Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En Wilhelm III, Georg I och II förstodo rätt väl att, med trots af den allmänna opinionen, göra sina in - De 11 a i Ocloberf. ta. 21 dividuella åsigter gällande.
För alt för öfiigl få den tvisten afgjord, huruvida motståndskraft fattas vår representation eller icke, torde man endast behöfva vända sig lill den afgångna och den ännu qvarsittande ministeren; de kunna härom lemna den tillförlitligaste upplysningen.
Hvad aler dess bristande förmåga till positiva åtgärder beträffar, delar den detta lyte med alla kända representativa länder, England undantaget.
Det goda, andra representationer mera än vår förmå uträtta, ligger i den större harmonien mellan båda statsmakterna, i Styrelsernas beredvillighet att lyssna lill allmänna rösten.
Skulle det derstädes finnas någon Regent, nog blind eller der halstarrig att öppet trotsa landets allmänna och högt uttalade opinion, kan äfven der ingenting uträttas i laglig väg. i83o års revolution i Frankrike kan i detta afseende tjena till varning och exempel.
Det positiva torde i andra länder, till ännu större grad än hos oss, vara öfverlåtet åt Styrelsen — och enda företrädet torde ligga i den större moraliska kraften hos representationen, att tvinga Styrelsen till verksamhet.
Men å andra sidan träffas äfven hos styrelserna den constitutionella takten och snmvetsgrannhelen att låta de organer, som icke mera uttrycka allmänna opinionen, lemna sitt rum åt andra.
I allmänhet anses vårt tunga riksdagsmachineri och deraf följande riksdagars längd vara ett oundgängligt bihang till vårt representationssätt.
Orsakerna dertill äro dock till största delen främmande för representationssättet och sådana, som lätteligen, med allvarlig vilja, kunde häfvas.
De ligga i orimliga och tidsutdragaode arbetsmetoder, i riksdagarnes långa mellanrymd, i den välkända, vid sednare riksdagar alltid misslyckade, men af Styrelsen alltid ånyo anlitade taktiken, att genom riksdagarnas uttänjande krossa Ständernes motståndskraft.
I de constitutionella länder, der representationerne årligen komma tillsammans, hafva ministrarne alltid utarbetade lagförslag att förelägga.
Sällan eller aldrig befatta kamrarne sig dermed.
Sedan de uttryckt några allmänna grundsatser, öfverlemnas åt Styrelsen att, på grund deraf, inkomma med propositioner.
Oaktadt den fem gånger så långa mellantiden, besväras den Svenska Styrelsen aldrig dermed; den nöjer sig med att kasta hästlass af luntor på Ständerna, dem deras Ulsk. knappt hafva tid att genomläsa, än mindre att med ledning deraf uppgöra något helgjutet, sammanhängande och tillfredsställande lagförslag.
Under kamrarnes sammanvaro i andra länder upptages ministrarnes tid af de parlementariska discussionerna; alt dessa icke borttaga någon tid för vår Svenska minister*. 23 Den ai Octo ber f. ra. torde R, o. Ad:S ledamöter vid denna riksdag kunna intyga.
Man anser att den constitutionella anda, som gifvet' sig tillkänna i andra representativa länder, aldrig kan utveckla sig med våra former.
Detta påstående torde, vid närmare granskning, icke innebära mera verklig sanning, än mången annan tillvitelse man gör vårt representationssätt.
Hvar eljest träffas väl den constitutionella anda, som utmärkt de sednare riksdagarnes representanter?
Med de föga uppmuntrande chancerne att ingenting uträtta, utveckla de en ståndaktighet, en fosterlandskänsla, en oböjlighet för alla påkänningar, som är exempellös i alla andra länder.
Men denna constitutionelt fosterländska anda finnes icke blott inom representationen.
Representationen är uti detta fall endast ett genljud af nationen.
Man behöfver i delta fall endast rådfråga allmänna opinionens organer, som dagligen lemna denna anda sin välförtjenta hyllning.
Vanligen gör man sig en alldeles öfverdrifven föreställning om den anda, som skulle uppammas genom andra constitutionella former.
England undantaget, har denna anda ännu icke allmänt hunnit utveckla sig; i sjelfva Frankrike är den understundom ganska ljum.
Exempel saknas icke, att ■§■ af electorerne uteblifva vid valen.
Representanternes tålamod uttröttas redan af 3 å 4 månaders sammanvaro; liknöjdhet och bristande fulltalighet öfverklagas ständigt.
De Fransyska kamrarne samlas vanligen storskräflige i ord, med de strängaste påståenden mot Styrelsen, hvilken med få undantag dock slutligen segrande går från striden.
Skulle nitet hos de väljande i Sverige vara mindre, torde orsaken dertill kunna sökas i det här egendomliga förhållande, alt commiItenterne nödgas aflöna sina delegerade.
Det borde icke förundra någon, om Styrelsen, ju förr dess hellre, skulle söka göra sig af med representanter, som visa sig så motspänstige, så sparsamme; men att nationen, efter alla de loford, hvarmed dess organer, äfven så frikostigt som välförtjent, vitsordat sednaste riksdagars representanters utmärkta hållning, med sådan ohejdad otålighet nu vill visa dem på dörren, det må med skäl förundra.
Nu först hafva opinionerna blifvit ense derom, att en förändring bör äga rum; om dennas beskaffenhet åter finnas nästan lika många opinioner som personer.
Detta tyckes bevisa, att opinionen ännu behöfver någon tid att mogna, innan man kommer öfverens om det representationssätt, man bör antaga.
Man tyckes dock älska reformen blott för reformens skull, ty temmeligen allmänt drifves den satsen, att allt är väl, blott vi få något nytt.
Denna sats är ju sjelfva oförnuftets, då frågan är om något så vigtigt, så genomgripande, som ett lands politiska lagstiftning, en product, som skall tjena decennier, om icke sekler.
Det faller sig icke Dtn ai October f. m. 23 lika iält att förändra ett representationssätt, som att byta om en gammal rock.
Mig förekommer slutligen, som en representationsförändring först då vore önskvärd, när styrelsen visar sympathier derför, tager initiativet dertill oell således med god vilja verkställer de decreterade förändringarna.
Ett inkast är gjordt emot vårt rept esentationsväsende, som, om det ägde grund, vore de mest talande af alla, nemi. omöjligheten att regera- med bibehållande deraf.
Att det till i834 års riksdag gick för sig, utan särdeles svårigheter, lärer ingen kunna bestrida.
Skulle det för närvar, verkligen vara en omöjlighet, innehåller detta factum det största beröm man kan lemna en representation.
Det bevisar att representationen, i laglig väg, äger förmåga att hindra fortfarande af ett systeme, som är ogilladt af majoriteten inom nationen.
Med den återkomna harmonien mellan statsmakterna upphör dessutom den föregifna omöjligheten att regera; denna tidpunkt, som säkert skall inträffa, efterlängtas lifligt och varmt af hvarje fosterlandsvän.
De hufvudsakligaste skälen lill missnöje mot vår representationsform torde dock finnas i antipalhierna mot ståndsfördelningen och den deraf uppkommande ståndsandan.
Mer än väl bekant är det, huru ömtålig denna sträng är att vidröra, men äfven här vinner saken på att betraktas ur olika synpunkt.
Med utrotande af ståndselementet i vår representation, tror man sig utrota ståndsandans fåfänga bemödanden!
Stånds- och corporationsanda skall, likt hydrao, alltid ånyo uppkomma.
Öfverallt, der menniskor lefva tillsammans, uppkomma intressen, som äfven, med uteslutande af andra, söka göra sig gällande.
Fastän under andra former, kommer denna anda således alltid att uppenbara sig.
Jag upprepar i detta afseende hvad Hr Professor Thomander redan anfört, huru denna anda i Förenta Staterna yttrar sig genom slaffrågan , i England genom spanmålslagarna, i Frankrike genom jernets, vinets och hvitbelornas historia.
Denna känsla är dessutom icke så satanisk och egoistisk, som man velat anspegla.
Man hänföres mindre af begäret af enskild vinning, än af kärlek för det gemensamma yrket.
Häri ligger utan all fråga mycket godt och ädelt.
Skulle man med ståndsfördelningens utdömmande lyckas alt nedtysta våra näringars sakkunnigaste och ifrigaste försvarare, och desse derigenom lemnäs ulan skydd, till spillo för utländsk medtäflan, vore en representationsförändring högst olycksbådande.
Montlosier, en grundlig tänkare och känd författare, som under Carl X:s regering förföljdes
Den ai Octobcrf. m. för sina frisinnade tänkesätt, yttrar i detta afseende följande tänkvärda ord :
"Corporationer och stånd äro föreningspunkter för menniskor; under denna synpunkt äro de verksamt nyttiga för en stats upprätthållande.
På detta sätt tillskapas en ömsesidig uppsigt.
Föreslällom oss en upplösning af alla dessa band.
En Styrelses förmåga skulle vara otillräcklig att inom ordningens gränser sammanhålla isolerade menniskor, hvilka hvar och en sträfva åt olika håll, och hvilka genom intet band äro intresserade för den allmänna ordningens bibehållande.
Det torde äfven tillåtas mig att anföra hvad Hr Biskop Nibelius, uti sin reservation i detta afseende, yttrar:
"Man fruktar alt vid ståndsval skiljda intressen skola göra sig gällande.
Utan intressen i ordets ädlaste bemärkelse är ej samhälle tänkbart.
De utgöra de integrerande delarne af samhällsorganismen, och ju kraftigare hvart och ett sådant, med aktning för andras rätt, befrämjas, desto friskare är samhället: att allmänt väl hos oss hitintills blifvit tilIbaka— salt, derföre att, på grund af nuvar. representationssätt, någon samhällsclass skulle hafva blifvit af andra förtryckt, kan jag icke medgifva; fastmer skall en ensidighet i detta afseende vara att befara, om en dass, med öfvervägande makt att bestämma valen, äfven finge rättighet att inom sig utse flertalet af nationens ombud.”
Hvad slutligen vår nuvar. representationsform beträffar, förenar jag mig i det Professor Cederschjöld i sin reservation yttrat derom, att den gamla byggnaden icke är sämre än att den skulle kunna repareras och genom obetydlig tillbyggnad eller blott förändrad inredning blifva ganska beqväm och ändamålsenlig.
Oaktadt allt hvad jag sökt andraga till försvar för våra närvar, former, anser jag dock numera en representationsförändring för äfven så oundviklig som nödvändig, icke så mycket derföre, att det med förändrade arbetsmetoder vore omöjligt alt verka med våra närvar. former, utan fastmer derföre att man anser det omöjligt och icke försöker göra det möjligt.
Representationssättet saknar nu mera stöd af allmänna tänkesättet och sympathierna, tron på dess lämplighet är borta, och i samma ögonblick upphörer dess tjenstbarhet.
Men först sedan man beslutat förkasta det gamla, uppkomma de största svårigheter och fi ågat): hvad skall mau sätta i stället?
Lagstiftarekallet vore lätt, om man blott genom ett lagbud kunde skapa nya seder och vanor; den historiska erfarenheten upplyser dock, att det är sederna och vonorna, som skapat de politiska institutionerna, men icke tvertom.
Verldens ryktbare lagstiftare hafva icke förbisett detta.
Den 21 Octobcr f. m. 5 delta.
Deras lagstiftningsprodueter buro visserligen till det yttre nybetsstänipeln, men vid närmare undersökning befunnos de lill sin inre anda helt och hållet hvila på urgamla institutioner och förhållanden.
Förslag till representationsreformer fattas visserligen icke.
Då en förfluten tid knappt öfverfört 3 å 4 lagstiftares namn till vår kunskap, har det folkfattiga Sverige inom en tidrymd af några få år framalstrat legio deraf.
Flei talet af deras produeter kommer dock förmodligen föga att öfverlefva sin födslopina och således icke att borttaga spalterna r våra constitulionella annaler.
Öfverflödigt torde således vara att förspilla tiden med en allman granskning deraf; det torde vara nog att fästa sig vid ett och annat.
— Förstfödslorätten i detta afseende tillkommer Const.Utskts representationsförslag, med så mycket större rätt, som det borde utgöra dagens discussionsämne; men då ryktet förmäler, att Const.Ulsk., lik en ny Saturnus, är färdig att uppäta sitt eget foster, vore det mindre ridderligt att för noggrannt disekera en produet, som på förhand är bestämd åt ett så oblidt öde.
Man torde således kunna inskränka sig till några anmärknrr vid vissa grundsatser, utan att uppehålla sig vid detaljerna.
Ibland annat har Ulsk. i sitt betänk, prociamerat enkammar-systemets företräde framför tvåkammar-systemet.
Denna gång har Utsk. till och med placerat sig på historisk grund och söker bevisa sin sats genom exempel, hemtade frän Sachsen Weimar, Hessen Cassel, Braunschweig, Schweitz och Norrige.
En sällsam otur tyckes dock följa Utsk. på det historiska fältet, då de exempel, som blifvit anförda, äro föga bevisande.
De Tyska furstehusen utmärka sig i allmänhet genom ett slags patriarkalisk! väsende, hvilket gör dem ytterst populära och förklarar
Tyskarnes fortfarande legitimistiska sympathier.
Ingen lysande omgifning håller en sluten krets kring den Tyska fursten ; så inom som utom hus uppträder han i yttersta grad enkelt och utan prål, hlandar sig directe med folket, delar deras sympathier, känslor, vanor och sysselsättningar.
Den första platsen af dessa vördnadsvärde furstehus intager det Sachsen Weimarska.
Men för ett con stitutionelt statsskick är af detta land föga att lära.
Man hör der Ständerne temmeligen allmänt föra den jargonen, att de icke förstå hvarföre de skola besvära sig med lagstiftarekallet, då fursten är betald derför.
I Hessen Cassel — ett motstycke till Sachsen Weimar i anseende till furstehusets moralitet — bringas representationen ofta till tystnad på nådig befallning från fursten.
Bramisch weigska landets constitulionella annaler äro mig fullkomligt obekanta.
Från Schweitz vöre visserligen sköna och herrliga exem i5 H. 4 2 G Den 21 October f. m. pel att liemta, men Utsk. har haft talangen alt införskrifva dem från de cantoner, der civilisationen ännu icke hunnit intränga, der medeltidens barbari med dess fejder ännu äro i fullt flor, der tryckfriheten förföljes, religiös intolerans lierrskar, tortur och menniskohandel tillåtas.
Slutligen stödjer
Utsk. enkammar-systcmets förträfflighet på den i Norrige hemtade erfarenheten.
Vid första påseendet tyckes detta skäl vara recomrnenderande, vid närmare granskning finner man det dock föga mera talande lin de öfriga af Utsk. framdragna historiska bevis.
Äfven i afseende på Norrige torde det icke böra lemnäs obemärkt, att dess constitution är gårdagens produet, att den ännu icke blifvit pröfvad i motgångens degel eller af ett hofs ständiga närvaro; dess statsskepp har hittills alltid varit gynnadt af förlig vind.
Ingen med varmt frihelssinne kan undgå att beundra Norrmännens lugna men dock ihärdiga och oböjliga constitutionella hållning, ingen vara blind för deras lands oupphörliga materiella förkofran; men äfven med fullt erkännande deraf, äfvensom med antagande af att de Norrska institutionerna äro förträffliga för Norrige, torde ingenting mera än ländernes likartade geografiska läge tala lör deras öfverflyttande på Sverige.
Det är verkligt underbart, huru tvänne nationer, lefvande under samma luftstreck, delande samma sysselsättningar, tili den grad kunna skilja sig från hvarandra i seder, vanor och lefnadssätt.
Orsaken ligger i ländernes olika politiska antecedenlia.
Det enda föihållande att det i Norrige aldrig funnits någon mäktig adel; alt under de sednare tidehvarfven ingen regent, intet hof residerat i landet, har skapat en sådan olikhet i national-karakteren, att det numera finnes föga mera likhet mellan Svensken och Norrmannen än mellan Engelsmannen och Neapolitanarn.
Norrmannen är nordbon med dess flegma och dess tarflighet personifierad.
Svenskarne deremot hafva fått något af den sydländska naturen i sitt lynne, dess häftighet, liflighet och ombytlighet; det torde således icke vara utan skäl, som de fått namn af Nordens Fransoser.
Lägg nu dertill de många rojalistiska och aristokratiska fördomarna med thy åtföljande lyten, rangsjuka, högmod och fåfänga; allt detta utgör inga republikanska dygder.
Då Norrmännen svårligen kunna förmås alt antaga de Svenska institutionerna, anser mången det för nödvändigt att antaga deras, såsom enda sättet alt åstadkomma en amalgamation mellan båda nationerna.
Under denna synpunkt betraktad, vore saken önskvärd; min enskilda öfvertygelse i frågan är deremot den, att nalionernes inre trefnad och gemensamma yttre styrka hvilar på bibehållandet af de institutioner, som öfverensstämma med folkens olika nationaltyp, alt således sambandet nu och framgent endast bör fastknytas genom federativa band.
Den 2t Octo b er f. m. a7
Emot slutet af detta anförande skall jag vidare söka utveckla mina ide'er i detta afseende.
Att anföra alla skälen för tvåkammar-systemets företräde, vore att uttrötta Ståndets af mig redan pröfvade tålamod.
Det vore dessutom endast ett upprepande af hvad andre före mig bättre tänkt och bättre uttryckt.
Således inskränker jag mig hufvudsak ligast till all åberopa de förträffliga skäl derför, Utsk. andragit i sitt enkammarförslag, jemte dem Hr von Troil anfört i sitt yttrande på Riddarhuset, hvari bevises tvåkammar-systemets företräde äfven med afseende på betryggande af folkets intressen.
Jag beklagar, att jag icke haft det nöjet afhöra Hr von Troils talangfulla yttrande, men en sorglig anledning har i längre tid förhindrat min härvaro inom Representationen.
Ännu ett skäl för tvåkammar-systemets antagande synes mig förtjena uppmärksamhet, ehuru det icke förut blifvit anfördt.
Alt inskränka valrätten under en period, då man öfverallt nödgas utsträcka densamma, .synes mig vara mindre väl betänkt.
BondeSt:S nuvar. valrätt bör således orubbad bibehållas.
Det democratisba bond-elementet är urgammalt i vårt land; allt sedan Thorgny Lagmans tid är bonden van att personligen föra sin politiska talan.
Att nu, då BondeSt. blifvit väl upplyst om sin makt, styrka och betydenhet, göra inskränkning i dess valrätt, är politiskt vådligt.
Med den uppoffrande anda, som alltid utmärkt Svenska BondeSt., och sorn gör dess minne så dyrbart i våra Svenska häfder, är det äfven nu färdigt att nedlägga sin personliga representationsrätt på fäderneslandets altare.
BondeSt. kan dock endast svara för ett närvar., icke för ett tillkommande; hvad de eftergifva, kunna andra få lust att återtaga, och det gamla inrotade misstroendet till herreclassen ånyo upplifvas med fördubblad kraft och förökad våda.
Det förefaller mig dessutom liksom representationen skulle förlora sin Svenska pregel, om den skulle sakna BondeSt:s personliga närvaro.
Hvad är det utländningen så mycket beundrar i vår representation?
Icke är det adelsmannen, icke prestmannenn eller borgaren; nej det är bonden i sin vadmalsrock, hans klara, säkra blick i de ämnen, som äro honom hemmastadda, hans snabba och förvånande uppfattningsgåfva äfven af de ämnen, som äro främmande för hans vanliga tankar och sysselsättningar, hans förmåga alt utan oratorisk grannlåt klart uttrycka det klart tänkta.
I ett fattigt land är BonueStts sparsamhetsanda äfven icke att förakta.
Oböjliga för dessa fåfängans små frestelser, som så lätt vinna insteg inom de andra Stånden, utgör BondeSt. dessutom seghetselementet i vår representation.
Äfven då man är enig om tvåkammar-systemets nytta och nödvändighet, återstår alt bestämma, huru den lörsta eller mindre kammaren bör vara sammansatt. 28 Den ii Octo ber f. in.
Uniler en period, då det till och med inom detta Stånd är vanligt och edligt att paraderande påkasta sig Jacobinerrnanteln, erkänner jag öppet och ärligt, att jag hyser en mängd adliga fördomar, hvaraf jag svårligen någonsin lärer lyckas göra mig oberoende.
Det var således länge en af mina älsklingsidéer att inom adeln kunna finna elementerna till en aristocrati.
Minnet af en Axel Oxenstjerna och en Pehr Brahe tjusade min inbillning och förvillade milt omdöme.
Jag föreställde mig Adeln sådan den var under sin skönaste period, den högsta moralitets och upplysnings representanter.
Den prosaiska verkligheten har skingrat dessa illusioner.
Så påkostande än den bekännelsen är, nödgas jag erkänna, alt Adeln numera icke kan uppfylla sin bestämmelse som aristocrati.
Politisk sjelfständighet är första villkoret derför.
Nationen skall deri söka ett värn, icke blott mot folkyran, utan äfven ett försvar för sina friheter.
En hofadel blir aldrig en aristocrati.
— Det är således icke mera förenligt med nationens conslitutionella intressen att uteslutande af adeln sammansätta den första kammarn.
Det finnes ännu ett annat sätt att organisera densamma, det nemi. alt Regén ten helt och hållet eller till en del utnämner medlemmarne deraf.
Sednare tiders erfarenhet har dock visat, att en afRegenten vald första kammare ännu mindre uppfyller sin bestämmelse, än den ärftliga, äfven då den förra är sammansatt af det i intellectuelt afseende yppersta inom nationen.
Den förmår aldrig tillvinna sig hvarken politisk betydelse eller förtroende af folket.
Antingen är den ett tomt echo af Styrelsens opinioner eller ett inregistreringscontor för den större kammarens beslut.
Det gifves blott ett sätt att sammansätta den första kammaren, som är enligt med tidehvarfvets anda och fordringar, det nemi. allden mindre liksom större kammaren utgår som en delegation från folket, dock icke i likhet med det Norrska Lagthinget, sorn endast utgörer en dubblering af Odelsthinget.
För att uppfylla sin conservativa bestämmelse bör första kammaren vara sammansatt af andra elementer med olika valsätt och villkor för sin behörighet.
Den bör vara vald för längre tid, helst för lifstid.
Endast då, när en sak kan bedömmas från två sidor och två olika opinioner, uppfylla båda kamrarne sin bestämmelse.
Ordet aristocrati har i sednare tider blifvit särdeles impopulärt; orsaken dertill är, att man vanligen förblandar begreppet aristocrati med begreppet adel.
1 alla forntidens väl organiserade samhällen fanns ett arislocratiskt element, ty det förutan liar ännu ingen nation blifvit stor och mäktig, men der lanrcj och erkändes ingen adel.
Nu torde tideu vara Den 21 October f. m. 29 inne att återkomma till det begrepp de gamle fastade vid aristocrali — ett urval af de bättre inom nationen.
Här erkännes visserligen äfven ett privilegium, men det ädlaste af alla, den större förmågans, den större upplysningens privilegium.
Af de representationsförslag, som blifvit till Const.Utsk. inlemnade, innehålla flera till grundidé^ ett slags bibehållande af ståndselementet med söndersplittring af Stånden.
— Då dessa förslag mera än andra äro grundade på beståndande förhållanden, har jag egnat dem ganska mycken uppmärksamhet, men måste uppriktigt tillslå, alt jag i frihetens intresse deri endast finner en försämrad upplaga af vår nuvar. ståndsrepresentation; det mest felaktiga i denna, nemi. inredningen, är med få undantag bibehållen.
Förändringarna åter äro nästan inga andra än sådana, som kunde åstadkommas utan någon utgallring af Stånden.
Ett bibehållande af ståndselementet med förminskning af personerne, skulle endast stegra Styrelsens förmåga att inverka först på valen och sedan på riksdagarnes gång.
— Vanliga corruptionsinedel, använda på ett mindre antal, skulle blifva vida mera verksamma.
Något inflytande på valen är väl hittills mindre kändt, men med förmånligare chancer och ett kraftfullare bureaucratiskt element lerrinades det troligen äfven i Sverige icke oförsökt.
Hvad Adeln speciell beträffar, skulle denna förändring föga bidraga att upphjelpa Ståndets anseende.
I mången provins torde valen förnämligast komma att bero af landshöfdingen, och Stockholms högre embetsmän hufvudsakligast komma i fråga.
Men äfven om de stora magnaterna vid valen kommo i åtanke, kan det vara ovisst, huruvida nationens fria rättigheter bättre än förr blefve vårdade; en bedröflig erfarenhet har nemi. visat, att den politiska sjelfständighet och fosterlandskänsla, sorn fåfängt sökes i de rikare regionerna, ofta träffas hos den medellöse och beroende embelsmannen hos de vid denna riksdag så illa noterade lieutenanterne.
Med Ståndens söndersplittring befarar jag, att äfven den motståndskraft söndersplittras, som utmärkt sednare riksdags representanter, att en Styrelse, utan att behöfva utveckla någon särdeles manöverskicklighet, alltid skulle vara säker att behålla fältet.
Under närvarande period hafva folken tvänne klippor att undvika: konungamaktens och bureaucratiska elementets envälde; för att undvika Seylla vore det föga väl betänkt att kasta sig på Carybdis.
Vårt land är dessutom alldeles för fattigt att utgöra ett experimentalfält för slösande ministerer.