Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab deruti, alt R. o. Ad. icke kan, i likhet med Borgareoch BondeSt:n, ogilla LagUtsk:s ifrågavar. betänk, och såsom Ståndets beslut antaga det Frih.
Stjernstedts reservation åtföljande förslag.
Frågor om ändringar i allmän lag skola nemi. enligt grundlagen först remitteras till LagUtsk., som det åligger att, efter förutgången pröfning, lill Stånden inkomma med yttrande deröfver.
Men, enligt hvad af betänk, synes, har icke Frih.
Stjernstedts förslag blifvit af Utsk. i vederbörlig ordning pröfvadt.
Det är således en oeftergiflig nödvändighet, all sådant först sker, och ali Utsk. inkommer till Stånden med ett förnyadt utlåtande.
Men i händelse ifrågavarande underdomstolars borttagande varder beslutadt, lärer det blifva nödvändigt att bevilja åtskilliga anslag för de einbetsmyndighelers förstärkning, som komma ali erhålla upptagande och afgörande 540 Den 28 Januari. af de utaf dessa domstolar hittills afgjord a mål.
För sådant ändamål torde det blifva nödvändigt, att Lag- och SlalsUtsk:u sammanträda, för alt i ett sammanhang behandla dessa frågor, hvarvid, såsom jag hoppas, Utsk:n möjligen kunna komma alt i de Heste delar tillstyrka bifall till Frih.
Stjernstedts förslag.
Men det blir då jemväl angeläget, att 11.
St., om de önska att. komma till något nyttigt resultat i frågan, öfverlemna åt K.
M. att vidtaga de åtgärder, som för verkställandet af denna förändring kunna vara behöll ige.
Jag förnyar derföre hvad jag i början af mitt anförande yttra! och begär ålerremiss af detta betänk., med förklarande, ä R. o.
Ad:s sida, att Ståndet icke gillar Utsk:s förslag lill und. skrifvelse.
Hr Printzenskjöld, Carl: Frih.
Raab har, bland an dra skäl för sitt tillstyrkande af ålerremiss utaf LagUtsk:s ifråga var. betänk., i ändamål att få Frih.
Stjernstedts reservation antagen, anfört, del.
Svenska folkel
Ilinge önskat den förändring, hvarom här är fråga.
Jag tillåter mig att i anleda, deraf meddela del svar, att erfarenheten icke sällan visat, del icke blott Svenska folket, utan äfven Svenska folkets representanter till thronell framburit, önskningar, hvilka vid närmare skärskådande befunnits vara sådane, att de, långt ifrån alt kunna bifallas, tvertom icke under någon synpunkt kunnat antagas.
St. hafva vid flere furegule riksdagar, lill K.
M:s sanelion öfverlemnat förslag i samma syftning, sorn de förslag, som af flere motionärer1 vid denna riksdag blifvit framställde.
Dessa föregtde hemst ä 1 la uden har K. M., efter vederbörandes börande, väl icke ansett sig kunna antaga, men dock anbefallt undersökning dels om de förhållanden i detta afseende, som nu äro för handen, dels ock om de förhållanden, sorn skulle uppkomma, i händelse förändringen blefve vidtagen.
Jag tror för min del, att frågan redan blifvit nog grundligt behandlad, för att icke vidare behöfva blifva föremål för öfverläggningar inom RiksSt:n.
Vi känna nogsamt, att för närv. är under utarbetning förslag lill en ny civillag, och alt redan till K.
M:s pröfning är öfverleuinadt förslag till domstolarnes reorganisation, af hvilka det förstnämnda förslaget kanske snart nog varder K.
M:s pröfning understäldt, så alt begge dessa förslag sedermera kunna gemensamt, i den ordning grundlagen föreskrifver, blifva öfverlemnade till R.
Jag hemställer derföre, om del icke vore ändamålsenligast, alt ej vidare vidröra denna fråga, hvarföre jag också tillstyrker R. o. Ad., icke allenast att ogilla Utsk:s förslag i den form det uu blifvit framstäldt, utan äfven förklara, att Frih.
Stjernstedts oftauämnde reservation icke kan af Ståndet bifallas.
För min del har jag visserligen ingenting emot, att ifråga v. betänk, varder till LagUlsk. återremilleradl; inen dä en ledamot, Frih.
Cederström, yrkat, all deuna ålerremiss skulle ske, pä del alt man mätte komma till att antaga Frih.
Stjernstedts förslag, sä anser jag mig upp - Den 28 Januari. 541 manad alt yIIra de skäl, som, enligt min åsigt, tala emot antagandet af nyssnämnde förslag.
Med borttagandet af lagmansoch kämnersrätlerne kan väl icke åsyftas något annat, än att förenkla rättegångsordningen, så att rättvisan skulle komma att fortare än hittills skett skipas och handhafvas.
Men den, som läst Utsk:s betänk., har också funnit, att man icke vinner en hastigare lagskipning, blott derigenom, att man borttager vissa domstolar, med mindre man derjemte ersätter dem genom andra, eller förökar antigen antalet af hofrällerne eller ock antalet af de nu befintliga hofrätternes ledamöter.
Detta är nemi. ett nödvändigt villkor för hofrätternes förmåga att hinna undanarbeta inkommande mål.
Utsk. har upplyst, att af de 3009 mål, som nu af lagmansrätlerne årligen upplagas, omkr.
2000 stanna vid dessa rätters beslut och således endast 1000 fullföljas i öfverrätt.
Tager man nu bort lagmansrätterne, så är det klart, att alla dessa 3000 mål komma alt ingå lill hofrällerne.
Huru skola då hofrätterne medhinna dessa tillökade göromåls afgörande, när de icke ens medhinna de ärenden, som de redan hafva alt sköta?
Enligt min tanke är således ingenting annat att göra i denna sak, än det som Utsk. föreslagit, eller att ingå till K.
M. med und. anhållan om en sådan utredning af ämnet och en sådan organisation af domstolarue, att Ständcrne kunna fatta eli beslut i den syftning Frih.
Stjernstedls förslag innehåller.
Den fråga jag nyss vidrörde, nemi. huruvida hofrätternes antal hör ökas utöfver det närvarande antalet, eller om man blott hör förstärka ledamöternes antal i de redan befintliga, har äfven utgjort föremål för öfverläggning, och derom äro meningarne olika.
Till denna frågas afgörande fordras en noga undersökning från Regeringens sida, samt en framställning frän henne till R.
Innan sådane förberedande åtgärder blifvit vidtagne skulle hvilket beslut som helst frän R.
Sl:s sida icke föranleda till annat än alt frågan kunde komma att ligga nere emedan beslutet icke kunde verkställas.
Jag tror således enklast och bäst vara, att bifalla Utsk:s betänk.; men skulle Ståndet hysa betänkligheter dervid, anser jag ålerremiss oundgänglig.
Om jag rätt uppfattat stri den så väl här, som förr i det offentliga, så äro meningarne ense om lämpligheten af såväl lagmans- som käinnersrätternes upphäfvande; men åtskilliga ledamöter hafva här yttrat, att genom laguiausrätternes borttagande skulle hofrätterne alltför mycket blifva besvärade, såvida icke dessa öfverrättcr förut antingen lill antal eller personal blifvit förstärkta.
Jag tror, att denua fråga med temlig visshet besvaras, om man betraktar Just.-Statsministerns embetsberättelse för år 1841.
Denna berättelse innehåller nemi., allvid alla lagmansrätterne i Riket tillsammans, hafva målens antal varit följande: från föregående år uppskjulne 201. genom vad inkomne genom stämning 4,910. 20.
Summa 5,131 542 Den 28 Januari.
Under året hafva blifvit afgjorde genom förlikning före inställelsen för rätta 1,852 genom förlikning inför rätta 37. afdöinde 3,093. uppskjutne I49_ Summa 5,131.
Från lagmansrälterne hafva till hofrälterne blifvit vädjade 1193.
Mål, hvilka ej uppgått till summa a ppel la bi lis, hafva utgjort 277 i således då man från 5,131 drager de uppskjutne, vädjade och de före inställelsen vid rätten förlikte, tillsammans 3,194, så återstår 1,937, hvilka vid lagmansrätternes slut stannat.
Men derifrån torde jemväl böra dragas de fleste af de 277 mål, som icke uppgått till summa a p pel I a bi I is, äfvensom några af de mål, sorn blifvit inför lagmansrälterne förlikte;-så att något öfver 1,(500 mål stannat vid lagmansrätts beslut.
Betraktar man åter antalet af de mål, hvilka årligen af hofrälterne afgöras, så visar sig, att de utgöra 8,31(5 civila och 3,727 criraiuella, summa 12.043, och på denna summa skulle jag tro, att 1,600 inål icke vore en så oerhörd tillökning.
Man har sagt, att lagmansrätteu, såsom belägen i orten, skulle vara särdeles beqväm för rättssökande; hvaremot hofrätten, såsom mera aflägsen, för dem medförde mera kostnad och olägenhet.
Jag tror, att äfven för bedömmandel af denna fråga, ofvannämnde und. berättelse kan vara af mycken nytta.
Uti lagsagan för Westerbottens, Ångermanlands och Norrbottens län har vid 1841 års lagmansting förekommit följande mål: från föregående år uppskjutne 24. genom vad inkomne 404- Summa 428; hvilka berott på denna domstols pröfning.
Af desse hafva före inställelsen vid rätter blifvit förlikle 190. afdömdc 223. uppskjutne 15.
Till hofrätt hafva hlifvit vädjade 63. och har under summa appella bi lis varit 28. och återstå sålunda 160 mål, hvilka verkligen kunna sägas hafva stannat vid samma lagmansrätts beslut.
Om man jemför förhållandet mellan 160 och 428 med det emellan 1,600 och 5,131, (som utgjorde de motsvarande summorne för lagsagorne i bela Riket), så visar sig proportionen vara ungefärligen lika.
Detta tyckes icke tala för den åsigt, att lagmanrälterue skulle vara mycket beqväma och hofrälterne just motsatsen, tydå borde väl i Norrland, som ligger mest aflägset från sin hofrätt, den i Slockholm, målen hafva i mindre proportion, än i någon annan del af Riket, blifvit till öfverrätt fullföljde.
På dessa skäl, hvarmed jag tror mig hafva vederlagt de argumenter, som blifvit anförde mot ifrågavarande förändring, vrkar jag vördsammast bifall till Frih.
Stjernstedt» förslag, eller om icke nä - De n 28 Januari.
543 gon deruti skulle instämma med mig, så vill jag förena mig med dem, som yrkat återremiss af betänk., på det alt sagde förslag må kunna af Utsk. pröfvas, för alt derefter, med eller utan förändringar, kunna af IliksSt:n antagas.
Då denna fråga redan vid 3 föreg:de riksdagar varit både grundligt och vidlyftigt discuterad, anser jag det vara öfverflödigt att vidare uttänja discussionen i sjelfva saken.
Jag anhåller således blott att få förena mig med såväl Frih. Raab sorn Fril).
Cederström, Jacob, om återremiss af det föredragna betänk., helst jag anser det vara olämpligt, all antaga ett lagförslag, innan LagUtsk. varit i tillfälle all yttra sig deröfver.
Men jag tvekar dock ej att förklara, det jag anser hvad LagUtsk. lilllstyrkt vara ganska olämpligt, ty jag kan icke inse att något annat skulle kunna vinnas genom aflätandet af en und. skrifvelse till K. M. i ämnet, än om Sländerne för sin del antaga något förslag i denna del, hvilket också i alla hänseenden vore det formenligaste.
St. skulle bifalla ett sådant förslag och delta komme till K. M., så står det ju K.
M. öppet alt antingen antaga förslaget eller ock, om han så funne för godt, låta utarbeta ett annat förslag i ämnet och dermed till Sländerne inkomma.
Jag kan således icke inse att man vinner något derpå, att, på sätt Utsk. föreslagit, besluta att i en und. skrifvelse förklara, att man vill förändringen.
Jag tror, för min del, det vara bättre att lill K.
M. ingå med ett dircct förslag i ämnet.
Jag har inom Utsk. tillhört den meningsfraction, sorn, vid beslutets fattande ang:de ifrågav. betänk.
N:o 52, tillfälligtvis kom att utgöra pl u ra I i teten.
Jag anser mig således böra i någon mån redogöra för mina åsigter i della ämne samt för motiverne till mitt tillstyrkande af den åtgärd, som Utsk. föreslagit.
För alla, som tagit kännedom af så väl Utsk:s betänk., som Frih.
Stjernstedt reservation, är det bekant, alt de äro öfverensstämmande i fråga om sjelfva saken.
Utsk:s pluralitet, likasåväl som Frih.
Stjernstedt och de reservanter, sorn med honom sig förenat, har insett och erkänt nyttan af att reducera de på sednare tider till 4 ökade rältegångsinslanserne till del gamla antalet af 3:ne.
Striden rörer endast frågan om det ändamålseuligaste sättet alt komma till målet.
Ulsk:s pluralitet har i denna punkt utgått frän den temligen enkla och efter min tanka riktiga grundsats, alt i organisationsfrågor, och i synnerhet i sä vidt omfattande dylika frågor, som den förevarande, böra Sländerne inskränka sin åtgärd till eli uttalande af principerne, men icke i första hand befatta sig med detaljfrågor och uppgörande af de vidlyftiga lagförslag, sorn deraf blifva en följd, utan i det afseendel åtnöja sig med en anhållan hos K, M., att
Han mätte öfverlemna utarbetandet af detaljerna åt sakkunnige personer samt derefter lill R.
St. aflåta ett fullständigt förslag, så alt Sländerne, innan de fatta definitivt beslut om saken, må komma 544 Den 28 Januari. i tillfälle att bedomina den i sin helhet med alla dess följder.
Stjernstedt åter har utgått från dea synpunkt, alt frågan redan skulle vara så utredd, att någon vidare preliminär åtgärd icke skulle vara behöflig; och han har till stöd härför, likasom motionärerne i ämnet, åberopat föregående Sländers åtgöranden och beslut.
Dervid förekommer dock, alt föregide Ständers Irenne särskilda beslut i denna fråga, hvarken varit lika sins emellan eller med det förslag, sorn Frih.
Stjernstedt nu uppgjort, så att dä man till dessa förslag lägger del, som förra Lagcommiteen uppgjort, nu innalles finnas 4 särskilda förslag att välja på, i och för reformens utförande; och jag frågar eder, mine Hrr, om det, under sådane förhållanden är välbetänkt af R.
St. att, i en så vidt omfattande fråga , der meningarne hittills varit så olika, hinda sina liander, genom att i första hand uttala sin opinion och falla sitt beslut, äfven i afseende på detaljbestämmelserne, innan ens K.
M. haft tillfälle att låta genom sakkunnige personer undersöka frågan.
Man har visserligen anmärkt, att Frih.
Stjernstedts förslag är alldeles ordagrant lika med det förslag till contrapropos. till R.
St. från K. M., som af 4 ledamöter i Högsta
Domstolen uppgjordes vid sista riksdagen.
Men emot dessa 4 ledamöter kati man ställa 5 eller R andra ledamöter i Högsta
Domstolen, hvilka vid andra tillfällen yttrat en skiljaktig mening från deras, sorn tillfälligtvis utgjorde pluralitet, dä Högsta
Domstolen sisla gången yttrade sig i frågan.
Redan deri ligger således ett skäl till betänklighet vid att antaga förslaget uti alla dess detaljer, sådant som det i reservationen finnes upptaget.
Stäuderne för sin del nu skulle besluta antagande af det delaIjförslag, som Frih.
Stjernstedt framställt, och dermed ingingo lill K. M., så följer af grundlagens stadgauden, rör:de behandlingen af alla från R.
M. inkomna lagförslag, ali K.
M. öfver förslaget endast hörde Högsta Domstolen; och alt det således komme att bero på hvilka ledamöter tillfälligtvis der voro tjenstgörande, antingen förslaget kom att obetingad! antagas eller lika obetingadi förkastas.
Om Ständerne deremot inskränka deras åtgärd lill den und. skrifvelse, som Utsk. 'föreslagit, skulle ärendets behandling otvifvelaktig! blifva sådan, alt K.
M. uppdrog åt den nuvarande lagberedningen, eller hvilka andra sakkunnige personer Harf dertill behagade utse, alt, efter jemförelse och granskning af de förut uppgjorda särskilda förslagen, utarbeta ett nytt fullständigt förslag, lämpadt efter alla olika localförhällanden, hvilka isynnerhet hafva inflytande på sladsdomstolarnes organisation på de ställen, der folkmängden fordrar domstolens fördelning på flere divisioner; städernas innevånare skulle ock få tillfälle att yttra sig öfver en förändring, som i allt fall, vid det förhållande att städerna sjelfva bekosta sine domstolar, svårligen lärer kunna lill väga bringas utan deras samtycke; och sluteligen skulle
Lagberedningen eller den tillsatta comitéen få tillfälle, att i sammanhang med lagmans- och kärn - Den 28 Januari.
545 kämnersrätternes indragning, fiireslå de åtgärder, som oumgängligen erfordras för hofrätlernes förstärkande, och hvilket är desto angelägnare, som, i händelse K.
M. icke lemnäs utvägar att utvidga hofrätterne i den mån och i samma stund, det finnes af behofvet påkalladt, ändamålet med hela reformen, som är större skyndsamhet i lagskipningen, nödvändigt måste förfelas.
Först efter det ett sålunda uppgjordt förslag, jemte Högsta
Domstolens yttranden deröfver, blifvit af K. M. lill R.
St. öfverlemnadt, skulle, enligt Utsk:s tanka, rätta tidpunkten vara inne för R.
St. alt definitivt utlåta sig i frågan; och jag frågar, om icke Ständerne härigenom skulle blifva försatte i en vida fördelaktigare ställning, än om de nu genast pä förhand, och utan någon säkerhet mot möjliga olägenheter, besluta sig för antagande af det ena eller andra bland de 4 olika hittills uppgjorda detaljförslagen.
I afseende på antagligheten af dessa förslag, betraktade i och för sig sjelfva, eller oberoende af alla andra omständigheter, som dervid böra considereras, har de brister, som vidlåda de äldre förslagen från föreg:de riksdagar, och det torde tillåtas mig att särskildt få fästa uppmärksamheten på åtskilliga af de brister, som jag jemväl trott mig finna i Frih.
Stjcrnstedts förslag, hvilket, såsom varande det sist uppgjorda, nu ensamt torde böra blifva föremål för öfverläggning.
Det finnes en gammal grundsats i Sveriges rättegångsordning, som är den, att verkställighet af dom icke bör eller får äga rum i allmänhet med mindre domen vunnit laga kraft, eller den vinnande parten har åtminstone tvenne domstolars sammanstämmande beslut för sig, men denna grundsats skulle efter Frih.
Stjernstedts förslag alldeles upphäfvas, och man skulle i stället komma alt sälta ett sådant tillit till lagskipningen i allmänhet, och till första instansens domslut i synnerhet, alt så snart en dom vore fallen i hvilken sak som helst, der vad ej genom verkställigheten blef onyttigt, skulle den vinnande parten genast vara berättigad att derå söka utmätning.
Visserligen skulle denna rättighet blifva förenad med skyldigheten för den vinnande, att, i händelse han sedermera tappade saken, återbära de medel han sålunda fått lyfta, med ränta derå, och att för en sådan återbäring ställa borgen; men då den andra parten, som sluteligen får rätt, härigenom ingalunda kan anses godtgjord för alla de olägenheter, kostnader och förluster, som ett sådant uttagande på förhand af det omtvistade alltid måste medföra, har jag för min del åtminstone ansett betänkligt att antaga en dylik förändring i vårt rättegångssystem.
Jag vet väl, att nämnde princip blifvit af Högsta Domlolen godkänd, och att dess ledamöter temligen enhälligt uttryckt sin mening derom, vid granskningen af Lagcomite'ens förslag lill ny civillag.
Men denna comité', hvilken man i sanning icke kan förebrå alltför mycken betänksamhet i fråga om införande af nyheter i vårt lagväsende, har likväl för sin del 6 H. 69 546 Den 28 Januari. ansett det nödigt alt i denna del förblifva vid det gamla, och det torde således åtminstone fordras en noggrann pröfning, innan inan tilltror sig att afgöra, hvilkendera af dessa olika åsigter är att föredraga.
Detta är otvifvelaktigt den vigtigaste principfrågan, som förekommer i Frih.
Stjernstedls förslag.
Men här förekommer också en annan, den nemi. huruvida det verkligen kan vara skäl, att, på sätt förslaget innehåller, borttaga alla den närvarande lagens stadganden ang:de summa appellaLi 1 is, isynnerhet så länge man icke är betänkt på att i sammanhang härmed utvidga hofrätterna till den förökade arbetsstyrka, som en sådan förändring oundgängligen skulle påkalla.
Efter de upplysningar, som i Just.-Statsministerns statistiska tabeller innefattas, finner man, på sätt en föregule talare redan anfört, alt utaf de något mer än 3000 mål, som fullföljdes vid lagmansrälterne under år 1841, stannade der 277 mål, i följd af stadgandet rörde summa appellabilis.
Men äfven vid rådstufvurätlerne stadgar lagen en viss summa appellabilis, äfvensom dylika föreskrifter finnas gifna för vissa kämnersrätter ; så att något mer än 800 mål, i följd af dessa stadganden, stanna vid rådstufvurätterne, och omkring lika många vid käinuersrälterne, enligt hvad nyssnämnde tabeller utvisa.
Del är således inalles nära 2000 mål, som genom nu gällande lagens stadganden om summa appellabilis hejdas vid de lägre instanserne, och man torde behöfva noga besinna sig, innan man förändrar en princip, som visat sig så verksam, eller till det minsta torde man böra vara betänkt på, all i sammanhang dermed complettera hofrätterne.
Utom dessa tvenne principfrågor, som ligga lill grund för Frih. Stjernstedts förslag, har Frih.
Raab nu velat deruti inlägga eller, såsom villkor för lagmansrätternes borttagande, stipulera en ytterligare ny princip i vår rättegångsordning, stridande emot den, som hittills varit gällande, nemi. alt hvarje part, som slutligen i högsta instansen blefve vinnande, skulle vara berättigad att få sin rättegångskostnad ersatt, äfven om han förut tappat alla instanserne igenom, samt den sluteligcn tappande vara ovillkorligen förpligtad att godtgöra ali den kostnad hela rättegången medfört, äfven om han förut haft de lägre instanserne för sig, och såldes haft ganska goda skäl, att icke sjelfmant afstå från sin förmenta rätt, utan förmoda en för honom god utgång jemväl i öfverrätten.
En sådan princip har hittills icke varit gällande i vår lag; tvertom är den mera liberal och förklarar, att ersättning för rättegångskostnaden endast bör ifrågakomma, när den, som slutligen lappar, äfven har tappat i föreg:de domstolar, men att rättegångskostnaden parterne emellan skall qvittas i de fall, der domslolarne i sina beslut varit skiljaktige, emedan lagen dervid supponerar, att den omtvistade rättigheten verkligen varit, åtminstone för menige man eller de icke lagfarne parterne, tvifvelaktig, och att skäl således förefunits att fullfölja talan derom i högre rätt.
Af hvad jag nu haft äran anföra, finner man, att med frå - 1) e n 28 Januari.
547 gan om lagmans- och kumnersrältcrnes indragning, sammanhänga flere uti hela vårt rättegångsväsende djupt ingripande principfrågor, hvilka, ehvad Frih.
Stjernstcdls förslag antages, eller hvilket annat som helst, fordra noggrant begrundande, och det är i anledn. deraf, som jag finnér mig lifligen uppmanad att tillstyrka 11. o. Ad. att, vid fallandet af sitt beslut i denna fråga, för sin del förfara med all den omtänksamhet, som det, efler mitt omdöme, tillhör R.
St. att i ett så vigtigt ämne iakttaga, isynnerhet som den_ nu framställda delen af frågan endast utgör dess ena sida.
Afven med antagande deraf, att Frih.
Stjernsledls förslag vore så val till sina grunder som lill alla detaljer i juridiskt hänseende fullt tillfredsställande, återstår alt tillse, huruvida det icke i allt fall, såsom Utsk. ansett, är äudamålsenligast, att man, på samma gång man beslutar en så djupt ingripande förändring, som den nu är i fråga, är betänkt pä att utvidga hofrätterne med ett nog tillräckligt antal ledamöter, för alt kunna motsvara de förökade göromålen, eller om förändringen bör beslutas och utföras utan alla garantier emot hofrätternes öfvcrhopande med arbete.
Utsk. bar i sitt betänk, framlagt skälen för den förra åsigten och jemväl sökt ådagalägga otänkbarheten deraf, alt icke hofrälternes göromål skulle komma att i ganska betydlig mån ökas; den motsatta åsigten går derpå ut, alt del icke skall vara så farligt med hofrälternes förökade arbete.
Det är visserligen möjligt, ja tilt och med sannolikt, erkänner man, att deras arbete i någon män kommer att ökas; men det är lids nog, anser man, att när behofvet inträffar, förordna om hofrälternes förstärkning; kommer dag, kommer råd, menar man.
Men det skulle lätt nog kunna hända, mine Hrr, att man står alldeles rådlös den stund, då man mest är i behof af rådet, om man så förfar ä R.
St. sida, att det, sedan lagmansrälterue väl blifvit borttagne, möjligen kunde komma att i sisla hand bero på en votering i förstärkt StatsUtsk. vid en kommande riksdag, huruvida hofrälternes förstärkning skall äga rum eller icke.
För min del anser jag R.
St. icke höra tillvägagå på clt så, all jag så må säga, lättsinnigt sätt, och än mindre tror jag, ali en omtänksam
Regering kan dertill lemna sitt bifall eller komma att godkänna förändringen, sä vida icke Ständerne dessförinnan hafva lemnat garantier emot de olägenheter, som skulle uppstå derigenom, att hofrälternes göromål ökades utöfver möjligheten att deni bestrida.
Afven i detta afseende kan jag derföre icke inse hvad man skulle vinna, genom alt på förhand antaga det nu uppgjorda detaljförslaget, då man i alla fall kan vara förvissad, att hela reformen icke kommer alt gå i verkställighet förr, än efter nästa riksdag, eiler förr än Regeringen fått tillräckligt anslag för dess verkställande på ett ändamålsenligt sätt.