Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till de skäl, som anförts för bifall till Utsk:s Betänk., ber jag att ytterligare få lägga, att det kan finnas en part som har flera mål af ringa betydenhet, så att hvartderas värde understiger summa appellabilis, men alla målen tillsammans kunde dock utgöra en betydlig summa.
Det skulle således blifva ganska dyrt för honom, om han skulle erlägga summa appellabilis.
Så kan förhållandet vara med t. ex. en prest, som tvistar om sina pastoralier.
Vid det nu uplysta förhållande, att frågan redan är af 2 Stånd afgjord, hemställer jag att R. o. Ad. måtte fatta samma beslut som vid sista Riksdagen, att lägga Betänk:t till handlingarne.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på ifrågav:de Betänk, blifvit yrkadt af Gr.
Björnstjerna återremiss, af Frih.
Raab med flera ledamöter bifall, och af Gr.
Sparre att Betänlct i anseende till det dertill redan af 2:ne
Stånd lemnade bifall måtte läggas till handlingarne.
Björnstjerna förklarade nu att han förenade sig med Gr. Sparre.
Den härefter först till bifall å förev:de Betänk, framställda propos:n äfvensom Hr Gr. o. Landtm:s hemställan, om R. o. Ad. behagade besluta att detta Betänk., i anseende till det dertill redan af 2me Stånd lemnade bifall, skulle läggas till handlingarne, besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förev:de Betänk., samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Töredrogos ånyo och biföllos LagUlsk:s d. 21 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda nedannämnde Betänk:n: N:o 24, i ani. af väckte motioner, ang:de uphäfvande eller ändring af hvad finnes stadgadt om revisionsskilling; och N:o 25, i ani. af väckt motion, ang:de förmånsrätt för sockenmagasiner.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.-och Ekon.Utsk:s d. 21 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 70, i ani. af väckte Den 4 April e. m. 139 motioner om ändring och revision af K.
Instruktm för Landsh:ne och de vid LänsStyrelserne anställde tjenstemän af d. 10 Nov. 1855.
Det Betänk., som nu är för R. o. Ad. föredraget, innehåller en så utförlig motivering för det slut, hvartill Utsk. kommit, att föga torde vara att dertill lägga; men då ett af hufvudmom. deri, eller den frågan huruvida en Landsh. bör vara berättigad att suspendera sin LandsSekret. och LandsKamrer.
, eller någon annan af LandtStatens tjenstemän, för de fall som Instrukt:n omnämner, här blifvit ifrågasatt, under påstående att en sådan rätt icke ägt rum under den tid som den gamla Instrukt.-n af 1734 var gällande, så må det tillåtas mig, som under den tid jag hade K.
M:ts förtroende att vara Landsh., hade denna äldre Instrukt. till mitt rättesnöre, att uplysa, det jag verkligen varit satt i den ledsamma nödvändigheten att suspendera en LandsSekret.
, och icke allenast suspendera utan äfven arrestera LandsKamrerm.
Den ledamot af huset, som nu har sin plats här bredvid mig och som då var chef för CivilDepart:t, kan bäst intyga de brydsamma förhållanden, som mötte mig, vid mitt tillträde af nämnda embete; och jag vet icke huru jag skulle hafva burit mig åt, om jag icke hade haft den rätt, som man nu synes vilja borttaga.
Jag hade i sådant fall ej kunnat gå tillväga på annat vis, än att anmäla förhållandet rörande den felaktiga embetsmannen hos HofR:n; men denna auktoritet är en domstol, der laga former måste iakttagas, och som följaktligen icke äger någon rättighet att genast fatta beslut.
HofR:n hade då måst remittera saken till sitt AdvokatFiskals-embete, som, när tiden och öfriga göromål så tilläte, handlagt ärendet och inkommit med sitt anmärkn:gs-mem,, hvilket då kommunicerats den försumlige embetsmannen.
Om åter denne icke inom föreskrifven tid deröfver yttrat sig, hade han fått vitén sig förelagda.
Sedan ändtiigen hans förklaring blifvit ingifven, hade målet, när dess tur kommit, blifvit lottadt på en ledamot, och denne hade, efter tagen kännedom af handlingarne, när kans tur kommit, föredragit målet, hvarefter först omsider HofR:n kommit i tillfälle att förordna om den felaktiges skiljande från tjensten, så att Landsb:n derefter kommit, sin pligt likmätigt, ansvara för göromålens ordentliga och laglikmätiga gång.
Men huru hade det under tiden gått med den af Hr Hjerta nyss lofordade Landtregeringen?
Jag vet det sannerligen icke.
Att ärenderna af denna myndighet skyndsamt behandlas, härflyter just deraf, att denna institution lyckats rädda sig undan alla de omstöpningar, som i afseende på våra öfriga Styrelseverk ägt rum, och fått bibehålla sig i sin primitiva enkelhet.
Jag medgifver att mycken makt finnes lagd i Landsh:s hand; men han saknar lika litet som andra embetsman här i landet, kontroller och ansvarsskyldighet derest han förgår sig; och om icke en dylik vidsträcktare myndighet blifvit honom leornad, vore det ej möjligt att vid Landshrge-embetena en sådan myckenhet mål skulle kunna med så ringa kostnad för Staten afgöras, och parterne utan för stora omvägar vinna sin rätt.
För att gifva ett begrepp om mängden af de mål och ärenden som hos 140 Den 4 April .e. m. dessa embetsmyndigheter handläggas, beder jag få uplysa, att om deras Diarier skulle föras med samma omständlighet, som inom Colhna är bruklig, Liefve Diarii-nummern vid Landsh:geEmbelet i Län af medelstorlek, större 8n hos alla hufvudstadens Colhr tillsammans.
Jag hemställer då, huruvida det kan vara skäl att borttaga den klandrade suspensionsrätten, hvilken, på sätt Utsk. visat, har ägt rum förut.
Vidare har man gjort anmärkn. vid Landshtnes rätt att tillsätta LänsNolarier.
Denna rätt, skulle jag tro, ar häfdvunnen, och just af det skäl, som jag förut åberopat, nemi. att göra det möjligt för Landtregeringen att medhinna så mycket; ty det är tydligt, att Landsten, som är K.
M. ansvarig för styrelsen af Länet, icke kan komma någonstans, om han får till sitt biträde personer, som icke äga hans förtroende.
Det är derföre af vigt, att han tillsätter den tjensteman, som då LandsSekretin har förfall, är Skyldig att inträda i dennes ställe.
Under den tid jag var Landsh., följde jag, i afseende på de underordnade tjenstemän, som skulle vara LandsSekreltn och LandsKamer:n till biträde, den pricipen, att, då personer anmälde sig hos mig för att erhålla sådana platser, jag hänviste dem att med sina önskningar vända sig till vederbörande Depart:tsChef, af det skäl, att det var denne jag ville göra ansvarig derföre, att inom hans Expedition ärenderna blefvo väl och skyndsamt behandlade; och jag ville icke gifva honom anledn. lill den anmärkn. emot mig, om arbetet inom Expeditionen icke bedrefs såsom vederborde, att jag åt honom utnämnt ett biträde, som icke nöjaktigt fullgjorde sina åligganden.
Man har äfven klagat öfver den Landshrn medgifna rätt att förelägga vilen.
Om icke.
Landsten hade denna rättighet, att genom vitén tillhålla vederbörande domare att i rättan tid aflemna handlingar och dokumenter, kunde ju genom upskof med sådant, som icke berodde på Landsten att afhjelpa, rättvisans gång blifva mycket fördröjd.
Det är väl sannt, att Landsten kunde då hos HofR:n söka hjelp, men af skäl som jag förut anfört, komme denna hjelp honom tillgodo först efter en lång tidsutdrägt, och den nödiga skyndsamheten stöde på sådant sätt ej att vinna.
— På nu anförda skäl anhåller jag om bifall till Utskis Betänk., och tror att, om man skulle biträda motionärernes anmärkmr, man skulle med detsamma, i st. f. att vinna ett önskligt resultat, blott skämma bort hela den med rälta prisade institutionen af våra Landlregeringar.
Den siste värde talaren har, genom sitt sätt att försvara Betänlct, mera än jag kunde hoppas lemnat mig vapen i händerna.
Han har nemi. så lösligt behandlat frågan, att det på det högsta förvånar mig, isynnerhet som han sjelf dels varit Landsh., dels är van alt både läsa och tolka lagar och författningar.
Den värde talaren har såsom bevis på olägenheterna af bifall till motionerna, framdragit ett exempel, som ligger inom hans egen erfarenhet, och som lärer bestå deruti, att han till följd af en balans varit nödsakad att arrestera sin LandsKamrer.
Jngen, som läst den gamla Instruktm, D e ii 4 Ap ril e. m. 141 kan sötta i fråga,.att ju icke en sådan rätt existerade, lika litetsom någon, efter att hafva läst min motion, sätter i fråga, att jag åsyftat föreslå att Landshme hädanefter skulle gå miste om den rätt, alt, derest någon honom underlydande tjensteman begår ett brott, med honom förfara på samma sätt som med hvar och en annan brottslig befunnen, ålen äfven om icke Landsbro hade denna rätt i Instruktm förvarad, förstår jag icke. alt så många omgångar behöfls för att låta arrestera en LandsKamrer. eller LandsSekret. som beträddes med försnillning af Kronans medel.
Nu stadgar emellertid den ganda Instruktm, ali, om Häradsskrifvare eiler LandsKamrer. skulle befinnas vara på balans, skall Landsom, som orden lyda, »densamme efter sakens omständighet vederbörligen tilltala, näpsa eller inmana låta.»
Detta stadgande är tydligt och klart, och visar att Landshtn redan haft en sådan rättighet både att näpsa och i häkte inmana en tjensteman, som begått brott, utan någon annan skyldighet än alt anmäla saken hos domstol.
Således hade Landshm förut, för sådant fall, ostridig rätt att suspendera den brottsliga, och skulle först efteråt underställa sin åtgärd llofRms pröfning; under tiden var den ifrågavide tjenstemannen skiljd från utöfningen af sin tjenst, samt blefve äfven, om llofltm, eller som det i gamla Instruktm heter, KammarRevisionen gillade Landshige-beslut, definitivt derifrån suspenderad.
Men det är här alldeles icke fråga om att i denna del göra någon förändring.
Motionerna gå endast ut på att Landsten icke skall hafva rättighet, att af hvilken anledning sorn helst, t. ex. i anseende till förment vanvördnad eller ohörsamhet eller något det obetydligaste förseende, omedelbart suspendera sina embetsbroder, och alt sätta alla Landtstats-embetsmänneri ur verksamhet, utan skyldighet att ens efteråt anmäla suspensions-åtgärdcn hos högre myndighet, för alt der få den gillad eller uphäfven.
Landsten må till och med inrymmas denna rätt att suspendera, äfven för de händelser, som finnas uptagna i den nya Instruktm, men hvartill spår icke finnes i den gamla, blott han tillika hade det åliggande, att omedelbarligen anmäla suspensionen och underställa den IlofR:ns eller KammarRms pröfning.
Ulsk. har dock gått vida längre än Hr Akerman, hvilken varit nog försigtig i sitt exempel, att icke lemna den i gamla Instruktm medgifna suspensionsrätt vidare utsträckning än för det fall då tjensteman begått brott.
Utsk. deremot har sagt, att den gamla Instruktm lemnade suspensionsrätt icke allenast för underordnades brott, utan äfven för alla deras möjliga slags förseelser.
I detta afseende anhåller jag få erinra, att Instruktm oförtydbart utmärker, att frågan der icke är om andra förbrytelser, än då någon af de upräknade tjenslemännen sätter K.
M:ts tjenst tillbaka och »genom sin vårdslöshet någon afsaknad förorsakar»; och att med denna afsaknad menas hvad man kallar balans, visar sig deraf, att här icke är nämnd någon annan domstol, inför hvilken anmälan om suspensionen bör ske, än KammarRevisionen, under hvilken några andra tjensteförseelser icke sortera.
Man har sagt, att Landshme äro så öfverbopade med göromål, att numerären af målen hos vissa LänsStyrelser torde öfver - 142 Den 4 April e. m. stiga samtliga Collmas; detta må vara sannt, men hvem är det som drar tungan häraf?
Jag skulle tro, att Landshin icke har stor del deruti, utan det är väl egentligen LandsSekret:n och LandsKamer:n, som draga den tyngsta bördan af denna mängd göromål.
Ja! jag anser icke ens att det skulle vara ett lyckligt förhållande, om Landshin personligen toge någon, alltför tidsödande del i dessa många små-mål.
Han behöfves väl för upsigten öfver det hela, för att sammanhålla och vårda Länets stora allmänna angelägenheter, samt för att hos Regeringen söka utverka förbättringar deruti.
De dagliga göromålen tillhöra med rätta i första rummet LandsSekret:n och LandsKamerm.
Men, mine Hrr! just derföre att dessa hafva ett så tungt åliggande, och äro alldeles oumbärlige för Landsh:n, just derföre önskar jag, och troligen alla som vilja tänka närmare på saken, att de icke skola behandlas snart sagdt som drängar, helt och hållet underkastade Landsh:s godtycke.
Om man tror, att en sådan despotisk makt hos Landhin befordrar ärendernas gång, torde man mycket bedraga sig.
Jag tror tvärtom, att ärenderna komma att drifvas med mycken mindre fart och lust af dessa tjenstemän, som icke kunna undgå att finna sig draga det största lasset, om de hvarje ögonblick hotades med äfventyret att behandlas efter Landsh:ns nyck eller infall.
Det är således i intresset af sjelfva institutionen, som jag tror att den nya författ ningen bör i detta hänseende förändras.
Hr Akerman har uptagit en anmärkn. mot Landsh:nes rätt att tillsätta LänsNotarier.
Denna anmärkn. har jag icke gjort; jag har icke ens tänkt derpå.
Jag tror tvärtom, att denna Landsh:nes rättighet är nyttig.
Deremot erinrar jag mig något, hvartill Landshin nyligen fått rätt, utan att han borde hafva det, nemi. att fördela sportlerna, så att han kan taga från LandsSekretin så mycket han behagar, för att tilldela LänsNotarien.
Sedan jag sålunda visat grundlösheten af det påstående, att den rättighet, om hvars uphäfvande min motion handlar, skulle finnas medgifven i den gamla lnstrukt:n, äfvensem att det här ingalunda är meningen att från Landsbm borttaga rättigheten att suspendera, då någon af hans underlydande begått brott, öfvergår jag nu till de andra skäl, som Utsk. anfört mot min motion.
Deribland finner man åberopadt, att en sådan rättighet till suspension skulle vara medgifven i de Instrukt:r, som äro utfärdade för Collina och K. Mits Kansli.
Att så är förhållandet, kan icke förnekas; men, mine Hrr! det är ett helt annat förhållande med LandsSekret. och LandsKamrer. än med tjenstemännen i Kongl.
Kansliet och Collina.
De förra äro nemi. icke blott jemte Landshin ansvarige för Länets styrelse, utan deras biträde är ett nödvändigt vilkor för utöfningen af Landshms embete.
Deremot äro de underordnade tjenstemännen i Collina, hvarken ansvarige för Collits beslut ej heller är dettas verksamhet af deras vilja eller åsigt i någon mån beroende.
Denna skillnad lärer väl finnas högst väsendtlig, likasom orimligheten alltför mycket faller i ögonen af den princip, attén Landsh. skulle äga befogenhet att efter godtycke, skilja sina egna kolleger från embetet och derigenom helt och Den 4 April e. m. 143 hållet paralysera hela Länsstyrelsen.
I parenthes må äfven nämnas det — möjligen utan afsigt — ofta återkommande bruket uti Instrukt:n af uttrycket »Landsh:n» i st. f. »Konungens Befb:de.» Härpå har Utsk. svarat, att det icke kunde komma i fråga, att
Landsten skulle kunna vidtaga någon embetsåtgärd, aldraminst en suspension, utan att tillkalla någon person som förrättade LandsSekret:ns tjenst.
Det kan dock icke undgå upmärksamhet, att man har valt ordet »Landsh.», likasom i motsats till Konungens Befh:de.
För öfrigt utmärka reservationerna nogsamt, att äfven inom Ekon.Utsk. allvarsamma betänkligheter blifvit yttrade vid den maktfullkomlighet, man velat tillägga Landsh-.ne, och en återremiss torde derföre lemna en rik efterskörd för betraktandet af denna sak.
Det är sagdt i Betänk., att det för en LandsSekret. eller LandsKamer.
, som blifvit orättvist suspenderad, vore ganska lätt att vinna rättvisa genom att öfverklaga åtgärden.
Men för det första, år det alltid äfventyrligt för en af sin chef beroende tjensteman att anklaga denne; och för det andra, är det väl vanligen mera ovisst än visst att han får rätt i sin klagan; derpå hafva vi åtskilliga exempel.
Men äfven om han klagar, så är det mycket fråga om, huruvida en sådan klagan öfver en suspensionsåtgärd kan företagas utan i sammanhang med åtal för den åtgärd, som upgifves hafva föranledt suspensionen.
Åtminstone är det sannolikt, att denna invändning skulle göras, och att vid många tillfällen HofRm icke kunde pröfva sådana klagomål annat än i sammanhang med frågan om åtal och undersökning af den förseelse, hvarför tjenstemannen är tilltalad.
Deraf följer, att han under hela den tid åtalet räcker är suspenderad från sin befattning.
Jag hemställer, om det kan vara nyttigt och lämpligt att ställa Landsten och hans embetsbroder i ett sådant förhållande, att dylikt kan inträffa.
Hr Akerman har på ett lika flyktigt sätt, som han behandlat den första punkten, äfven förfarit i afseende å Landstenes rätt att ålägga domare vitén.
Han har sagt, att, om icke denna rätt funnes, så kunde domaren lätteligen alltför länge dröja med insändande af sin redovisning, hvarigenom svårigheter kunde upkomma.
Förhållandet är emellertid, att ansvar är i Lag stadgadt för domare, som icke fullgör sina skyldigheter, och det är således lätt att påkalla detta, om så finnes nödigt, utan att särskilda vitén behöfva tillgripas.
Kuriöst tyckes det ock vara, om Landsten skulle den ena dagen kunna förelägga domaren vitén, och den andra dagen döma honom att betala desamma; derigenom blefve domaren verkligen alltför mycket hans underdånige tjenare; och fara är värdt, att det kan finnas Landsh:r med så litet jugement, att de icke riktigt fatta hvad som i detta fall är rätt och lämpligt att göra eller låta.
Derföre är det ock i UtsökningsBm Landsten helt och hållet förbjudet, att taga någon befattning med domare, utan får han som andra åtnöja sig med att mot någon felaktig domare anlita allmänna lagen, derest han finner sådant nödvändigt. 144 Den 4 April e. m.
Slutligen får jag mot Utslcs Betänk, i allmänhet anmärka, att Utsk., för att begagna ett utländskt uttryck, eskamoterat en mängd af de framställda anmärkn:ne, och underlåtit alt lemna R.
St:r tillräcklig kännedom af de i ämnet väckte motionerna.
Ensamt af denna anledn. borde en återremiss icke kunna förvägras, hvarom jag äfven på nu anförda skäl får anhålla.
I min egenskap af Landshöfding hade jag visserligen helst önskat, att jag icke behöft yttra mig öfver nu ihägaVande ämne; men då jag just till följe af denna min tjenstebefattning varit skyldig att söka, så vidt jag förmår, intränga i både andan och ordalydelsen af så väl den gamla, som den nya instruktm, anser jag mig äfven pligtig att här upträda, för att vederlägga, de många anmärknrr, som blifvit mot både den ena och den andra framställda.
Man har på klandret emot den nya instruktin fått nya bevis i de motioner, som vid innevande ltiksdag blifvit i ämnet väckta, och hvaribland Hr Dalmans särskildt torde förtjena Ståndets upmärksamhet.
Det är i synnerhet på 66 § af den nya instruktm, som upmärksamheten varit riktad.
Man har deremot anmärkt, dels att Landshms makt skulle därigenom blifvit vidsträcktare, än hväd den varit enl. den gamla instrukt:n, nemi. derigenom, att Landsb:ne ägde rätt att suspendera alla honom underlydande tjenstemän, äfven LandsSekretm, då man deremot förmenat att en sådan rätt, efter den gamla instruktm, vore medgifven endast i frågor om upbörd; dels har man ock fästat sig vid, att Landshme skulle äga rätt att suspendera för visad »vanvördnad eller ohörsamhet.»
Jag anhåller att nu få besvara dessa anmärkn:s-punkter; men, för att det kunna göra, torde det till en början vara nödvändigt att upläsa § 21 af 1734 års instrukl:n, hvilken § motsvarar den 66 i den nya.
Den lyder sålunda: »Såsom K.
M. låter nu upsätta »instruktin för LandsKamerm, Fogdar och Häradsskrifvare, huru »hvar och en i sitt embete sig förhålla skall; alltså vill K.
M. »icke allenast att Landsh:ne skall hålla en allvarsam och sträng »hand deröfver, så att vederbörande stride och hörsamt deni måge »efterlefva och fullgöra, utan ock, när någon deremot skulle brotts»lig finnas, eller sig ej förhålla som tillbörligt är, i följd af sin »instrukl:n, densamme, efter sakens omständigheter, vederbörligen »tilltala, näpsa eller inmana låta, och der han sig då icke rättar, ulan »sätter K.
M:s tjenst tillbaka, och uti dess intresse med sin vårds»löshet någon afsaknad förorsakar, densamme uti KammarRevisionen »straxt angifva, der att slå Fiskalen för sitt brott till svars.
K. »M. gifver ock Landsbro härmed tillstånd, emedlertid att svar kan »följa, en sådan ifrån tjensten alt suspendera, i fall dess brott det »förljenar, låtandes emedlertid igenom någon annan förrätta hvad »honom har ålegal.
Men vid mindre betjenters förbrytelser för»hålles efter den förordning K.
M. lärer utgifva.»
När man i sitt sammanhang läser hela denna §, torde något hvar, som blott vill följa sitt sunda omdöme, finna att den har afseende på Landshms skyldighet att tillhålla underlydande tjenstemän att fullgöra sina skyldigheter, Den 4 April e. m. 145 digbeter, och att han i första rummet fått rättighet att »tilltala, näpsa eller inmana låta» den som icke upfyllde sin instrukt:ns föreskrifter, samt att Landsh:n derefter, och om den felaktige sig icke rättade, utan satte K.
M:s tjenst tillbaka, ägde anmäla den felande till Kammarllevisionen. att der stånda Fiskalen till ansvar och emedlertid kunde honom ifrån tjensten suspendera.
Då g således iir fullkomligt tydlig, måste man förvånas deröfver, att icke allenast Hr Dalman, som motionär, utan äfven andra, som gjort anmärkn:r vid densamma, kunnat derur draga den slutsats, att det s. k. brottet skulle hafva afseende endast på upbördsbrist, då icke ett enda ord derom i g förekommer.
Men om man föresatt sig ett visst mål, så är det icke omöjligt att upnå det, om man vidtager den utvägen att sönderstvcka en §, att derutur utesluta hvad man finner icke vara lämpligt för sina afsigter, men att deremot tillägga ord i ett annat sammanhang, än de verkligen förekomma.
Så har, i detta fall, Hr Dalman gått tillväga.
Då jag först mottog detta Ekon.Utskrs Bet., och der såg
Hr Dalmans motion citerad, kunde jag icke föreställa mig annat, än att Ctslc. sammandragit den, och jag erkänner upriktigt, att jag ansåg delta vara ett ganska stort fel.
Jag gick derföre upp i Utsk., för att jemföra citationen med Hr Dalmans motion, och jag fann då att Utsk. fullkomligt rätt citerat den sednare, med det undantag, som ej torde vara af någon betydelse, att då Hr Dalman säger: »icke skulle efterlefva och fullgöra instrukttnen,» så har Utsk. i stället: »icke eflerlefver inslrulclmen.»
Jag ber nu att få fästa mig vid det sätt, hvarpå Hr Dalman citerat denna §.
Han säger: »1734 års Lands»h:ge-inslrukt:n tillerkände visserligen Landsten rättighet att, der »LandsKamer.-re, Fogdar och Häradsskrifvare icke efterlefde de för »dem utfärdade instrukt:r, den felaktige, efter sakens omständig»het, vederbörligen tilltala,» etc. Der har Hr Dalman visserligen, efter ordet »instruktioner», uteslutit mellanmeningen : »eller sig cj förhåller, som tillbörligt är.n
Det torde dock ej kunna nekas, att dessa ord äro för ifrågavarrde fall af ganska stor vigt.
I'fortsätt ningen af samma punkt, der de orden förekomma: »derest hansig då icke rättade,» har Hr
Dalman åter uteslutit den derefter följande meningen: »utan sätter K.
M:s tjenst tillbaka.»
Det är just dessa ord sorn tydligen utvisa, att § har afseende på tjenstgöringen i sin helhet,, och icke blott på upbörden; men då sådant icke kunde vara för Hr Dalman Ijenligt, så har han helt enkelt uteslutit dem.
Han har således endast sagt: »derest han sig då icke rättade, ho»nom i Kammar-Revisionen straxt angifva, äfvensom att, intilldess »dess svar kunde följa, emedlertid en sådan brottslig från tjensten »suspendera.» Jemför man detta citat med g sjelf, så står i den sednare ordet »brottslig» alls icke uptaget; men då Hr Dalman nödvändigt velat tala om brott, och brott mot upbördsförfattn:n, så var detta tillägg nödvändigt för att komma till de slutsatser, han velat bibringa den stora allmänheten, o”ch hvilka han, såsom vi alla veta, under 1-| års tid uprepat.
Hrr:ne torde finna, att detta är ett mycket beqvämt sätt att citera en g, då man vill komma till ett på förhand bestämdt mål.
V. H. 10 110 Den J, April e. m.
Öfvergår jag deremot till den reservation, som af Hr Thornéa blifvit afgifven, och som återfinnes på pag. 17 och följande i Utsk:s Bet., så har han, som inom Utsk. förfäktat samma åsigt sorn Hr
Dalman, dock gått mycket försigtigare tillväga än denne, emedan han i det närmaste citerat rätt; men äfven han har uteslutit ett litet ord, som är af stor betydelse.