Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber, med anledn. af detta yttrande, att fä erinra Hr Printzensköld om 1851 års författn., der ett stadgande finnes, som är i fullkomlig öfverensstämmelse med det ifrågavar:de och hvilket Hr Printzensköld ofta hört uprepas här på detta rum, man då aldrig ansett fanatiskt.
Jag ber Hr Printzensköld lägga marke lill, att då bränvin föres sjöledes från skärgården, skall tullbevis åtfölja varan, utan att något tillverkningsbevis deröfver afgifves.
Om Hr Printzensköld behagade jemföra dessa föreskrifter med dem, som Utsk. föreslagit, så finner lian, att de äro med hvarandra alldeles öfverensstämmande, ehuru de äro upställda i en något omvänd ordning.
Jag hoppas således, att Hr Printzensköld finner, att de skäl, han anfört för monias ogillande, hafva förfallit.
Lagerbjelkes förslag, tror jag icke att det är ändamålsenligt att i första mom. införa orden ”inom riket” efter ordet ”stad.”
Vi hafva icke här lagstiftat med något afseende pä bränvins försäljande eller införande från utrikes ort, och här är således icke fråga om någon annan stad, än svensk; jag tror oekså icke att vi behöfva tala om andra än svenska städer, hvarföre jag anser det vara öfverflödigt att insätta bestämmelsen att staden sLall ligga inom riket.
Det nya morn., sora Gr.
Lagerbjelke föreslagit, skulle ega följande lydelse: ”Vid införsel af bränvin från utrikes ort, iakttages de föreskrifter, som K.
M. kan finna för godt i nåder bestämma.
” Jag får riied anledn. häraf till R. o. Ad. hemställa, huruvida icke Utsk. skulle blifvit, beskvlldt att hafva gått Bev.Otsk:s' mening i förväg, om Utsk. genom ett dylikt tillägg hade antydt att bränvin skulle blifva tillätet till införsel.
Hvad som är säkert ar, att det skulle vara olämpligt att framkomma med en föreskrift, deri den tanken läge uttryckt, att bränvin skulle till införsel blifva tillåtet, och jag tror för min del, att det skulle vara aldeles öfverflödigt, att i denna författning införa 13 H. 10 146 Den 7 Oktober e. ra. * någon föreskrift i detta afseende, ty kommer dag, kommer råd, och blir bränvins-införsel tillåten, så får man tillfälle att bestämma föreskrifter derom.
Men för att gå Gr.
Lagerbjelkes önskan till mötes, vill jag medgifva införandet af det föreslagna morn.; dock hemställer jag, om, icke Gr.
Lagerbjelke ville gå in på någon förändring i ordställningen, emedan jag icke vill hafva bestämdt uttryckt, att bränvin skulle tillåtas till införsel.
Jag föreslår fördenskull att mom. måtte erhålla följande lydelse: '‘"'Färder bränvin tillåtet till införsel utrikes ifrån, må del ankomma på K.
M. alt göra de föreskrifter, han finner tjenlig a."’
Visserligen finnes det stadgande, som Frih.
Raab omföfmält, i nu gällande bränvins-förfallning; men om man läser denna författning och jemför den med de äldre, så finner man tydligen, att ifrägavar:de § endast har afseende på de fall, då en större qvantitet bränvin afsändes till salu från en >ort_ till en annan; ty §:n är så upställd, att man måste fatta honom på detta sätt.
Men ifrågavar:de §, som Särsk.
Utsk. föreslagit, uptager stadganderne i så stor korthet, att man icke kan läsa dem i deras sammanhang och således icke af dem draga den slutföljd, som man i alla tider gjort.
Det hade fördenskull varit önskligt, att Utsk. bibehållit den ordställning, som finnes i de äldre författningarne;dä hade man varit van vid dess tillämpning och vid dess utöfning.
Genom den förändrade redaktion, som §:n erhållit, är den, efter min öfvertygelse, sådan, att den kan tillämpas alldeles - tvert emot hvad jag förmodar varit Särsk. Utsk:s mening.
Det var ett fel, att jag förra gången, då jag hade ordet, icke inskränkte mitt yttrande till det bränvin, som transporteras landvågen några mil; men detta var dock min mening, och jag får erkänna, att jag gerna medgifver att stadgandet, angående skyldighet att förse sig med laga bevis om bränvinets tillverkning inom landet, må qvarstå för den, som vill transportera varan sjöledes, emedan jag anser det vara lättare att på denna väg insmuggla bränvin från utrikes ort.
Att denna § för det närvar:de endast är upställd med afseende på inom riket tillverkadt bränvin, kommer deraf alt Utsk. icke föreställt sig, alt det skulle finnas annat bränvin i landet, än sådant, som der vore tillverkadt.
Derföre hafva också de bestämmelser, som finnas i denna §, endast afseende på nämnde förhållande, och derföre finnes jemväl stadgadt, att så snart bränvin fores saltsjö-vägen, skall det vara försedt med tullförsegling.
Men om nu bränvin vore till införsel tillåtet, och någon förskrifver in bränvin från Lubeck till Stockholm, så kommer det direkte utifrån genom Skärgården, utan att vara försedt med sådan tullförsegling.
Men författningen säger att det ovilkorligen skall vara försedt dermed, och innan således bränvinet hinner fram till det första ställe, der det kan erhålla tull-försegling, är det konfiskabel!.
Detta stadgande passar fördenskull icke in på annat än inrikes ifrån infördt bränvin, Deri 7 Oktober e m. 147 men icke på det, sorn kommer från utrikes ort, oell Hr Hjärne har således orätt, då han påstår, att R.
St. gifvit på handen i detta fall, ty R.
St. hafva icke det ringaste beslutat i den sakeu, utan tvärtom beslutat, att icke något derom besluta, förrän Särsk.
Utsk:s Betänk, om bränvinstillverkningen blifvit definitivt afgjordt.
Följaktligen är frågan ännu fullkomligen öppen, och hufvudsakligast under sådana förhållanden ansåg jag nödigt att hafva ett ytterligare mom. vid slutet af 34:de §:n, innehållande en hänvisning till de straffbestämmelser, som kunde komma i fråga för öfverträdelsen af §:ns sladgänden; ty derigenom skulle äfven dessa straffbestämmelser blifva tillämpade på öfverträdelser af de föreskrifter, som K.
M. kunde finna för godt att afgifva med afseende på kontrollerna vid införsel af å utrikes ort tillverkadt bränvin.
Men anser Frih.
Raab det af honom föreslagna tillägget i berörde hänseende göra tillfyllest, så har jag alldeles ingenting emot att förena mig med honom och afstå från den redaktion, jag framställt, samt anhålla om bifall till Friherrens förslag.
Hvad åter orden ”inom riket” beträffar och hvilkas införande blifvit af Frih.
Raab bestridi, så, ehuru skäl för dessa ord kunde anföras, fäster jag dock dervid mindre afseende och vill fördenskull icke vidare om dem tvista.
Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla §:n sådan han af Utsk. föreslagits, utan tillägg eller ändringar.
Om R. o. Ad. gör ett tillägg, som åsyftar bränvins införande utifrån, skall del icke medföra annan verkan, ån att öka det missnöje, hvilket redan eger rum hos BondeSt. i afseende på bränvins-lagstiftningen.
Jag har förut frugtlöst bestridi inskränkning af tiden för bränvins tillverkning, emedan sådant utgör ett af de hufvndsakligasle skälen till missnöjet.
Om R. o. Ad., sedan en dylik inskränkning likväl är gjord, nu fattar ett beslut, hvarigenom fri införsel af bränvin utifrån kunde föranledas: så torde mången tänka och säga att bränvins-lagstiflningens ändring gjorts till städernas fördel på landlbrnkarnes bekostnad.
Jag önskar, att R. o. Ad. icke måtte antaga ett sådant förslag, utan i stället bifalla Utsk:s.
I fall bränvinsinförsel skulle tillåtas, är det tids nog, att då lemna nödiga föreskrifter derom.
Med anledning af den siste värde talarens yttrande, ber jag att få fästa upmäksamheten derå, att Frih.
Raabs förslag på intet sätt innebär någon syftning alt få bränviusförbudet uphäfdt.
Om Hr von Hartmansdorff vill motsätta sig införandet af bränvin, må han då tala derom, när fråga blir, huruvida R.
M:t anhålla om uphäfvande af förbudet mot bränvins införande utrikes ifrån, eller icke.
Nu är icke fråga om att R.
St:r skola besluta en sådan tillåtelse, utan endast att, för den händelse K.
M:t skulle finna för godt att göra det, ega ett stadgande, som föreskrifver, huru vid öfvert! ädelse af 34:de §:n förhållas bör.
Jag fortfar att yrka bifall lill det af Frih.
10* 148 Den 7 Oktober e. m.
Lagerbjelke har sagt det jag yttrat, att R.
St:r gifvit på hand, att icke någon förändring, i afseende på bränvjnsinförsel, skall ega rum.
Detta har jag icke sagt; jag har endast anfört såsom ett faktum, att bland den mängd motioner, i afseende på bränvins-lagstiftningen, sorn blifvit väckta, har, så vidt jag vet, icke någon enda åsyftat tillåtelse att införa bränvin.
Då således icke något föranledande, hvarken från enskilde motionärers eller K.
M:s sida, blifvit gifvet Bevilln.Utsk. att frångå hittills gällande föreskrifter i berörde hänseende, har jag också tagit för afgjordt, att-samma Utsk skulle anse sig sakna anledn. att föreslå R.
St:r något sådant.
Delta har'jag sagt, men icke något annat, emedan jag alltför val vet att Bevilln.- Utsk. icke föreslagit någonting i berörde hänseende.
Lagerbjelke vid denna Riksdag är så ifrig att yrka på ett så beskaffadt stadgande, som han här föreslagit, då man, mig veterligt, vid ingen föreg:de Riksdag satt något sådant i fråga, ehuru förhållanderna dä varit alldeles enahanda som nu, enär man ofta skrifvit den nu ifrågavande författn:n, innan Bevilln.Utsk. fattat sitt beslut, i afseende på tullen för bränvin, och>man har ändock vid föreg:de Riksdagar haft lika mänga eller lika få anledmr, som vid denna, att föreställa sig borttagandet af förbudet å införsel af bränvin.
Ja, jag tror, att just nu, då vi beträdt en annan väg i bränvins-lagstiftningen, vida större anledn. är att förmoda, det man önskar förbudets qvarstående.
Raab på ett så klent motiv, som det han anfört, frånträdt sin mening.
Jag är också mycket angelägen om att mot de talare, som här upträdt, visa så mycken höflighet, som man kan; men jag kan dock icke föreställa mig, att man endast af artighet mot en talare hör frångå sin öfvertygelse i saken.
Det skulle fördenskull glädja mig, om Frih.
Raab i detta fall närmare besinnade sig och heldre förenade sig med Hr von Hartmansdorff, som mera träffat den rätta sidan, än Gr.
Lagerbjelke, och jag hoppas, att Gr.
Lagerbjelke skall vara lika öfvertygad, att både Frih.
Raab och jag, som bestridt hans mening, skola hysa lika mycken aktning för honom nu som hittills.
Hr von Hartmansdorff har trott, att, senora ett så beskaffadt stadgande, hvarom Gr.
Raab förenat sig, R.
St:r skulle ådagalägga något åsyftande, att förbudet å bränvins införande utifrån måtte uphäfvas.
För, min del kan jag i ett dylikt stadgande lika litet se någon sådan åsyftan, som jag t. ex. i allmänna lagens stadganden, i afseende på straff för tjufnadsbrott o, s. v., kan se någon af lagstiftningen ådagalagd syftning, att dylika brott skola begås.
Jag har valt detta exempel just ifrån den synpunkt, der bränvinets införsel bedömes vara förderflig.
Jag anser tillfälle nu icke vara för handen, att uttrycka min åsigt om denna införsel bör tillåtas eller icke; ty, om jag än skulle hysa sistnämnde åsigt, synes mig dock, att man ingalunda, genom blotta förutsättningen af Den 7 Oktober e. m. 149 en händelses möjliga inträffande, och stadgandet af laglig procedur dervid, har uttryckt någon önskan oni samma händelses verkliga inträffande; fastmera tyckes man väl, derest straffhotelse tillkommer för lagstridigt beteende dervid, höra aflägsna begåendet af det lagbrott, lagstiftaren förutsett kunna inträffa.
På samma sätt är ju det nu föreslagna stadgandet endast af en eventuell beskaffenhet.
Hvad ordställningen beträffar, synes den jemväl innehafva all erforderlig tydlighet till gagn för saken; jag får fördenskull hemställa, att R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavande förslag.
Raab: Till svar å Hr von Hartmansdorffs upmaning får jag tillkännagifva, att, i afseende på lagstiftning, är det mig likgiltigt, antingen förslaget kommer frän mina kamrater i Utsk., från mina politiska vänner eller från mina antagonister.
Jag vill alltid söka befordra och befrämja del förslag, som jag anser vara det riktiga och rätta, och det är endast ur denna synpunkt, som jag ansett mig skyldig att biträda det af Gr.
Lagerbjelke framställda förslag, för hvilket jag anser honom hafva framlagt giltiga skäl.
Dessa skäl ligga deruti, att, om tilläfventyrs bränvin varder tillåtet till införsel, de §§, som handla om bestraffning för brott vid dylik införsel, må kunna tillämpas på de föreskrifter, hvilka K.
M. kan finna för godt alt lemna; ty K.
M. kan väl lemna föreskrifter i detta hänseende, men han har icke ensam den civila lagstiflnings-makten i sina händer, och det är derföre väl, att nu införa ett sådant stadgande, som blifvit föreslaget, på det att detsamma må få enahanda kraft som civil-lag.
Detta är skälet, hvarföre jag förordat införandet af det utaf Gr.
Lagerbjelke föreslagna morn., dock med den förändring i afseende å redaktionen, att den icke innebär något medgifvande att så skall komma att ske.
Ur denna synpunkt hoppas jag, att R. o. Ad. skall bifalla det framställda förslaget.
Cederström har, i sitt nit att befrämja Gr.
Lagerbjelkes mening, låtit hänföra sig att öfverdrifva mina yttranden.
Om den värde talaren hört hvad jag sagt, skulle han hafva funnit, att jag alldeles icke yttrat, det införsel af bränvin vore högst förderflig, utan att jag blott talat om det menliga intryck, hvilket ett stadgande i den riktning, som här föreslagits, skulle hafva på dem, hvilka redan äro missnöjda med de tjfriga Ståndens åtgärder i afseende på bränvins-lagstiftningen.
Då tillägget, såsom jag förut nämnt, är öfverflödigt, anhåller jag att R. o. Ad. mätte afstå detsamma.
Om jag ieke ordagrannt återgifvit
Hr von Hartmansdorffs yttrande, torde det vara ursäktligt, enär ett sådant.ordagrannt uprepande merändels icke brukas, såsom alltför tröttande för åhörarne.
Det är endast sjelfva tankegången jag sökt upfatta, och denna tror jag mig icke hafva missförstått, så till vida sorn Hr von Hartmansdorff sjelf yttrat sig om det förderf, som införsel af bränvin skulle medföra.
Den värde ledamoten har äfven yttrat sig om det missnöje, sådan införsel ISO Den 1 Oktober e m. skulle väcka.
Jag kan icke föreställa mig, att man vill göra afseende på annat missnöje än sådant, som är rättvist, och således har jag trott mig kunna med fullt skäl, förutsätta en sådan tankegång, som jag i mitt förra anförande sökte alt i spåren följa.
Jag anhåller ali få förtydliga mitt förra yrkande i sådan måtto, alt min mening är och varit, att förorda bifall till hela ifrågavande §, med de tillägg, som blifvit föreslagne, och icke blott lill dessa sednare.
Cederström» åsigt derom, att man icke bör göra afseende på missnöje, när fråga är att fatta ett beslut, sorni är nyfligt och nödigt för landet, 'inen man bör dock göra afseende på missnöjet vid all i lag införa ett stadgande, som ingalunda är af behofvet påkallad!; ty att rätta utan behof, anser jag vara olämpligt.
Utgående från den grundsats, att man bör akta sig för dylika åtgärder, och att det af Gr.
Lagerbjelke föreslagna tillägg ingalunda är af behofvet påkalladt, men väl kan medföra skadliga följder, tillstyrker jag, att detsamma icke må af R. o. Ad. bifallas.
En ganska välgrundad anledn. att bifalla det tillägg, som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, hemtar jag af K.
M:s Nåd. framställning till R.
St:r, ang:de tull-lagstiftningen.
K. M. har nemi. begärt, att R.
Sl:r måtte bestämma eventuella tullsatser för alla sådana artiklar, som äro med förbud belagde, och derföre tror jag mig ega anledn. förmoda, det K.
M. ämnar borttaga dessa förbud.
Således torde man härutinnan finna en anledn. till den tron, att förbudet mot bränvins införsel jemväl skall uphöra, och då är det väl icke olämpligt, att R.
St:r, under förutsättning af en sådan händelse, bestämma något i denna författn., som syftar derå.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Frih. o. Ordhden, att under densamma åtskilliga talare gjort anmärkn:r emot 1 :sta och 3:dje momme af Utsk:s förslag, men sedermera afstått från yrkande på propos., i anledn. deraf, så att numera alla talare syntes vara ense om antagande af de 3 mom:r, Utsk:s förslag innefattade; men att deremot olika meningar blifvit yttrade om det af Gr.
Raab afgifna förslag till tillägg eller ett 4 mom. vid ifrågavar:de §, sålydande: ”Varder införsel af bränvin från utrikes ort tillåten, iakttages dervid de föreskrifter, som Konungen bestämmer”; hvarföre Hr Frih. o. Ordf:den först finge hemställa, om R. o.
Ad., med öppen rätt att sedan besluta om det ifrågasläldta tillägget, bifölle Utsk:s, i afseende på 34:de §:n, afgifna förslag.
Propos. till bifall å det af Gr.
Raab föreslagna tillägget blef sedermera framställd och besvarad med Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den förklarade, att han ansåg
29:de punkten, ang:de § 3ä.
Hr Frih. o. Ordf:den hemställde, enär Utsk:s nu afgifna förslag vore likalydande med R. o. Ad:s förra beslut, om R. o. Ad.
Bein 7 Oktober e. rn. 151 behagade, med vidblifvande af sitt beslut, lägga denna punkt till handlingarne, men härvid anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld:
Väl har man här hört yrkas, att icke någon den ringaste förändring får ske i de beslut, som af R. o. Ad. i denna fråga blifvit fattade, vid andra tillfällen, än då Utsk. väckt förslag om sådan ändring.
Jag vet också, att, i följd af den förklaring af grundlagen, som vår nu från vande Landtmarskalk gjort, man icke får vidtaga några sä beskaffade förändringar; men jag skulle dock föreställa mig, att strängheten i delta fall icke sträcker sig så långt, att man icke får öfversätta ett utländskt ord, sorn i förevande § blifvit begagnadt i st. f. ett inhemskt.
Der står nemi. ”spirituösa drycker”, och jag föreställer mig, att det helt enkelt kunde heta sprit-drycker.
Det ena är lika lätt att förstå som det andra, hvarföre jag anhåller, ett man, i st. f. det fransyska ordet spirituösa, mätte begagna ordet spritdrycker.
Jag värderar högt, nu såsom alltid, den för Svenska språkets renhet af Hr Printzensköld vid alla tillfällen ådagalagda nitälskan; men vid detta tillfälle skulle man, efter min öfvertygelse, icke vinna någonting genom den af honom föreslagna förändringen.
Ordet ”spirituös” är visserligen ett utländskt adjektiv; men ”sprit” är icke heller något ursprungligen Svenskt ord, utan det har tvifvelsutan i språket inkommit från de nationers tungomål, hvilka lärt oss beredningen af dessa slags drycker; ty i den gamla Svenskan förekommer det visserligen icke.
Följaktligen, och för att icke genom en sådan liten förändring i en obetydlig omständighet möjligen bana vägen för sådana vigtigare och tilläfventyrs skadliga förändringar, hvilka vi hittills i detta ämnes behandling lyckligtvis undvikit, anhåller jag, att §:n mätte läggas till handlingarne och R. o. Ad. vidblifva sitt förut fattade beslut.
Den krets, hvarinom R. o. Ad. numera kan sträcka sina beslut, är redan bestämd, och Hr Printzensköld har sjelf erkänt, att man icke bör kunna gå utom densamma, hvadan det således icke torde vara mycket att i den saken orda.
Emellertid faller det sig icke bättre, än att hvad Hr Printzensköld anser endast en obetydlig öfversättning, innebär en förändring i sak, emedan det finnes många drycker, som äro spirituosa.
, utan att de derföre innehålla sprit, åtminstone säger man ofta så i dagligt tal; och skulle man derföre nu vilja göra någon ändring i berörde ord, skulle man här få tillbringa flera timmar för att afgöra, huruvida spirituosa är detsamma som sprit.
Nu är det likväl afgjordt, att dylika förändringar icke få ske, och vi kunna således slippa att inlåta oss i så beskaffade tvister.
Jag tager mig friheten anhålla att, såsom förut varit vanligt vid föredragningen af detta Retänk., R. o. Ad:s beslut först måtte upläsas, innan de särskilda §§:na föredragas, I anledn. häraf bad Hr Frih. o. Ordfiden att få uprepa hvad Den'7 Ok t o J> er e. rn. han förut nämnt, eller att R. o. Ad:s beslut varit likalydande med Utsk:s nu afgifna förslag, hvilket äfven Utsk. i sin motivering tillkänn agifvit.
Uppå härefter framslälkl propos., beslöt R. o. Ad., atl, med vidblifvande af sitt förut fal tade beslut, lägga förevar:de punkt till handlingarne. 30:de punkten, ang:de §§-nti 37 och 3S.
Hr Frill. o. Ordf.-den yttrade, alt R. o. Ad., som förut bifallit ifrågavar:de §, torde finna denna punkt ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Ropades Ja. 31 :sta-punkten, ang:de § 33.
Då denna § förra gången bär föredrogs, gjordes åtskilliga anmärkn:r i fråga om lämpligheten af straffarbete för den, som fjerde gången eller oftare beträdes med förbrytelse mot §:rrs stadgande.
Utsk. har på de anmärknrr, sora i berörde hänseende blifvit gjorda, icke fästat afseende, och ehuru jag för min del vidblifver den åsigt jag förut yttrat, ang:de det mindre lämpliga i dessa slags straffbestämmelser, vill jag likväl icke, då jag hört flera af nitälskarne för nykterhetens befrämjande ifra för straffets bibehållande, söka göra min mening gällande.
Hvad jag deremot bestämdt måste motsätta mig, är det förslag, som i sista mom. förekommer, nemi. att ”den, som enl. äldre förfalln. en eller flera gånger blifvit straffad för oloflig bränvins-minutering, varde ansedd såsom vore lian, enl.- denna förordn., för oloflig minuthandel eller utskänkning en gäng straffad”.
Detta är i sanning ett i lagstiftningsväg så helt och hållet nytt och ovanligt stadgande, att jag dertill aldrig sett maken.
Det är en grundsats, alt en lag icke kan tillerkännas tillbakaverkande kraft, och alla de förbrytelser, som blifvit begångna innan lagen tillkom, kunna icke, sedan de en gång blifvit afstraffade, ånyo straffas efter den nya författnrn, sedan den blifvit promulgerad.
Att sammanslå atla de iterationer af en förbrytelse, hvartill en person gjort sig skyldig, och betrakta alla dessa såsom blott en förbrytelse, är en princip, som i lagstiftningen är alldeles främmande.
Dessutom är det straff, som Utsk. föreslagit för andra och tredje resan, icke så serdeles försvårande.
Lagen stadgar nu för första resans förbrytelse 10
R:drs böter, bär är stadgadt från 10 till och med 20 R:dr; för andra resan är nu föreskrifvet 20 R:drs böter, här frän 20 till och med 40 R:dr o. s. v., och det är således blott en latitud medgifven.
För 4:de resan bar Utsk. deremot föreslagit straffarbete; men afser man med denna bestämmelse atl mot oloflig bränvinsförsäljning stadga ett straffhot, som skall verka afskräckande, och skall detta straffbot icke användas förr än vid fjerde resans förbrytelse, då finner jag i sanning icke någon serdeles anledn. till undseeude med den, som tredje gången -beträdes med ifrågavande förbrytelse.
Den 7 Oktober e- m. 153
Med afseende å den ovanliga åsigt, som finnes uttalad i det tillagda sista morn., vågar jag anhålla, att Ii. o. Ad. måtte besluta, att detsamma må utgå.
» Hr Printzensköld:
Den förändrade syftning, sorn ifrågavande § erhållit genom de i hegvnnelsen af första mom. (illagde orden : ”genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfva! rättighet”, har gifvit §:n en helt annan betydelse, än den hade i sin ursprungliga form.
Utsk. erkänner jemväl, att förhållandet är sådant, dä det säger, att, genom denna af PresteSl. gjorda förändring i redaktionen, förevar:de § icke egentligen har någon tillämpning på andra än lönnkrögare.
Jag kan icke neka, att hvar och en, som genomläser morn., måste, åtminstone vid första läsningen., fatta samma mening, och jag tror, att det äfven ar rikligt.
Således, och med antagande, att det varit lltslcs mening, då det tillstyrkt bifall till den af PresteSt. föreslagna redak t iöns förä n d ri ngen, att ifrågavande §:s tillämpning endast och allenast skall röra sådana personer, sorn hemfalla under benämningen lönnkrögare, hvarmed menas sådana, som hvarken ega rättighet alt utminutera eller utskänka bränvin, skulle jag ändock tro, att §:n i mänga afseenden tarfvar förändring.
Den första anser jag röra det . af Gr.
Sparre icke omförraälda 3:dje morn., der det stadgas: ”Dessutom vare af del i försäljningsrummet befintliga bränvin lill och med 60 kannor, tillika med kärl, som för deras afhemlning tjenliga äro, underkastade beslag och förbrutna.”
Det liar alltid inom lagstiftningen gällt såsom en grundsats, att den, som olofligen handlar med en vara, äfven har förverkat densamma.
Denna grundsats har blifvit iakttagen, så väl i afseende på försäljningen af utländska varor, som äfven af inom landet tillverkade.