Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot kan jag icke instämma med honom i fråga om borttagande af sednare hälften’af 1 mom. i Utskrns 24 §■ Jag tror, att hvad som hufvudsakligäst skall stärka solidariska bankers credit just är den hastiga utsökning, som bankens creditorer kunna erhålla, och jag har icke heintat detina förmodan blott från mitt eget hufvud, utan de stadgandcn, som i förevar. 24 § äro föreslagna, äro ganska nära öfverensstämmande med det förhållande, som äger rum i afseende på de. banker, hvilka äro inrättade i Skottland.
Der är lagen sådan, att så snart en af bankens delägare blifvit lagsökt och dom emot honom fallit, kan fordringsägaren vända sig till hvilken ledamot af bankbolaget som helst.
Om man nu skulle borttaga den föreskrift, att man på en gång lan begära utslag emot direct:n och hela bolaget, skulle endast tidsutdrägt förorsakas, och hvad som skall styrka en banks credit är, att en hvar vet, att han med möjligaste skyndsamhet kan utbekomma sin fordran med ondo, om icke med godo.
Jag tillstyrker således bifall till 24 $ af Utsktns förslag.
Inom Utskm discuterades mycket om den regress, som Gr.
Frölich i sin reservation velat stadga, att den delägare i banken, som blifvit lagsökt och fått betala en skuld, som bolaget haft till någon af han - Den ai Mars e. m. lens sedelinnehafvare, sedermera skulle erhålla återvinning hos öfriga delägare; men Utsk:n ansågo detta icke vara föremål för denna lagstiftning, som endast bör afse betryggandet af bankens fordringsägares rätt.
Jag anhåller derföre om afslag å a5 § i Gr.
Frölichs förslag och bifall till Utskms 24 5, hvilken jag tror innehålla allt, hvad i denna fråga bör stadgas.
Utsktn hafva sökt göra den betalning , hvilken i laga väg kan behöfva utkräfvas hos bankens delägare, så hastig som möjligt , och derföre tror jag nödigt, att det morn., som Hr Stråle velat hafva bort, bibehålles.
Jag är till det mesta förekommen af Hr v. Troil.
Som vi här i landet ej haft någon erfarenhet om förhållandet med privatbanker, nödgas vi hemta erfarenhetens lärdomar från andra länder, och hvad Hr v. Troil nämnt om de Skottska bankerna inträffar äfven med de solidariska bankerna i England.
Der kallas direct:ns ledamöter syssloman, och när man der söker sysslomannen, anses bankens öfriga delägare såsom parter, fastän de ej inställa sig.
Således anses den dom, som fallit mot direetm, äfven hafva fallit emot samtliga delägarne, och får man utsökning hos hvem man vill, hvarvid dock den föreskrift iakttages, att den af delägarne, hos hvilken man utsöker sin fordran, först derom skall underrättas; och för att trygga sig sjelfva, uppgöra delägarne ett enskildt bolagscontract, deruti de ansvara hvarandra för, att ingen skall komma att betala större summa än det belopp, hvartill hans actie stiger.
Om det ifrågavar. stadgandet icke strider mot våra juridiska former, skulle jag således anse bäst, både för allmänhetens betryggande och de solidariska bankernas credit, att det blefve bibehållet.
Or Stråle:
Derigenom, att den mening, hvars uteslutande jag yrkat, koinme att utgå, skulle bankens borgenärer ej vara uteslutna från rättigheten att lagsöka hela bolaget, om dem så godt syntes.
De hafva nemi. full rättighet att, då de hos K.
Mls Bef:h:de uppgifva bankens delägare och yrka, ait de alla skola betala, få utsökn:suts!ag på dem aila och utsökning hos hvilken som helst.
Denna rättighet har jag ej velat borttaga; men såsom § nu är re digerad skulle delägarne kunna dömas ohörda, och det har jag motsatt mig.
Skulle man vilja i detta fall stifta en lag, så kunde den endast komma att innehålla, det bolaget borde berättiga direetm att, å dess vägnar, emottaga lagsökningar samt förklara, det bolaget anser sig vara bordt, då direetm blifvit hörd; men sådan §:n nu är, kan jag ej bifalla den, enär jag anser oriktigt, att bolaget kunde blifva ohördan dömdt, och att ett utslag kunde göras gällande emot en person, sorn icke i detsamma är nämnd.
Jag tror man lät tast är ifrån saken, om denna mening uteslutes; ty om bo - Den ai Mais e. m. 4j3 laget vill lenina en sådan fullmagt åt direche, ian stadgandet inflyta i bolagsreglorna, och vill bolaget det ej, så måtte det vara dess ensak, om dess credit blix- mindre.
Del tillägg, lii-Stuart föreslagit, finner jag icke innefatta något, som är stridande mot lag; tvärtom tror jag det innehålla, hvad sorn nu är lag, oeli synes derföre vai-a öfverflödigt, enär denna lag ej hehöfver upprepa de lagstadganden, sorn redan äro gällande.
Dessutom liar Hr v. Troil rikligt anmärkt, att banklagen bör hafva till föremål stadgandet af rättsförhållande emellan bolaget och allmänheten och icke emellan bolagsmännen sjelfva.
Jag tror således, att det föreslagna tillägget ej bör inflyta i denna lag.
Då man ingår i att stifta speciella lagar, får man icke afvika från de principer, som nationens allm, civillag innefattar.
Man får icke stifta speciella lagar, rakt stridande mot principerna i landets ålim. civillag.
Jag vet, icke, hurudana lagarna äro i Skottland; men det vet jag, alt i Svenska folkets civillagstiftning har i alla tider den princip varit hyllad, alt ingen kan åläggas något lagligt ansvar, än mindre utmätning eller bysättning, utan att vara lagligen hörd.
Att bryta denna allm. lagprincip lärer icke vara tillåtet och skulle ej leda till annan påföljd, än att allmänheten skulle ogilla vårt förslag och K.
M. afslå detsamma.
Hvad skulle vi dä vinna dermed?
Det är icke rimligt, att en rättegång, anställd emellan A och B, skall hafva verkan på en 3:dje person C, som icke blifvit nämnd.
Det strider mot det juridiska begrepp, som erkännes af våra lagai".
Hela det åsyftade ändamålet vinnes genom Hr Stråles förslag; ty atb en actieägare, som blir lagsökt, skall åläggas betala och, sedan han betalt, äger rätt att, med afdrag af sin egen andel i skulden, söka ersättning hos de öfriga actieägarne behöfver icke stadgas, då det redan står i vår gällande lag.
Att åter stadga, att den, som ej är hörd, skall betala, är orimligt, och jag ber Herrarna, i förnuftets namn, att icke bryta de allm. lagprinciperna.
Jag hav redan förklarat, att jag anser det stadgande, som innefattas i sednare delen af i mom. i Utskrns 2'4 §, vara stridande mot de principer, sorn ligga till grund för alla våra utsökntsförfatfningar, och att således denna del af § synes mig ej kunna antagas.
Den strider dessutom mot förra delen af samma §, deruti stadgas, att utmätning skall först anställas hos directms ledamöter, och att, derest tillgång i lösören hos dem saknas, först derefter utmätning hos öfriga bolagsmän får ske.
Det af mig föreslagna tillägg, enligt hvilket den delägare i banken, som måst betala bankens skuld, skall vara berättigad att lagsöka sina meddelägare, anser jag deremot destomera nödvändigt, som, i fall ett sådant stadgaude ej finnes i lagen, den 20 Ii. 60 Den 21 Mars e. m. ersättmssökande delägaren endast skulle vara berättigad att lios hvarje meddelägare utkräfva dennes andel i den gemensamma skulden.
Ett sådant tillägg torde derföre vara både ändamålsenligt och af behofvet påkalladt, ehuru jag visserligen vill medgifva, att i allmänhet denna lag allenast har att afse Bankens förhållande till allmänheten, men icke bolagsmännens förhållande sins emellan.
Dock som något tillfyllestgörande stadgande uti ifrågavar. hänseende, såvidt jag känner, ej finnes i allm. lagen eller hitintills utfärdade författningar, skulle den lottägare, som i första rummet komne att betala bankens skuld, ej kunna blifva till fullo godtgjord för sin härigenom hos bolaget uppkomna fordran, förrän han, efter anställda utsökningar hos alla de öfriga delägarne, erhållit hvar och ens andel i den af honom förskottsvis liqviderade skulden.
Landtnäs propos. till antagande af det tillägg, jag föreslagit.
Såvidt jag kunnat uppfatta denna diseussion, finnes icke i sak någon skiljaktighet emellan Hr Stråle och hans motståndare.
Dessa hafva trott, att Hr Stråle velat betaga bankens fordringsägare rättigheten att hålla sig till hvilken af bankens delägare han behagar, sedan han först sökt direct:ns ledamöter.
Sådant har dock icke varit Hr Stråles afsigt.
Han har endast befarat, att i det morn., han velat hafva uteslutet, skulle, medelst den der stadgade stränga executionsrälten, ligga ett försök att i lagstiftningsväg upphäfva den skyddande grundsats, som våra och, såsom jag förmodar, de flesta nationers lagar godkänna, att ingen kan underkastas execution, utan att förut hafva blifvit hörd öfver fordringsanspråket.
Jag gifver visserligen icke en så sträng tydning åt detta morn., ty, i ordalydelsen: ”och må borgenären, efter lagsökning å directtn, erhålla gemensamt utslag å både dess ledamöter och öfriga delägare i bolaget,” ser jag en nödvändighet, att hvar och en af dessa delägare skall, vid instämmandet af en sådan lagsökn, fråga, blifvit hörd; men då en ledamot af Konungens Högsta Domstol och en annan för mycken lagerfarenhet känd man funnit detta Jagstadgande otydligt
Och trott detsamma innebära, att en bolagsman kunde underkastas utmätning* utan att öfver fordringsanspråket hafva blifvit hord, samt detta stadgande således kunde komma att tydas så, som om det lemnade executor rätt att uttaga en fordran* änskönt gäldenären skulle bestrida, att han vore delägare i banken* så, och ehuru jag ej erkänner denna våda, instämmer jag med dessa begge lagkloka män, och då Hr Stråles förslag icke betager fordringsägaren rättigheten att lagsöka hvilken bolagsman, lian behagar, anhåller jag om propos. å detta förslag.
I afseende på det tillägg, Hr Stuart önskat, och hvilket jag, lika med Hr v. Troil, finner icke kunna erhål - Den 21 Mars e. m.
475 ]a någon lämplig plats i den allm. banklagen, utan böra tillhöra det reglemente, hvarom bankens stiftare hafva att öfverenskomma, skulle jag tro, att den, som önskar ett sådant tillägg, kan erhålla en särskild propos. derom, sedan propos. blifvit framställd å hvad som af alla medgifves böra bestämmas i denna §.
Den fråga, hvarom här tvistas, är, huruvida en fordringsägare på en enda lagsökning, efter directms hörande, skall kunna erhålla utslag på bolagets samtliga ledamöter.
Man har, för att bestrida detta, framställt den grundsats, att ingen bör dömas ohördan.
Jag medger riktigheten af denna grundsats och har äfven funnit dea iakttagen i alla de lagstiftningar, hvarom det lyckats mig att erhålla någon kännedom; men i alla dessa lagstiftningar, den Svenska icke undantagen, har jag också funnit den grundsats gällande, att den, som är hörd genom sin lagliga fullmäktig, dömes, såsom han blifvit sjelf hörd.
I en föregående § af denna lag är sagdt, att direct:n skall äga att i alla mål för bolaget tala och svara, och om i den §, sorn nu är under öfverläggning, ytterligare säges, huru direct:n i lagsökningsmål svarar för alla bolagsmännen, samt, sedan denna lag blifvit antagen, en solidarisk bank stiftas, så har ju derigenom hvarje person, som ingår i detta bankbolag, fri villigt underkastat sig att såsom sin lagliga fullmägtig i aila bolaget röride frågor erkänna direcCn.
Detta synes äfven i sak vara erkändt af Hr Stråle, ty han sade, att hvad Utskrn föreslagit kunde gå an, såvida i bolagsreglorna särskildt funnes intaget, att direct:n skall äga rätt att, i egenskap af fullmägtig, svara för de öfriga bolagsmännen; men jag tager mig friheten hemställa till Hr Stråle, huruvida det ej är detsamma, om det står i lagen eller i bolagsreglorna.
Mig synes, att ett sådant stadgande snarare borde hafva ännu större gällande kraft, då det står i lagen, som är ett document af större helgd än bolagsreglorna.
Det är af denna anledn., jag ej kunnat blifva öfvertygad om oriktigt heten af Utsk:ns förslag, ehuru jag, likasom Hr Rosenblad, skänker allt afseende åt yttranden, som i lagfrågor lemnäs af män, om hvilkas lagkunskap jag är öfvertygad.
Jag begär att vördsamt få erinra, att den föreskrift, som åsyftas med det tillägg, Hr Stuart begärt, redan finnes i vår lag, och jag vet således icke, hvarföre den borde förnyas; men till svar på Hr v. Troils framställning får jag erinra, att den, som söker gemensamt direct:n och bolaget, bör uttryckligen göra det, och då skall han alltid erhålla utslag på alla.
Men det är ej detta fall, som hör upptagas, utan här står, att den, som, sedan han sökt direct:n, begär utmätning på någon af bolagsmännen, skall få den.
Om fordringsägaren säker både direcUu och bolaget, notabenc, med uppgifvande af de personer, som utgö - 4,6 Den 2i Mars e. in. ra bolaget, så tillhör det executor att höra deni alla, och sedermera möter intet hinder att, i följd af utslag, erhålla utmätning hos den, fordringsägaren behagar; men derom är ej här fråga, utan det lagstadgande, som Hr Stråle och jag motsätta oss, är, att när endast direcUn blifvit hörd, skall man få ett utslag, som berättigar till utmätning hos en okänd actieägare, som icke blifvit hörd.
Jag tror derföre, att skiljaktigheten blifver bäst jemnkad, om roan antingen upptager de båda olika fallen, då endast directm och då både directtn och öfriga bolagsmännen sökas, eller också icke upptager någotdera af dessa fall.
Om det förslag antages, som Hr Stråle framställt, är hela ändamålet uppby
Id t, så vidt det står att förena med vår allm. civillags fastställda former.
Jag har redan i mitt förra anförande yttrat, att jag icke i det omtvistade morn, ser de vådor, som de värda ledamöter sett, med hvilka jag förenat mig; mea då jag icke är jurist, litar jag på deras juridiska omdöme, helst jag ej heller ser de vådor, sora man å motsatta sidan trott sig se i deras förslag.
Hr v. Troil har sagt, att då en bolagsman inträdt i bolaget, har den direction, han valt, i bolagets ärendei'blifvit hans fullmägtig enligt Svensk lag.
Jag får då erinra honom om de tvenne olika förhållanden, i hvilka en bolagsman i solidarisk bank framträder.
I ett förhållande står lian såsom actieägare, såsom delägare I bankens rörelse, och i sådant afseende svarar directtn för honom med den rätt, som Hand.bm lernnar syssloman och fullmägtig; men i helt annat förhållande står han, då lian träder i ansvarighet såsom borgesman för bolaget.
Såsom deltagare i solidariska ansvarigheten är han särskildt borgesman för hvarje af bolaget utgifven förbindelse, och bela denna § handlar endast om sättet att uppfylla denna borgesförbindelse.
Då directjns ledamöter sökas, är det i deras egenskap af directrs ledamöter, sorn ansvarighetstalan emot dem göres gällande, och är det icke bolaget, sorn sökes, hvilket är en sednare åtgärd; ty sjelfva den del af§, som Hr Stråle velat bibehålla, innefattar, att sedan vid anställda utmätningsförsök hos directms ledamöter tillgångar saknats, så är det fordringsägaren öppet att vända sig till den bolagsman, honom godt synes.
För min del skulle jag vara beredd att gå ett steg längre, än någon af Herrarna föreslagit; ty jagser icke skälen, hvarföre directms ledamöter måste sökas först, enär det förhållande, som föranleder en sådan ordning i England, ej inträffar hos oss.
I England, der endast solidariska banker kunna uppstå, är det vanligtvis de största actieägarne, som utgöra directm; men detta är ett förhållande, som icke i den enda solidariska bank, vi äga i Sverige, äger rum, och det är tvifvel underkastadt, om det i Sverige kap komma att äga rum, Jag ser således
Den 2i Mars e. m. 477 icke skäl, hvarföre man skall först vända sig till direct:ns ledamöter, då möjligtvis directm kan vara så sammansatt, aU det ej vore hos den, som tillgångar lättast kunde linnas, samt andra delägare under denna lagsökning kunde hafva tillfälle alt sätta sin förmögenhet i säkerhet.
Jag skall följaktligen ej hafva något emot att lemna fordringsägaren rättighet att genast söka hvilken bolagsman han behagar, och anhåller oin propos. derpå, i fall någon instämmer med denna min åsigt; men vill man ej det, så anser jag, att Ilian, på sätt Hr Stråle föreslagit, bör stadna vid orden: honom godt synes.
Hr Stråle: Hr v. Troil har rikligt uppfattat, hvad jag sade, att bolaget kunde i reglementet uppdraga åt direct:n att svara på dess vägnar, och att i sådant fall saken Jfinge en riktig form; men den värde talaren märkte kanske icke, att jag derjemte yttrade, att jag ansåg det ej vara öfverensstämmande med våra lagar, att genom lag stadga ett sådant ombudsskap.
Vår lag har ansett det vara hvar och ens rättighet att sjelf utföra sin talan eller välja ombud, så länge lian är sui juris.
Först då han ej kan sköta sina angelägenheter, fordrar lagen en god man eller förmyndare.
Lagen har hittills ej ålagt någon att ställa den eller den till sitt ombud; och om man nu skulle föreskrifva något sådant, vore det en nyhet i vår lagstiftning, hvarpå jag ej kan ingå.
Hr v. T roil, som har en annan mening än jag, torde, om han vill göra sin åsigt gällande, böra föreslå en annan redaction, hvarigenom det föreskrifves, att bolaget skall lemna directtn rättighet att utföra bolagsmännens talan i fråga om lagsökningar; ty det uppdrag, directtn fått att tala och svara för bolaget, har blott afseende på hvad som rörer liela bolaget och icke på hvarje bolagsmans särskilda ansvarighet, hvaremot, då lagsökning mot särskilda personer förekommer, det icke är bolaget coilectivt, utan hvarje särskild person, som skall fullgöra sin förbindelse.
Vill man, att directtn äfven i sådant fall skall äga tala och svara, så bör redactionen förändras, och då böra alla bolagsmännen uppgifvas, då lagsökningen sker; men jag kan ej ingå på denna mening, utan tror rättast vara att stryka ut hela detta stadgande, och jag föreställer mig, att om bolaget vill hafva full credit, skall det i bolagsreglementet intaga ett stadgande, som berättigar directrn att i alla lagsöknfsmål svara för bolagsmännen.
Då det är en gifven sak, att, enligt Svensk lag, de gäldenärer, sorn förbinda sig till betalning en för alla och alia för en, hafva underkastat sig äfventyret, alt fordringsägaren kan söka hvilken han vill, så hemställer jag till Hr v. Troil och dem, som dela hans tanke, om icke deras ändamål kunde bäst vinnas derigenom, att § helt simpelt erhöll den lydelse, alt fordringsägaren må öga att söka 4?
8 Den 21 Mars e. m. hvilken af bolagsmännen han behagar, hvilket a"r belt annat, än hvad Utsk:n föreslagit; ty en naturlig följd af det förslag, jag nu gör, vore, att den, mot hvilken fordringsägaren skulle vända sig, blefve hörd, och att således lagliga former emot honom blefve iakttagna, hvilket ej inträffar, om Utsk;ns förslag antages.
Jag öfverlemnar således till R. o. Ad:s pröfning, om icke hela skiljaktigheten kunde förfalla, i fall det nu införda stadgandet borttoges och deremot helt simpelt stadgades, att fordringsägaren må äga rätt att vända sig till alla bolagsmännen eller hvilken af dem, sorn honom godt synes.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utskm föreslagna 2.4 §.
Ropades nej. R. o. Ad, antog derefter hvad Hr Stråle föreslagit, i följd hvaraf §:n erhöll följande lydelse:
Delägare i solidarisk bank, commandit-delägare likväl undantagna, ansvara med egendom och personer för uppfyllande af alla bankens förbindelser i sådan ordning, att, derest, vid anställda utmätningsförsök hos directms ledamöter, tillgång i lösören saknas för betalning af fordran, den någon hos banken äger, borgenären är berättigad för bristen vända sig emot den eller de delägare honom godt synes.
Har banken kommit i concurstillstånd, äge borgenärerne emot hvardera delägaren den rätt, nu sagd är, änskönt försök till utmätning hos directms ledamöter icke föregått, 2Ö § af Utskottens förslag.
Jag tillstår, att jag mycket tvekat, huruvida det vore rätt att medgifva den ändring uti nu gällande lagar i afseende på solidarisk ansvarighet, som denna 5 innehåller.
Nu är stadgadt, att icke någon delägare i sådant bolag, hvari solidarisk ansvarighet äger rum, kan derifrån entledigas annorlunda än genom pålysning af bolaget, att årsproclama hålles för alla delägarne, hvarefter han kan blifva från bolaget skiljd.
I följd deraf hafva delägare i bolag, som uraktlåtit denna formalitet, efter många års förlopp, då bolaget råkat på obestånd, blifvit dömda att ansvara för bolagets skuld.
Likväl finner en hvar, att detta vore ett alltför svårt band för solidariska banker, och fastän den, som har att fordra', ej kan gå i mistning om sin rätt, utan att hafva blifvit hörd, då någon söker att blifva fritagen från den ansvarsförbindelse, hvaruti han står, så ligger ej deri ett ovilkorligt hinder emot denna §:s antagande; ty man kan säga, att fordringsägarens rätt är iakttagen derigenom, att kungör, utfärdas om bolagsmannens afgång och att likafullt bans ansvarighet ej upphör förrän ett år derefter.
Då erhåller fordringsägaren lid att bevaka sin rätt, och detta är eu slags årsproclama.
Jag vill der - Den 21 Mars c. m. 479 före ej motsätta mig antagandet af denna §; men vill man yrka antagande af reservantens förslag, så har jag mycket att deremot anmärka, ty jag tror det skulle medföra mycken våda för den solidariska ansvarigheten.
Uti intetdera förslaget finnes något stadgande, huru det skall gå, då en delägare med döden afgår, eller huru länge hans ansvarighet skall fortfara.
Jag tror, att detta lätt kunde hjelpas derigenom, att man efter orden:
Delägare med solidarisk ansvarighet, tilläde: eller dess arfvingar eller dess sterbhusdelägare.
Med detta tillägg tror jag Utsktns förslag kunde antagas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å 2Ö § af Utsk:ns förslag med det af Hr Stråle föreslagna tillägg.
Stjernstedt; Jag tror det nu föreslagna tillägget Vara alldeles onödigt, emedan jag föreställer mig, att om en delägare dör, måste hans sterbhusdelägare vara i samma ansvarighet, som han sjelf hade, medan han lefde.
Detta synes mig falla af sig sjelf* Utan att något derom blifver uti lagen intaget.
Då § endast nämner den ordning, hvari en delägare kan söka att frånträda bolaget, och ej innehåller, huru och när hans sterbhus kan befrias från dess ansvarighet, så mäste något derom stadgas, ty eljest vet man ej* huru det skall gå till, då arfvingarna vilja dela eller sälja actien.
Om man ej stadgar, huru sterbhusdelägarne skola befrias från deras ansvarighet* så måste den fortfara ända till octrojtidens slut.
Jag anser således tillägget nödvändigt, om Jagen skall blifva fullständig.
Jag ber R. o. Ad. eftersinna, huru högst nödvändigt det ifrågavar. tillägget är.
Huru svårt skulle det ej blifva för alla sterbhusdelägare att ej veta, när dea tiden inträffar, då deras ansvarighet upphör?
När sterbhuset är utredt och arfskiftet går för sig, så måste actien tillfalla någon; men skola likväl alla sterbhusdelägarne stå i ansvarighet?
Och A andra sidan, hvad säkerhet har bolaget* om icke en viss tid Utsattes, då sterbhuset ännu har qvar all sin förmögenhet, eller om icke, åtminstone vid skiftet* något ansvar ålägges arfvingarna?
Jag instämmer således i Iir Strå Ies mening och föreslår, att ett Ar efter dödsfallet må utsättas såsom den tid, hvarefter krafvet upphör mot dem af arfvingarna, som icke qvarstå såsom actieägare.
Der proclama är utsatt, der Står det qvar, att anspråken måste göras inom proclamadagen; men der proclama icke är Utfärdad, fordrar såväl bolagets som arfvingarnas säkerhet, att någon tid bestämmes, då dessas ansvarighet upphör.
Jag anhåller om förnyad propos. på Hr Stråles förslag om be - 4So De n 21 Mars o. m. stämmande af den tid, då arfvingars ansvarighet för bolagets förbindelser upphör, II.
Landtm, förnyade sin nyss gjorda propos., hvilken af R. o. Ad. bifölls, i följd hvaraf §:n skulle erhålla följande lydelse:
Delägare med solidarisk ansvarighet eller dess arfvingar eller dess sterbhusdelägare vare ej berättigad att, o. s. v» lika med Utsk:ns förslag. 26 § af Utskottens förslag.
Denna § tillstår jag, att jag ej kan begripa.
Den börjar med orden: ”Händer det, att, utan bolagets begifvande, antalet af delägare med solidariskt ansvar så minskas, att det ej uppgår till 5o”; men då man förut sagt, att delägarnes antal ej får minskas utan bolagets begifvande, så vet jag ej, huru det kan hända.
Man har kanske afsett, att delägare kunde afgå genom döden; men efter den redaction, R. o.
Ad. gifvit den sednast afgjorda §, vet jag ej, huru det kunde hända, att någon skulle afgå utan bolagets samtycke, ty dör han, så beror det likväl på bolaget, huruvida hans sterbhusdelägare skola få frånträda bolaget.
Jag tillstyrker derföre, att denna § måtte förfalla och alldeles utgå. R. o. Ad, beslöt, att denna § skulle förfalla. 27 § af Utskottens förslag.