Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag limchällcr^jmen jag får harwid ödmjukeligen erinra, at enligt de derom förut ingång/,a Oner-Qm- pä tia är, hwaraf endast 'wänne aro sörstutne, hela älta arén ännu återstå.
Jag, för min de>, tror, at för dem af R kets Jnnewanare, som genom wa! äga redl ick orna Iwer wid Riksdagarna, kunna deste re^resemamer uybafwa stikå LmnrsAsr, men en stor del af Rikets J.mewanme stnnrS, som icke ager nägra Ue^relenrsnrer ^ och i - rande de med deni ingaNgna Lomr-iAer anser ' jag ef mig tilstandigt ar mig yttra.
Höglvst.
Riddcrstapet och Adeln kan efter min tanka för sin del bifalla det i fräga warands Hemliga Utskottens Betänkande, och jag förklarar at jag bifaller detsamma, men meder förbehåll, ac Nidderskapet och Adeln derigenom iste anser sig »agot hafwa bcflurit för dem, som wid Riksdagarna icke äga Re^rolenianrer.
Likwal och dä et ingånget OmraA, för åtskilliga orsaker skull, icke gerna kan räcka, i ewigher, tilftyrker jag i ödmjukhet, at Högloft.
Ridderskapet och Adeln bifaller delta pkvfeÄ blott lil nästa Riksdag, emedan nya rc^eel-nranrcr da insinna sig/ som i detta ämne kunna wilsta njuta samma rättigheter at besluta, som be wi nu ut. -IL ------ Herr 1i§erkjelm, 8 eVT kl 6 ulkLk, »fläste följande:
Dä jag, såsom medlem af Hemliga Uftkottet, icke warit af enahanda tankar med xluraliteten, som stadgat bestulet, utbeder jag mig Höglostige Ridderstapets och AdelnS ivördnadsivärda tillätelfe, at i delia ämne fä yttra min särstillda mening.
Bränwinsbränningen är af mycken wigt; kreaturen hämta af bran ken närande födämnen, den utspisar et swagt eller illa bergadt foder, hwarigenom spillningen blir fetare och således gör jorden mera bördig. Bränwinet, matteligt brukadt, styrker Landtmannen wid sina tunga arbeten, och är det enda, hw armed Allmogen kan fägna sina wänner, sit tjenstefolk samt göra lifwets mödor drägeliga, likasom det äfwen wid owäder och köld bewarar hälsan och styrker lifskrafterna.
Det är således af mycken wigt, at detta amne handteras med yttersta grannlagenhet, missbruken förekommas, ä ena sidan en öfwerdriftvcn Bränwinsbränning, som leder trl sädS förödelse, och ä den andra fylleri och dermed förknippade laster, at utlagan för benna rättighet blir jämnt fördelad, sä emellan Städer som Land, samt at den ene medborgaren derwid icke njuter större förmåner än en annan.
Lätom oss derföre granska, huruwida Hemliga Utskottets Betänkande til alla delar instämmer med dessa grunder.
Landtmannen afbränner med sina smärre pannor tidtals, efter Ladugardens drankbehof, sin slösad ofta iblandad med rotfrukter och andra ämnen.
Tilwerkningen af den strida säden är i hwarje hushall obetydlig, och man räknar gansta högt, om man man antager, ak pä hwarje helt Hemman, sammanslaget öfwer hela Riket, afwerkas z L4 tunnor ärligen.
Landtmannen betalar således i Bewillning z lispund säd för hwar tunna, som til Bränwin anwändes.
Han erhåller med sina smärre pannor endast ig, 14 högst 15 kannor Bränwin efter tunnan, och til denna bränning mäste anwändas tre gänger sä mycket med och fyra gänger sä mycket dagswerken, som wid större Werk. Wid stora Brännerier ater drifwes tilwerkningen beständigt, ju större driften är, desto större är ock winsten.
De kärnfullaste, de dyrbaraste sädesslag nyttjas til bränningen och ester hwarje tunna erhällas ifrän 20 til 24 kannor Bränwin med Adeler mindre wed och ^dels mindre dagswerken.
Städerna haftva i Betänkandet wunnit denna rättighet och det endast emot en fastställd Bewillning af EL lispund för rådets tunna, spannmäl, dä det förwandlas i sädesmätt.
Landtmannen, som xroäucerar sädén, kommer således at skatta fyra gänger sä mycket för sin bränwinStunna, som Stadsboen, och får med fördubblade kostnader icke mera Bränwin efter halfannan tunna än den sidstnämnde fär efter en; hwaraf »twunget följer at Bränwinet blifwer Landtmän dubbelt dyrare än Stadsboer.
Men kan det wäl förenäs med billigheten, at Allmogen, som med tusende mödor, med tryckande beskattningar, med sin swett, med sina tunga arbeten, hämtar sädén frän en härdbrukad jord, som i sin fattigdom icke äger annan wederqwickelse än Bränwinet, da Städernas Jnnewänare i maklig lefnad njuta lifwets nöjen och otaligt mänga beqwämligheter, at denne sin Konung, sit Fosterland trogne Allmoge skall för 116 denna enda wederqwickelse betungas med sä härda, wilko?, och at St de. na med sina stora Brannener stola fä upbr'ma Landets säd, hwarigenom hunger och dyr tid stall upkomma, och uslingen i nödens stund sakna bröd.
M:n säger wäl, at en nogare tilfyn, eir härdare bestraffning, stall hemina misibruken; men der ar omöjlig'.
Wi ivete något hwar huru dermed tilgar.
Hrjffa icke stora Bränneriet- gatt hela arén unoer fo-budna tider?
Bränwins - angifware äro haia e° Ämbel«m:n äro fa och fattige; Bränwinsbrännarc rike, de lega k^ävocater, som jäftoawittneu och draga ut tiden; Äro straffen Hrrda, talar menstligheten til blw slingens försa,ar; Är plikten luen, sä trottfas Lagarne; alltid sörtpdas de.
Brotten kunna icke uptäckas; det gifwas hundrade utwägar at dölja dem.
S .ttes en wisi tid, göras mastning ana tjockare, upblandas med öl eller wört-ämnen, bran ingen drisives fortare och fyra gänger sä mycken säd förödes, som lofglfwet är.
E-ffarcnhten har wisst, at hwarken i Stader eller pä Landet Bran» trin a förbud fullkomligen eft rlesivas.
De lagar aro de wifaste, som förekomma brott och Medes icke behöfwa bestraffningar, och genom alla stora Bräniieriers förstörande ar detta ändamäl wunnet.
Hav U. sto tet ansett dem staoliga pä Landet, såsom fadeSjörödande, huru kunna de dä wara nyttiga i Städerna?
Försäljningsrätten kan icke gagna Landtmannen, dä dcsi Brämvin, efter hwad jag förut be<- n,ist, är Honoin mycket dyrare än Stadsboens, och Lä det desiu i om är förbundet med t ullafgifterr, blir winsten för de sednare.
Borgare - Sländet har ock ljusligen funnit det, och derföre un genom en vexutation förklarat sig willja för Städernas Brännan äga en fri transport och försäljningsrätt.
Men alle medborgare böra njuta lika rätt och dela sam - ma tyngder kil Staten, och af fZdan anledning wä gar jag söreflä, 1:0 at St werna lika med Landet indraga stora Brinnerier, lil före! ömmande as sädeSförLdelse, och at ve ti! pannerymd och brännings» tid njuta en-<anda förmoner; men deremot äfwen utgifva til Riket lika Bewillning, eller ock, at Landet, likasom om Städerna bliswit stadgadt, beakar för hwarje 10 tunna spannmäl, som til Brln« »vin anwändes, i lispund säd, hwarigenmn den fattige, som mindre äger räd, njmer en m rkclig lindring, och den rcke deremot, som förbränner mera föd, singe widkännas en drygare bestallning. FLrgäfwes stall inwändas, at Lagbrott oftare förös-saS pä landsbyggden än i Städerna, at tilsyn och Ämöetsmännrn icke äro derä noggranne.
Landtman äro lika twgne ärans och Konungens bud, som Stad smän, samt Ämbetsman pä Landet äro lika uitistö som Stadernas.
Det wore en oförrätt ak pästä annat. 2:0 At Md infallande totalt förbud.
Allmoge» i Nader förunnas en sa korrt lis, at flösäden kunde förbrännas; emedan den ändock alltid til Ladngärdens behof mäste amvändas och blefve således pä dubbelt sätt nyttig. g:o At denna Bewillning, i likhet med hwad F iherre ve 6eer föreflagit, bestämmes pa »o är.
Jag kan derwid icke med en wärd Ledamot Herr von kotenlkein inse, at det stttlle alterera Konungens rätt at sammankalla Riksens S inder.
Konungen äger, dä denne tid til ända gatt, den vtwäg at härom med hela Swensta Folket contra-- liera, och hwilket ulan Riksdag förut twänne gäm gor ftett. -i6 4:0 At Le utfattige, som icke äga BrämrinsPrnnor och i sit hus hafwa räd at nyttjaBränwin, blefwo för denna afgift befriade; häldst och enär wid U iderfökningar det bcfinnes at til Bewillnings erläggande ingen annan tilgäng finnes, än de oundgängeligaste behof, hwarigenom således Landtbruket blefwe lidande.
I en tid, da Landet tryckes af en tung befattning , dä Riksfkuldens betalande fordrar tilökning, da miffwäxter inträffat, ar det pligt at med lika ömhet wärda Kronans som Nndcrsätares rätt, at tilse, at icke den ene Medborgaren, med lika rättigheter, mera betungas än en annan, at den fattige lindras, och at Landtbruket af oförmögna Idkare icke gär til undergång.
Och pä defia grunder har jag wagat denna tilstyrkan.
Härunder anmältes och emottogs en vsputsnon frän det Höcnvördiga Preste-Scändet, anförd af Herr Biskopen OvÄor L/ANkeue, som förmalte, ak Skan. det förehafc och bifallit Hemliga UrfottetS Lxtrs. erum ?rotoco»i, rörandeLnnco-Skulders liguiäsrioli med Lrskiit-Sedlar.
Afwenwäl hade Preste-Skandet afgjort de twänne af Hans Mast i Nader framsiail. da Lagfragor, rörande ändring i IX Cap. 12 §.
HandelsBalken och XVI Cap. i; §.
JordaBalkcn, sa wäl som den föreslagna förbättringen uti LegohjonsStadgan; och förbehölle sig Preste-Standek, at sina deröfwer fattade Beslut genom behöriga^ LxkraLta krorocolli titkannagifma.
Ve^ukstionen beswar«des och afträdde. 9'7 Herr Ii g er k, jolm, fortfor! erester til flut Med fik Oiötsmen.
Friherre Lo^e, l.uävig ^oIisn5son.
Dä redan sa mänga anmält sig at rala, och jag icke anser min gjorda anmärkning af någon huswudsaklig egenskap, sä kror jag mig böra wärberg RidderskapetS och Adelns tid mera an den tilfredsställelse jag kunde äga, at nu genast fa bemöta hwad Herr 8reär ti! wederläggning sf anmärkningen anfört, och afstär således derifrån för dek uärwarande, med förbehåll at wid justeringen fa göra det.
Friherre l)e 6eer,LsrI.
Jag hade ej är. nät at widare utlaka mig t detta amne, men finner mig nu bertil af äiseourlerns föranledd.
Jag kan för min del ej medgiswa, at fragan om tiden, huru lange de nu föreflagne anstallter med Bränwinö-Bränningen i Riket skola äga bestånd, icke tilhör Ridderskapct och Adeln at afgöra.
Jag är deruti styrkt af en Ledamots i Hemliga Utskottet yttrande, at Utskot. tet ansett denna staga ankomma pa Riksens Ständers eget ompröfwande, och jag får nu tillägga, at densamma i grunden ej är annat än en BiwillningS-frä. ga, och af detta skäl Riksens Ständer sjelswa förbehållen.
Widare, och dä en ward Ledamot, Herr Grefwe IVlärner, erinrat, at de förut med BränwinSBränningen widragne anstallter grunda sig uppäLonröstter, ingangna emellan Kongl. Maj:t och Undersa. kare af alla stag, finner jag Riksens Ständer för dem Le representera kunna härom inga i beslut, men ej för de Lnnlrssterrncie, som wid Riksdagarna icke äga roprelenksnker.
För öfrigt ärnar jag ej' nu göra nägra päminnelser wid det af Hemliga Utskottet up. gist,a projeQ; men hwad liden för de nya anstallter - 9>8 nas bestånd beträffar, och da jag ej kan anse detta ^rr-jetk för annat än e» förändring af de med Kong!» Mai.il ingargua Crmlrr-Ä-n, kan jag, för min del, ef bifalla, at de§ warakcigh k mätte fä en längre utsträckning, än ki! och med de 8 ar, jom enligt OnnrrsLker» ns återstå.
Hade L mrradkcrNi, blifwit gjorda emellan Konungen och Riksens Ständer, sa hade förhållandet warit annorlunda, men de hafina blifvit träffade emellan Konungen och Dest Undersåtare i allmänhet, och ivid en sädan sakens belägenhet kan jag ef lemna annat ulflyrkande, än det jag redan anfört.
Grefwe I^evvsnkiaupr, 61 g ss. Af flera warda Ledamöter har jag hörr den anmärkning göras, st en 6!slr af Undersåtare i Riket skulle stnnas, ssm icke wid Riksdagar har re;irssenr»ntcr.
Jag, för min del, tror mig ej kunna instämma uti denna tanka.
Såsom Ledamot as BewilluingsUtflottek har jag wid repzrnriori af Bewillningen äswen deltagit i Bewillningens förd, lande pä dem, som härunder skulle wilsta asyftas, och jag fruktår, at, o n den wäckka anmärkningen gillas, det öfwer, skulle kunna sigås, at Riksens Ständer ej ägde rättighet ålägga dem BsWillning.
H aad angar Hemliga Utskottets projcKrörande Bränwlns Bränningen, sär jag den aran förklara, at jag deraf sinner, det Kongl. Maut oundgängeligen behöfwer den derföre belöpanoe asaifr til bestridande af Statö-Werkets utgifter; haldst Kongl. Maftt sa ädelmodigt eftergifwit 12 Tunnor Guld ifrän Stars-Werkers arliga behoft oest kan jag således ej annat än tilstyrka Högloft Hidderftapet och Adeln ck til förewarande x>rojs6: lemna sit fullkomliga bi, fall. 9'S Grefwe körner, Larl 6abrlel.
Högloflig Ridderffapek och2ldeln har af det Wällofliga Borgarc-SrandekS Ospuisnuo blifwst underrärradt, at Staiidct wid sir bifall fäst dkt förbehåll, at Städerna mätte fä salsa Brä--win tjl Landet.
Dä Bränniln egenttligen är en »andtmcmna-ivara, kan sag för min del ej bifalla detta förbchäll.
Beträffande den af nägoir Ledamot yttrade kauka, ac Hemliga Utstottets Betänkande blott borde afgöras genom bifall eller ässing, utan at Ridde, skåpet och Adeln derwid kunde göra nägra förbihall, sar sag, salom kan hända en rbland de aldre narivarande Riksdagsmän, den äran erinra, at sadan har prsxis wid Riksdagarna aldrig warit.
Ständer hofwa alltid afgjort förekommande arender antingen fullt, eller med förbehåll, allt efter deras eget godtfinnande.
Borgare Stander har, fäfom wi fselfwe hö t, afgjort denna fräga med wista förbehåll.
Jag hoppas således, ar Ridderffapek och Adeln mätte fa göra detsamma.
Widkommande tiden, anhaller sag ar den matte utsättas lil nästa Riksdag.
Borgare - Ständers sidsta förbehöll uttrycker samma mening, och en sadan tids bestämmande är sa mycket angelägnare, som Branwinö-afgiften i »vidrigt sall kunde komma at til en ständig ränta förwai.dlas.
Hr. koten bl a st, käla »kias.
Enligt ivar Lonstiiurion rsprLlsnreraalla Fyra Rikö-Ständen Srvsnfla Folket.
De, som rep, ssenrars dek hela, »naste ock repiefemers hlvar i asti vistu.
Deraf följer, at hivad Riksens Ständec Med Konungens bifall i detta allmänna Hushällsmal ös. werenskomma och befluta, bör förbinda alla; och ar Se förut ingängna enskillda LonkrgLban icke kunna derwid ligga i wägen.
De warde Ledamöter, hwilka före 920 mig t.lat, nämligen Hett' Landshöfdingen van irofenstein, Herr lVlrjoren Lrsäc och Herr Stats - 8201 eisrsren Liber, hofwa, efter min kanka, tydligen uplöf! det twiswelsmal, som här förekommit emot Hemliga Utskottets förslag.
Jag bör icke borrktaga Hög. lofl- Ridderskapets och Adelns tid med widare anfö. rande derom, utan anhäller endast ödmjukast, at Herr Grefwen och LandtMa,skalken behagade göra propnstrinn pa Hemliga Ucstottetö Betänkande i hela sin widd.
Herr Liber, Lbristopber stogirlsus.
Det är til stöd för den af mig framställda mening, som jag ärnade anföra just hwad den warde Ledamot, som sidst talade, andragir, nämligen at hela Swensta Folket är represenkersclr medelst de fyra Rikö-Stän. den, och at allt hwad desie i Laglig ordning besluta, är af Swensta Folket belefwadt och förbinder hwarje Swensk Man; t>) hwarje Swensk
Ma» är represenrersä fast han icke äirecks kil ste^retenkakionen bi. dragit.
Moksartfen more af alltför stor wada, dä i följd deraf et Medel-Ständ skulle gifwaS, för hwilket Lagar och Författningar, af Konung och Ständer gjorda, icke hade någon förbindande kraft, derföre, at det wid Riksdagar icke wore repr ^rnrergäk.
Detta är för öfrigt en 6onstiru'ions-fraga den det hwarken lärer wara lämpeiigt eller nödigt at widare wjdröra och ransaka.
Jag har hörr yrkas olika tidpunkter för det nya t^ontr»Äels langwarighet.
Nedan har jag hast den äran yttra den tanka, ar berta är en ny fraga , da i Utskottets Betänkande derom ej et ord förekommer, men 02» men om någon '.vist rid skulle utsättas, kl>"de jag ej annat än sörena mig meo dsm, s»m bertil bcrama nästa Riksdag; dock h r jag anstcr och anser »ädant som onödigt och vlampeligk, och behåller den öjst wcrkngslse, ak öfwerläggningar bäst och snarast kunna bringas lil stut, da de ej utsträckas utöswer dea gräns, som proxmlitioner och Betänkande» for dem utstaka.
Herr Nordenstolpe, ^näers, eonsormerasto sig med Friherre Os Oscr, och begärde at proxoliimnLn mätte sa stailaö, at liden blefwe äcr^rminsraä.
Herr st?ersmssten, Jacob Niclas, conformLrssts sig med Friherre Os Leer och Herr 1stZcrbjclm.
Vs Oscr, Larl.
Jag skulle al, drig nog kunna förebrå mig, om jag skulle framkom» ma med nägot, som i mindsta matto rörde war Lön. stuurion.
Jag tror mig hofwa kilräckeligt ädagalaggt min sorgfällighet om de rättigheter, svin äro KonglMast i den samma formarade, men at hivad lag an» fött rörande rep relen terasts och vrsprLienrersäs Un, dersätare, stalie wara at röra Lonstumionsn, ar en kanka, den jag aldrig kan mcdgifwa.
Jag känner allt, för wal Riksens Sränders allmänna räicighet at för de hemmawarande befluta, men i sörcwarande ämne är en wigtig stistinbbion at göra, nämligen dcn, al k samma sak, hwarom Riksens Stander nu stelibsrero, äro vonrrsLkrr tilsörcne ingängng emellan Konung och Undersåtare instivrstuelk.
LomroAsr böra wäl asyrjg kunna rubbas af andra, än de samma Personer, 116 §22 SS---S-!!!, som caokrgkergr; och der är derföre, ar ^amr-tKsr finnas, hwilka annu äga bestånd, som jag yttrar mig anse Riksens Ständer icke kunga i betra mål desima för andra, än dem de re^reiemera.
Förhållandet med Bewillningsfrägor är h-lt annorlunda; dc bero alldekes icke af Lonirskäe^, och deras afgörande i hela sin »vidd har alltid warit Riksens Ständers rättighet.
Denna replic-uion matte den wärde ledamoten, som wäckt denna' staga, förtära mig.
Grefwe L45rnsr, Lsrl Oslirisl, yttrade sig, ar han alltför wäl kände, at Riksens Stander ägde rättighet at ålägga Swe> sika Folker de bewillningar och skyldigheter, som under SrändecS sam. manwaro kunde komma i sraga, men ar denna twekan endast hoS honom upkommir i anseende »l det flutna (!omr°Ast> som ännu i 8 är warade.
Grefwe Rallin^, kestr, conkormersäe sig med Friherre Os 6esr.
Friherre Jokan Okristopker.
För at icke lange uppehålla Högloft.
Ridderskapet och Adeln i det ämne, som vsnkilora!, sihäll jag i korrthel anmärka nagra omständigheter ester all» de ösriza blifwit sörm grundeligen mredda, uplysta eller be. swarade.
Den afgift, som kommer at erlaggae för Brönwinöbrännlngen, will man gifwa egenskap af Brwill» ni»q; den kan icke ens fa namnet deraf:
Höglvsirge Riddersissapcr och Adeln lärer erinra sig, ak Riksens Ständer Ivid 1772 arö Riksdag i sjelfwa Riksdagsb, stum öfwerlemliade lil Konungen, ac om Bränwinö» tilwcrknmaen förordna, salom Honom ryttigafl spn« tes.
Bränwins-Historiett ifrån ven liden ar bekant och behöswer icke upreoas Riksens Ständer haswa seda» tre sänger war»r tilsammans och Bränwias cilwrrk» ningen icke dest mindre förbuswic raxs!, som är M ofelbar följd »f Ständernas öswerläkelst.
Den ömtålighet, som någre vttrat, ar rubba de utevarande tä^nrrsöker om Boänwias-ttlivcrkningen, innan den återstående LontrLÄL-ciden lupit til ända, är ganska berömlig til sm kiincips, men det är t
Kovnngens halld och marjo at vphäfiva dcfia LnnkrLQer när han will, ty de äga olla dek milkar at sörfalla, rrär Konungen finner nödigt inställa, Brän» wins-rilwerkningen; denna tid och händelse inträffar, da han nu mill i Noder ossinia et annat 6«inkrs6t med Riksens Ständer; det är ek sadant LormsA Hemliga UlffstletS Betänkande förestår.
Ridderskapet och Adelns wilsta är i all fin fullkomlighet fri at antaga eller neka til detsamma.
För min del är jag öfwertygad, ak H mliga Ulskotket grundeligen Ulredt och be« stämt alla äskLlller. Zlll sörhaga, ak et tllgKrande Lonrraki skulle kun. na bstswa en beständig Hemmansränta, lax i intet fall finna rum.
Jag tror, den utomdeh undanröjeS, om kro^vstlinnsn skulle sa ställas, ar Betänkandet L hela sitt widd bisattes och ancages, imil desi Kongl. Majit med Riksens Ständer annorlunda om dm» ämne öfwerenskemma.
Friherre knäbeck, ksbr ^lsxsnäsr.
Jag ffulle, för min del, häldst önska, at alla öfwer» Läggningar öfwer denna Riks skade liga drycken mätte en gäng inom detta Levd uphöra; men da detta, som mycket annat, är wanans och fördomens offer, och et b stut mäste tagas, sann någon tid ril den projeQe, achiflcns utgörande bestämmas, sa tror jag, ml n öje ligen lättast kunde komma ifrån detta Zelibsr?- n->nL ämne, om Herr Grefwen och LaudkVk-nchaiken brhagade göra ost ^rvx-oli ion om proje5ksks antagande lil nasta Rckedag; och som i händelse af bifall, herra salunda bör anses för et sörnyadt ^onrrsLb omellan Konung och Ständer, de sednare da äga öppen rättighet ar sig berta afsäga, sa wida de sjclfwa finna omständigheterna bertil föranleda.
Hans Txcellencs Herr Grefwen och Landt- Mar 1? a! ken.
Sedan R idderskapet och Adeln nu i detta ämne yttrat sina tankar, fa får jag den äran förklara, at som Kongl. Majit öfwerlemnat detsamma til Riksens Stander t>! antagande eller asflaende, sä kan jag ej göra annan proposirivn än benna.
Bifcller Högloflig?
Niddorstmpet och Adeln Hemliga Utskottets Betänkande i hela sin widd, intil dest Kongl- Maj:r med Riksens Eländer annorlunda öfwcrenskomma.
Grefwe milro», -ä.än!pli I^uävig, I g forbch-.llier mig, or som m!n mening i kemocoilor fa anföra en ranka, den jag tror mig hofwa rätt at andraga, dä omständigheter i en framtid bertil fVulle gifva afledning.
Ak i fräga warande B. nwins afgift, ansedd antingen som Vcwil.njng eller som LomrsH, ar och blifrver alldeles Ridder - 925 skipås och Adelns ensak, och i följd deraf pä intet satt i samaaud elice beroende af de andra Ståndens beslut Grefwe vevvenbaupr, Olser, förksarade, ak för de andia Dtanden kunde han ej yttra någon kanka: endast son.
Ledamot af Ridderskap c t och Adeln bjsöll han Becankandel.
Friherre ve (ilar!.
Jag kan ej inse, huru det skulle ^wara Ridderskapet och Adeln be» rager, ar inga ! detta keajaöb med wilkor, när Bor, gare - Ständer sätt' tvid d.si antagande fästa trenne förbehåll, och jag ^ro^onersr alitsa, at Hemliga Urslottets förslag antagcs rjl nästa Riksdag, da Riksens Ständer kurnia derom med Kongl. Majit annorlunda öfverenskomma.
Friherre loll yrkade, at kro^olikionsn marte blifwa sadan, som han densamma gjort, nämligen, ar Hemliga Uiskottcrs Betänkande i hela sin widd antages; och derwid blott tillägges, incil dest Kongl, Maur med Riksens Stander annorlunda kai, öfivcrenskomma.
Friherre ve 6eer.
Jag har sagt, at jag yrkade krojcAcrs antagande k,i nästa Riksdag dä Kongl. Mastr och Riksens Ständer annorlunda kunna öfwercnskomma.
'Uvll förklarade sig wilsta ga ifrån sit tillägg, om ?roposicjcmen gjordes blott til bisall pa Betänkandet i hela sin widd.
Herr Greswen och Landt»Marskalken.
Bifaller Högloflig Rldderffnpet och Adrin Hemliga Utskottets Betänkande i hela sm widd.
VeswaradeS mcd
Grefwe ^evsnksu pr, 6>ae,, yttrade sig hasiva funnit kroposirionsn besvarad med Ja och blott et Nej, hwilket kunde i ?r»roec,!Iek antecknas.
Os 60 sr förmälts sig ej haswa begärt ar hans
Nej skulle antecknas i ?rolocaI!ek, utan hade sagt
Nej derföre, at han brstridde saken, och begärde derföre nu votering.
Herr leider ccmkormsrsäs sig mcd Friherre
Dr 6ssr i sa matto, at i fall af votering, den af Herr Larnnen gjorda tilläggning mätte inflyta i Conkrapropotuionen, icke uti den jakande.
Os tZser yrkade, attlonrrapropo» chrionen marte blifwa sadan, at hmad Hemliga U-sikottet i sit Betänkande föreslagit antageS; men räcker blott til nästa Riksdag, da Riksens Stander med Kongl. Masit widare fa i underdånighet öfwercnskomma.
Friherre I'»!!.
För at ej uppehålla Rli), derskapet och AdUn förklarar jag mig nöjd mcd för, sia ?rap<ch,ionsn, om Herrarne förena sig om Löntrspropvsilionen.
Grefwe Ickami Iron.
Jag yrkar och jag pa. star, al i (lomrapropolirionen bör stät winner
Nej, sa warar öfwerenskommelsen til nästa Riksdag, 927 tller ock, om Riksens Ständer ändteligen skola nämna?, bär bet tillagg göras; hwart Ständ obet-!gel at aase sig som en särskllld Loutrsbenr.
N)iine H.rrar! jag re^erersr det, kan Konungen assluta afhatidlingar med hwar och en as ost, kan han ccmrsberz med en million mennissor, sz x^„ alwen antaga fyra särMlda Stand som fyra säiskilldaLontrichemsr.
Hans Lxcsllencs Herr Grefwen och Landt, Marskalken författade en voterings xroxa6rion och upläste den sä lydande:
Den, som bifaller Hemliga Utskottets Betänkande i h-la dest widd inut Dest Kongl. Maj.t och Riksens Ständer annorlunda öf>vere»sko,nma, skriswer Ja: Den, det ej will, st-rifwer
Nej. Winner -Nej bifalles Betänkandet i hela desi widd kil nästa Riksdag.
Härivid yttrades
Friherre vs Leer yrkade, at i ftutet af Omi-aprsipolitmnsn macke tilläggas de orden: da med Kongl.
Maj:t Riksens Ständer sä i underdänighct öfwerenskomma.
Herr Grefwen och Landt - Marskalken upläste a nyo Voterings-kropoiitionsn med denna tilläggning.
Herr sk torsin, Jobsn lVIagnus, söre. slog, at i kro^olltionen skulle insöraS de orden: til bestånd. 9-3 Friherre l^all yttrade sig befara, ak de kia ej were god Swensta.