Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan blir således, huruvida genom detta förslag de svårigheter, som måste vidlåda försöket att reformera den ifrågavarande lagstiftningen, blifvit af Utsk:t lyckligen besegrade, eller om de kunna på annat sätt bättre öfvervinnas, och huruvida således icke en eller annan af de nya grundsatserna böra lemnäs helt och hållet å sido.
Då Grundlagen bjuder, att
Konungen icke i någon lagfråga må fatta sitt beslut innan Högsta
Domstolen afgifvit sitt utlåt, i ämnet, anser jag att deri äfven ligger en rättighet för Regeringen att icke på förhand yttra sig uti sådana frågor; och begagnande mig af denna rättighet, ämnar jag. hvarken deltaga i granskningen af de närmare detaljerna i detta förslag eller äfventyra ett yttrande, huruvida, i händelse förslaget af R.
St:r antages, K.
M:s sanktion derpå skulle vara att påräkna eller icke.
Den II Juli e. m.
Några af cle nya grundsatser, förslaget innehåller, äro också af en så hufvudsakligen juridisk natur, att jag tror att det hade varit önskligt, att Ständerna icke behöft deröfver yttra sig, förrän de juridiska auktoriteterna afgifvit sitt utlåt.; men andra frågor deremot, såsom t. ex. frågan om tvångsaceord, tillsättandet af en Rättens ombudsman att vaka öfver de alträdda boens förvaltning m. fl., äro af den beskaffenhet, att R.
St:r måste anses kompetente att i första hand bedöma deras antaglighet för Sverige eller icke.
Hvad dessa frågor beträffar, kan det icke vara annat än af stort värde för Regeringen att känna Ständernas åsigter derom, förutsatt likväl att R.
St:r i dessa delar icke anse sin mening sfi ofelbar, att. derest grundade anmärkningar komma att mot förslaget af Högsta Domstolen framställas och föranleda till förslagets förkastande, det lägges Regeringen till last att hafva underkänt Ständernas beslut.
För min del önskar jag, att förslaget må undergå en sfi noggrann pröfning af R.
St:r, som möjligen kan åstadkommas.
Jag bar endast begärt ordet för att besvara Hr
Dalmans anmärkning att de principer, som förekomma i LagUtsk:ts ifrågav:de Betänk., skulle vara förut kände och diskuterade.
De hafva, såvidt mig är bekant, ej varit offentligen diskuterade förrän år 1854, då det förslag till konkurslag, som utarbetats af Hrr Nordström, Stolpe och en tredje, hvars namn jag för ögonblicket icke erinrar mig, offentliggjordes.
I detta förslag framträda först de nya principerna, och jag tror mig derföre hafva fullt skäl att påstå, att principerna äro nya och ej så särdeles allmänt bekanta.
Efter det yttrande, H.
Exc. Herr Ju stitie-Stats-Ministern afgifvit, har jag, i fråga om det formela af Herr Olivecronas yttrande, föga att tillägga.
Sfi mycket bör jag likväl till Utsk:ts rättfärdigande mot hans anmärkning yttra, att då Hr Olivecrona säger, att lagförslag först böra undergå granskning af Högsta Domstolen, innan de framläggas för R.
St.-r, är detta ganska riktigt, såvida förslagen utgå från Regeringen.
Enligt vår Grundlag skall Regeringen, innan den fattar sitt beslut i tu lagfråga, inhemta Högsta
Domstolens yttrande deröfver, alldeles som i andra frågor vederbörande myndigheter först skola höras, innan Kongl. Maj:t deri fattar beslut; men deremot finnes det ingenstädes någon föreskrift derom, att ett lagförslag, väckt inom representationen, först skall granskas af Högsta Domstolen, innan R.
St:r deröfver besluta.
Det är visserligen sannt, att då fråga varit om antagande af en alldeles ny vare sig civil- eller kriminallag, Utsk:t ansett, att man borde afbida en nådig Propos. i ämnet; men här är icke fråga om någon helt och hållet ny eivil- eller kriminal-lag, utan blott om den del af civil-lagen, som utgöres af konkurslagen.
St:r vid sista riksdagen tillkännagåfvo sin önskan att vid denna få sig förelagdt ett förslag till ny konkurslag, och då till följd deraf, att det af komiterade utarbetade
Den 11 Juli e. m. 39 förslaget ieke under 10 månaders tid hunnit undergå en fullständig granskning inom Högsta Domstolen, Regeringen var förhindrad att afgifva Propos. i ämnet, synes det mig vara öfverensstämmande med R.
St:rs önskan att förslaget på den enskilda motionens väg underställes dess pröfning; och det torde vara af ganska stor vigt för Regeringen att, då Högsta
Domstolen sannolikt i flere frågor är af skiljaktig mening med komiterade, få sig R.
St:rs åsigter bekanta, innan Regeringen fattar sitt beslut.
Hvad åter angår frågan, huru länge de omtalade nya principerne i konkurslagstiftningen varit föremål för offentlig granskning, ber jag att få nämna, att detta varit fallet ända från 1851 eller 1852, d. v. s. under nära 10 år.
Frågan ang:de utarbetande och antagande af en ny konkurslag, i öfverensstämmelse med den öfriga Europeiska konkurs-lagstiftningens grundsatser, väcktes först offentligen af den under ofvannämnde år tillsatta finans-komitén.
Med anledn. deraf tillsatte K.
M:t en komité af lagkunnige män för att utarbeta ett förslag, hvilket utgafs på trycket 1854, och från den tiden hafva vi haft tillfälle att taga kännedom af dessa principer.
Vid sista riksdagen anhöllo R.
M:t att ett förslag, hufvudsakligen byggdt på dessa ofvannämnde principer, måtte utarbetas; och det torde således icke vara fullt riktigt att 3äga, att dessa principer icke äro tillräckligt kända för att komma under R.
St:rs öfverläggning; ty en sanning, som är 10 år gammal, kan icke anses vara alldeles ny.
För öfrigt är klagan öfver den nuv:de konkurs-lagstiftningen här i landet så allmän, att något vidare bevis för nödvändigheten af en förändring ingalunda erfordras.
Dessa klagomål sträcka sig äfven utom vårt land och jag har sjelf erfarit detta i Hamburg, der man sade mig, att den åsigten der var allmän, att om man en gång råkat in i en konkurs i Sverige, hade man ingenting att vänta; man hunne dö, innan konkursen blefve slutad.
Såsom ett ytterligare bevis på nödvändigheten af att antaga dessa nyare principer, tager jag mig friheten anföra några ord ur det Betänk , som ungefär vid samma tid, som den i Sverige tillsatta komitén afgaf sitt utlåt., af den i Norige tillsatta komitén till K.
M:t öfverlemnades.
Dessa ord äro följande: »Daen ora staendighed, at disse Principer i Löbet af de siste 50 Aar ere blevne optagne i de Franske, Holländske, Spanske, Tydske och Engelske Love, som alle ere blevne benyttede ved Udarbeidelsen af naerva rende Udkast, er i og för sig allerede meget mere end et Bewiis paa, at det paa en Maade er nödvendigt for os at folge med, fordi det kun er os selv, der havé skaden af at staae tillbage med en foraeldet Concurslovgivning for os selv, medens vi, daa Concursens Virkninger ligesaalidt som Handelen og Skibsfarten indskrcenke sig til Landets egne Graendser, i Virkeligheden deeltage med de Fremmede i at benylte deres forbedrede Concurslovgivninger, medens vi volde baade os selv og Andre Uleilighed ved ikke att ville tor vort Vedkommende indföre Institutioner, der ere gjoeldende i alle andre handelsdrivende Lande, augaaende den for alle lige, og for störste delen under den faelles Samvirken af Landsindelningerne 40 Den 11 Juli e. m. upsa virkede Handelsnaering, netop i de af dens Virkninger, der ere allermeest unafhaengige af Politiske Grsendser.
Udkastet indeholder intet, sora ikke är laant fra denne fselles Europaeiske Handelsret, der fra Frankrig af efterhaanden er bleven indfört i de andre Europaeiske Lande, siden 1849 ogsaa i Englund, og det afviker kun fra denne almindelige Europaeiske Ket ved i mindre Udstraekning end den at anvende flere af de Regler, der mindst harmonere ved, hvad der hidtil hos os vaeret gjaeldende.»
Det är uppenbart att, sedan vi inträd t i en lifligare handelsberöring med det öfriga Europa, klagomålen öfver vår konkurslagstiftning mäste blifva allt mera trängande.
Det är äfven klart, att ju mera allmänna dessa principer blifva i hela Europa, desto svårare blifver det för oss att fasthålla vid andra principer, som hos nästan alla handelsidkande folk äro för längesedan såsom oriktiga utdömda.
Hr Olivecrona har sagt, att den Fransyska handelslagstiftningen vore endast 50 år gammal.
Så är likväl ej förhållandet; ty redan under medeltiden förefunnos de första grunderna till denna lagstiftning uti Italien, der handeln då florerade, och hvarifrån de kommo till Frankrike, der de förut spridda statuterna genom ordonnancerna af 1671 och 1673 sammanfördes till en gemensam handelslag.
Efter revolutionen omarbetades den till »le code de commerce», hvilken sedermera blifvit grundvalen för handelslagstiftningen i de flesta Europeiska länder, såsom Belgien, Holland, Tyska Rhenländerna, Italien, Pohlen, Ungern m. fl.
Det är således ovedersägligt, att principerna äro äldre än 50 år.
I Tyskland utbildades konkurslagstiftningen på annat sätt.
Den ställdes i samband med den Romerska rätten, hvilken i Tyskland är ett slags supplementar-rätt; men den Tyska konkursprocessen visade sig slutligen vara ändamålslös och afskaffades derföre så småningom.
Det är den Tyska rätten, som ligger till grund för vår Svenska, hvilken komiterade nu ansett böra gifva vika för de grundsatser, som äro antagna i den öfriga handlande verlden.
Jag tror ej att under sådane förhållanden Sverige bör stöta tillbaka de grundsatser, som hyllas i hela Europa, i synnerhet som handeln mera än något annat är oberoende af politiska gränser.
Handelsprinciperna måste vara desamma i alia länder, och ingen del af lagstiftningen är så mycket sorn handelsrätten af kosmopolitisk natur.
Hvad det beträffar att juristerne icke skulle hafva kännedom om dessa principer, skulle det verkligen vara ganska bedröfligt, om juristerne icke tagit kännedom om de grundsatser, som i mera än 6 år varit offentliggjorda.
Hafva de icke under denna tid derom tagit kännedom, så är att befara, att de icke under de 3 år, som återstå till nästa riksdag, skola taga kännedom derom.
Det är vanligt med dessa såväl som andra arbeten, att man tager kännedom derom, sedan de blifvit föremål för offentlig granskning, och under de sista åren hafva dessa grundsatser genom tidningarne och äfven pa annat sätt blifvit ofta till offentligt bedömande framlagde.
På grund af hvad jag anfört och då mot 1 gras innehåll icke Den 11 Juli e. m. 11 någon anin. blifvit gjort], får jag an hålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Sparres sista yttrande får jag blott tillkännagifva, att jag ingalunda förnekat B.
St:r rätt att för Regeringen framlägga hvilket lagförslag R.
St.-r behaga; men jag har trott att, då B.
St:r vid sista 'riksdagen i underd. skrifvelse till K. M, begärde utarbetandet af en ny konkurslag, det i denna Ständernas begäran redan låge en förutsättning att R.
St:r önskade förslagets utgående från Regeringen efter förutgången granskning hos Högsta
Domstolen i enlighet med grundlagens föreskrift.
Sparre har vidare påstått, att jag yttrat det den Fransyska handelsrätten icke vore äldre än 50 år.
Denna upfattning af mitt yttrande grundar sig på ett misstag.
Jag sade nemi. att kodifikationen af den Fransyska handelsrätten icke är mera än 50 år gammal; denna kodifikation, hvars resultat är Gode de Commerce, skedde år 1807, och lagen är således 53 år gammal.
Jag har ingalunda bestridt förtjensterna af den Fransyska konkurslagstiftningen; utan anser densamma vara ganska värdefull.
Vi kunna ganska väl taga densamma till mönster för vår lagstiftning i många hänseenden, såsom t. ex. i hvad som rörer proceduren, kontrollen af konkursmassans förvaltning, boutredningens påskyndande, m. m.
Jag har endast velat anföra detta, för att beriktiga upfattningen af mitt föreg:de yttrande.
Den motionär, som föranledt det arbete, som nu är underställdt R. o. Ad:ns pröfning, har sjelf uttalat den åsigten, att den granskning deraf, som R.
St:r nu skulle företaga, egentligen blefve endast ett fåfängt arbete.
Han förutsätter sjelf, att hos Regeringen resultatet af den framställning, hvarmed R.
St:r skulle framkomma, blefve ett afslag derå.
För min del kan jag icke dela den åsigten att R.
St:r böra framlägga förslag, hvilkas oantaglighet de sjelfve erkänna; tvertom borde väl R.
St:r tillse ätt deras förslag, då de underställas Regeringens pröfning, äro så beskaffade att sannolikhet finnes derföre att de kunna vinna nådigt bifall.
Hvad resultatet af arbetet angår, kan jag ej annat, än dela motionärens åsigt, helst R.
St:r ej f. n. hafva till sin disposition alla de hjelpmedel, som erfordras för en rätt och fullständig lösning af frågan.
St:r vid sista riksdagen förklarade sig vilja afvakta en framställning i ämnet från Regeringen, för att derpå grunda sitt beslut, kan jag icke annat an instämma med Hr Olivecrona deri att det nu framlagda förslaget, matie punktvis läggas till handlingarne.
Att uppå den omständigheten, att sedan 1854 årk riksdag ett förslag i samma riktning, som det förev:de, redan förefinnes, och att med ani. af detta förslag en komité blifvit nedsatt, hvilken, med mer eller mindre betydliga afvikelser från nyssomnämnde förslag, upgjort ett nytt, hvilket förlidna höst blifvit inlemnadt till 42 Den 11 Joli e. m.
Regeringen, bygga det antagande, att icke allenast frågan i sin allmänlighet, utan äfven sistoraförmälda förslag redan är allmänt kändt, tror jag höra till de sanguiniska förhoppningarne.
Afven med fara att blifva ansedd såsom den der icke följer med sin tid, måste jag förklara att jag anser mig icke ännu på långt när fullt hemmastadd med ämnet, så mycket mera som det nu föredragna vidlyftiga Betänk:t först för 10 dagar sedan blifvit tillgängligt i Riddarh.Cancelliet.
Jag tror således att det är för mycket hegardt att man på denna korta tid skall hafva kunnat bilda sig en säker och på riktig sakkännedom grundad opinion i "en fråga af sä genomgripande art.
Jag förenar mig således med Hr Olivecrona i hans yrkande om afslag å Betänkit i alla dess delar.
Jag beklagar, att mitt förra yttrande blifvit af den siste värde talaren så upfattadt, som han nyss anförde.
Jag har alldeles icke sagt, att det ifrågav:de förslaget till ny konkurslag skulle komma att af Regeringen förkastas, Tvertom föreställer jag mig, att detsamma möjligen af Regeringen bifalles, såvida de anmärkningar, som deremot framställas, vinna afseende inom Utsk:t och hos R.
St:r; men om än ett afslag förutsäges, kan jag ej finna det obehörigt att R.
St:r begagna sitt initiativ i denna fråga.
Mörners åsigt ser det ut som skulle R.
St:r aldrig böra drista sig att till K.
M:t framlägga något lagförslag, utan alltid afbida K.
M:ts Propos. derom.
Detta vore likväl att allt för mycket inskränka R.
St:rs lagstiftningsrätt och göra hvarje reform i lagstiftningen nästan enväldigt beroende af Högsta Domstolen och Konungen.
Också har det visat sig, att R.
St:r vid de senaste riksdagarne tagit initiativet i flera vigtiga lagfrågor, t. ex. om straflflagarne för stöld och rån, om testamentsrätten o. s. v.; ja de ha äfven hos K.
M:t framlagt förslag, som vunnit sanktion, oaktadt Högsta
Domstolen mot förslagen gjort rätt betydande anmärkningar.
Detta skedde t. ex. vid 1857 års riksdag, då, i fråga om förändrad lagstiftning ang:de straff för förfalskning och bedrägeri, K. M:t framlade ett af Högsta
Domstolen granslcadt och godkändt förslag, hvilket dock, på grund af de hos R.
St:r deremot gjorda anmärkningar, af R.
St:r förkastades, hvaremot det af R.
St:r upställda motförslaget slutligen blef af Konungen sanktioneradt.
Således äfventyrar K.
M:t icke sällan att få sina förslag hos R.
St:r förändrade och nödgas i sådant fall foga sig efter R.
Jag kan fördenskull icke annat än vidhålla min mening, att det är af stor vigt att R.
St:r icke afsäga sig hvarje anspråk att, oberoende af Regeringen, få sin tanke gällande i en så vigtig lagstiftningsfråga som denna.
Vi hafva äfven sednast i dag hört H.
Exc. Hr JustitieStatsMinistern yttra sin önskan, att R, St:r måtte genomgå och pröfva detta förslag, och dervid i första rummet gifva tillkänna sina åsigter ang:de de 2:ne nya principerna ang:de särskilda af rätten förordnade ombudsmän för förvaltningen af konkursbo oell tvångsackordet.
Jag kan således icke förstå annat än att Hr Frih. De Geers yttrande innebär en bestämd ön - I>e ri 11 Joll e, m, 43 skall, att K. o.
Ad. ej må blindt förkasta lagförslaget, utan tvert om pröfva detsamma.
Jag anhåller fortfarande om bifall till första g. Gr.
Det må väl vara sannt, att B.
St:r i allmän het icke besitta de krafter, som kunna anses erforderlige för att utarbeta nya lagförslag; men, Mine Hrr! här är icke fråga om något nytt lagförslag, utan endast om en omarbetning af det på trycket år 1854 ang:de denna fråga utgifna.
Detta öfverlemnades till Högsta Domstolen och finnes protok:t deröfver i en allmän juridisk tidskrift, af hvilken troligen de fleste jurister äro i besittning.
Detta förslag omnämnes äfven i den instruktion, som K.
M:t för sednast tillsatta komité utfärdade.
Deri anbefalles att komitéen skall, med ledning af 1854 års förslag, upgöra grunderna för en ny konkurs-lag.
Detta förslag är således icke allenast vid föregående tillfällen begrundadt; det är af en komité år 1854 utarbetadt, granskadt af Högsta Domstolen, och sedermera af en ny komité omarbetadt på grund af domstolens anmärkningar; och slutligen af LagUtskit genomsedt.
Detta förslag kan således icke anses vara nytt; det har genomgått alla föreg:de erforderlige granskningar, det är icke något foster af LagUtsk:ts öfverläggningar.
Det är utarbetadt med anledn. af de anmärkningar, som af Högsta
Domstolen blifvit i anledn. af det föreg:de förslaget gjorde.
Det förefaller mig besynnerligt att säga att ett förslag är omoget, innan man säger i hvilka fäll det är omoget.
Det vore väl åtminstone skäl att de, som motsätta sig förslaget, afgåfve något skäl, hvarföre de anse förslaget oantagligt.
Jag skulle för min del tro, att sällan förslag komma under B.
St:rs pröfning, sorn hafva genomgått en så noggrann granskning af så många komitéer som detta, äfvensom att det icke kan anses på något, vis obetänksamt af B.
St:r att yttra sig om förslaget, alldra helst då Begeringen önskar veta B.
St:rs opinion i ämnet; hvarförutan det vid principfrågor bör vara Begeringen kärt att veta B.
St:rs åsigt, innan den fattar sitt beslut.
Jag är långt ifrån att vilja bestrida, att det vid deu granskning, Begeringen låter förslaget undergå, kan finnas manga anledningar till anmärkningar mot detta förslag, men anser dock, att detsamma bör af B.
St:r i dess hufvudsakliga delar bifallas.
Genom mitt förra yttrande var det ingalunda min mening att ifrågasätta B.
St:rs rätt att besluta i deu nu föredragna lagfrågan.
Allt för länge har jag deltagit i riksdagsförhandlingarne för att kunna påstå något sådant; men deremot har jäg mot olämpligheten deraf att B.
St:r skulle taga initiativet i afseende på ett förslag af så vidt omfattande beskaffenhet, som detta, velat göra några erinringar, hvilka jag tror mig böra vidhålla.
Den siste värde talaren har sagt att det framstälda förslaget vore tillräckligt förberedt i allmänna opinionen genom de särskilda komitéarbeten, som egt rum.
För min del nödgas jag bekänna att jag icke riktigt kan påminna mig alla de särskilda stadganden, som förekomma i det arbete, som blifvit upgjordt af deri af Gr. Sparre 44 Den 11 Juli e. m. åberopade 1854 års komité; men derom är jag dock fullt säker, att i 1854 års förslag är förutsatt inrättandet af handelsdomstolar för att handlägga köpmanskonkurser.
Blott den omständigheten att en dylik institution ej förekommer i det sednare förslaget är tillräcklig att bevisa att detta nu ifrågav:de förslag är något helt annat än 1854 års.
Att nu på förhand ingå i diskussion ang:de de detaljerade bestämmelserna i förslaget, skulle vara att frångå det redan fattade beslutet att Betänk:t skall g-vis föredragas, hvarföre jag endast förbehåller mig min rätt att vid hvarje af de föredragna §§:iia, mot hvilka jag kan finna något att anmärka, få särskildt yttra mig.
Jag vill just fästa mig vid hvad den siste värde talaren anfört, för att bevisa på hvad sätt den första komitéeu gått tillväga och tillika huru det sista förslaget är en omarbetning af det första.
Den första komitéen föreslog alldeles icke, på sätt den värde talaren påstod, att särskilda handelsdomstolar skulle inrättas, utan endast att konkurs såväl på landet som i städerna skulle handläggas af Rådhusrätterna i städerna.
Den Franska lagen utgår från den synpunkt att konkursen skall skiljas från domstolen och endast de tvistiga frågorne underkastas domstolens pröfning, och för öfrigt förhandliugarne ledas af en särskild dertill förordnad person, som kallas referent eller ombudsman.
Också har den första komitéen ansett att all konkurs skall handläggas af Rådhusrätteu och att den ombudsman, som tillsättes, bör väljas inom Rådhusrättens egne ledamöter.
Mot detta gjorde Högsta
Domstolen anmärkning, anseende att denne ombudsman eller referent icke nödvändigt behöfde viiljas inom Rådhusrätten.
Med anledn. deraf antogs i detta nya förslag det stadgande att denna ruttens ombudsman äfven kunde väljas utom rätten.
Då man nu betänker att detta förslag är en omarbetning af 1854 års förslag, på grund af deremot gjorde anmärkningar, kan man väl icke säga att förslaget är omoget.
För min del anhåller jag om bifall till Utsk:t.s förslag.
Mörner anhåller jag att få anmärka, att det förslag, komiterade förledet år utarbetade och som ligger till grund för LagUtsk:ts Betänk., i ganska väsendtliga delar skiljer sig från 1854 års förslag.
Såsom exempel vill jag blott anföra att 1854 års förslag innehåller 217 §§, då deremot detta blott innehåller 145 §§, Blott denna omständighet visar att förslagen äro ganska olika.
I afs:de på hufvudprinciperna kan jag äfven nämna att enligt 185 4 års förslag hörer till konkursboet endast hvad sorn finnes, då konkursansökning göres, då deremot enligt det nya af förledet års komiterade utarbetade till konkursboet hörer äfven hvad som under konkursen förvärfvas.
Sparre; Med anledn. af Hr Olivecronas anmärkning mot det olika g antalet i de begge särskilda förslagen, vill jag endast nämna, att denna olikhet grundar sig på Högsta
Domstolens anmärkning att i 185 4 års förslag vore intagne många saker, som Den H Juli e. m. 45 ej kunna anses tillhöra konkurslagen.
J följd af dessa Högsta
Domstolens anmärkningar har således §§;nas antal förminskats.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å den förevide Irsta §:ti, framställde Ii.
Exc. propos. å bifall till densamma och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 2.
Eör min del tror jag vilkoren för tvungen konkurs vara vida rättsenligare och enklare, än i förevrde förslag, ordnade uti lagberedningens förslag till 4:de och 5:le §§:na 18 kap.
Handelsbalken, hvilka lyda som följer; den 4:de §:en : »Ar verkställighet af qvarstad eller utmätning å gäldenärs egendom af en eller flere borgenärer sökt, och befarer annan, som klar och förfallen fordran häfver, att tillgång till hans förnöjande hos gäldenären brister, om den qvarstad eller utmätning verkställes; då må han ansökan göra, att gäldenärens egendom skall till konkurs afträdas.
Samma rätt håfve borgenär, ändå att hans -fordran ej är förfallen, der verkställighet af qvarstad eller utmätning, hvaraf all gäldenärs kända egendom medtagas skulle, blifvit för annans fordran sökt; så ock der gäldenär ej å föresatt tid fullgjort edgång efter 20 kap. 12 g denna Balk eller efter 7 kap. 1 eller 15 § Utsökningsbalken, eller der han varit öfver två månader bysatt.» Samt 5:te §:en: »Anmäler borgenär, som klar och förfallen fordran visar, skriftligen hos rätten, att gäldenär rymt eller håller sig undan, och söker förty att hans egendom afträdas må; läte rätten söka honom der han hemvist, tjenst, näring eller kost häfver.
Nu finnes han ej der, eller kan man ej, på ett eller annat sätt, få kunskap, hvar han vistas, eller är han veterligen ur riket faren, har han, i desse fall ej ställt ombud, som rätt för honom gör, eller lemnat känd egendom qvar, som mot hans veterliga gäld synes svara; kalle rätten honom, genom kungörelse i allmänna tidningarna, att inom viss tid, af en månad till högst två månader från kungörandet, sig inställa, låte ock hans kända egendom under säker vård sättas: kommer han ej inom förelagd tid, beslute rätten att hans egendom afträdas skall.»
De af Utsk:t föreslagne 3:ne första mom. afvika väl i hufvudsaken icke särdeles från lagberedningens.