Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måtte väl för öfrigt vara hvarje Stånd tillåtet att komma till hvad beslut det vill; Ordförandens rätt alltid obetagen att vägra proposition, om han ej anser den som yrkas enlig med Grundlagarne.
Det är likväl ej Ordförandens rätt att leda Ståndets öfvertygelse.
Jag anhåller således om proposition, på sätt Ståndet under discussionen tyckts önska.
Sedan må Ordföranden förklara, om han ej kan bifalla framställning af den eller den propositionen.
Jag kan ej dela den siste Talarens åsigt.
För mig synes det, att Herr Grefven och Ordföranden grundlagsenligt behandlat saken; ty han borde utveckla skälen, hvarföre han ansåg sig kunna framställa den eller den propositionen, och deremot icke kunde framställa en annan.
Det enda jag ville anmärka, är, att, jemte det han förklarade sig ej kunna framställa proposition till bifall ä Utskottets Memorial, han icke tillika, såsom jag \
Den 3 Febi ua lii f. m. 95 hade önskat, yttrade sig, om han kunde göra proposition såsom Grefve Frölich och Ilerr von Hartmansdorff föreslagit.
För mig är likväl en sådan förklaring öfverflödig, enär jemförelsen visar mig, att då han ej anser med sin pligt öfverensstämmande att kunna göra proposition å Utskottets Memorial, han ej heller kan framställa den proposition de yrkat.
Således återstår endast för oss, att få höra Herr Grefvens och Ordförandens fråga till Ståndet, om det yrkar proposition antingen å Memorialet, eller sudan som Grefve Frölich och Herr von Hartmansdorff föreslagit.
Herr HjertaGustaf:
Jag har ej kunnat uppfatta orden i Herr Grefvens och Ordförandens anförande på samma sätt som Grefve Frölich.
Jag tillstår, att jag önskat, att i slutet någon ändring ägt rum, och att ej ett så hårdt vilkor blifvit bestämdt; men jag har tyckt mig finna, att Herr Grefven och Ordföranden satt Ståndet i tillfälle att bedömma, huru
Ståndet bör handla, för att ej få vägrad proposition i hufvudfrågan.
Herr Grefven och Ordföranden har sagt, att han ej kan göra proposition till bifall å Utskottets Memorial i dess helhet.
Hela discussionen har visat, att detta icke af Ståndet önskas, emedan den gått ut på, att antingen förkasta principen eller bifalla den.
Jag ber Ridderskapet och Adeln fästa uppmärksamhet 96
Den 3 Februarii f. m. derå, att Herr Grefven och Ordföranden förklarat sig kunna göra proposition å principen, men dervid fästat det vilkor, att beslutet skulle föranleda till ett stadgande i RiddarhusOrdningen.
Jag bekänner mig tillhöra dem, som anse saken vara i det skick, att vi lika mycket vinna genom dess införande i RiddarhusOrdningen, som i Ståndets Ordnings-stadga, emedan den numera ändå ej kan komma i verkställighet vid denna Riksdag.
Då tillika en Konungens Rådgifvares yttrande tryggat oss, alt saken kommer att sanctioneras, och att den således för framtiden blifver gällande; anser jag Herr Grefven och Ordföranden böra tillåta mig förklara, att då fråga nu blott är om principen, proposition bör kunna göras.
Jag tror att, då fråga blir om verkställig— hets-åtgärderne, Herr Grefven och Ordföranden kan vägra proposition på allt annat än det, som innefattar enlighet med RiddarbusOrdningen, och jag tror Herr Grefven äga denna rätt lika yäl, om vilkoret skiljes ifrån principfrågan.
Det är derföre jag anhåller, att proposition måtte göras på det sätt, som Herr von Hartmansdorff och Friherre Anckarswärd föreslagit.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Om jag, vid afhörande af Herr GrefvenS och Ordförandes yttrande, rätt ('allat orden, skulle han vara benägen att framställa pro po - Den 3 F e b r u a r i i f. m. 97 position å publiciteten, med vilkor att den. skulle stadgas genom ändring 1 RiddarhusÖrdningen; och jag tycker mig finna af hela sammanhanget, att han skulle tveka att eljest gora det, endast af fruktan att Ståndet skulle vilja tillvägabringa densamma blott genom tillägg i Ordnings-stadgan.
Men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att denna fruktan är öfverflödig.
Om nemligen Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition i öfverensstämmelse med hvad Friherre Sprengtporten yrkat, och i likhet med hvad som skedde vid sista Riksdagen, skulle
Ståndet kunna få yttra sig öfver principen.
När det sedan skulle afgöras, om verkställigheten borde ske genom ändring i RiddarhusOrdningen, eller genom reglementariske stadganden, då tyckes mig liden vara inne att tilläfventyrs vägra proposition.
Men likaså öfvertygad jag är, att Herr Grefven och Ordföranden tryggt skulle, utan att i ringaste måtto träda RiddarhusOrdningen för nära, kunna framställa den begärda propositionen på principfrågan, lika så klart tycker jag mig äfven förutse, alt Slåndet, derest bemälte proposition först framställdes och bifölles, sedan skulle i frågan om verkställigheten komma i en ganska brydsam ställning.
Om det nemligen sedan hände, att propositionen på sakens utförande genom ändring i RiddarhusOrdiiingen afsloges, skulle propositionen på det andra al - 98 Den 3 Februarii f. ro. ternativet, nemligen genom ändring endast i Ordnings-stadgan, kunna antingen af Ordföranden vägras eller af Ståndet äfvenledes afslås, och man sålunda sättas alldeles ur stånd att utföra hvad man på förhand hade beslutat.
Detta torde vara tillräckligt för att visa, att det förfarande, som Herr Lefren uppgifvit, vore det aldra rättaste.
När nemligen en allmän fråga i detaillerna innefattar flere alternativer, är det vådligt att först besluta om den allmänna frågan.
Det har fordom en gång handt i ConstitutionsUtskottet, att proposition först gjordes, huruvida anmärkning mot en viss Rådgifvare borde göras.
Denna proposition bifölls; men när det sedan skulle bestämmas, huruvida anmärkningen borde ske efter 106 eller 107 §, blefvo båda de särskilt framställda propositionerna med Nej besvarade, och Utskottet sålunda satt ur stånd att verkställa sitt första allmänna beslut.
När derföre en allmän fråga innefattar flera alternativa detailler, synes det vara bäst att först på ett när undanrödja dessa sednare, innan man skrider till sakens slutliga afgörande.
På sådant sätt synes man, likasom i algebraisk räkning, böra hyfsa propositionen, innan man kan hoppas alt finna det man söker.
Vid sistlidne Riksdag föreföll här den t4 Dec.
1823 en discussion af någorlunda likartad beskaffenhet.
Hufvudliågan var nemligen delad i tvenne alternaliver.
Då beslöts, att man Den 3 F e b r u a r i i f. m. 99 först, genom det ena alternativets bortvoterande, borde förskaffa sig en bestämd och enkel contraproposition lill den sedan blifvande voteringen om sjelfva hufvudfrågan.
Jag vågar derföre hemställa, om det icke vore bäst, att äfven nu förfara på samma sätt.
Friherre Anckar sivär d: Jag kan ej föreställa mig, att en proposition kan få till föremål annat, än det hvarom fråga egentligen är.
Det synes mig, att Ridderskapet och Adeln förenat sig i den åsigten, att hufvudfrågan i första rummet bör afgöras.
Den är helt enkel: vill Ridderskapet och Adeln hafva publicitet eller icke?
Och det är den, som helt blott och bar bör framställas och besvaras.
Jag finnér på intet ställe i våra Grundlagar något, som sätter sig emot offentlighet vid våra öfverläggningar. 55 §.
Riksdagsordningen lyder sålunda:
Landtmarskalk eller Talman må ej kunna vägra proposition, utom i det fall, dä han finnér en väckt fråga bokstafligen strida mot Grundlagarnes lydelse; börande förut hafva skälen till sitt vägrande anfört.
Om nu på något ställe i Grundlagarne står, att offentlighet vid Ståndets öfverläggningar ej må äga rum, då är det otvifvelaktigt, att Herr Grefven och Ordföranden på ett sådant förslag kan vägra proposition; men i detta fall anser jag mig ej Öfveitvgnd af de skäl, som Herr Grefven anfört.
Jag nödu H, n* 100 Deri 3 Februarii f. m. gas således fortfara i yrkande af proposition i liufvudsaken.
Jag inser ej hvilka band derigenom uppkomma för detalj-frågorne, helst jag finnér tillfället att vägra proposition alltid för Herr Grefven och Ordföranden lika öppet, när fråga uppstår, om ett vilkor för publicitetens verkställande bör blifva, att stadgandet derom skall införas i RiddarhusOrdningen.
Då först inträder tillfället att vägra proposition, eiler att binda ett sådant vilkor vid publicitets-principen, men ännu är det för tidigt.
Jag ser ej, i likhet med Herr Cederschjöld, alt någon våda derigenom kan uppkomma för hufvudsaken; tvärtom anser jag den först böra afgöras, och tycker, alt hela discussioneu i dag bäst bevisar det.
Vi voro nu längre komne, om vi för flere timmar sedan fått höra Herr Grefvens och Ordförandens förklaring.
Jag anhåller om proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln Önskar publicitet vid sina öfverläggningar med de vilkor, som sedermera komma att bestämmas.
Jag är så fullständigt förekommen af Friherre Anckarswärd, att jag icke har annat att tillägga, än alt jag i sjelfva saken instämmer i deras mening, som tro att föreskrifterne om verkställigheten böra införas i RiddarhusOrdningen.
Men långt ifrån att yrka, alt denna åsigt skall blifva ett vilkor som fästes vid hufvudsakens beviljande, och der - Den 3 Februari i f. ra.
IQl igenom skulle binda dem, som äro af annan mening, medgifver jag gerna, att den sedan må komma under öfverläggning.
Jag tror följaktligen, att Herr Grefven och Ordföranden kan med all tillförsigt göra första propositionen helt enkelt på hufvudfrågan; och sedan, vid propositionerna om detaljfrågorna, iagttaga de försigtighetsmått, i afseende på förändring i RiddarhusOi dningen, hvilka pröfvas nödiga.
Jag är nu nästan alldeles förekommen af de Talare, hvilka yttrat sig.
Jag vill blott nämna, att orsaken till de anmärkningar, jag gjorde, var, att Herr Grefven och Ordföranden hade förutsatt, att någon skulle begära proposition på Utskottets Memorial i dess helhet, och alt han derifrån öfvergått till sådane skäl, hvilka jag ej kan gilla.
Jag har derföre anmärkt emot dem, på det de icke måtte slå i prolocollel såsom genom tyst bifall gillade. —•
Den siste Talaren bar helt och och hållet uppfattat hvad min mening var, då jag först yttrade mig, alt nemligen icke få frågan om införGifvande med RiddarhusOrdningen sammanblandad med hufvudsaken.
Det är under striden för denna formfråga, som jag tröttat Ridderskåpets och Adelns uppmärksamhet.
Nu harden siste Talaren äfven instämt deruti; och jag tror, att Ridderskapet och Adeln nu mätte vara öfvertygade derom, alt intet vil - 102 Den 3 Februarii f. m. leor bör läggas såsom oafhängigt från liufvudfrågan.
Det måtte väl vara nödvändigt för oss, att i det yttersta yrka en voteringsproposition sådan den är öfverensstämmande med vår vilja, och ej med en förut fattad plan.
Friherre Cederströnij Jacob: Herr Grefven och Ordföranden har i sin framställning tydligen ådagalagt, att han, lika med LandtMarskalken vid sista Riksdagen, ansett frågan ovilkorligen höra till RiddarhusOrdningen, och förklarat, att han ej kan göra proposition på densamma i annat skick.
Genom denna af Herr Grefven och Ordföranden framställde grundlagsenliga åsigt af saken, är man nu kommen derhän, att, då åtskillige yrka proposition på principfrågan ensam, voteringspropositionen är gifven.
Man förbiser ändamålet, om man söker det på ett sätt, hvarpå man ej vill komma dit.
De som önska publicitet, hvaribland äfven jag är, hoppas, att lagen mätte stadgas så, att missbruk ej må äga rum, nemligen en ordentlig lag, på sätt Herr Lefren föreslagit.
Då Herr Grefven och Ordföranden nu yttrat sin mening i ämnet, är all vidare discussion öfverflödig och olämplig.
Det är nu blott fråga, om Ståndet yrkar proposition, hvarefter votering genast kan företagas.
Jag har anmält mig endast i anledning af Herr Cederschjölds Den 3 Februarii f. m. yrkande, alt detaljfrågorne först borde afgöras.
För min del får jag protestera deremot, ehuru jag är bland dem, som vilja hafva beslutet angående publiciteten in i RiddarhusOrdningen.
Jag vill dock delta ej derföre, att jag befarar någon öfverträdelse deraf, utan derföre att publiciteten må blifva en bestämd folkets rättighet och ej ett ögonblickligt begifvande; men jag tror att denna fråga, nemligen att få stadgandet derom inryckt i RiddarhusOrdningen, kan blifva den andra, som afgöres, och anhåller således först om proposition på hufvudfrågan, som är, om Ridderskapet och Adeln vill antaga publiciteten med vilkor, hvilka sedermera skola bestämmas.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf:
Jag är alldeles ense med Grefve Frölich, att, som tre meningar nu uppstått, det är svårt att skilja dem; men jag hemställer till honom sjelf, om ej vid sista Riksdagen det var blott två.
Då framställde LandlMarskalken den proposition, som vi här hört uppläsas.
Den var på sjelfva grundsatsen, och att den skulle införas i RiddarhusOrdningen, derföre att Utskottet då hade tillstyrkt, att den deruti skulle införas.
Således tror jag, att LandtMarskalken då yttrade samma åsigt, som Herr Grefven och Ordföranden nu gifvit tillkänna.
Det är just derföre att jag önskar publicitet, och önskar alt den ej skall blifva ett be - Den 3 Februarii f. m. gifvande för dagen, månaden eller en viss Riksdag, som jag instämmer deruti, att stadgandet derom bör införas i RiddarhusOrdningen.
Enär nu Herr Grefven och Ordföranden yttrat sin öfvertygelse i ämnet, och jag, så vä! som Ridderskapet och Adeln, önskar slut på saken, återstår ej annat än att fråga, örn Ridderskapet och Adeln yrkar en motsatt proposition mot den, sorn Herr Grefven och Ordföranden förklarat sig kunna göra, Grefve Frölich:
Jag kan ej finna, att den proposition, som gjordes vid förra Riksdagen, innefattade, att stadgandet om offentligheten skulle införas i RiddarhusOrdliingen.
Propositionen lydde sålunda: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att, såsom RiddarhusUtskottet föreslagit, offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar må äga rum, under förbehåll att, efter särskild profning, få framdeles bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet.
Det är val sannt, att Riddarhus Utskottet då hade föreslagit, att stadgandet om offentlighet skulle införas i RiddarhusOrdningen; men deraf kan jag ej hämta anledning till den slutsats, att Ridderskapet och Adeln nu nödvändigt skall gå i samma fotspår som 1823.
Det måtte vara Ridderskapets och Adelns rätt, att få proposition framställd enligt de åsigter, som de nu hafva.
Jag har ifrån början insetcs Den 3 Februari i f. m. io5 att det, hvaremot mest skulle stridas, skulle blifva, huruvida berörde stadgande borde inkomma i RiddarhusOrdningen eller ej.
Nu är likväl meningen, alt i propositionen på en gång afgöra hufvudfrågan och den, sorn angår sättet att codifiera den.
Jagskall ej hafva något deremot, om det instämmer med Ståndets mening, och Ordföranden det tillåter, att nemligen Ridderskapet och Adeln först afgör, om sjelfva frågan rörande publiciteten skall tillböra RiddarhusOrdningen eller Ordnings-stadgan?
Då mötas vi af en vägrad proposition, och saken behandlas som Grundlagen föreskrifver.
Visserligen är detta likväl i min tanka upp- och nedvändt, men åtminstone hafva vi då ej på en gång afgjordt frågan om saken och formen; och det är just denna sammanblandning jag ve)at förekomma, emedan jag då sett mig nödsakad att icke votera.
Jag bar ej yttrat mig i hufvudsaken; det är blott om formen jag hela tiden talat.
Jag har trott det vara naturligt att först se, hurudan den lag blir, som man skall följa, innan man afgör i hvilken samling den skall införas; men som flere Herrar önska, att man måtte afgöra den saken på förhand, får jag dermed låta mig nöja, och ingår derpå mycket heldre, än att få en proposition, som skulle innehålla tvänne saker, deraf man vill den ena och möjligen icke den andra.
Jag blefve då tvungen att lägga
Nej, derföre att det icke öfverensstäm - io6 Den 3 Februarii f. m. mer med min Öfvertygelse, att saken bör i RiddarhusOrdningen inflyta, ehuru jag i sådant fall voterade mot publiciteten.
Skälen vill jag ej nu utveckla, men när vi komma till den saken, skall jag yttra mig och söka vederlägga den emot min stridiga meningen.
Äfven förbehåller jag mig att skriftligen få vederlägga hvad Herr Grefven och Ordföranden skriftligen medbragt på detta rum.
Jag instämmer i öfrigt med Herr Hjerta i anhållan om proposition, på sätt Herr von Hartmansdorff föreslagit.
Grefve von Schwerin_, Fredrik Bogislaus:
Olika opinioner hafva blifvit yttrade, och, i följd af dessa olika opinioner, olika propositioner begärde.
Herr Tham, och flere med honom, hafva önskat en proposition lika med den, som Herr Grefven och Ordföranden förklarat sig icke hafva emot att framställa.
Då olika propositioner blifvit föreslagne, äro alla lika berättigade att få dem till Ridderskapets och Adelns bifall framställde.
Hade Herr Grefven och Ordföranden först gjort proposition på den af Herr Tham yrkade mening, men Ridderskapet och Adeln icke deruti instämt, så hade fråga uppstått, huruvida den från en annan sida begärda proposition hade synts Herr Grefven och Ordföranden af den beskaffenhet, att den kunde till Ståndets bifall framställas.
Jag hemställer derföre, om icke Herr Tham må njuta sin rätt till godo, att Den 3 Februari i f. m. 107 få sin proposition framställd.
Jag får tillägga, att då så många Herrar, hvilka önskat, att endast hufvudsaken nu må framställas, derjemte yttrat, att de anse stadgandet om publicitet böra intagas i RiddarhusOrdningen, vet jag ej, hvarföre vi skulle tveka att säga
Ja lill denna proposition.
Undertecknad Riddarhus Secreterare:
Bet är endast för att undanrödja en möjlig villfarelse, hvilken kunde uppkomma af hvad Grefve Frölich yttrat, som jag är skyldig att lemna en historisk upplysning.
Herr Grefven har uppgifvit, alt den vid sista Riksdagen framställda proposition icke åsyftade, att stadgandet om publiciteten skulle intagas i RiddarhusOrdningen.
Sorn. jag då äfven hade den lyckan att vara Ridderskapets och Adelns tjensteman, och således var pligtig att deltaga i uppsättningen af propositionen, kan jag upplysa, att, just, i enlighet med dess ordalydelse nyssjberörde stadgande borde i RiddarhusOrdningen inflyta.
RiddarhusUtskottet hade då tillstyrkt att, i händelse publiciteten skulle medgifvas, beslutet derom borde intagas i RiddarhusOrdningen, och i öfverensstämmelse dermed uppsattes den förut omförmälte propositionen, så lydande: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att, såsom RiddarhusUtskottet föreslagit, offentlighet yid Ridderskapets och Adelns öfverläggnin - io8 Den 3 Februaril f. m. gar må äga rum, under förbehåll att, efter särskild pröfning, få framdeles bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet.
De orden: såsom RiddarhusUtskottet föreslagitj stå der hvarken för ro skull, eller såsom innefattande ingen betydelse, utan just för att förbehålla, att, i händelse offentligheten bifölls, den skulle komma att införas i RiddarhusOrdningen.
Nu åter, vid detta tillfälle, har RiddarhusUtskottet icke ansett nödigt, att stadgandet borde i RiddarhusOrdningen inkomma.
Jag vill suspendera mitt omdöme, om tiden nu är inne att afgöra den frågan, eller om den bör uppskjutas; men får upplysa, att Herr Grefven och Ordföranden vid detta tillfälle förfarit alldeles på enahanda sätt, som Herr LandtMarskalken vid förra Riksdagen.
Friherre Anckarswärd:
Den upplysning
RiddarhusSecreteraren nu lemnat är för mig ej tillfyllestgörande.
Han har trott, att proposition till bifall å Utskottets Memorial skulle begäras.
För mig visar det sig vara ett helt enkelt förhållande att denna proposition skulle göras, om den begärdes, enär Utskottet ej funnit saken olaglig.
Men i sakens närvarande skick är jag, i anseende till hufvudfrågan, fullkomligt" af deras mening, som tro, att publicitet bör äga rum; och frågan är nu, att få den stadgad genom Ridderskapets och Adelns pluralitet.
Jag ser då ej, hvarföre man skall lägga band på den fria öfvertygelse!» genom de Den 3 Februarii f. m. vilkor, som ruan vill förena med saken.
Jag får lika uppriktigt säga, att, i afseende på den andra frågan, är jag ännu tvekande och behöfver öfvertygas.
Discussionen har icke hvälft sig omkring den punkten; vi hafva icke med hvarandra bytt öfvertygelse i den delen.
Jag kan ej finna, att vi böra låta hinda oss af vår känsla i det afseendet.
Jag får således hemställa, om icke Herr Grefven och Ordföranden skulle finna skäl, att på denna grund ändra sin öfvertygelse, och framställa en enkel proposition på principen, då ingen våda framter sig för det resultat, alt sedermera få stadgandet infördt i RiddarhusOrdningen.
Jag tror, att det icke skall blifva svårt, att öfverföra mig till den opinionen, i fall jag ej redan är inne på den; men det är obehagligt och svårt att nödgas underkasta sig bandet af ett vilkor, sorn ännu icke är afgjordt.
Det är på denna grund jag förnyar min anhållan om proposition endast på sjelfva grundsatsen.
Många möjligheter finnas, att vid verkställigheten sådane hinder förekomma, att den ej kan sättas i verket vid denna Riksdag.
Derföre vet jag likväl ej, hvarföre man skulle uppskjuta att lemna hyllning åt principen.
Jag instämmer således med dem, som önska att få den först afgjord.
Herr Hjerta:
Om jag trodde, att de försök, som här blifvit gjorde, att göra saken konstigare, . än den verkligen är, vöre en följd af den i senare tider ibland oss an - I 10 Den 3 Februarii f. m. tagne method att försvåra alla beslut, skulle jag ej yttra mig; men jag fruktar, att det ligger en större plan under sammanfogningen af hufvudfrågan med frågan om dess införande i RiddarhusOrdningen; den nemligen, att ännu för en Riksdag aflägsna publiciteten, emedan man räknat på, att så många, hvilka voro nöjde att få publiciteten införd på samina sätt som BorgareStåndet vid förra, och BondeStåndet vid denna Riksdagen, skulle blott vilja hafva den införd i Ordnings-Stadgan, och således votera Nej, om den skulle införas i RiddarhusOrdningen, hvarigenom de skulle rösta med dem, som vilja afhålla allmänheten ifrån rättigheten att vara närvarande vid våra öfverläggningar.
Det är på denna grund jag ej kan instämma i detta förslag, och anhåller, att Herr Grefven och Ordföranden ej måtte binda oss vid voteringen om principen, genom något dervid fogadt vilkor.
Jag skall sedan blifva bland dem, som varsamt gå tillväga i formfrågan.
Jag tillstår, att när man gör en enkel sak så konstig, som denna blifvit framställd, skulle äfven jag vara benägen att framställa något konstigt.
Beviset för en saks origtighet synes oftast bäst, då man använder en dertill lämplig sophism.
Jag vill derföre använda en sådan.
Om vi t. ex. skulle öfverlägga om eu proposition, att slå ut den ena väggen här på Riddarhuset, frågar jag Ridderskapet och Adeln, huru en sådan proposition skulle Den 3 Februarii f. m in låta: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att den ifrågavarande väggen måtte utslås, med vilkor att beslutet intages i RiddarhusOrdningen?
— På samma sätt är det med den anstalt vi vilja göra att arrangera en Läktare, hvarifrån åhörare må kunna öfvervara våra öfverläggningar.
Den saken är lika enkel, men blir visserligen svår, om man vill begagna alla medel att hindra den.
Flere hördes häruti instämma.
Jag instämmer med de två siste Talarge, att Herr Grefven och Ordföranden ej synes mig böra draga i betänkande att göra proposition på principfrågan, så mycket mindre som Herr Grefven sedan har i sin magt att tvinga Ridderskapet och Adeln till ändring i RiddarhusOrdningen.
Sedan principfrågan nemligen är antagen, vägrar Herr Grefven och Ordföranden proposition, att den genom Ordnings-stadgan skall bestämmas, och då återstår intet annat sätt för verkställigheten,' än dess införande i RiddarhusOrdningen.
Herr Grefven och Ordföranden erinrade, det han redan för Ridderskapet och Adeln framställt sin åsigt af saken, och yttrade, det han nu finge, i anledning af hvad flere Ledamöter påstått, hemställa, huruvida Ridderskapet och Adeln yrkade, att proposition skulle framställas till medgifvande af offentlighet vid Ridderskapets och 113 Den 3 Februarii f. ra.
Adelns öfverläggningar, utan att tillika förbehåll göres, det ett stadgande derom må i RiddarhusOrdningen intagas?
Ropades ganska starka Ja och Nej; hvarjemte votering begärdes.
Friherre Anckar swärd:
Jag tror ej, att det sista tillägget är enligt med discussionen.
Jag tror att propositionen bör blifva, om Ridderskapet och Adeln bifaller publiciteten, på de vilkor och grunder, sorn sedermera komma att stadgas.
Det är principfrågan, som nu först bör afgöra?; och jag anhåller, att den måtte blifva afskiljd från alla form frågor.
Jag instämmer med hvad Friherre Anckarsvärd anfört, på dea grund, att om en sådan ordalydelse, sorn.