Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Använder man åter förenämnde grundsatser till frågan om stöld , så torde man lätt finna, att vid första och äfven andra gången detta brott begås , möjligheten af den brottsliges förbättring ännu finnes; att brottet, ehuru störande ett af hufvud, vilkoren för Samhäilsimättnjngen, likväl innebär den skillnad ilrån dråp eller mord , att Tjufven kan återställa det, som lian berofvat sin nästa , men icke Dråparen , och att föl jakte» Jigen bevarandet af Samhällets säkerhet kan medgifva, att
Tjufven efter utständet straff å« ter kan få upptagas bland Samhällets Medlemmar; men så snart vanarten stigit till den höjd, att någon förbättring ej vidare kan påräknas, då inträder Medborgarens rättighet att fordra säkerhet för vidare ofredande, då uppkommer, efter mitt omdöme, Statens pligt att använda ett straff, som fullkomligen bereder denna säkerhet.
Dödsstraffet, såsom endast försvars-medel, har man likväl ansett kunna undvikas, och man har troit det vara mänskligare, att för lifstiden innesluta brottslingen i ett fängelse, än att beröfva honom hfvet.
Det torde likväl ej vara sä lärt afgjordt, om någon mänsklighet verkeligen finnes uti detta utbyte af dödsstraff.
Ett evigt fängelse utan hopp om frihet, är ostridigt i de flesta fall svårare än döden , och det är endast det med läster och brott belastade Samvetet, som kan väl* ja ett sådant uselt lif i stället för en snar död.
För min del ryser jag mindre vid att se en Den i April.
53 lagligen förvunnen brottsling, hvars lif är förenadt med osäkerhet för andra Medborgare till lif och egendom, dödas , än att se en samling af missdådare, hos hvilka vanan vid brott utplånat nästan alla mänskliga känslor, likt fångade Rof-djur uti kedjor framsläpa ett uselt lif, ännu farligt för Staten och medförande en osäkerhet, som fordrar de strängaste anstalter till de brottsliges förvarande.
Kan hända har äfven understundom någon svaghet, snarare än en verkelig mänsklighet, föranledt dödsstraffets förändrande till evigt Fängelse och till äfventyrs har man sett samma Monark , som ryst att till döden döma en förvunnen brottsling, med kall blod uppoffra tusendtals af sina egna oskyldiga Undersåtares lif uti ett orättvist krig.
Det skulle således åtminstone för mig synas mindre betänkeligt, att äter upplifva 3 §. af 40 Cap. Missgerning*:-Bal ken af 1734 års
Lag uti hela dess stränghet, om det icke, enligt min tanka, härvid borde komma i betragtande, att så många anstalter å Statens sida ännu äro ofullkomlige till förekommande af brottet och anledningarne dertill, om icke stölderne i senare tider så mycket ökat sig, att man borde befara, att, om ofvannämnde Lagställe upplifvades, dödsstraffen skulle mångdubblas och ett skadeligt intryck på Nationen derigenom åstadkommas.
För min del tror jag, att innan Lagen i hela sin stränghet bör göras gällande , följande åtgärder å Statens sida måste hafva föregått, nemligen; 1:0 Att Undervisnings-anstalteröe blifva sat - 54 Den i April. te på en fullkomligare fot, sä att brist på undervisning ej ma föranleda t 'l brort, Den anklagade
Lör ej kunna svara sina Domare:
Jag bar saknat enskilt omvårdnad, det Allmänna har ej heller dragit försorg att lemna mig uppfostran , och i okunnighet om mina pligrer såsom Medborgare och människa, har jag foljt den väg, som synts mig becjvämast. 2:0
Att en mera utvidgad Närings-frihet
Dmnar hvar och en Medborgare frihet, art på arl/gt sätt försörja sig så snart han dertill äger förmåga.
Brottslingen bor ej kunna anföra till siu ursagt, att han velat antaga ett lofligt yrke, men sett sig derifrån vara hindrad och derigenom bl livi t föraniedd att på olofligt sätt föda sig. 3:0
Att bestämda Författningar nogsamt handhafvas för att förmå hvarje Medlem af Samhället att visa det han äger lofliga utvägar till sin bergning.
Om en fullkomlig ordning härutinnan kunde vinnas, hvilket dock torde vara förknippadt med de största svårigheter , så är otvifvelagtigt att många brott derigenom skulle kunna förekommas, och 4:0
Aft bestraffningarne för första och andra res.m itöld blifva så förändrade, att den brottslig's förbättring derigenom beredes och hans återinträdande i Samhället icke försväras* Den i April. 55 hvilket onekeligen härflyter af de straff, som för det närvarande härvid äro stadgade.
Om alla dessa anstalter hade upphunnit en önskad fullkomlighet, så tror jag för min del, att den som tredje gången stulit ett betydligare belopp, borde för alltid sättas utur stånd att vidare skada, och att Staten vore berättigad att emot honom använda döds straff.
För det närvarande och då sä mycket i ofvannämnda puncter ännu återstår att göra, lärer likväl denna stränghet ej kunna användas.
Men deremot torde det vara hvarje Medborgares rättighet att fordra, det de anstalter, som vidtagas för att med undvikande af döds-straff sätta tjufven utur tillfälle att vidare kunna vara skadlig, ovilkorligen äro af den beskaffenhet att de utesluta möjligheten för honom att sjelf kunna sätta sig på fri fot, och om dessa anstalter icke äro och kan hända ej kunna blifva af den fullkomlighet, att ändamålet dermed ovillkorligen vinnes, om det ännu lyckas tjufven att komma på fri fot och idka sitt handtverk, är det icke då en rättvis fordran af Samhällets Medlemmar, att dödsstraffet måtte användas, såsom det enda återstående för att bereda allmän säkerhet, och har Staten uppfyllt sin pligt att freda till lif och egendom om hon ej använder detta Straff?
Jag medger gerna att hos Oss strängare anstalter böra vidtagas för att förekomma, det de till liftidsfängelse dömde, ej må få tillfälle att undslippa utur fängelse.
Dessa förnyade anstalter skola antingen uppfylla ändamålet eller icke.
Om en fullkomlig omöjlighet till rymning der» igenom beredes, så kommer ja den föreslagit e Lagen att ligga onyttjad; vinnes åter icke 'ändamålet, så har Staten icke uppfyllt sin pbgt , så framt döds-straffet icke användes.
Dessa aro ds skäl som förmått mig, att tillstyrka den föreslagne Lagen om dödsstraff för den tjuf, som till lifstids - fängelse dömd, korn?
mer på fri fot och åter föröivar stöld.
Man invänder att tjufven derigenom skulle komma att straffas egenteligen för det han rymt, hvilket icke är hans utan Statens ftl, som lemnat honom tillfälle dertill; men det är ej för rymuingen, som något straffar stadgadt,det är lör den förnyade vanart, sorn stört Samhällets säkerket.
Qm förbrytaren skulle vara mindre brottslig derföre, att anstalterne å Statens sida ej äro fullkomliga , så skulle ju den till lifstidsfangelse dömde vara fri frän allt vidare straff •sm ebvaf brott han än beginge , till och med mord, ty det harju varit Statens pligt att tillbe det möjligheten till vidare brotts utöfvande varit honqm betagen.
Den vigtigaste anmärkning man gör emot ifrågavarande Förslag , är kan hända den frugtan man hyser, att genom stadgan let af dödsstraff för stöld, tjufven skall mindre agta att vid utöfningen af sitt brott äfven blifva mördare, och man häfver blottställt Medborgares lif för att freda deras Egendom, Erfarenheten är otvifvelaktig! den säkrasto ledaren för att bedömmi, huruvida denna farhåga är grundad eder icke, och det hade varit?
Den i April. 57 önskeligt att äga en säker jemnförelse emellan tjufnads-brott med och utan mord, begångne under den tid, då dödsstraffet för stöld ännu var gällande.
Hvad man likväl med säkerhet vet, är, att flere stora tjufvar den tiden blef vo hängde, hvilka icke begått något mord, och för min del tror jag att den frän Fästnin gen förrymde tjufven, sorn å nyo stjäl, lika litet agtar människo-lif för att försvara sin egen frihet, antingen han har art vänta dödsstraffet eller liistids-fängelset utan hopp att vidare kunna rymma; jag säger, utan hopp att kunna rymma, ty detta hopp, hvilket ej kan äga rum, utan på bekostnad af allmänna säkerheten, måtte väl alldeles betagas brottslingen, om icke Staten skall alltför mycket vanvårda sin skyldighet-, och det torde vara en stor svaghet, om han tror sig nödsakad att hos tjufven nära hoppet att kunna undkomma utur lifstidsfängelset, för att derigenom söka förmå honom att icke blifva mördare.
Det torde dessutom vara en stor skillnad uti sjelfva caracteren hos mördaren och tjufven.
Den förres ogärning är oftast endast utbrottet af ett vildsint lynne och otyglade passioner.
Tjufven deiemot använder icke styrkan, endast illistighet och bakslughet.
Det öppna våldet ligger ej i caracteren af hans brott:
Det uppkommer endast då han för egit försvar ser sig nödsakad dertill, och i en sådan ställning tror jag ej att mycket afseende gores på skillnaden i bestraffnmgen.
Det skulle således synas mig, 9tt någon väsendtlig grund icke finnes att be. fara det tjufnads-brott oftare än hitintills skeds* 58 Den i April, skulle förvandlas till mord, om Lagförslaget antages.
Tvärtom tror jag för min del, att rymmandet ifrån Fästningarne derigenom skall tili det hufvudsakligaste för^kommas och den säkerhet, som man genom lifstids-fängelset åsyftat, bättre än hitintills vinnas.
Den på Fästningen förvarade tjulven, som vet att han på sin kropp bär ett märke, hvilket genast röjer honom vid minsta undersökning om hans person, kan således icke äga hoppet att längre kunna dölja sig för Lagen — som känner att dödsstraffet väntar, vid ett förnyande af hans brott, skall säkerligen i ganska få fall söka undkomma utur fängelset, och, om sådant skulle lyckas honom, måste hans enda föremål blifva, att, om möjligt är, kunna begifva sig utur ett Land, dar han icke äger hopp att ostörd kunna fortsätta sin vandel, och ändamålet att befria Samhället från denna vanartiga person är äfven då vunnit.
Således tror jag icke att den föreslagne Lagen ofta skall behöfva användas.
Men jag för min del anser densamma nödvändig, såsom enda utvägen att fullkomligen bereda den säkerhet
Staten utfäst sig att förskaffa sina Medlemmar.
Herr von Stahl, Samuel, anförde skrifteligen: Riksens Högloflige Ständers Lag-Utskotts
Betänkande, rörande straffets skärpande för tjufvar, som nu till behörig granskning förekommit, bär jag icke öfvervarit som Ledamot sf Lag-Utskottet.
Det oagtadt vill jag likväl
Den i April. 59 anmäla min enskildta tanka i detta ämne.
De skäl Lag-Utskottet Lttadt, och hvilka grundlagt beslutet, godkänner jag dock bade af öfvertygelse och agtning. jag medger att den p-rson, som, efter att hafva blifvit dömd och straffad för g:dje resan stöld, betiädes med dylik förbrytelse, är en så brottslig och vanfräjdad människa, att något hopp icke mer kan vinnas om hans förbättring i framtiden, och att hans lif är en börda för honom sjelf och Staten.
Det vore således ingen skada eller förlust för det Allmänna, om en sådan vanartad person i förtid beröfvas ett uselt lif, så mycket mindre, som han efter våra Lagar är skiljd från Medborgerligt förtroende, ålagd, att för sin öfriga lifstid arbeta å Kronans Slott och Fästningar , samt sålunda sjelf förbittraöt hvarje dag af sin återstående lefnad.
Men då våra Brottmåls-Lagar alltid varit mildare än andra Nationers, oansedt de täfla med ossi upplysning, kunskaper och rättsprinciper, får jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning hemställa, om icke /pde resan begången stöld, bör , utom det ansvar Lagen nu stadgar, i stället för dödsstraff, tillökas med brännmärke i ansigtet, på sätt som i Danska Staterna tillgår.
Denna förändring i Utskottets Betänkande, föreslår jag endast af det skäl, att jag frugtar, att den som öfvar tjufnad, äfven vid samma tillfälle begär mord, efter han vet att dess brott icke på annat sätt än med dödsstraff kan försonas.
För öfrigt godkänner j3g för min del Högloflige Utskottets Betänkande, med den Anmärkning, 6o Dm i April. att jag under intet vilkor kan bifalla de Ledamöters serskildta meningar , sorn vilja afskaf fa Spöstraff- ty i sådan händelse skola stölder mera oförsynt tilltaga.
Svenska Nationen har i allmänhet icke hunnit i den upplysning, som fordras för ett mildare behandlingssätt och våra Arbets- och Corrections-hus, om vi någon gång få dem i ordning, blifva då uppfyllde af lastfulle och oduglige Medborgare, som vid första tillfälle äro färdige, att med nya brott föröka deras fel.
Herr Manner st am, Johan: Herr Grefve Hamilton har så fullständigt utveckladt de skal, som kunna anföias emot Lag-Utskottets Förslag, att jag fullkomligt instämmer uti dess Yttrande; älvensom jag gillar de Anmärkningar, hvilka Herr Hausswolff tillagdt; jag utber mig endast att för några få ögonblick fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid en tanka, som den förstbemäldte värde Talaren ganska val uttryckt, den nemligen, att grymma Lagar icke erfordras, för att i ett Samhälle upprätthålla ordning och säkerhet, hvilket ändamål snarare vinnes genom mildare Lagar, om de handhafvas med stränghet och rättvisa.
Man tror att tjufnads-brott under senare åren tlltagit —
Om detta verkeligen är förhållandet, sä kan man lätt igenfinna orsaken dertill uti en tilltagande fattigdom i de lägre Folk-Classerne, vållad af svårigheten att på lofligt sätt vinna Höbergning och män bör då icke söka medlen att afhj-lpa denna olycka uti barbariska Lagar, utan genom beredande af lättare
Der i April. 6t utvägar till arbetsförtjenst och utkomst för dessa Folk-Cias6er.
Så länge Författningar finnas uti värt Land, hvilka göra det hll ett brott att begagna sin arbetsförmåga till lofliga yrken, ma man snarare undra att tjufnader icke mera tilltaga ånna; och första steget att afhjelpa det onda är i min tanka att upphäfva dessa Författningar, lika stridande emot billighet och rättvisa som emot Stats-Oeconomiska beräkningar.
Dä discussion om Lag-Utskottets
Betänkande synes föranleda till afslag och hvarefter Utskottet bör besväras med återremiss af Riksens Ständers nu ytterligare öfverläggning derom, hemställer jag om icke Betänkandet bör afsläs.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke, enär §. i Regerings-Formen stadgar, att då vid ett Utskotts första gången afgifne Betänkande anmärkningar framställas, hvilka hindra antagandet, Betänkandet bör jemte anrrärkningarne återförvisas till Utskottet för att Betänkandet derefter ytterligare granska och jemka, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att Lag-Utskottets ifrsgavavarande Betänkande, finge jemte de dervid gjorde Anmärkningar till Utskottet återremitteras.
Herr Mannerstam:
Den §. uti RegeringsFormen, sorn Herr Grefven och LandtMar* skalken behagat åberopat, innehåller att Ståndet kan bifalla, afslä eller återremittera ett Be« tänkande, då det första gången förekommer, fastan det då icke kan med förändringar eljer 62 Den i April. tillägg antagas.
Denna tydning af §. är efter min tanka enlig med både ordalydelse och me* ning uti densamma och salunda har den vid föregående Riksdagar blifvit förstådd och tillämpad.
Jag har tyckt den under discussionen allmännast uttryckta tankan vara för afslag, och af denna anledning har jag begärt en sådan proposition, hvilken efter min tanka otvifvelagtigt kan till Ridderskapet och Adeln framställas.
Det beror likväl af Herr Grefven och LandtMarskalken att göra Proposition till åtetremiss, hvilket jag icke heller vill bestrida, ehuru jag, på sätt jag förut haft äran nämna, anser den öfverflödig.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde å nyo, om icke Lag-Utskottets Betänkande borde, i anledning af de dervid framställde Anmärkningar, till Utskottet återförvisas j hvilket bifölls.
Företogs till pröfning Riddarhus-Utskottets den 18 sisrledne Marni afgifoe, samt den 24 i samma månad eftermiddagen på bordet lande Utlåtande öfver Riddarhus Directionens Riksdags-Berättelse.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, då ifrågavarande
Betänkande innefattade ätskillige sins emellan skiljaktige
Den i April ämnen, hvilka likväl alla enskildt rörde Ridderskapet och Adeln, hvarje §. finge serskilt uppläsas och afgöras.
Bifölls. i och 2 §. ansägos af Ridderskapet och Adeln icke erfordra någon åtgärd. 3 §•
Riddarhus-Utskottets hemställan så väl angående öfverförande på Protocolls tryckoingsfonden af de 600 R:dr Banco, Kammarherren M. G, Falkenberg af Riddarhus-Cassan förskottsvis uppburit till tryckning »f 1789 års Riksdags-Protocoller, som ock angående försäljning af de förra Riksdagarnes Pleni-Protocoller, blef af Ridderskapet och Adeln gillad.
Grefve Spens, Carl GustafJag har visst icke något emot saken endast mot Redactionen såsom otydlig.
Det bör icke stå 1809 och 1810 årens Protocoller, utan Protocollerne för 1809 och i8’*o årens Riksdag i Stockholm , emedan endast om dessa gälier det anförda skälet, att blott 30 Exemplar kunna completteras, Vill man sälja äfven 18IO års torebro Riksdags-Protocoller till Maculatur, så är det mig visst icke eller emot, men då skall ett nytt skäl anföras.
Riddarhus Utskottet hade äfven i denna §. hemställt, det Riddarhus-Diiectioaen, så snart 64 Den i April, kallelse till Riksdag blifvit utfärdad , måtte genast gå i författning derom att öfverenskommelse träffas med en vä!känd Boktryckare orri Ridderskapets och Adelns Protocoilers tryckning för den blifvande Riksdagen, hvarvid Boktryckaren ovilkorligen skulle förbindas, emot det han ensam erhöll detta arbete, att titan mellankomst af annat, med den största möjliga skyndsamhet verkställa tryckningen af berörde Protocoller.
Herr Rothlieb, Carl Fredric, anförde skrifte! i gen :
Då jag fullkomligt instämmer uti hvad Högloflige Riddarhus-Utskottet föreslagit för framtiden, angående tryckningen af Riddefskapets och Adelns Pleni Protocoller, far jag likväl den äran upplysa, att jag vågar tro, det tryckningen af Ståndets Protocoller vid ingen af de sednare
Riksdagar verkstälts med mera skyndsamhet än vid denna, i synnerhet då man erindrar sig, att tryckningen ej begyntes förrän omkring 14 dagar efter Riksdagens början, och att, det oagtadt, af Ridderskapets och Adelns Protocoller 110 ark äro tryckta, då deremot af Borgare Ståndets Protocoller, hvilkas tryckning genast börjades, endast 70 ark äro trykta, af Preste-Sfåndets 43 ärk, och af Bonde-Ståndets omkring 41 ark.
Vid denna jämförelse behagade Ridderskapet och Adeln kanske finna, att jag i möjligaste måtto snkt att -vara emot Ridderskapets och Adelns förtroende - Dea i April, troende, att åt mig uppdraga befattniilgen med dess Protocollers utgifvande, hellst med fästadt afseende å den omständighet, att tryckningen så sent tog sin början och den i följd deraf uppkommande svårighet, att kunna träffa öfverenskommelse med någon Boktryckare, se4 dan de fleste redan förut åtagit sig annat ar* bete, hvilket de ej kunde lemna.
Emedlertid får jag ödmjukast tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln ville bifalla Riddarhus-Utskottets
Förslag uti ifrågavarande afseende, såsom det enda sätt, jag tror kan utfinnas til) beredande åf en större skyndsamhet vid Protocollernes tryckning, än hittills kunnat åstadkommas.
Friherre] Wrangel, Henning, föreslog att, i sammanhang med Riddarhus-Utskottets ifråga* varande Förslag, någon anstalt äfven måtte vidtages till beredande af skyndsam tryckning af sä väl de andra Ståndens Pleni-Protocoller, sorn Bihanget.
Herr Grefven och Landt Marskalken hem* Ställde, om icke till vinnande af all möjlig skyndsamhet vid tryckningen af så väl sarhtelige Riks-Ståndens Protocoll, sorn Bihanget dertill , under kommande Riksdagar , samt föf att bereda en större afsättning ai berörde hand* lingar och Stats-Verket en i samma förhållande ökad ersättning för de till tryckningen åtgående kostnader, Ridderskapet och Adeln skut* le anse lämpeligt, det Riksens Ständer hos Korigb Majit i underdånighet anhålla, att HoBCancel* Ridd. och Ad.
Prat. V B. i Afi. 9, 10, 66
Den i April. leren, under hvars inseende Boktryckerierne i Riket äro ställde, kunde erhålla nådig föreskrift, att, så snart Riksdagskallelse utfärdas, låta vidtaga sådana förberedande åtgärder, hvarigenom Riks-Ståndens Protocoll och Biiianget kunde under Riksdagens lopp skyndsamt frän trycket u gifvas, samt att de öfrige Respective Riks-Stånden matte inbjudas, att uti detta beslut med Riddcrskapet och Adeln sig förena.
Herr Berghman, Ambrosius Magnus, hemställde om icke, då ett stort antal af Ridder» skåpets och Adelns Herrar Ledamöter redan bortgått, oiverläggningen, i anledning af Riddarhus-Utskottets förevarande Betänkande, måt* te uppskjutas till eftermiddagen.
Herr Grefven oth Landt Marskalken yttrade, att dä mänga af Ridderskapec och Adeln ännu voro närvarande samt Plenum icke blifvit upplöst, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken icke några hinder möta för fortsättning af föredragningen utaf de på Ridderskapets och Adelns handläggning beroende mål* hvaruti Riddeiskapct och Adeln äfven hördes instämma.
Riddarhus-Utskottets uti 4, y och 6 §.§. gjor le hemställanden biefvo derefter uppå serskilte af Herr Grefven och Landt-Marskalken framställde Propositioner af Ridderskapet och Adeln gillade.
Ben i April. 67 Höglofl.
Ridderskapet och Adela åtskiljdes klockan 2 ettermiddagen.
In fidem Protocolli O. J. Lagerheim.
Plenum kl. hdf till 5 eftermiddagen.
Grefve Lewenhaupt, Gustaf, tog såsom äldste närvarande Grefven klubban.
Justerades Pleni Protocollerne för den 12 sinfedne Mardi eftermiddagen, samt den 17 i samma månad förmiddagen.
Sedan Herr Grefven och LandtMa*skalken uppkommit samt emottag t klubban af Grefve Lewenhaupt, Juste>.a les Pleni Protocollet för den 17 sistledne Marni eftermiddagen.
Af dr*n arledning att de anföranden , sorn här skriftligen afgifvas, vanligen icke å nyo uppläsas vid Justeringen, anser jag min pligt vara, att nu ödmjukast anmäla, det jag med der» rätt, som jag trott vara iör mig öppen, in-illJess Justeringen för sig gatt, gifvit åt mitt anförande, 68 Den i April, till det nu justerade Protocollet, någon större utveckling.
Jag har, nemligen så vidt sorn den trånga gränsen af ett Riksdags-anförande medgifver, omständligen så till grunder, som till detailien framställt det Förslag till Discont - Papperens realiserande, hvilket jag vå« gat här uppgifva.
Grefve Spens, Carl Gustaf.- I mitt Anförande af den 17 sistledne Martii, i anledning af Betänkandet om
Discont-regleringen, bar ett misstag insmygt sig.
Jag yttrade, att ibland mycket annat, som bordt bland Götha CanalDisconts tillgångar uppföras, Utskotten bortglömt en Titel vid namn Läne-Banco Capital, som bordt vara intagen i Cassa-behållningen.
Jag har nu fått upplysning af Herr Grefve von Plåtens anförande, som samma eftermiddag här upplästes och sedan genom trycket lemnats till Allmänhetens kännedom, att de nämnde Banco-Låne-Capitalerne verkligen äro af Utskotten beräknade, men att det är en annan del af Discont-Cassa-behållning, som blifvit förbigången, nemligen den i Banco-Sediar bestående Cassa-behållningen i Contoiret i Stockholm.
Som det hade varit min skyldighet att underrätta mig härom, har jag velat så gerna sjelf anmärka en af mig gjord falsk upp. gift:
I sjelfva saken kan det vara detsamma hvilkendera af dessa tillgångar Utskotten glömt.
Glömskan af hvilken som hell st är ett lika fel och båda Summorne dock för obetydliga att förändra Calculerne, Dm t April, 69 Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric.-
Då Grefve von Lantingshausen begärde Proposition om Ridderskapets och Adelns ogillande af uttryck, som blifvit fälde om Götha Canal Discont-Direction, var jag ej närvarande, och var således ej i tillfälle att försvara mig.
Som jag var ibland dem, hvilka anmärkte Directionens förfarande, får jag underkasta mig Höglofl.
Ridderskapets och Adelns ogillande, ehuru jag alltid haft för regel att ej fälla yttranden om perso* ner utan blott om saken.
Hafva andras yttranden varit skarpare än mina, så nödgas jag likväl upprigtigt erkänna, det jag icke hördt någon yttra annat än hvad jag verkeligen tänkt i detta ämne och i sådant afseende nödgas jag äfven dela tyngden af ogillandet, om det äfven icke ifrån Herr Grefve von Lantingshausen varit åt mig directe ämnat.
Skulle likväl något uttryck vara fällt, som möjligen kunde hänföras till en personlig förolämpning, så har sådant undfallit mig; och då jag aldrig deltagit i något sådant, utan, som jag redan yttradt, blott i sjelfva saken, anser jag mig i denna del icke kunna vara inbegrir pen uti Ridderskapets och Adelns ogillande.
Hvarefter Friherre Anckarsvärd, uppläste följande:
Då jag uti Plenum den 17 dennes hade äran afgifva några Anmärkningar emot Utskottens Betänkande rörande Discont-Regleringen^ 7°
Den i April. fann jag den omständigheten, att Utskotten för Gotha Canal Disconts utredning e| kunnat s som t
I gång beräkna, det till Cunal-Byganaden Itmnade förskott af x .100,000 R:dr, vara af sa betänk ig nnur, att den borde påkalla en formel g undersökning, huruvida Görba Chra!