Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de 1 fttdje puncten uppräknade Författningar återstår sålrdes endast för Utskotten att yttra sig öfver Förbudet af den 50 November 1820 emot blidandet af TalareSällskaperj och då enligt ordaly - 43° LugUtskottets Betånkandtn, delsen uti 85 RegeringsFormen: hvarje Svensk man eger rättighet, att, utan några af den offentliga magt en i förväg lagde hinder skriftligen meddela sina tankar, att sedermera endast inför Laglig
Domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat falt derföre kunna straffas , än om det» ta innehåll strider emot tydlig
Lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning , tro Utskotten det rätigbeten att muntligen, under enahanda yilkor yttra sitte tankar, så nära öfverensstämmer med Grundlagens anda uti nämnde §.
, att något förbud deremot icke bur ega rum.
Det har icke elier undfallit Uiskottens uppmärksamhet, att ett TalareSäilsksp kan medföra väsentliga fördelar, genom meddelande af ömsesidiga upplysningar, genom bildandet af denna Samfundsanda, som då den utgår ifrån ett varmt nit för
Fäderneslandets sanna bästa utgör grundvalen för dess bestånd, samt slutligen genom en utvecklad färdighet att sannt och bestämdt uttrycka sina tankar.
Den offentlighet, som dessutom år förenad med begreppet om ett Sällskap, synes äfven derifrån böra utesluta olofliga afsigter oell hemliga stämplingar, enär de som förehafva sådant heldst sky all offentlighet och deremot söka mörkret, såsom ett hufvud* sakligt vilkor tor befrämjandet af deras syftemål.
På dessa grunder får Utskotten hemställa> att Riksens Höglofl Ständer vill© hos Kongl.
Majrt i underdånighet anhålla om upphåfvande af ofvannämnde Förbud af LagUtskottett Bttånkandtn, 431 den co November 1820, så vid# detsamma skulle kunna anses innefatta hinder emot bildandet af ifrågavarande TalareSällskaper.
Det i 4!de punkten upptagne Förslag angående TullRätternes upphäfvande anse Utskotten så mycket mera förtjena uppmärksamhet, som deras närvarande organisation af personer, hvilka understundom ega föga eller ingen Lagkunskap, och hvarken förmåga att bedöma ofta ganska invecklade mål, eller urskiljning, att dervid råttvist tillämpa de flerfaldiga Författningar, som röra Tullväsendet, utan att nämna de många tillfällen, då, vid närvarande föhållanden, Ledamöternes redlighet, genom egen fördel, sättas på prof, icke synes svara emot de fordringar, som man skäligen bör kunna göra sig af en Domstol, der Medborgares egendom och välfärd i så betyd, lig mån är ifrågasatt; hvadan Utskotten få vördsamligen hemställa, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det, med upphäfvande af ifrågavarande TullRätter, de mål, som hittills blifvit af dem handlagda, må hädanefter, så vida GränseTullarne komma att fortfara, till pröf. ning och afgörande upptagas, antingen af RådstufvuRått i Städerne, eller af närmaste HåradsRatt på Landet; allt eftersom Kongl. Maj:t kunde finna för godt, att härom, efter sig företeende locala omständigheter, förordna.
Hvad betråffar den väckta motion, om KammarRättens Revisorers rättighet att full - 4^3 LtgUi skottets Bctåukonle*. följa anmärkningar, sä väl emot högre som lägre Redogörare af Allmänna medel, förmena Utskotten, att både allmän och enskild säkerhet bust skulle ngttagas i detta hänseende, örn sådane anmärkningar, som angå något Kongl. Maj:rs och Rikets Co!» legium, elier annat Publikt
Verk med lika värdighet, eiler någon deras Ledamot, eller ock sådan högre Ämbetsman; som lör sin befattning är endast Kongl.
Majit redo skyldig, i stället för att, såsom nu år stadgadt, KammarRåttens åtgärd år inskränkt dertill, att, sedan vederbörande fått de! af anmärkningen och deröfver sig yttrat, samt för öfrigt nödige upplysningar blifvit inhämtade, till Kongl.
Maj;t i underdånighet insända handlingarne jemte eget utlåtande i målet; samma handlingar och utlåtande öfverlemnädes tili Högsta Domstolens pröfning 3 hvadan Utskottet anse sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att härom göra en underdånig hemställan.
Maj:ts Befallningshafvandes ifrågasatte rått att utfärda Vitesförbud i sådane mål, Sorn röra ordningens bibehållanden inom Länen, hafva Utskottet funnit, att rättigheten till utfärdande af sådane Påbud blifvit, med mer och mindre bestämd anledning af Lag och Författningar, nog vidsträckt och utan sainmanstämmelse emellan sårskildte Läns Styrelser begagnad, och derföre ansett en närmare bestäinnig derom desto nödigare, som» då LagUtskottets Betdnhndén, 433 då endast en inskränkt de! af Lagstiftande inagten år åt Regeringen uppdragen, en obestämd och godtycklig än mindre bör tillkomma underlydande Auctoriteter; hvadan Utskotten få vördsamt hemställa, att Riksens Håglöf].
Ständer hos Kongl. Majit framföra den underdåniga önskan, det Kong!.
Maj:t täcktes i nåder anbefalla Dess samtlige Befallningshafvande, att till Kongl. Majit i underdånighet insända alla hittills utfärdade VitesFörbud, som icke varit föranledde af någon särskild persons eller menighets tredska, eiler tillkommit enligt Städers och Socknars inför Magistrater eiler vid Sockenstämmor fattade beslut, utan äro allmänna för hela Lån, samt att Kongl, Majit derefter täcktes låta granska dem, tillse 0111 och till hvad del de böra fortfara eller upphäfvas, samt i förstnämnde fall deri befordra möjligaste likstämmighet, och heldst, derest local-omständigheter ej annorlunda föranleda, låta dem i allmänna Författningar sammanföras; hvarförutan Konungens Befallningshafvande, i de fall då de framdeles funne allmänna VitesFörbud nödige till ordnings och sedlighets bibehållande, borde derom göra underdånig anmälan hos Kongl. Majit och afvagta dess nådiga yttrande, derest ej i någon händelse, angelägenheten skulle fordra en hastig åtgärd, i hvilket fall Kongl. Majits Befallningshafvande borde ega genast utfärda LagUtskottets Betänkande», 28 434- Lagutskottett Baänkanden.
Vites-förbudet, och detsamma blifva gällande, intilldess Kongl. Maj:t sig derom yttrat, i anledning af den anmälan Kongl. Majrt Befallningshafvande, vid vitets bestämmande, egde derom i underdånighet göra; förmenande Utskotten att då såmedelst den nu ifrågavarande Lagstiftande magten hufvudsakligen stannar i Konungens hand, icke allenast den åsyftade enheten uti Påbuden skulle vinnas, utan ock missbruk i möjligaste måtto förekommas; och hvad särskildt beträffar det öfverklagade Förbudet emot Lekstugor, så ehuru Utskotten anse Allmogen icke böra betagas de tilllållen till oskyldiga nöjen, som för detsamma kunna yppas, tro Utskotten likväl, att, jemlikt de i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående Sockenstämmor och KyrkoRåd af den 26 Februarii 1817* stadgade grunder för ordningen inom Försandingarne, det närmast bör tillkomma Fäder och Husbönder inom hvarje Socken, hvilka uppsigten öfver deras barn och tjenare närmast tillhörer, att om Lekstugors inrättande meddela de föreskrifter, hvilka de kunna finna lämpligast, heldst det beror af Kongl. Majrts
Befallningshafvande att fastställa eller icke det i sådant fall stadgade Vites-förbud; men om likväl några förbud emot Lekstugor för närvarande skulle fö* refmnas, hviika icke genom Sockenstämmobeslut tillkommit, anse Utskotten desamma böra upphöra, hvarom Riksens Höglofl, LagUiskottets Betänkandiru - 435 Ständer torde hos Kongl. Majit vilja göra underdånig framställning.
I anledning af det gjorda yrkandet, att KronoBecjente icke må ega att, utom Landshöfdinges föreskrift, meddela några Påbud, få Utskotten erinra, att KronoBet)ente endast ega att verkställa Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förordnanden, samt att någon rättighet, att sjelfve meddela föreskrifter til! efterlefnad, annorlunda än pa grund af gällande Författningar, icke är dem tillagd; hvadan, örn sådant inträffat , det år ett missbruk, som, i behörig ordning öfverklagadt, icke lärer sakna nödig rättelse; förmenande Utskotten således denna omständighet icke påkalla någon Riksens Högloff.
Ständers åtgärd; hvilket äfven torde vara förhållandet med den väckta frågan, om förvarandet i Kyrkorne af alla Kungörelser och föreskrifter, till åtlydnad för hvarje Läns innevånare, enär ofvannämnda Kongl.
Förordning om Sockenstämmor och KyrkcRåd äfvensom äldre E^örfattningar redan derom meddelat nödige föreskrifter.
Hvilket allt, jemte några Ledamöters särskilda meningar till Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning vördsamt öfverlennäs.
Stockholm den 29:de Maji 1823- Vidväg af Protocollet, hållet hos Riksens Båglofl. Ständers Lag- samt Lagutskottets Betänkaitdstt.
Alhniimm Besvärs- och Ekonomim Utskotts Plenum den 10 Maji 182.3. S. D. Upplästes Lig" samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotténs sammansatta Berednings förslag till Betänkande, i anledning af väckte frågor, om öfverseende och förbättring af Rikets Oeco» nomiska och PolitieFörfattningar, samt om Landshöfditigarnes rätt att utfärda Vitesförbud m. m.
Under öfverlaggnirtgen hårom yttrade:
Dune kivar dt: att han reserverade sig mot det af Utskottens pluralitet i första momentet afgifne yttrande, och ansåg sig oförhindrad att utlåta sig rörande den af Herr Cederschjöld våckta frågan ora inskränkning i Konungens utöfvade rättighet, att, under form af PoIiceFörfattningar, stadga hårda ansvar för öfverträdelse!*, enar 34 §.
Riksdagsordningen uttryckeligen inom allmänna husbållsmåi in. skrånkte de ämnen, hvilka utgjorde föremål för Kongl. Maj;ts Lagstiftningsmagt, och det, efter Pierr Danckwardts tanka, icke tillkomme Utskotten, att frän sig till ConstitutionsUtskottets bedömande hån-i visa frågor, för hvilkas pröfning tillräcklig ledning icke saknades i den §. af Riksdagsordningen, som bestämde Ekonomiutskottets befattning; och när det, i Herr Danckwardts tanka, vöre klart, och under allmänna Hushållnings- eller OeconotnieMål, så vidt de hade afseende på en - LngTJtskottets F. et rink anden, 437 skilde Medborgare, på sin höjd kunde innefattas- hushållning med dess Oeconomiska välfärd, deraf anledning till stadgande af mindre bötesansvar kunde hemtas, men kroppsliga och nesliga straff ensamt vore föremål för den allmänna CriminalLagstiftningen, så funne han icke betänkligt att tillstyrka Rikets Ständer till den underdåniga anhållan hos Kongl.
Majit, atc Författningar hädanefter icke må, utan deras hörande , utfärdas , de der åsyfta urbota ansvar eller höga Penningeböter med förvandling efter andra grunder, ån för Vitesbot i Lag och Författningar år stadgadt; hvarjemte Herr Danckwardt, i afseende på redactionen af den punct i Betänkandet, som angår Kongl.
Förordningen den 7 December 1787, anmälde den särskilda tanka, att Utskotten bordt förklara samma Förordning vara genom Regementsförändringen till al! kraft och verkan förfallen, i stället för den i Betänkandet nyttjade terme: igenom TryckfrihetsLagen åtminstone till sin princip håfven.’’ Herr Ribbing: att då han, såsom Ledamot af Lagutskottet, för sin del tillstyrkt upphåfvandet af 1787 års Kongl.
Förordning, i anledning afen Kongl. Maj:ts nådiga proposition, om ändring af 5 Cap. 1 §.
Missg.Balken, reserverade han sig emot hvad Betänkandet i den puncten innehélle.
Att han hade intet emot det föreslagna upphåfvandet af 438 Lagutskottet!
BttånkanAen. 1787 års Förordning, men ansåg Utskotten böra i dess ställe tillstyrka något surrogati äfvensom Herr Frihem!, i anseende till de af Utskotten nyttjade motiver för deras tillstyrkan om upphåfvande af 1820 ars Förbud emot TalareSällskaper, teserverade den särskilda tanka, dels att Utskotten olämpligen åberopat 86 §. i RegeringsFormen, dels ock att Utskotten, emot föreskriften i 83 § derstädes, icke bordt tillåta sig ingå i någon förklaring af Grundlagen, än mindre deråt gifva någon slags tydning, som icke af Grundlagens bokstafliga lydelse kan hemtas.
Uti denna reservation instämde Herr Grefve Rosen.
Sedan discussionen var slutad, blef förslaget till Betänkande, efter derom framställd proposition, bifallet, utom hvad angick redactionen af de puncter, som rörde Stockstraff', Näringsställen och Konungens Befallningsh af van des rätt att utfärda Vitesförbud ; oell skulle i afseende på stockstraffen åberopas hvad Lagutskottet derom, i ett särskildt Betänkande, deri Ekonomiutskottet instämde, redan yttrat, samt, i stallet för Utlåtandet rörande förbud emot gästning å Näringsställen allenast nämnas, att
Ekonomiutskottet ville i deri delen och i sammanhang med andre i simma amne till Ekonomiutskottet remitterade Memorial, afgifva särskildt yttrande.
Hvad beträffa de af Konungens Befallningshafvande utfärdade Vites-förbud, så LngUtskotttts Bttånkanden.
4J9 framställdes följande proposition: ”anse Utskotten Rikets Ständer böra tillstyrkas, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det från Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande måtte infordras alla hittills utfärdade vites-förbud, som icke varit föranledde af någon särskild parsons eller menighets tredska, eller tillkommit enligt Städers och Socknars inför Magistrater eller vid Socknestämmor fattade beslut, utan åro allmänna för hela Lån, samt att Kongl. Maj:t derefter täcktes låta granska dem, tillse om och till hvad del de böra fortfara eller uppbäfvas, samt, i förstnämnde fall, deri befordra möjligaste likstämmighet, och beläst, derest iocal-omständigheter ej annorlunda föranleda, låta dem i allmänna Författningar sammanföras.*’
Denna proposition blef enhälligt bifallen; men då fråga uppstod, huruvida de af Konungens Befallningshafvande framdeles utfärdande vites-förbud borde, för att vara gällande, utom i vissa fall, underställas Kongl.
Maj:ts nådiga fastställelse, begärdes och anställdes votering, i enlighet med en så lydande proposition:
'T)en som anser Konungens Befallningshafvande i de fall, då de, till ordnings och sedlighets bibehållande, framdeles finna allmänna vitesförbud nödige, böra derom göra underdånig anmälan hos Kongl. Majit och afvagta dess nådiga yttrande, derest ej i någon händelse angelägenheten skulle fordra en hastig åtgärd, i hvilket fall Konungens Be - 44^ Lagutskottet: Betånkandett. fallaingshafvande egde genast utfärda vites-» förbudet och detsamma blefve gällande intill dess Kongl. Majit sig derom yttrat, i anledning af den anmälan Konungens Befallningshafvande, vid vitets bestämmande, egde derom i underdånighet göra; skrifver Ja; dan det ej viii, skrifver Nej; vinner Nej, anses Kongl.
Maj:ts föregående fastställelse icke erfordras för vitets gällande.”
Och utföll voteringen så, att Bondeståndet förblef inactift och pluraliteten , af de öfrige Ståndens Ledamöter röstade Ja.
Härvid reserverade sig Friherre Cederström, som förmente, att intet sådant fall kunde uppstå, der angelägenheten fordrade, att ett af Konungens Befallningshafvande ut» fårdadt vite borde gälla, innan det af Kongl. Majit blifvit faststäldt, heldst alla sådana vitén Konungens Befallningshafvande stadga, kunna hänföras till dem, som föranledas antingen af någon enskild persons eller menighets tredska, elier af Städers och Socknars beslut, hvilka vitén, efter hvad Utskotten ofvan antagit, icke höra till det slag af allmänna vitén, hvilket bör KongL Maj:ts nådiga sanction underställas.
I enlighet med hvad Utskotten sålunda beslutit, skulle
Betänkandet i förevarande åmn8 å nyo redigeras och, jemte de af »agre Ledamöter yttrade särskilda tankar, till RiksStånden afgå.
Ex^Protocollo, Joh, Jac, Klanan, Lagutskottets BitHnkanden, 441 N:o 93.
Ankom d. 25 Jani» 1823.
Hög loji.
Ständers Lag-samt Allmanna Besvärs och EkonomiUtslwtts Betänkande, angående yrkad ändring uti Kongl■ Förordningen den 22 julii 1803 om Tionde- och Räntegifvare samt eg ares örns esia ige rättigheter och skyldigheter.
H3gv.
PresteStåndet har till Dag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets handläggning remitterat ett Memorial af Herr Prosten Doctor Svedelius, deruti yr* kas: att Kongl.
Förordningen den 22 Julii 1803, som i åtskillige fall, icke så noga som sig borde, skall bestimma Tionde och Räntegilvares samt Tagares ömsesidiga rät* tigheter och Skyldigheter, matte erhålla följande ändringar, och tillägg: 1:0
Att feiden för den i 2 §. omnämnde tillsägelse om Tiondes leverering in natura, bör utsattas till fåre Thomtedag, i stället för vid Thomssdag. 2:0
Att då samma §. föreskrifver, det en sådan tillsägelse, när Räntetagaren bor utom Häradet, kan ske hos Kronofogden eller Regementsskrifvaren, hvilka vid ansvar böra derom kungöra Eåntetagaren; men hvarken detta ansvar finnes bestämdt, eller tiden derföre utsatt, alltså måtte stadgas:
Att tillsägelsen hos desse Tjenstemän Lagutskottets Betänkandtn. lör ike så tidigt, att de måtte kunna, innan Thomee, dag, sådant Tion de-1 a gar en kungöra, vid ansvar att i annat fall ersätta den kostnad och skada, som genom försummelser häraf möjligen kan uppkomma. ,3:0 Att, när FösUttnicgen icke bestämmer buru förhållas bor, då Tiondegif» vare eller Tagare, ehuru om levereriogen in natura behörigen tillsagde, underlåta, de förre, att å utsatt tid leverera sin Tiondeparty och de sednare, stt utfärda forsedlar, den försumlige borde för pligt es , at.t, efter skäligt och i orten gångbart prisgifva eller taga lösen j hvilket af Konungens Befallningshafvande borde bestämmas. 4:0 Att Författningen, som äfven är obestämd i afseende pl tiden, då lösen af Spannemål skall erläggas, måtte erhålla följande tillägg:
Att då hvarken å Tiondeta» garens- eller Gifvarent sida någon tillsägelse om levering in natura skett f öre Thomee dag, och således losen efter Markegång, med förhöjning af den stadgade for lönen, skall af den företagas, och af dens ednar e gifvas, bör sådan lösen erläggas genast efter årets början, så snart derom af 'Tionde»eller Ränte-tagaren tillsäges.
Utskotten hafva tagit detta uti öfvervägande, och då, hvad första puncten angår, uttrycket i Författningen vid Thomee, dag, icke bestämdt tillkännagifver antingen tillsägelse bör ovilkorligen ske fåre eller efter nämnde dag; så hafva Utskotten, liba med Motionairen, trott sig böra tillstyrka, Lagutskottets Betånkanden. 443 ett, genom utfärdande förklaring, detta uttryck förändras till: före Thomee äng, Bsträffande dernäst hvad sorn blifvit yrkat om bestämmandet af viss tid, hvar. inom tillsägelse bör ske hos Kronofogden eiler RegementsSkrifvaren i de fall, då Råntstagaren bor utom Häradet; så hafva Utskotten jemväl funnit en bestämdare föreskrift härutinnan vara nödig, och ansett den samma lämpligen kunna ske genom följande förändring uti 2 §. af ifrågavarande nåliga Förordning:
Tillsägelsen hos Jesse Tjenstemän bör ske 14 dagar före Thomeedag, på det de ma. kunna förenämnde dag Tionde'tagaren sådant kungöra, vid påföljd att, i annat Jall, någon uppsägning icke an» ses vara gjord; hvilken förändring Utskotten alltså få tillstyrka.
Hvad tredje puncten angar, eller huru förhållas bör, då Tionde-gifvare och Tionde-tagare, ehuru om leyereringen iu natura vederbörligen tillsagde, underlåta å någondera sidan, att å utsatt tid fullgöra deras ömsesidiga åligganden , hafva Utskotten ansett särskildt föreskrift hårom öfverflödig, enär den förfördelade eger att vända sig å ort som vederbör, för att förmå den försumlige att fullgöra hvad honom ålegat.
I afseende på hvad Herr Doctor Svedelius slutligen föreslagit, att, då lösen efter Markegång eger rum, sådan lösen borde erläggas genast efter årets början, så snart derom af Tionde- och Ränle-tagaren LngUtskottets Bctänkauden, tillsäges, få Utskotten endast åberopa hvad Ekonomiutskottet särskildt, i anledning a£ ilerfaldige till dess handläggning remitterade Motioner om förändring i skyldigheten att utgöra A (Vads- och Krono-tiondeSpannemålen, samt andra på hemmanen indelte Räntor anfört, uti det Betänkande, som igenfinnes under N:o 58 i åttonde Samlingen af Bihaogea till RiksStåndens Protocöller för denna Riksdag.
Dock hemstålles detta vördsamligen Riksens Höglofl.
Ståuders vidare pröfning, Stockholm den 28 Maji 1823.
Ankom den 25 Junii 1823.
Betänkande, i anledning af de utaf Riks dagsEulhmgt igen Bengt Nilsson > frem Örebro Lån, nied flere gjorde förslag i afseende på byggnadsskyldigheten vid KyrkoherdeBoställen.
Till Dag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens gemensamma behandling, har Hederv.
BondeStåndet remitteras 2:ne dit ingifae Memorialer, nemligen, dels LngUtskittits Bctankandcnl 445 dels af RifesdagsFulImågtigen från Glanshammar och Fellingsbro Härader af Orebro Län , Bengt Nilsson, deruti han yttrat att lian hoppas , det Högv.
PresteStåndet i allmänhet lärer gå sine Sockneboers önskning gar till mötes, att med beredvillighet åtaga sig både nybyggnads och underhållsskyldigheten vid KyrkoherdeBoställea; och dels af Olof Jansson, RiksdagsFullmägtig från Elfsborgs Län, som yrkat: 1:0
Att sedan Kyrkoherden fått Boställshusen sig lagligen tilhynte, han bör, utan Socknemännens deltagande, dem underhålla. 2:0
Att, till controll, måtte förordnas, det besigtning å desse Boställen skulle hvart tredje år, utaf Länsmännen, med biträde äf ejne Nämndemän, förrättas5 och borde ett exemplar af Instrumentet öfver denna Besigtning tillställas Kyrkovärden, för att tjena till rättelse, huruvida Pastor sin underhållsskyldighet fullgjort. 3:0
Att då, bland delius, som Socknemännen åligger bygga, äfven förekomma en så kallad Tionde-lada med ajne golf och en loge midtuti; men denna byggnad vore alldeles öfverflödig i alla Församlingar, der Socknemän nea, till följe af upprättade Contracter om tiondens utgörande, r,u mera icke lemna sin tionde i skaft, utan i skap. pa , så borde sådane Församlingar frikännas från tiondeladas uppbyggande och underhållande, samt dem medgifvas rättig - Lag Ut slottets Betänkande», het att densamma, efter eget åsamjande, disponera.
Hvarförutan fiån Hederv.
BondeSundet blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet ensamt remitterade särskilde Memorialer af RiksdagfFulImägtigarne Frost Lars Andersson fran Stora Kopparbergs Lån, Ei 10 Pehrsson och Johan Svensson från Elfsborgs Lån; samt Olof Wickström från Norrbottens Län, hvilka Memorialer, såsom innefattande alldeles enahanda motioner med dera hår ofvan blifvit anförde, Utskotten ansett böra, i sammanhang med den till gemensam handläggning remitterade frågan, till besvarande upptagas.
Och hafva, vid pröfning af hvad sålunda är vordet andraget, Utskotten funnit, att då den, enligt 26 Cap, 2 RyggningaBalken, Sockcemännen tillhörande skyldighet att bygga nödige hus ä Prestegård, grundar sig på de löneförmåner, som blifvit det Högv.
PresteStåndet förunnade och äio i dess privilegier inedgifne, någon ändring härutinnan, hvarom Bengt Nilsson väckt fråga, icke kunde tillstyrkas; äfvensom Utskotten ansett Lagens nyss åberopade rum så tydligt bestämma Kyrkoherdens åliggande, att ”med egen kostnad halla husen vid magt,” det någon ytterligare föreskrift i detta afseende, enligt Utskottens tanka, vore öfverflödig.
Beträffande dernäst yrkandet angående förordnande om Boställshusens besigtning;, så är det vål redan, uti 24 Cap, jg Kyr - LagVtskottets IietAnkanden, feolflgen föreskrifvet, det:
Oeconomiske Besigtningar å KyrkoherdeBohl skola af vederbörande Prostar förrättas, i närvaro af Socknemän och någon KronoBetjent, som Landshöfdingen dertill förordnar, så att de till hus, åker och äng varda vederbörligen skötte; men som det icke finnes bestämdt stadgadt, huru ofta sådane besigtningar böra ske, och af de nu gjorde Motioner sytt es, sorn nämnde föreskrift icke på alla ställen blifvit lika noggrant till efterlefnad iagttagen, hafva Utskotten trott sig böra, såsom ledande till ett godt ändamål, vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majt behagade föreskrifva, att Oeconomiska Besigtningar å KyrkoherdeBohl måtte, i likhet med hvad stadgadt är, i afseende på tider för sådane Besigtningar å andre Boställen, hvart tredje år vederbörligen förrättas.