Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa skäl, och i betraktande af den nu väckta frågans underordnade beskaffenhet, hemställer jag, huruvida icke Utslits betänk, må i nu förevar, punkt bifallas, och den underd. skrifvelsen inskränkas till hvad på förmiddagen blifvit beslutadt.
På förmiddagen ansåg den siste talaren ingen underd. skrifvelse ens angående Flottans räkenskaper behöflig; nu har han likväl medgifvit delta, men bestridt en dylik skrifvelse, rörtde Öfverintendetsembetet, på samma skäl som talaren under förmiddagen begagnade i afseende på Flottan.
Jag medger visserligen, att denna fråga är af mindre vigt, än den förra; men jag hemställer, hvartill revision skall tjena, om räkenskaperna äro så uppställda, att man icke kan se hushållningen.
Detta kan likväl icke ske, utan att man får se, hvad hvarje hus för sig kostat i underhåll, och jag tror, att en sådan ordning för räkenskapernas uppgörande skulle vara lätt verkställbar.
På grund häraf vidhåller jag min begäran, att samma skrifvelse måtte beslutas som på förmiddagen, helst revisorerna i begge fallen gjort samma anmärkning, och det således skulle vara inconseqvent, om K.
St. beslutade en olika behandling af de tvenne frågorna.
Jag bestrider, att revisorerna gjort samma anmärkning i afseende på Flottans och Öfverintendentsembetets räkenskaper; ty hvad de förra angår, hafva revisorerna upplyst, att revision med nuvar. räkenskapssättet vore omöjlig utan muntliga upplysningar, och då jag ansåg ingen skrifvelse i detta hänseende behöflig, grundade jag min mening derpå, att åtgärder redan blifvit vidtagna för afhjelpande häraf.
Hvad åter Öfverintendentsembetets räkenskaper beträffar, hafva revisorerna endast anmärkt, alt dessa räkenskaper icke utvisa genom särskilda rubriker eller conto kostnaderna för underhållet af hvarje hus, utan endast upptaga årets utgifter för materialier och arbetslöner m. m.
Här är således en stor åtskillnad i anmärkningen, sorn syf - Den 17 Juli e. m. tar på en vida mindre olägenhet och i sjelfva verket reducerar sig till intet; ty det är föga magtpåliggande att veta, livad underhållet för hvarje hus kostat, dä revisorerna ej äro skyldiga att hålla besigtning å sjelfva husen.
Jag tror icke, att hushållningen på detta sätt mer skulle kunna ådagaläggas än för närvar., dä revisorerna kunna utreda kostnadsbeloppet för alla materialier äfvensom handtverkares och arbetarnes dagsverken, samt jetnnföra allt detta med vanliga priset på samma saker.
Jag tror t. o. m., att controll snarare vinnes med nuvar. räkenskapssättet, än om ett särskildt conto skulle, såsom revisorerna ansett, föras för hvarje hus; ty dä erfarenheten visat, att smärre reparationer ske för minsta kostnaden på det sätt, att arbetarne efter dagspenning verkställa arbetet vid flera hus på samma dag, skulle, såsom Öfverintendentsembetet jemväl upplyst, en fördelning af arbetskostnaden efter de olika husen blifva godtycklig och icke kunna ske annorlunda än efter timmar, hvilket synes mindre lämpligt.
Deremot erkänner jag, att en förändring i Öfverintendentsembetets hufvudräkning är nödvändig; men då Statscont. redan fått uppdrag att i detta hänseende upprätta ett förbättradt formulär, och då revision emedlertid kan ske, inser jag ingen nödvändighet att nu i förväg ingå med en underd. skrifvelse.
Jag fortfar således att tillstyrka bifall till Utskts betänk.
Palmstjerna hade rätt, vet jag ej, hvarföre revisorerna gjort någon anmärkning i denna del, eller huru de kunnat anse någon olägenhet äga rum.
Det bästa sättet skulle efter Frih.
Palmstjernas åsigt vara, att Öfverintendentsembetet blott i debet uppförde, att det emottagit en så och så stor summa, samt i credit, att utgifterna uppgått till så och så stort belopp; men hvartill revision då skulle tjena, kan jag ej begripa.
Jag har äfven deltagit uti revision af åtskilliga verks räkenskaper, och alltid funnit angeläget att få hushållningen i hvarje särskild del utrönt; men jag hemställer till Frih.
Palmstjerna sjelf, om det är möjligt att säga, hvad hvarje arbete kostar, då man i Öfverintendentsembetets räkenskaper blott linner de särskilda materialkostnaderna och arbetslönerna utförda i en summa för liela året.
Jag vill emedlertid icke yttra mig vidare i detta ämne, utan anhåller endast hos Hr Gr. o. Landtm, om framställning af den propos., jag förut begärt.
102 § i utlåt.
N:o 22 samt 3o punkt, i utlåt.
N:o 170 blefvo af It. o. Ad, bifallna. 103 och 104. W i utlåt.
Slutmeningen i utlåt.
N:o 22 samt 3i punkt, i utlåt.
Desså punkter ansågos ej erfordra någon åtgärd. 4.4 Den 17 Juli c. m.
Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 172 i frågan oni vissa grunders bestämmande för Hofstats-personalens pensionering.
Jag anhåller, attStatsUtsk:s nu föredragna betänk, mätte läggas till handlingarna, och anser någon annan åtgärd dermed icke kunna vidtagas.
Det skulle vara att misskänna Representationen, om man ej tror, att den skulle veta sin pligt att, vid det sorgliga tillfälle, då H. M. bortgår, rättfärdiga hans minne genom ihågkommandet af hans enskilda tjenare; men att för närvar, fatta något beslut om de pensioner, som böra Hofstaten framdeles tilläggas, anser jag olämpligt.
Det skulle äfven vara ett fåfängt arbete, ty då Konungen äger förordna öfver sitt Hof, huru Honom godt synes, och det således beror på K.
M. ensamt att hafva en större eller en mindre
Hofstat samt att bestämma och fördela lönerna dem emellan, är det alldeles omöjligt att nu veta, i hvad skick
Hofstaten kommer att befinna sig vid den tidpunkt, då beslutet skulle tillämpas.
Det kan visserligen vara bra att hafva det förslag, som Utsk. utarbetat, till ledning framdeles; men för närvar, anser jag något annat beslut icke böra tagas, än att betänk, lägges till handlingarna, hvarom jag altså begär Hr Gr. o. Landtnäs proposm.
Den framställning i detta ämne, som af K.
M. blifvit gjord, härleder sig från R.
St:s anhållan i underd. skrifvelse vid sista riksdagen, att ett förslag, som upptog Hofstats-personalens särskilda befattningar jemte de pensionsbelopp, som kunde anses lämpliga, måtte blifva upprättadt och vid denna riksdag öfverleronadt till R.
St:s granskning för att tjena till ledning vid bestämmandet af vissa grunder för en framtida reglering af Hofstatspensioner i allmänhet; och då i anledn. häraf det begärda förslaget nu blifvit öfverlemnadt till StalsUtsk., anser jag visserligen Utsk. hafva riktigt förfarit, då det tili handläggning upptagit saken.
Men då jag, lika med Gr.
Cronhjelm, ej anser det rätt att nu fatta ett beslut, hvars tillämpning kommer att bero af förhållanden, som vi alla önska måtte vara långt aflägsna, och då flera förändringar med Hofstaten under tiden kunna inträffa, tror äfven jag för min del det vara bäst, att betänk, lägges till handlingarna, helst det aldrig öfverensstämt med min åsigt, att den underd. skrifvelsen i ämnet vid sista riksdagen beslöts.
N:o 172 blef lagdt till handlingarna.
Föredrogs ånyo Oecon.Utsk:s d. 7 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o g3, i anledn. af väckt fråga om uppliäfvande af dubbla tjenstårs-beräkningen vid befordringar till ecclesiastika embeten och tjenster.
Den 17 Juli c. m. 415 Hr rvon Hartmansdorff, Au g.:
Da jag har mig särskildt bekant, att Oecon.Utskts nu föredragna betänk, i dag blifvit af PresteSt. efter votering bifallet, skall jag, hållande mig för öfrigt vid den grundsatsen, att dubbla tjensteårsberäkningen vid befordringar inom eeclesiastikstaten småningom bör upphöra, nu blott göra några anmärkningar emot ofullständigbeten i Utsk:s framställning, till det afseende, dessa anmärkningar kunna förtjena.
Utsk. har i sitt förslag endast upptagit ordinarie lärare vid Itikets lärdomsskolor bland dem, som tillsvidare skulle för ett tjenstår få räkna ett och ett halft, och meningen lärer således vara, att denna tjenstårsberäkning endast skulle tillkomma sådana skolor, som höra under något gymnasium, hvaremot såväl dessa sistnämnde som universiteten blifvit uteslutna, ehuru begge synas lika förtjent» af samma förmån.
Dessutom finnas äfven apologistskolor, emellan hvilka och järdomsskolorna skillnaden blott är, alt i de förra icke läsas de gamla språken, hvaremot undervisning der meddelas i de nyare; oell hittills hafva iärarne vid begge dessa slag af skolor tillgodonjutit samma tjenstårsberäkning, hvilket, efter min tanka, äfven hädanefter bör bibehållas.
Jag anser nemi. den moderna bildningen lika vigtig som den classiska, och dessutom är lärjungarnas antal i apologist-skolorna merendels vida talrikare, så att Iärarne der hafva en trägnare sysselsättning.
Det fordras jemväl af dessa, att de skola känna icke blott de gamla språken, utan äfven de nyare, och således äro fordringarna på kunskaper här större, 0111 icke i intensivt hänseende, åtminstone i mångfaldighet.
Att utesluta Iärarne vid apologistskolorna från samma förmåner, som man vill tilldela dem vid lärdomsskolorna, anser jag derföre vara orätt; och det är tydligt, att om apologistskolorna i detta afseende blifva vanlottade, skola de få sämre lärare, hvilket förhållande redan till en del äger rum.
Då härtill lägges den olägenhet, som skulle uppkomma genom försvårandet af alla ombyten af lärare från den ena skolan till den andra, tror jag, att hvar och en lätt skall finna riktigheten deraf, att lärare såväl vid lärdoms- som apologist-skolor bö ra dela lika öden.
Då jag emedlertid förmodar, att, när saken framlägges inför K. M., flera förändringar och rättelser i Utskts nu afgifna förslag komma att ske, vill jag icke för min del besvära med yrkandet om återremiss, utan öfverlemnar åt It. o. Ad. att bedöma, huruvida mina nu gjorda anmärkningar dertill kunna föranleda, och får blott upplysa, att, efter hvad jag har mig bekant, åtminstone ett Riksstånd förut återremitterat detta betänk.
Cederström, Jac.t
Jag instämmer med den siste talaren, att Oecon.Utskts ifrågavar. betänk, bör återremitteras, isynnerhet som det finnes åtskilliga undervisningsanstalter, tillkomna genom enskildas, af Konungen fastställda
Dun 17 Juli e. m. testamentariska dispositioner, deri lärarne blifvit förbehållen dubbel eller halfannan tjenstårsberäkning, och det således är nödvändigt, att åtminstone undantag från Utskrs allmänna förslag göres för dessa.
Jag skulle likväl helst tillstyrka én underd. skrifvelse med blott den anhållan till K. M., att den dubbla tjenstårsberäkningen i allmänhet rnå i möjligaste måtto inskränkas och icke vidare tilldelas, utan att motsvarande fördel för undervisningsverket deraf kan förväntas; ty då det finnes skolinrättningar, der stadgandet om förhöjd tjenstårsberäkning ingår såsom vilkor för inrättningens bestånd, kan jäg ej finna det vara klokt af Representationen att vidtaga åtgärder, hvarigenom man skulle söka helt och hållet upphäfva sådan tjenstårsberäkning, och derigenom icke allenast beröfva det allmänna fördelen af dessa skolinrättningar, utan äfven borttaga en behöflig uppmuntran för skickliga personer att egna sig åt lärarekallet.
Det är val sannt, alt det missnöje med den dubbla tjenstårsberäkningen, sorn isynnerhet bland pastorsadjuncterna existerar, är bos dem ternIigen allmänt; men om man jemnför dessas arbete med .sköllorarnes, torde man finna, att de sednare äro i behof’ af någon uppmuntran och förljenta af större förmåner.
Jag anhåller på dessa skäl om återremiss af betänk.
Jag kan icke godkända Utskrs förslag och har, såsom min reservation äfven ger tillkänna, i Utsk. instämt med motionären, Prosten fagnell.
Jag anser all dubbel tjenstårsberäkning böra upphöra, såsom lika ofördelaktig för undervisningen och för kyrkan ; ty det kan icke vara nyttigt för skolorna, att unga män dit ingå, endast för att, så fort som möjligt, åter bortgå till pastorat, och å andra sidan hafva vi äfven sett exempel, huru ringa nytta församlingarna haft af lekmän, som från undervisningsverken gatt till pastorer.
Jag tror således, att både skolorna och kyrkan skulle vara belåtna med uppbäfvandet af hela delta befordringssyslem genom dubbel tjenstårsberäkning, helst Konungen i allt fall kan med regala pastorat belöna sådana förtjenta skollärare, som man anser skickliga att ingå i kyrkan.
Det är också af vigt för utbildandet af alla inunicipala inrättningar, att pastorerna på landet äro personer, som hafva erfarenhet af sättet för folkets behandling och icke blott äro larda män, till bevis hvarom det torde vara öfverflödigt att åberopa exempel.
Emedlertid, om man önskar någon förändring i det närvar, förhållandet, tror jag det vara bäst att bifalla betänk., sådant det nu är; ty en återremiss skulle måhända kunna göra frågan mera invecklad.
Jag skall derföre icke vidare påyrka min åsigt för att derpå grunda någon begäran om återremiss; och hvad särskildt angår den anmärkning, en värd ledamot gjort derom, att Utsk. från den högre tjenstårsbe räk— - Don 17 Juli c. m. 4*7 räkningen uteslutit lärarne vid apologistskolorna, tror jag, alt detta varit väl betänkt och i öfverensstämmelse med majoritetens grundsats, då man trott sig veta, att dessa äro de minst skickliga att ingå i kyrkan.
Jag anhåller blott att på de af Hr v. Hartmansdorff anförda skal få förena mig i begäran om återremiss af Oecon.Ulskrs ifrågavar. betänkande.
Gr. Cronhjelm, Otto Aug..
Jag tillhör i denna fråga samma opinion som Gr.
Horn , och jag skulle derföre helst se, att man antingen hegärde upphäfvande af all dubbel tjenstårsberäkning, dock med 1111 var. innehafvarnes bibehållande vid sin rätt, eller ock föreslog denna dubbla tjenstårsberäkuing för alla ecclesiastika embets- och tjenstemän, enär jag knappt ser någon möjlighet att på annat sätt motarbeta det onda.
DA jag emedlertid tagit för princip att aldrig drifva mina satser längre, än jag kan hoppas dermed vinna något resultat, tillstyrker äfven jag bifall till Utskts betänk., såsom innefattande åtminstone något steg framåt, och i hopp att våra efterkommande skola kunna bortfräta resten af det onda.
Jag vill således nu icke upptaga liden med anförande af Prosten Lignells ganska grundliga skäl, som visa, att intet godt af den dubbla tjenstårsberäkningen uppkommer för hvarken kvrkan eller skolan, isynnerhet som erfarenheten ådagalägger, att, äfven derförutan, skollärare hafva betydliga fördelar framför öfriga presterskapet vid pastorsbeställningars tillsättande.
Ostridigt är det få saker, som leda till större orättvisa, än den nuvar. dubbla tjenstårsberäkningen för vissa personer inom ecclesiastikstaten.
Jag har derföre länge önskat, att denna tjenstårsberäkning så snart som möjligt kunde upphöra, och jag bar varit glad, att samma åsigt blifvit yttrad af K.
M. redan vid sista riksdagen.
Jag hade således gerna önskat, att Utsk. nu kommit till det resultat, som Gr. Horn och Prosten Lignell i sina reservationer åsyftat, och som hinder härför mött inom Utsk. denna gången, skulle jag icke vara emot en återremiss, som hade till ändamål att förmå Utsk. gå ännu längre i sitt tillstyrkande; men deremot måste jag bestrida återremiss på de skäl, som här blifvit anförda, särdeles af Frih. Cederström, ty jag kan icke föreställa mig, att Regeringen af enskildas förordnande skulle kunna vara hindrad att i administrativ väg vidtaga de åtgärder, som den i detta afseende finner nyttiga.
Det är möjligt, att testatorernas arfvingar skulle säga: då återtaga vi donationen; men jag förmodar, att Regeringen i sådant fall icke skulle sakna utvägar alt ersätta, hvad det allmänna härigenom kunde förlora.
Jag tillstyrker 9 5 5 4iS Don i-j Juli e. ra. emedlertid bifall till Utsk:s betänk. såsom det längsta, b vartill man troligen för närvar, kan komma.
Posses yttrande angår, att staten skulle hafva utvägar att fylla bristen för. sådana, på enskilda donationer grundade läroanstalter, hvilkas fonder skulle återgå, i fall man genom ett generelt stadgande skulle upphäfva den förhöjda tjenstårsberäkning, som utgör vilkor för dessa läroanstalters bestånd, har jag mig icke bekant, huruvida anslag af allmänna medel härtill äro eller alltid skola vara tillhands; men säkert är, att de menigheter, som hittills haft förmånen af sådana inrättningar, skulle under tiden blifva i saknad deraf, och troligen skulle de icke heller få den lofvade ersättningen, ty det blefve svårt att af allmänna medel fylla sådana behof af ända till tio eller tolf tusen r:dr för enskilda socknar, utan att andra socknar framkomme med samma pretentioner, hvilka man då hade intet skäl att afslå.
Det vore åtminstone ett dåligt skäl att säga: vi nödgas gifva ut dessa socknar framför eder, emedan vi genom vår lagstiftning upphäft de skolinrättningar, som der förut funnits.
Jag tror, att man bör tillse, alt man får behålla, hvad man har; den tid kommer nog, då slaten i alla fall behöfver sina medel för utvidgning och tillökning i de nu befintliga undervisningsanstalterna, hvilka ingalunda äro tillräckliga.
Jag förnyar således min begäran om återremiss.
Det är sannt, att man hittills aflonat skollärarne för deras trägnare befattning med dubbla tjenstår i stället för lön; men jag hemställer, huru billigt det är att på sådant sätt löna dem på kyrkans bekostnad.
Det synes vara tid, alt detta slutar, om än det är angeläget att härvid gå försigtigt till väga; ty det kan visserligen vara beqvämt att söka ändamålet på den vägen att gifva dubbla år åt alla, men då skulle man på en gång borttaga förmånen häraf för dem, som nu hafva fått den sig tillagd, och detta torde vara betänkligt.
Åtminstone borde undantag göras för Hrr huspredikanter, sorn synas minst förtjenla att för sin befattning få räkna dubbla tjenstår.
Jag har den olyckan att vara af olika tanka med alla de talare, som yttrat sig i ämnet.
Förhållandet är för närvar, sådant, att skolstaien a flön as på dubbelt sätt, nemi. dels med dubbel tjenstårsberäkning och dels med direct lön.
Om man således vill fråntaga dem den förra fördelen, måste ersättning gifvas genom tillökning i den directa lönen.
Deras ställning blir derigenom icke bättre, men staten får vidkännas ett ökadt anslag af omkring 100,000 r:dr utöfver de 60,000 r:dr, som vid sista riksdagen anslogos, och de, som vinna härpå, är presterskapet, som redan förut är den bäst aflönade embetsmannacorps i Den 17 Julie. m. 4'9 Riket.
Deras inkomster äro, per medium taget, så utom allt förhållande till alla andra embetsman?, äfven de högstas, alt jag ingalunda kan medgifva någon ytterligare uppoffring för deras skull, Om den dubbla tjenstårsberäkningen icke redan funnes, skulle jag visserligen tillstyrka ett sådant aflöningssätt för skolstaten, alt nugot intrång i presterskapets befordringsrätt ej ägde ruin; men då denna tjenstårsberäkning finnes, kan jag ej tillstyrka dess afskaffande, så framt ej presterskapet vill afstå så mycket af sin tionde till skolJärarne, att dessa icke behöfva söka pastorat.
Jag kan för öfrigt icke dela Gr.
Horns åsigt, all 1111 gällande stadgandet är skadligt för både skolan och kyrkan; ty jag tror icke, att skolan förlorar derpå, att lärarne efter 20 år kunna vinna befordran till en mindre mödosam befattning, och ännu mindre derpå, att unga skickliga personer söka sig in i skolan under hopp om framtida befordran till något bättre.
Icke heller tror jag, att kyrkan häraf haft någon skada, enär flera af dess verksammaste medlemmar just inkommit från skolorna och undervisningsverken.
Men deremot samtycker jag oändligen gerna, att all förböjd årsberäkning må upphöra för hofpredikanter, garnisonsprester och med ett ord för alla andra, än verkligen tjenstgörande skollärare, som, enligt min öfvertygelse, böra få behålla den dubbla tjenstårsberäkningen, intilldess presterskapet delar med sig af sina rundliga löneinkomster, så att skollärarne icke behöfva söka pastorat.
Det är väl sannt, att åtskilliga pastorer hafva mindre betydliga inkomster, men sådant kommer af en ojemn fördelning; och jag ber, att den, sorn tviflar på min uppgift om presterskapets höga aflöning i allmänhet, må göra en beräkning per medium, då det lätt skall linnas, att presternas inkomster betydligt öfverstiga andra embetsmäns.
Äfven jag anser väl presterskapet i allmänhet vara ganska väl aflönadt; men då vi, vid ett föregående tillfälle, här hört förklaras, att icke ens någon klockarelägenhet kan indragas, ulan att stöta på Presterskapets privilegier, har jag intet hopp, att det flögv.
Ståndet skulle kunna förmås att lemna ifrån sig något af sina inkomster.
Jag stödjer mitt hopp att komma till det nu ifrågavar. ändamålet derpå, att, då Konungen vid sista riksdagen begärde 42>ooo r:dr för elementar-läroverken, förklarade K. M.
Sig genom dessa medel komma i tillfälle att bereda upphörandet af den både för undervisningsverket och presterskapet i allmänhet så menbga beräkningen af dubbla tjenstår; och då nu R.
St. gifvit den äskade summan, tror jag, att man med denna lösepenning bör komma till något resultat.
Jag hemställer för öfrigt, om den dubbla tjenstårsberäkningen alltid kan anses vara nyttig, då den föranleder, att flera, som icke hafva någon kallelse för yrket, Den 17 J u 1 i e. m. söka sig in i skolorna endast för att slippa den andra långsamma adjuncts-vägen; och jag hemställer, huru rättvist det är, att prester, som kunna skaffa sig tillfälle afl en längre tid ligga vid academien, härigenom bereda sig en förmån i befordringsväg framför andra, som under tiden tjenstgöra i församlingarna, emedan de ej äro så förmögna.
De, sorn undergått högre lärdomsprof, hafva i allt fall den fördelen att framför andra få söka de bästa pastoraten, och skolla— larne äga i allmänhet den rättigheten att söka regala pastorat öfver hela Riket, så att K.
M. ändock alltid har tillfälle att belöna dem.
Mig synes derföre, att då härtill jemväl Iägges, att skollärarne icke allenast, enligt Utsk:s förslag, blifva bibehållna vid ett och ett halft års tjenstberäkning, utan äfven, såsom den 4tde qvarstående förmånen, erhållit 42,000 r:dr till lönförbnttring, harman gjort tillräckligt för dem, äfven om det Högv.
Ståndet icke vill lossa på sina fickor; och jag fortfar altså att tillstyrka bifall till Utskrs betänk.
Troil är jag af den öfvertygelse, att, om man frånkänner skollärarne deras dubbla tjenstår, skola deraf inträffa olyckliga följder för läroverken och undervisningsverket i allmänhet; ty då man besinnar, huru illa löpta skollärarne äro, äfven efter den förhöjning, som vid sista riksdagen beviljades, inses det lätt, att egentliga motivet för skickliga personers inträde på denna bana ligger i de förhoppningar på befordran, de hittills haft på grund af den dubbla tjenstårsbei äkningén.
Jag förenar mig således med Hr v.
Troil och anhåller, på de af honom anförda skäl, 0111 återremiss af Utskts betänk.
Sedan frenne vårda ledamöter grundat sitt raisonnement på öfvertygelsen om presterskapets öfverdrifna löneinkomster, kan jag ej undgå att ånyo yttra mig för att bestrida denna åsigt.
Kär man besinnar, hvad presterna först mäste uppoffra för sina studier, och huru illa lönade de sedermera äro under väntan på pastorat, samt vidare ser, huru sällan någon af dem efterlemna!- förmögenhet, oaktadt en i allmänhet tarflig lefnad, hemställer jag, huru pastorsinkomsterna, hvilka i allmänhet icke erhållas förr än mot 40 års ålder, kunna anses öfverdrifna.
Jag kan således derpå icke grunda något anspråk på dubbla tjenstår för skollärarne, hvilkas omständigheter jag tror vara vida bättre än adjuncternas på landet.
Jag har sjelf slägtingar, som äro prester, och jag har barn, som gått igenom de allmänna läroverken, samt kan derföre med någorlunda säkerhet bedöma dessa förhållanden.
Jag skall först besvara den siste talaren, som ansett presterna knappt aflönade och sagt, att de få uppoffra så mycken kostnad på sina studier.
Detta galler likväl ännu mel' om skollärare, sora på sina studier må - Don 17 Juli c. m ste använda längre tid.
Talaren liar vidare sagt, att presterskapet i allmänhet efterlemna!- ringa qvarlåtenskap; oell detta är möjligt, men härrör troligen derifrån, att då pres terna länge måst åtnöjas med små inkomster och sedan få alltför stora, kunna de ieke hushålla med dessa.
De behöfva likväl icke, såsom talaren sagt, gå till 4o år som adjuncter; ty det finnes comministersiägenheter, af hvilka en del lemnar en anständig bergning.
För öfrigt får jag till bevis för min sats blott erinra, att presterskapet, efter gällande författningar, har i inkomst y^del af liela Rikets spannmål, d. v. s. omkring 260,000 tunnor spannmål, och dessutom sina boställen, samt slutligen ygdel af Rikets ladugårdsafkastning.