Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt Hr Skogman anfört, kan jag icke finna annat, än att Banco- och LagUtsk:ns betänk.
N:is 1 och 2 hufvudsakligen röra sådaue banker, som utgifva egna sedlar.
Stånd hafva beslutat, att inga sådane banker skola finnas, 2 Stånd åter hafva beslutat, att sådane banker skola finnas, så, då nämnde betäuk. endast röra sådane banker, som utgifva egna sedlar, kan jag icke finna, att man, på sätt Hr von Hartmansdorff synes åsyfta, skall vara skyldig att anställa votering om huruvida dylika banker skola finnas eller icke, hvarföre jag anhåller om H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:s propos. derå, att R. o. Ad. ville besluta, att, då 2 Stånd i hufvudsaken hafva stannat emot 2, frågan må anses förfallen.
Med all högaktning för Frih.
Cederströms insigter om grundlagens rätta mening, får jag likväl bekänna, att den tolkning, som Frih:n i detta fall så bestämdt uttryckt, saknar stöd i grundlagens bokstaf.
Grundlagen är illa gjord — jag medgifver det — den kan gifva anledning lill en dubbel mening; och skulle jag derföre anse ganska billigt, om
Ståndet beslutade för sin del, att alla de ökade kostnader, som genom strider om grundlagens rätta tydning uppstå, borde af de personer ersättas, hvilka deltagit i en sådan lagstiftning; men då meningen emedlertid är tvetydig, anser jag att man bör hålla sig till hvad som är ändamålsenligast, och då tror jag, att en misslyckad lag icke bidrager till landets väl, utan att frågan ganska väl kan förfalla.
Det är visserligen sant, att alla4RiksSt:n hafva beslutat, att en lag för privatbanker skall finnas; men det är icke mindre sant, att vi på sätt och vis redan hafva en sådan lag, nemi. den af 1824, som också finnes uti bancoregleraentet införd.
Hufvudfrågan är det som här blifvit af Stånden olika behandlad, i det att 2 Stånd hafva beslutat, att privatbanker skola finnas, som röra sig med egna sedlar, och 2 Stånd åter, att privatbanker skola finnas, som skola röra sig med riksmynt.
Jag instämmer i deras åsigt, som anse det vara alldeles omöjligt att stifta en lag, om hvars hufvudprinciper man är af helt och hållet motsatt mening.
Men delta är icke allt; här kommer ännu en annan fråga, som är den, huru det skall voteras.
För att komma ifrån så väl den ena svårigheten som den andra, tillstyrker jag, att hela förslaget måtte få förfalla.
De värde ledamöter, hvilka tala om möjligheten att frågan om en lag för enskilde banker, med rättighet att utgifva egna sedlar, kan förfalla derföre, att 2
Stånd hafva beslulat förändring uli det betänk., som de förenade Bancooch LagUtsk:n i detta ämne afgifvit, får jag erinra derom, att grundlagen vid denna riksdag blifvit i så måtto förändrad, att det nu är RiksSt:n medgifvet att genast med förändringar antaga från Utsk:n inkomna betänkm.
Nåväl, mine Hrr! hvar finnes någonting, som hindrar att antaga detta betänk, med den Den 14 Maj e. m. 493 förändring, att privatbankerne icke fä utgifva egna sedlar?
När alla 4 Stånden hafva sagt, att lag skall finnas för privatbanker, hvad vill det säga, skall lagen icke dä finnas?
skall icke den 73 § fä vara lefvande i grundlagen?
Jag vill hoppas, att vi icke komma sä långt i försök att tolka grundlagen på sidan om dess bokstaf, utan att vi måtte, med hågkomst af Presteoch BondeStms rättighet att besluta, få komma till en sammanjemkning af frågorna, och icke upplaga tiden med olagliga förslag, att få frågan alt förfalla.
Denna fråga har så väl genom den behandling, som de förenade Utskm hafva gifvit åt sjelfva ämnet, som genom det förslag till voter.propos., som Utskm hafva afgifvit, fått en vändning, som är temligen ovanlig.
Ulsk:n börja i detta förslag med att förbigå förhållandet med den 1 §, som är det, att 2 Stånd hafva bifallit Utskms förslag till lag för enskilda banker, som röra sig med egna sedlar, och 2 Stånd åter hafva beslutat, att ingen bankrörelse med egna sedlar får äga rum.
Detta sednare beslut, hvaruti 2 Stånd hafva stannat, är någonting alldeles nytt, som hittills icke varit stadgadt.
Nu hafva Utskm, i stället för att utreda frågan, huruvida §:n genom detta de 2 Ståndens beslut kunde blifva föremål för vidare behandling, tagit för afgjordt, att votering derom skall försiggå.
Jag för min del kan ej instämma i denna mening, utan tror jag, att då 2 Stånd hafva beslutat, att enskilda banker icke få utgifva egna sedlar, och 2 Stånd åter beslutat, att enskilda banker få utgifva egna sedlar, samt då enskilda banker hittills fått utgifva egna sedlar, att — säger jag — det då måste förblifva vid hvad förut i denna del varit stadgadt, och hafva i min tanka de 2 Stånd, som kommit med detta nya förslag, icke rättighet alt få sin mening pröfvad i förstärkt Utsk., utan måste densamma, i följd af Riksd.Ord:s 75 §, förfalla.
Utskm hafva för öfrigt i detta förslag dels antagit, att 3:ne Stånds beslut gälla emot det 4:de Ståndets, dels ock att 3 Stånds beslut icke gälla emot det 4:de Ståndets.
Utskm säga nemi. uti den 2 och 6 §§, att 3 Stånds beslut gälla emot det 4:de Ståndets, hvaremot Utsk. i den 5 § anse, att 3 Stånds beslut icke gälla emot BondeSl:s.
Hvarföre BondeSt:s beslut skulle hafva mera kraft och verkan än de 3me öfrige Ståndens, det kan jag icke inse.
Vidare hafva Utskm föreslagit voter.- propos. summariskt; så t. ex. voteras det summariskt, om B. o. Ad:s beslut i 2:ne ganska olika frågor, ehuru troligtvis ganska många kunna vara af olika tankar i den ena frågan mot i den andra.
Jag anser på dessa skäl, alt Utskms mern., med undantag af den 1 §, bör till Ulskm återremitteras, med åläggande för Ulskm att uppställa voter.propos. pä ett sätt, som kan vara öfverensstämmande med hvad som billigtvis kan fordras af en hvar, som något så när eftertänker följderne af en votering.
I afseende på den 1 § instämmer jag således helt och hållet med Gr.
Cronhjelm, att den bör förfalla, och jag är, jag tillstår det, 494 Den 14 Maj e. m. i afseende på de öfrige §§, så tvifvelaktig, alt jag äfven i afseende på dem vore färdig att yrka detsamma.
Jag tror mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det i detta fall, mera än i allmänhet, är angeläget att iakttaga en stor grannlagenhet och noggrannhet i formernas tillämpning.
Man vet mycket väl, att ett mäktigt intresse inom landet önskar, att ingen slags ändring i nu gällande octrojer för privatbankerne skall äga rum, utan att de måtte i all evinnerlighet fä förblifva sådane som de nu äro, hvaremot ett annat intresse, som ser det allmäuna af saken, önskar en reglering i detta afseende.
När det är så beskaffadt och stäldt, är det angeläget, att Svenska nationen får se, att man med opartiskt lugn afgör frågan, på sätt formerna föreskrifva.
Cronhjelm har sagt, att denna privatbankslag hufvudsakligen rörer sådane banker, som utgifva egna sedlar.
Detta är sant; men den rörer äfven sådane, som kunna röra sig med riksmynt, och i delta afseende finnes den sista §, hvilken icke blott innehåller det stadgande, att om sådane banker gäller hvad om bolag i allmänhet uti lag och författningar nu är eller framdeles varder stadgadt, utan som äfven hänvisar på de stadgandcn, som nu finnas, rör:de de förmåner, som privatLankerne, med iakttagande af hvad 1 § stadgar, må äga att åtnjuta.
Nu hafva Preste- och BondeStm utsträckt föreskrifterna i denna 21 § och lagt dem till grund för sitt beslut, att enskilda banker icke skola finnas med rättighet att utgifva egna sedlar, utan att de skola röra sig med obligationer och invisningar, och det går då icke an att emot förmerne förrycka nämnde Stånds rättighet att i frågan besluta.
Jag vill icke för närvarande ingå i något vidare yttrande om de anmärkn:r, som emot andra delar af betänk, blifvit framställde, emedan det onödigtvis skulle upptaga tiden, utan anhåller derför endast, att den första punkten måtte afgöras så som Utsk:n den framställt.
Jag vill blott nämna, att jag anser den rättighet, som RiksStm äga efter den förändring, som vår grundlag vid denna riksdag undergått, hvilken rättighet också af Frih.
Cederström blifvit åaeropad, den nemi. att genast med förändringar antaga från TJtsk:n inkomna betäuk:n, leda till en alltför vig och knapphändig behandling, för att man skulle deraf begagna sig, då frågs är om antagande af ett lagförslag.
Hvad för öfrigt olämpligbeten af de uppställda voter.propos. angår, så härrörer detta deraf, att man velat med juridiska bestämmelser om privatbankernes rättsförhållanden inblanda financiella bestämmelser, hvilka aldrig borde vara föremål för en civil-lag.
1827 års författning har fått kraft af lag, och fast den icke rörer rättigheten att utgifva egna sedlar, så rörer den dock hvad den bör röra, som är privatbankernes rättsförhållanden.
Bestämmclserne deremot om grundfond etc. utgöra icke föremål för civil lagstiftning, utan för iinanciel lagstiftning.
Den 14 Maj e. m. 495 Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Af discussionen visar sig saken nu för mig ännu litet klarare, än då jag nyss yttrade mig.
Jag finner nemi., att första § af det förslag till lag för enskilda banker, som de förenade Utsk:n afgifvit, utgör grundvalen för R. o. Ad:s och BorgareSt:s beslut, hvilken grund har af 2:ne
Stånd blifvit afslagen, och att Preste- och BondeSt:ns hela uppställning af frågan grundar sig på den sista § af samma förslag, hvilken mening också blifvit af 2:ne
Stånd afslagen.
Dä således i båda dessa frågor två Stånd hafva stannat emot två, måste de i min tanka ovillkorligt förfalla.
Jag kan icke eller inse något hinder i vår grundlag, hvarför dessa frågor icke skulle förfalla; tvertom tror jag, att grundlagens bestämda föreskrift säger, att så skall ske, helst som rubriken på lagförslaget icke, det jag kan erinra mig, varit föremål för någon propos., och det således icke är antaget, att en lag för enskilda banker ovillkorligen skall stiftas, utan frågan blott varit den, om lag skulle stiftas pä sätt Utsk:n hafva föreslagit.
En värd motståndare här midtöfver har, såsom skäl för behandlingen af Utsk:ns betänk., anfört, att alla 4 Stånden hafva beslutat, att lag skall stiftas.
Så långt är det visserligen rätt; men undersöker man förhållandet litet närmare, så tror jag, att man måste komma till samma resultat som jag.
2 Stånd hafva beslutat, att en lag skall stiftas för sådane banker, som utgifva egna sedlar, och 2 Stånd hafva åter beslutat, alt en lag skall stiftas för sådane banker, som icke utgifva egna sedlar; men lika litet som de 2 Ståndens beslut, kan vara tillräckligt för det ena fallet, lika litet kan de 2 andra Ståndens beslut vara tillräckligt för det andra.
2 Stånd hafva beslutat, alt en ny criminallag skall stiftas, och 2 Stånd hafva beslutat, att en ny civillag skall stiftas, så måste det icke vara tillräckligt för criminallagens antagande, att 2 Stånd äro derom ense, lika litet som det kan vara tillräckligt för civillagens antagande, att de 2 andra Stånden derom hafva varit ense.
Då således icke mera än 2 Stånd vilja hafva en lag för banker med egna sedlar, och icke mera än 2
Stånd vilja hafva en lag för banker utan egna sedlar, så måste all fråga om lag för banker för närvarande förfalla och det förblifva vid hvad hittills i detta afseende stadgadt varit.
Discussionen har lidit så långt, att jag blott vill göra en kort observation.
Cronhjelm har yttrat, att 2 Stånd hafva beslutat, att en lag skall stiftas för banker, hvilka utgifva egna sedlar, och att 2 Stånd beslutat, att en lag skall finnas för sådane banker, som icke få utgifva egna sedlar.
Jag förbigår, att PresteSt:s beslut i afseende på invisningarne på R.
St:s Bank redan verkligen afser en art egna sedlar, dem privatbaukerne skola äga att utgifva, och dem de icke fä utgifva, utan att gällande lag derför finnes; men R. o. Ad. och BorgareSt. hafva dessutom äfven beslutat, att lag skall finnas för Banker, som röra sig med riksmynt, och säkert hade 498 Den 14 Maj e. m. Gr. Cronhjelm bortglömt den 21 § i de förenade Utsk:ns betänk., ty annars är jag öfvertygad om, att hans yttrande hade fallit helt annorlunda.
Om således Gr.
Cronhjelm icke vill anse assignationer för alt vara bankernes egna sedlar, utan riksmynt, så är det ändock 4,Stånd, som sagt, att en lag skall finnas för privatbanker som utgifva riksmynt; tyden 21 § finnes, tyvärr! den kunna vi icke få bort.
Jag erkänner visserligen riktigheten af Hr Skogmans anmärkning, att i denna lag influtit stadganden, som icke höra till civillagen; men det är en sak, som icke mera kan hjelpas, sedan RiksSt:n redan beslutat öfver de särskilda ämnena.
Frågan är nu blott den, om de fattade besluten skola kunna sammanjemkas elier icke.
Antager man för riktigt hvad Gr.
Cronhjelm och Frih. Palmstjerna, Carl Otto, här hafva yrkat, nemi. att hela lagen skulle förfalla, derföre att 2 Stånd hafva stannat emot 2 uti den första punkten, hvad blefve då följden?
Jo, att åtskillige §§, hvilka RiksSt:n samfäldt eller 3 Stånd hafva godkänt, skulle förfalla.
Hvar hemtar man lagligt stöd för sådant förfarande?
Om nu de §§ omöjligen kunna förfalla, hvilka redan hafva 3 elier 4 Stånds beslut för sig, så kan man väl icke lemna de luckor tomma, hvilka skulle uppstå, i händelse de öfrige §§, deruti 2 Stånd hafva stannat emot 2, alldeles förfölie?
Det vore ett lagförslag, som icke hängde tillsammans, och ett sådant må väl R.
St. icke vilja lemna K. M.
Det synes mig derföre vara oundgängligt att rösta öfver de §§, deruti 2 Stånd hafva stannat emot 2.
Den sista argumentationen är icke svår att vederlägga.
Då RiksSl:n, efter att hvar för sig hafva fattat beslut om den 1 §, sedermera beslutat öfver alla de efterföljande, som stödja sig på den l:sta, kunde desse Stånd icke veta, att i afseende på denna 1 § tvenne Stånd i sina beslut stannat emot två; men enär nu sä är förhållandet i afseende å densamma, i anledning hvaraf den ock förfallit, så synes mig tydligt, att alla efterföljande §§, som hvila på den 1, och som ej kunna existera utan i sammanhang med densamma, äfven måtte anses hafva förfallit; och jag hemtar ytterligare skäl till denna min åsigt deraf, att på detta rum ofta inträffat, att efterföljande §§ i ett betänk., som hvilat på den 1 deruti, kommit att förfalla derföre att den 1 § förfallit, då Hr Gr. o. Landtm, städse framställt den propos., att R. o. Ad. torde finna, att som 1 § ansetts böra förfalla, de efterföljande, af sådan orsak icke torde böra till pröfning upptagas.
Frågan kan visserligen icke här blifva att anställa votering om huruvida privatbanker skola linnas eller icke, då 2 Stånd hafva begärt en lag för sådane, icke egna sedlar utgifvande banker, och 2 andra Stånd gjort samma begäran för banker, de der utgifva egna sedlar; men jag hade trott, att ledamöter, som här så ofta yrkat, att man skulle Den 14 Maj e. m. 497 skulle votera mellan alt vara oell icke vara, äfven i delta fall skulle inse, alt samma slutsats här måste göra sig gällande.
Då lagen för en skilda banker här förevar, tog jag mig friheten yttra mina tankar öfver vissa punkter deruti, men anser ej lillständigt, sedan frågan, som utgör föremål för dagens öfverläggning, nu blifvit så fullständigt utvecklad, att något vidare tillägga, utan inskränker mig att förklara, det jag instämmer iden af Gr. Cronhjelm och Frih.
Palmstjerna uttalade mening.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att om 2 Stånd stannat emot 2, i fråga om huruvida lag för enskilde banker och villkoren för deras rörelse skulle stiftas, så hade ovillkorligen denna fråga, enligt så väl 87 § Reg.F. som 75 § Riksd.Ordn. varit förfallen; men alt dä samtliga RiksSt:n beslutat, att en lag för dylika banker skall finnas, H.
Ex. ansåge frågan om beskaffenheten af de föreskrifter, som denna lag bör innehålla, icke kunna förfalla, och i förevarande fall så mycket mindre, som genom dels 4, dels 3 Stånds beslut åtskiliige §§ redan voro antagne och utgjorde ett R.
St:s beslut, som icke kunde återkallas.
Om dessa §§ skulle qvarstå och deremot de öfriga §§ förföllo, så uppkomme icke en fullständig lag, och detta bevisade bäst, att, i det skick frågan nu var, lagförslaget vore af beskaffenhet att icke kunna förfalla.
Cronhjelm nyss anfört, att, sedan beslut i afseende på en § af ett förslag blifvit fattadt, man nödgats förklara att efterföljande §§ förfallit, hade visserligen ej sällan inträffat, men sådant hade likväl aldrig skett i det fall, att sådane med ett förut fattadt beslut sammanhang ägande §§ varit genom 4 Stånds beslut antagne.
Uppå härefter framställd propos. beslöts, alt första punkten af Utskms förslag skulle läggas till handlingarne.
2:dra punkten, innehållande inbjudning till Preste-, Borgare- och BondeSt:n, att instämma i Ii. o. Ad. s beslut i fråga om 11 §.
Jag tager mig friheten erinra, hurusom Utsk:n i denna 11 § funnit, att 3 Stånds beslut icke varit tillfyllestgörande.
Denna punkt lades af R. o. Ad. till handlingarne.
3:dje punkten, ang.-de S §.
Jag tager mig friheten anmärka, huruledes Ulskm, i afseende å 5 §, har behandlat frågan på ett salt, sorn helt och hållet strider mot icke allenast hvad Utsk:n rör:de öfrige §§ tagit för afgjordt, utan äfven mot Riksd.Ordn:s föreskrift.
Då 3
Stånd öfverensstämma i fråga om denna §:s antagande sådan den blifvit föreslagen, så torde det ostridigt vara ett R.
Enär lageu i öfrigt icke anses 10 H. 03 498 Den 14 Maj e. m. förfallen i sin helhet, så måste, hvad dctaljerne angår, då 3 Stånd fattat ett och samma beslut, §:n vara afgjord och ej kunna rubbas genom det 4:de Ståudets dervid fattade beslut.
Utsktn säga, att detta BondeStts beslut utgör grundvalen för hela BondeSt:s beslut; men om så skulle vara, så mäste också hela det beslutet förfalla, enär det strider mot hvad de 3 öfrige Stånden beslutat.
För öfrigt har Utsk. äfvenväl helt och hållet orätt i sitt omdöme beträffande denna fråga.
Den del af 5 §, hvaröfver BondeSt. lättat olika beslut mot de öfrige Stånden, utgöres egenil. af mom. litt. a), der nämnde Stånd säger, att beloppet af teckningssumman, eller grundfonden, skall minst till hälften utgöras af Bikets gällande mynt och för bolagets räkning i R.
St:s Bank innestå, då deremot de öfrige Stånden beslutat, att 25 proc. af teckningssumman skall utgöras af Rikets gällande mynt.
Hela skillnaden är således, att BondeSt. bestämt att hälften, och de öfrige Stånden att af teckningssumman skall bestå af riksmynt, n.b. att detta skall stå uti bolagsreglorne.
Jag ser ingenting sorn hindrar, att icke BondeSt:s plan till privatbankerues verksamhet, i händelse den i öfrigt är verkställbar, kan verkställas om blott ^ af teckningssumman insätles.
Det torde också vara ostridigt, alt om en enskild banks verksamhet kan vinnas, sä kan den ej hindras deraf, att blott af teckningssumman insätles i Riksbanken i gällande mynt; tyden enda följden vore möjligtvis en inskränktare verksamhet.
Nu säger man, att B«ndeSl:s beslut går ut på, alt privatbankerne skola hafva sin rörelse genom dragning på Riksbanken, och att i Banken skall finnas säkerhet för denna dragning, och att ingen säkerhet uppstår, om ej penningar i R.
St:s Bank insättas.
Beloppet kan likväl insättas i helt andra valutor än Rikets gällande mynt, såsom piastrar och ducater, som är något lika godt som Riksmynt.
Jag kan derföre icke finna, att detta är en hufvudgrund för BondeSt:s beslut; ty om det är guld och silfver eller Riksmynt, som insättes såsom säkerhet, det måste vara för Banken alldeles indifferent.
Om än ingen annan säkerhet insättes än Riksmynt, så är det derföre icke nödigt att bolagsreglorne skola innehålla hvad BondeSt. förklarat; utan det är tillräckligt, om den föreskriften ingår i de §§, som handla om privatbankernes förhållande till Riksbanken, så vida de förra vilja draga på den sednare.
Jag anser derföre denna del af hetiink. vara alldeles oriktig, och anhåller derföre om ålerremiss.
Det sätt, hvarpå Utsk:n behandlat den na 5 §, lernnar, som mig synes, ytterligare styrka till de skäl, jag anfört,, då jag ansåg de 2 olika lagförslagen vara till den grad för hvarandra främmande, att de icke kunde i en gemensam votering uppställas; ty hade ej Utsk:n sett saken pä samma sätt, så linner jag ingen anledn., hvarföre icke Utsk:n skulle hafva funnit, alt 3 Stånds beslut hade bort göra sig gäilande i denna 5 §.
Man har här citerat 3 Stånds beslut såsom ett gäl - Den 14 Maj e. m. 4'Ji) lande argument, för att votering icke skall anställas, då sådant inpassar med det mål, hvartill man vill komma; men deremot synes tre Stånds beslut icke fä gälla, dä man vill leda sig till votering.
Nu anser jag likväl, att Utsk:n i aila fäll haft orätt i denna sak; ty Ulsk:n säga, alt Irägan är af beskaffenhet, alt den mäste slå eller falla med BoudeSl:s förslag.
Jag kan icke i inom. litt. a inse någon annan skillnad mellan BoudeSt:s oell de 3:ne öfrige Ståndens beslut, än att desse innehålla, att minst 25 proc. af grundfonden skall utgöras af Rikets gällande mynt, hvaremot BoudeSt:s, att minst hälften skall bestå af samma mynt.
Det är ganska tydligt, att detta icke inverkar på sjelfva saken; ty Banken kan existera lika väl, oaktadt säkerheten i det ena fallet kan vara mindre än i det andra.
Jag skulle till och med kunna omkasta förhållandet, så att BondeSt., som icke vill hafva banker, hvilka utgifva egna sedlar, hade kunnat stadga 25 proc., hvaremot de öfrige Stånden kunnat stadga 50 proc. af teckningssumman, fastän de vilja, alt bankerue skola utgifva egna sedlar.
Således hänger icke denna fråga och den princip, hvarpå BondeStis förslag sig grundar, oskiljaktigt tillsammans; och då Utsk:n ansett denna fråga så involverande i hufvudprincipen, att den borde med öfrige hufvudfrägor utgöra föremål för votering, sä kan jag icke annat än anhålla, alt R. o.
Ad. ville återremittera detta betänk., pä det alt en punkt, som är af 3 Stånd afgjord, måtte fä anses såsom 3 Stånds beslut, och voter.propos. rättas derefter.
Om vi förut öfverlagt ang:de en fråga, hvilken i någon mån kan anses tvetydig, hvilken Ur Gr. o.
Landtm, afgjorl (och i hvilket afgörande jag måste finna mig); så torde likväl i hela Huset det icke gifvas någon, som vill påstå den'fråga vara tvetydig, huruvida 3 Stånds beslut i en lagfråga skall vara lag eller icke.
I frågor om ändringar i privilegier och grundlagar har hvarje Ständ sitt veto, och i vissa anslagsfrågor kan ett Stånds beslut leda lill votering i förstärkt StatsUtsk.; men i lagfrågor, sädaue som denna, är 3 Stånds beslut ovillkorligen lag.
Då Adel, Prester och Borgare fattat alldeles enahanda beslut, så måste BondeSt:s särskilda mening anses vara förfallen, vare sig alt densamma, enligt Utsk:ns förmening, utgör grundvalen för sistnämnde Stånds bela förslag lill lag, eller om dermed, på sätt jag tror vara härstädes bevisadt, förhåller sig så, ali § icke är i denna grad hufvudsaklig.
Lika godt! i alla möjliga händelser finnes 3 Stånds beslut, och jag yrkar, att detsamma skall gälla som lag, så snart frågan ej i sin helhet förfallit.
I den fråga, som åtskillige ta lare yrkat skulle förfalla, är det visserligen så, att det är den 5 §, som 3 Stånd tagit på det viset som den är, och att elt annat Stånd tagit den på elt annat vis.
Då icke något
Stånds enskilda mening får förtryckas, och hela BondcSt:s system för privatbankslag just hvilar på morn. litt. a) af denna 5 §, sä 500 D en 14 Maj e. m. hafva icke de sammansatta Utsk:n hvarken skäligen eller laxligen kunnat det bortrycka.
Man kan ej taga bort bufvudet af en kropp och sedan säga, att den skall vara vid lif, emedan lifvets bufvudsakliga beståndsdelar matte vara i hnfvudet.
Hufvudsaken i morn. består ingalunda, sorn här blifvit yttradt, om det skall vara £:delen eller hälften, som skall af grundfonden vara insatt i Riksbanken uti gällande mynt, utan skillnaden mellan Utsk:s förslag är, hvarpå BondeStrs system för privatbankslagen hvilar, bestämmelsen om deposition i R.
Om denna deposition står icke på något annat ställe än här i 5 § litt. a) positivt stadgadt.
Tager man bort delta hufvud villkor, så förfaller det andra.
Detta lärer väl icke lagligen låta sig göra, ty det vore en absurditet.
Det stöde ändock visserligen öppet hvad förslaget upptager, nemi. att de skulle kunna få crediliv på Banken och på så sätt röra sig, om R.
St. sådant bifalla; men BondeSt:s förslag till lag för enskilda banker har det stora företräde framför PresleShs, alt, derest en så beskaffad lag af Konungen sanctioneras, så kan, på grund af den, genast enskilda banker träda i verket, hvaremot efter PresteShs förslag till lag, det berodde derpå, om Sländerne vid hvarje kommande riksdag medgåfvo åt de enskilda bankerna de förmåner, som äro i förslaget sagda.