Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De förra äro 7 Friherrliga och 6 Adliga, hvaremot de sednare utgöras af 3 Grefliga, 7 Friherrliga samt 22 Adliga, eller tillsammans 13 introducerade och 32 utslocknade ätter; derförutan äro, med ledning af R. o. Ad:s beslut vid 1834 och 1835 års riksdag, utur uppropslistan afförde 2:ne Friherrliga och 11 Adliga ätter, å hvilkas stamtaflor ingen mansperson funnits antecknad såsom föddunder de sistförflutna 100 åren.
Antalet af nu lefvande introducerade ätter är 75 Grefvar, 194 Friherrar samt 824 Ridders- och Adelsmän, tillsammans 1093. § 5.
Uti denna § gifvet Direct. vid handen, att R. o. Ad:s vid si - Pen 5 October. 39 sta riksdag utsedde Hrr Fullmäktige i Banken samtlige bibehållit sine platser, men alt alla R. o. Ad:s då valde Fullmäktige i Riksg.- cont. derifrån afgått, i följd hvaraf de utsedde suppleanterne i deras ställe inträdt, hvarjemte uppgift meddelas å de särskilda val, som inom Direct. skett, dels till fyllande af de bland R. o. Ad:s vid 1841 och 1843 årens revisioner öfver Stats- Banco- och Riksgäldsverken inträffade ledigheter, dels till Revisorer å R. o. Ad:s vägnar vid de årliga revisionerna öfver Bancodiscontverket, åren 1842—1844, samt dels till Revisorer och suppleanter vid lånecontoren i Götheborg och Malmö för åren 1840 —1844. § 6.
Direct. har här anmält, att Direct:s vid sista riksdag af H. R. o.
Ad. utsedde ordf., En af Rikets Herrar m. m.
Hr Gr. Jacob Pontusson De la Gardie, d. 26 Apr. 1842 med döden afgått; och att efter honom såsom ordf. inträdt En af Rikets Herrar, Riksmarskalken m. m.
Hr Gr. Magnus Brahe, om hvars nyligen inträffade dödliga frånfälle Utsk. haft den sorgliga pligten att uti mern. af den 18 sisth Sept. hos R. o. Ad. göra anmälan. § 7. Bland Riddarhusets tjenstemannapersonal har sedan sista riksdag den förändring inträffat, dels alt andra Ridd.cancellisten, Kammarjunkaren Frih. G. C. Cederström d. 15 Oct.
1841 på begäran erhållit afsked från nämnde cancellistbefaltning, samt att vice Häradshöfdingen, Juris Utriusque Candidaten Curt Abraham Carl Bruncrona under d. 23 påföljde Dec. blifvit efter Frih.
Cederström till andre Ridd.cancellist utnämnd, dels att Ridd.secreteraren, Majoren och Ridd. F. 0. Silfverstolpe, som af K.
M. blifvit kallad till ledamot af Dess Statsråd, i följd deraf anhållit om afsked från Ridd.secreteraretjensten, hvilket Direct. under d. 21 sisth Maj beviljat; hvarefter Direct., på grund af 13 § i dess instruction, låtit ledigheten af Ridd.secreteraresysslan i Statstidningen kungöra, och har Direct., sedan så väl Ridd.cancellisten W. F. Dalman sorn Ridd.fiscalen, Kammarherren Abr.
Reenstjerna undanbedt sig det dem af Direct. erbjudna förtroende att Ridd.secreteraretjensten under ledigheten förrätta, under den 5 derpå följande Juni förordnat Adjungerade ledamoten i K. M:s och Rikets Kammarcolh, Notarien Johan Albert Wilhelm Munck, att berörde tjenst bestrida, intilldess densamma varder i behörig ordning återbesatt; hvarefter och då nyssbemälde Notarie Munck, såsom ensam sökande, till tjensten sig anmält; Direct i mern. af d. 26 sisth Juli hans ansökningshandlingar till R. o. Ad. insändt, dervid Direct. för sin del tillstyrkt, att Notarien Munck måtte varda till Ridd.secreterare förordnad.
Utsk. får i sistnämnde hänseende åberopa sitt under d. 16 sisth Sept., ang:de återbesättande af Ridd.secreteraresysslan, till H. R. o.
Ad. ingifne utlåt. § 8.
Direct. har i denna §, jemte anmälan att utdelning af pensioner och gratificationer, så väl inom Wadstena adeliga Jungfrustift, som i öfrige under Direct:s förvaltning stående fonder, blif - 40 Den 5 October. vit i stadgad ordning verkställd, dels särskildt underrättat derom, att, i följd af framlidne Ridd.secreteraren A. G. Silfverstolpes efterlemnade Enka Anna Ghristina Alms den 1 Jan. 1844 inträffade död, en pension å 300 r:dr b:co blifvit till Ridd.cassan indragen, dels redogjort för pensioneringen inom Wadstena adeliga Jungfrustift, deri för närvar, finnes inskrifna 638 Stiftsjungfrur, af hvilka 222 åtnjuta pension. § 9.
Denna § utvisar, huruledes de af adeliga Cadettskole-fonden samt Bergenstjernska fonden anslagne acaderaiska stipendier, fricadetlplatser vid K.
Krigsacademien å Carlberg samt näringsslipendier blifvit af Direct. sedaii sista riksdag tillsatta och hvilka adeliga ynglingar desamma innehaft och innehafva § 10.
Uti denna § bar Direct. anmält följande omständigheter med afseende ä lånerörelsen weml.: a) Att Direct., för att icke äfventyra att de emot inteckning i fast egendom utlänte capitaler skulle inbetalas, nödgats vid skedde uppsägningar, nedsätta räntan derå till 5 proc., äfvensom att några nya lån mot säkerhet af fast pant icke kunnat uppgöras mot 6 proc. ränta. b)
Att, hvad beträffade lånen mot namn och borgen, samtlige låntagare uppfyllt sina förbindelser, med undantag endast af en, Brukspatron J.
Norström, som afträdt sin egendom till borgenärer, och i hvars ännu icke afslulade eoncurs, Riddarhusets fordran blifvit bevakad.
Dä det ännu icke är utred t, huruvida någon brist uppkommer i Brukspatronen Norströms concurs, anser Utsk. för det närvar, något utlåt, icke erfordras i afseende å den ansvarighet för en möjlig förlust, som, lill följd af lånereglementets 3 § 4 mom. må kunna drabba de Directeurer, hvilka deltagit i beslutet om berörde lån, hvars omsättning blifvit sisla gången beviljad d. 2 Maj 1842. c) Att i följd af den vid sista riksdag medgifna rättighet att begagna upplåning i armeens accords-amorlerings-fonds eller andra lika säkra räntebärande obligationer, Direct., efter det räntan å förstnämnde obligationer blifvit nedsatt, upphandlat Trollhätte canalbolags på 6 månader ställda och med 5 proc. ränta löpande obligationer, pä hvilket sätt vid riksdagens början 32,000 r:dr af Riddarhusets medel voro disponerade.
Och emedan Trollhätte canalbolags obligationer allmänt anses icke blott fullt säkra, utan ock särdeles lätta att afyttra, tillstyrker Utsk.: att Direct:s ifrägavar. åtgärd må varda af R. o. Ad. godkänd. d) Att, i afseende å R. o. Ad:s vid sista riksdag fattade beslut angrde placerande emot inteckning i fast egendom af de Frih. von Liewens fond tillhörande, mot namn och borgen utlånta medel, tillfälle till en slik öfverflyttning ännu icke, vid berättelsens afgifvande, förekommit, men att anledn. i följd af ingifne läne - Den 5 October. 41 iåneansökningar, nu vöre att möjligen kunna mot inteckningssäkeriiet göra en del al' nämnde medel fruktbärande; samt att, beträffande de å Ofverste Berghmans fond influtna medel, 7,C>00 r.dr b:co, deraf blifvit, utan Direchs personliga ansvarighet, emot namn oell borgen utbulta.
Utsk. får i afseende å detta ämne åberopa hvad Ulsk. bär ofvan i 1 punkten yttrat, ang:de grunderna för utlåningen af de ännu tvist underkastade Berglimanska testamentsmedlen. e) Att svårigheter visat sig alt, emot pant af inteeknad fastighet, göra de under Ridd.Directis förvaltning ställda fonder fruktbare, hvartill orsaken, i Directrs tanka, mäste sökas bland annat deruti, att enligt lånereglementet, egendom på landet får beliinas endast till §- af taxeringsvärdet, om den är säterie, rå och rör eller insockne frälse, och till halfva värdet, om den är af annan natur; men då, efter hvad Direct., vid förekomne lånefrågor, utaf företedde, i sednare lider upprättade köpeafhandlingar och arfskiften erfarit, taxeringsvärdena, åtminstone inom en del af Riket, äro så laga, alt verkliga värdet ofta flerdubbelt öfverstiger densamma, sä bar Direct., för befordrande af utlåning emot intecknad pant, trott sig kunna, ulan äfventyr för fondernas säkerhet, föreslå en utsträckning af föreskrifterna i oraförmälde hänseende, så alt lån emot inteckning hädanefter kunde få beviljas äfven till högre belopp än efter nu gällande proportion, antingen enligt Direcl-.s pröfning i hvarje särskildt fall, eller ock enligt någon annan bestämd allmän grund.
Utsk. har, i öfverensstämmelse med hvad Direct. tillstyrkt, ansett sig böra hemställa: att Direct. må erhålla tillåtelse att i särskilda fall, då Direct. är i tillfälle att med tillförlitlig säkerhet bedomina de till inteckning erbjudna fastigheters verkliga värde, bevilja lån till belopp äfven något, öfverskridande den i lånereglementets 2 § stadgade proportionen emellan lånet och taxeringsvärdet; hvarvid Utsk. dock anser alltid böra iakttagas, dels att skälen till förhöjningen af iånesumman i prot. fullständigt upptagas, dels att Direct:s alla närvar, ledamöter äro om beslutet ense; och dä Utsk. hyser den tillförsigt, alt
Direct. i alla förekommande fall, med behörig försigtighet och det noggrannaste afseende å fondernas säkerhet, begagnar den Direct. lemnade undantagsrätt, har Ulsk. icke ansett nödigt att bestämma några vidare inskränkningar, vare sig i afseende å lånesummans storlek eller dess förhållande till taxeringsvärdet. § n.
Uti denna § har Direct. anmält, dels att återstående brandförsäkringsafgiften för Riddarhuset blifvit med 1,190 r:dr 9 sk. 8 rst. inbetald, dels att af capitalionsfonden till reparationer efter sista riksdag utgått ett belopp af 6,841 r.dr b:co.
Med tillkännagifvande, att ifrågavar. reparationer omfattat 3 H. 6 42 Den 5 October. dels taken å Riddarhusets både hnfvudbyggning och flyglar, dels skranket omkring oell soubassementet till Högsts.
Konung Gustaf I:s af R. o. Ad. uppresta staty, dels ny stenläggning å Riddarliusgården, dels slutligen, under innevar. år, en fullständig reparation af Riddarhusets förstugor, Ridd.DirecUs förmak och sessionsrum, up‘plyftandet af kopparstatyerna å Riddarhusets tak m. m. d. har Utsk., som, med ledning af hvad Diret:s prot. utvisa, funnit nämnde reparationer högst nödiga, och jemväl inhemtat att de blifvit i stadgad ordning både företagna och verkställda, således icke tvekat att tillstyrka det berörde af Direct. vidtagna åtgärder må af R. o. Ad. godkännas. § 12.
Direct. omförmäler här den, lill firande af Ilögsts. H. M. Konung Carl XIV Johans Jubileum d. 6 Febr. 1843 af Direct. föranstaltade illumination, dervid kostnaderne blifvit med 185 r:dr 16 sk. beslridde, hvilken Directrs åtgärd Utsk., för sin del, icke kan annat än gilla, med hemställan, att R. o. Ad. jemväl behagade uti detta godkännande instämma. § 13.
Enligt denna § hafva 4 stycken kistor, hvilka länge funnits å Riddarhuset i ett tillslutet skåp iusatta, blifvit sedan sista riksdag upptäckta oell inventerade samt befunnits innehålla åtskilliga SecrelaUtsk:s samt de af R.
St., under den s. k. frihetstiden, nedsatte commissioners handlingar, domar och protocoll, hvilka, såsom lill icke ringa del varande af historiskt värde, blifvit ordnade och inbundne.
Utsk. har, i anledn. häraf, fästat uppmärksamhet derå, att åtskilliga andra äldre riksdagshandlingar uti Ridd.archivet linnas, i mer eller mindre oordnadt skick, förvarade endast i eonvolut; och då utan tvifvel deras förskingring derigenom äfventyras, har Utsk. trott sig äga anledn. hemställa, alt de i Ridd.archivet förvarade äldre riksdagshandlingar, hvilka ännu kunna befinnas oinbundne, må, sedan de blifvit af Ridd.secret. i behörig tidsföljd ordnade, varda på Ridd.cassans bekostnad inbundne och i catalogen öfver Riddarhusets handlingar, under behöriga rubriker, införda.
Efter sålunda meddeladt utlåt, öfver Ridd.DirecUs riksdagsberättelse, har Utsk. ansett sig uppfylla en angenäm pligt, då Utsk. tillstyrker: att R. o. Ad. måtte förklara Ridd.Direct. sin tillfredsställelse och sitt välbehag öfver det sätt, hvarpå Riddarhusoch Stifls-ärendena blifvit sedan sista riksdag af Direct. förvaltade.
Hvilket dock allt vördsamt öfverlemnas till R. o. Ad:s egen ompröfning.
Slockholm d. 1 Oct. 1844.
På Riddarhus-Utskollets vägnar: S. A. Sundets. W. F. Dalman.
Den 5 0 c t o b e r. 43 Hr Hjerta, Lars:
Tillfälligtvis fränvar. för en stund, under det att R. o. Ad., hastigare än jag förmodade, hunnit att afgöra, bland andra, Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk.
N:o 15, i anledn. af väckt fråga om förändring uti K. förordn. d. 16 Jan. 1844 rör:de gesällvandringarne, anhåller jag att emot R. o. Ad:s bifall (ill samma betänk, fä anmäla min reservation, af den anledn. alt, om jag kommit tillbaka innan helänk. var afgjordt, jag hade ämnat begära äterremiss deraf.
Orsaken hvarföre jag hade ämnat begära denna äterremiss, anhåller jag äfven att vid detta tillfälle med ett par ord få nämna.
En Riksdagsman uti BorgareSt.
, Hr Gustafsson, har väckt motion om förändringar i denna K. förordn., och de ändringar han föreslagit synas mig så i högsta grad billiga, men de skäl, hvarpå ,Utsk. grundat sin tillstyrkan, deremot så ytterst svaga, alt jag tror, att om man kommit alt fästa en närmare uppmärksamhet derpå, så skulle man härom hafva blifvit öfvertygad.
Bland bestämmelserna uti denna förordn. står nemi., alt ”hvar, som af en vandrande gesäll finnér sig besvärad eller förnärmad, äger alt anteckna förhållandet i gesällens pass.” Motionären Hr Gustafsson har ansett denna rättighet för hvar och en att fullkluttra en vandrande gesälls pass sä obillig, att han begär en förändring deruti, sä mycket mera som han trott att orden ”besvärad och förnärmad” kunde lemna rum för alltför många tydningar lill den värnlöse vandrarens förfång.
Han föreslår derföre, alt 10 §, der delta stadgande förekommer, måtte erhålla följande lydelse: ”Gesällen må icke genom tiggande eller pockande söka förskaffa sig mat eller herberge.
Sker detta, vare gesällen förfallen att såsom passlös behandlas.
Hvar, som af gesällen linner sig besvärad, äger alt, i ojäfvige vittnens närvaro, noga anteckna förhållandet i gesällens pass, hvilket denne är skyldig att, i sådant ändamål, pä anfordran genast förete, vid vite af 3 r:dr 16 sk. b:co.”
I afseende på denna punkt har Utsk. svarat: ”Hvad 10 § beträffar, förmodar Utsk., alt de der förekommande orden ”afvika frän utsatta vägen” icke innebära ett större tvång för den resande gesällen, än blott att han, i händelse af förändrad destinationsort, ovillkorligen hos närmaste landshöfdinge-embete, eller annan vederb. auetoritet, måste göra anmälan derom etc.
Hvad slutligen vidkommer den i 10 § af motionären föreslagna förändringen, ”att 2:ne tillstädesvar., ojäfvige personers vittnesmål skola erfordras, för att å gesällens pass få anteckna, att man af honom funnit sig besvärad eller förnärmad”, så finner Utsk. en sådan förändring endast skola leda till upphäfvande af sjelfva lagen, ty ganska sällan har man i sitt hemvist tillgång på 2:ne ojäfvige personer ; på grund hvaraf Utsk. anser sig icke kunna tillstyrka någon förändring af 10 §.”
Det är visserligen sant, alt motionen uti denna punkt verkligen gick ut på alt upphäfva sjelfva lagen; men jag hemställer, huruvida motionären deruti föreslagit något annat, än hvad som enligt allmän lag mäste iakttagas emot hvar och en annan Svensk medborgare.
Det finnes ingen menniska, som inom lag och laga stadgar har rätt att emot någon, hvem det vara må, icke ens emot sjelfva brottslingen, utan ojäfviga vitt - 44 Den 5 October. nen göra en sådan anklagelse, sora kail vara för lians borgerliga namn och rykte förderflig.
Genom denna författning liar man likväl i sjelfva verket undantagsvis infört en dylik rättighet emot gesäller och pä det sättet gjort denna enda dass af Svenska medborgare, ifrån hvilken likväl
Rikets borgerskap sedan skall utgå, så att säga fogelfri.
Jag vill visserligen icke förneka den ganska stora anledn. man har att öfverklaga gesällvandringarne.
Jag vet att de höra till de största olägenheter som landtmannen och äfven en del af preslerskapet hafva att vidkännas, genom den inqvartering och föda, som de ofta få lemna för intet.
Jag kan således icke annat än l ill en viss grad gilla, eller åtminstone finna förklarligt, det, om jag så får säga, skrik, som uppkommit emot gesällvandringar; men jag tror, att man vid sista riksdagen kom in på en vidunderlig väg vid pröfningen af detta mål, hvilken ledde till den und. skrifvelse, som haft den förevar, författningen till påföljd, nemi. derutinnan att man icke urskilt det förderflig» och oloflig» som ligger i tiggandet ifrån det lofliga i denna sak.
Om gesällen faller besvärlig med tiggande, må han dä vara underkastad den påföljd, författningarna stadga till ansvar derför; men om han håller sig inom gränsen för det loflig», så måste honom nödvändigt tillmätas samma rättigheter, som hvar och en af Konungens öfriga undersåter.
Jag li or det vara isynnerhet inom 1’resteSt., som, i känslan af det stora obehag gesällvandringarne medföra och i känslan af den verkliga rätt man ägde lill försvar emot ett sådant intrång, man gick för långt, då man undantog en dass af Svenska medborgare ifrån en rättighet som sjelfva brottslingen äger att tillgodonjuta, att ej utsättas för obevista angifvetser, och derigenom satte hela denna dass i det förhållande, att en gesäll, visserligen icke på verkstäderna, men sä snart han befinner sig på resa, kan af hvar och en betraktas snart sagdt såsom en missgerningsman.
Jag tror att åtminstone i denna- punkt Hr Gustafssons motion innefattar den största billighet och den mest klara rättvisa, som man någonsin kunnat framställa.
Då detta mål är ett ekonomiskt ärende, sä hoppas jag att, äfven om de 3 öfriga Ståndens beslut icke skulle föranleda en und. skrifvelse, K.
M. måtte afhjelpa denna brist i vår ekonomiska lagstiftning.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Schmitterlöw, Carl Johan, anmält det han ej längre kan fortfara med den honom uppdragne befattning att vara ledamot i Allm. Besv.- o.
Ekon.Ulsk., och derföre anhållit att blifva derifrån entledigad, men att få bibehålla sin riksdagsmannarätt. R. o. Ad. biföll denna anhållan; hvarefter II.
Landtm, anmodade Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde äfven utse en ledamot i förenämnde Utskott i Hr Scbmitterlöws ställe. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 1 e. m.
In fidem protocofli, Albert Munck.
Den 7 October. 45 Måndagen den 7 October 1844.
Plenum kl. 1 e. m.
Justerades 8 prot.utdr. för d. 5 dennes.
Upplästes följande af Hr Söderhjelm, Gustaf August, inlemnade mern.:
Af den anledn. att H. R. o. Ad:s Hrr Electorer behagat utse mig till ledamot i Ridd.Utsk., får jag vördsammast tillkännagifva, att jag icke är i tillfälle att en sådan befattning emottaga.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf härefter, att Frih. Nordenskjöld, Carl Reinhold, som, enligt i sista plenum öppnad vallista, blifvit utsedd till suppleant i Const.Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad Hr Lagerhjelm, Pehr, anmält sig vara hindrad alt längre än till denna veckas slut utöfva denna befallning; hvadan 11.
Ex. nu anmodade Hrr Electorer, att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Ridd.Utsk. efter Hr Söderhjelm, och en suppleant i Const.Utsk. efter Frih. Nordenskjöld.
Föredrogs BaneoUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 18, med hemställan om ett förtydligande och tillägg i 110 § af baneoreglemeutet.
Horn, Claes Fredr., hade inlemnat följande:
Jag tillstyrker så mycket hellre den af Utsk. föreslagne ändring af 110 § i bancoreglem., som densamma innebär, icke allenast ett väsendtligt tillägg i bestämmandet af Bankens metalliska cassa, men äfven ett förtydligande af 112 § ang:de sättet för inköp af silfver.
Ett sådant hade redan kunnat afslutas, så som Utsk. det omnämner, om Bancofullmäktige tilltrott sig att efterkomma Utsk:s uppdrag att, i afvaktan pä R.
St:s beslut i frågan, nedlägga det inköpte silfret i Hamburg.
Som jag hade önskat det Fullmäktige velat så tyda föreskriften i deras ansvarighetslag, jemförd med 70 § Riksd.Ordn. och 5 § uti instruclion för nuvar.
BaneoUtsk., alt de deraf ansett sig oförhindrade att afsluta det erbjudna silfverköpet, och jag sålunda afser fördelen af conjunclurens begagnande vid en lag vexelcurs, anhåller jag vördsamt, att, i händelse R. o. Ad. godkänner Utsk:s förslag, beslutet derom måtte genast, med inbjudning communiceras Medslånden, samt delgifvas BaneoUtsk.
Cederström, Jacob: Jag instämmer deruti, att BancoUtsk. bör bemyndigas att upphandla silfver, vare sig i England eller Hamburg eller hvar helst det må erbjudas till 128 sk. per r:dr sp., men kan derföre icke bifalla Utsk:s betänk.
Det förefaller nemi. mig besynnerligt, att en förändring föreslås i 110 § af bancoreglem., under det Ständerne finnes samlade och kunna 46
Den 7 Octo b er. helt enkelt lemna tillstånd till silfverupphandlingen, om ock den kostade mera än 128 sk. per r:dr, samt då besluta de reglementariska stadganden, som sedermera kunna blifva en följd af sådant silfverköp.
Jag förstår icke hvad det vill säga, att inskränka en sådan upphandling till 500,000 r:dr, icke eller att inskränka den endast till Hamburg eller London; ty orten måste vara likgilllig, blott Svenska Banken kan äga visshet och säkerhet om, att den deposition, som är gjord för hennes räkning, också är i säkerhet, hvilket den först blir när silfret är i Bankens egna eller annan säker Banks hvalf.
Vår Bauk må ingalunda vara utsatt för möjligheten af sin cassas förskingring; men må Banken eljest hafva sin cassa i Hamburgs, Londons, eller uti hvilken annan enligt den allmänna öfvertygelsen som säker känd banks förvar, så alt ingen fråga om förskingring ens kan uppslå, men alldeles icke må Bankens metalliska cassa vara nedsatt hos köpmän, här eller annorstädes.
Jag tillstyrker alltså att, med återremitterande af betänk., R. o.
Ad. ville för sin del besluta, att Bancofullm. af BancoUtsk. förständigas alt afsluta köp om silfver till obegränsadt belopp, hvarhelst del låter sig göra efter 128 sk. per r:dr sp., och besörja dess deponerande som ofvan nämndt är eller hemförande.
Beträffande hvad som enligt förenämnde 110 § utgör Bankens metalliska cassa och att det silfver eller guld som icke ligger i Bankens hvalf, men möjligen finnes för dess räkning annorstädes deponeradt, ej får i den metalliska cassan inberäknas; så följer af sig sjelf alt, då Ständerne, hvilka äro för Bankens bestånd ansvarige, finnas tillstädes, icke ringaste tvifvel derom kan uppstå att ju hvad Ständerne besluta om silfverupphandling och denna varas hemförande eller deponerande i utländsk säker Bank är lagenligt.
Den tidsutdrägt som uppstår innan varan silfver kommer hit och de säkerhetsmått som mäste vidtagas för delta ändamål, hindra alldeles icke köps afslutande om samma vara, lika litet som förhållandet af 2 till 5 mellan silfver och sedlar hindrar en sådan upphandling; ty i samma stund som behållningen af silfver blir större, i samma stund försvinner den mindre fördelaktiga proportionen och ökas så hastigt att snart alla farhågor upphöra.
Jag tillstyrker således återremiss af betänk, på det att R. o. Ad. malte besluta öfver bancoreglem. i elt sammanhang och då pröfva hvarje detalj särskildt.
Hvad angår detta särskilda fall af anbud på silfver i Hamburg efter 128 sk. curs och möjligen äfven i London, ehuru det icke är bestämdt uppgifvit, torde R. o. Ad. besluta, att BancoUtsk. må förständiga Bancofullm. att ett sådant köp afsluta samt inbjuda Medstånden att sig derom förena.
Jag är visserligen i det hänseendet ense med Frih.
Cederström, att jag skulle önskat att delta betänk, varit något annorlunda uppstäldt, men deremot torde jag få erinra den värde ledamoten, att R. o. Ad. icke efter nu gällande grundlag bar rättighet alt med förändringar antaga detta betänk, icke eller att fatta något annat beslut, än det som blir en följd af hvad Utsk. förberedt.
Det lärer alltså icke återstå något an - Den 7 October. 47 nät, lin att antingen antaga, återremittera eller afslå detsamma.
Sistnämnda alternativ har jag icke hört yrkas, och hvad angår äterremiss, så skulle hela ändamålet med betänk:s afgifvande förfelas, ty man finnér lätteligen, att det afser ett skyndsamt begagnande af en för handen varande conjunctur.
Beträffande depositionen af silfret, som Frih. ansåg böra ske i Hamburgs Bank, sä möter dervid den betänkliga svårigheten, alt ingen som ej njuter borgarerätt i Hamburg äger att i denna stads Bank något deponera, hvadan, och dä Sveriges R.
St. icke lära kunna förvärfva en sådan borgarrätt, någon deposition för deras räkning ej eller der kan ske och Frih:s förslag i denna del således bör förfalla såsom icke möjligt att kunna i verket sättas.
Jag föreställer mig dessutom icke annat än att Ständerne hafva full rättighet att, då de reglementariska stadganderna för Banken skola behandlas, modifiera det fattande beslutet, sådant som det till nästa riksdag skall lända till efterrättelse.
Alltsammans inskränker sig till en åtgärd för ögonblicket och ur denna synpunkt tillstyrker jag bifall till det föredragna memorialet.
Uti hvad jagämnade framställa som svar på Frih.