Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Notehailarne i ett för allt betala någon efter narwaranoe tiber lampad witz afgift, da Mören och Lxercuis-dagarne sedan kunde regleras ester behofwet, uran någon känning hwarken för Rotehållare eller Soldaten, om erk Möte warade längre eller kortare rid.
Hwad ater angar Herr Friherre kmnckg yr» kande, ar om pä Nadigste befallning någre Möten ncöfwer de redan stadgade skulle anbefallas, Ryttaren elier Soldaten bör af Kronan underhallas, sa, enär Kongl, ltesoimions» pä Krigsbefälets allmänna beswär ben n:te Januarii 1757 uti 12 §. uttryckligen stadgar, at om efter derom gifwen befallning de wanlige Regements eller LompLZnieMöten någon gang skulle komma ar pasta längre än öfwerenskommit är, bör hela Regementet eller LompÄAniet wid stikå tilfällen njura traktamente af Kongl. Maj:t och Kronan för hwad som öfwerstrider rätta Mötestiden, finner Utskottet ej nödigt ar tilstyrka någon ny Författning i benne del. ''7:0.
At wid UecrutermLH>-mölen, hwarest en Notes ingangne LomeE med Soldaten bör upwisas och fastställas, borde de Rustande, dä Landshöfdingen icke altid kan hafwa fullständig kännedom om Rorarne i Läner ester hwarr och et Rusthålls eller roteradt Hemmans beskaffenhet, äga rätt hafwa sig til biträde nägre i Orten kunnige och för rilfället »cljungergcle Ledamöter, a hwilkas yttrande och föreställningar afseende borde göras, och hwilka Fullmägriges owilkorliga skyl dighet skulle wara, at efter hwarje Ryttare eller Sol - 372 Den 8 Mars.
Soldare-Torps läge och ätföljande förmoner be» ivaka och iagttaga Rust- eller Rorehällarnes rätt m. m.," som i sjelfva ^iLmorialet wiblyftigare omförmaldt sinnes.
Utffottet har, hwad denne fräga angar, funnit det wara öfverflödigt, at a nyo stadga sädant som redan ar en Rust- och Rotehållare tilhörande rättighet, åtwid KecrutcrinKs-Mölen antingen sjelfwe eller genom Ombud tilstädes wara och sin rätt bewaka; och är Utffottet för öfrigt derom öfwerkygadt, at ingen Landshöfding finnes, som icke, i enlighet med sin InstruÄion, lärer bewaka de Rustandes rätt, samt wid alla förefallande tilfällen deras bästa befrämja; åtminstone kan Utffottet, om någon uragtlamihet deraf skulle förefalla, icke tilffrifwa densamma Författningarne, utan deras öfwerrrädande, en omständighet deri rättelse winnes hos Lagffipande, ej hos Lagstiftande Magten. "8:0.
At hos Kongl. Maj:t underdånig anhållan borde göras, der Kongl. Maj:t i Räder matte genoM Oiiculitire - Oiares til ^rmeöli wid sin höga onåd förbjuda alla tvsjlitLire-Etlibetsmän at understödja Ryttare elier Soldater i deras obilliga påståenden, det ware sig wid Ueciut8- contr3Äer8 ingående, eller Uti något annat fall, och at uti dec förstnämnde, Oltice,3n-n8 åtgärd ma anses obehörig, da LomrEcMex reglerande endast bör ankomma pä kecrmen8 och Rotens öfverenskommelse, med de rättelser Landshöfdingen och blicken wid UecrutM!iZ8 Mötet kunna derwid göra; äfwenfom at Kongl. Maj:t derjemte L
Räder ffulle anbefalla besse Embetsman, at antyda bade Sch t - Den 8 Mars- Z7Z Ryttare och Soldater, at wara flitige och arbet» samme, emedan sädant hardar dem och befordrar deras egel wälstand, utan at de såsom Lättingar ständigt ligga Rust- eller Nocehallarne til last."
Utskottet, som anser aldeles olämpeligt, at lillkyrka til Kongl. Maj:t framförandet asen önskan, innebärande mitztroende til hwarje Ollars rattwisa och owäld, samt Soldatens hug och wilja, at Utbringa sin tid annorlunda än pä et lättjefullt sätt, får sa wal i synnerhet med afseende hära, som äfwen wid öfwerwägande deraf, at det medelst denna åtgärd asyfrade ändamål icke för Rustoch Rotehållare medför någon ny fördel, da efter hwad redan stadgadt ar, Landshöfdingen och Regements-t-Keten allena äro de, som, utan afseende pä LompLZnis-Lbefens ästundan, aga at antingen fastställa et emellan en kecrur och Roten ingånget comrLck, eller ock detsamma jemka, för sin del afstyrka alr afseende ä förenämnde yrkande. "9:0.
At med WaWeringen matte förhallas aldeles såsom i Herr Ofwerste kerrmans förut til Utskottet remittelacls Memorial förestäs, och hwars innehåll Herr Friherre bunck helt och hällit äberopar."
I denna omständighet anser Utskottet sig icke behöfwa nägot widare utlätande afgiswa, dä Utffottet redan, i anledning af Herr Ofwerste Lerg. nigus Åberopade Memorial underställt Riksens Högloft.
Ständers egen granskning sit tilstyrkande i afseende pä wargeringen. "io:o Z74 Den 8 Mars. "iv:o.
At tis bewarande af Rust- och Rotes hallares ratt, ar wid Oeneigl-Mönstringar fa förekommande och deras wallard ofta gansta nara rörande ärenden afgjvrde, icke af en stump, utan pa grund af billighet och rgttwifa, marte förordnas, ») det wid Oenernl-Mmftringar för hwart och ett Lomp.aZmL mätte dest Rust- eller Rotehållare emellan urses fyra Fullmägtige, hwilkas ffyldigherer och rättigheter det borde wara, ar med upiysningar och underrättelser ga Mönster-Herren tilhanda, och, understödde af Lands-Höfdingen, bewaka bade narwarande och fränwarande Rustvch Rotehällares rätt; hwar och en sadan dock oberager, at dessutom sjelf sin talan föra: K) At sadane Fullmägtige wid en näst före Mörek hällande stämma, skulle ester uprop af hwarje Nummers Rust- eller Norchallake göra sig underrättade om - alla de omständigheter, som för hwarje Nummer särskildt wid Mönstringen kunde förekomma; och c) At wid Mönstringen et särskildt kiococoil skulle under Edspligt föras, deruti alt hwad wid Mönstringen Rust- eller Rotehällarne rörande blifwit andraga, borde intagas, och hwilket krococoll af 6eriLial Mönster-Herren och Mönster-(öommisszlien undertecknas, samt före den förres afresa fran stället ett ^vederbörligen underskrifwit Lxtr-E deraf för hwarje <öomp3»me göras, för at dessFullmägtige tilställas ".
Hwad först angar första, kckomemet i föregående kunck, sä enär Utffvtters Ledamöter i allmänhet sa wäl soin i synnerhet flere af dem, hwilka sjelfwe såsom Embetsmän wid dylika Mönstringar haft befattning kanna, det ingen Mönstring rätte - ligen Den 8 Mars. 375 lizen kan hällas, der ej com^Znis-Fullmägtige äro tilstädes, tror Urstoltet sig ej böra tiistyrka något, som redan är ifrån begreppet as en 6ensra1- Mönstring ostiljagtigt.
Hwad dernäst beträffar den äffade stamman Rust> eller Rotehallarne emel* lan före Mönstringen, sa finner Urstottet detsamma wara ett sadant OLconomicum, hwart och ett Regementes och Lompzgnies Rust* och Rotehållare angående, som ma pa deras eger behag ankomma, och hwilket, såsom en skyldighet alagdt, skulle kanske wara mera betungande än nyttigt: hwad ändteligen är anfördt om det ?rotocoll, som wid Mönstringen hallas borde, sa anser Utskotter fig deraf ieke hämra skäl ar förestå ändring uti det hittilS wid Mönstringar brukeliga?rotocoll8-sätt, medelst Mönster-Rullas och Menings förande, derutur Utdrag ä Lands-OgncLllicrnL fäs, och hwilka Utstotter anser, utan någon ändring, fullt upfylla sitt ändamål. "n:o. Åtwid Mönster-Herrars tilförordnande borde iagttagas, det ingen förordnades at mönstra ett indelt (,'avrrlleris, som ieke sjelf en längre tid tjent wid ett sädant Regemente, samt at enahanda förhållande borde iagttagas wid MönsterHerres rilsörordnande för ett Infanteri; afwensom ac wid Lsvalleris-Regementes Mönstring ej Regementets, men at fran annar ställe anstaffad edswuren Hofstagare stulle pakallas".
Såsom förnärmande Kongl. Majus höga rätt, ar sjelf utan nägre föreffrifne wilkor, kunna i sit ställe til Mönster-Herre utse den, til hwiiken Kongl.
Maju ager förtroende, finner Utffottet sig icke kun nq - Z?
Den 8 Mars. na tilstyrka nägot afseende a nyh omförmaldte Förstag, om föreskrift af de eaenstaper en sadan Mönster-Herre bör hafwa, och det sa mycket mindre, som Utstottet äger den mast grundade öfwertygelse, at Kongl. Maj:t, wid öfwcrlemnande af sitt förtroende i detta fall, wisserligen stall hafwa afseende pä erkände kunskaper och werkeiig förtjenst.
Hofslagare, som erfordras wid ett C^vLllcneNegementes Mönstring, anser Utstottet tjenligast kunna tagas fran etc Lomp.igme da det andra mönstras, och sa iwärtom, hwarigenom Utstottet tror der genom ölemoimi' t afyftade ändamål wara wunnir, utan nägon särskild kostnad för anskaffandet af Hofslagare fran ett annat, kanske gansta långt bort sin station ägande, Lavgllerie-Regemente.
Sedan Utstottet således meddelat sina tankar öfwer ofwanberörde i första ölemorialel wäckre frågor, får Utstottet nu jemwal pa enahanda färt genomgå der sednare, hwilket, behörigen granstad! och fördelbt, finnes innefatta följande förslag och yrkanden, nemligen: "i:o- At, til förekommande af en LompogniöOfklcerx inflytelse pa det emellan Roten och Soldaten uprättande ^onmiÄ, hädanefter matte uphäfwas der stadgande, ar lieciuc bör före Keck-iltermos-Mötet för ('ompLgnik-LKsien upwlfas, äfvensom ar, sa wäl til förekommande af skadligt inflytande, Rust- och Rotehållare til last, svin til UNdwikande af kostsamma refor, Lomp^gnre-Lbeler hädanefter wid llLc>-uwnnH8 - Möten icke borde fa wara närwarande, da i alla fall Landshöfdingen Den 8 Mars. 377 och Oswerften äro de, hwilka, pä sätt i ^semorialet noga förmäles, stola pröfwa den antagne stecriiten8 duglighet, samt derwid, uran Okticerarens biträde, hafwa gansta säkra grunder, hwarpä de kl?nde fästa sina omdömen."
Urstottet, som hwarken will eller kan instäm» ma uti det yttrade misstroendet einor alla Lomp^- r>ie- OkliceiLie, anser det förestagna förbudet för dem, at bewista sina ^ompggnierb Kecriicermg8- Möten, icke allenast helt och hållet utestänga dem fran en deras tjenstebefattning, uran äfwen inskränka Regements-LNeten8 rätt, ar hafwa sine OMcerare med sig, eller pä der ställe han finner nödigt utsätta; hwarföre ock Ucstottet, sa wäl i betraktande häraf, som pa de här vfwan wid beswarandet af 8:de l^untten as förra l^emoriglet anförde stal, får afstyrka antagandet af hwad i denna ?unäk anfördt blifwir. "2:0.
At l<ec,'iiterinF8-Mölen icke matte utsättas pa ett enda ställe för ett helt Regemente, hwilker wore ledande til en dryg kostnad för långt bort boende Rust- eller Rotehållare, utan desse keci merwtzs Möten sä rsngerg8, ac desamma hällas Lomxagnie - wis eller sä, at nägra nära hwarandra belägne Lompa^mer pä en gäng mönstras, samt ar er wisst miltal mätte utsattas, hwarutöswer ingen Rust- eller Rotehällare sturle wara stylvig, at infinna sig wid kecrutermA8-Mötet".
Utstottet har wäl öfwerwägat detta förslag om utsättandet as et wisst miltal fran hwarje Rusthäll eller Rote, inom hwilket kl.ecruterinZ5.
Mötet bör Z78 Den 8 Mars. bör hällas, men finner sä mycket mindre stal at deruti inga, som Vet lärer blifwa omöjeligt at härutinnan göra et stadgande, som är lämpeligt och patzande^för
Riktts i detta sa wal som i manga andra afseende» sa gansta olika ?rovincer, da, lil exempel, hwad i detta fall wore tjenligt för Skäne, Upland med flere ?rovim-er, witzerligen icke skulle wara det för de Norra Otterne, hwarest Morarne säkert aro längre ifrån hwarannan belägne, an ä de förre; hwarföre ock Utstottet anser lämpeligast, at afwen hädanefter utsättandet af ort och rid för kecrutsrin»8 - Möten Ma fa ankomma pa Landshöfdingen och Regements-Ollsen, görandes sig Utstottet öfwertygadt derom, at de dertil säkert lära utse de med Rust-eller Notehaliarnes beqwämlighet mast öfwerensstämmande stallen, hwilka, esler hwad Utstottet wet, afwen hittils inom Regementets ständ blifwit ombytte. "z:o.
At de i förre Författningar gifne föreskrifter om Manstapers längd mätte närmare reAlsras, samt uttryckelig förestrifc gifwas, det
Luter afseende bör göras pä en Karls mer eller mindre fagra utseende, utan endast pa deh kroppsstyrka."
Med anledning af hwad denna punA innehåller, får Utstottet ^vördsammeligen tilstyrka, det hos Kongl.
Maj:c underdänig anhållan matte göras, ar Kongl. Magt, i anseende til Rikets minstade Folkmängd, täcktes bestämma den pa Soldater möjligaste minsta längd, som Kongl. Maj:t finner wara i anseende til tjensten och nnwarande tiders krigssätt tjenlig och lämpelig.
Utstottet stg i anledning häraf icke behöfwa något widare lil - Den 8 Mats. Z79 tilstyrkande afgifwa, da Kongl. Maj:t redan, genom Nådig Kungörelse af den 22 Januari: 1778 uli de strängaste ordalag förordnavt, det ingen i<ecriit, för der han af Skaparen undfått en restig och wacker wäxt stall waga ar (som orden lyda) fig oförsynt lil den mästbjudande försälja och utprångla. "4:0.
At Landshöfdingen icke mätte aga rätt, at, såsom flerestädes stolar händt, utlysa Stämmor med Rust- och Rolehällare, man at i Kungörelsen utsätta i hwad ändamål sädanr stedt, äfvensom ar, hwilken Embetsman der än wara matte, skulle alfwarligen förbjudas, at göra någon proposition, som i minsta del kunde leda til ändring ritt de contrackor, som med Rust- och Norehallarne gro ingangne, uran at samma proposition förut warit hos Konungen anmäld och wunnit
Detz bifall." Hwad häraf först angar Stämmors utlysande uran kungörandet af föremålet derföre, sä finner Utstotret, at om sadam nägonstädes werkeligen händt, detsamma är et fadanr missbruk, hwars rättande wisst icke erfordrar en ny Författnings stadgande, Beträffande dernäst sättet at framställa propositioner, sa får Utskottet derwid anmärka, arda Uti 7 § af I7Z4 Ärs Landshöfdinge-Instruckion stadgas, at Regements-6belen har ingenting at med de Rustande staffa, sq lärer deraf ock blrfwa en följd, at ingen kallelse ti!
Rusthallarnes sammanträdande, som ej är af Landshöfdingen utfärdad, Z8v Den 8 Mars. behöfwer atlydas, eller nägre lstalisr genom et fäVant ureblifwande gä förlorade, samt inga propositioner. hwilka ej af Landshöfdingen framställas, behöfwa befwaras.
Wid hwilker förhållande, och da det ej är förmoda, ar en Landshöfding, hwarS styldighet det är, at de Rustandes ratt bewaka, skall framställa eller söka til bifall befordra någon proportion, som ej är med Konungens Nådiga afsigter öfwerensstämmande, Utffottet sä mycket mindre anser nägon ny Författning i detta amne wara behöflig, som med sädane propositioner intet äfwentyras, da sjelfwa order proposition förutsätter och altio päminner vin den i detta fall de Rustande sjelfwe altid tilkommande beslutande rätt.
";:o.
At de mitzbruk, forn kunna widlada det roterade Bätsmanshället, samt de kostnader som Rothällarne derwid utöfwer de ingängne OontrEerno8 lydelse kunna äligga, jemwäl mätte i betraktande komma och pä er lämpligt färt warda afhulpne.
Men da de uti l^lemorialst omnämnde der roterade Bätsmanshället widlädande mitzbruk i ingen omständighet blifwit upgifne, sä tiltror sig Utskottet icke, uran kännedom af der onda, kunna nägot medel til dest afhjelpande förestå.
Enar Utskottet nu pä ofwanberörde satt yttrat stna tankar
Uti de, genom de remitterats Memorialerne , Utffottet til granskning framställde ämnen, anser sig Utffottet icke böra oanmäldt lemna, at dä, likmätigt Utskottets under denna Riksdag afgifne och af Riksens Högloft.
Ständer gillade Betänkande, Den 8 Mars. Z8r de, alla til et ooconomistt ämne hörande särskilde stadganden komma, at i en Författning för hwarje ärende sammanfattas, och aswen salunda alt hwad som rörer Indelnings- och Noterings-Werket blifwer i en Förordning sammandragit, sa stall genom en sadan åtgärd wifterligen afhjelpas flere af dr nu öfwerklagade olägenheter, hwilka ledc sit uphof fran en mindre allmän kännedom af Författningarnes innehall.
Ständers egen uplyfta granstning hemställes allt detta wördsammeligen.
Stockholm den 25 Februarii 1810.
Pa Högwördige Prästeoch Adelns wägnar Ståndets wägnar isob. 6.
Oail isob> knös.
Borgare- Pä Hederwärda Bon Ständets wägnar de-Ständers wägnar O. s. Lcbönberr.
L. kriLbsson. k. Netrel.
Ständers Lag-Utstötts Betänkande, i anledning af Herr Lagmannen Öar!
Oustak k. von blausvolcks hos Högloft.
Ridderstapet och Adeln ingifne til Lag-Utskottet remitteracle?clemorial, angäende sörestaget stadgande af någon Författning eller Lag, som förestrefwe huru Jnnewanare i et af Fiende anfallit Land i allmänhet borde förhälla sig m. m.
Herr Lagmannen von k^ausvollk har uti berörde klemorial yttrar sig finna nödigt, at en Lag Ut - Z82 Den 8 Mars. uttryckeligen bestämde: 1:0. huruwida Jnnewänare uti ek af Fiende anfallit
Land borde sätta sig til motwärn, om än de moro obewapnade och funne deras wanmagr at hindra Landels inkräktning, eller om de i sednare fallet kunde, man misstydning, answar och förföljelse för det de pa88ivt handlar, tåligt underkasta sig öfwermagten, för at undwika de rysiiga upträden och omenffligheter, hwilka enligt allt krigsbruk wörö wanlige, da Folker reste sig i massa och blefwe besegradr; 2:0. hwad det Folk hade synnerligast at iagttaga, som bodde pa en af Fiende occuperacl Landsstracka; huruwida det borde efterkomma Fiendens påbud med eller uran undantag, eiler lämna desse utan hörsamhet, om än deras lif och egendom blottställdes för misshandling af Fienden, som med swärdet i ena handen och eldbranden i den anora hade magt och utwäg at fatta sina befallningar i werkställighet; z:o. huruledes Embetsman i et salunda inkräktadt Land wisligast borde förhalla sig, och huruwida de skulle nedlägga sin tjenste-befattning, eller dermed fortfara m. m., och 4:0. hwad i sadane fall, som omnämnde äro, borde för brott anses, och huruledes förbrytelser efter deras olika art af grofhet borde dömmas och bestraffas, äfwensom Herr Lagmannen fluteligen föreslagit, at någor mane stadgas i allmänhet om ersättning för sadane Medborgare, hwilkas egendom, utan at de sjelfwe dertil gifwit anledning, blefwe til större eller mindre del fföflad eller skadad af Fienden, samt om sätter huru en sadan förlust rätteligen borde bedömas och ersättningen derföre beräknas och utgifwas.
Da Menniskorne inträdde i Borgerligt Samhälle - Den 8 Mars. z83 hälle och gafwo sig en Styrelse, war hufwudändamälet, at staffa sig stydd nior yttre anfall.
Med en stigande uplysning följde sedermera, ar förswaret i nästan alla Stater öfwerlemnades at wisia bertil or,^3nj!,erL6e lionpper: der besia mast wiker för en öfwerlagsen Fiende, hafwa Jnnewanarne, om icke förut öfwade i wapen, merendels haldre i möjeligt lugn underkastat sig Fiendens mensklighet, an genom försök at med egna krafter möta honom, blottställ sig för det rysliga upträde, at til lif och egendom mitzhandlas.
Wib fa tilfallen, aldraminst i sednare tider, da sättet at kriga blifwit mera ledt fran det naturliga, har man funnit en sadan uran militairist
Plan företagen resning medföra ej någon mildring i den inkräktade ortens öde, utan twärtvm ökade mord och plundringar: ined erfarenhet af sadant förhållande, har det rilhört försigtigheten, at en för milimirista insigter känd Person fart sig af Regeringen updragit, at pa stället ester omstandigheterne leda Allmänhetens steg wid fiendtliga anfall, hwarest någor milit-niistt morwärn icke funnits.
At stadga någon Lag för Jnnewanarnes upförande i allmänhet wid sädane tilfällen, har fran äldre tider warit mocsagdr af ben regel: d- r wapenstvrkan befaller, tvstna Lagarnc—Den frihet i handlingar, hwilka alla bud förutsätta såsom första wilkoret för deras tillämpning, är dä ingalunda ar påräkna; och lydnad af Lagen bäfwer swarligen tänkbar, da den skulle adraga den lydande en härdare behandling, än werkställigheten af Lagens straff möjligen kunde innefatta.
Utom betta möter i asfeende pa sjelfwa Lagstiftningen en omständighet, som aldrig kan förenas med ber sahra och owilkorliga i Lagstiftarens steg, i ber at han under 384 Den 8 Mars. under öfwersigten af den ort, der Lagen ivid ivrffa tilfällen ssulle galla, icke har i sin förmåga at beräkna och stadga hwarje handling, hwitken kunde blifwa föremal för bud eller förbud.
I följd af detze grundsatser har Utstottet ansett sig icke kunna förestå nägon Lag för Jnnewänarnes förhållande i allmänhet, uti et af Fiende anfallit Land, eller bestämma hwad ivid sädane tilfällen ma såsom brott anses, eller stadga något särstildt för Embecsmannen; men i anledning af Herr Lagmannen von I-Iausvoltls i i:sta och 2:dra Uti tutemo rislöt wäckte frågor, finner Utstottet sig böra wördsammeligen projeckera följande: i:o. Om wid pakommande Krig Konungen eller Regeringen icke ffnlle hafwa widtagit förswarsanstalter för nägon Landsort, hwilken af Fiende kunde blifwa angripen, eller lemnat Embetsmännen i orren föressrift, huru i sadant fall bör förhallas, mä det ankomma pä Jnnewanarne sjelfwe, at sätta sig til motwärn eiler ej, alr som de finna omstandigheterne föranleda, utan ar utgången af det ena eller andra ma sedermera kunna läggas dem til last, sä wida icke wisas kan, ar förräderi til förhällandet föranledr; och 2:0.
Sä wida ärlydnad af de befallningar, en inkräktande Fiende utfärdar, icke kunna undwnaS, ma den ej eller til last räknas, äfwensom den TroHets-Ed, Inkräktaren med swärdet i handen affordrar, sedan likwäl föreställningar deremot sörgäfwes blifwit gjorde.
Hwad stuteligen angär Herr Lagmannen von HausvolKs förestående i afseende pä ersättning för ' sä - Den 8 Mats/ Z85 fäöane Medborgare, hwilkas egendom, utan at de sjelfwe derril gifwit anledning, blifwit lil större eller mindre del stöftad eller ffadad af Fiende, och satter huru en sadan förlust rätteligen borde bedömmas samt ersättningen derföre beräknas och utgifwas; finner Lag-Utffottet det med naturliga billigheten instämma, ar all sadan egendom, som utan agarens förwällande genom Fiendens åtgärd pa et eiler annat sätt förloras, bör honom ersättas; men dä Riksens Högloft.
Ständer i 62 §. af Regeringsformen förbehållit sig, at de anflagne PenningeLummorns icke Utan deras samtycke fä anwändas til andra an de af Ständerne sjelfwe faststälve ändamål; anser Lag-Urfforrer sig icke tilständigt, ar förestå, det sävane enikildce Medborgares förluster stola af Stats-Merker godtgöras, utan lärer det pä Ständernes egen åtgärd ankomma, at da de ä Riks-Möte, efter delen stik förlust inrrästadt, samlats, för hwarje särffildt rilfälle derom förordna.
Stockholm den ?:de Februarii 1310.
Ridderstapets Pä Högwördige Prevet) ÄdeinS Ledamöters ste-Standets Ledamöwägnar kers wägnar Larl 6.
R. ^lmcivlst.
Pä Mälloft.
Borgare- Pa Hedecwarda BonStandets Ledamöters de-Skandets Ledamör wägnar ters wägnar k. 14.
Orevesmustt.
Lrie Olofsson. isost.
Holmbergs so».
Sjette Bqn-et.
Ut - Z86 Den 8 Marg.
Ständers LagUtstötts lUotocoii, hällit i Stockholm den?:de Februarii I8ioi S. D. Herr ^88Sk80!-en von Scbgntr upläste sin, i anledning af Herr Lagmannen von I-Uu8- VVOIS8 semoria!, om stadgande af en Lag för Innewanarnes förhållande uti et af Fiende anfallit Land m. m., ffrifreligen författade mening, sa lydande: "Ibland de ämnen, hwilka Utskottet hittils haft under öfwerlaggning, anser jag Herr Lagmannen von N3U8N<M8 motion wara den mast kinkiga, hälst, fragg är om stadgander i ämnen, angående hwilka, mig wetterligen, annu ingen Lag funnits; och da härril kommer swärigheten at förutse alla rnöjeliga händelser, hwilka kunna inträffa, samt beräkna den politiska werkan, hwilka bestämda föreskrifter kunna medföra, mäste jag bekänna swarigheten för mig, at afgifwa er bestämdt yttrande."
Da en nyh framfaren tid adagalaqt, huruledes Medborgares och Embetsmans förhållande, ehuru föranledc af warmaste nir för Fäderneslandet, af fullkomlig öfwertygelse om fullgjorda pligter, blifwir olika bedömdt, alic efter som följderne blifwit mer eller mindre gagnelige, mäste man medgifwa nödwändighecen af fädane Lagar, hwarigenom Medborgare och Embetsmäns förhällanden, dä de ej innefatta förräderi, skyddas frän riltal och answar.
Pä grund af denna öfwertygelse, hemställer jag, om icke den af Herr Lagmannen von kU^woltik pakallade
Lag borde innehalla: r:o. Ar Den 8 Mars. Z87 1:0.
Ät om wid pakomMande Krig Konungen elier Regeringen icke skulle hufwa widtagit förswarsanstalter för någon Landsort, hwilken af Fiende kunde blifwa angripen, eller lemnar Embetsmannen i orren förestrift huru i sadant fall bör förhailas, ma der ankomma pa Znnewanarne sjelfwa, at satta sig lii motwarn eller ej,, allt som de finna omständigheterne föranleda, utan ar utgången af tzec ena eller andra mä sedermera kunna läggas dem cil last, sä wida ej wisas kan at förräderi lil förhallandet föranleV t. 2:0.
Sa wida ätlydnad af de befallningar en inkräktande Fiende utfärdar, icke kunnat undwikas, tua den ej elier kil last räknas; äfwensom den Troheks^Ed Inkräktaren med swärdet i handen affordrar. g:o divilc; Embets- och Tjenstemän stola qwarstadna hwar och en wid sin beställning, den de, sa widt Fienden ej lägger hinder i wägen, böra ucöfwa efter gällande Lagar och Instluckionor; med skyldighet at efter förmäga söka afböja de olägenheter inkräktningen kan medföra.
Detta äro de allmänna stadgande» jag tror böra bifallas.