Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore både obarmhertigt och vida kostsammare att fösa dem tillsammans i stora fattighus.
Derföre tror jag, att sjelfva vården om de fattige ej bör lemnäs åt någon annan myndighet än åt sockennämnden, såsom den K. förordnm föreskrifvit.
I 3:dje punkten har motionären föreslagit, alt Slaten skall utgifva de medel, som utöfver dertill befintlige tillgångar erfordras för de fattigas underhåll, dock så, att full underhållskostnad endast lemnäs den, som är helt och hållet i saknad af arbetskrafter.
Motionären har, som jag i början af mitt anförande sagt, 416 Den 23 December f. m. föreslagit alt de som hafva minskade arbetskrafter skulle få |, $ eller $ understöd.
Skulle det nu blifva Statens skyldighet, att fylla hvad som fordras utöfver de befintlige tillgångarne, och dermed menas väl de tillgångar som socknarnes fattigkassor äga; så skulle ovillkorligen dertill fordras en central-styrelse, förvaltande embetsman, kassaförvaltare etc.
Jag skulle verkligen tro denna åtgärd fordra en större kostnad än om bestyret vore uppdraget åt socknarne.
Jag fruktar jemväl, att derigenom skulle inträffa, att socknarne komma att täfla sinsemellan i framställningen af sine fattiges behof, så att vi skulle fä ett större antal fattige att försörja på underhållsstaten, än som blefve fallet, om socknarne sjelfve besörjde direkte fattigvården.
Motionären har föreslagit, att, till erhållande af fattigunderstöd, skulle erfordras endast att läkare-och prestbetyg företeddes, som styrkte behofvet.
Jag]fruktar dock, alt det skulle medföra icke blott svårighet, utan onödig kostnad alt tillita en läkare, som ofta bor flere mil från stället.
Det skulle också icke innebära någon större säkerhet om verkliga behofvet, än som kunde vinnas genom sockennämnden, som känner deras ställning, deras arbetsförmåga och de tillfällen de i öfrigt kunna hafva till understöd af slägtingar, vänner och bekanta.
Denna sednare är ock lättare i tillfälle att känna huruvida den behöfvande äger några egna medel eller tillgångar, hvilket ej alltid hvarken preslen eller läkaren kunna veta.
Jag har nu med kritik punktvis genomgått motionärens förslag, men då jag likväl i början af mitt anförande sade mig vara honom tacksam för det förslag han väckt, och att jag med honom instämmer i det mål han åsyftar, fast jag tror det bättre befordras på en annan väg; så åligger det mig alt här uppgifva hvad jag skulle kunna sätta i stället.
Jag vill dock först tillåta mig att uppgifva ett förhållande, som troligtvis för de fleste af Husets ledamöter är kändt, nemi. att i Danmark, der fattigvården bestrides socknevis likasom här, finnas s. k. amlkassor, hvilkas ändamål är, dels alt understödja tillfälligtvis sådane personer som ej tillhöra något visst samhälle, dels ock att understödja de socknar, som genom den fria inflyltnings-rätten blifvit öfverhopade af fattige eller fått en större kostnad att bestrida för deras underhåll, än öfver hufvud de andra.
Jag skulle föreställa mig att, den författning, som d. 25 sisth Maj utfärdades i afseende på fattigvården, nu bör blifva oförändrad, men dertill läggas, hvad Konungen å
Sin sida ej kunnat föreskrifva, men som beror på R.
St. att besluta, att dertill lägges, säger jag, alt länen åtaga sig utgifter till bildande af läns-kassor, af hvilka gemensamma kassor sådane socknar, hvilka till följe af den fria flyttnings-rälten öfverhopas af fattige, må få en billig ersättning.
På detta sätt anser och tror jag, att det åsyftade ändamålet skulle vinnas, nemi. den jemna fördelningen af fatligvårdsbördan och alla de förmåner motionären i denna väg åsyftat.
Men om antingen Hr Cederschjölds förslag, eller det jag tillåtit mig sätta i st. f. Hr Cederschjölds, skulle vinna bifall, eller t. o. m. om intetdera - Den 23 December f. m. 417 letdera af dessa förslag bifalles, så anser jag dock af behofvet påkalladt, att länsnämnderne komma i någon kommunikation med hvarandra; äfvensom jag anser det behöfligt, att hvarje sockens municipalbeslyr utvidgas och ulslräckes derhän, alt den ena socknen kan besluta gemensamt och i samstämmighet med den angränsande och genom ombud sammanträda med den till gemensamma öfverläggningar.
Jag anser detta angeläget ej allenast för fattigvården, utan vi hafva äfven andra föremål för länens och soeknarnes gemensamma omtanka.
Vid sistl. riksdag väcktes fråga, som då af samtlige RiksSt:n bifölls, att K.
M. ville förordna en comité för utarbetande af förslag lill bildande af ränteförsäkrings-anstalter.
Sådane inrättningar äro egnade att förekomma brott och fattigdom.
Äfven vid denna riksdag har denna fråga blifvit upptagen, och om verkställighet, som ej kan uteblifva, skall ändamålsenligt beredas, måste det ske i municipalväg, och de mindre kommunerna sättas i beröring med hvarandra och fä en gemensam medelpunkt.
Under loppet af denna riksdag har K.
M. inkommit med en propos. till undsättning i missvextär, i hvilken K.
M. antagit den äsigten att sockennämnder och fullmäktige länsvis skulle få bestämma i allmänhet huru undsättning skall meddelas.
Äfven der behöfves en municipal-auktoritet att å länets vägnar yttra sig.
Det är med anledn. af allt detta som jag ansett mig böra, i sammanhang med llr Cederschjölds förslag, väcka den motion jag nu vördsammast ber att få uppläsa.
Den rörer bildandet af en sådan municipal-auktoritet för länet.
Jag erkänner visserligen ofullkomligheten af den esquiss dertill, som jag nu lager mig friheten framställa, men tidens korthet har ej medgifvit ett fullständigare utarbetande.
Raabs härefter upplästa motion innehöll följande förslag: 1:0
Att från hvarje socken skulle på allmän sockenstämma utses bland sockennämndens ordf. eller ledamöter 1 högst 3 ombud, allt efter socknens storlek, hvilka ombud skulle fögderivis. sammanträda 3 eller 4 gånger om året, t. ex. vid tingsstället under pågående ordinarie ting, för att derstädes öfverlägga om och genom öfverenskommelse afgöra: frågor om gemensamma arbetsförelag; om arbetssökande personers sysselsättning; om inrättande af tvångsarbets-anstalter, och villkoren, hvarunder personer kunde ditsändas; frågor om angränsande socknars förbindelse att iakttaga likstämmighet i åtgärder för de behöfvaudes vård, och om personers försörjniogsort; om inrättande af sparbanker, ränteförsäkrings-anstaller, om fördelning af erhållen undsättning, om inrättande af distriktraagasiner m. m. d. 2:o
Vid fögderisammanträden borde åter utses 2 k 3 ombud: från hvarje fögderi, att, på landsh:s kallelse, en gång om året eller oftare om behofvet så påkallade, sammanträda i länets residensstad, för att der gemensamt för hela länet öfverlägga och 1 II. 27 418 Den 23 Decemuer f. m besluta om alla sådana ämnen, hvilka utgöra föremål för fögderisammankomsternes behandling och derjemte om uttaxering af nödige afgifter för länets gemensamma behof till besörjande af fattigvården in. m., samt om medlens syftesenliga användning.
Jag anhåller vördsamt att denna min särskilda motion måtte remitteras till Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk., och då frågan torde böra behandlas jemväl af Stats- och LagUtskm, må det sedermera bero af Ekon.Utsk. att communicera sig med de Utsk., hvilka det finnes tillkomma att med ärendet sig befatta.
Då den af Hr Cederschjöld väckta motion är så vidt omfattande och af den beskaffenhet, att den säkerligen uppkallar flere talare, så att det icke lärer vara möjligt att på förmiddagen, kanske icke ens under hela dagens lopp, afsluta öfverläggningen derom, så får jag hemställa till alla de talare, som redan anmält sig, och än vidare torde göra anmälan att i ämnet få afgifva yttranden, det de endast nu förbehöllo sig att uti nästa plenum hafva sin rätt öppen till upptagande och besvarande af ifrågavar. motion, eller att lill behörigt Utsk. få inlemna sine yttranden, eller ock uppskjuta dermed intilldess betänk. ifrån Utsk. återkommit.
Derigenom skulle vi kunna vinna det mål, som egentligen är bestämdt för denna dag, nemi. att motionerna må hinna aflemnas och uppläsas, på det alt R. o. Ad. må kunna åtskiljas före kl. 12 i natt.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att någon propos. på det af Hr Aminoff gjorda förslag ej kunde framställas, emedan, genom bifall dertill, en i grundlagen hvarje ledamot förbehållen rätt skulle Ståndets ledamöter betagas.
På sätt Hr Aminoff hemställt, skulle jag visserligen afstå ifrån alt nu yttra mig, om icke jag trodde mig kunna sammanfatta mina tankar i största korthet och blott med några få ord beledsaga Hr Cederschjölds motion.
Hr Cederschjöld har fästat sig vid den åsigt, att man vid bestraffning af brott hufvudsakligen bör söka förekomma deras förnyade begående.
Jag tror denna fråga vara vigtig och understödjer följaktligen motionens syftning.
Hr Cederschjöld har ansett ett af de hufvudsakligasle sätten att förekomma brott beslå deruti, att man söker skalla arbetsförtjenst åt dem, som äro i saknad deraf.
Äfven denna sats anser jag riktig och tror lika med Hr Cederschjöld att hvarje samhällsmedlem, som icke äger något annat än sin arbetsförmåga, också har ovillkorlig rätt alt af samhället fordra att denna arbetsförmåga blifver använd, sä att han kan förtjena sitt uppehälle, likväl med det villkor alt han sjelf gör allt sitt till för att använda denna arbetsförmåga.
Jag kan icke finna att tillämpningen af denna sats skall leda till håglöshet och bristande omtanka hos individen, då man på detta sätt tillförsäkrar honom trygghet för hans framtid.
Tvertom tror jag alt detta skulle leda till det goda ändamål
Den 23 December f. m.
H9- att han kan med så mycket mera ifver arbeta då han vet att han, åtminstone så länge han är i full arbetskraft, icke kan komma att lida nöd.
För närvar, är dock förhållandet det, att en mängd medlemmar i samhället finnas, hvilka i nyssnämnde fall äro i en ganska oviss ställning och jag anser det följaktligen vara nödvändigt alt skaffa dem denna säkerhet.
Delta ändamål anser jag icke kunna vinnas på det sätt Hr Cederschjöld föreslagit, nemi. att man ställer så till, att arbetsföre personer kunna få sysselsättning inom länet genom länsstyrelsernas eller helst genom länsvis Organiserade särskildta styrelsers försorg, dä de sig derom anmäla, på de villkor han uppgifvit, nemi. att man tilldelar dessa personer endast en mindre arbetslön och derjemte låter en del af deras arbetsförtjenst afdragas såsom sparpenning till framtida behof.
Häraf följer alt jag, lika med Frih. Raab, anser att en arbelsstyrelse, eller hvad man må kalla den, inom hvarje län bör tillkomma, som förvaltande medel, hvilka fordras för dessa arbetssökandes sysselsättning på företag, som för länet kunna vara gagnande och att dessa styrelser äfven få rätt att på socknarne uttaxera beloppet af de medel som dertill böra användas.
Deremot tror jag att de förslag
Hr Cederschjöld för öfrigt i de följande 3 punkterne har väckt, icke äro ändamålsenliga och nyttiga.
Jag tror nemi. icke att det går an att den egentliga fattigvården kommer att länsvis bestridas, d. v. s. ullemnandet af de understöd, som skola tilldelas dem, hvilka äro dels mindre arbetsföre, dels alldeles oförmögne att sig sjelfva försörja, ulan anser att både den egentliga vården om sådana personer och utlemnandet af det understöd, som skall dem meddelas, måste ske genom socknarne eller de mindre fatligvårdssamhällena, på det att en strängare kontroll må kunna utöfvas och utgifterne icke vexa till alltför stort belopp.
I följd deraf kan jag än mindre anse riktigt alt staten skulle komma att, såsom Hr Cederschjöld föreslagit, bestrida dessa kostnader på något annat sätt än i afseende på det som blifvit föreslaget i början af motionen rör:de sysselsättning af arbetsföre personer eller att, så snart någon missvext inträffat eller någon dylik större verkande orsak gör det behötligt, staten då skulle lemna de kostnader som erfordras lill sysselsättning för de arbetsföre inom länen, och jag mäste derföre ogilla de medlersta punkterna af motionen.
Och måste jag likaledes bestrida den 4:de punkten af Hr Cederschjölds förslag, som innehåller att K. bef:de i stöd af läkarebevis borde bestämma hvem som skulle få understöd, samt till huru stort belopp sådant borde tilldelas, hvilket synes mig både olämpligt och omöjligt att verkställa; och jag återkommer dertill, att det är i högsta måtto nödvändigt att man utfinner något sätt, hvarigenom de som äro i hehof af arbete kunna få anmäla sig till erhållande deraf.
Såväl detta år, som det förlidna, under den missvext, som då inträffade, var jag vittne till att en mängd personer i min hemort voro arbetslöse till följd deraf, att de hemmansägare, som förut hade sysselsatt dem, icke vidare kunde lemna dem något arbete och då tror jag 27 * 420 Den 23 December f. m. det hade varit nyttigt om det hade funnits en inrättning, hvarigenom dessa personer kunnat få anvisning att gå till ett bestämdt ställe för att få den sysselsättning som de sökte, och jag tror att om man icke tillvägabringar sådana inrättningar, så skulle det kunna hända att de personer, hvilka icke få tillfälle alt genom arbete förtjena sitt bröd, derigenom förledas att laga sig det på annat sätt.
Söderling, anförde dels muntligen dels skriftligen: K. förordmn af d. 25 Maj 1847 om fattigvården i riket, 2 § 3 mom. stadgar: ”Vilja särskilda fattigvårds-samhällen förena sig om bildande af gemensam arbets-inrätlning eller annan gemensam åtgärd i afseende på fattigvården, och hafva de derom öfverenskommit, gore derom anmälan hos Wår befallningshafvande, som har att underställa frågan Wår nåd. pröfning.”
Andan af författningen visar alt kommunerna inom sig böra söka den kraft, den sammanhållning och utveckling, hvarigenom de sjelfva kunna tillbakavisa den fattiges obilliga fordringar.
Det är således icke lill Staten utan till kommunen, som den behöfvande äger vända sig med begäran om understöd.
Jag anser fördenskull, lika med hvad 2:ne talare redan yttrat, det vara af högsta vigt att, icke allenast inom den mindre kommunen eller socknen, utan äfven inom den större kommunen eller länet, inrättningar bilda sig, hvarigenom fattigvården på ett systematiskt sätt kan ordnas.
Med erfarenhet deraf att den i K. förordmn gifna uppmaning icke är helt och hållet förbisedd, enär inom ett län, som jag närmare känner, redan har bildat sig en comité, bestående af personer, utsedde dels af sockennämnder dels af länets hushållssällskap, hvilken skall uppgöra förslag ang:de allmänna arbetsinrättningar för länet; och då jag hoppas att faltigvårds-lagstiftningen vid detta riksmöte varder med vederbörlig omsorg behandlad, så skola vi inom kort få erfara nyssnämnde lagutöfning här i landet, lika mycket utvecklad som i någon af våra grannstater.
I sammanhang härmed, vågar jag fästa vederbör.
Utsk:s uppmärksamhet derpå, att andra länders erfarenhet i dessa såsom i dylika frågor förtjenar att tagas under öfvervägande.
Må det vara mig tillåtet, alt åberopa Danmarks erfarenhet.
Den i nämnde land d, 13 Aug. 1841 utkomna kommunal-ordning stadgar ibland annat att: i hvarje arnt måste finnas ett amtsråd och i hvarje socken ett sockenföreslåndareskap.
Amtsrådet beslår af amtmannen, den person af amtets presterskap, sorn cancelliet dertill utser, samt 6 valde medlemmar, bland hvilka säteriägarne inom amtet i det fall äga utnämna 3:ne, att de besitta halfva antalet tunnor hartkorn eller mer inom socknen; (en tunna hartkorn motsvaras ungefärligen af 8 tunnor åker och äng); men i den händelse säteriägarne innehafva endast hälften af socknen eller derunder , utses endast 2:ne medlemmar af sockenföreslåndareskapet.
För de öfrige socken-innevånarnes valrätt fordras ägandet af 4 tunnor hartkorn och för dem och öfrige väljande
Den 23 December /. m. 421 en ålder af 30 år.
Dessutom äger häradsdomaren säte och stämma i amlsrådet så ofta han det åslundar.
Amlsrådets göromål innefatta: l:o bestämmandet af amt-reparlilions-fondens storlek och de titlar, hvartill den bör användas; 2:o vården om amts-falligkassan.
Af denna bekostas fattigvården för alla dem, hvilkas underhåll icke kan påläggas enskilda kommuner, vare sig af brist på kännedom till hvilken kommun de rätteligen höra, eller af annan likartad orsak. 3:o
Utgör amlsrådet andra instansen i mål, som röra fattigvården m. m.
Det är dessa anmärkn:r, som jag vördsamt anhåller måtte få åtfölja Hr Cederschjölds motion till Utsk.
Vid handläggning af Hr Cederschjölds motion, jemte de i anledn. deraf af åtskillige ledamöter afgifne yttranden, tager jag mig friheten hänvisa Utsk. till noga granskning af 16 § Rcg.F., och att derjemte tillse huruvida icke med de föreslagna åtgärderna ett lagligt träldomssystera i Sverige åsyftas.
Jag skulle visserligen efterkomma den anmaning
Hr Aminoff gjort, att lill tidens besparande icke yttra mig öfver Hr Cederschjölds motion, om det icke hade det emot sig, att "jag då skulle nödgas förfalla ett anförande, grundadt helt och hållet på uppfattning ur minnet af motionens innehåll, hvilket icke häfver sig så lätt, då det deremot är vida lättare alt, när motionen nyss blifvit uppläst, rör:de densamma framställa sina åsigler.
Vid motionens framställande uppmanade motionären närvar, landsbo- att yttra sig huruvida del vore svårt att tillvägabringa hvad han föreslagit.
Denna uppmaning ensam skulle hafva föranledi mig att nu uppträda; men ännu mera stadgades mitt beslut derom då jag hörde motionen af åtskilliga talare här i dag understödjas och jag fruktade att deras åsigter kunde vara delade af personer, som, i följd af deras embetsåligganden, varit nödsakade att taga närmare befattning med delta ärende.
Hr Cederschjöld har talat om det myckna besvär för K:s bef:de, som af den nya faltigvårdssladgan skulle förorsakas.
Jag instämmer visserligen med honom deruti att denna författning efter all sannolikhet kommer att gifva K:s bef:de mycket besvär, men det äro de vanda vid, särdeles sorn väl ingen ny författning utkommer, utan att innehålla en eller annan paragraf medförande tillökning i deras göromål och de få väl det oaktadt hädanefter såsom hittills försöka att fullgöra sina åligganden så godt de förmå.
Hr Cederschjöld trodde att det skulle blifva ganska enkelt, såsom han uttryckte sig, för K:s bef:de alt bestämma huruvida en person borde hafva fattigvårds-understöd eller icke.
Jag tror deremot att delta bestämmande blefve ganska svårt, om icke omöjligt.
Endast den sora bor och vistas inom den ort, der den fattige uppehåller sig, kan med full sakkännedom bedömma gra - 422 Den 23 December f. m. den ulaf hans behof af understöd, och den har också lättare att hitta på hjelpen, hvil ket allt åter är nära nog omöjligt för en auktoritet, som slår på afstånd.
Visserligen skulle den, såsom Hr Cederschjöld föreslagit, kunna grunda sitt omdöme på betyg af underordnade tjenstemän, men då man äger någon erfarenhet huru lätt det är i vårt land att komma fram med betyg, särdeles då dermed kan vinnas något, lärer man väl finna att denna utväg hvarken blifver lämplig eller rättvis.
Jag måste på det högsta protestera emot den idée, alt fattigvårds-försörjningen skulle centraliseras, dels i anledn. af hvad jag nämnt om svårigheten för en aflägsen auktoritet att rättvist bedöma behofven, dels äfven derföre att, om man än måste erkänna att i många kommuner fatligvårdsförsörjningen utgör en svår tunga, ofta nära nog omöjlig att fördraga, och alt dessa afgifter hafva nått en höjd hvaröfver man kan förskräckas, den som någorlunda känner komruunal-förhållanden vet, alt då det är fråga om statens kassa och statens tillgångar, så anses de såsom ett commune bonum, deruti qn hvar gerna vill erhålla minst sin proportionela andel, och i afseende hvarå den föreställningen vanligen äger rum, att den som icke passar på, han blir efter; hvarföre ock ofta skulle inträffa att de blefvo mest gynnade, som ifrigast och bäst förstodo att hålla sig framme.
Centralstyrelsen kan omöjligt bedöma billigheten af de anspråk sora göras, och deraf blir en följd att den som behöfver understöd kanske ofta blir utan, under det att den som icke är i behof deraf får sina påståenden bifallna.
Skulle staten, såsom jag hört föreslås, i sista hand öfvertaga fattigförsörjningen, så skulle man snart finna att det icke blefve tillgångar hvarken till arméens underhåll eller till väganläggningar eller till något annat, utan alt alla medel absorberades i och för fattigförsörjning.
Ett par talare hafva föreslagit, att det nya bestyret skulle öfverlemnas åt några extra länsstyrelser, såsom jag tror att Hr Mannerskantz kallade dem.
Jag kan visserligen icke hafva något emot att sådana styrelser etableras, endast de vilja sköta sig på egen hand och icke göra K:s bef:de till sina ombudsmän, hvilket jag anser mig äga skäl befara, då dessa styrelser troligen icke i sammanhang med beslutanderätten kunde förskaffa sig den exekutiva myndigheten.
Jag anhåller att dessa mina anmärkmr mätte få åtfölja remissen till Utsk.
Au g. i För att icke borttaga en för tillfället särdeles dyrbar tid, anser jag mig nu böra uppskjuta med de anmärkmr, som jag ämnat göra vid Hr Cederschjölds ganska genomgripande motion, förbehållande mig alt framdeles få afgifva desamma.
Jag hade äfven ämnat yttra mig vid delta tillfälle för att understödja Hr Cederschjölds motion, men då en värd talare, Hr Gripenstedt, förklarat att han ämnat återkomma till detta ämne, så anhåller äfven jag, att när Hr Den 23 December f. m. 423 Gripenstedt framställer sina anmärkn:r emot motionen, få yttra hvad jag då kan anse för tillfället nödvändigt.
Hr Cederschjöld, Rob. Theofron:
Som jag af tjenstegöromål varit hindrad alt öfvervara R. o. Ad:s öfverläggningar i dag, så har jag icke heller hört, hvilka anmärkmr som blifvit framställda emot min motion och är således icke i tillfälle att kunna bemöta dem; men som jag redan vid förra öfverläggningen i ämnet erfor, att åtskilliga ledamöter voro af den åsigten, att mitt förslag skulle föranleda till så stora utgifter att de snart sagdt icke vore möjliga att åstadkomma, och dessa ledamöter icke kunde förmås att frångå den åsigt, de sålunda fattat, så har jag trott mig böra göra del tillägg till min motion att, i händelse samma åsigter äfven skulle delas af de sammansatta Utskrns medlemmar vid en noggrann pröfning, motionen åtminstone måtte i så måtto vinna framgång alt det blefve bestämdt, att fattigvården skulle länsvis ombesörjas, men att medlen dertill icke då måtte utgå från staten, utan utgöras af länets innevånare, d. v. s. alt i st. f. att socknens medlemmar nu skola bekosta underhållet uti de små fattigvårdssamhällena, skulle afgifterne dertill utgå af länets samtlige innevånare.
Derigenom vinnes i allt fall det stora och vigliga ändamål, alt det blefve möjligt att skaffa fattigvård åt hvar och en, som deraf vore i behof, samt arbete åt hvarje arbetsför person.
För den händelse åter alt Utsk. och RiksSbn icke heller skulle vilja ingå på della mitt förslag, så ser jag mig af min rättskänsla uppmanad att väcka en annan motion.
För närvar, äger det missförhållande rum, alt en person af verklig nöd kan tvingas att begå brott och derigenom ådraga sig straff, äfvensom det kan inträffa att mun i brist på arbetsförtjenst eller laga försvar, oaktadt allt bemödande all det sig förskaffa, kan dömas till tvångsarbete, .lag föreslår derföre att hädanefter den, som bevisligen för afvärjande af trängande lifsfara begår olofligt tillgrepp, blir strafflös, samt att den som ålägges att skaffa sig laga försvar inom viss tid, men då tiden är tilländalupen erbjuder sig att förrätta hvilket arbete som helst eller alt emottaga den tjenst honom kan anvisas, icke må kunna dömas till tvångsarbete.
Det är nemi. i min tanka ett uppenbart våld som vid motsatt förhållande ulöfvas; ty hvad är meningen med straff?
Om straffet skall vara rättvist, så måste den lill straff dömda personen, då brottet begicks, hafva haft valet emellan att begå eller underlåta detsamma; men jag hemställer till eder, mine Hrr! om den, som håller på att förgås af svält, verkligen bestämmes af sin fria vilja när han tillgriper ett matförråd för alt undgå hungersnöden.
Det är åtminstone icke min öfvertygelse, och jag hemställer till eder huruvida någon kan tvinga en annan att taga emot sig då han erbjuder sig till arbete.
Har han gjort allt sitt till för att förskaffa sig arbete, så har han äfven fullgjort allt hvad af honom billigtvis kan fordras.
Det tillhör fordna tiders grymhet 424 Den 23 December f. m. att förfara -så, som raan ännu förfar med försvarslösa personer, men alldeles icke det IShde århundradets civilisation.