran eller belöning af en talang, som förskaffar oss njutning, böra beskatta våra medborgare, hvilka deraf icke draga Den 12 Februarii e. m. hvarken nöje eller fördel, samt att pensionens såkallade obetydlighet i jemnförelse med Herr Crusells förtjenster endast är beräknad efter de konstälskandes, och ej efter hela folkets, känsla.
Jag fortfar i min begäran om återremiss af Utlåtandet, fruktande, att vi kunna vara så frikostiga i pensionerande af dem, som tillfredsställa våra njutningar, att vi sakna medel att pensionera dem, hvilka genom verkliga Embetsmanna- eller medborgerliga förtjenster utmärkt sig.
Jag måste erkänna mig vara nog olycklig, att ej någonsin vid sådana fall som detta kunna hänföras af skön konst; och tror det ej vara lämpligt att på detta rum hålla äreminnen öfver lefvande personer.
Då man på rigtig Svenska öfversätter hvad som i Svenska ord förekommer uti Utlåtandet, finner man hela saken enkelt vara den, att öfverflytta en blifvande utgift från TheaterCassan på StatsCassan, och att således lindra den förra på den sednares bekostnad.
Dertill finnér jag icke något skäl, och kan, trotts Herr Rosenblads vackra yttranden om Herr Crusells stora förtjenster, dem äfven jag vet värdera, ej tillstyrka bifall å Utlåtandet; ty det behöfves ej, för att han skall få pensionen.
Skulle jag tillägga något mera, vore det blott förundran, huru någonsin detta ärende kunnat remitteras lill StatsUt - Den 12 Februarii e. m. a53 skottet, och blifva ett föremål för dess och Ståndets öfverläggningar.
Jag anhåller vördsammast om Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarkalkens proposition till afslag å Utlåtandet.
Grefve Horn, Claes Fredrik, och Friherre Anckarswärd förenade sig med Herr Hjerta.
Jag får endast, i afseende på anmärkningen om öfverflyttningen från TlieaterCassan till IndragningsStaten, upplysa, att någon sådan öfverflyttning icke omuämnes hvarken i den underdåniga ansökningen, eller den nådiga remissen.
Hela saken synes reducera sig dertill att, då Herr Crusell täger afsked, och tillgång till hans pensionerande i TheaterCassan ej finnes, det Kongl, löftet skulle uppfyllas genom anslag på Indragningsstaten.
Herr von HartmansdorffFörekommen af Herr Lagerhjelm i hvad jag tänkte tillägga, får jag i anledning af hvad Friherre Anckarswärd anmärkt emot obehörigheten, att allmänheten skulle draga tungan af Statsutgifter, för hvilka den hade hvarken nytta eller nöje i ersättning, blott erindra, alt om denna grundsats skulle antagas till allmän regel, så borde allmogen icke deltaga hvarken i de skatter, som utgöras till bestridande af det Kongl. Husets hofhållning, a54 Den 12 Fsbruarii e. m. eller till vissa högre Embetsmäns taffelpenningar, emedan allmogen så sällan Olifver hos någondera hjuden till taffels. — .Orimligheten af sådana undantag måste en hvar kunna inse.
Icke mera grundlig är Herr Hjertås anmärkning, alt det icke vore i sin ordning, att hålla loftal öfver en konstnär under hans lifstid, för att derigenom förskaffa honom pension; ty om man dröjde dermed, intill dess han vore död, så korame pensionen nog sent.
Om någon förundran här kunde komma i fråga, vore det öfver att man så origtigt kan tolka Utlåtandet, som Herr Hjerta gjort, då han tält om öfverflyttning af anslag från TheaterCassan till StatsCassan.
Hvar och en, som läser detta Utlåtande, borde likväl kunna finna, att det endast är, i händelse afTheaterCassans oförmögenhet att utgifva Herr Crusells pension, som den på Allmänna IndragningSStaten kommer att uppföras.
Orden i Utlåtandet lyda nemligen: ”1 anledning af ”hvad sålunda förekommit, samt med hufvudsakligen fästadt afseende derå, att För”ste Kammarmusikus, Directeuren Crusell ”redan år 1818 med Högstsalig Konung Carl ”den XIII:s vilja erhållit försäkran om pension, samt andre högstbemälte
Konungs ”pensionairer, vid den år 1818 verkstäl”de pensionsreglering, blifvit å Allmänna In”dragningsStaten uppförde till sina pensio - Den 12 F e b r u a r i i e. m. a55 ”ners åtnjutande, får Utskottet hemställa: ”att den bemälte Crusell i Nåder tillagde ”pension äfvenledes må uppföras på Allmänna IndragningsStaten, att utgå från ”den tid, Crusell letnnar sin nu innehaf”vande befattning och lön vid Kongl. Hofkapellet, ” således ej dessförinnan — ”och ”samma pension efter hans frånfälle tillfalla hans nuvarande hustru, derest bon ho”nom öfverlefver, dock att i händelse inkan dess något understöd eller anslag för ”Kongl.
Theatrarne i hufvudstaden af Sla”tens medel beviljas, merberörde pension ”deribland innebegripes och från Indrag» ”ningsStaten afföres.”
Det enda jag har att tillägga är den önskan, att när man citerar ordalag ur Utskotts Utlåtanden, man måtte citera dem sådana de äro, och ej annorlunda.
Jag ber blott få förklara, att om det finnes någon af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, som kan fatta Herr von Ilartmansdorffs analogie om Skatters utgörande till vissa ändamål, skattar jag den högst lycklig, men för mig är verkligen hela jemnförelsen och uppställningen alldeles obegriplig.
Då Herr Rosenblad begått det misstag, att han sagt, det jag citerat oriktigt, får jag upplysa att jag ej, såsom han förmenat, citerat StatsUtskottets
Den 12 Februarii e. m. egit yttrande, utan allenast citerat ur den Kongl. Remissen, som omtalas i Utlåtandet, och hvari den omnämnde Kongl. Resolutionen af den 3o April 1819 förekommer, så lydande: ”att Kongl. Maj:t i Nåder försäkrat ”Crusell, att, så vida Rikets Ständer framdeles skulle anslå medel till Theatrarnes ”i Hufvudstaden understöd, Crusell, då han ”ej vidare förmådde göra tjenst, af nämnde anslag komme att erhålla en årlig pension till nämnde belopp, och hvilken &c.”
Jag tror mig derföre hafva ådagalagt, att jag citerat rätt, och hoppas att annat aldrig skall hända mig, aldramindst sedan vi äro så lycklige att kunna hafva Utlåtanderne tryckte i handen.
Jag vill endast tillägga, att det tyckes mig som man allt för litet utredt saken, då man talar om Herr Crusells förtjenster, och behörighet till Pension, hvarom fråga alldeles icke är, då han derom redan är af Kongl. Majit försäkrad.
Hela förslaget afser allenast, att förskona TheaterCassan från en pension, och dermed betunga StatsVerket.
Jag vågar slutligen förnya min anhållan om proposition till afslag å Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Stats-Utskottets ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar - Den 12 Februari! e. ni. 257 gar Lora föranleda lill delsammas återremitterande.
Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde derefter proposition till bifall å berörde Utlåtande.
Ropades äfven Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å nämde Utlåtande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, det han ej kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet.
Herr Tham, Wolrath, anhöll om votering.
Jag anhåller vördsammast att, efter votering ej kan undvikas, voterings-propositionen må blifva:
Den som bifaller StatsUtskottets Utlåtande, att Herr Crusells ifrågavarande pension må öfverflytt as från TheatcrCassans PensionsStat till Allmänna Indragnings Staten, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej.
Nej det går ej an.
Jag anhåller att voteringspropositio12 H. 17 258 Den 12 Februaril e. m. nen må komma att innefatta bifall och afslag å Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voteringsproposition:
Den som bifaller StatsUtskottets Utlåtande, angående den Förste KammarMusicus
Crusell tillagde pension af Goo Hulr, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln afslå StatsUtskottets berörde Utlåtande.
Sedan 4*> 42> 4^ och 44 §§• * darliusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan £ till 8 eftermiddagen, och befunnos, efter voteringens slut, klockan £ till i o om aftonen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som följer:
Ja — ioo. Nej — 77.
I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen serskilt förde Protocoll blifvit upp - Den 12 Februafii e. m. 2% läst, Hans Excellence Herr Gr ef vett och LandtMarskalken förklarade, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande således blifvit af Riddelskapet och A,delrt bifallit.
Herr Montgommerie , Gustafa bade in» lemnat ett så lydande anförande:
Friherre C. II.
Anckarswärds iankar oni Sveriges försvarsanstalter förtjena allt möjligt afseende; Det mångåriga nit» hvarmed han egnat sin uppmärksamhet åt de allmänna angelägenheterna, hans lyckliga ställning att nästan odeladt ha kunnat göra det, hans samlade erfarenhet under fred och krig, harts fordom Upphöjda ståndpunkt sorn krigare, hans verkliga talang i tankförmåga och framställning, jemte det vigtiga ämne, hvarutinnan lian hu yttrat sig, allt detta, Sager jag, verkar helt naturligt dertill, att man med särdeles intresse fäster sig
Vid denna halis militäriska afhandling.
Jag påräknade att finna deri Störa, nya ideet om Sveriges för svar s-anstalter_, desamma, sorn skola betrygga vår politiska sjelfständighet, tillika med samhällets lugn Och deraf härrörande trefnad.
Jag vet väl, att icke alltid det nya är stort, eller det stora nytt, hlen jag
Pen >8 Mars f, m, 3oi bittert parti-hat och despotiska parti—pligtev, som den antydda utländska, skulle, i anseende till ett främmande land, j likartad! fall förfara.
— Gi'- Anckarsvärd förehåller mig, alt jag ej antagit hans ingångspunkt.
Men det är ju denna jag mottalar, och hvars riktighet, enligt roip åsigt, återstår att bevisas, »— Samtlige de talare, jag nu besvarar, låta mig hafva utmålat ”grufliga vådor,” Jag vidkännes icke detta eller andra synonyma uttryck, men endast framställandet af olägenheter, hvilkas egenskap att kunna alstra framtida vådor dock ingalunda var främmande för min tanke.
Men sådana amplificatjoner pro argumento af mottalares uttryck, äro i den parlementära polemiken så gängse, att, saivo protesten, må deröfver icke klagas.
Frölich har anmärkt om uttryckens värma, jemförd med talarens ålder.
Penna värma, ehvad grad hon når, hörer, när hon icke öfyerskrider de parlementära gränserna, till de purt individuella egenheter, hvilka till ingen parlementarisk granskning horde föranleda.
Om oss, män af högre ålder, förmenas värma till och med i fanken, och j dennas uttryck sättas vi sannerligen på en alltför tarflig värmegrad.
I hvad angår motiver, fordrar jag respect för mina.
Jag jäfvar anda till och med granskning och ransakning.
De hafva aldrig förverkat tillit; och jag har aldrig antastat andras.
— För depna gång, oell under ali reservation mot proejudicat, vill jag dock, till svar på Gr.
Fröliphs antydning angtde ett peactions-åsyfte hos mig, och angtde de vindar jag åkallar, helt uppriktigt upplysa, att jag verkligen och visserligen söker befordra reaction, så länge icke mina åsigter vunnit den majoritet, hvilken jag åtrår så talrik som möjligt, och att flen vind jag önskar, är fördevind åt dessa åsigter, och frisk hramsegels-kifltje.
Frih, Cederström, Jacob!
Gr, Anckarsvärd har sagt, att jag yttrat, att R.
St, hegärt den författning, som 1812 Utfärdades.
Jag har blott yttrat, att de hegart en författning i ämnet; den hafva R.
St. fått, och efterkommande gtändpr hafva icke klandrat denna författning, t— En anpan talare har trott mig hafva framställt, att strafflöshet skulle kunna inträffa, om denna författning upphäfdes; jag liar yttrat, att det väl icke lärer vara motionärens syfte, att strafflöshet för förrädiska stämplingar med f, d- K.
Familjen skulle blifva följden; och att så icke kan blifva är klart, så länge 4 caP- Missg.-b:n finnes qvar i lagen.
Ridderstolpe yttrat i afseende på vådan af, alt obildade medborgare kunna dragas upder 4 cap.
Missg.-b:n, och anser det derföre vara nyttigare för dem, att 1812 års författning qvarstår, Det är icke uti så-» dana öfyerläggnjngar som denna, man får framställa opinionsyttringar, som kunna verka på allmänhetens känslor; men jag tror, att vid hvarje tillfälle, då en antisocial framställ-» 302 Den 18 Mars f. m. ning göres, sorn söker en majoritet för dagen, skall den medborgerliga känslan starkt uttrycka sig, emedan den af sådana framställningar starkt angripes.
Utur sådan synpunkt bär jag yttrat mig, och tror, att de anmärkningar, som här blifvit gjorda mot Gr.
Anckarsvärds motion, hvarken inom Utsk. eller hos de öfriga Stånden skola komma att anses såsom en droppe i hafvet, utan att de tvertom innehålla allt hvad som behöfves, för att vederlägga och omintetgöra verkan af hans framställning.
I afseende å tillkomsten af 1812 års författning, anser jag mig, såsom äfven närvar, vid 1809 urs riksdag, skyldig af nit för sanning upplysningsvis meddela, det jag bestämdt vet, att en särskild öfverenskommelse emellan Regeringsmakten och Revolutionsmaktcn redan före grundlagens antagande blifvit uppgjord, rörrde en skyddslag för den sednare, hvilken öfverenskommelse sedermera låg til! grund för 12 §:n uti 1810 års slut, och så vidt mitt minne kan erinra, var alldeles af samma syftning som 1812 års författning uttrycker. —> Jag anhåller, att denna upplysning äfven må åtfölja remissen af Gr.
Jag har icke kunnat af allt, sora blifvit taladt för bibehållande af 1812 års författning, öfvertygas att den — åtminstone numera — är af behofvet påkallad.
Jag biträder således den mening, som yrkar dess upphafvande, och grundar detta mitt omdöme förnämligast på den öfvertygelse!), att vår nu regerande dynasti har ett säkert stöd i folkets kärlek, hvaremot jag är fullt förvissad, att alla sympatier här i landet slocknat för f. d. Konungens efterlefvande barn.
Men jag kan icke undertrycka min förundran, att den värde motionären ansett rätta tidpunkten för upptagandet af dennna fråga vära inne vid 1840 års riksdag, der det, efter mitt förmenande, åligger representanterne, att i främsta rummet söka återställa det beklagligen vacklande förtroendet mellan styrelse och folk; och detta kan endast ske genom befrämjandet af sådana reformer, som länge varit påkallade och lifligt intressera landet, hvilket jag icke tror vara förhållandet med denna.
Jag beklagar, att motionären, genom framkastandet af detta Eris-äpple, förlamat de krafter, han annars kunde disponera till landets fördel; ty obestridligt är, att hans fosterländska nit skall missförstås — kanske misskännas —• af ett folk, som icke rätt kan fatta, huru det låter sig förena, att vörda och älska Majestätets personlighet, med ett oupphörligt klander af Konungens gerningar, och förslagen att un mildra än borttaga de påbud, som varit ämnade att skydda Majestätet Hvad fara hade väl varit, att låta denna fråga ännu hvila ett lustrum?
Efter min öfvertygelse, ingen.
Hvad är väl nu närmaste följden af motionärens förslag?
Den 18 Mars f. m. 3o3 Jo, att män, som vid riksdagens början innerligt fagnat sig åt oppositionens framgång, med afseende på det goda, den kunde uträtta, nu med oro göra sig den tveksamma frågan: ”[ivar skola dessa stolta böljor lägga sig?” — Längre fram på fördragningslistan förekommer en motion af Frih. Anders
Cederström af samma syftning, som denna, med den modification, att Frihtn föreslår, att LagUtsk. måtte anmodas inkomma med förslag till ny författning, i stället för den af 1812.
Jag får vördsamt hemställa till den värde motionären, som i föregående plena benäget återtagit en och ändrat en annan motion, som mött motstånd, om han ej skulle finna ändamålsenligast att låta äfven denna motion falla, men biträda Frih. Cederströms. Remitterades till LagUtsk., och blef coinmunication med de öfriga Stånden af Gr.
Anckarsvärds motion äfven af R. o. Ad. bifallen.
Hr Frih. o- Landtm, tillkännagaf, alt Frih. Ramel, Hans, anmält sig af enskilda angelägenheter vara nödsakad att afresa från riksdagen, och således afsagt sig sin plats i Hevilla. Utsk., men anhållit, att det oaktadt blifva bibehållen vid sin riksdagsmanna-rätt.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer, att, sedan således en ledamot afgålt ur Bevilln.Utsk., Hr Mannerstråle afsagt sig att under en ledamots ledighet inträda i B.mcoUtsk., samt Hrr Cederschjöld och af Geyerstam erhållit ledighet, den förre från Conslitutions- och den sednare från StatsUtsk., i dessa herrars ställe utse andra ledamöter.
IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m.
Onsdagen den 18 Mars i84o. Plenum kl. 6 e. m.
Justerades 5 prot.utdr. för denne dag f. m.
Under' den discussion, som i förmiddags här ägde rum, ang:de Gr.
Anckarsvärds motion, om upphäfvande af 1812 års författning, var jag föranlåten att för en stund aflägsna mig, och då jag återkom, var Ståndet redan åtskiljdt.
Jag får derföre nu yttra några ord i berörda ämne, och anhåller att de må få åtfölja remissen till Lag-Utskottet.
3o4 Den 18 Mars C. m.
Då jag läser deri §. i iSrö års riksd.beslut, som ripp-s drog åt Regeringen* att, i afseende å f. d. K; familjen, vidtaga de mått och steg, sorn för Rikets säkerhet kunde blifva nödvändiga* och när jag dermed jemföi* innehållet af 1812 års författning* kan jag ingalunda finna i det förra något lagligt försvar för det sednare.
För att likväl med full rättvisa bedomina ifrågavar. författning* tror jag, att man är pligtig taga i betraktande* icke blott de förhållanden* hvari vi nu befinna oss* uteslutande alid farhågör; utan äfven de förhållanden* som existerade vid den tid då författningen Utfärdades* då farhågör verkligen agde rum.