Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jordmånen på Gottland är af den ypperligaste beskaffenhet, och med villkor jag nyss nämnde, skulle en dubbelt sä stor folkmängd som den närvar, derstädes kunna hafva sin bergning.
Der finnes, mine Hrr, utom hvad jag nämnt om jordmånens goda beskaffenhet, tillfälle till stora odlingsföretag; emedan der finnes 53,000 tunnland s. k. myror af ypperligaste beskaffenhet och som aftappade skulle gifva de rikaste skördar.
Jag bo ppas, alt SlatsUlsk., med ledning af de upplysningar det kan inhemta i detta ämne, från framlidne Direeteuren Steffens undersöknings- och afvägnings-handlingar, icke skall finna skäl alt afstyrka motionen. llemilterades till SlatsUtsk.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande (i motioner: 1.
Sorn det isynnerhet med afseende på Sundska tullen, hvilken, ehuru förträffligt den genom våra commissarie!- sednast reglerades, nästan qvarstår lika trycka nde, skulle vara af stor vigt alt Höganäs blefve hamn; men jag hyser den åsigt, alt Staten bör ej inlåta sig uti något företag, som ej gäldar omkostnaderna tillbaka, så föreslår jag, att Höganäs stenkolsverk och jordägare mätte mot nöjaktig säkerhet beviljas ett lika stort 518 Den 2 5 Augu st i. riintefrilt lån, att inbetalas med 6 procent om året, som det capital, hvilket vid sednaste riksdag begärdes för hamnbyggnad derstädes, eller 70,000 r:dr b:co, alt dermed uppföra en nödocli fri-hamn, dä penningarne kunde, på sätt nyss sagdt blifvit, inbetalas genom de årliga hamnafgälderna, hvilka ej till något annat ändamål linge användas.
Att hamnen skulle blifva mycket besökt af fartyg, hvilka behöfde haverera, är klart för en hvar, som vet huru dyrt detta är i Helsingör och Köpenhamn, der sådant vanligen af Sundet passerande fartyg verkslälles, och som känner, att Kullen har det bästa skeppseke i norden och utmärkt skickliga skeppstimmerman.
— Om remiss till SlatsUtsk. anhälles.
Remitterades lill StatsUtsk. 2.
Som det skulle blifva af stor vigt, så väl för det i annat fall till undergång dömde stenkolsverket vid Höganäs, som ock för hela den pä produclcr af alla slag rika, men ändock af brist på afsättningsort fattiga Kullabygden, hvilken omger detsamma, i fall Höganäs frän hy blefve förvandladt till stad; sä vägar jag föreslå, alt R.
St. hos K. M. i und. anhålla, alt stadsprivilegier mätte utfärdas för Höganäs.
— Om remiss lill Ekon.Utsk. anliällcs.
Remitterades lill Allm. Rcsv.- o. Ekon.Utsk. 3.
Som följden med vår realisation blifvit helt annat än den lyckliga man förespeglade, sa vägar jag föreslå, alt R.
St. ville besluta, att ej mera silfver flir utvexlas, men deremot en rikshypot heks förening inrättas till bibehållande af penningarnas varde.
— Om remiss till BaucoUlsk. anhälles.
Uppå af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. om remiss af denna motion till BancoUtsk., svarades med starka nej, blandade med ja, hvarjemte motionen begärdes på bordet. 4.
Som den rang Sverige nu innehafver bland Stater icke synes påkalla någon tädan uti ambassadprakt, så vågar jag föreslå, alt det pä ministerstaten på tredje hufvudtiteln uppförda anslag af 200,000 r:dr b:co, mätte nedsättas till det halfva eller 100,000 r:dr b:co ärligen, oell detta med sä mycket mera skäl, som del icke är att förutsätta, alt dä K.
Al. sjelf icke omgifver sig med någon lysande Hofstat, alt
Högsldensamme skulle önska att hans ombud i främmande länder skulle göra det.
— Om remiss till StatsUtsk. anhålles.
Begärdes på bordet. 5.
Som det lärer vara en uti all statshushållning antagen och på fasta grunder hvilande åsigt, att de summor, som frän ett Den 25 Augusti. 519 lands ning uti della lands välstånd, hvilket fall skulle blifva sä mycket kännbarare i Sverige, der delta rörelsecapital redan genom remisser lill Hamburger bank torde vara alltför mycket uiinskadt, så vägar jag föreslå, att R.
St. vid del vid 1818 ars riksdag åt Sveriges Enkedroltningar beviljade anslag, (50,000 r:dr b:co årligen, matie fästa det uttryckliga villkor, alt summan nedsältes till 30,000 r:dr b:co ärligen för de Enkedrotlningar, hvilka icke vistas uti riket.
— Om remiss till StatsUtsk. anhålles. Dä Hr Munck af Rosenschöld slutat uppläsningen af denna motion, ropades starka nej, hvarjemte motionen begärdes pä bordet. 6.
Med kännedom af den så berömliga sparsamhet, som vår nådige Konung, i della fall så olik de flesta andra Regenter, i alla sina enskilda förhållanden visar, och föranledd af vårt lands ringa tillgångar och folkets i allmänhet genom de stora skatterna vållade utarmade belägenhet, vågar jag vördsammast föreslå, att K.
M:s hofhållningssumma mätte i vår riksstat blifva lika med den, K.
M. för detta ändamål erhåller såsom Konung i Norrige, nemi. efter 1842 års Norrska riksstat, eller 170,660 r:dr Svenskt b:co, och tror jag R.
St. med denna förändring skulle gå K.
M:s önskningar till mötes uti hans månhet om folkets väl, då han pä så sätt genom sin sparsamhet sättes uti tillfälle all lindra folkets skattebördor; ty så länge ingen nedsättning vidtages uti den enorma hofhållningssumrnan af 630,000 r:dr r:gs årligen, utom en nästan lika stor summa för underhållande af slott, lustslott och stall m. m. och 300,000 r:dr från Riksg.cont., såsom den märkvärdiga räntan, sä är K.
M. förhindrad alt med sin så berömlig» sparsamhet gagna det allmänna och lindra det för sådana ändamål med skatter öfverdrifvet betungade folkets bördor, och denna sparsamhet inskränkes till blott en enskild dygd.
— Om remiss till StatsUtsk. och communicalion med Medstånden anhålles.
Såsom värdigt föremål för R.
IL St:s deltagande och frikostighet, ber jag att vördsamt få anmäla en synnerlig förtjent embetsmans enka, som med en oförsörjd dotter blifvit genom mannens bortgång lemnad i stort behof och fattigdom.
Det är påkostande att nödgas uppgifva, det dessa personer äro framlidne Just.Statsministern II.
Ex. Hr C. P. Törncbladhs efterlemnade maka, Fru Sophia Charlotta Törnebladh, född von Oldenskiöld, och hans oförsörjda dotter, Fröken Sophia Emilia Törnebladh.
Det är måhända öfverflödigt att omtala, det ifrågavar. embetsman har i lifstiden, efter det han under manga är innehaft domarebefaltning på landet, haft sig anför - 520 Den 25 Augusti. trodt att vara R.
St:s Just.ombudsm. och sedermera varit genom Konungens förtroende kallad att dels förvalta Just.Cancellerseinbetet och dels att såsom Statsråd inträda i Konungens Conselj, hvarefter han slutl. utnämdes till det vigtiga enibetet af Just.Statsininister och med detsamma Statsrådets främsta ledamot.
Men knappt bade ett år förlidit ifrån det Hr Törnebladh för ålderdom och sjuklighet pä egen begäran fått nedlägga detta embete och han, såsom den sista belöningen för sina mödor, kommit i åtnjutande af den genom Konungens nåd honom beviljade pension; dä döden, efter en långvarig sjukdom, slutade pä en gäng hans plågor och hans lif.
Den stora embelsmannaskicklighet, sällsynta arbetsamhet och samvetsgrannhet, som, i förening med ett anspråkslöst sätt alt vara, utmärkte Hr Törnebladh under alla de mångfaldiga och vigliga befattningar han i lifstiden beklädt, vitsordas icke blott af alla deni, hvilka lill honom slått i något embctsförhällandc, utan äfven bekräftas af det hedrande vitsord, som innefattas uti vår nyligen bortgångne stora Konungs förklarande d. 5 Jan. 1843, dä K.
M. tillät denne sin trogne tjenare, att afträda från embetsmaunabanan, nemi. ”att dä II.
M. erinrade sig den mer än ett halft århundrade långa embetsmannabana, som Hr Tönebladh tillryggalagt, deu osvikliga rättrådighet som städse utmärkt hans domareåtgärder, hans nitfulla hängifvenhet för fäderneslandet, hans bepröfvade trohet, hans medlande karakter; kunde K.
M. ej annat än med ledsnad se honom afgå frän del vigtiga embete, sorn utöfvar det högsta inseendet ä lagskipningen i riket.”
Det enda som störde Hr Törnebladhs lugn vid aftonen af hans lefnad, var åtankan pä deu bekymmersamma ekonomiska ställning, hvari hans bortgång skulle försätta hans enka och barn.
Men jag vägar hysa den förhoppning, atlR.
St. skola med ädel värma antaga sig den gamle förtjente emhetsmannens i betryck varande familj; och jag uther mig derför alt vördsamt fä föreslå, det Enkefru Törnebladh och hennes oförsörjda dotter Fröken S. E. Törnebladh mätte af R.
St. uppföras pä allin, indragningsstaten för åtnjutande af en årlig pension i deras lifstid af tillsammans (iött r:dr 32 sk. b:co.
Dä jag anhåller, alt denna min motion måtte till H. SlatsUtsk. varda remitterad, utbeder jag mig tillika, alt till Ulsk. särskildt få aflemna de handlingar, som i detalj styrka till hvad grad Hr Törnebladhs efterlemnade qvarlåtenskap, sedan skulder afgått, är otillräcklig för bestridande af haus enkas och dotters framtida underhåll.
Då framlidne II.
Hr Törnebladh i lifstiden innehaft de högsta förtroenden i juridisk väg, hvilka Konung och Ständer kunua lemna, han var nemi. i mänga år R.
St:s Just.ombudsm. och slutade sin embetsmannabana såsom Just.
Statsminister; så anserjag den motion, som Gr.
Snoilsky nu väckt, vara af beskaffenhet, att böra med deltagan - Den 25 Augusti. 521 do af 11.
St. bemötas, och af enskilda riksdagsmän understödas, hvilket, jag för min del anser mig pligtig ali göra.
Tlr Cederschjöld, Rob. Theophron, uppläste 2:ne motioner, sä lydande: i. lili den berättelse, som R.
St:s Jnst.ombudsm. näst före sistförflutne riksmöte afgaf, förekommer (pag.
150) det yttrande, att föreskriften i 100 § Reg.F., det Jnst.ombudsm. skall ”anmärka la gomes och färfa/tningarnes brister oell uppgifva förslag till deras förbättring”, antydde en pligt, som vore bland de vigligasle af alla, men tillika den svåraste att uppfylla.
I anleda. häraf föreslog jag inom LagUtsk. vid sista riksdag en åtgärd, hvarigenom den anmärkta svårigheten efter min åsigt skulle kunna, om icke helt och hållet afhjelpas, åtminstone i betydlig män förminskas; och som LagUtsk:s pluralitet delade min åsigt, så blef en framställning i enlighet dermed intagen uti Ulsk:s betänk.
Men då flere af Utsk:s ledamöter häremot sig reserverade på den grund, att den föreslagne åtgärden ej blifvit inom något afRiksSt:n motionerad, hvarförutan LagIJlsk. förmentes icke hafva bort frågan till pröfning upptaga; så liar jag, enär reservanternes mening lärer af RiksSl:n hafva blifvit gillad, ansett mig nu innan motionstiden tilländagå!' böra ånyo väcka denna fråga, och delta sä mycket hellie, som llr Just.ombudsm., uti dess för åren 1842 och 1843 afgifne berättelse, bland annat yttrat, att det ej mätte ”undgå alt komma i betraktande, huruledes anmärkte, uppenbart oriktiga tillämpningar af lag, oin hvilke tillförene den pröfvande öfverdomaren bestämdt uttalat sin mening, numera understundom lemnäs ulan afgörande slut; ett förhållande, i följd hvaraf tvifvelsmål om den rälla lagtillämpningen qvarstår, och en önskvärd enhet i lagskipningen lärer fortfarande uteblifva”.
Fullkomligt instämmande i .1 ust.omhudsinis åsigt, det hans uti ofvaunämnde grundlags-§ föreskrifne åliggande, ”att anmärka lagars och författningars brister, och uppgifva förslag till deras förbättring”, innefattar en af denne embetsmans vigtisa . i o O ste plister, mäste jag äfven medgifva, att den är i högsta grad svår, om icke omöjlig att så uppfylla, som ämnets beskaffenhet det synes fordra, sii länge denna skyldighet, utan begränsning i afseende pä dess omfång, och utan bestämd anvisning i afseende på sältet att den fullgöra, endast i allmänhet är till efterrättelse påbjuden.
De fel, som af underdomare, under embelcts utöfning, blifva begängne, böra visserligen, der de förefinnas, alltid till rättelse beilras; men utgöra dock sällan säkra bevis pä brister uti de af dem tillämpade lagar, helst det med visshet torde kunna antagas, att, äfven om lagarne komma alt blifva a lfa ttade i den närmaste möjliga öfverensstämmelse med 1 H. 66 522 Den 25 Augusti. dét rätta, många misstag vid deras tillämpning likväl skola begås, synnerligast af yngre tillförordnade domare; men desse misstag äro i allmänhet mindre maktpåliggande, dä rättelse derutinnan uti en högre instans kan erhållas.
Helt olika är deremot förhållandet uti högsta domareinstansen, hvars beslut, ulan vidare apell, orubbligt mäste lända till efterrättelse.
Det skulle dock vara lika orimligt alt ovillkorligen fordra, det Hiigsta
Domstolens ledamöter aldrig skola misstaga sig om lagens rälta förstånd, som det torde vara billigt att önska, det lagarne, sedan brislerue blifvit afhulpne, ina blifva så tydliga och klara, att, med mera sällsynta undanlag, enhet och likstämmighet vid deras tillämpning råda, åtminstone inom högste domareiustanseu, samt att dess domslut salunda alltid må kunna bibehålla den aktning och det förtroende, sorn i sä väsendtlig män inverka på medborgares trefnad oell belåtenhet.
Dä beståndet af denna aktning och delta förtroende ytterst har sin grund i nationens öfvertygelse derom, alt högsta domaremaktens beslut alltid öfvcrenslämma med det rätta, sä synes del äfven vara en af lagstiftande maktens förnämsta plister, alt omsorgsfullt undanrödja hvarje missförhållande, som i mer eller mindre män kan göra denna öfvertygelse vacklande.
Om det således inträffar, ali Högsta
Domstolens ledamöter såsom skäl för sina beslut vid ett ärendes afgörande uttrycka satser, af hvilka den ena slår i rak strid emot den andia, sii torde det vara uppenbart, alt antingen båda, eller åtminstone den ene af de hvarandra alldeles motsatta åsiglerne icke äga dea ringaste öfverensstämmelse med lagens auda oell mening.
Skulle nu derjemte sä olyckligt inträda, all den sak, hvars rättvisa beskaffenhet af 3 domstolar utan någon skiljaktighet ansetts vara ostridig och klar, blefve, icke af Högsta Domstolen enhälligt, ulan med en rösts pluralitet förklarad vara af motsatt natur, eller om, hvad än värre vore, den högsta instansens beslut, hvarigenom de underordnade domslolarnes sammanstämmande utslag casserades, vare sig i afseende på resultatet, eller grunderne derför, stöde i rak strid emot ett annat af samma lingsta instans tili lika beskaffad sak mcddeladl domslut, sä torde det icke med skäl kunna väntas, att hvarken den vinnande eller tappande parten pä detta sätt skola blifva öfvertygade om det crhäline beslutets öfverensstämmelse med rättvisa, utan hvilken öfvertygelse den aktning, som utgör ett sä väsendtligt villkor för högsta domaremakleiis helgd och anseende, dock icke kan vara att påräkna.
De af mig nu uppgiliie missförhållanden med Mere af lika beskaffenhet skola således, der de inträffa, efter mia öfvertygelse, utgöra de säkraste och mesL ovedersägliga bevis derpå, att brister eller olyd
I ig* hel er förefinnas uti de laghud, hvilka åberopats såsom stöd för besluten.
Bestridandet af denna slutföljds riktighet skulle emot de Högsta
Domstolens ledamöter, som till de af mig nu antydde menliga resultat kunde kontina all medverka, innefatta en af de mest förnärmande tillvitelser, Den 25 Augusti.
523 antingen om bristande förmåga att rikligt uppfatta innehållet af tydlig och klar lag, eller ock om bristande vilja att densamma riktigt tillämpa.
Enligt 15 § uti den för 11.
Sl:s Just.ombudsm. fastställde instruetion, åligger det honom att i sin berättelse till II.
St. yrka en till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förklaring af sådan lag, som, antingen genom sin otydlighet, eller till följd af domares skiljaktiga begrepp om dess ändamål. föranledt lill olika eller oriktiga tillämpningar deraf.
Pä de skäl jag nu haft äran anföra, får jag vördsamligen föreslå, att nämnde § mätte, i enlighet med den af LagUlsk. vid sisla riksdagen uti betänk.
N:o 2 uttryckte åsigt, erhålla ett sä lydande tillägg: och tillkommer det derföre Just.- ombudsm. att, nar hans öfrige tjenstegöromål sådant medgifva, laga kännedom om Högsta
Domstolens prut. uti sådana derstädes afgjorde vigtigare mål, der olika begrepp om lagens (/rund och mening bland Högsta
Domstolens ledamöter yppats, samt uti berättelsen angifva de skilja/ctige åsigterne, och tillika meddela yttrande, huruvida Just.ombudsm. anser desamme påkalla förklaring, eller ändring af gällande lagar och författningar.
Om remiss till LagUtsk. af denna motion anhälles vördsamligen.
Hr Cederschjöld muntligen tilläde:
Till undvikande af missförstånd om meningen af den motion jag nu tagit mig friheten att väcka, ber jag fä förklara, att miu afsigt ingalunda är dea, sorn skulle Just.ombudsm. granska alla Högsta Domstolens beslut, ulan endast att han mätte giira det i sådana mål, som på ett eller annat säll kommit lill hans kunskap, eller der parlerne hos honom förete mot hvarandra stridande beslut i frågor af samma beskaifenhet. 2.
Ehuru knappt någon af lagens föreskrifter kan äga större inflytelse på medborgares rättigheter i allmänhet, än de som bestämma sältet, huru med död mans yttersta vilja förfaras bör, och ehuru dessa föreskrifter synas vara ganska enkla, finnes dock troligtvis ieke något lagsladgandc, som sä ofta blifvit på olika och mot hvarandra stridande sätt tillämpadt.
En till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förklaring i detta afseende synes derföre vara i högsta målto af behofvet påkallad.
De ifrågavar. föreskrifterne igenfinnas uti 18 cap. Arfdab:n, der det heter i 1 §: ”Hvar som något testamente fått häfver, vare skyldig, i staden inom sex månader, och å landel sist å det ting, som infaller näst efter sex månader, sedan han gifvarens död och testamentet veta fick, del inför domaren att uppvisa; och gifve in tillika en riktig afskrift, som arfvingarne tillställas skall.
Häfver han det ej i handom, läte då rätten veta, alt testamente lill honom gjordt är.
Försummar lian detta utan laga förfall; vare testamentet ogildt.” — — — — 3 § ”Vill man klandra testamente: gore det inom natt och år, 524 Den 25 Augusti. sedan han derom kunskap fick, sotn i 1 § sagdl är, — — — 4 §.
Ej ma någor annar, än närmaste arfvinge, klandra testamente; och hvad af honom varder samtyckt eller försummad t, derå måge sedan fjermare arfvingar ej tala”.
Vid en noggrann jemförelse af desse stadgande», har jag trott mig tydligen finna, att lagstiftarens afsigt med föreskriften om testamentes ”uppvisande”, icke varit, eller rimligtvis kunnat vara någon annan, än den, alt bereda offentlighet ät hvarje testamentarisk disposition, och såmedelst sätta den, hvars rätt derigenom blifvit förnärmad, i tillfälle alt, genom anställande klandertalan, fa'detsamma upphiifdl eller rätladt.
Om t. ex. 2:né makar genom inbördes testamente angtde sin qvarlåtenskap förordnade, ali den under deras harns lifstid skulle få af dem besittas, mea derefter tillfalla desses harn, derest sådane fuunos, sä synes det visserligen vara jemligen klart, alt testators harn icke ägde någon auledn. all bevaka eli testamente, hvarigenom deras lagliga arfsrätt blifvit inskränkt; och dä någon bevakning icke eller kunde verkställas af teslalorernes ännu ofödde barnabarn, till hvilkas förmän testamentet egentligen blifvit upprättadl, sä vill det synas, som rätte personen att inför domaren uppvisa testamentet skulle vara den af makarne, som den andre öfverlefde, samt att testamentet, sedan det blifvit sålunda bevakadt och ulan inskränkning godkändt af testalorerues barn, borde i allo lända till efterrättelse, och således berättiga teslalorernes barnbarn alt komma i besittning af hvad deni genom testamentet blifvit tillagdt.
Pä della sätt hafva äfven lagens ofvanberörde stadgande» i lie re läll blifvit tillämpade; men ty värr saknas dock ej exempel pä en tillämpning af alldeles motsatt beskaffenhet, så nemi., att teslalorernes barnbarn förklarats icke kunna komma i besittning af den genom testamentet dem tillagde egendomen, af det skäl, att testamentet icke tillika blifvit bevakadt af testatorernes barn, hvilkas arfsrätt likväl blifvit inskränkt genom testamentet, och således ej funnit sig äga någon anledn. att detsamma bevaka.
Dä sådane emot hvarandra stridande domslut otvifvelaktig! måste innefatta det säkraste hevis derpå, att någon otydlighet förefinnes uti den lag, hvarpå desamme sig grundar, så torde säkerheten fordra, attén lill enhet och sammanhang i lagskipniugen verkande förklaring af denna lag meddelas.
I den fullkomliga öfvertygelse, det lagstiftarens mening varit, att hvarje testamentarisk! förordnande, som inom föreskrif\eu lid varder inför domaren uppvist och derefter blifver af testators närmaste arfvinge utan inskränkning godkändt, skall lända lill efterrättelse, får jag, på det alt något misstag om denna mening ej vidare må kunna äga runi, vördsamligen föreslå, dels att uti 1 § af 18 cap.
Arfdabtu näst efter orden: ”Försummar han delta, utan laga förfall, vare testamentet ogildt”, mätte tilläggas: derest detsamma icke redan blifvit inom nämnde tid hos domaren uppvist och en riktig afskrift deraf aflemnad; dels ock att uti samma cap. mätte intagas en särskild
Den 25 Augusti. 525 § af följande lydelse:
Arfvinge, som ej inom den i 3 § stadgade lid i laga ordning klandrar ett honom behörigen deigifvet testamente, anses hafva detsamma till alla delar godkänt.
Att denna min motion malte varda till LagUtsk. remitterad, derom får jag vördsam ligen anhålla.
Dessa llr Cedersehjölds 2:ne motioner remitterades till LagUlsk.
Gyllenhaal, Carl Henrik, hade iniemnat följande : 1 en tid, då eu af våra vigtigasle näringar, den för Sveriges utförsel mest betydande, jerutillverkningen, lider af en handelskris, som hotar att blifva långvarig, är det nödigt, håde alt gifva denna vigtiga näring alla de lättnader, vid beredandet af afsättning, som äro möjliga, och att öppna nya utvägar för vära andra inhemska tillgångar, att i sann naturlig väg blifva tillgängliga både för inhemsk förbrukning och för utländsk afsättning.
Att öppna nya communieationer, att underlätta de gamla, äro medlen.
Det största företag, som i vårt land blifvit gjordt i denna väg och måhända kan göras, är Götha canal, genom hvilken i hjerlat af riket och emellan pä olika naturalster rika provinser öppnats en förut saknad vallenförbindelsc för en vidd af omkring 200 mil, utom den lättnad, förbindelsen emellan dessa inre provinser och rikets öfriga erhållit genom de förras förening med hafvet.
Farten pä
Götha canal omfattar tvenne till deras beskaffenhet skilda föremål, transitofarten fran haf till lia/' oell inre forten.
Dä den förra ligger utom omfånget af denria motion, anser jag mig i afseende pä den böra inskränka mig till uttrycket af den förhoppning, att, sedan Trollhätte canal nu erhållit samma dimensioner som Götha canal, och upplinningen af s. k. propeller ä ångfartyg erbjuder en utväg att undanrödja den största svårigheten för canalledens begagnande utan behof af omlastning, denna väg i en icke sä allägsen framtid skall blifva af mycken vigt för handelsförbindelser emellan länderna vid det inre af Östersjön och dess vikar och dem pä andra sidan Kattegatt *). *) Genom upphörande af behofvet att begagna skofvelhjul, kan man gifva ängfartyg en construction, som ökar drägtig beten, i förening med förmågan att motstå hafsvågorne, och då för varutransport endast tiden för framkomsten med någorlunda säkerhet kan bestämmas, det är likgiltigt om en och annan dag mera åtgår, sä kan man för ångfartyg, hufvudsakligen beräknade för varutransport, bespara en stor del af de kostnader, som göra passagerarefartygen så dyra.
Betänker man nu hvilka cjvantiteter af dyrbara och litet skrymmande varor, som för det närvar, föras från London och frankrike, öfver Hamburg, samt sedermera landvägen till Lybeck och derifrån till hamnarne vid Östersjön och Finska viken, bor den förutsättning icke synas vågad, alt när begagnadet af propeller kommer att tillåta ångfartyg ai nära lika construction med seglande fartyg att taga 526 Den 25 Augusti.
Men ehuru vigtig transitofarten än lofvar att blifva, är dock den inre farten af mera omedelbar vigt för rikets egen rörelse oell näringar, under vanliga förhållanden åtminstone.
Det är den, som för en betydlig del af riket skall bereda en liittare och således indrägtigare afsättning för dess gamla producter, bereda en ny afsättning för nya producter, som eljest icke kunde tillgodogöras, och således först på detta sätt för innehafvaren vinna ett värde, och slutligen genom befrämjad förbindelse med rikets öfriga provinser, till ömsesidig fördel bereda ett utbyte af ägande och behölliga varor, i många hänseenden minskande behofvet af utländsk införsel.
Har Götha canal uppfyllt detta syftemål?
Rån den göra det i ännu högre grad, och hvilka åtgärder fordras i så fall?