Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag således måste medgifva, att de Herrar hafva rätt, som säga, att privatbankerncs fortfarande bestånd är betydligt beroende af den fråga, som nu skall afgöras, så måste jag för min del ogerna instämma med dem, hvilka såsom en öfvergångsåtgärd yrka, att minimivateuren af de privatbankssedlar, som hädanefter komma att utgifvas, måtte blifva 3 r:dr lti sk. och icke 6 r:dr 32 sk.
Jag gör det med blödande hjerta, men jag gör det derföre, att jag måste försvara Riksbankens säkerhet, hvilken hufvudsakligast hvilar derpå, att privalbankerne må kunna äga bestånd, emedan man eljest kommer alt hvälfva pä Riksbanken en rörelse, som ovillkorligen skall blifva skadlig genom de oupphörligen tilltagande låuesökaudes stormning pä Riksbanken.
Till största delen instämmande uti hvad Hr Lefrén sist yttrat, anser jag mig blott hafva några ord att tillägga i anledning af de anmärkmr, som blifvit gjorda af åtskilliga talare.
Man har sagt, att dä det blifvit ytlradt, att privalbaukerne, om de icke skulle få utgifva sedlar på miudre valeurer än 6 r:dr 32 sk. b:co, måste upphöra, så skulle detta bevisa, ali man endast afsåg privatbankernas intresse och icke allmänhetens; men om en privatbank är nyttig för allmänheten, sä är det ju uppenbart, alt dess bestånd också är nyttigt för allmänheten; och alt privatbankerna verkligen äro nyttiga för allmänheten, derom tror jag att största delen af Husets ledamöter äro ense.
En af de största förmåner för landsorternes affärsman, är ulan tvifvel, att de kunna hos privatbankerna erhålla creditiver, och detta bör i min tanka just vara ett villkor derför, att de få utgifva smärre sedlar.
Hr Nordenackar har i sin reservation vid Utsk:s betänkande uttryckt detta sålunda:
"Om landsorternes affärsmän, brukspatroner och jordbrukare, hvilkas dagcassa privalbankerue utgöra, ej der kunna erhålla sådane mindre sedlar, som till dagliga liqviderna erfordras, så förfela crediliven sitt ändamål, och creditivtagaren tvingas att reqvirera riksmynt och således alt handla såsom vore hail privatbankens fiende.”
En annan och vigtig förrättning, som jag anser borde uppdragas åt privatbankerna, ärspanmälsbeläuing, och jag tror, att en spaumälsbeläuing icke kan bringas till verkställighet annorlunda än genom privatbanker.
Om vi genom bestämmande af en allt för hög sedelvaleur, tvinga dem att upphöra, så förhindra vi också i sjelfva verket ali spanmålsbeläning.
Den ofta åberopade satsen, alt privatbankssedlar af små valeurer skada rörelsen i landet, anser jag alldeles icke såsom något axiom.
Det har visserligen handt, att mången blifvit Ii - 04 Den 23 April e. m. (lunde, derigenom ali privalbankssedlarne irke emoltagas i kronouppbörden; men jag bar redan en gång tillförene förklarat, det jag känner, att på åtskilliga ställen genom öfverenskommelser mellan uppbördsmännen oell privatbanksdirectionen desse sedlar blifvit emottagna i uppbörden.
Då således detta skäl till klagan förfaller, och då dessutom, om man tror, att man, genom antagande af 6 r:dr 32 sk. såsom miniinivaleur skulle hindra allmänheten att komma i besittning af dessa sedlar, nian i min tanka misstager sig deruti, så är detta ett af de vigtigasle skälen, hvarföre jag yrkar antagande af 3 r:dr 16 sk. såsom miniinivaleur; synnerligen som man, genom antagande af en högre sedelvaleur, skulle draga (lere millioner r:dr ur rörelsen, hvilket jag tror icke vore med det allmännas väl förenligt.
Mig vill det synas, som af görandet af denna § i reglementet äfven afgör frågan, huruvida privatbankerna skola komma att äga ruin eller icke.
Som jäg är af dea öfvertygelse!!, att privatbankerna äro nödvändiga för landet, och om de upphöra i följd af sådana reglcmenlariska föreskrifter, som skulle förhindra deras existens, det då blir behötligt för Riksbanken att supplera dem, sä kan jag icke annat än, lika med hvad Hr Lefrén yttrat, anse det vara en pligt för dem, som mera afse det allmänna behofvet af rörelsemedel i landet och möjligheten af landets industriella förkofran, att tillse, det privatbankerna kunna fortfara, äfven om del skulle ske på grunder, som man icke fullkomligt gillar.
Jag erkänner vid detta tillfälle, att jag icke är ibland deras antal, som önska, att. privatbankerna uiä verkställa en egen sedelutgifning; men då frågan nu uppstår derom, huruvida privatbankerna skola betagas rättigheten alt utgifva lägre sedlar, än på 6 r:dr 32 sk., hvarigenom dessa banker skulle komma att upphöra, eller också att de skulle fortsätta en rörelse, som för landet är nyttig, så kan jag icke annat än yrka, att pr i - valbanksrörelsen mätte hädanefter komma alt blifva sådan som den hittills varit.
Jag säger detta sä mycket hellre, som jag förmodar, all R. o. Ad , som redan beslutat om de föregående §§, icke lärer underlåtit alt tillse, att den solidariska ansvarigheten stadgas så inom bankbolageii, all någon särdeles våda icke kan komina alt uppstå för landets rörelse; men jag nekar icke, del jag skulle önskat, att R. o. Ad. kommit till ett annat beslut rörde 1 §., och jag bör tillkännagifva, all om min röst saknades vid tillfället af denna §;s afgörande, så var det i följd af tjensleåliggauden, som hindrade mig att vara bär närvarande.
Om jag i denna stund skulle lemna min röst till en privatbankslag, som för första gängen skulle berättiga till sådana bankers uppkomst, så skulle jag icke lemna mill bifall till ett så lågt minimum af sedelvaleuren sorn 3 r:dr 16 sk., och äfven om det hade varit i början af denna riksdag, som delta lagförslag blifvit mig förelagdt, Den 23 April e. m. 65 så skulle jag icke eller hafva gjort (let; ty jag tror, all privatbankerna kunna existera med en slidan miniinivalcur, som af Ulsk. blifvit föreslagen.
Frågan är likväl nu kommen uli det skick, alt man måste göra hvad man kan för alt gynna privatbankernas fortsatta tillvaro; Iv R.
St. hafva fatlat sådana beslut i afseende på den inrättning, som borde supplera privatbankcrne om de folio, att jag fruktar, alt deraf ingenting godt kunde komma, och anser, att af fruktan derför, att privat bauksägarne icke eljest skulle beqväma sig dertill alt antaga en förlängd octroj, mäste man rösta lor den här föreslagna minimivaleuren af 3 r:dr 16 sk.; men jag har velat visa, att så snart man blott icke later privatbankerne utfärda sedlar på alla de smärre valeurerne 2 r:dr, 2 r:dr 16 sk., 2 r:dr 32 sk. och 3 r:dr b:co, så uttränges icke Riksbankens mynt ur den allmänna rörelsen.
Detta har hittills skett, derföre att alla dessa vaieurer för privatbankssedlar blifvit utfärdade.
Allmänheten har behof af dessa sedelsorter.
Den behöfver äfven 12 sk., 18 sk., 24 sk., 3 r:dr och 4 r:dr, och om den icke har dem till hands, så skaffar den sig sådana sedlar på något sätt.
När man således blott sätter olika vaieurer på privatbankssedlarne emot hvad Riksbankssedlarne hafva, så är det ganska gifvet, att dessa sedlar alltid komma att löpa bredvid hvarandra.
Man får derföre icke dömma efter det som hittills inträlfat, nemi. att privatbankssedlarne helt och hållet utträngt Riksbankssedlarne, ty delta har kommit just deraf, att dessa banker rörde sig på samma vaieurer.
Af sådant skäl tror jag icke att några så stora olägenheter skulle inträffa deraf, alt minimivaleuren fastställdes till 3 r:dr 16 sk., emedan Riksbanken icke utgifver sådana sedlar.
Härjemte instämmande uti de skäl, som af flere föregående talare och synnerligen af Hr Lefrén blifvit anförda, röstar jag således för antagande af 3 r:dr 16 sk. såsom miuimivaleur.
IIr Åkerman, Fredr.
Jag har utan reservation biträdt det betänk., som nu är föremål för Ståndets öfverläggning, och således äfven denna punkt, hvaruti föreslås, att miuimuni af privalbankernes sedelvaleurer skall lyda på 6 rtdr 32 sk. b:co; men sedan detta betänkande afgafs, har Ståndet antagit 57 § af betänk.
N:o 44 och derigenom stadgat, alt fllialdisconter skola inrättas i landsortcrne.
Af skäl, som jag vid nämnde tillfälle anförde, anser jag, att denna åtgärd är den, sorn säkrast skall undergräfva Riksbankens bestånd och säkrast leda lill realisationens förstörande.
I följd häraf, och på de skäl Hr Lefrén förut anfört får jag förklara, att jag instämmer med dem, som yrka, alt minimivaleuren må bestämmas till 3 r:dr 16 sk. b:co.
Hr Rildt, Knut:
Jag skall icke mvcket förlänga denna redan långt utsträckta discussiou, utan inskränka mig dertill, att, på de i min tanka ganska utvecklade skäl, som Hr von Hartmansdorff anfört, förklara, att jag ämnar rösta för den af io H. y 60 Den 23 April e. m.
Utsk. föreslagna minimivaleuren 6 r:dr 32 sk.
Ilr von Hartmansdorff» skäl anhåller jag få tillägga, alt då man säger, alt icke privatbankerna kunna existera med denna höga valeur, så är della i min tanka en hypolhes.
Jag tror, att privatbankerna derigenom skulle få en mindre vinst, men att det är verkställbart all hafva privatbanker äfven med denna minimivaleur, derom är jag öfvertygad.
Man bar sett, alt ganska stora olägenheter kunna uppstå om sådana inrättningar ramla, t. ex. Götheborgs oell Malmö disconter år 1817, hvilket medförde många oredor.
Det höll på alt blifva folksamlingar och upplopp i Götheborg, der ntvexliugen skulle ske, icke blott vid discontcontoret utan äfven vid directeurernes enskilda conior.
Sådant skall alltid inträffa vid dylika tillfällen.
Privalbankerne hafva hittills stätt ganska vä! och galt bra, men om blott en enda ramlar, så iiro de alla förlorade.
Vigten af denna lagstiftning är verkligen sådan, att nian derigenom kan sätta den allmänna säkerheten på spel.
Af dessa skäl yrkar jag den af Ulsktn föreslagna minimivaleuren af 6 r:dr 32 sk.
Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter II.
Landtm, yttrade, alt Frih.
Cederström uti ifråga var. § föreslagit det tillägg, att efter orden ”utan ränta” skulle införas: ”med Rikets mynt”, och att, om II.
Ex. rätt uppfattat ofverläggningen, äfven de Jlerrar, som yrkat bifall till denna §, medgifvit sagde tillägg.
A andra sidan hade man väl instämt i Frih.
Cederströms yrkande i afseende på detta tillägg, men tillika föreslagit, ali det lägsta belopp, hvarå credilsedlar af privathankerne borde få utgilVas, måtte bestämmas lill 3 r:dr IG sk. b:co, motsvarande 1 r:dr 12 sk. silfver.
Jag vågar vördsamt hemställa, om icke en särskild proposition borde framställas på det tillägg, som Frih.
Cederström föreslagit, emedan det kunde hända, alt de som äro af olika tankar, angående sedelvaleuren, icke dess mindre skulle kunna vilja antaga delta tillägg.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att intet hinder för framställande af särskild propos. å delta tillägg molte, utan frågan derom lika väl särskildt, som i sammanhang med hvad i öfrigt blifvit yrkadt, kunde afgöras; hvadan H. Ex. nu först finge hemställa, om R. o. Ad. bifötle berörde af Frih. Cederström föreslagna tillägg.
Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. b i fö II e 8 § af Ulsk:ns förslag utan annan ändring än den R. o. Ad. redan beslutat.
Vidare hemställde H. Ex. om R. o. Ad. bifölle 8 §, med den förändring, att deruti, utom det redan beslutade tillägget, Den 23 April e ra.
G7 införes, alt credilsedlarne ej må lyda å mindre belopp, än 3 r:dr 1(5 sk., motsvarande 1 r:dr 12 sk. silfver.
Ex. förklarade, det lian t rott sig linna, att denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Stjernstedt, Jacob Theodor, begärde votering.
Den sora bifaller 8 § af den uli Banco- och LngUtsk:ns utlåt.
N:o 2 föreslagna lag för enskilde banker, utan annan förändring, än det deri redan intagna tillägg af orden ”med Rikets mynt”, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer, utom förenämnde tillägg, den förändring af sagde § att äga rum, att i stället för orden ”6 r:dr 32 sk. b:co, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver”, införas orden: ”3 r:dr 16 sk. b:co, motsvarande 1 r:dr 12 sk. silfver.”
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som roijer: Ja — 30.
IN ej - 54. § 9.
Bifölls. § 10.
Palmstjerna, Carl Otto: Uti Usla mom. af 10 § står: '”Upplåning, vare sig pä creditiv eller genomförsträckning och deposition, må ej eller af banken göras lill högre sammanräknadt belopp, än hälften af hvad ä tecknad grundfond finnes i banken insatt”; d. v. s. alt om £ af det tecknade beloppet insättes, skall icke mer än g få mottagas i deposition, oell således, dä en million tecknas, skullo, icke mer än 125,000 r:dr‘ få deponeras pä upp- och afskrifniugsräkiiing.
Utsk:ns mening hr här troligen orätt uttryckt, oell jag förmodar, att meningen varit att uttrycka hvad som förut varit stadgadt, nemi. att upplåningen icke må fä uppgå till mer än hälften af teckningssumman.
Eljest skulle deu sä nyttiga rättigheten, att på deposition eller upp- oell afskrifningsrakning fä emottaga medel, alltför mycket inskränkas, hvilket förmodligen icke kan vara meningen, helst man genom ett något vidsträcktare medgifvande i detta fall ingenting kan äfventyra.
Jag hemställer derföre, att i delta moment måtte, i stället för ”hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt”, införas ”hälften af den tecknade grundfonden”, eller ock ”hälften af leekningssumman,” hvilken sednare benämning Utskin förut nyttjat. 68 Den 23 April e. m.
Q Hr Akerman:
Jemle del jag förklarar, ali jag icke liar något cmol deri redactionsförändring, sorn Frih.
Palmstjerna föreslagit, enar jag anser, ali det nvltiga ändamålet med privatbankerna, som består deruti, att upptaga penningar af allmänheten för att sedermera åter utlåna dem, skulle i betydlig män förfelas, om man förstod stadgandet i denna § så, alt endast hälften af hvad sorn verkligen blifvit uti sedlar inbetalt, skulle fä upplånas, får jag fästa uppmärksamheten på en omständighet, som angar sednare morn. af denna §.
Sedan man i första mom. omtalat den upplåning, som kan ske på crediliv eller genom försträckningar oell depositioner, innehåller 2 morn., att ”alla fordringsbevis, hvilka för dylik upplåning uppgifvas, äfvensom depositionsbevis skola ställas lill viss person eller visst verk och innehålla, all öfverlåtelse deraf må ske endast till viss man, oell efter föregången anmälan i banken”.
Meningen med delta stadgande, uti hvars redaction jag icke har deltagit, är otvifvelaktig! all förhindra, att de bevis, som banken utställer öfver verkställda depositioner, må tillvinna sig egenskapen af sedlar och blifva gängse såsom sådane man oell man emellan; hvarföre det också i afseende pä dem är ganska räll alt stadga, det de skola sfäIlas lill viss man eller visst verk oell endast efter förcgänge n anmälan i banken kunna transporteras pä någon annan.
Men helt olika är förhållandet otvifvelaktig! med sådan belåning, som i första delen af § benämnes upplåning genom försträckning.
Man kan tänka sig hvad man äfven torde ha erfarit, nemi. alt privatbankerne understundom behöfva alt göra större lån.
Eli sådant större lån skulle banken troligen icke kunna erhålla, om del vore förbjudet alt ställa dessa förskrifningar tilt ordres.
Jag föreställer mig alt mängden af dem, sora hafva störe summor att utlåna, icke nöja sig med en förskrifning, sorn endast är ställd pä viss man och således icke kan utan särskild anmälan hos hanken, pä annor man förflyttas.
Då således detta stadgande, sorn endast vill förhindra att depositionsbevis skulle hafva egenskapen af löpande sedlar, icke är tillämpligt på den omständighet, sorn jag nu nämnt, så föreslår jag, att lista raden af 2 moni. ma utgå och således mom. börjas med ordet: ”depositionsbevis.” Gr.
Sedan den siste talaren föreslagit en förändring uti 2 mom. återstår för mig endast att föreslå den förändring deruti, att den sista raden, ”och efter föregången anmälan i banken,” mätte utgå.
Förhållandet är, såsom den värde talaren har nämnt, alt man för närvarande vill hindra depositionsbevis ali blifva allt för myckel löpande, och derföre föreskrifva, alt de alltid skola transporteras på viss man.
Den andre delen af moni. deremot säger, alt man skall avisera banken vid en sådan öfverlåtelse.
För närvarande hafva bankerne inrättat sin upp- och afskrifningsrörelse sålunda, att så snart på upp- och afskrifningsräkning assigneras 5000 r:dr b:co, sä skall banken derom aviseras, men icke för smärre sumuior.
Den 23 April e. ni. 09
Har synes alt man har troll, att en sådan anmälan skulle göra sedeln mindre löpande, hvilket dock icke blefve följden; men om man skulle vid utställning af en assignation på 20 r:dr b:co vara skyldig alt derom förut avisera banken, så skulle det göra eli. uppehåll i liqviden, sorn alls icke vore gagneligt, ulan som tverlom skulle medföra, all den, på hvilken assignalionen blir transporterad, får sina penningar sednare än han har rätt att vänta.
Dä således ingen nytta kan vinnas genom en sådan avisering för smärre summor, och då bankerna lika litet lära försumma alt i sina utläningsreglor stadga avisering för den händelse, att depositionsbevisen lyda på så stora summor, ali en sådan avisering är nödvändig, så får jag hemställa, alt detta stadgande måtte ur ifrågavarande 2 mom. utgå.
Palmstjerna instämmer jag deruti, att deposition på upp- och afskrifningsräkning icke må ingå uti beräkningen af upplåningen vid privatbankerna, ulan pä deponerade ca pil alet.
Den bör gå alldeles på sidan om upplåningen, och derföre bör här slä uti första raden: ”med undanlag af deposition pä upp- och afskrifningsräkning.” Beträffande åter det sednare mom. sä instämmer jas i allo ° r\ ... . med Hr Akerman.
Del är omöjligt för en privat hank all göra upplåningar, med mindre bevisen lill dem, som lemna capilalerne, blifva ställde till viss man eller ordres, ty eljest fås inga penningar.
Jag anhåller att Herrarne mätte betänka, att när inan vill att hanken skall kunna gä, så mäste man också vilja de medel, som dertill äro nödvändiga, och då får man icke tro sig hafva vunnit ändamålet, derigenom att man ställer förbindelsen lill viss man, hvarigenom man endast åstadkommer svårighet i stället för lätthet för hanken att kunna negociera penningar.
Med dessa förändringar i § anhåller jag om bifall dertill.
I sammansatta Banco- och Lag Utsk. har §, för alt trygga dem som göra depositioner, fåll den lydelse, att upplåningen ej må öfverskrida hälften af det, som enligt (i och 7 §§ insältes, och i afseende på den deremot gjorda anmärkning får jag försl nämna, att om privatbankerna voro stationerade i Slockholm eller Götheborg, sä skulle måhända betydliga depositioner komma att ske; men nu göras icke några betydliga depositioner, sä att upp- och afskrifningsrörelsen i de flesta privatbanker är af Föga betydenhet.
Hvad det sednare mom. vidkommer, så har jag ingenting alt anmärka emot all deri blott bi beha lies hvad sorn angår depositionsbevis; men det återstående af § åsyftar, att icke man må kunna utgifva andra slags sedlar, utan hälla sig vid 8 §, hvilken vi hafva afgjort, och dessa depositionsbevis må icke eller vara tryckta eller graverade, ulan de skola vara skrifna.
Jag ser således icke något behof af ändring utaf §, sådan den nu är, utan tror, att man, med erfarenhet af privatbankernes nuvarande skick, kan antaga § oförändrad. 70 Den 2 3 April e. m. Frill.
Palmstjerna, Carl Olto:
Med den erfarenhet, som jag liar af privatbankernes rörelse, sä anser jag, att första mom. nödvändigt måste ändras.
Det föreslås i denria bancolag, att teckningssumman skall vara en million och depositionsmedlens belopp { deraf, således 250,000 r:dr.
Om nu 10 § 1 mom. förbjuder banken alt upplåna mer än hälften emot hvad som finnes insatt i banken, nemi. ' af nyssnämnda 250,000 r:dr, d. v. s. 125,000 r:dr, så har man mycket svårt att fordra, alt banken skall inlösa sina sedlar vid alla tillfällen, då dessa lätteligen kunna ingå till större belopp, än som motsvarar den dagligen eller under veckan gjorda inbetalningen på länen.
Då mäste banken upplåna penningar, hvilka, sammanlagda med depositioner i banken, kunna gå lill en större summa än 125,000 r:dr.
Således mäste i alla fall, om man vill tillställa så, alt det blifver för bankerna möjligt, att under alla omständigheter kunna med riksmynt invexla sina sedlar, det 1 mom. i denna § ändras.
Hr von Hohenhausen har sagt, att depositionerne i privatbankerne äro ganska små.
Min erfarenhet är den, alt de visserligen icke äro betydliga; men Östgötha bank, som bar en teckning af750,000 r:dr, och der omkring ^:del af denna summa hr insatt med 222,000 r:dr, har haft depositioner till 140,000 å 150,000 r:dr, således utöfver hvad som det 1 moni. föreskrifver för både upplåning och depositioner.
Om under sådane omstän digheter banken tillika skulle se sin cassa sjunka och behöfva att upptaga något lån, så vore detta ett hinder.
För att skaffa sig riksmynt, skulle privatbanken nödgas göra uppsägning hos deläg» rne, men penningar kunde i följd deraf ej inflyta sa hastigt, som behofvet för invexlingeu fordrade, och således är det en omöjlighet att verkställa det 1 morn.
Det är på denna grund, sorn jag föreslagit en ändring deri, och jag yrkar således, att ordstäilningen mätte ändras, på sätt jag föreslagit, så alt utlåningar och depositioner måtte få uppgå till ett maximibelopp af halfva den tecknade summan.
Såsom ett bidrag lili den upplysning Frih.
Palmstjerna lemnat den ledamot, som förmenat, att inom privatbankerna depositionerne uppgå till ett föga betydligt belopp, får jag lägga den, att vid Weslgötha banks conior i Lidköping har summan af de deponerade medlen ofta öfverstigit 100,000 r:dr b:co.
Om här hade stått uti 1 mom. ordet inbetalta i st. f. insatta, så bade jag funnit Frih.
Palmsljernas anmärkning vara ganska riktig; men jag skulle tro, att både det som blifvit inbetalt och det som blifvit insatt, kan hänföras, under ordet ”insatt.” I 7 § litt. e) är omtaladt, hvad som skall vara inbetalt och hvad som skall vara inlemnadt, nemi. säkerhetshandlingar för den öfriga delen af grundfonden.
Då jag icke finnér någon tvetydighet uti ordet ”insatt, ” så hade jag icke eller trott, att någon förändring behöfdes, synnerligen som detta ord kunde innebära icke blott hvad Den 23 April. e. m. 71 som är betalt utan ock hvad som är deponeradt såsom säkerhet.
Om man likväl anser detta tvetydigt, så vill jag icke motsätta mig' en förändring.
Hr A m i n o ff:
Jag tror, att den siste värde talaren har för blandat insats med lån.
Med insatsen i privatbanken menas egentligen hvad som insattes pä upp- och afskrifningsräkning eller på crediliv; sker del på upp- och afskrifning, så erhålles deremot hevis, hvilka icke gälla i någon annans hand än den persons, som insatt medlen.
Pä samma sätt förhåller sig äfven med crediliver; men här är nu meningen, såsom Frih.
Palmstjerna tydligen förklarat, alt i fall privatbankerna skulle behöfva af en eller annan orsak göra ett större lån, så böra de kunna upptaga detta lån lill ett belopp, som möjligen kan motsvara behofvel.
Detta belopp får likväl icke öfverstiga en viss gräns, och den har hittills varit hälften af teckningssumman.
Detta är en fördel för allmänheten och icke en fördel för privatbankerna.
Dä nu öfverläggning ansågs vara fulländad, förklarade II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, sig vilja framställa särskilda propositioner å hvardera morn., hvarpå H. Ex., efter framställning, att i afseende på första mom.
Palmstjerna yrkat, att orden ”hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt” måtte utbytas emot orden ”hälften af teckningssumman,” men Frih.
Cederström trott det vara bättre, att mom. ändrades pä del sätt, att i st. f. orden ”och deposition” infördes ”med undantag af deposition å upp- och afskrifningsräkning,” hemställde om II. o. Ad. lii föl le 1 mom. af 10 § med deu af Frih.
Hopades ja jemte några nej, hvarpå II.
Ex. förklarade, att ja öfverrösta! nej. ^Sedermera framställde II. Ex., alt i fråga om andra mom.
Hr Akerman yrkat, alt å första raden orden: ”alla fordringsbevis, som för dylik upplåning utgifvas äfvensom” omätte uteslutas, samt Gr. Cronhjelm, som instämt med Hr Akerman, derjemte föreslagit, att jemväl de uti slutet af § intagne orden: ”och efter föregången anmälan i Banken,” skulle uteslutas; men att H. Ex. ej visste om Hr Akerman ville instämma med Gr.
Cronhjelm, i hvilket fall endast en proposition ä ändring behöfde framställas.
I anledning häraf anmälde och yttrade sig
För att undvika vidlyftigheter, skall jag icke sätta mig emot en sådan uttagning, som Gr.
Cronhjelm föreslagit, ehuru väl jag icke kan inse behofvet af de ifrågakomne ordens borttagande, utan tror redaclionen vara grundad pä goda skäl.
Depositionsbevis tror jag icke afgifvas af banken vid sådane tillfällen, som Gr.
Cronhjelm förmodat, men jag har i alla fall ingenting emot detta borttagande.