Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu bjuder likväl 21 §:n alt, om en annan person blir ägare af en skaltefrälseränla, så skall han derför erlägga be vi 11 n. såsom för fastighet, och deruti ligger en tydlig orättvisa.
För närvar, betalar jordägaren dessa 10 sk. för hvarje rustijenstrnark, och detta är rättvist, om han njuter räntan derutaf; men nu får han betala dessa io sk. för hvarje rusttjenstmark, fastän han afhändt sig sjelfva räntan, och jag kan ej frångå min tanke i detta fall, att deruti ligger en orättvisa, hvarföre jag får vördsamt föreslå, att dessa 10 sk. af hvarje rusttjenstmark må anses utgöra bevilln. för skatlefrälseräntan, och dea svarar på några runstycken nära emot den bevilln , som 21 §:n föreskrifver.
Om jag mäktat göra denna fråga tydlig för de herrar, som vilja förstå den — hvilket jag åtminstone försökt — det vet jag icke; men emedlertid har jag framställt saken och får begära, alt Hr Frih. o. Landtm, läcktes göra propos. på, att denna afgift af 10 sk. på hvarje rusttjenstmark skall utgöra bevillningen för skattefrälseräntor, och alt icke någon annan bevilln. behöfver utgöras af den som rår om räntan.
Genom den framställning, som Hr von Qvanten gjort, finner man till hvilket resultat man kommer, då man sammanblandar ämnen, hvilka icke hafva något sammanhang med hvarandra.
Enligt hvad jag förut anmärkt, angår den 21 §:n ägare af f r ä I s e r ä n t o r, då deremot 22 §:n angår ägare till frälsejord.
Bevilln.Utsk. har bibehållit stadgandet uti den gamla författningen, hvilket stödjer sig på den af Utsk. godkända grund, att ägare af frälseränta äro att anse såsom capitalister och böra efter samma beräkning erlägga bevilln. för deras inkomst deraf.
Om nu R. o. Ad. stannar vid att bifalla 21 §:n, oberoende af den 22, och derigenom bestämmer bevillningen för den sorn äger det räntebärande capitalet eller frälseräntan; så blir R. o. Ad. sedan i tillfälle att besluta om bevillningen för ägaren af frälsejorden, och dervid fästa det afseende på Hr von Qvantens anmärka., densamma kan anses förtjena.
Hvad rusttjenslbevillningen beträffar, så har den tillkommit derföre, att frälsejorden är ganska lågt beskattad, och alt man ansett densamma, till följe af denna lägre beskattning, kunna draga någon starkare bevilln. lill Staten, än den som utgjordes af skattejorden.
Denna bevilln. har tillkommit lill följd af en R. o. Ad:s concession vid en föreg:de riksdag, då större deleu af frälsejorden ännu var i dess hand; och jag tror alt R. o. Ad. ej bar skäl alt vara mindre liberal nu än då, utan vidblifva hvad som förut i delta fall är vordet faststäldt.
Jag skulle tro, att något misstag ligger till grund för den framställning, som Hr von Qvanten behagat göra.
Han tror nemi. en orättvisa ligga deruti, 85 Den 3 Octo ber e. ra. alt ägaren af frälsehemmanets jord skall betal i bevilln. för de s. k. rusttjenst markerna, under det alt räntan är skiljd från hemmanet och dess ägare erlägger bevilln. derför.
Jag skulle tro att, om man rätt betraktar saken, så finnes ej uti ett sådant förhållande någon orättvisa.
Jag vill antaga och föreställa mig en ägare af ett purt frälsehemman, d. v. s. alt både räntan och hemmanet uro i samma hand förenade.
Då liar
Ur von Qvanten rnedgifvit, alt det är med rättvisa och gällande författning enligt, att bevilln. skall erläggas icke blott för frälsehemmanet, nemi. 2 per mille efter frälseräntnns värde, utan derjemte äfven bevill ning för rustljenstmarkerna.
Skiljes nu äler räntan ifrån hemmanet, så är det naturligt, att hemmanet i samma mån får ett mindre värde.
Då är det också lika klart, att sedan en sådan delning försiggått, så kommer nästa Taxer:s-comite' att upptaga detta förhållande sålunda, alt den nedsätter hcminansvärdct med så stort belopp, som motsvarar enpitalet till frälseräntan, d. v. s. det capital som uppkommer genom förvandling af frälseräntan efter 5 procent.
Då är det ju för Kronan alldeles likgilltigt, hvem som innehar frälseräntan; om en person innehar frälseräntan och en annan jorden, eller om räntan och jorden äro uti en o’ch samma ägares hand.
Det blir också likgilltigt för deras ägare, ty någon orättvisa kan ej derigenom uppkomma, emedan ägaren af frälsehemmanets jord blir, genom ett så beskaffadt frånskiljande af räntan från jorden, befriad från den deremot svarande afgiften för räntan, sorn han eljest skulle erlägga.
Således kan jag för min del icke linna, på sätt Hr von Qvanten yttrat, att
Staten förnärmat frälsehemmnnsägaren derigenom, att den bevilln., som i 22 §:n omlörmäles, kommer att blifva qvarstående.
Man kan visserligen leda sig till det resultat, som Hr Printzensköld framställt, på så sätt, att man förändrar hemmanets värde och söker sig fram på en annan bcskattningsprincip; men bra tydligt föreställer jag mig, att om jag är ägare till ett frälsehemman och dess ränta, och Staten derför betingat sig en bestämd afgift, så kan och bör denna afgift icke förändras derföre att en annan rår om en del af hemmanet eller räntan af hemmanet.
Deruti ligger en orättvisa.
Rättvist vore det då snarare, att jordägaren, som äger en frälseränta, äfven betalte den bevilln.
, som 21 §:n föreskrifver; det vore rättvist, åtminstone för den ränta, som jorden lemnar i en pur frälseägares hand, men han betalar ingen afgift derför utan blott för rustljenstmarkerna.
Jag får upplysa, att denna fråga ej rör mig, och att jag ej velat undandraga mig att betala den bevilln., som bör utgå af skattefrälseräntan; men alla skattefrälsebönder, som sitta på skattefrälsejord, få verkligen betala bevilln., nemi. 10 sk. för hvarje rusttjenstmavk utöfver alla andra afgifter.
Då man ej blir förstådd, så är det bäst Den 3 October e. m. »7 alt lenina fallet, och således vill jag ej liingre försvara den skattskyldige oell tillse huruvida han hlir lidande eller ej, utan jag får då afstå från min räll, och han ina då fä betala denna bevilln.; jag vill ej vidare lägga mig der emot, utan Utsk:s betänk, får slå qvar.
Hr 11 o senblad, Bernil.:
Qvanten har så klart ocli tydligt ådagalagt, alt ingen förändring äger runi i afseeende på dessa rusttjenstmarker ocli förhållandet med afgifterna, dä räntan innehafves af en annan än ägaren till hemmanet, alt B. o.
Ad. nu ej lärer kunna draga i betänkande alt bifalla Utsk:s utlåt., hvarom jag vördsamt anhåller.
Om Hr Rosenblad skulle vara ägare af ett frälsehemman, så rår lian också om frälseräntan, och derföre betalar lian ingen afgift efter 21 Jin; men om j.ig köper denna ränta af honom, så skall jag betala bevilln. och lian äfven; ty grundskatten är 10 sk. af hvarje rusttjenstinark, men grundskatten är ej någon bevilln., utan skattefrälseräntan innefattar i det afseeudet rusttjenstrnarkerna.
Jag kan åtminstone ej förstå det annorlunda; men jag får 1111 föreslå, att Ulsk:s betänk, antages, för att afkorta all discussion i denna fråga.
Jag försökte väl förra gången jag bade ordet, alt så tydligt som möjligt framställa det oriktiga i Hr von
Qvantens förslag och rättvisan deraf, alt den bevilln., som Ulsk. i 21 §:n föreslagit, må qvarstå; men måhända är det nödvändigt att ännu mera förtydliga saken, och jag får således fästa Hr von Qvantens uppmärksamhet derpå, att en frälseränta är fastighet likasom sjelfva jorden; således, när frälseräntan säljes ifrån frälsehemmanet, så inträffar ungefärligen samma förhållande, som om ett kronoskattehemman klyfves i flera delar.
Nu är det gifvet och bestämdt, att Kronan skall efter skaltläggningsmetod och andra författningar hafva dessa inkomster af sina skattehemman; men sedan äganderätten lill jorden är skiljd från äganderätten till sjelfva hemmanet, kan Kronan omöjligt få hela delina inkomst af ägaren till hemmanet, utan den måste delas emellan ägarena af räntan och jorden, och då får Kronan i alla fall ut sin rätt.
På samma sätt förhåller det sig med frälseränleägare och frälsejordägare.
De hafva hvar sin del af frälsehemmanet, deras sammanlagda bevilln. utgör hvad Kronan skall hafva, och dermed är saken slut.
Hr von Qvanten: Hvad
Ilr Printzensköld nu anfört är just ett bevis för hvad jag yttrat; ty om Kronan agnett kronoskattehemman och detta delas, sa får ej Kronan en enda skilling mera för det.
Deremot, örn man skiljer skattefrälseräntan från sjelfva hemmanet, så får Kronan en tillökning genom bevillningen, som skall utgå af frälseräntan, S3 Den 3 Octobcr e. m. och det kallar jag för orättvist.
Jag begär propos. på Utskts betänkande.
Hr Frih, o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskts förslag till 21 och 22 §:na.
Jag får vördsamt erinra om den anmärkt), vid redactionen, som Frih.
Ridderstolpe framställt och jag begär propos. derpå.
Hans yrkande var att det skulle liela: hvilken afgift nf frälscränlnus iigare l/ör erlaggnsj i stället för orden: ”hvilken afgift af ägaren tili frälseränta!) bör erläggas.”
Hr Frill. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg den af Frih.
Ridderstolpe och Hr von Hartmansdorff yrkade rättelse böra iakttagas i 21 §:n, att orden ”af agaren till frälseräntan” skulle förändras lill ”af frälseräntans ägare.” Ropades ja.
Jag trodde alt vid 22 $:n i Hr Landtmis propos. äfven innefattades bifall till Utsk:s förslag i betänk.
N:o 27, der ett tillägg är gjordt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då han förut förklarat den propos. han framställt angå Utsk:s sednare förslag eller N:o 27, då deruti funnes någon förändring eller något tillägg och icke betänk.
N:o 12 särskildt nämndes, så kunde han i denna fråga icke annat än anse att R. o. Ad. bifallit
Utskts förslag, sådant det i betänk.
N:o 12 blifvit framstaidt, med det tillägg som N:o 27 innehåller. 23, 24, 25, 26 §§:ne samt bokstäfverna A, B och F i 27 §:n Biföllos. 27 §:n.
Utsk. liar uti sitt betänk.
AT:o 12 i afseende på gårdfarihandlande sagt, alt den afgift af 3o r:dr, som af dessa handlande vid resor till utrikes ort bör erläggas, skall uppbäras af landssecreUn, då pass meddelas , och i behörig ordning redovisas.
Jag känner ej någon orsak, hvarför denna bevilln. eller skatt skall ingå på annat satt, än all annan skatt.
Redogöielsen och isynnerhet controllerna äro svåra på detta sältet.
Jag vet ej 0111 något underslef häraf uppkommit; men jag tror alt den gårdfarihandlande , sorn vili resa, bör insätta sin bevilln. på ränteriet och ej erhålla pass förut.
Jag tror alltså, att denna uppbörd rättast bör tillgå såsom all annan uppbörd.
Jag får derföre föreslå, att den må tillgå på det sältet jag föreslagit, och att ett bevis om er lagd bevilln. bifogas passet, så att Deli 3 October e. m. 89 sill man kan se, ej allenast hvarifrån lian kommer, utan äfven att lian betalt skatten.
Jag instämmer så mycket hellre med Hr von Rosen, som jag för min del af erfarenheten vunnit den öfvertygelse, att det ar ganska nödvändigt att öka antalet af Kronans uppbördsman och antaga så många personer, sorn Kronan i detta fall kan behöfva använda.
Det är ingalunda något besvär för en gårdfarihandlande att insätta sin bevilln. i landtränteriet och deröfver begära bevis; och derigenom vinner Kronan tillräcklig säkerhet för afgiftens erhållande, emedan den då inflyter directe i Kronans cassa, hvaremot det eljest stundom kan äga rum, att förluster för Kronan inträffa, om medlen skola ingå till landssecreteraren.
Jag skulle önska, alt någon af Utsk:s ledamöter kunde upplysa på hvad sätt denna skatt förut varit behandlad.
Erlades den för hvarje gång pass uttogs af gårdfarihandlande, så blefve den en passafgift och ej någon bevillning på handeln, såsom meningen tyckes vara ; ty här står, att denna afgift skall uppbäras af landssecret:n, då pass meddelas.
Vidare frågar jag: hvem bestämmer till hvilken class gårdfarihandlanden hör, — ställes passet för ett år el • ler för en resa?
Jag skulle egentligen tro, att det enklaste vore att denna bevilln.afgift, såsom all annan bevillning, erlades i sin ort af hvar och en som vere känd att idka gårdfarihandel; ty att behandla dessa näringsidkare, — som dock torde hafva gjort landet åtminstone lika mycket godt som ondt, — lika med eller kanske sämre än en utländsk Probenreuter, det tror jag icke skulle vara lämpligt.
Hr von Rosen-.
Denna beskattning är för hård, den är ej någon pass-afgift, utan en bevillning, som särskildt erlägges.
Af dem sorn resa utrikes erlägges afgiften till landssecret:n.
Denna afgift tillfaller Kronan och skall af landssecret:n deponeras i ränteriet; men jag anser det vara enklast, att den omedelbart deponerades i landtränteriet.
Hvad deremot beträffar inrikes gårdfarihandlande och deras classification , bestämmes den sednare af Taxer.-comiteei na, lill hvilka de anmäla sig.
Orsaken hvarföre den gårdfarihandlande, som reser utrikes, betalar bevillningen till landssecrethi är, att denna bevilln. skall betalas förskottsvis; men detta kunde ske lika väl, om den erlades directe på ränteriet
Derigenom uppstod ingen omväg.
Då voro controlierna mera bestämda, och jag kan ej inse behofvet af en särskild uppbördsmetod för denna afgift.
Som jag är född i orten, så är det ej utan, att jag någorlunda känner förhållandet.
Gårdfarii4 H. 12 9° Den 3 October e. m. handlarne bestå uu för det mesta af allmoge på landet och contingent-borgare.
Förr voro de fleste på landet, men i sednare åren hafva de mycket flyttat in lill städerna.
Landshöfdingen i Elfsborgs län eiler landssecretm reser 2 eller 3 gånger om året till Borås och utfärdar der pass för hvarje resa.
De som äro contingent-borgare betala då antingen i Ulricsehamn eller Borås, och allmogen betalar på landet.
Contingent-borgarena bo nästan alla på landet, men betala likafullt contingenlen i den stad, der de äro skrifna såsom contingent-borgare.
Passen utdelas för hvarje gång särskildt, såsom sagdt är, och förr hofva gårdfarihandlanderne betalat en betydande afgift för passet, oär de uttagit pass till Norrige.
Detta har Utsk. nu ansett såsom otjenlig!, emedan dessa resor till Norrige ganska mycket gagna landet; ty gårdfarihandlanderne införa till Norrige en stor del af de väfnader, som fabriceras uti Kinds och Marks härader.
Jag har egentligen uppstigit för att förena mig med hvad Hr von Rosen föreslagit i afseende på denna uppbörd.
Landssecretin är egentligen ej någon uppbördsman, och jag är derföre också af den tanken, att denna afgift bör nedsättas uti ränteriet.
Om, såsom den siste värde talaren upplyst, denna afgift erlägges i andra städer än sådana, der iandtränterier finnas, så kan jag ej finna annat, än att der måste vara att tillgå någon Kronans uppbördsman, hos hvilken afgiften då kan erläggas, hvarigenom dess legala uppbördsman blefve i tillfälle att uti laga ordning redovisa derför och de anledmr, som förefinnas för landssecretm att uppbära denna så väl som andra Kronans räntor, upphörde.
Jag tillstyrker således, att en förändring mätte vidtagas, hvarigenom landtränteriet koraine att uppbära dessa medel.
För att lättast och bäst sluta den här uppkomna tvisten om de 3o r:dr, som Utsk. föreslagit att gårdfarihandlande skola erlägga, då de resa utrikes, torde det vara bäst att alldeles borttaga densamma.
Jag kan icke finna någon rimlig grund, hvarföre en sådan skatt skulle påläggas gårdfarihandlande, som fara utrikes mer än hvarje annan Svensk medborgare.
Det måste vara af nytta för landet, om de utom Riket vinna afsättning för sina Svenska tillverkningar.
Utsk. har funnit skäl att borttaga den afgift, som här stadgas, då de resa till Norrige, och af samma skäl vill jag föreslå, alt densamma helt och hållet borttages.
Jag föreställer mig, att det icke ofta inträffar, att en gårdfarihandlande reser utomlands, om ej till Norrige; och gör han en sådan resa, så tror jag att det länder
Riket till mera nytta än skada, och alt han således icke derföre bör vara föremål för någon särskild beskattning.
I afseende på redactionen får jag nu göra samma anmärkn., som sist.
Den 3 Octo ber e. in. (sid. u5): 'sorn idka gårdfarihandel, så framt denna handel kommer att fortfara."
Jag yrkar att den sista meningen må uteslutas.
I afseende på innehållet, bestridde jag förra gången undantaget från skatt för deras resor till Norrige.
Jag gör det ej numera; ty jag har inhemta! att gårdfarihandlande) nes vinst på resor till Norrige har blifvit betydligt minskad.
I alla fall är förhållandet sådant, som redan blifvit anmärkt, att de utföra våra varor till Norrige, och att sådant bör uppmuntras i stället för alt betungas.
— Hvad åter beträffar resor till andra länder, så anser jag ganska riktigt att desamma beläggas med afgifter, ty dessa resor ske ej för att utföra våra väfnader, utan för att upphandla främmande gods och införa det till Sverige.
Då bör det äfven förhålla sig med dem på samma sätt som med andra, hvilka ej inskränka sin näringsrörelse blott till inhemsk handel, utan äfven utsträcka den till utrikes handel.
Då böra de för den äfven erlägga särskilda afgifter.
Om gårdfarihandlande skulle åläggas att i landtränterierna sjelfve erlägga denna afgift, så skulle deras resor betydligen försvåras, emedan, såsom Hr Edenhjelm nu upplyst, det tillgår så, att passen ofta lemnäs dem under landshöfdingens resor med Iandssecrehn, så väl i Borås, som Ulricsehamn, och der finnas alltid kronofogdar, hos hvilka afgifterna kunna erläggas.
1 afseende på hvad här blifvit anmärkt att Jandssecret:ne ej borde uppbära denna afgift, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att landssecret:ne redan uppbära ehartae-sig.- afgiften m. fl. sådana afgifter, och således äro de redan uppbördsman af åtskilliga afgifter, af hvilka jag skulle kunna citera ännu flera.
På de skäl jag nu anfört yrkar jag bifall till Utsk:s betänkande.
Hr von Piosen: 1 afseende på hvad Frih. von Kramer yttrat, får jag erinra, att Jandssecret:n ej redovisar för andra cbartse-sig.-medel, än dem för hvilka han är försäljningsman ; men eljest redovisar icke !andsseeret:n för några chartor; han köper sina chartor.
Det finnes inga andra, som redovisa chartor, än de som åtagit sig försäljningen deraf.
Hvad sjelfva saken beträffar, så tior jag att gårdfariliandlanden bör få deponera afgiften på det landtränteri, der han tager ut passet.
Jag skulle likväl tro, att då han ämnar göra en så lång resa, så kunde han äfven göra en färd till länets landtränteri; men i Borås och Ulricsehamn måste väl finnas uppbördsman såsom annorstädes; och jag ser ej hvarföre ett undantag för denna afgift skulle göras.
1 afseende på att de skola betala för pass till utrikes ort, så är det af samma skäl, som de skola taga pass för inrikes resa.
Jag yrkar, att de måtte betala lika mycket för pass till den utrikes, som till den inrikes resan.
Äfven har jag den erfarenheten, att då de anmäla sig till utrikes re - 91 De» 3 Octo ber c. m - sur, så hafva de vanligen ganska obetydligt af varor när de resa ut, men äro rikligen dermed försedda då de komma hem igen.
Om dessa resor äro fördelaktiga för dem eller ej, det vet jag icke, men nog sälja de sina utländska varor när de hemkomma.
Det är af detta skäl jag anhåller a tt Utsk;s förslag måtte bifallas.
Hr Rosen b I a d :
Jag anser mig först böra hafva äran erinra R. o. Ad. om hvad jag tog mig friheten upplysa, då denna fråga förra gången discuterades här, nemi. att genom gårdfarihandlarena utföres till Norrige årligen för emellan 3 och 4oo,ooo r:drs värde af Svenska industri-producter, hufvudsakligen af Svenska husflitens producter, af bomullsväfnader och dylikt.
Det var af detta skäl, som jag ansåg mig böra motsätta mig allt betungande af en för Sverige så nyttig rörelse som denna; men ett alldeles motsatt förhållande äger rum i afseende på deras resor till andra utrikes orter, (om man då vill anse Norrige såsom utrikes); de vaior, som på sådant sätt af dessa handlande utföras, uppgå ej till något betydligt värde, men deremot utvisa våra confiscations-annaler, att en stor del af gjorda beslag härflyter från dessa resor, och flere, som bort underkastas beslag, hafva måhända undgått det.
Hvad sjelfva afgiften beträffar, så tror jag det bästa vore, att denna bevilln. betaltes i hemorten vid beviiiningsårets slut Skulle det ej komma »tt tillgå på det sättet, så instämmer jag med Utsk., att då lärer det väl vara bäst att göra på samma sätt som hittills, och att det ej är skäl att göra någon förändring härutinnan för att skaffa en liten beqvämlighet åt landssecret:n, en beqvämlighet, som han icke sjelf lärer önska, ty han är van vid det närvar, förhållandet .Således, om R. o. Åd. anser del ej löna mödan att antaga min idde, så önskar jag bifall till Utsk.-s betänk, tili denna punkt.
Jag för min del anser ingen fara vid att landssecretm nu, såsom han redan länge gjort, uppbär denna bevillning.
Det kan ej blifva någon säkrare controll på uppbörden af denna afgift, än då landshöfdingen sjelf är närvar, och är i tillfälle att controllera honom deruti.
På samma sätt som det tillgår med bevillningens erläggande lör dem, som resa till Norrige, på samma sätt kan det också tillgå, då landssecret.n hunnar pass till utländsk ort.
Jag har aldrig sett, att detta gått orätt till.
Jag anser derföre nedsättning uti denna bevilln. öfverflödig, då det månget år bänder, att den alldeles icke förekommer.
Hr von Rosen har ansett alt, om den här föreslagna bevillningen för gårdfarihandlandes utländska resor af 3o r:dr borttoges, så skulle alla handlande anmäla sig till utrikes resor, och likväl endast resa inom landet och derigenom undslippa den bevilln., som de eljest Dea 3 Octo ber e. m 9^ måste utgöra.
Jag kan ej sålunda förstå den Ilar föreslagna lie v i 11 n förordn. liar står, att gårdfarihandlande skola vara 6 classer; sedermera tilläggas orden: "Hvarförutan de, "sorn äga att sjelfva eller genom ombud idka berörde han"del, för hvarje person skola erlägga: vid resor till utrikes "ort 3o r:dr.”
Således är detta ett tillägg utöfver den i bev ilin förordn. dem förut ålagda beskattning.
Om det också vore förhållandet, såsom här är nätnndt, att de ej föra ut särdeles mycket inhemska varor, utan att de i stället föra in utländska; så finner jag intet mera ondt uti att de införa utländska varor, än att alla andra handclsexprditer göra det.
Tullförsnilla de dem, så är det illa, men det bör kunna förekommas af tullbevakningen; åtminstone måtte de ej hafva lättare än andra att tullförsnilla.
Jag kan med ett ord icke finna något skäl, hvarföre en sådan särskild bevilln. skall påläggas dessa gårdfarihandlande, utan yrkar alt betänk uti denna punkt måtte afslås och den föreslagna bevillningen utgå.
Det lärer ei finnas någon ledamot af R. o. Åd., som ej anser nödvändigt att uti redaclionen af hvarje författning iakttaga den största tydlighet.
Jag han ej neka, att jag finner en sådan tydlighet saknas uti den del af denna §, som nu discuteras.
Sedan Utsk. nemi. uppställt bevillu afgifterna för gårdfarihandlande uti vissa classer, ända till 6, så yttrar Utsk : ”hvarförutan de, "sorn äga att sjelfve eiler genom ombud idka berörde liati"del, för hvarje person skola erlägga: vid resor till utrikes "ort (med undantag af Norrige) 3o r:dr.'’
Derefter kommer följande:
"Denna afgift skall uppbäras af landssecrehn etc."
Är det nu endast afgiften för resor till utrikes ort, som skall sålunda erläggas, eller är det äfven afgifter, som för resor inom landet af gårdfarihandlande skola erläggas, och för hvilka resor de också begära pass?
Efter en sträng tolkning af ordalydelsen här skulle jag tro, att det endast är sistnämnda afgift, nemi. 3o r:dr, som af landssecret:n här skall uppbäras, och att de öfiiga afgifterna skola utgå enligt hvad bevilln.förordn. i allmänhet innehåller.
Jag skulle till min rättelse önska, att någon af Bevilln.Utsk:s närvarande ledamöter täcktes upplysa om rätta tillämpningen af denna §, på det att något missförstånd och misstag ej må äga rum, hvilket ofta inträffar i fråga oui bevilln.författningen.
Tersmeden yttrat, får jag nämna, att en gårdfarihandlande betalar skatt för sin handel, såsom för en näring.
Om en handlande uti en stad reser ut, så betalar han visserligen icke för hvarje gång han reser; men han taxeras af Taxer.-comiteen för sin handel.
Gårdfarihandlanden betalar ingen annan borgerlig afgift och blir af Taxer.-comiteen endast till denna bevilln. 94 Den 3 October e. tu - uppförd.
Här äro de nu indelade uti 6 ciasser för den inrikes handeln, och sammanförda uti en enda class i afseende på bevillningen för utrikes resor.
Jag finnér mycket skäl att de skola betala särskildt för den utländska handeln, och tror, att detta tillgår så, att alla, sorn handla både ut- och inrikes, betala afgift de förra på lands-cancelliet och de sednare i vanlig uppbördsväg.