Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ytterligare står det i hans, inom samma § uptagne, ed följande: ”Jag skall ock ställa mig till ovillkorlig efterrättelse rikets öfriga gällande grundlagar, och ej till det Hederv. BondeShs prot. utan min uttryckliga anmärkn. och reservation, föra eller föra låta, ännu mindre till expedierande befordra eller befordra låta något, som emot de gällande grundlagar stridande är.
Afven skall jag, vid riksdagsärendenas afgörande, med goda råd och underrättelser samt uplysningar om hvars och ens lagliga rättigheter och skyldigheter, Ståndets ledamöter till handa gå, samt med all min förmåga söka att bringa dessa ärender till ett med grundlagarne instämmande slut.” Sekret, i BondeSt. är det alltså ålagdt, icke blott att tillse det grundlagen behörigen iakttages, utan äfven att allting lagligen protokolleras och expedieras.
Derjemte skall han äfven gå Ståndets ledamöter tillhanda med goda råd och uplysningar.
Här har blifvit sagdt, alt ett sådant biträde åt Talmannen och Ståndet ej vidare skulle behöfvas, sedan grundlagen varit så länge tillämpad och Ståndet haft tillräcklig tid att inhemta, hvad som erfordras för att lagenligt och riktigt behandla riksdagsärender.
Jag tror, för min del, att de Hrr och Män, som så yttrat sig, alldeles missförstått hvad som utgör Svenska BondeSt:s ställning och värde vid allmän riksdag.
Dessa bestå ingalunda deruti att vara ett studeradt Stånd, hvilket allmogen aldrig kan blifva så länge han är sjelfarbetande.
Men det hedrande för Svenska BondeSt., och det som intet annat land kan upvisa, är att de sjelfarbetande jordegar - Den 25 Januari f. m. 155 ne, de ostuderade männen, ega röst på Svenska riksdagar, och utgöra ett Stånd, motsvarande i rättigheter R. o. Ad. och hvilket Stånd som helst.
Ett sådant förslag som det förevar., innebär ett försök att rycka BondeSt. ur sin ställning, hvarföre det ej kan lyckas i verkställigheten, om man än vill fresta,, att i lagstiftningen införa det på grund af hvarjehanda spetsfundigheter och utsmyckade talesätt.
Det är ingalunda någon förnärmelse för BondeSt., att det har en lagfaren Sekret, med förutnämnde åligganden, utan tvärtom en påminnelse derom, att det olärda Ståndet har lika rätt med del lärda, ehuru det förra behöfver att af Sekret, med vägledning betjenas.
Talmans-befattningens utöfning är förknippad med sä stora svårigheter, att det icke förslår att blott vara en studerad man för att upfylla detta kall.
Jag bar känt en man, som hörde till de lärde, sorn var ett snille, en stor talare, och likväl hyste han betänkligheter vid Talmansstolens fyllande.
Jag har på Landtmarskalks-stolen sett flere män i vårt land, samt deribland både rättslärde och andre embetsmän, hvilka, ehuru utmärkte i sin tjensteutöfning, likväl icke haft lätt att reda sig med alla här förekommande olikartade ärender.
Jag har sett hofman, hvilka, ehuru skickliga de eljest varit att väl lägga sina ord, likvisst råkat i förlägenhet att här hopfoga dem, alla till nöjes.
Då man har svårt att inom hvilket annat Stånd som helst, finna skickliga Talmän, så måste det vara ännu Vanskligare inom BondeSt.
Hvad inom alla Stånd gäller om Talmännen, gäller, af redan anförde skäl, inom BondeSt., rörrde dess Sekret.
Det är ett öfverdrifvet anspråk att antaga, det
Talmans-ämnen skulle vara tillgängliga när man behagar.
Jag säger detta utan afseende på närvar, ögonblick; jag vill tvärtom förklara, att den man, som nu innehar Talmansstolen i BondeSt., är, efter min tanka, måhända den skickligaste som dertill kunnat linnas.
Men då det är så svårt, att någorstädes (inna erforderlig kunskap och snarfyndighet förenade, huru vill man begära att en Bonde, hvilken ej såsom embetsmannen, ständigt är sysselsatt med författningars studerande och tillämpning, skall kunna ega den färdighet, som deraf bör följa'/ Saken måste fördenskull betraktas med afseende på våra verkliga, och ej inbillade förhållanden.
Det är med afseende på de förra, som jag nu ytterligare fortfar.
En Talman, som har formaliteternas begagnande i sina händer, kan genom dem, liksom en domare, om han vill missbruka sin magt, till en viss grad beherrska de tvistande, och med detsamma Ståndets åtgärder i det hela.
Om man ä ena sidan bör akta sig för en Talman, som så förfar, måste man, å den andra, äfven se till att man får en Talman, som kan reda sig emot de spetsfundigheter, hvilka Ståndets ledamöter kunna vilja mot honom upställa.
Men lätom oss antaga att BondeSt. linge sjelft välja sin Sekret.
, hvad skulle följden deraf blifva?
Ofelbart den partistrid, som egde rum, när Stånden valde sina Talmän.
Den söndrade Stånden ifrån början och, så att säga, ohjelpligen; ty det parti, som fått Talmannen utvald efter sin önskan, hade honom alltid på sin sida, och det parti, som fick Talmannen emot sin vilja, ansåg honom, 150 Den 25 Januari f. m. om än orättvist, dock för partisk emot sig och bemötte honom såsom sådan.
Samma förhållande skulle, i afseende på Sekret, i BondeSt., splittra det ifrån riksdagarnes början.
I stället alt medföra lugn inom Ståndet, skulle valrätten der sprida oro och osämja.
Det är derföre af stor vigt att denna befattning, likasom Talmännens, besattes af Konungen.
Om Sekret, hos BondeSt. valdes af dess ledamöter, hurudan skulle utgången blifva?
J, Mine Hrr, som sillen i Utsk:n eller håfven suttit der!
J veten, att på den tiden då Ordf. fick utse Sekret.
, så gick det merendels bäst.
Numera, sedan Utsk:s-ledamöterne sjelfve välja honom efter de förord, förbindelser eller bekantskaper som de ega, så går det mindre väl.
Jag har en gång, såsom ledamot i Coust.Ulsk., sett, huruledes det var på den atlagda sedeln, om jag rätt minnes, (de som med mig då sutto i Ulsk. torde äfven erinra sig förhållandet) som en för redbarhet, hofsamhet och duglighet känd man, var på vippen att uteslutas, och en lidningsskrifvare, känd för sina grofva och ofta oskickliga ullåtel ser, att i stället antagas.
Den sednare skulle då hafva kommit att behandla så ömtåliga förhållanden, som emellan Konungens rådgifvare och R.
När så sker inom de fåtaligare Utsk:n, — och de som röstade på den otjenliga mannen, voro hvarken Adelsmän eller Prester, — hvad skulle icke ske inom det talrikare BondeSt.?
Till dess Sekret, år, i min tanka, svårligen någon annan tjenlig, än en domare frän landet, hvilken eger icke blott juridiska kunskaper och vana vid formaliteters behandling, utan jemväl år bekant med allmogens lynne, behof och önskningar.
Jag vet ej heller alt några andra än Häradshöfdingar eller Lagmän varit utsedda till en sådan befattning, utom en gång för några riksdagar sedan.
Det slog så illa ut, att den utsedde tog afsked och en annan måste förordnas.
Nu vet hvar och en att Häradshöfd:ne icke äro stationerade i Stockholm, utan på landet.
Borde de infinna sig här såsom sökande?
Hvilken Häradsh. skulle vilja blottställa sig för att resa hit blott på en förhoppning och, om den misslyckades, nödgas fara snopen hädan, som man säger.
Troligen hitkomme för sådant ändamål inga andra än lycksökare, med hvilka BondeSt. och R.
St. icke skulle vara väl betjente.
Sannolikare är, att Rikets
Domare bure försyn för alt resa hit såsom sökande.
Ibland hvilka andra, skulle då BondeSt. välja?
Jo ibland hvilka som helst af folk i hufvudsladen.
När BondeSt:s medlemmar komma ifrån orterna och icke känna personalen härstädes, så kunna de icke veta hvem som förtjenar deras förtroende, utan mäste söka ledning af andra.
Förmodligen vände de sig till sina Fullmäktige i Riksg:s-kont. eller Banken, eller rättade sig måhända efter vissa Tidningsskrifvares anvisning.
Ar det icke troligt, att Tidningsskrifvare litade mest på sig sjelfva och fördenskull funne riktigast att låta välja sina egna personer?
I sådant fall, Mine Hrr, hurudan ledning finge väl BondeSt.?
Den 25 Januari f. ni. 157 Man säger måhända att, om BondeSt. får, emot sin vilja, en Sekret, af Konungen, så kan denne Sekret, litet eller intet uträtta.
Jag tror tvärtom, i strid mot den förutsättning, som en talare nyss gjorde, att BondeSt., äfven om det ej finge sjelft välja sin Sekret.
, dock skulle af en sådan kunnig och rättskaffens man, uplyst om grundlagens fordringar och sakernas sammanhang, taga rättelse af hans vägledning.
Om motsatsen någon gång inträffar, så måste det anses såsom ett undantag.
Jag tror, med ett ord, icke alt
Ståndet åsidosätter goda skäl, derföre alt de andragas af en man, som Konungen förordnat till dess Sekret.
Om nu denne, i st. f. att under hittills varande omständigheter hafva hållit emot misstag, blifvit en sådan som sköte på för att få dem begångna, huru skulle det då slutas?
Kunde det icke hända att sådana propos:r, som man nu hör omtalas vara af lösa eller obehöriga personer gjorda, på sexor, på reform-klubbar och andra dylika ställen, utginge just ifrån den, som vore tillsatt för att redigera Talmannens proposir till sitt Stånd?
Här förekommer äfven ett annat skäl, hvarföre jag befarar att Ståndets val af Sekret, skulle misslyckas.
Det är nemi. så, att vanligen inbillar man den, som icke är med förhållandet väl bekant, att ingen annan embetsman, eller öfverhufvud någon herreman, är sjelfständig, eller för BondeSt. fullt tillförlitlig såsom Sekret., än den hvilken har, som man uttrycker sig, ett horn i sidan till Regeringen.
Sannolikt skulle Ståndet alltså till Sekret, välja en man af den skarpaste opposition.
Utan tvifvel försök till inkräktningar på Konungamaglen.
Här har redan af föreg:de talare blifvit omförmäldt, och det är sannt, att sjelfva förslaget, i sitt upliof, åsyftar minskning i den magt Sveriges Konung för närvar, eger.
Frågas då, Mine Hrr, om denna magt är för stor?
Om J finnen det öfverensstämmande med rikets bästa att hon inskränkes?
Man säger alt förslaget är ensak emellan BondeSt. och Konungen samt alt det icke angår de öfriga Stånden, emedan det icke är fråga om deras Sekret, eller någon vår rättighet.
Om denna sak anginge blott Konungen och BondeSt., hvarföre skulle föreskriften derom, likasom andra stadganden i våra grundlagar, icke få ändras utan alla Stånds sammanstämmande beslut?
Det mäste vara derföre, att frågan rörer alla Stånd.
Det är ock klart, att om ett Stånd får en Sekret., som missleder detsamma, så verkar det på R.
S(:s beslut i det hela och på representationens förmåga ali rätteligen fullgöra sitt kall.
Del är sålunda samteliga Ståndens gemensamma och icke ett Stånds ensak.
Om Konungen hade begärt att få utvidga sin magt på BondeStts bekostnad, likasom nu är föreslaget att utvidga BondeStis magt pä
Konungamagtens bekostnad, månne vi då, Mine Hrr, äfven skulle hafva tegat och sagt:
BondeSt. må slå sitt kast; det är en sak emellan det och Konungen; vi vilje ej befatta oss dermed?
Månne man då icke hade förklarat en sådan likgiltighet emot BondeSt. för en ovänlighet, på hvilken popularitet hade varit att förlora.
Nu deremot, då sådan är att förtjena, emedan fråga är om Konungamagtens 15S Den 25 Januari f. m. inskränkning, då skall man tiga och låta saken gå sin gång.
Ilar R. o. Ad. så förhållit sig vid andra tillfällen?
Jag vill påminna Eder, Mine Hrr, hvad J beslöten, då Konungen sjelf ville afsäga sig en rättighet, som Ilan egde och eger, nemi. den att hafva 2 röster i Högsta Domstolen.
Detta var väl Konungens ensak mycket mer än den fråga, som nu är före, och likväl svaraden J nej. J tillåten icke
Konungen afkläda
Sig sin magt i detta hänseende!
J villen att
Han skulle behålla henne, och Han har henne ännu.
Man säger att ,det är brist på jemlikhet mellan BondeSt:s och de öfriga Ståndens rättigheter, enär dessa få sjelfva tillsätta sina Sekret., men BondeSt. icke.
Jag har redan sökt visa, och förmodar det icke kunna vederläggas, att med BondeSl:s Sekret., är ett annat förhållande än med de öfrigas.
När det icke år jemlikhet i sak, så hör man icke fordra jemlikhet i tillsättningen.
Stånd är dessutom hos oss det andra likt, och fördenskull äro RiksSt:n serskiljda.
Derföre är det olikhet äfven i Talmännens tillsättning.
PresteSt:s Talman l. ex. är gifven på förhand, och endast för den händelse att han är hindrad från sitt kalls fullgörande, eger Konungen utse en annan i hans ställe o. s. v. Ville man likväl för den påstådda jemlikhetens skuld sätta i fråga att Konungen borde tillsätta Sekret, i alla Stånd, så skulle jag, jag för min del, ej hafva något deremot.
Jag tror alldeles icke, att hvarken R. o. Ad. eller något annat
Ständ skulle förlora derigenom.
Tvärtom befarar jag att BondeSt. redan förlorat derpå att dess Notarier, som förut tillsattes af Konungen, numera utses af Ståndet sjelft.
Men fråga är icke derom väckt och kan således icke nu förekomma.
Om R. o. Ad. eller något annat
Stånd icke underkänner detta förslag, hvad blir då följden?
Jo, den, att Konungen mäste antingen Sjelf ogilla förslaget eller nödgas för BondeSt. förordna Talman utom dess medlemmar.
Huru tron J, Mine Hrr, att det skulle uplagas?
Det vore en nyhet, sora mig veterligen aldrig egt rum hvarken i BondeSt. eller något annat.
Sådant skulle ulan tvifvel uplagas mycket värre, än om Konungen bibehölle den rätt, som Han hittills haft, alt tillsätta Sekret, i BondeSt.?
Om Konungen likväl tillsatte Talman utom BondeSt., månne det kunde ske utan att för den beprisade jemlikhetens skuld, på hvilken J yrken, förfara likaledes inom de öfriga Stånden?
Om en Landtmarskalk utsäges bland oss, sorn sitta här nere vid dörren, hvad skulle Ståndet lycka derom?
An mera om R. o. Ad. finge en Talman, som under vanliga förhållanden icke ens vore berättigad att gå in genom vår dörr, huru skulle det smaka?
Man bör icke sätta Konungen i en sådan förlägenhet.
Om saken i sig sjelf är oriktig, så är det icke ridderligt af R. o. Ad. att lemna Konungen i sticket.
Han har ändock nog mångå svårigheter att öfvervinna.
Det är icke blott i fält som Adeln är pligtig att för Honom kläda blodig skjorta.
Afven i lagstiftnings-förhållanden skall Adeln komma ihåg sin pligt att understödja Honom.
Ar saken, såsom jag tror, oriktig, så kan Ståndet ej heller Den 25 Januari f. m. 159 vinna något på förslagets antagande.
Tvärtom skulle det ske på bekostnad af Adelns eget anseende, hvilket bör sorgfälligt vårdas.
Slutligen tror jag t. o. m. alt de eftertänksamme bland BondeSt:s egna ledamöter, icke kunna ogilla detta förslag, och att de skulle hålla oss räkning för vår varsamhet att icke godkänna det.
Om dess förkastande anhåller jag följaktligen.
Den fråga, som här kommit under öfverläggning, saknar visserligen icke sin vigt.
Den reservation, som är förslaget bifogadt, innehåller onekligen begrundansvärda anmärkmr, och den framställning en aktad ledamot, Hr von Hartmansdorff, nyss i anledn. deraf gjort, förtjenar otvifvelaktig! all aktning, all upmärksamhet; men den skulle förtjena det ännu mera, om ståndpunkten vore annorlunda vald.
Den är dock, enl. min tanke, icke riklig, icke väl vald.
Här är fråga om huruvida R. o. Ad. såsom MedStånd, skall, genom eli afslag å det nu hvilande förslaget, betaga HondeSl. rättighet till likställighet hvarefter det längtar.
Jag hemställer om R. o. Ad. skulle finna sig sjelfbelåtel, om, vid fråga ruride dess inre organisation, BondeSt., eller något annat Stånd skulle lägga sig emot dess önskan?
Hr von Hartmansdorff har updragit en mörk tafla af de följder, som skulle upsla om förslaget anloges.
Jag beder Eder, Mine Hrr, besinna följande; Om BondeSt., på sätt oss torde kändt vara, verkligen förmenar det närvar, förhållandet innefatta en slags förnärmelse: om vidare denna känsla skulle framdeles ännu mera ökas: om, säger jag, förtroendet för Sekret, inom BondeSt. skulle af denna anledn. förminskas och immerfort aftaga, tilldess BontdeSt. tilläte sig, efter hvad man väl skulle kunna förutse, alt fatta beslut i strid root de råd, som denne, af K. M. förordnade, Sekret. gåfve: månne sådant skulle vara lyckligt?
Vore väl på sådant sätt ändamålet vunnet?
Man måste således våga olägenhet mot olägenhet; men hufvudsakligen bör man fråga sig sjelf, om det vore visligt, om det vore ädelt, om det vore broderligt af R. o. Ad. alt söka fortsätta, (på sätt det skulle ske, om man afslogc detta förslag) del förmynderskap, hvaröfver BondeSt. beklagar sig?
Hr von Hartmansdorff har talat om vådan af att förminska Konungens prerogativ.
Om Konungens rådgifvare, ifrån sin synpunkt skulle tillstyrka Konungen att bibehålla ett prerogativ, som hittills varit på eli ganska värdigt _sätt begagnadt, så må ingen deremot göra någon invändning.
Afven i närvar, stund har Konungen lill Sekret, för BondeSt. utsett en person, utmärkt genom de förträffligaste egenskaper och en ovanlig lagkunskap, i allmänna lifvet en man af största anseende; men, oaktadt dessa lyckliga förhållanden önskar BondeSt. sjelft få välja sin Sekret.?
Och hvad bevisar sådant, om icke just det, att det är egentligen ensamt bristen på likställighet med de öfriga Stånden, som gör den föreslagna förändringen för Ståndet så dyrbar?
Konung Gustaf I plägade yttra lill sina 4 Söner, att ”om sönerna också äro fyra, och tjugo år gamla, så är dock fadren ICO Den 25 Januari f. m. äldst.”
Så må äfven en fader lala; raen bröder må icke taga en sådan lon emot hvarandra sins emellan.
Den brödren som blifvit ställd främst, må icke taga sig eli sådant förmynderskap öfver någon af de öfriga, ehuru lian sjelf icke mer står under något dylikt.
Han bör fastmera öfverlemna åt den gemensamma fadren, Konungen, att tillse huruvida den sonen, som fått 4:de rummet, lämpligen må erhålla den valfrihet af biträde, som de andra ega.
Det är icke att eftersträfva någon gunst, vare sig upifrån eller nedifrån, som jag säger detta, sådant vore icke riddersmannen värdigt; men jag önskar upriktigt, att detta Stånd ej må utsätta sig för den förebråelsen, alt hafva med likgiltighet behandlat en fråga, hvilken det ganska väl känner, ligger ett MedStånd ganska nära om hjertat.
Jag behöfver icke mångordigt vädja lill den enskildta välvilja, som R. o. Adis ledamöter, säkerligen ganska talrikt, hysa för BondeSt.; änuu mindre kan det vara min mening, att uttrycka något det ringaste missnöje öfver K.
M:s sätt alt begagna denna rättighet, då jag tvärtom vet och erkänner, alt den på eli förtjenstfull! sätt utöfvals och utöfvas; men det är, emedan jag önskar att R. o. Ad. mätte bemöta BondeSt. på ett sätt, som det höfves Adelsmannen att bemöta Odalmannen, brödrenen broder, som jag vördsamt tillstyrker bifall ä nu förevar, betänk.
Hr von Hartmansdorff har till en del instämt i hvad jag anfört och gillat den grundsats, i detta ämne, hvarifrån jag utgått, och han har, såsom mig synes, vederlagt de talare som varit af motsatt åsigt.
Detta gör att jag icke vidare anser mig behöfva yttra något ord i afseende på det rationella af sjelfva stadgandet.
Deremot äro vi af olika tankar i afseende på det sätt hvarpå frågan nu bör behandlas, äfvensom röride den form, som detta lagstadgande bör ega.
Han har åberopat naturen af stadgandet, såsom till finnandes i grundlag, och sagt att delta icke är BondeStis ensak, och alt förhållandet icke är så direkt emellan nämnde
Stånd och den andra Statsmagten som jag yrkat; men jag frågar: kan man väl påstå att den omständigheten, alt detta stadgande nu finnes intaget i grundlagen, är tillräckligt bevisande för satsen, att icke eli sådant stadgande i stället borde förekomma under formen af en Stånds-ordning, som icke funnes i grundlagen intagen, blott åberopad, liksom Ridd.- Ordn.?
Eger en sådan systematisk och logisk ordning, och ett så bestämdt och gifvet sammanhang i grundlagarne, i allmänhet icke rum; då kan man ej af stadgandets befintlighet i Riksd.Ordn. hemta ett inkast emot min sats, att nemi. rätta stället för ett sådant stadgande vore en Slånds-ordning!
Nu kan man visst fråga, hvarföre icke så skedde vid grundlagens stiftande?
Javäl!—
Men sva1- ret ligger ock tillhands, nemi. alt när Riksd.Ordn. skrefs, fanns icke någon sådan Stånds-ordning, och det var då ganska naturligt att stadgandet intogs på det stället, der det nu står.
En sådan saknas ännu.
Jag tror likväl icke att grundlagarne hafva inom sig ett så godt och soiidt sammanhang, så att man icke deri kan Den 25 Januari f. m. kati finna en ofullkoraligliel, cn inkonseqvens, och detta ställe vore dä ej det enda.
Jag skulle icke hafva något emot att stadgandet stöde qvar; men om sä vore, hofde det äfven utsträckas tilt de andra Stånden.
En sådan utsträckning af stadgandet, utgör nu likväl icke föremål för R. o. Ad:s ompröfvande.
Hufvudfrågan är nu, huruvida detta förhållande emellan det ifrägavar.
Ståndet och den andra Statsmakten är så direkt, att grannlagenheten fordrar, stt de andra Stånden icke deruti gifva utslag, och det är hvad jag, efter mitt sätt all se saken, finner.
Jag fruktar icke eller faran deraf alt man ser saken ur denna synpunkt.
Jag betraktar den såsom ett Ståndsordnings-stadgaude och tillförsel’ mig med säkerhet, alt K.
M. fattar ett, för hela rikets väl, ensidigt beslut.
Ha mi Ilon, Ilen ning Lud v. Hugo; I hufvudsaken är jag förekommen af Frih.
Cederström och Hr Lagerhjelm.
Jag skulle således kunnat underlåta att nu begära ordet, men måste göra det, då jag röstar för bifall utan att kunna instämma i alla de skäl derför, som af de i detta fall med mig liktänkande blifvit anförda.
Hvad jag hufvudsakligast icke kan instämma uti, är påståendet, att rättvisan emellan Stånden ovillkorligen skulle fordra ett bifall lill Const.Utskjs förslag.
Grundlagarne hafva velat, och Ståndets fördel fordrar, att inom Ståndet finnes en garanti för grundlagarnes iakttagande.
En plägsed, och måhända Ståndens enskilda önskningar, hafva fordrat, att Ståndens enskilda Ordhr eller Talmän skola inom dem blifva utsedda.
Uti alla 4 Stånden ■ega dessa förhållanden för närvar, rom och kunna ega rum, emedan K. M. utnämner Sekret, i BondeSt. och således är i tillfälle att utse en lagfaren person, ulan att motsätta sig Ståndets sannolika önskan, atl inom detsamma utse Talman.
Det är således icke för ali åstadkomma rättvisa, som jag röstar för bifall.
Saken synes mig bell enkelt sålunda.
Det måste vara en fördel för Ståndel, såsom jag nyss nämnde, atl inom Ståndet finnes en säkerhet för grundlagarnes handhafvande.
Denna säkerhet hvilar bos BondeSt. till stor del derpå, att Sekret, kan utses af Konungen bland lagfarne män, emedan BondeSt., oaktadt sin under riksdagarne förvärfvade praktiska erfarenhet i grundlagarnes behandling, likväl lill följd af sina sysselsättningar emellan riksdagarne, och rigtningen af sin bildning ieke kan hafva vana vid grundlagens tolkning, som fordras för alt kanske ögonblickligt fatta sitt beslut om hvad som är rätt och orätt.
Det är möjligt till ock roed ali Ståndet funnit att den garanti, som Ståndet eger genom Sekret:s tillsättande af Konungen, är otillräcklig.
Detta har vid föregtde riksdagar visat sig, t. o. m. vid den sednaste, att propos:r blifvit inom BondeSt. framställde, oaktadt de förnyade anmärkmr deremot, som af Sekret, blifvit gjorde, och de reservationer, som han derföre anmält till Ståndets prot.
Jag kan visserligen icke veta det, men det är möjligt, och BondeSt., heldre än att sakna nödig garanti för grundlagens helgd, önskar att K.
M. mätte utom Ståndet utse en Talman för BondeSt., i hvilket fall likheten 3 II. 11 102 Den 25 Januari f. m. emellan Stånden fordrar, att äfven detta Stånd sjelf utser sin Sekret.
Härmed må nu vara huru som helst, och lagfarenhelen inom BondeSt. må vara huru beskaffad som helst, sä linner jag uti ett bifall härtill, eli medgifvande deraf, ali denna underd. önskan af BondeSt. må blifva underkastad K. M:s nåd. pröfning, och det vill jag icke hindra.
Det vigligaste skälet, som blifvit anfördt emot bifall till det hvilande förslaget, är visserligen alt SckreUs utnämnande är ett Konungens prerogativ, hvilket genom ett bifall till förslaget skulle borttagas.
1 della fall delar jag likväl helt och hållet llr Lagerhjelms åsigt och är af honom förekommen.
Äl. anse detta prerogativ vara af så stor vigt, så är jag öfverlygad om att hela landet, hela representationen, skall linna skälen för dess bibehållande så giltiga, ali ingen, icke ens BoudeSt:s ledamöter, skulle förundra sig öfver att K. 51. ville fortfarande
Sig deraf begagna.
Jag har således ingen farhåga för att, i händelse detta prerogativ verkligen af K. 5J. betraktas såsom vigtig!, Han icke deraf fortfarande skulle begagna sig.
Under sådana omständigheter, och dä jag önskar att B. o. Ad:s beslut icke må lägga hinder i vägen för BondeSt. ali fä sin önskan framburen till K. 51., röstar jag för bifall till förslaget.