Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag Den il September. 317 ber om ursäkt, att jag icke kan medgifva detta, ehuru tidens längd och förändrade förhållanden ganska lätt skulle kunna icke allenast ursäkta utan fullt berättiga mig att nu tänka annorlunda om frågans behandling än jag tänkte då.
Men här synes det mig, mine Hrr, som om frågan hade varit, att R. o. Ad. skulle kunna på egen hand afgöra förevar, ämne, och detta har jag motsatt mig nu, och det vili synas, som jag icke eller då medgifvit det, enär jag alltid förutsatt, att saken nödvändigt skulle komma till Const.- Utsk., för att af Medstånden behandlas.
Det var detta jag påstod då, det är detta jag påstår nu, och min protest innefattar intet annat, än att frågan ensamt skulle afgöras af R. o. Ad., hvilket här bestämdt blifvit yrkadt, under påstående, att R. o. Ad., såväl genom prejudicater som genom beskrifven lag, äger rätt att efter eget godtfinnande ändra Ridd.Ordn.
Den siste värde talaren har yttrat, att jag riktat någon anmärkn. emot honom.
Detta är ett misstag, och åtminstone har jag icke åsyftat något sådant.
Jag har åter begärt ordet, blott för att upplysa om en sak, hvarom jag sjelf blifvit upplyst genom Hr von Hartmansdorffs anförande, nemi. alt jag begått ett misstag, då jag citerade Const.Utsk:s betänk, af år 1810, i st. f. 1818.
Det gör föröfrigt föga till saken, då detta betänk, i alla fall ger stöd åt den mening jag yttrat.
Föröfrigt har min mening från början icke varit annan än den, att visa, det denna fråga är en privilegiifråga och således icke kan af R. o. Ad. samt Konungen ensamme afgöras; deremot har jag icke vågat tilltro mig att afgöra, huruvida saken kan till Ridd.Utsk. remitteras, eller måste gå directe till Const.Utsk., utan jag har blott yttrat, att om den till Ridd.Utsk. remitteras, så bör Utsk. söka att inhemta noggranna upplysningar om frågans formella natur.
Att sådana upplysningar väl behöfvas, torde under discussionen hafva blifvit ådagalagdt, genom de olika exempel, som blifvit åberopade frän olika tider, för dylika frågors behandling.
Sedan härefter öfverläggningen af R. o. Ad. ansetts slutad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt om genom Hr Rosenstjer nas motion åsyftades någon ändring i grundlagarne, den icke vore i grundlagsenlig form väckt, men att då ett bifall till denna motion icke förutsatte, att någon § i grundlagarne behöfde undergå förändring, II.
Ex. icke ansett sig kunna vägra att låta motionen förekomma i den ordning den blifvit väckt, nemi. i öfverensstämmelse med 41 § Ridd.Ordn., innehållande att sådana frågor, som den förevar., hvilken ostridigt åsyftade förändring i Ridd.Ordn., må in pleno väckas samt alltid böra remitteras lill Ridd.Utsk., som ägde att med sitt betänk, deröfver lill R. o. Ad. inkomma.
En sådan remiss borde således äga rum, och derest motionen, såsom (lera ledamöter påstått, innefattade förslag till ändring af 11. o. Adis privilegier, hvaraf åter skulle följa att den borde i något af RiksStm gemensamt bildaclt Utsk. behandlas, insåge H. Ex. icke annan utväg att i allo efterkomma lagens föreskrift, än att 318 Den 11 September. motionen först remitterades till Ridd.Utsk., samt att då detta Utsk. inkommc med sitt betänk., II. o. Ad. beslutade om oell till hvilket lt.
St:s Utsk. motionen borde ytterligare remitteras.
I anledn. häraf finge H. Ex. hemställa, örn II. o.
Ad. behagade besluta, alt Hr Rosenstjernas förevar, motion nu må remitteras till Ridd.Utsk. Ropades ja.
Hr Dalman, Fredr. Wilh.:
Som jag icke var närvar, då tidigare på förmiddagen K. M:s nåd. propos. angtde eftergift för Cancellirädet Valerius och Presidenten af Billbergh, för i det
Finerska tullbalancemålet deni ådömd ersättning, blef till vederb.
Utsk. remitterad, så anhåller jag att nu få afgifva de anmärkmr, i anledn. hvaraf jag begärde den K. propos. pä bordet.
Hr Dalman uppläste derefter följande:
Då jag begärde på bordet K.
M:s nåd. propos. med hemställan till R.
St., alt den ersättningsskyldighet, som uti del Finerska tullbalancemålet blifvit ådömd f. d.
Presidenten i Kammarrätten och Departements-chefen i GeneralTullstyrelsen af Billbergh samt Cancellirädet och f. d.
Departements-chefcn i samma styrelse Valerius, måtte dem efterskänkas, så var orsaken icke den, alt jag önskade bereda något slags obenägenhet hos II.
StatsUtsk., att för Hrr af Billbergh och Valerius hos R.
St. tillstyrka den nåd, hvartill möjligen bevekande omständigheter kunna förekomma; men jag fann mig icke böra med stillatigande erkänna riktigheten af den till stöd för Regeringens propos. anförda premiss, att nemi.
Hrr af Billbergh och Valerius skulle till den ifrågavar. balancen i moraliskt hänseende anses oskyldiga, eller åtminstone mindre skyldiga, än andra i saken invecklade lägre tjenstemän.
GeneralTulldirecteuren och de andra cheferna skola nemi., enligt instruclionen af d. 15 Juli 1S25 § 2 i första rummet vara K.
M. ansvarige för uppbördens ordentliga leverering.
Nu visa emedlertid handlingarne, att inför GeneralTullstyrelsens ögon dröjsmålen i uppbördslevereringarne så enormt fingo tilltaga, att de slego:
Dessa dröjsmål måste likväl vara mera märkbara för de högre än de lägre "tjenstemännen i verket, enär de förras pligt egenlligen var, att noga vaka öfver leverering ar ne, och den underlåtna uppmärksamheten härå ligger således i främsta rummet moralitet' de högre till last.
Icke eller kan jag erkänna, att de högre embetsmännen må kunna anses snart sagdt befriade från egen ”vaksamhet” eller ursäktas, emedan de ”förlitat sig” på de lägre tjenstemännen.
De förra äro af Staten utmärkta och rikt aflönade; de synas böra således af moralisk och hederspligt finna sig destomera manade åtminstone lill vaksamhet, än de lägre, som för svett och möda ofia blott njuta dagligt bröd. är 1832 till .
. ,5 1833 55 . ian ,>,VOU- <*1. o. . 24,294: 38. 1. . 77,645: 45. 6. . 99,276: 32. 10. 5,966: 41. 3.
Den 11, September. 3i a Efter dessa allmänna reflexioner, finnér jag mig af rättskänsla uppkallad yttra den tanka, det jag skulle anse en orättvisa blifva af R.
St. begången, om de af nåd efterskänkte
Statens fordringsanspråk hos Hrr af Billbergh och Valerius, ulan att tillika efterskänka samma anspråk hos de lägre tjenstemännen, hvilka äro lika, om ej mer oförmögne att betala, än de som njutit, eller enligt Regeringens propos. nu skulle komma alt njuta befrielse i delta mål.
I främsta rummet är sådant händelsen med Controlleuren Middendorff, som, enligt livad handlingarne utvisa, och vid jemnförelse af 1825 års instruclion, l:o aldrig ägt någon egentlig controll ä Finer, eller i verkligheten varit eller ansett sig vara Finers conlrollant; 2:o icke underlåtit det ringaste, hvarigenom balancen kunnat för thommas; 3:o blifvit af sjelfva actor förklarad fri för al! misstanka om medvetande af balancens tillvaro, samt 4:o slutligen genom sin anmärkn. mot den stora oordning, att FineV fått förvalta både uppbörds- och utgiftscassan (hvarigenom han med betydliga förskolter till den sednare kunde sä lång tid belacka bristerna i den förra) torde hafva gifvit anledn. till balancens upptäckt och derigenom förekommit en betydlig ytterligare förlust.
Det är fast obegripligt, att alla dessa omständigheter, hvilka tyckas vara af den för Middendorff mest mildrande beskaffenhet, kunnat undfalla föredragande Statsrådets uppmärksamhet, sä att han, utan afseende derå, funnit sig böra för Middendorff afstyrka en eftergift, hvaraf i sanning han synes vara af alla de tilltalade mest förtjent.
Jag anhåller, att detta anförande må få åtfölja remissen till fl. StatsUlsk., som redan lärer från annat Stånd emottagit remiss af väckt motion, om den af mig nu för Controlleuren Middendorff förordade befrielse.
Vid remissen af den K. propos. ronde eftergift af Hr Presidenten af Billbergh och förre Departements-chefen Hr Cancellirådet Valerius ådömdt ersältningsäliggande i och för del bekanta tullbalancemålet, erfor jag en nära nog oemotståndlig böjelse att, efter öflig plägsed, bifoga remissen några förordande tankar, men återhölls af besinningen, huruvida det kunde vara lämpligt, alt ett obetydligt individ ville begära uppmärksamhet ä eli förordande, som redan af K.
M. uti dess nåd. propos. blifvit uttryckt.
Jag var vid tillfället icke ense med mig sjelf, om ett yttrande från mig under sådane förhållanden kunde komma alt mera skada än gagna föremålen för den K. propos., och jag innehöll derföre allt yttrande vid remissens afgång; men då en annan värd ledamot af detta Stånd förordat nådeutsträckningen till personer, invecklade i samma tullbalancemål, men icke upptagne uti den K. propos., har jag trott mig böra öfverstiga ali återhållsamhetens gräns, för att, ehuru obehöfligt det säkerligen bör vara, vördsamt få begära Statslltsk:s godhetsfulla uppmärksamhet äfven å några ord i ämnet ifrån en varm vän af hushållning med de allmänna medlen, och af sträng 320 Den 11 September. tillämpning af rättvisan för försummelser i denna del.
Att uraktlåtenheter vid controllerne i afseende å tullbalancemålet ägt rum, är otvifvelaktigt, och genom domslutet i målet fullkomligen ådagalagdt.
Att de båda här ifrågavar. gråhårsmännen blifvit tillräckligt straffade genom sjelfva domen, är lika säkert, då det moraliska lidandet, som öfvergått och troligen till grafven följer desse män, säkerligen är större än sjelfva den ådömda straffbestämmelsen, ora den också skulle uti hela sin stränghet bringas till fullbordan.
StatsUtsk. äger tvifvelsutan ännu inom sig män, hvilka lika som jag känna särdeles Hr Presidenten af Billberghs onekligen stora förtjenster, ifrån en nu mera sedan långt tillbaka försvunnen tid.
Jag minnes likväl mycket lifligt den tid, då Hr Presidenten af Billbergh var anställd på platser, der dess redbara nit, dess oegennytta och fäderneslandsälskande tänkesätt otvifvelaktigt för Staten sparat millioner.
Jag vet ganska väl, alt han derföre äfven åtnjutit utmärkta bevis af K. nåd, och af R.
Forna förtjenster böra i min tanka derföre icke genom olyckan kunna föras uti glömskan.
Beklagansvärd är den högre embetsman, som emot underhafvaudes oredlighet måste värna sig genom ett oupphörligt misstroende.
Billbergh äger ingen ting utom sin pension.
Beröfvas han halfva beloppet, sä kan han visserligen sådant oaktadt lifnära sig; men det blifver dess talrika familj, som drabbas af strängheten, om icke, som jag hoppas, ett billigt afseende göres å förordandet uti den K. propos., som lika omfattar de båda Hrr af Billbergh och Vallerius.
Jag skulle anse mig lycklig, om jag genom dessa svaga uttryck af min öfvertygelse kunde verka till utöfning af en benådningsrätt, som vid delta tillfälle, i min tanka, vore af nationens representanter värdigt använd, då de gemensamt med sin Konung begagnade det vackra prerogativet att vid ömmande omständigheter kunna låta nåd gå för rätt.
— Jag anhåller, att dessa mina yttranden måtte till StatsUtsk. få åtfölja remissen af K. M:s nåd. propos. i ämnet. R. o. Ad. biföll, uppå derefter framställd propos., att Hr Dalmans och Gr.
Anckarsvärds nu afgifne yttranden skulle fä åtfölja remissen af den K. propos., hvarpå de hade afseende. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Ilr Bogeman, Carl, såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet, räknad från d. 12 i denna månad, hvarföre H. Ex. anmodade Hrr Electorer att vid deras nästa sammanträde välja en suppleant under denna ledighet.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 7 dennes på bordet lagda utlåt, och mern.
N:o 12, ang:de bestämmandet af en prescriptionstid för fordringsanspråk i anledn. af Götha canals och Malmö f. d. discontcrs utredning; och N:o Den 11 September. 321 N:o 13, ang:de godtgörande! af kostnaderne för Riksståndens klubbar.
Vid föredragning af StatsUlsk:s d. 7 dennes på bordet lagda mern.
N:o 15, med ålerlemnande af Hr Klingstedts, Gust. Fredr., motion om insättning i R.
St.s bank af det silfver enskilde personer anse sig kunna umbära, tilt bildande af fond för en ny sedelstock af räntebärande obligationer samt om indragning af privatbankerne, när deras octroj går till ända, upplystes, att de öfriga RiksStm ansett denna motion böra behandlas endast af BancoUlsk.
, dit den förut äfven blifvit remitterad, och instämde jemväl R. o. Ad. i denna mening.
SlatsUtsk:s mern.
N:o 19, ang:de återlemnande af Pehr Jönssons från Christianstads län motion om rättighet för de härader, motionären representerar, ali disponera den derifrån utgående curliusafgiften, emot skyldighet att underhålla eget lazarett; StatsUtskis mern.
N:o 20, om återlemnande af Matts Pehrson® från Stockholms län motion om nedsättning i personliga skyddsafgiften; Bevilln.Utsk:s mern.
N:o 6, ang:de återlemnande afRiksdagsfullmäktigen David Anderssons från Hallands län motion om vilkoren för införsel till Norrige af spanmäl och andra Svenska landlmannaproducter ; Bevi!ln.Utsk:s mern.
N:o 7, ang:de återlemnande af Hans Pehrssons frän Gefleborgs län motion om ändring i K. kungörelsen d. 18 Febr. 1843, rör:de nedsättning af den till högre belopp än 1
SkS’ för 100:de bestämda hammarskatt af stång- och ämnesjernstill verkningen.
Upplästes och lades till handlingarne ankomna prot.utdr. från PresteSt. af d. 31 sistl.
Aug. samt d. 4 och 7 dennes, från BorgareSt. af d. 4 och 7 dennes, samt frän BondeSt. af d. 24, 25, 28 och 31 sistl.
Aug. samt d. 4 i denne månad. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. \ till 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 41 322 Den 14 Sep te nv-b e r.
Plenum kl. 10 f. tn.
ITrr Eleclorers lista till val af en suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., att, under den ledamoten i nämnde Utsk., N:o 1038 Hr Bogeman, Carl, beviljade 3:ne veckors ledighet ifrån d. 12 dennes i Utsk. inträda; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N-.o 1413.
Justerades 14 prot.utdr. för d. 11 dennes.
Justerades pleniprol:n för d. 4 dennes f. och e. m.
Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk-.s förslag till R.
St:s und. skrifvelse lili K. M., ang:de verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter.
BondeSt. ankommet prot.utdr. af d. 7 dennes, innehållande, att vid ytterligare föredragning af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 11, i anledn. af erhållen återremiss å Utskis mern.
N:o 2, hvaruti anmälan blifvit gjord om 3:ne landshöfdingars inväljande till ledamöter i Utsk., BondeSt. funnit för godt att, med förkastande af detta utlåt., bifalla den af Hr Norin emot detsamma afgifna reservation, samt att i följd deraf II. R. o. Ad. skulle vänligen anmodas att, i nämnde landshöfdingars ställe, utse andra Utsk:s-ledamöter.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. redan fattat sitt beslut i detta ämne, torde R. o. Ad. finna, att det nu upplästa prot.utdr. icke erfordrade annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Föredrogos StatsUtsk:s d. 11 dennes på bordet lagda mern.:
N:o 19, ang-.de återlemnande af Pehr Jönssons från Christianstads län motion om rättighet för de härader, motionären representerar, att disponera den derifrån utgående curhusafgiften, emot skyldighet att underhålla eget lazarett; och N:o 20, om återlemnande af Matts Pehrsons från Stockholms län motion om nedsättning i personliga skyddsafgiften. R. o. Ad. fann de i dessa mern. omnämnde motioner böra behandlas af Bevilln.Utsk. Föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 11 dennes på bordet lagda mern.
N:o 6, ang-.de återlemnande af Riksdagsfullmäktigen David An - Den 14 September. 323 derssons från Hallands län motion om villkoren för införsel till Norrige af spanmål och andra Svenska landtmannaproducter.
Den ifrågavar. motionen ansågs tillhöra Allm. Besv.- o.
Ekon.- Ulsk:s behandling.
Vidare föredrogs Bevilln.Utsk:s d. II dennes på bordet lagda mern.
N:o 7, ang:de återlemnande af Hans Pehrsons från Gefleborgs län motion om ändring uti K. kungör, d. 18 Febr. 1843, ronde nedsättning af den till högre belopp än ett Sk& för 100:de bestämda hammarskatt af stång-och ämnesjernslillverkningen; och ansåg R. o. Ad. ifrågavar. motion tillhöra SlatsUtsk:s upptagande.
Lades på bordet följande från Utsk-.n inkomna mern. och betänk:n, nemi. från Constitutions-Utskottet:
N:o 4, med uppgift å hvilande förslag till grundlagsändringar; N:o 5, med hvilande grundlagsändringsförslag i fråga om Konungens tvenne röster i Högsta Domstolen; N:o 6, med hvilande förslag om ändrad nummerering af vissa §§ i Reg.F.; N:o 7, med hvilande grundlagsändringsförslag, åsyftande upphäfvandet för Högsta Domstolens ledamöter af skillnaden emellan frälse och ofrälse; samt N:o 8, angtde till innevarande riksdag villkorligt hänskjutna grundlagsändringsförslag, som nu förfallit; Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottet: N:o 6, ang:de väckt motion om tillsättande af civila fängelsedirecteurer och upphörande af commendanlernes å rikets fästningar befattningar med fängelsernes inre förhållanden; N:o 7, i anledn. af väckt motion om förbud för anläggande af hållstugor vid kyrkorna; samt N:o 8, i anledn. af väckt motion om upphörandet af förhöjd tjenstearsberäkning vid ansökning till presterlig befordran.
Upplästes ankomna prot.utdr. från BorgareSt. af d. 11 och från BondeSt. af d. 7 dennes.
Landtm, tillkännagaf, att några flere ärenden icke funnos att föredraga, men anmodade IL o. Ad. att likväl qvarstanna, emedan det blifvit anmäldt, att Hr Statsrådet Munthe snart skulle ankomma, för att aflemna K. propos:r, anmälde sig och yttrade Hr von Stockenström, Carl Reinhold Polhem:
Då jag af en angelägen resa är hindrad alt vara närvar vid justeringen af det prot., som hölls hos R. o. Ad. vid öfverläggningen d. 5 dennes, anhåller jag vördsamt att till dagens prof, fä anteckna m
Den 14 September. min reservation mot det beslut, som af R. o. Ad. då fattades, rör;de ett vid sistl. riksdag föreslaget tillägg till 28 § Reg.F., att titlar utan medföljande embete eller tjenst eller med högre värdighet än den embete oell tjenst medför, icke må förlänas.
Det vore väl om samtiden kunde lära sig att, efter förfädrens sed, icke fråga efter personens namn eller börd eller efter det glitterverk, som i våra dagar förmenas utgöra dess värde, utan fastmera spörja efter den utmärkelse allena, hvilken lian sjelf kunnat förvärfva genom sin redbarhet i karakteren, genom duglighet, dygd och fosterländska tänkesätt.
Det har hittills varit Sveriges olycka och det blir dess olycka till slut, att fåfängan, böjelsen att lefva öfver sitt ständ och öfver sina tillgångar, att vilja synas något mera, än man verkligen är, att begäret efter lux och öfverflöd, att detta allt, säger jag, uttränger och besegrar egenskaper och ädla sträfvanden, hvilka för ett fattigt folk borde äga alla företräden.
Ett steg hade det varit, ett steg, om än aldrig sä obetydligt, på den Lana, som leder lill ett annat mål, till sparsamhet och erkännande af den redbara förtjenslen, hvarhelst den finnes, om, genom ett lagbud, det bruk blifvit hämmadt, som, i min tanka åtminstone, aldrig kan blifva annat än elt missbruk; och man borde hafva varit öfvertygad, att den Regering, som i sin första helsning till R.
St. yttrat, alt den vill söka alt utveckla de ädla egenskaper och dygder, som af ålder utmärkt nordens folk, icke kan hafva för afsigt alt fortfarande smickra en fåfänga, som ingalunda är egendomlig hos della folk, för hvilket hjeltemodet och dygden varit allt; att denna Regering, säger jag, icke eller skulle ansett det förnärmande för silt höga prerogativ, om en inskränkning härutinnan blifvit gjord, äfvensom man borde hafva varit förvissad derom, att den icke skulle med silt veto velat hindra ett sådant förslag, som det ifrågavar.
Det hade varit högsinnadt af Sveriges R. o. Ad. att, genom elt bifall lill detta förslag, hafva ådagalagt, att den ära, som den Svenska Riddersmannen värderar, icke utgöres af det tomma prälets bländande skimmer, utan af den enda, sanna, obestridda hedern af elt medborgerligt anseende och elt aktadt namn.
.lag anhåller vördsamt, att i R. o. Ad-.s prot. få inlagen denna min reservation.
Ur von Hartmansdorff, Äng.:
Jag skulle önska, att någon af Ridd.Utsk:s
Hrr ledamöter måtte upplysa, huruvida Hr von Stockenström var antecknad bland R. o. Ad-.s ledamöter den dag, då ifrågavar. beslut fatlades.
Om det möjligen skulle upplysas, att han då icke ens var i staden, än mindre på Riddarhuset, så skulle jag anse det vara behörigt för honom att nu reservera sig deremot.
Munthe ankom nu och öfverlemnade till R. o. Ad., å K.
M:s höga vägnar, 6 nåd. propos:r och en nåd. skrifvelse till R.
Jag kan icke annat än instämma i den anhållan, som af llr von Hartmansdorff blifvit gjord, att någon af Ridd.Utsk:s härvar. ledamöter läcktes upplysa, huruvida
Den 14 September. 325 Hr von Stockenström var ledamot af H.
Ståndet, då den discussion förevar, mot hvilken han sig nu reserverat.
Jag skulle i likhet med Hr von Hartmansdorff anse högst olämpligt, att personer, som icke hafva kännedom om discussionen och de skäl, som föranledt beslutet, skulle efteråt komma och reservera sig mot detta samma beslut, hvaruti de icke hafva någon del och således hvarken något moraliskt eller juridiskt ansvar; likasom jag i allmänhet anser, att en ledamot, som sålunda icke tillhörde
Ståndet då beslutet fattades, skulle blott efteråt komma att förlänga discussionen medelst onödigt upptagande af R. o. Ad-.s lid samt onödigt fyllande af dess prot.
Till den kraft och verkan lag förmår, får jag erinra, att då, änskönt Hr von Stockenströms namn icke linnes bland dem, som voro närvar, den dag då ämnet discuterades, detsamma likväl, om han fortfarande vid riksdagen qvarblifver, kommer att stå under riksdagsbeslutet, alldenstund R. o. Ad:s Landtmarskalk icke ensam å R. o. Ad:s vägnar der sätter sitt; hvarföre jag också förmodar, att Hr von Stockenström ej saknar rätt reservera sig emot det af R. o. Ad. fattade beslutet.
Lika med den siste värde talaren anser jag Hr von Stockenströms rätt, enligt 50 § Riksd.Ordn., obestridlig, att yttra sig om lagligheten af allt som inom Ståndet sig tilldrager.
Det kan visserligen vara intressant för en och annan, att få en utredning af det förhållande, som llr von Hartmansdorff antydt, men det torde icke förhindra Hr von Stockenström att, äfven om han varit frånvar. under beslutet, sedermera förskaffa sig underrättelser, hvarom beslutet handlade samt deremot allägga sin protest.
Då jag sista gången hade ordet, undföll mig den sednare delen af Gr.
Horns yttrande, deruti han ansåg såsom en tidsutdrägt Hr von Stockenströms anmälan af sin reservation.
Jag vill göra det H.
Ståndet uppmärksamt derpå, att denna olycka för tillfället blef en lycka, emedan R. o. Ad. för ögonblicket ej hade något att ventilera.
Med tillkännagifvande, att Hr von Stockenström först i dag uttagit pollett, samt erinran, att det under discussionen åberopade stadgandet i 50 § Riksd.Ordn. var så lydande: ”Hvarje Ståndsledamot åge rätt att i plenum, stående och från sin plats, till prot. fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma och om lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldrager”, yttrade II.
Landtm, det lian förmodade, alt R. o. Ad. icke funne något hinder för att Hr von Slockenslröms anförande må i dagens prot. intagas.
Sedan nu den upplysning blifvit meddelad, hvilken jag förmodade vara att förvänta, vill jag blott tillägga, att jag icke har något emot upptagande i prot. af 326
Hr von Stockenströms reservation.
Men jag vill dock anmärka, att lika väl som man kan reservera sig mot ett beslut, som R. o. Ad. fattat innan man sjelf blifvit en i Ståndets öfverläggningar deltagande ledamot, lika väl kan man reservera sig mot de beslut Ståndet fattat för 100 år sedan, t. ex. vid riksdagen 1741 eller huru långt tillbaka som helst.
Med anledn. af hvad nyss blifvit yttradt, får jag göra den siste värde talaren uppmärksam derpå, att, så vidt jag tror, kommer ej den nuvar.
Landtmarskalken att för det närvar, sätta sitt namn under mer än ett riksdagsbeslut.
Frih. Cederström, Thure Fredr., uppläste följande:
I enlighet med mitt d. 7 uti denna månad, hos II. R. o. Ad. afgifna muntliga yttrande, får jag härhos skriftligen väcka fråga om upphäfvande af K. br. d. 25 Sept. 1777, ang:de skyldighet för domare att, då någon inför domstol angifves hafva fällt förklenliga tillmålen och hårda omdömen om Konungen och regeringssättet, till Justitie-revision inberätta målet, för att inhemta K.
M:s nåd. föreskrift, huruvida saken borde nedläggas, eller med ransakningen fortfaras.