Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då man tager i betraktande, all det egentligen är på den fattigare elassens bekostnad, som denna förändring sker, enär denna dass nu skall se sig tvungen att anlita assistancen och andra dåliga inrättningar, så får jag ä dessa fattiges vägnar, hvilka bär icke äga några representanter, anhålla om propos. på denna af mig sålunda föreslagna nedsättning.
Jag får börja med att förklara, att jag har svårt ali fatta det icke någon förändring i den nu inom Banken för ifrågavar. ändamål befintliga tjenslemannapersonal skulle blifva af belmfvet påkallad, om minimibeloppet för lån emot pant af guld och silfver blefve, såsom Hr Rosenblad föreslagit, nedsatt från 10' r:dr till 5 r:dr. Hvad Hr Rosenblad för öfrigt talat om den fattigare classen, att den icke här ägde några representanter, så får jag erinra derom, att R.
St. för densamma redan inrättat en assistance, och ali del således torde vara öfverflödigt alt tillskapa ännu en annan.
Jag instämmer med Hr von Hohenhausen i hvad han yttrat, men jag vill dertill lägga, att Banken ingalunda är någon fatligvårdsanslalt för Stockholms stad.
Banken bidrager, efter mitt tycke, tillräckligt till fattigvårdsanstalterne i hufvudstaden, utan att fgöra sig till* en assistancéinrättning bredvid den andra.
Detta är Banken likväl redan blifven, genom de små lånen på guld och silfver.
Den som går upp i Banken och ser hvilken mängd af lånesökande, som skola liqvidera sina små guld- och silfverlan, finner nogsamt hvilket besvär och hvilken sysselsättning för Bankens tjenstemän användes på denna ömkansvärda rörelses bedrifvande.
Om man skulle omtala i andra länder, att Banken i Sverige belånar panter å 2 r:dr b:cos värde, så skulle det blifva ett åtlöje: till och med om frågan rörde 10 Den K* April f. m. 339 r:dr.
Jag- liar yrkat, att della minimum skulle sältas till 20 r:dr luco; men när jag nu hör min granne, för de fattiges räkning, yrka på 5 r:dr, så misströstar jag att komma längre och är nöjd alt åtminstone vinna det lilla steg, BancoUtsk:s betänk, föreslår.
Hr Rosenblad har anfört, alt de fattige icke hafva några representanter här; men sä länge han höjer sin röst, lära de icke sakna sådana.
För Bankens sknll och emedan jag befarar, att han eljest blefve en tjufgömma, afstyrker jag allt afseende pä Hr Rosenblads framställning.
Jag vill visserligen icke bestrida, att lika manga tjenstemän kunna behöfvas i del ena fallet sorn i det andra, om minimisumman sättes till 5 eller 10 r:dr, enär jag finner en temligen obetydlig skillnad emellan dessa båda belopp; men jag önskar bifall till punkten derföre, att det vore ett steg att komma ifrån denna för Banken sä föga passande rörelse.
Vill roan att Banken till sina mänga öfriga functioner äfven skall lägga den af välgörenhetsanstalt, och vill man vinn a delta ändamål, så vore ett mycket bättre och värdigare sätt, att helt simpelt ät någon speculant lemna ett eller par hundra tusen r:dr utan ränta, med villkor alt han skulle utlåna ät de fattige mot 2 eller 3 procent.
Ett sådant förslag skulle jag gerna bifalla om det gjordes, men jag kan icke bifalla, att Banken skall vara en medtäflare till asslstancen.
Jag biträder deras mening, sorn anse olämpligt att Banken fungerar såsom en assistance för de mera behöfvande.
Då staden Slockholm äger en sådan inrättning, som står under polisens uppsigt, så må del dermed vara nog; men i högsta grad olämpligt mäste det vara, att polismakten intränger uti loeaien för R.
Sl:s Bauk.
Jag ber för R, o. Ad. få förklara, det jag under den tid jag hade äran vara Fullmäktig i Banken, hade tillfälle alt finna huru i högsta grad olämpligt och ännu mera, huru förnärmande det för R.
St. såsom Bankens principaler kunde vara, att det så tillgick som skedde, med iulemnande af stulet gods till beläning, hvilket åter omöjligt kunde förekommas, i anseende dertill, all i baneoreglem. icke något stadgande finnes, som föreskrifver de lånegifvande att försäkra sigom pantens ärliga beskaffenhet.
Jag fann mig till och meri i enskild väg föranlåten att, i anledn. af hvad i delta afseende sig tilldragit, begära af Polis-styrelsen, att en dess tjensteman mätte blifva anbefalld att hafva uppsigten uti läneafdelningens förmak, för den händelse alt han skulle finna sig föranlåten alt varna den läneeommissarie, som der fungerar, frän panters emottagande, hvilka kunde synas honom vara af misstänkt beskaffenhet.
Då emedlertid jag på grund af bancoreglem. icke tilltrodde mig att vidtaga en sådan åtgärd, och då, pä sätt jag redan nämnt, del ingalunda kan vara passande att polismyndigheten inblandar sig i Bancostyrelsens functioner, mäste bemälde tjensteman nästan dold sig der infinna.
Dylika åtgärder blifva allt framgent oundgängligen behöfliga, i händelse minimisumman för denna lånerörelse sättes allt för låg, och jag skulle 340 Den 12 April f. m. derföre för min del tillstyrka, alt den sattes vida utöfver hvad BancoUtsk. nu har tillstyrkt; men då föga hopp är att delta nn kan ske, önskar jag åtminstone, att R. o. Ad. måtte bifalla det minimibelopp af 10 r:dr, som Utsk. föreslagit.
Hvad olärapligheten af denna lånerörelsegren beträffar, vill jag endast erinra derom, alt den första rörelse, som Banken bedref, var girobankernas lån på guld och silfver, hvarmed sedan blifvit förenad den s. k.
Mont-de-piéte'.
I afseende åter på lättheten att belåna tjufgods, så kommer den förhöjning af minimibeloppet, som Utsk. här föreslagit från 5 till 10 r:dr, i min tanka visserligen icke att förminska densamma; dock torde ett sätt alt afklippa detta missbruk förelinnas uti den utväg, som Gr.
Horn omförmält.
Hr von Hartmansdorff har gjort mig förebråelsen af att här hafva framträdt såsom ombud för de fattige.
För min del skall jag alltid anse både såsom en pligt och en heder att föra de folkclassers talan, hvilka icke äga några representanter inom RiksSt-.n, och jag skulle tro, att det just är genom ett noggrant skipande af lika rätt och iakttagande af deras intressen, som vi kunna lill någon del förekomma allt det billiga klander, som kan göras emot representationens nuvarande sammansättning.
Då nu öfverläggningen ansågs vara slutad, blef 11 §, uppå framstäld propos., af R. o.
Ad. bifallen. § 12.
Jag tillstyrker, att orden ”mäklare-attest eller eljest”, måtte borttagas, hvarigenom § skulle komma att sluta med orden ”enligt kända förhållanden”.
Mäklare-attester kunna på ficliva köp afgifvas, utan att i verkligheten hafva ägt rum eller ens någonsin komma att äga rum, men hvarigenom dock beläning blifver möjlig.
Deremot om det slår, att ”lånen utgifvas till högst f af pantens försäljningsvärde, enligt kända förhållanden”, äger Baneoslyrelsen derutinnan en vida tillförlitligare och säkrare ledning för sina åtgöranden, än uti de omtalade mäklare-attesterna, hvilka sä utifrån som inom landet äga intet vitsord.
Cederströms uppmärksamhet derå, att förut, då stadgandet i delta afseende lydde sålunda : ”länen utgifvas till högst | af pantens försäljningsvärde, enligt mäklare-attest”, så var det en oundgänglig nödvändighet, att mäklare-attest skulle åtfölja låneansökan, såvida lånet skulle kunna af Fullmäktige beviljas.
Man har nu icke velat fästa något ovillkorligt afseende på den omständighet, huruvida mäklareattest medföljde eller icke, men då man likväl ansett nyttigt att någon officiel uppgift funnes, ang:de sådane effeclers försäljningsvärde, hvilka borde belånas; så har man föreslagit den förändring, som af betänk.
N:o 44 synes, och som af Frih. Cederström nu blifvit klandrad.
Jag tillstyrker bifall till §.
Den 12 April f. m. 341 Frih.
Skadligheten af att taga mäklare-attester till grund för prisbestämmelserne har nogsamt visat sig af den attest, som kom från Hamburg och som togs till grund för priset på piaslrarne i Banken.
Det är nemi. upplyst, att denna attest var utgifven på en falsk notering.
Det är ingenting lättare, än alt gä till en mäklare, göra upp ett köpslag och förmå mäklaren att utfärda attest derpå, ehuru det sedermera aldrig kommer till stånd, samt slutligen med denna attest infinna sig i Banken, för att medelst företeende af mäklare-attest skaffa sig lån.
Jag förnyar min begäran om den förändring af §, som jag tagit mig friheten föreslå.
Uti den 157 § af nu gällande bancoreglem. heler det: ”Lånen utgifvas till högst f af pantens försäljningsvärde, enligt mäklare-attest”.
Detta uttryck har således alltid funnits, och jag har icke hört talas om, att några olägenheter deraf hafva uppstått.
Utsk. har nu föreslagit den förändring, alt Fullmäktige, utom mäklare-attest, äfven skulle få göra afseende på ”eljest kända förhållanden”; och då detta i min tanka utgör en förbättring af bvad som hittills stadgadt varit, tillstyrker jag, att R. o.
Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag. R. o. Ad. biföll 13 §. § 14.
Ulsk. åberopar i denna § de skäl, som blifvit anförde i betänk.
Jag har här detta betänk., hvaruti Utsk. åter åberopar de skäl, som blifvit anförde vid sisllidne riksdag.
Men Utsk. säger till slut: ”Till de skäl för afslag, Utsk. då anförde, torde kunna läggas, att ifrägavar. lånerörelse varit i ständigt stigande, och att Utsk. nu går att tillstyrka en förhöjning i det af Jerncontoret emot 3 proc. ränta begagnade creditiv”.
Detta skäl är nu förfallet, emedan Utsk. i sitt betänk.
N:o 44 återtagit sitt tillstyrkande ronde nämnde creditiv.
Då dertill kommer, att Utsk. i § 42 af sistnämnde betänk., hvilken handlar om räntan på de creditiv, som associationer och privatbanker, hvilka befatta sig med spanmåls-speculationer äga att draga på Banken, tillstyrkt, att berörde ränta må beräknas allenast till 3 proc., så enär icke något skäl torde finnas, hvarför räntan på belåning af jern skall vara 4 proc., under det att räntan på belåning af spanmål blott är 3 proc., hoppas jag att R. o. Ad. beslutar räntans å jern nedsättande från 4 till 3 proc.
Hvad först angår Hr Lagerhjelms anmärkn. ang:de den förhöjning i Jerncontorets creditiv på Banken, som Ulsk. i dess betänk.
N:o 29 sagt sig skola tillstyrka, så är det visserligen sant, att denna förhöjning nu blifvit om intet, sedan Utsk. i dess betänk.
N:o 44, på grund af de anmärkmr, som gjordes emot dess uti betänk.
N:o 29 uttalade mening, densamma frånträdt.
Men jernhandleringen har likväl icke blifvit missgynnad, enär det lill och med gått så långt, att grundskatter för densamma blifvit afdragna.
Vidare har Hr Lagerhjelm an - 342 Den 12 April f. m. märkt, att räntan pä belåning af spanmål blifvit satt till 3 proc. under det att räntan på belåning af jern blifvit salt till 4 proc.
Jag får fästa Hr Lagerhjelms uppmärksamhet på de stora svårigheter, som äro förknippade med denna förstnämnde beläning, enär spanmål är en vara, som lätt tager skada, hvaremot inga svårigheter möta vid denna sednare beläning, eller den å jern.
Då man från alla häll vidt och bredt hör utskrikas, att ingenting göres för modernäringen, har Etsk. ansett sig nu böra taga ett steg i denna riktning, och sålunda föreslagit räntans nedsättande frän 4 till 3 proc. för de associationer och privatbanker, hvilka befatta sig med spanmålsbeläning.
Jag tror, att detta är både rättvist och billigt, och tillstyrker derföre bifall till .§. Gr. Gyldenstolpe:
Jag finner för min del stor skillnad vara emellan alt mot 3 proc. lemna creditiv åt sädane associationer, som beläna spanmål och att mot 4 proc. lemna creditiv åt dem, som belåna jern.
De associationer, som beläna spanmål, mäste naturligtvis kunna beräkna någon vinst i och för deras omkostnader för detta ändamål, och dä är det väl billigt, att de skola hafva förlaget för bättre pris, såvida man nemi. vill åstadkomma någon beläning af spanmål, hvilken torde vara så mycket nyttigare att söka frambringa, som man derigenom uppmuntrar torkningen af samma vara.
Dä Banken för närvarande tager 4 proc. vid belåning af guld och silfver, som är vida lättare att realisera än jern, så lärer icke något skäl finnas alt beläna jernet lill en lägre ränta; snarare vöre det dä skäl för Nr Lagerhjelm all yrka nedsättning i räntan vid belåning af guld och silfver. R. o. Ad. biföll 14 §. §§ 15, 10, 17 och 18.
Sedan R. o. Ad. härefter, uppå prnpos. af H, Ex.
Hr Gr. o. Landtm., beslutat, alt med öfverläggningen i delta ämne skulle uppskjutas till eftermiddagens plenum, lades pä bordet följande frän Ulskm inkomne mern. och utiåtm, nemi. från Siats-Utskottet:
N:o 202, ang:de liqviderandet af kostnaderne för tryckningen af RiksStms protocoller samt utdelandet af samma proloeoller med dertill hörande bihang; N:o 2(53, angide den vid riksdagens slut återstående tryckningen af RiksStms protocoller samt upprättande af register öfver desamma ; N:o 204, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
N:o 215, ang:de ett län för en gymnastikbyggnad i Malmö; N:o 205, i anledn. af återremiss ä Utsk:s utlåt.
N:o 217, ang:de ett föreslaget län .för reparerandet af Catharina kyrka i Slockholm; N:o 200, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, ang:de det vid 1840 och 1841 årens riksdag lill Emm-äns upprensning bevil jade statsbidrag.
Den 12 April f. |n- 343 N:o 2fi7, i anledn. af 2me RiksSt:s återremisser å Ulsk:s betänk., ang:de ett lån för den nya kyrkobyggnaden i Christinehamn ; Banco -Ut skottet: N:o 52, i anledn.
Fjerdingsmannen Johan Lindgrens sterbbusdelägares ansökning om eftergift af öfverränla å discontlån ; samt N:o 53, i anledn. af f. d. Brnksidkaren \V. L.
Aldboms ansökning om eftetgift af öfverränta å discoullåu.
Ii. R. o.
Ad. åtskildes kl. | till 3 e. m.
Lönlagen tion 12 April 1845.
N:o 44, öfver de inom RiksSlm gjorde anmärkmr vid betänk.
N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse m. m. § 19- Hr von Troil, Samuel Gustaf: BancoUtsk. bar i denna puukt föreslagit att öka fastighetsbeläningen med 1 million r:dr b:co emot hvad för densamma besiämdes vid sista riksdagen, deruti likväl inberäknade de 350,000 r:dr, som Bancofullm. på eget ansvar vid nasti, års början anvisat till denna fonds förökande.
För min del skulle jag tro, alt det är nödvändigt att återgå, om icke alldeles lill det belopp af 5$ millioner, som vid sista riksdagen bestämdes, åtminstone till 6 millioner.
Ingen lånerörelse är, efter min tanka, mera onaturlig och mera oegentlig för en Bank än just denna.
Man anför visserligen, att Banken ingenting förlorar pä dessa lån; att de äro för den mindre jordbrukaren af en ganska stor nytta; och alt en mängd låneansökningar äro hvilande, i brist på läntillgångar.
Jag skulle likväl tro, att Bankens hufvudändamål är realisationens upprätthållande, och jag anser derföre, alt en lånerörelse, der Banken icke kan åtkomma capitalet, i händelse af behof, bör, långt ifrån att ökas, snarare minskas.
Jag tror dessutom, att det tillkommer R.
St. vid denna riksdag att icke lemna luft ät ropet pä ständigt ökade lån och gifva näring åt det öfverhanden tagande skuldsättningssyslemet.
Bankens fordringar utgjorde år 1813 15£ millioner r:dr, år 1S23 19| millioner, är 1833 20j millioner, och år 1843 25| millioner. 344 Den 12 April e. m.
Under denna tid hafva dessutom tillkommit privatbankernas fordringar, som uppgå till omkring 7j millioner, eller, om jag afdrager det riksmynt, som dessa inrättningar hafva inneliggande i passan, omkring 5 millioner.
Dessutom hafva hypotheksinrättningarne under denna tid uppstått och i landet spridt flera millioner r:dr.
Hvarthän skall det väl slutligen taga vägen, om man ständigt söker att öka lånetillgångarne.
Icke kan man genom nya län bota det onda.
Sådant är blott en pallrativ-åtgärd, som för någon tid kan uppehålla dessa alltför mycket skuldsattes tynande lif, men som slutligen, när krisen inträffar, endast gör den svårare.
Orsakerna till den öfverklagade förlägenheten anser jag ligga uti den undervigt, som ägt rum uti vår handel på de sednare åren, och kanske lika mycket i den öfverdrifna speculalionsanda på egendomar, som under denna tid har gjort sig gällande just genom den mängd penningar, som hypotheksinrätlningarne skaffat in i landet.
I detta ögonblick tror jag, alt detta onda är på väg att bota sig sjelf.
Vi hafva alla sett, att förlidne års import har varit mindre än de föreg:de årens, att under loppet af vintern en icke obetydlig qvantitet vexlar varit att tillgå och ännu finnas att köpa.
Utsigterna för så väl jern- som trädvaru-exporten äro ganska gynnande.
Följden blir silfverfondens förstärkning på ett naturligt sätt, och i samma mån utvidgas tillgångarne på penningarne inom landet.
Dessutom ber jag alt få fästa uppmärksamheten deruppå, att under dessa tider hafva icke obetydliga penningesummor funnits skrinlagda, derföre att man icke haft förtroende lill realisationen.
Sålunda har man nyligen här i Stockholm efter en enda köpmans död funnit icke mindre än 141,000 r:dr contant inneliggande i hans cassa., Detta torde vara ett bevis, att brist på penningar egentligen icke förefunnits, utan brist på credit, och crediten upphjelpes icke derigenom att man ständigt ökar lånetillgångarne.
Det bästa sättet att sprida välmåga inom nationen är, efter min tanka, att genom meddelande af creditiver underlätta sådane enskilda associationer, som befatta sig med utlåning.
Det vilja icke R.
St., och må de då skylla sig sjelfva.
Långt ifrån alt öka fastighetsbelåningen, anser jag, att man borde minska den; men då nu Utsk. föreslagit en comité' till utredande af penningeställningen och creditförhåilanderne, inskränker jag mig till en anhållan om propos. ä följande förslag:
Circulationscapitalet emot inteckning i fast egendom på landet och i städerne må bestämmas ti 1 en summa af 6,000,000 r:dr b:co, deruti inberäknadt beloppet af de från Banken utgifna, ännu oguldna lån emot återbetalningsskyldighet i silfver; men att de låneansökningar, som sedan i fullständigt skick inkommit, må genast kunna beviljas och medlen utissigneras, hvarefter genom allmän kungörelse bör tillkännagifvas, att inga nya ansökningar mottagas, förr än fonden, äterbragt till 6,000,000 r:dr, lemnar tillgång till nya lån; och hvarom underrättelse minst 6 månader förut meddelas bör.
Hr Den 12 April e. m. 345 Hr Skogman, Carl Daviel:
Med åberopande af min reservation, som finnes vidfogad betänk., pag. 92, får äfven jag yrka, att faslighetsbelåningen mätte bibehållas vid samma belopp, som vid sista riksdagen bestämdes.
Med afseende å den klagan, som blifvit förd deröfver, att en mängd mindre jordbrukare hafva låneansökningar sedan en längre tid hvilande i Banken, af brist på lånetillgångar, tror jag likväl, att man borde vara betänkt på att genast utassignera något af dessa lån.
Jag är egentligen förekommen af den siste talaren, men då jag uppsatt ett förslag till propos., anhåller jag att få underställa det R. o.
Circulationscapitalet för Bankens lån emot inteckning i fast egendom på landet och i städerna bibehålies vid det i nu gällande bancoreglem. bestämda maximum af 5,500,000 r:dr; hvarjemte beslutas, att alla inom 1844 års slut sökta fastighetslån skola, i den mån handlingarne äro eller blifva pröfvade och godkände, af Banken genast förskottsvis utbetalas emot successiv ersättning af inflytande capitalafbetalningar lill faslighetslånefouden, samt att allmänheten tillika skall genom kungörelse underrättas, att ansökningar om nya fastighetslån i Banken ej emottagas, förr än berörde förskott blifvit till fullo godtgjordt, hvarom underrättelse minst 6 månader förut meddelas bör.
Då under förmiddagens plenum, såsom skäl för mitt yrkande, alt fastighetslånerörelsen borde från Banken till Riksg.cont. öfverflyttas, jag framställde den åsigt, alt denna lånerörelse vore föga med en banks natur förenlig, så bestreds detta af en ledamot, som nu yrkat denna lånerörelses förminskning, just pä det af mig i förmiddags anförda och då af honom bestridda skäl.
Den sista värde talaren liar äfven yrkat det härtill afsedda capitalets förminskning, på den grund, som han i sin reservation anfort, nemi. att då en öfvertlyltning icke skall äga rum, så komme Banken att gä i mistning af den styrka i crediten, som de i utbyte emot öfverflytlningen föreslagne obligationer från Riksg.cont. skulle medföra, och att derföre denna lånerörelse behöfde minskas.
Jag vill icke bestrida, att Bankens lånerörelse pä det liela möjligen kan behöfva minskas, i samma mån som Banken icke har lätt realisabla papper; men fråga är om det just är den lånerörelse, af hvilken landets modernäring drager nytta, som bör minskas.
Handelsoch Manufacturdisconten och Handels- och Näringsdisconten samt creditiver för adier och publika papper, hvilka alla stå de andra näringsgrenarne till tjenst, äfvensom en disconllånerörelse, hvilken jemväl ofta anlitas af dem, som icke använda penningarne i produetiv väg, ulan till ökade lefnadsnjutningar.
Skall derföre någon indragning äga rum, så skulle jag tro, att den bör ske i discontlånerörelsen och icke pä fastighetslåneu. 6 millioner torde i alla fall vara en alltför obetydlig summa för vårt skuldsatta jordbruk och kommer så få af våra jordbrukare lill godo, att man 9 H. 44 346
Den 12 A pril e. m. icke med skäl kan pasta, att jordbruket för närvarande år på något sätt företrädesvis gynnadt.
Det ser visserligen myckel ut, att Utsk. föreslagit en ökning af en million å denna fond, men om man efterser på den vid pag.
48 fogade tabell, så skall man finna, att den egentliga ökningen icke utgör mera än 468,022 r:dr 9 sk., emedan det andra är förut användt i samma väg.
Man skulle visserligen kunna säga, alt silfverlånen icke hörde hit; men dåde en gång kommit jordbruket till godo, så kunna de icke utan känbar afsaknad utgå ur denna lånerörelse.
Jag röstar för bifall till Utsk:s förslag. H. Ex. Hr Gr.
De värda talare, som yttrat sig emot Utsk:s förslag att öka fastighetsbelåningen med en million r:dr, hafva utgått frän den princip, alt dessa lån icke äro bankmessiga.
Jag lemnar derhän huruvida de äro bankmessiga eller icke, men tror dem vara oändligt nyttiga för jordfastighetsägaren , såsom utgörande enda medlet för honom att småningom befria sig från sin skuldsättning.
Om Bankens tillgångar det medgåfve, som nu är fallet, tror jag mig böra tillstyrka denna belåning.
Läneanslaget är dessutom vida mindre än det synes vara, och till och med mindre än Gr.
Cronhjelm framställt, icke allenast derigenom att den räntevinst, som inflyter från silfverlånen, och som hittills utgått till fastighetslånen, nu försvinner, utan äfven derigenom, alt derjemte ett förskott af 350,000 r:dr redan blifvit lemnadt å denna summa, så alt den egentliga tillökningen Olifver ringa i det hela.
Om man betänker, att öfver 600 fullständiga ansökningar om fastighetslån redan äro inlemnade till Bancostyrelsen, oell att 150 andra snart kunna completteras, hemställer jag, om det icke är skäl alt göra något till förmån för dessa lånesökande.
Det vore oändligt mycket bättre att minska disconten, ty det är denna rörelse, med sin höga räntefot och ständiga omsättningar, som är skadlig och ruinerar jordbrukaren, men icke de stående fastighetslånen, med deras låga räntefot och årliga amortering.
Hr von Troil har yttrat, att jordbruket hade tillgång till privatbankernas rörelsecapital; men större delen deraf utgår i discontväg, och äro således lika skadliga för landet som Riksbankens discontrörelse.
Då fastighetslånen dessutom lemna Banken en mycket större säkerhet än discontlånen, kan jag icke annat än högeligen tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i delta afseende.
På förmiddagen förklarade ledamöter, som voro emot utlåningen i andra grenar af Bankens fonder, att af alla Bankens säkerheter dessa voro de yppersta och bästa.
Nu vilja de deremot minska dessa ypperliga säkerheter med några hundra tusen r:dr, eller, efter beräkningen, med en million, hvilket skulle komma att falla sig ganska svårt för Sveriges jordbrukare.
Jag hade trott, att denna fond, långt från alt minskas, borde snarare successive ökas.
Jag hade föröfrigt hoppats, att della lånebeslyr hade blifvit skildt från Banken, dä man icke mera behöft lala om till huru mänga millioner denna lånefond kunde få växa i en framlid, utan sådant fick bestämma sig sjelf i Den 12 April e. m. 347 den mån capitalafbetalningar och räntor inginge.
Emedlertid får jag nu reservera mig emot all inskränkning i det anslag
Utsk. för denna gren af lånerörelsen bestämt och begär propos. till bifall å betänk.
Det af Hr von Troil framställda förslag att supplera denna lånerörelse genom hypotheksföreningar m. m., anser jag icke leda till något verkligt resultat och vara vida mera vådligt för Bankens säkerhet, än någonsin den nu ifrågavar. fonden.
Redan vid betänk.