Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan flere ledamöter gifvit mig tillkänna deras önskan, att jag måtte afstå från voteringen, vill jag för min del icke fortfara i begäran derom; men då flera andra yrkat votering, lärer den ej bero ensamt af mig. 19 H. 3a Den 16 Januari e. m.
Då andra ledamöter fortfarande hördes yrka votering, upplästes till justering och godkändes följande voler:s-proposition:
Den som bifaller Lag- samt Allra.
Besvärs- och Ekon.- Utsktns betänk.
N:o 11, voterar i11; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda betänk.
N:0 rt.
Efter voteringens sint, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 5.
Jag anhåller alt till prot. få antecknadt, det jag icke deltagit i denna votering, och det af det skäl, att jag anser tiden nyttigare kunna användas än till dylika voteringar, i frågor, som redan genom 3 Stånds beslut äro afgjorda.
Besvärsoch Ekou.Utsktns den 5 sisth Dec. på bordet lagda betänk.
Wto 12, i anledn. af väckt fråga om reclamation af förrymda gäldenärer, Lief samma betänkande af R. o. Ad. bifallet.
Besvärs-och Ekon.
Utsktns den 5 sisth Dec, på bordet lagda betänk.
N:o i3, i anledn. af väckt motion om förändring af K. förordn. den 27 Oct. 1812, om ulskrifningssältet och inrättningen af allm. beväringsmanskapet.
På begäran af Ur Edenhjelm, Gillis, blef Prosten Källströms reservation äfven uppläst.
Som jag fullkomligt förenar mig i hvad Prosten Källström anfort, anhåller jag endast om afslag å Utsktns betänkande.
Jag instämmer med den sista talaren så mycket hellre, som det undantag från beväringsskyIdighetens utgörande personligen, som 1812 års författning i 8 §:n medgifver, icke må kunna utsträckas längre, än alt denna skyldighet utgöres af annan person, så qvalificerad att han är tjenstbar.
Jag yrkar således afslag å detta betänkande.
Vid första påseende skulle man visserligen kunna tycka, att Prosten Källströms reservation har skäl för sig; men när man nogare granskar densamma, finner man likväl att förhållandet icke är sådant.
I Sverige skulle jag tro det likasom i andra länder vara Dcu 16 Januari e. m. angelaget, alt jordbrukaren icke nödgas lenina sin jord, ifall lian icke liar någon annan att sätta i sitt ställe.
Det är temmeligen klart, att i händelse af ett krig, då beväringen skulle uppkallas till landets försvar, skulle, derest hvar och en beväringsskyldig koninie att draga ur huset, mången husfader blifva nödsakad att draga fran sitt hemman och att kanhända öfverlemna det helt och hållet ål vanskötseln.
För att hindra sådant har det blifvit lofgifvet för de personer, som kunna och vilja det, att lega andra i deras ställe.
Skulle nu förhållandet vara, all den legde* skyldighet upphörde på samma gång som hans 'principal blefve urståndsatt att personligen utgöra beväritigsskyldighcten, så skulle äfven jag instämma i Prosten Källströms reservation; men så ur icke förhållandet, utan 0111 lieväringskarlen dör, kommer i alla fall den legde att fullgöra sin skyldighet så lange beväringstiden varar.
Jag skulle tro, alt det boide vara ett reciprokt förhållande, och att således, då den legde är skyldig att utgå utan afseende på förfall för dess principal, rättvisan fordrar, alt den sednare ej behöfver utgå i den legdes ställe, då denne genom någon händelse inom conscriplionstiden afträdt.
På denna grund anhåller jag örn bifall till betänkandet.
Pehr; Det är redan en för fäderneslandets sanna gagn icke gynnsam författning, alf legning får äga rum.
Denna rättighet synes vaia en fördel vid första påseende, men är det föga, emedan leguingsrältigheten har en stor olägenhet, sorn är att nedstämma det egentliga oell vackra patriotiska nitet och förringa den verkliga gemensamhet i skyldigheter, hvilken författningen innebär såsom hufvudgrundsnt».
I d« länder, der conscription finnes utan undantag, såsom t. ex. i Preussen, der or man allmänneligen nöjd, och hufvudsakligen derför, att der icke något undantag äger 111111, »åledrs ingen har rättigheter framför den andra; och oaktadt man i det landet ulkråfver beväringspligten äfven i fredstid med mycken stränghet, emedan man under åratal håller den lie v .äring-skyldige i garnisons! jensi; så klagar man icke, emedan man ser att fäderneslandets viii påfordrar en sådan uppoffring.
Men rm är icke fråga om alt åstadkomma någon förändring i afseende på rättigheten alt lega.
Nu ur blott fråga om en förändring i legningsstadgan.
Denna fö 1 ändring synes mig vara alldeles oriktig.
Det måste vara den beväringsskyIdiges pligt, då lian vill sätta nian i stället för sig, att salta en man, »om har fräjd, sorn bar duglighet och vilja att uppfylla hvad han åtager sig för sin principal
Blir en sådan man genom eget förvållande oduglig till krigstjenst, invalid, begår lian brott o. s. v.; så måtte lian ej kunna anses vara representant för deri, som honom legt.
Jag tillstyrker afslag å betänk, oell hoppas alt H. R.. o.
Ad. icke viii gilla ett förslag att ändra nuvar. författning på eli sätt, hvarigenom man skulle Den 16 Januari e. m. bereda armeen ett afskuin af legda karlar, i stället för de beväringsskyldige ärlige män, hvilka hafva likasom alla andra åtagit sig pligten att fäderneslandet försvara.
Man bör akta sig för att på något sätt nedstämma eller på något vis nedsätta det värde och den vigt, som ligger på Sveriges bevärings-systeme.
Det är sorgligt att man ej vill öfva beväringen, det är ännu sorgligare att man vill försämra författningen i ör:de beväringens utgörande.
Om man anser den beväringskarlen medgifna lätt att lega kail i sitt ställe vara olämplig, så må man borttaga denna rätt; men sa länge en sådan lätt q vurst år, synes det mig orimligt, att icke den beväringsskyldige, i och med detsamma han legt annan person och denne person är approberad, skall vara fri från allt åliggande såsom beväringsskyldig.
De förenade Utsk:n hafva varit af denna åsigt och derföre föreslagit borttagande af föreskriften i 9 §:n af 1812 års förordning, som säger, att den beväringsskyldige skall ingå i den legdes ställe, i händelse den sednare rymmer eller begår brott.
Samma händelse kan inträffa med den beväringsskyldige, att han rymmer eller begår brott, och då kommer naturligtvis ingen i hans ställe.
Skall förhållandet blifva sådant, att den be- ' väringsskyldige, för den händelse alt den af honom legde afgår, nödgas lega en annan eller sjelf fullgöra beväringspligten, så bildar man en reserv-armöe, hvilket icke är förutsatt i beväringssladgan och ej kan vara meningen dermed.
Jag tillstyrker bifall till Utsk :ns betänkande. i Hr von Prosén, Georg:
Jag har icke varit i majoriteten inom Utsk:n.
Jag har önskat att den gamla förordningen må qvarstå.
Mina skäl dertill äro hufvudsakligen ut tryckta i min reservation, som åtföljer Ulsk:ns betänkande.
Tersmeden pu yttrat kan jag ej heller gilla.
Ovillkorligen är icke den, som leger, fri från beväringsskyldigheten längre, än han sätter en annan i sitt ställe.
Han är icke fri längre, än den, som han legt, uppfyller be- 1 väringsskyIdigheten.
Då den legde kallen gjort något, som hindrar honom att fortsätta såsom beväringskarl, skall, efter gamla författningen, den som legt gå i hans ställe.
Detta ! är principen i den gamla författningen, och Utsk:n föreslå nu förändring i denna princip; men denna förändring tror jag att vi aldrig böra gå in på.
Jag beräknar visserligen icke ' att antalet af dem, hvilka kunna komma att ersätta de leg- j da karlarna, skall blifva af någon betydenhet i fråga om ! beväringsmanskapets styrka, ty jag vill hoppas att, om nu- i var. författning får qvarstå, afgången icke skall blifva stor; 1 men jag befarar, att örn vi ändra författningen, blir afgån- j gen mycket större.
Då man haft befattning med bevärings- j mönstringar och sett hvilka som låta lega sig, så finner man det vara mycken fara värdt allom författningen ändrades, den - Den 16 Januari e. m. a5J na class Liefve vida sanne än den är.
Den är redan ett slags nfskum bland beväringen, sådan den nu är, så att man vanligen, åtminstone vid det reg:te, hvarvid jag tjenslgjort, afskiljt de legda från de öfriga, på det alt icke landets ungdom af deni skulle blifva smittad.
Jag lemnar åt livar oell en alt bedomina förhållandet annorstädes; men i Skåne är förhållandet sådant att man måste gallra ut de vanfräjdade från de icke vanfräjdade, och till de förra böra de fleste, som låta lega sig, helst det ligger i sakens natur, att den, som leger, ser mera på legans beskaffenhet än på beskaffenheten af den karl han leger.
Skulle nu stadgas, att den beväringsskyIdige ej skall hafva något ansvar för den karl lian leger, så befarar jag, att den legde skall blifva ganska usel.
Jag tror således, att det är försigtigast alt låta det förra stadgandet qvarstå.
Under fredstid behöfver den som leger icke mycket befara följderna, ty man håsar icke mycket efter heväringskarlen, sedan han gjort sitt första möte; men blir det krig, så bör beväringspligten fullgöras.
Jag vill ej uppehålla R. o. Ad. längre, ehuru ämnet visserligen kunde vidlyftigt afhandlas, utan inskränker mig till att begära afslag å betänkandet.
Jag anhåller alt Hr Ridd.Secrel:n ville upplysa, huru denna fråga är afgjord af de öfriga Stånden, i händelse underrättelse derom ankommit.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsktns nu föredragna betänk, blifvit afslaget af Preste- och BorgareSt:n, men bifallet af BondeStåndet.
Dea siste värde talaren har yttrat sig om beväringsmanskapet såsom jag icke af honom väntat.
Att det kan hända, att en eller annan välfräjdad ingått vid ett eller annat reg:te, är visserligen möjligt; men att ett så stort antal deraf, som den siste talaren förmenat, skulle finnas, hade jag icke trott.
Vid det reg:te, der jag tjenslgjort, liar, tinder alla de år jug varit i tjenst, icke inträffat att mer än 2 eller 3 af de legde beväringskarlarne varit vanfräjdade, så alt jag tror att den värde talaren i detta afseende alldeles misstagit sig.
Hvad rättigheten alt lega angår, så finnes den nu, och när en beväringsskyldig har för sig
Iegt annan karl, så måste hans rätt vara att dermed vara fri.
Om lian sjelf begår ett brott, så är han icke vidare beväringsskyldig eller skyldig att lega någon annan för sig.
När han legt karl i sitt ställe, mäste lian således vara från beväringsskyIdigheten befriad.
Jag skulle önska, att ingen legning fick äga rum.
Det vore det rättaste; men då förhållandet icke är sådant, så ser jag icke hvarföre den ene skall hafva sämre rätt än den andra, eller hvarföre principalen ej skall vara fri då den legde begår brott, ehuru den legde ovillkorligen måste fullgöra beväringen, a54 D«n 16 Januari e, m. fastän principalen Lekatt brott.
Jag kai) således ej annat än tillstyrka bifall till betänk., ehuru jag ganska val ser, alt, sedan s:nc Stånd ufslngit detsamma, det gamla stadgandet måste komma att qvarstå..
Fr i Ii.
Jag bar rned förundran hört 3:ne ledamöter bär på Riddarhuset yrka den sats, alt man med penningar, i stället för personligen, skall kunna uppfylla beväringsskyldighet», och del så, att om man endast för en enda gång
I eg t en person, som befinnes brottslig eller oduglig till krigstjenst eller som rymt, skulle man derigenom vara frikaliad från skyldigheten att deltaga i fäderneslandets försvar.
Man bade betalt några r:dr för fäderneslandets försvar och dermed uppfyllt sin [iligt såsom medborgare.
Detta är oväntadt att få böra på Riddarhuset.
Jag måste säga, att lagningen redan i sig sjelf är ett undantag, en förmån för den förmögne, sou) del är otill ständigt för detta Stånd att medgifva, och som också detta Ständ icke medgifvit, ulan grundar sig på de öfriga Ståndens beslut.
Mine herra)'! det är klart, att detta då medgafs endast så, att den som med penningar ville friköpa sig från skyldigheten att för fäderneslandets försvar sjelf möta fienden, lian skulle också vara skyldig att för sina penningar, så ofta det fordrades, skaffa annan karl i stället för deni, som afgingo eller blefvo skjutne i fält.
Jag kan icke annat än yrka afslag ä Utsktns betänkande.
Jag tillstyrker äfven afslag å betänk., på skäl, som dels reservanterne, dels åtskilige af härvarande ledamöter anfört.
Jag tror icke, att man bär något slags godt skiil alt underlätta legningen för den sorn vill lega.
I sjelfva legningen ligger verkligen en olikhet inför lagen.
Den fattige kan icke lega, oell för den rike är det en ganska ringa uppoffring att gifva några r:dr, hvartill legan uppgår under fredstid, f öfrigt får jag vitsorda hvad Hr von Rosen sagt, åtminstone i afseende på de 6 regementen, som jag sett, nemi. Uplands, Westmanlands, Helsinge, Dahls, Jemtlands och Westerbottens, ty der åtminstone inträffar oftast, alt de s. k. van fröjdade af beväringen utgöras just af de legda.
Det är mycket mera sällan, att det är de verkligen beväringsskyldig^, som äro vanliäjdade; och på de nu anförda skälen får jag tillstyrka afslag å betänkandet.
Hr Westfelt har missförstått mitt förra anförande, ty jag bar aldrig yttrat alt någon får legas till beväringskarl, som är hvad lagen kallar vanfräjdad; men hvad deremot opinionen om honom ar, tillhör hvarken landshöfdingen eller reg:ts-chefen att pröfva, och jag liar talat om de i opinionen vanfräjdade.
Om några bestraffningar skett vid de reg:ten, som jag känner, så hafva de nästan alltid varit för de legda och sällan för de öfriga, och de Den tö Jnnuari e. m. a55 beväringsskyldige önska sjelfve att få vara skiljde frän dessa legohjon.
Delta är min erfar enhet, jag talar endast om den, och tillstyrker afslag å betänkandet.
Jag kan icke till den giad hylla opinionens välde, att jag skulle proponera bifall till Utsktns betänkande.
Jag anmälde mig, då det yttrande undföll
Hr von Hohenhausen, att hail sett de flesta vanfräjdade bland de legda.
Åtminstone behagade lian då undantaga Westmanlands ieg:le, hvilket han likväl uppräknade.
Jag tror, att det var ett misstag, emedan, mig veterligen, aldrig någon blifvit tillåtet att såsom legd beväringskarl inskrifvas, hvilken varit befunnen på minsta sätt felaktig hvad frujden angår.
Jag kan icke annat än conformera mig med Hr von Rosen, då han erkänner att de legde hafva den sämsta fräjden, utan att vara vanfräjdade, men att man kan säga att de sämsta sederna och den sämsta stoffen finnas hos dem, sorn blifvit legde, och det till den grad, alt bönderne icke gerna vilja se sina söner i sällskap med dessa legda karlar, — delta är åtminstone hvad jag kan intyga vara förhållandet inom Westmanlands län.
Jag önskar afslag å Utskjns betänkande.
Jag hoppas att det sista yttrandet af Frih.
Ridderstolpe, ehuru jag naturligtvis icke nu kan nämna de karlar, som varit vanfräjdade, eller framlägga några fada, likväl vitsordar hvad jag sagt, att i allmänhet det är bland de legda man träffar de vanfräjdade; och att sådant verkligen inträffat linder åren 1828, 182g och i83o, då jag var stabs-chef hos II.
Generalen Sköldebrand, är hvad jag kan intyga.
De argumenter, som här af mina värda motståndare blifvit anförda, hafva egentligen gått ut på att visa olämpligheten af rättigheten att lega.
Jag instämmer deruti helt och hållet, och skulle genast gå in på . alt taga bort denna rättighet, om derom nu vore fråga; men när denna rättighet finnes, kan jag ej finna annat än orimligt, att icke denna rättighet skall vara fullkomlig, d. v. s. att, då man legt annan person, den legde inträder i samma skyldighet, som den beväringsskyldige, hvilken deremot bör vara fullkomligen fri k allad från sin förbindelse; och på denna grund tillstyrker jag bifall å betänk., tills Jegningsrältigheten blir borttagen.
Om legningsrättigheten blefve fullkomlig, såsom Frih.
Tersmeden åstundat, så skulle också odugligheten hos de legda beväringskarlarna blifva större än hon redan är.
Jag har blott ett år haft befattning med beväringsmönstring, men liar dervid haft tillräckligt tillfälle att erfara huru dålige desse beväringskarlar aro, hvilka så till sägande äro entreprenörer för legningen.
Den 256 Den iG Januari c. tn. som ingen vill hafva i sin tjenst eller hysa i sitt hus går till heväringsmötet och söker der af någon blifva legd.
Är han icke till sin kropp otjenlig för krigstjenst eller inför lagen vanfräjdad, så nödgas man antaga honom.
Jag anhåller också 0111 afslag å Utsk:ns betänkande.
C ed ers t rom, A n d e r s :
Då detta betänk, är afslaget af anie
Stånd, torde all discussion derom vara öfverflödig, emedan betänk., huru det än bär må blifva afgjordt, kommer att förfalla.
Jag skulle likväl vilja till de herrar, som här velat påstå att så mångå vanfräjdade personer finnas bland dessa legda karlar, hemställa, huru sådant kan vara möjligt utan försummelse hos vederbör., emedan författningen stadgar att ingen vanfräjdad får till beväringskarl legas eller antagas.
Jag får åberopa hvad Frih.
Tersmeden sagt såsom ett skäl för min åsigt, nemi. att den, som leger, leger för den tid lian är beväringsskyldig.
Författningen har likväl medgifvit, att om den legde dör, så må den beväringsskyIdige slippa att skaffa annan karl.
Jag tycker, alt man genom detta medgifvande gått så långt som möjligt.
Men jag kan föreställa mig att jag leger en karl i dag för 6 å 7 r:dr, och att han i morgon stjäl, måhända för att slippa att göra sin tjenst.
Han rymmer den dagen han skall göra tjenst.
Hvad bar då lagen föreskrifvit?
Jo! att den andre skall gå i hans ställe eller i sitt eget ställe.
Såsom rotehållare är jag skyldig att, för hvarje gång den karl jag legt går af, skaffa eli annan, oell då jag har denna skyldighet för mitt hemman, tycker jag att jag kan hafva samma skyldighet äfven för min person, dåettsåvigtigt intresse är i fråga.
Jag fortfar att yrka afslag å Utsktns betänkande.
Jag påstår, att på de sednaste 20 åren har i Westmanlands län ingen fått legas såsom beväringskarl, som varit vanfräjdad.
Den som tror sig kunna bevisa annat, till viter mig ett embets- och tjenstefel.
Lag-samt Allm.
N:o i3 blef af R. o. Ad. afslaget.
Föredrogos ånyo och biföllos Lag- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 5 dennes på bordet lagda betänk:n: N:o i4, i anledn. af väckt fråga om laga fardag å städernas embets- och tjenstemäns innehafvande embetsjordar; N:o 15, i anledn. af väckt motion om domsrätt i mål, rör:de sjöofficerare; N:o 16, dels i anledn. af gjorda anmärkn:r vid sistnämnda Utsk:s betänk.
N:o 18, om Svenska undersåtares skyldigheter, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes, samt utland - Den ifl Januari e. m. landningars rätt att inkomma och bosätta sig i Riket, dels ock till följd af ytterligare motion i enahanda ämne: N:o 17, i anleda, af fråga om förändring af 4 Jin 20 cap. Byggn.-b:n; N:o 18, i anledn. af väckta motioner om tillägg till K. kungörelsen den 14 Juli i8i5, ang:de förändring af K. förorda. den 20 Januari 18241 ou) ändring eller utrifning af vattenverk.
Besvärs- och Ekon.- Utskrns den 5 sisth Dec. på bordet lagda betänk.
N:o ig, i anledn. väckt motion rör:de hofvericontract.
Gederström, Jacob, tillkännagaf underl.
R i d d. S e c r e t., ali detta betänk, blifvit af alla tre de öfriga RiksSt;n bifallet.
I sådant fall har jag visserligen intet annat att härvid anmärka, än att Utsk:ns uppgift, att hofvericöntracten äro föremål för enskildta aftal, är belt och hållet oriktig oell stridande emot verkliga förhållandet, emedan dessa hofvericontract i Skane äro grundade på allmänna författningar.
Öfvertygad att del skulle vara förgäfves, att söka utverka en åtei remiss af nu föredragna Lag- samt Allm.
N:o 1 g, vill jng icke spilla ord derpå; men jag anser mig dock pligtig att reservera mig mot det skäl hvarföre Utskrn tillstyrkt, att motionen, — ’’att genom allmän lag måtte förbjudas hofvericontract, med det obestämda villkor, att arrendatorn skall fullgöra hvad som befalles,’’ — hvilken de uti detta betänk, behandlat, måtte lemnäs utan afseende.
Utskrn hafva tillstyrkt, att nämnda motion måtte af R.
St. lemnäs utan afseende, emedan Utskrn funnit densamma innefatta ett ämne af helt och hållet enskild natur.
Jag hemställer, 0111 man ej på detta sätt kunde rubricera de flesta frågor om lagars stiftande och förändrande; ty de flesta lagar afse förhållanden enskild man och man emellan; högst få äro de, hvilka afse den enskildes förhållande till Slaten.
— Hade motionen afsett någon viss herreman och bans hofveribönder, bade Utsktns påslående haft sin riktighet; men då motionen afsåg ett stadgande för hofverieontracter i allmänhet, måste jag anse den slutsats, Utskrn användt för att komma från densamma, för en af dessa oriktiga slutsatser, hvilka äro ökända under namn af sophismer, och som bäst kunna liknas vid kärrens irrbloss; ty de afse att förvilla tänkaren på samma sätt som dessa vandraren.
Jag vill dock göra ett litet försök att ej taga dimmor för verklighet; ig H. 33 Den 16 Januari e. u. att ej låta vilseföra mig af dessa tankens irrbloss, af dessa slutkonstens lyktgubbar, ocb jag tycker mig filina, att en lag, hvilken förbjuder ett visst villkors fästande vid eli hofvericontract, måtte väl ej kunna anses ingripa iner uti den enskildes, uti individens fria vilja ocb rätt, än en lag, hvilken förbjuder vissa villkors fästande vid ett köpecontract; att det ej ingriper mer uti den enskildes rätt, om lagen förbjuder hofvericontract med det obestämda villkor, att arrendatorn skall fullgöra hvad som befalles, än att, hvilket jag supponerar ej lärer vara de Högh Utsk:ns ledamöter okändt, lagen förbjuder köpeafhandlingar med det villkor, att om köpet går tillbaka, skall den ene contrabenten till den andra utbetala en viss summa eller s. k. uppref; att R.
St. ej måtte vara mera förhindrade att genom elt allmänt stadgande ingå uti bestämmelser angrde hofveribondens skyldigheter och rättigheter, än de varit förhindrade, att uti tjrnstehjonsstadgan bestämma tjenstehjon skyldigheter och rättigheter; och jag kan för min del ej annat än anse motionen af den beskaffenhet, alt R.
St. bort och kunnat vidtaga de deri föreslagna lagbestämmelser, och Ulskrns påstående af motsatsen af den beskaffenhet, att del bort och kunnat lemnäs utan afseende.
Först när jag blir öfverbevisad derom, att ett hofvericontract är mera ett enskildt aftal än ett köpecontract; att det är mera att ingripa uti individens rätt, att genom allmän lag lill vissa delar bestämma hofverieller landtbondens skyldigheter ocb rättigheter, än det varit att i vissa delar bestämma Ijenstehjonets i allmänhet, så vill jag medgifva, alt hvad Utskm hemställt förljenar afseende, Jag slutar med: "att om, såsom Utsk:ns rättslära gifver vid banden, den lagstiftande makten ej till någon del hade rätt alt bestämma gränsen och villkoren för enskildta aftal, så kunde vi få både slafveri och lifegenskap m. m.; ty detta kunde väl också tillvägabi ingas genom enskildta contract och aftal.
Ett contract, att den ene contrahenlen skall göra hvad som befalles, synes kunna inbegripas under ungefär samma cathegori af mensklig förnedring.
— Jag reconunenderar denna rättslära till Svenska folket, lill det afseende det derpå kan akta nödigt fasta; den har auctoriteten af dess ombuds LagUtsk. för sig.
Lag- samt Allm. besvärs- och Ekon.Utskms betänk.
JXro 19 blef derefter af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogos och lades lill handlingarna Lag- samt Allm.
Besvär* och Ekon.Utskrns den 5 sisth December på bordet lagda mem:r:
Piro 20, i anleda, af återremiss å betänk.
N:o 1, angrde väckta förslag till ändringar, tillägg och förklaringar af de om skiftesverket i Riket gällande författningar; Nro a 1, i anleda, af återremiss å betänk.
Nro a, ang:de Den 16 Januari e. ra. s5g väckta frågor om ändring och förklaring i vissa delar af K. förordn. den 1 Aug. i8o5, saint andra författningar rörtde skogarna i Riket. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 1 i om aftonen.
In fidem protocolli, F. O. SUJversto/pe.
Måndagen den 18 Januari i84i.
Justerades 10 prot.utdr. för den 16 dennes e. m.
Upplästes till justering oell godkändes Exped.Utsk:s förslag N:o 201 till R.
St:s und. skrifvelse till K. M., angtde skjutsningsanstalterna i Riket.
Besvärs-och Ekon.- Ulskts den 5 sisth December på bordet lagda ultåt.
N:o 1 15, i anleda, af erhållen återremiss af Utskts betänk.
N:o 84, rör:de afskatfande af helfrihetsbref och förändring i följd deraf i vissa delar af K. förordn. den 22 April 182g, angtde passhandlingar för fartyg, hvilka seglat till utrikesort, blef samma utlåt.
Nto ii5 af R. o. Ad. bifallet.
Besvärs- och Ekon.Ulsk;s den 5 sisth December på bordel lagda betänk.
K:o 116, om upphörande af dubbla årsberäkningen vid befordran till eeclesiastika embeten och tjenster.