Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten med hvarandra förblandat de erne ganska skiljaktige omständigheterne, nemligen Räntegifvarens uppsägning hos Tjenstemannen och denneg anmälan derom hos Räntetagaren, hvaraf åter följden varit den , att Utskotten , emot Författningens klara ordalydelse, trott någon verklig uppsägning icke kunna anses vara gjord förr än den kommit till Räntefragarens kunskap; så torde man med skäl böra härleda orsaken till det felaktiga uti Utkottens framställning från bristande uppmärksamhet både på sjelfva frågans beskalfenhet och syftningen af den Motion som foranledt Utskottens förslag; och må det då förlåtas mig om jag deraf hämtar ytterligare stöd för min förut fattade öfvertygelse , att
Utskotten begått det misstaget att föreslå förbättringar der sådane ej äro af nöden, mer» deremot underlåtit att göra det i ds delar, hvarest brister verkeligen äga rum.
Jag kan således ej annat lin fortfara uti mitt ogillande af det.
Förslag Utskotten uti 2:dra punkten af deras förra Betänkande framstäilt, såsom saknande den enhet i principen och rättvisa i verkställigheten, hvilka böra utgöra hufvudgrundeD för ali Lagstiftning.
Då likväl det bifall, de 3:00 öfrige RiksStånder» lemnat å detta Betänkande i hela dess vidd redan bestämt Riksens Ständers beslut i före - 184 25 September f. m, varande ämne, vill jag vissarligen icke här söka tillvägabringa någon skiljaktighet i tänkesätt och åsigter, utan anhåller endast att detta mitt anförande må såsom min enskilda reservation uti Protocollet erhålla ett rum.
Bilagor till PleniProtocolIet för den 25 September, eftermiddagen.
PROTOCOLL, HÅLLNA nos HÖGLOFLIGE ®©m &a>aiLa, VID ^(tötiniit HikssSwflen i ^(rcHljdm ÅR 1850.
Första Mliiftet.
STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1-856.
St., genom 65 g i Riksdagsbeslutet af den 5 December 1854, blifvit kallade att till Lagtima Riksdag sig i hufvudstaden infinna d. 15 Oktober 1856, samt K. M. genom öppet nådigt Bref af d. 12 Juni sistnämnde år, behagat samtlige R.
St. derom erinra, blef å den sålunda utsatta dagen Riksdag med vanliga ceremonier utblåst; och täcktes K. M. till Landtmarskalk i nåder utnämna Kammarherren, Landshöfdingen i Östergöthlands
Län, Kommendören med Stora Korset af K. Nordst.-Örden, Riddaren af Konung Carl XlfLs Orden och af K. Svärds-Orden, Kommendören af K.
Nederländska Lejon-Orden och af K.
Hannoverska Guelfer-Orden, Riddaren af K.
Danska Dannebrogsorden, En af de Aderton i Svenska Akademien, Hr Grefve Henning Ludvig Hugo Hamilton, som, efter det han inför K. M. aflagt
Landtmarskalkseden och blifvit öfverlemnad till de 2:ne äldste tillstiidesvarande Grefvarne, ÖfversteKammarherren, Riddaren och Kommendören af K. M:s Orden m. m.
Mauritz
Axel Lewenhaupt och Öfver-Kammarherren m. m.
Hr Gr. Gustaf Göran Gabriel Oxenstjerna, af dem beledsagad, begaf sig till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af Riddarh.-Direktin, Riddarh.-Sekret. och öfrige till Riddarh.-Kansliet hörande personer.
Derefter utsatte Hr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med 10 och 11 §§:ne i Riddarh.- Ordn., första upropet af R. o.
Adis första anteckning till nästföljande dag, Tliorsdagen d. 16 Oktober kl. lif. m., samt andra upropet af samma anteckning till Fredagen d. 17 October, äfven kl. lif. m., och sedan såväl denna, som den andra anteckningen, hvars båda uprop skedde Lördagen d. 18 Oktober, blifvit förrättade, sammanträdde H. R o. Ad. första gången Måndagen den 20 Oktober in pleno kl. 11 f. m. Hr Gr. o. Landtm, öpnade sammankomsten med följande tal: Högvälborne och Välborne Herrar Grefvar, Friherrar, Riddersoch Adelsmän!
Då jag, till åtlydnad af H. M.
Konungens nådiga vilja, för tredje gången emottagit det för mig hedrande, men ock ansvars - 4 Den 20 Oktober. fulla kallet, att under en Eiksdag föra ordet vid E. o.
Ad:s öfverläggningar, saknar jag fördelen af de förhoppningar, man i allmänhet är böjd att fästa vid det okända.
Vidden och tyngden af mina pligter äro mig ej främmande.
För mig, likasom för större delen bland Eder, Mine Hrr, är det ej obekant, huru föga min förmåga motsvarar mina åligganden.
Om jag således i dessa hänseenden ej bländas af några öfverdrifna förhoppningar, har jag deremot en rik ersättning i det dyrbara minnet af det välvilliga öfverseende, hvarmed mina bemödanden vid tvenne föregående Eiksdagar blifvit af E. o. Ad. bedömda, och hvilket jag äfven för den snart börjande vågar vördsamt utbedja mig.
Att genom oväld och en ärlig, om ej alltid ofelbar, tolkning af Grundlagarnes och Eiddarh.Ordms föreskrifter förtjena detsamma, skall utgöra målet för mitt sträfvande.
Tiden, som i sin gång ej lemnar något orubbadt, har visserligen äfven sedan sistförflutna Eiksmöte medfört förändringar inom detta Högh Stånd.
Eöster, som talade den pröfvade erfarenhetens här alltid gerna hörda ord, hafva tystnat; nya, förut okända krafter skola framstå och göra sig gällande; men huru än slägten komma och gå, skola dock aldrig uplysning, fosterlandskärlek och laglydnad upliöra att här vara herrskande makter, och gifva sin prägel åt E. o. Ad:s öfverläggningär.
Med glad visshet härom, förklarar jag E. o. Ad:s sammanträden började, och anhåller vördsamt, att i E. o.
Ad:s välvilja, vänskap och förtroende få vara innesluten.
Uplästes Stadgan till ordnings vinnande vid E. o. Ad:s sammankomster m. m. af d. 16 Nov. 1823, jemte det d. 4 Dec. 1834 dertill beslutade tillägg.
Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att det, enl. 39 § Eiddarh.- Ordn., tillkomme E. o. Ad. att besluta om tillåtelse för främmande åhörare, att å läktaren bevista det Högloft Ståndets öfverläggningar, samt hemstälde om E. o. Ad. behagade tillåta, att läktaren blefve uplåten för främmande åhörare samt att med biljettutdelningen må förhållas såsom hittills varit vanligt, hvilket bifölls.
Med tillkännagifvande, att en klubb för E. o. Ad. blifvit provisoriskt inrättad i Operahuset, der, såsom förut varit vanligt, Tidningar för det Högloft.
Ståndets medlemmar hållas tillgänglige, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, örn E. o. Ad. behagade tillåta, att denna klubb bibehölles på sätt den redan blifvit ordnad och vid föreg:de Eiksdagar varit brukligt.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf vidare, att EiksStm nästa Onsdag f. m. skulle komma att emottaga hvarandras HelsningsDeputationer, och att EiksStnis underd. upvaktningar hos D.D. M.M. Konungen och Drottningarne samt D D. K.K. H.H.
Kronprinsen och Kronprinsessan komme att afläggas samma dag e. m.; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, anmodade de ledamöter, som önskade Den 2,0 Oktober. 5 vid dessa tillfällen deltaga i It. o. Ad:s
Deputationer, att dertill anteckna sig hos Riddarh.
Fiskalen.
Under föreg.
Riksdagar har en allmän och ingalunda obefogad klagan försports deröfver, att RiksStras förhandlingar och i synnerhet enskilda Representanters yttranden ieke blifvit af Allmänna Tiduingarne troget återgifna, utan tvärtom ofta både ofullständigt och oriktigt, mången gång jemväl ensidigt, framställda.
Detta med rätta öfverklagade förhållande föranledde redan vid 1844 års Riksdag ett beslut af R. o. Ad., att på egen bekostnad hålla referenter, hvilka skulle i korthet sammanfatta Ståndets beslut och dess ledamöters yttranden, samt hålla dessa sammandrag tillgängliga för de Tidningsredaktir, som deraf ville taga del.
Detta sätt att resumera Ståndets förhandlingar följdes äfven under några månader, men som det blef temligen dyrt, kunde detsamma icke fortsättas.
Under 185 0 års Riksdag väcktes inom PresteSt. motion derom, att samtlige RiksSt. skulle antaga referenter, och att en särskild Riksdags-Tidning skulle utgifvas samt kostnaden derföre bestridas af Riksdagskostnadsmedlen.
Förslaget öfverlemnades till Ekon.Utsk., som tillstyrkte detsamma så till vida, att referenter af Ståndens förhandlingar skulle antagas och deras referater erbjudas utgifvarne af de större, dagligen utkommande Tidningsbladen att deri intagas.
Då frågan förekom här på Riddarhuset, tycktes densamma mötas med bifall, men den rönte sedermera samma öde som så många andra frågor, nemi. att den ej hann genomgå alla formerne förr än Riksdagen nalkades sitt slut, då det naturligtvis ej lönade mödan att fullfölja densamma.
Som jag för min del är öfvertygad om förslagets nytta och behöflighet samt af dess öde vid nyssnämnde Riksmöte lärt mig inse vigten deraf, att den i tid bringas å bane, har jag tagit mig friheten att nu begära ordet, för att framställa följande förslag: l:o Att R. o. Ad. ville för sin dol besluta antagandet af5:ne Kanslister utöfver det vanliga antalet. 2:o
Att deremot åt 2:ne ledamöter af kanslipersonalen updrages att under hvarje plenum upsiitta ett kort sammandrag af förhandlingarna. 3:o Att Riddarh.
Direkt, icke blott anmodas att sätta detta beslut i verkställighet, utan ock bemyndigas att öfverenskomma med de redakt:r af hufvudstadens dagliga Tidningar, som dertill kunna vara villiga oell lämpliga, att de utan anspråk på ersättning genast införa dessa referater i sina. blad.
Skulle denna min framställning lyckas tillvinna sig R. o. Ad:s bifall, anhåller jag, att Ståndets i anledning deraf fattade beslut måtte MedSt:n delgifvas.
Min mening är icke att motsätta mig Frih.
Raabs förslag, utan vill jag blott hemställa, huruvida det vore lämpligt att ålägga Riddarh.-Direkt. att träffa öfverenskommelse med Tidnings-Redakt:na om referaternas införande i deras blad.
Jag för min del skulle tro, att det icke" bör åläggas Riddarh.-Direkt. att upgöra dylika öfverenskommelser, utan att ett slikt updrag fastheldré kunde anförtros åt Frih.
Raab eller någon annan af Ståndets
Hrr ledamöter, de der ega mera bekantskap med Tidningsutgifvarne än Riddarh.-Direkt.
Då, på sätt Frih.
Raab anfört, det vid flera Riksdagar varit i fråga att söka förekomma, det RiksSt:ns och i synnerhet R. o. Ad:s förhandlingar af allmänna Tidningarne på ett oriktigt, måhända understundom vrängt sätt, framställas; så och då det förslag Frih.
Raab nu afgifvit, enl. min mening, innefattar ett godt sätt att upnå det länge eftersträfvade syftemålet, samt R. o. Ad. eger fullkomlig rättighet att använda sin kanslipersonal på det sätt, Ståndet finner lämpligt och ländande till sin fördel, hvartill med skäl kan räknas, att allmänheten får en riktig och i möjligaste mån fullständig kännedom om det sätt, hvarpå fäderneslandets angelägenheter här handhafvas; kan jag för min del icke annat än instämma i det framställda förslagets syftning, men vill för det närvar:de ej utlåta mig öfver det lämpligaste sättet att få referaterna till allmänhetens kunskap.
Ar R. o. Ad. blott ense derom, att personer böra för det här ifrågavar:de ändamålet anställas, torde det icke möta någon särdeles svårighet att finna en person, som åtager sig att med Tidningsredaktina träffa de nödiga öfverenskommelserna.
Den person, som, enl. min tanke, ganska väl kunde åtaga sig detta besvär, är Hr Riddarh.- Sekret.
Raab: Sedan Gr.
Liljencrantz yttrat sig, har jag föga att tillägga, men anser mig blott böra uptaga Gr.
Pukes yttrande, i hvad detsamma innefattar ett försök att, såsom ledamot af Riddarh. -Direkt., undandraga sig det besvär, som förslagets antagande skulle tillskynda nämnde Direkt.
Jag för min del tror icke, att det finnes någon annan auktoritet, som är lämpligare att åtaga sig detta besvär, än just Riddarh.-Direkt., enär densamma har om händer alla Riddarhusets angelägenheter.
Måhända kunde detta updrag jemväl öfverlemnas åt det blifvande Riddarh.-Utsk., som i många hänseenden under Riksdagarne företräder Direkt: ns ställe, men mig synes, att Direktm f. n. är alldeles oförhindrad att åtaga sig saken, och att åberopandet af obekantskap med Tidningsredaktina ej kan betraktas annorlunda än såsom en tom förevändning.
Jag anhåller att den väckta motionen måtte få hvila på bordet.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att motionen, enl. derom gjord begäran, komme att hvila på bordet.
Ad. åtskiljdes kl. % till 12 på dagen.
Albert Munck, Den 22 Oktober. 7 Onsdagen den 22 Oktober 1856.
Justerades 2 prot.utdr. för d. 20 dennes.
Som det torde vara en fullkomligt erkänd sanning, att det är af största vigt för utbyte af åsigter, att råka personer af de öfriga EiksStm, så tager jag mig friheten att till Hr Gr. o. Landtm, framställa ett deraf föranledt förslag.
Detta yttrande blef härvid af Hr Gr. o. Landtm, afbrutet med tillkännagifvande att ankomsten af en Deputation från Hedervärda BondeSt. blifvit anmäld, och att Frih. von Stedingk, sedan
Deputrn aflägsnat sig, skulle åter blifva upropad.
BondeSt,:s
Deputrn blef härefter på vanligt sätt inbeledsagad och dess Ordf:de, Itiksdagsmannen Ola Månsson från Christianstads län, helsade E. ö. Ad. med följande tal:
Ej endast för att fullgöra Grundlagens bud, utan äfven af verklig högaktning, frambär BondeSt. genom denna sin Deputrn till H. K. o. Ad.
Ståndets vördsamma helsning och lyckönskan.
Då E.
St. åter äro samlade för att i kraft af sin konstitution behandla och afgöra vigtiga i samhällsbyggnaden djupt ingripande ämnen, fordras för ett älskadt fäderneslands framtid och lycka icke allenast snille, kraft, ihärdighet, verksamhet och en redlig vilja hos den enskilde representanten, det fordras dessutom de Statsmannainsigter, som böra sökas och finnas inom Bikets första Stånd.
BondeSt., som på sitt enkla, flärdfria sätt aldrig skall underlåta att efter bästa öfvertygelse verka för sådana beslut, som äro nyttiga för fäderneslandet, hyser derföre den ofelbara förhoppning, att E. o. Ad., i sin uphöjda ställning och med dess djupa insigter, under nu pågående
Eiksmöte i väsendtlig mån skall bidraga till en tidsenlig och önskvärd lösning af samhällets vigtigaste angelägenheter.
Med dessa uttryck af sina tänkesätt torde BondeSt. fortfarande få vara inneslutet i H. E. o. Ad:s aktning och förtroende.
Med upriktig erkänsla emottager E. o. Ad. det Hederv.
BondeSt:s första helsning vid början af ett Eiksmöte, under hvilket E. o. Ad. hyser den glada förhoppning att genom sina rådslag och beslut ytterligare befästa de vänskapliga tänkesätt denna helsning inneburit.
Sverige eger visserligen fyra Stånd, men blott ett folk, hvilket af de fyra Stånden samfäldt representeras.
Djupt känner E. o. Ad. de pligter, som häraf äro en följd, bland hvilka främst den, att med öppenhet, välvilja och förtroende gå sina MedStänder till mötes, hvar och en i sin stad sålunda bemödande sig, att åt våra gemensamma arbeten gifva enighetens kraft till fäderneslandets väl 8 Den 22 Oktober.
Helt visst skall denna pligt rätt upfattas äfven af det Hederv.
BondeSt., hvars handlingar ej kunna härflyta ur den rena källan af Svenska Allmogens tänkesätt, utan att vittna om redbarhet och fosterlandskärlek.
Sådan är E. o. Ad:s förhoppning, sådana de tänkesätt af aktning, vänskap och förtroende, dem E. o. Ad. anhåller, att Deputerade behagade till det Hederv.
BondeSt. återbära.
Deputrn blifvit utbeledsagad, yttrade Frih.
Stedingk:
Efter hvad jag nyss haft äran förutskicka, får jag till Hr Gr. o. Landtm, samt E. o. Ad. framställa, huruvida icke E. o. Ad. skulle anse lämpligt att nu, i likhet med hvad som jag tror det hafva skett vid några föreg:de Eiksdagar, utfärda en inbjudning till MedStm, hvari man sade att de ledamöter, som så önskade, vore hjertligt välkomna å E. o. Ad:s klubb.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos. beslöts, att de öfrige EiksSt:n, skulle genom utdrag af prot. underrättas derom, att E. o. Ad. med särdeles nöje skulle se MedSt:ns ledamöter, så ofta de dertill hafva tillfälle, besöka den för E. o. Ad. i Operahuset inrättade klubb.
Puke, Folke Magnus, inlemnade och anhöll om upläsning af en till Eiddarh.-Direkt. ingifven sålydande skrifvelse: »Eedan vid första anteckningens första uprop å Eiddarhuset innev:de Eiksdag, uttogs Eiddarhuspollett af hufvudmannen för adliga ätten M 100 Uggla, samt innehades af honom till en half timma före första Plenum å Eiddarhuset, d. 20 i denna månad, då densamma återlemnades till Eiddarb.Direkt.
Underrättad härom, ämnade jag, i egenskap af ättemän, begagna mig af den af Eiddarh.
Ordn. medgifna rättigheten att, efter hufvudmannens afgång, erhålla Eiddarhuspollett, oell anmälde mig fördenskull vid samma tillfälle som poletten återlemnades, ehuru några minuter sednare, hos Eiddarh.Direkt. med anhållan om pollett, men erhöll då det svar, att sådant icke kunde beviljas, emedan hufvudmannen genom utställd fullmakt öfverlåtit rättigheten att representera ätten åt Hr Cederschiöld E. Th., och hvilken just vid mitt inträdande i Eiddarh.
Direkt: ns sessionsrum hade uttagit pollett, den der, enl.
Hr Ordfldens utsago, icke vid tillfället kunde från honom återtagas.
På grund af Eiddarh.Ordmns 15 § anhåller jag att få frågan om min rättighet att erhålla polett för adliga ätten J\i 100 Uggla genom Direkt:ns-Ordf:de vid först inträffande Plenum anmäld inför E. o. Ad. och underställd dess pröfning och afgörande, samt yrkar att den pollett, som på grund af hufvudmannens fullmakt blifvit utlemnad tili Hr Cederschiöld, E. Th., måtte varda återfordrad och mig derefter tilldelas pollett.
Det sätt hufvudmannen begagnat, och som Hr Cederschiöld tillgodogjort sig för att utestänga ättemän från representationsrätten, torde för ingen del öfverensstämma med Eiddarh.Ordnms anda och lydelse, och skulle, i händelse det såsom prejudikat vinner E. o. Ad:s godkännande, hädanefter leda till undertryckande af all rätt för ättemän att å Eiddarhuset representera, och representa - Den 22 Oktober. 9 tionsrätten sålunda komma att helt och hållet bero på de okända transaktioner, hvilka hufvudman konna anse för sig fördelaktigt att med adliga personer utom ätten ingå.
Stockholm d. 22 Oktober 1856.
Carl Gastaf Uggla, Litteratör.»
Sedan denna upläsning försiggått, yttrade Gr.
Puke: Sammanhanget med den uplästa skrifvelsen är, att hufvudmannen Pir Uggla uttagit pollett vid första uppropet.
Vid anteckningen sistlidne
Måndag inlemnade han samma pollett, och samtidigt dermed kom Hr Cederschiöld och på grund af fullmakt fordrade pollett.
Den kunde honom icke förvägras.
När han fått pollett, kom en liten stund efteråt Hr Uggla och begärde pollett, hvilken naturligtvis icke kunde utlemnas, och jag skulle tro, att Biddarh.- Ordn. tydligen föreskrifver att vid 2:dra upropet af andra anteckningen och sedermera den, som först anmäler sig, vare sig ättemän eller fullmäktig, har företräde att erhålla pollett.
Således har icke Eiddarh.Direkt. kunnat handla på annat sätt än den gjort och till följd häraf anhåller jag att E. o.
Ad. ville godkänna den af Eiddarh.
Direkt. vidtagna åtgärd.
Hr Gr. o. Landtm, framställde att, vid det af Gr.
Puke uplyste förhållande, E. o. Ad. torde finna, att den till Hr Cederschiöld utlemnade pollett blifvit honom meddelad i fullkomlig öfverensstämmelse med Eiddarh.Ordmns föreskrift, och att E. o. Ad. ej kunde i ani. af Hr Ugglas anhållan vidtaga annan åtgärd, än att godkänna Eiddarh.Direkt:ns förfarande i denna fråga.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att, enl. från K. M:s Öfverste Kammarherre ankommen skrifvelse, K.
M. till i afton kl. 7 behagat utsätta tiden för emottagande af BiksStms underd.
HelsningsDeput:r; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, anmodade de ledamöter, som önskade deltaga i E. o. Ad:s Deput:n, att samlas i Eiddarhus-Salen före kl. V, 7, då E. o. Ad-.s jemte de öfriga BiksSt:ns Deput:r komma att derifrån afgå till Kongl. Slottet.
Hr Gr. o. Landtm., att han genom skrifvelse från H. M:s Öfverste Kammarherre blifvit underrättad derom, att K.
M. behagat inbjuda 50 ledamöter af E. o. Ad. jemte Biddarh.
Sekret. att i morgon efter slutad ceremoni på EiksSalen intaga middag å Kongl. Slottet i blå salongen af Kongl.
Gästvåningen, 2 tr. upp från vestra Slottshvalfvet; hvarförutan Hr Gr. o.
Landtm., som anmodade de ledamöter, hvilka önskade begagna denna Nådiga bjudning, att dertill anteckna sig hos Eiddarh.Fiskalen, anmälde att till utdelning bland E. o. Ad:s ledamöter blifvit öfversända 50 biljetter till inträde i Storkyrkan oell lika många biljetter till inträde a EiksSalen till bivistande af morgondagens högtidligheter, samt att dessa biljetter komma att af Eiddarh.Piskalen utdelas till de ledamöter, som till erhållande deraf ville sig anmäla. 10 Den 22 Oktober.
Puke: Vid sistförflutne Riksdag beviljade R. o. Ad. den under plenum tjenstgörande vakten en gratifikation; derföre hemställer jag om icke R. o. Ad. ville under denna Riksdag bevilja samma gratifikation, hvilken jag tror då var 1 Rdr 16 sk. b:ko för Underofficer och 1
Rdr samma mynt till manskapet; Riddarh.-Sekret. torde likväl närmare kunna uplysa förhållandet.
Riddarh.-Sekret. hade i ani. häraf äran uplysa, att ifrågav:de vid sednaste Riksdag beslutade gratifikation varit bestämd till 1 Rdr 16 sk. b:ko för hvarje plenivakt, befälhafvaren inberäknad, men kunde för ögonblicket icke erinra sig huru denna summa blifvit emellan befälhafvaren och manskapet fördelad.
Uppå härefter framstäld propos. beslöt R. o. Ad., att åt den vid R. o. Ad:s plena under innev:de Riksdag kommenderade vakt bevjlja en gratifikation, hvilken med samma belopp och till enahanda fördelning emellan vaktbefälhafvaren och manskapet, som vid sistförflutna Riksdag, från Riddarh.-Kassan skulle utgå.
Hr Gr. och Landtm, erinrade att det, enl. 47 § af Riksd.- Ordn., tillkomme R. o. Ad. att utse 2:ne ledamöter till deltagande i Talmansöfverläggningarne, samt hemstälde om R. o. Ad. ville till anställande af detta val utsätta nästa Predag, hvilket vore den dag då Bänkmansvalet borde förrättas.
Utan tvifvel skall det för hvarje af R. o. Ad:s ledamöter vara en tillfredsställelse att vid detta tillfälle följa samma sed, som förut varit vanlig, nemi. att åt Pir Gr. o. Landtm, updraga detta val, och får jag till följd deraf anhålla att Hr Gr. o. Landtm, täcktes härå framställa propos.
Mig vill det synas, att Grundlagen nu kommit till den ålder, att vid dess tillämpning all slags courtoisie bör åsidosättas.
Jag känner alltför väl, att man vid flere tillfällen updragit åt Landtm, att sjelf utse desse Ledamöter af R. o. Ad.
Jag tror likväl icke att Lagstiftaren utan afsigt eller ändamål bestämt desse 2:ne biträden åt
Tal mannen i konklaven.
Jag tror, att afsigten har varit, att bibehålla åt de respektive
Stånden genom dessa sina representanter något mera direkt deltagande i öfverläggningarne.
Jag får på denna grund anhålla att R. o. Ad. måtte med den hänvisning, som Riddarh.-Ordn. lemnar, i detta fall genom val utse ifrågav:de Ledamöter.
Efter mitt omdöme är det i alla frågor af största vigt att Grundlagen noga följes, derpå beror folkets väl och representationens egen säkerhet och bestånd.
Man må icke föreställa sig att det endast finnes vissa frågor, hvari det är nödvändigt att följa Grund lagens föreskrift, men att det deremot gifves andra underordnade, der det är likgiltigt.
— Gör man afsteg i ett fall, så är det Den 22 Oktober.
11 lätt att göra det äfven i andra, och vi beträda då en ganska vådlig bana.
Uti förevarande fall är Grundlagens bud tydligt och klart, då det stadgar, att Ståndet skall välja två Ledamöter till biträde åt Talmannen, och jag tror icke att det är Ståndets rättighet att uplåta detta val åt Landtm.
Lika med den förste värde talaren är jag fullkomligen öfvertygad, att en hvar af de här närvarande medlemmarne gerna skulle gå hans öuskan till mötes, såvida det endast vore att derigenom visa en artighet mot eller tillgifvenhet för Landtm., men jag tror ej att det går an, att på Grundlagens bekostnad utöfva artighet, och jag är äfven fullt förvissad att den närvande Landtm, icke är smickrad af en så beskaffad artighet utan heldre'ser att B,, o. Ad. sjelf utsåge de ifrågav:de ledamöterna.
Det kan också ej vara af slump, på sätt den siste värde Talaren redan yttrat, som ett sådant stadgande finnes i Grundlagen uttryckt; ty man kan tänka sig det fall, då del kunde vara afvigt för
Ståndet att sjelf hafva utsett dessa ledamöter, ehuru det nu, derest Grundlagen lemnade rättighet dertill, visserligen icke skulle vara vådligt att antaga Hr Gr.
Lagerbjelkes förslag, då vi ega en Landtm., som under de tvenne föreg:de Biksdagarne har varit Ståndets Ordfide och såväl lärt känna Ståndets Ledamöter som ock förstått tillvinna sig deras allmänna förtroende.
— Jag får dock för min del förklara, att jag af Grundlagens bud anser mig förhindrad att biträda det förslag Gr.
Lagerbjelke framställt, och föreställer mig att den praxis, som under föreg:de Eiksdagar blifvit följd, endast kunnat komma till stånd till följd deraf att flertalet af ledamöterna kommit att förbise hvad Grundlagen stadgar i detta fall.