Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme talare har velat betrakta hela frågan från den ståndpunkt, som man väljer, då fråga är endast om siffran och arbetet, som kan betalas med penningar.
Dit nedstiger jag ieke f sådana frågor som denna, ty hur armt på färg oell lif och ljus blir då ej menskolifvet, ja äfven Riksdagsmannens!
Tiden är redan långt framskriden, och jag skall derföre icke länge uppehålla R. o Ad.
Det torde likväl vara en pligt för mig att med några ord möta de anmärkmr, som här emot StatsUtsk. blifvit framkastade.
En talare har, utan att närmare utveckla sitt påstående, sagt att de skäl Utsk. anfört till vederläggning af Frih. Cederström» och Anders Erikssons motioner skulle vara svaga.
Svag är ett relatift begrepp: man kan på samma gång vara svag mot den starkare och stark mot den svagare, och man använder naturligtvis icke starkare skäl än dem, man för tillfället anser behöfliga för att vederlägga de framkastade satserna.
Om man med upmärksamhet genomläser dessa motioner, sådana de blifvit framställda, och StatsUtsk. har icke haft att besvara annat jin det, som verkligen blifvit framställdt, — så innehålla de ingenting annat, än att det skulle vara ändamålsenligt och nyttigt, om det anslag, som komme att beviljas för Prins Osear, blefve sammanfördt med anslaget för Konungens hofhållning.
I nämnde motioner anföras: »att af den konstitutionelt monarkiska styrelseform, som Svenska folket antagit, följde, utom andra förpligtelser för nationen, äfven den, att på ett med Rikets värdighet och ett tarfligt folks tillgångar öfverensstämmande sätt bekosta underhållet för Statens chef, Konungen, för Thronföljaren och, vid deras frånfälle, för de höga personernas efterlefvande gemåler, men att denna förpligtelses utsträckning till öfrige medlemmar af Konungens eller Thronföljarens familjer, enl. motionärernes åsigt, saknade all rättsgrund.»
Denna åsigt är, såsom hvar och en nogsamt kan finna, hvilken studerat våra grundlagar, icke hämtad ur dessa lagar, emedan der allenast talas om Konungen, men hvarken om Thronföljaren eller hans gemål.
Någon förplig - Den 21 Mars f. m. 243 telse, grundad på lag, finnes således icke för E.
St:r att lemna anslag åt någon annan af Konunga-familjen an Konungen.
Deremot hafva K.
St:r en förpligtelse af annan beskaffenhet, hvilken också i dag blifvit erkänd, och som stödjer sig på den i grundlagen stadgade exceptionella ställning, hvaruti icke allenast Arfprinsarne, utan äfven Thronföljaren oell öfrige medlemmar af det K. huset befinner sig i förhållande till Rikets öfriga innebyggare.
Denna förpligtelse har också alltid förut blifvit af E. St:r erkänd.
Det har dock af motionärerne icke egentligen blifvit bestridt, att anslag skola åt dessa medlemmar gifvas; men de hafva yrkat, att de skola sammanföras under Konungens hofhållnings-summa.
Utsk. har såsom grund för sitt afslag å i fråga v: de motioner anfört: »att bibehållandet af den nuvar:de upställningsformen medför den fördel, att, när det behof, hvarför anslaget är afsedt, försvinner, sjelfva anslaget i och med detsamma uphör.
För öfrigt synes det Utsk. vara med det Svenska statsskicket mest öfverensstämmande, att, der anslag för särskilda behof pröfvas nödige, desamma ock för dermed afsedda ändamål specielt fastställas och i RiksStaten upföras.»
I Svenska RiksStateu äro anslagen i alla andra särskilda fall ytterst minutiöst upställda, och hvarföre då i detta enda fall göra ett undantag?
Stat och löner äro fastställda för hvarje särskildt embetsverk; hvarföre skulle man då med ett anslag af denna beskaffenhet slumpa och sammanföfa det under en enda utgifts-titel?
Jag tror icke, att det är öfverensstämmande med någon suhd hushållnings-princip.
Det har blifvit sagdt, att det vore enligt med den konstitutionella principen att sammanföra detta anslag med Konungens.
Jag kan icke fatta, att deruti ligger något konstitutionel^
Det konstitutionella vid anslags beviljande ligger deruti att dessa anslag, innan de beviljas, pröfvas samt att de i allmänhet äro af den beskaffenhet, att de icke kunna öfverskridas, äfvensom att de äro underkastade särskild redovisning.
Jag kan således icke finna, hvaruti den konstitutionella grundsatsen skulle ligga, eller hvarigenom den skulle blifva lederad, i fall Prins Oscar finge ett särskildt anslag.
Yi hafva dessutom på civil-listan ett särskildt anslag för arffurstarne, och jag inser icke något skäl att frångå detta redan antagna system.
Anslagets belopp beror naturligtvis på E.
St:r att bestämma, och derutinnan hafva de den naturliga rätten inverka.
Hvad åter beträffar den anmärkmn att detta anslag skulle gifva den furstliga personen ett betydligare oberoende och mera tillfälle till inflytande om det komme från E.
St:r, än direkte ifrån Konungen, kan jag alldeles icke finna, att deruti ligger någon giltighet.
Jag tror tvertom, att när denne Prins vet att det är af Ständerna som han mottager anslaget, skall han känna sin förbindelse starkare till dessa Ständer och landet, än om han finge det af Konungen.
Jag tror också, på sätt redan en föregående anmärkt, att det är vida mera öfverensstämmande med den despotiska principen, att anslag lemnäs arffurste från Konungen och icke från representationen.
Det har således förvånat mig, att denna sats framkommit från den sidan, som framför andra påstår sig vara strängt konstitutionell. 24 i Den 21 Mars f. m.
Hvad i öfrigt här blifvit ordadt vill jag icke vidare nptags till vederläggning, allrahelst som det redan blifvit tillräckligt besvaradt af Frih. Hamilton och Hr Gripenstedt, med hvilken jag förenar mig och anhåller om bifall till StatsUtsk:s Betänk.
Den konstitutionella sidan af denna fråga har redan af de t v än ne talare, hvilka sednast nämndes af den föregide, blifvit så fullständigt utredd, att jag dervid icke har något att tillägga.
Hvad som förmått mig att begära ordet har varit för att tillkännagifva mitt eget votum i denna fråga, emedan man ansett den vara ömtålig.
Jag röstar för Utsk:s hemställan, derföre att frågan, sådan den der blifvit upfattad, står på en konstitutionell grund.
Enl. min åsigt är det nemi. öfverensstämmande med de konstitutionella principerna att åt Arffurstar gifva särskilda appanager.
Det är äfven ett af det konstitutionella samhällets stora företräden att kunna gifva Furstar särskilda anslag utan all slags fara af deras oberoende ställning, hvilket deremot icke äger rum i de despotiskt styrda staterna.
Huru principen derstädes att göra Furstarne beroende af regenten kan gå, det veta vi mer än väl.
Jag vill ieke uprulla taflan och framvisa alla dess mörka sidor.
Jag erkänner fullkomligen att emellan den österländska statsmaximen att göra Furstarne beroende och den princip, som Frih. Cederström framhållit, ligger ett himmelsvidt svalg; men de hafva dock utgått ur samma källa, från samma politiska grundsats.
Hvad angår sjelfva summans belopp, som jag äfven funnit vidrördt af några talare, ehuru ingen motsatt sig detsamma, så är det min öfvertygelse, att, vid upgörandet af förslaget, all möjlig både grannlagenhet och samvetsgrannhet blifvit iakttagna i afseende på beräkningen.
Jag dömer detta af andra likartade förslag, som i dylika frågor framkommit under vår nuvar:de Konung, och jag tror derföre icke, att summan är för stor.
Att den är tillräcklig, deråt skänker jag för min del min tillfredsställelse; ty jag är öfvertygad om att Svenska folkets national-känsla i detta hänseende är sådan, att det skall glädjas öfver att se en oberoende och från ekonomiska bekymmer betryggad ställning lemnad åt H. K. H Prins Oscar och hans furstliga gemål, vid det tillfälle, då vi snart hafva den lyckan att på vår strand emottaga Furstinnan.
Jag har begärt ordet till följd af Hr Dalmans yttrande, hvilket efter mitt förmenande innefattade ett misstag.
Han yttrade nemi., att då Fursten såsom ogift uti ifrågavar:de hänseende stöde i beroende af Konungen, kunde han icke finna någon inkonseqvens utan tvertom såsom en följd deraf, att han stöde i samma beroende äfven som gift.
Nu är dock förhållandet, att äfven den ogifta Prinsen icke står i detta slags beroende af Konungen, emedan det af R.
St:r beviljade anslaget till honom utgår direkte äfvensom till den ogifta Prinsessan.
Hr Dalman har äfven sagt, att han icke kunde finna annat än att Prinsarne skulle blifva mindre beroende om de erhölle anslaget af Konungen än af R.
Jag hemställer till Hr Dalman D« ii 21 Mai » f. m. om icke delta är ett misstag; ty Prinsarne skulle ju komma att blifva i första rummet beroende af It.
St:r, sorn beviljade anslaget, och i det andra af Konungen, som skulle utdela detsamma.
Det är detta sednare beroende, emot hvilket jag talat, derföre att jag icke anser det vara i sin .ordning, att en Furste, som upnått myndig ålder, skall fortfarande stå i beroende och förblifva i ett slags omyndighets tillstånd, under hvilket ingen annan medborgare i samhället är ställd.
Detta lärer väl vara så mycket mindre principenligt i en tid, då man ifrar för qvinnans emancipation, och man behöfver icke mycken profetisk förmåga för att kunna förutsäga, att flere af dem, som talat emot detta anslags utgående direkte tili Prins Oscar, lifligt komma att yttra sig för qvinnans myndighet, när den frågan en gång förekommer till afgörande.
Här finnes dessutom en annan vigtig princip, som man icke bör förbise.
Efter min öfvertygelse är nemi. en af Svenska folkets dyrbaraste rättigheter den att sig sjelf beskatta.
Till denna rättighet, om den skall vara fullständig, hör äfven rättigheten för dem, som gifva medlen, att bestämma huru de skola användas.
Om nu K. St:r åt flere Prinsar ansloge en viss summa, under förutsättning, att den skulle lika fördelas dem emellan, men Kegenten sedermera tilldelade den etie ji, den andre o. s. v., så hemställer jag, huruvida Svenska folket och de skattdragande skulle vara dermed belåtne?
För min del anser jag det strida mot den princip, som ligger till grund för Svenska folkets beskattningsrätt.
För öfrigt om det skulle hända, att någon af prinsarne bildade ett parti eller komme i opposition mot regeringen, så hade ju Ständerna alltid korrektivet i sin hand, emedan det stöde dem öppet att antingen minska eller helt och hållet borttaga det åt denne prins beviljade anslaget, och för min del skulle jag vid ett sådant tillfälle icke tveka att med min röst bidraga till det åsyftade ändamålet.
Hr Stjernsvärd har sagt, att jag vederlagt mig sjelf, då jag yttrade, att det vore brist på oppositions-chefer och att jag sjelf stöde utom partierne.
Jag kan icke fatta, hvaruti denna sjelfvederlägguing ligger: icke kan man deraf draga den slutföljd, att min mening skulle varit, att alla utom partierne stående medlemmar af detta hus vore oppositions-chefer.
Icke heller har jag påstått att jag ensam stöde utom partierne, utan har jag endast sagt, det jag befinner mig i den lyckliga belägenhet att jag icke tillhör något parti, hvadan jag således i hvarje fråga kan uttrycka min verkliga öfvertygelse.
Hade jag sagt, att jag vore den ende, som stöde utom partierne, hvilket jag icke gjort, så hade jag utan tvifvel begått en stor ohöflighet mot flere aktade ledamöter af detta Stånd.
Raab, Carl Adam:
Då K. M:s Propos. om införande i vissa fäll af en Prinsregering här förevar till behandling, upträdde flere talare, och äfven jag var en ibland dem, med det yrkande, att de K.
Prinsarne borde subordinera under den regerande Konungen, i öfverensstämmelse med grundlagens anda och bokstaf.
På grund af denna åsigt anser jag äfven, att stora statsanslag till desse
Prinsar äro skadliga och stridande emot den monarkiskt konstitutionella 246 Den 21 Mars t. m. principens ailda. 45 § Reg.Fm handlar om lifgeding.
Den har blifvit af flere talare olika tolkad.
En af de förste talarne yttrade, att med lifgeding egentligen menades den fordomdags genom arf eller testamente furstar tillagda rättighet att förvalta vissa län eller furstendöme!], hvarvid den värde talaren tilläde, att dermed förenades rättigheten att till- och afsätta tjenstemän.
Det iir klart, att det kan finnas mångn sätt att under sådana förhållanden öfverlemna provinser åt Prinsar, äfvensom att makten, hvarmed en sådan furste förlänas, kan vara mer eller mindre inskränkt.
Deraf följer dock icke att denna makt skall vara så inskränkt att icke fursten, såsom också här ganska riktigt blifvit yttradt, kan ställa sig i opposition mot den lagliga myndigheten i landet.
Jag för min del, mine Hrr, förklarar grundlagens anda i denna del på ett annat sätt.
Jag anser meningen med 45 § vara, att utestänga prinsars obehöriga inverkan på Statens angelägenheter, och derutinnan tror jag att grundlagens mening är tydlig.
Jag tror att stora statsanslag, som befordra och gifva tillfälle till under hållande af lysande hof, hvilka genom den glans de utveckla i sin mån inverka på bildande af partier, icke kunna vara nyttiga för vårt land, och jag tror att man derigenom kringgår grundlagens både anda och bokstaf.
Här har blifvit taladt om de despotiska oell monarkiska principerna i allmänhet; men man måste väl föreställa sig, mine Hrr, att dessa principer ära särskilda i statsskicket bestämda begrepp, och att den monarkiska principen är ett sådant begrepp.
Men just derföre att dessa begrepp i öfvergångarne från det normala statsskicket så småningom och så lätt halka längre fram än de böra, anser jag att man bör vara försigtig och vidhålla sjelfva principen.
Det monarkiska statsskicket fordrar att regenten skall vara ärftlig och att Kronan från honom öfvergår till hans äldste son, och deruti är detta statsskick despotiskt, att det ställer de K.
Prinsarne under Konungens bud och befallningar.
Vi lefva i en tid af allvarlig beskaffenhet.
Vill man vinna något inflytande, som skall upbäras och erkännas af det sunda förnuftet, måste man träda in i lifvets verksamhet, deltaga i dess arbeten och dess sträfvanden.
Må de K.
Prinsarne, likasom alla andra medborgare, kunna inträda i det medborgerliga lifvets pligter, och t. ex. blifva militärer, civile embetsman och åtaga sig de skyldigheter, som tjensten fordrar, i den mening jag åsyftar, d. v. s. icke såsom födde riks-amiraler och fältmarskalkar, utan hvar och en i sin tjenst och på sina vilkor.
Jag skulle vilja vara den förste, som väckte förslag om grundlagens förändring i denna anda, så att prinsar blefve berättigade att innehafva, om icke de allra högsta befattningar inom Arméen och Flottan, åtminstone de närmast derintill varande, äfvensom åtnjuta de dermed förenade löne-inkomster.
Derigenom skulle ett förhållande upstå, som i alla hänseenden vore för Staten nyttigt.
Ty i ett fattigt land, der tusentals tjenstemän lefva på knappa löner och der flertalet af afskedade Statens tjenare måste berga sig på otillräckliga pensioner, der är en statslyx ett Den 21 Mars f. m. '247 skrikande elände.
Och, för min del, får jag förklara, det jag anser stora statsanslag för Prinsar i allmänhet vara en riks-förderflighet, hvilket torde vara intygadt både af historien och erfarenheten, hvarföre jag också fruktar att ingå på en sådan väg.
Medan jag nu betraktar detta ämne, har jag icke kunnat göra mig rätt nöjaktig reda för de grunder, på hvilka StatsUlsk. tillstyrkt ifrägav:de anslag.
Man har nemi. med hänseende till de »nionella förhållandena beräknat att Sveriges och Norriges gemensamma deltagande i utgifterna skulle u tgöra få, af hvilka få skulle komma på Sveriges och de öfriga få på Norriges lott.
Denna beräkningsgrund, hvilken jag icke kan finna utgå från annat lin folkmängden, har egentligen blifvit upställd af Regeringen; och då jag af många skäl anser den vara vansklig, särdeles emedan den så lätt kan förändras genom folkmängdens ökning eller minskning, kan jag, åtminstone för min del, icke med mia röst bidraga till ett sådant beslut.
En talare har här erinrat oss om, att det vore obehörigt att icke vilja göra Priusarne myndige, då man väntar ett förslag om beredande af myndighet för qvinnan.
Jag hemställer dock till deu värde talaren, om han tänkt på detta sitt yttrande.
Ty det lärer väl icke vara hans mening att göra qvinnan politiskt myndig.
Starka rop på propos. hördes åter och blefvo efter hvart oeli ett af efterföljande anföranden förnyade.
Det är med atiledn. af Hr Gripenstedts yttrande: »att många olägenheter men inga fördelar skulle upstå af anslagets sammanförande under H. M:s Konungens anslagssumma», som jag begärt ordet.
Jag vågar dock i motsats till denne talares mening tro, att ett sådant sammanförande af anslagen skulle så väl för det närvande sorn för framtiden förekomma stora olyckor.
Att tilldela särskildt apanage åt hvarje medlem af det K.
Huset, strider otvifvelaktigt emot den konstitutionella monarkiens idé och är fullkomligt oförenlig med dess bestånd i längden.
Historiens lärdomar i detta afseende bestyrka äfven sådant.
Och icke förgäfves hafva derföie 1809 års lagstiftare i grundlagen inrymt förbud för medlemmar af det K.
Huset att innehafva lifgeding eller Statens embeten.
Må vi derföre i denna fråga beträda den väg grundlagen tydligen anvisat.
I öfverensstämmelse med dess anda och grunderne för dessa speciella stadganden vill det för hvar och en, som önskar att grundlagen hålles i helgd, synas tydligt, att den underhålls-summa, som någon medlem af konungafamiljen nödvändigt behöfver, icke bör lemnäs såsom ett särskildt personelt anslag åt denne utan öfverlemnas såsom alla andra anslag till Regenten att af Honom för behofvet användas.
De särskilda medlemmarnes af den K, familjen i grundlagen anvisade beroende af Regenten, tror jag icke kunna utan olycksbringande följder borttagas.
Varmt tillgifven de konstitutionel! monarkiska grundsatserne som i grundlagen finnas tydligen uttalade, kan jag icke annat än djupt beklaga att StatsUtsk:s majoritet afstyrkt förslaget.
Anslagens 215 Den 21 M ar s f. ns. sammanförande torde äfven bäst öfverensstämma med det passande. K. M. liar nemi. i Dess Propos. om Statsverkets tillstånd oell behof, såsom familjfader sjelf begärt detta anslag oell äfven derföre bör det, derest det kommer att af R.
St-.r beviljas, till Honom öfverlemnas.
Jag tror således det vara både lagligt, klokast och fördelaktigast att under Konungens liofliållnings-sutnma sammanföra de anslag till Prins Osear, Prins August och Prinsessan Eugenie, hvilka kunna varda af R.
St:r beviljade, samt anhåller om propos. på bifall till ett dylikt sammanförande.
Frih, Staél von Holstein:
Jag måste protestera mot den åsigteu, att motionerna skulle vara stridande mot den konstitutionella principen.
Jag anser att då särskilda anslag äro gifna åt Konungen och Thronföljaren, är denna princip bevarad, och att ett dylikt anslag äfven gifvits åt
EnkeDrottningen har sin naturliga förklaringsgrund deruti, att en moder eller föräldrar i allmänhet ieke böra göras beroende af sina barn.
Plvad de öfriga medlemmarne deremot beträffar, böra de stå i beroende af familjens chef och långt ifrån att detta skulle vara despotiskt, är det snarare öfverensstämmande med en sann medborgerlighet.
Hrr Cederschiöld tyckes i hufvudsaken vara af samma tanke som motionärerna; han önskar blott att de i Grundlagen föreskrifna inskränkningarna i afseende å Prinsarne skulle borttagas, så att de komme att hafva samma rättigheter som andre medborgare.
Jag tror att det bör vara tvertom eller att principen först bör erkännas och sedermera borttagandet af inskränkningarne komma ifråga.
Ty om man först borttoge dessa, skulle den åsigt derefter kunna göra sig gällande, att det vore ruttsvidrigt att genomdrifva principen.
Hr Cederschiöld har förklarat sig sjelf stå i den lyckliga ställning, att han icke tillhör något parti, d. v. s. han anser sig vara tillräckligt stark ensam.
Jag lyckönskar honom dertill; för min del anser jag mig icke vara det, utan jag tror, att om jag önskar framgång åt en åsigt, måste jag söka bistånd af andra, ehuru jag deriöre icke åt någon vill tillerkänna den rättigheten att tillvälla sig makt öfver min öfvertygelse; den kan icke bedömas af någon annan än mig sjelf, och jag följer den så länge jag anser den riktig.
Hr Cederschiöld har jemväl sagt att han befunne sig i den lyckliga belägenheten, att han den ena stunden skulle kunna bifalla en K.
Propos. och den andra afslå en annan.
Jag tror, att vi allesammans befinna oss i enahanda lyckliga ställning, emedan vårt bilall eller afslag beror på propos:s beskaffenhet, Utgår densamma ena stunden från _ ett system och den andra från ett annat, så måste vårt beslut rätta sig derefter; men om den icke det gör, så kan väl Hr Cederschiöld icke bifalla den ena stunden och afslå den andra, ty då bifaller och afslår han efter godtycke icke efter öfvertygelse.
Den 21 Mars f. ni. 21» Frih.
De skäl för bifall till ifrågavarande motioner, sorn,- sedan jag yttrade mig, blifvit framställda, äro vida bättre än jag kan lemna.
Jag ber derföre blott att med några ord få besvara en invändning af Hr Cederschiöld.
Han har nemi. sagt, att så länge vissa inskränkningar i Grundlagen finnas stadgade i afseende på de K.
Prinsarne, bör man äfven lemna dem motsvarande fördelar.
Dessa fördelar ligga i arfsrätten till Thronen; och på samma gång de afstå derifrån kunna de ju egna sig åt det borgerliga lifvet.
För öfrigt har jag ingenting att tillägga, utan anhåller blott, att propos. på bifall till mitt förslag måtte af Hr Gr. o. Landtm, framställas.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, framställde, att i afseende på den nu förevarande första punkten, till hvilken åtskiliige talare yrkat bifall, några talare yrkat att 11. o. Ad. mätte med afslag derå bifalla den fördelning af anslaget i första FIufvudTiteln, som af Frih. Anders Cederström och Riksdags Fullmäktigen Anders Eriksson blifvit föreslagen, samt att af Hr Stjernsvärd ett ungefärligen lika yrkande blifvit så formuleradt, att R. o. Ad. måtte besluta med afslag å denna punkt, att alla varande och blifvande anslag å den del af lista FIufvudTiteln, som innefattas under rubriken K.
Hofstats anslagen, skola, med undantag af anslagen för Kronprinsen, Kronprinsessan och II.
M:t EnkeDrottuingen, på II.
Mits Konungens enskilda anslagssumma öfverföras.
Propos. till bifall i förevarande punkt af StatsUtskis Utlåt, blef nu framstäld och besvarad med starka
Landtm, förklarade det lian ansåg
Frih. Cederström, Gr.
Anckarsvärd och Hr Stjernsvärd begärde votering, hvarefter Hr Stjernsvärd yttrade:
Som jag var en bland dem, som begärde votering, får jag anhålla att kontra-propos må blifva det yrkande som jag haft äran särskildt aflemna till bordet.
Cederström förklarade det han förenade sig med Hr Stjernsvärd.
Uplästes till justering och godkändes en så lydande votis propos.
Den som bifaller lista punkten af StatsUtskis Utlåt.
Nio 40 röstar
Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad., med afslag å berörde punkt, att alla varande och blifvande anslag å den del af lista HufvudTiteln, som innefattas under rubriken K.
Hofstats anslagen skola, med undantag af anslagen för Kronprinsen, Kronprinsessan och H. M. 2.i0 I)en 21 Mars o. m.
EnkeDrottningen, på H. M. Konungens enskilda anslagssumma öfverföras.
Ja — 254.
Nej — 43. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl.
x/4 på 4 e. m.
Lördagen den 2i liars 1857.
Plenum kl. 6 e. in. Justerades pleni-protui för d. 28 sisth Febr. f. oell e. m.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk.
N:o 40, ang:de regleringen af utgifterne under EiksStatens Usta HufvudTitel; hvarvid nu förekom 2:dra punkten, ang-.åe årliga anslag för DD. KK. till.
Herligarne af Östergöthland och Dalarne samt Prinsessan Eugenie.
Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: StatsUtskis Betänk.
N:o 40 lyder i nu föredragna 2:dra punkten: »K. M. har uti högstberörda Nådiga Propos. föreslagit, att, enär, till följd af H. K. H. Hertigens af Östergöthland snart förestående förmälning, kostnaden för Dass hofhållning skäligen kunde antagas till ett årligt belopp af 150,000 K:dr Bärnt, deruti inbegripne 18,000 K:dr såsom handpenningar för H. K.
Höghets blifvande Gemål, men häraf py, eller i rundt tal 44,000 É:dr, borde enligt den delningsgrund, som, med afseende å de förenade Konungarikena Sveriges och Norriges olika folkmängd, blifvit antagen, belöpa sig på sistnämnde Kike, Svenska Statsverkets bidrag till omförmälda hofhållning måtte under benämning: »DD. KK. HH.
Hertigen och Hertiginnan af Östergöthland» uppföras å RiksStaten T) e n 21 Mars e. m. med det återstående beloppet 106,000 It:dr R:mt; hvaremot det hittillsvarande anslaget för DD. I(K. TIH.