Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har väl icke något emot Hr Printzenskjölds tillstyrkande, men jag skulle tro, att Utsk:s redaction är riktig.
Det händer väl ofta, alt man i en mening ullemnar subjectet, dä man talat derom förut.
Anledn. till detta tillägg var det, att åtskillige af allmogen hade anfört besvär deröfver, att de hade blifvit taxerade såsom hästhandlare.
Härvid yttrade H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm., att han, innan discussionen fortsattes, ansåg sig böra fästa uppmärksamhet derpå, att den nyss framställda propos. blifvit med ja besvarad och alt således ett beslut blifvit fattadt, som icke utan votering kunde ändras.
Ridderstolpe, Fredr., anmälde sig vara förekommen genom den af H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, gjorde framställning.
Frågan är af alltför liten vigt att jag skulle vilja besvära R. o. Ad. med någon votering.
Jag skall således endast reservera mig emot ett beslut, deruti man liar inlagt ett begrepp, som är alldeles oegentligt.
Jag hade trott, att man skulle vara angelägen om bestämdhet i uttryck vid redigering af en författning.
De värde ledamöter, som sitta och skrifva förfaltningarne, äro kanhända icke alltid de som tillämpa dem.
De som hafva fått delta bestyr hafva ofta ganska stor svårighet att utfinna hvad lagstiftaren åsyftat.
Den i 1/j. §, med hänvisning till handelsexpediter, intagna rubriken: ”Inspectorer vid städer nes bruk, manufacturier och boktryckerier” och 5:o
Det i 2g § i st. f. ordet ”hammarsmeder” intagne ordet ”hammarsmedsmästare.”
Dessa redactionsförändringar behagade R. o. Ad. bifalla. 6:o.
Den vid slutet af 33 § 2 mom. införde mening: ”Och skall i dom eller utslag, som utfärdas, föreskrift om iakttagande af föreg:de stadgande meddelas.” Frih.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med någon discussion i detta ämne, men finner stadgandet vara ganska olämpligt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. redactionsförändring.
Det är väl icke egentligen jag, som inom Utsk. har föreslagit denna förändring, utan har det skett af en annan ledamot med mera kännedom i det juridiska yrket; men då ingen annan här anmält sig att redovisa för denna förändring, så skall jag söka göra det, så godt jag kan.
Förändringen består i följande: ”Och skall i dom eller utslag, som utfärdas, föreskrift om iakttagande af föreg:de stadgande meddelas.”
Det föreg:de stadgandet afsåg capital be vinningen, och ålade domare och executorer att, då rättegång eller lagsökning uppslår, ställa sig ifrågavar.
Den i December e. m. 80 gavar. stadgande till noggrann efterrättelse.
Man anmärkte inom Ulsk., att detta förutsatte, att vid utslags utfärdande domaren först skulle genom någon slags correspondance skaffa sig säker upplysning om, huruvida detta bevillningsafdrag var betalt.
Pä det att sådant icke numera skulle fördröja utslaget, har Utsk. gjort sitt förslag, hvarigenom utslag kan utfärdas, utan att domaren behöfver inhemta dylik underrättelse förut, eller utan att execulionsmålet behöfver fördröjas till dess underrättelse erhålles, huruvida hevillningsafdraget blifvit erlagdt eller icke.
Och som Utsk. funnit, att under flera riksdagar såväl ankomne R. propos. som enskilda motioner uttalat den allmänna önskan, att sådana måls afgörande måtte så mycket som möjligt påskyndas, så trodde Utsk. sig härigenom snarare hafva föreslagit ett tjenligt stadgande, än ett otjenlig!.
Palmstjerna anmält sig an-: se ifrågavar. redaclionsförändring olämplig, så får jag till Frilen vördsamt ställa den frågan, om
Frilen anser det olämpligt att redigera en lag så, att deu kan tillämpas, eller om del vore lämpligare alt bibehålla en lag, som aldrig vunnit tillämpning.
Frilen torde visserligen i sin egenskap af executor hafva utfärdat tusentals utslag, der just denna föreskrift blifvit meddelad, som Bevilln.
Utsk. nu uppställt i form af lag, med förbigående af den föreskrift, som bevilln.stadgan nu innehåller.
Hvar finnes väl någon executor, som ingår i pröfning om, huruvida bevillningen har blifvit erlagd.
Han föreskrifver, att gäldenärén skall betala sin skuld med ränta, minskad med bevillningsafdrag, utan att inlåta sig i undersökning, huruvida bevillningsafdrag för den förflutna tiden verkligen har ägt rum eller icke.
Sä veta vi äfven, att, vid bevakningar uti borgesmäns concurser, man icke behöfver svära på att borgesmannen har fått tillgodonjuta bevillningsafdrag, utan endast derpå, att han skall få åtnjuta det.
Således står detta stadgande i fullkomlig conformite med hvad som brukas, och jag hade sannerligen trott det vara ett godt ändamål att vinna, att ställa lagen sä, alt den är enlig med det praktiska för hållandet, och således kan tillämpas.
Jag får visserligen erkänna, att jag underskrifvit trettio ä fyratiotusen utslag, som innehålla den föreskrift, sorn Hr Printzenskjöld nu omnämnt; men det hindrar icke alt jag finnér det ganska olämpligt, att Bevilln.Utsk. föreslår R.
St. att fatta ett beslut, hvilket borde af LagUtsk. föreslås.
Det tillhör alldeles icke Bevilln.Ulsk. att föreslå lagstadganden, om huru executionsverket skall handhafvas, samt hvad domar och utslag skola innehålla.
I den § uti Reg.F., som bestämmer Bevil!n.Utsk:s verksamhet, finnes icke ett ord om dylika stadganden såsom tillhörande detta Utsk. att föreslå B.
St.; och det var derföre jag fann detta stadgande vara olämpligt.
Dessa voro mina ordalag, och ehuru sjelfva stadgandet i sig sjelf är ganska lämpligt, sä förändrar det icke saken till Bevilln.Utsk:s fördel. 5 H. 12 90 Den 4 December e. m.
Hr Printzenskjöld: Sedan Frih.
Palmstjerna nu uppgifvit motivet för sitt förklarande, att stadgandet vore olämpligt, så får jag till upplysning i anledning deraf meddela, att det ingalunda undföll Bevilln.Utsk:s uppmärksamhet, att detta stadgande rätteli gen bort af LagUtsk. ensamt behandlas och således utgöra föremål för den civila lagstiftningen, i den ordning som grundlagen föreskrifver.
Men under handläggningen af delta ärende upplystes det af Utsk:s secreterare, att vid sislförflutne riksdag, likaså val som vid alla de förflutne riksdagarne, denna fråga varit af Bevilln.- Utsk. ensamt behandlad.
Jag som mycket älskar formerna hade önskat, att frågan blifvit behandlad efter Friherrens åsigt; men då bruket hade varit så gammalt, ansåg jag mig icke böra sätta mig emot att låta Bevilln.Utsk. fortfara på den gamla banan, ehuru jag lika med Frih:n anser den fullkomligt oriktig.
Jag anhåller att få uppläsa den 33 § uti nu gällande bevilln.förordn.:
”Då af fastigheter, efter deras värde, samt af handel, näring och rörelse, efter inkomsten, bevillning utgår, utan allt afdrag för gäld, så komma icke de inlecknade och i rörelsen instuckne capitalen, såsom, enligt ofvanberörde grund, redan till bevillning beskattade, att i sådant afseende särskildt upptagas.
”Sorn likväl låntagaren endast förskottsvis erlägger den bevillning, hvilken för utlånta medel belöper, vare det hans ovillkorliga rätt, att della förskott af långifvaren återfå, med fem proc. af räntan för alla utlånta capital, utan afseende derpå, om de äro intecknade eller icke, så framt nemi. räntan är till mer än fem proc. bestämd.
Låntagaren ålnjute detta afdrag vid hvarje räntebetalning, och gifve han derå qvitto.
Gitter ej långifvaren med sådant qvitto eller annat laga bevis styrka, att bevillningsafdrag vid hvarje ränteliqvid låntagaren verkligen tillgodokommit, åge då den sednare, vid slutliga liqviden för lånet, föra honom det lill last, för alla de år, inom den för fordringars utsökande i lag stadgade tid, det icke förut fått åtnjutas; vare ock låntagaren i detta fall berättigad till laga ränta för beloppet af hvarje års afdrag, från den lid, då det rätteligen bort honom tillgodoräknas.
Domare och executorer åligge att, dä rättegång eller lagsökning uppstår, ställa sig stadgandet härom lill noga efterrättelse; och må dom eller utslag icke utfärdas förr, än säker upplysning om verkställigheten af föreg:de stadgande blifvit inhemtad.
Så lyder den nu gällande föreskriften i detta ämne, och efter uppläsning häraf, hoppas jag att Frih.
Palmstjernas obenägenhet emot Bevilln.Utsk. åtminstone för detta tillfälle måtte upphöra, då jag torde få fästa uppmärksamheten derpå, alt Utsk. icke tillåtit sig att införa något egentligen nytt stadgande, utan endast på ett för utsökningsverket tjenligt sätt förändrat tillämpningen af det gamla, derigenom att, enligt Utsk:s förslag, föreskriften om iakttagande af detta stadgande skulle uti domen intagas.
Då Utsk. således icke gjort annat, än ställt § i conformite' med de nu ankomna K.
M:s nåd. propos. rörande executionsmåls påskyndande; Den 4 December e. m. 91 så anser jag för min del, alt Utsk. icke på ringaste sätt orätt förfarit.
Dessutom torde jag få fästa uppmärksamheten å den punkt (pag. 33 i sjelfva betänk.), som nyss blifvit af R. o. Ad. bifallen, nemi. det förslag till R.
St., som icke förut varit i bevilln. förordn. införd t, alt underkasta alla uti bevilln.förordn. förekommande lagstadganden K.
M:s nåd. godkännande.
Frill Palmstjerna, Carl Otto:
Att Bevilln.Utsk. föreslagit alt underkasta K.
M:s bifall alla i bevilln.förordn. icke förut införda stadganden är en åtgärd, som visserligen icke kan räknas till lagstiftningsförslag, och som jag för min del anser hade bort iakttagas vid föreg:de riksdagar, hvilket visserligen äfven till någon del skett, ehuru icke så formligen som vid denna riksdag ganska riktigt nu äger rum.
Föröfrigt torde det icke kunna bestridas, att den nu föreslagna förändringen i författningen, på sätt en värd talare af Bevilln.Utsk. medgifvit, bort af LagUtsk. föreslås och det var endast dertill jag hållit mig.
Föröfrigt må för min del secreteraren gerna belastas med Utsk:s skulder.
Uppå härefter framställd propos. blcf det af Utsk. afgifna redaclionsförändringsförslaget af R. o. Ad. bifallet. 7:o.
Det i 3j § införde stadgande om bevillnings utgörande för sådane k ar ak t ersJ'ullmak ter, hvilka ”frän och med ur 1842 meddelats elter hädanefter” meddelas.
Jag anhåller att få uppläsa en af mig i afseende på denna § afgifven och betänk, åtföljande reservation, hvilken lyder sålunda: ”Då det väl icke lärer kunna på rationella grunder bestridas, all hvarje årlig bevillning å ett af Konungen förlänadt nådebevis utgör el t indirect ogillande eller motverkande af den ifrågavar. nådebevisningen, betraktad såsom ett belöningsmcdel, hade det visserligen varit att önska, alt den i § 37 stadgade bevillning aldrig kommit i fråga.
Men då denna bevillningsgrund numera, genom dess vid dera riksdagar förnyade stadgande, erhållit ett slags häfd, hade, efter min åsigt, den af Ulsk:s första afdelning tillstyrkta billighetsåtgärd bort antagas, att föreslå undantag från denna bevillning sä ofta de ifrågavar. fullmakterna äro förenade med verklig tjenstgöringsskyldighel för Statens räkning; — och för den händelse, att man icke velat erkänna rättvisan af ett dylikt undantag, hade man åtminstone bort förkorta den i 3 mom. bestämda lid till en månad, hvarigenom embels- och tjenstemän, som antingen äro alldeles lönlöse eller njuta lön, svarande mot lägre grad, än den, hvari de äro pliglige att vid påfordran tjenstgöra, åtminstone i vissa fall befriats frän erläggande af årlig bevillning för en fullmakt, som i alla fall ålägger dem, i förhållande till tillgångarne, ofta kostsam tjenstgöring.”
Jag skulle, på sätt min reservation innehåller, önska alt denna redaction aldrig hade i bevilln.förordn. inkommit.
Jag kan icke dölja den öfvertygelse, att första gången denna § af R.
St. föreslogs, Styrelsen varit fullt berättigad att vägra dess införande uti författningen, emedan jag aldrig kan frångå, att detta stadgande 92 Den 4 December «. m. utgör ingrepp i Konungens prerogativer; men ett sådant afslag å Styrelsens sida vidlogs icke då förordningen första gången öfverlemnades till K. M., utan förordningen utgafs i sitt oförändrade skick, hvilket äfven sedermera efter flere riksdagar fortfarit, dock med den skillnad, alt, ända till och med 1835 år$ riksdag, alla sådana emhets- och tjenstemän, hvilkas fullmakt innehar en skyldighet att vid påfordran tjenslgöra, befriades ifrån den ifrågavar, bevillningen.
Dessa embetsman voro naturligtvis antingen surnumerära officerare af lägsta graden i armeen, eller officerare, som i armeen ägde högre grader, än som svarade mot den af dem uppburna lön, eller ock civile tjenstemän, som innehade fullmakt pä högre tjenst, än den, hvars lön de uppburo.
Med ett ord, ända lill iS35 års riksdag voro inga andra underkastade bevillning af karaktersfullmakt, än sådana som blott hade resolution pä namn heder och värdighet, utan skyldighet att vid påfordran i en eller annan väg tjenstgöra.
Jag bestrider visserligen icke den åsigten, att äfven dessa resolutioner aldrig bort beläggas med bevillning, emedan om, såsom icke lärer kunna bestridas, dessa karaktersfullmakler utgjorde ett nådebevis å Konungens sida, ett stadgande om bevillning på desamma alltid måste betraktas såsom ett indirect ogillande omdöme öfver dessa slags resolutioner; men dä K.
M. en gång tillåtit delta stadgandes införande i författningen, och dä man med säkerhet kan sluta dertill, att inga andra erhålla öppna bref eller resolutioner å karakter eller namn, beder och värdighet af tjenst, än sådana personer som sjelfva söka desamme, torde jag nu få inskränka mig till hvad min reservation innehåller, eller att detta stadgande måtte förändras lill öfverensstämmelse med 1830 års bevilln.förordo.
Vid föredragning af detta ämne i PresteSt., har också PresteSt. i öfverensstämmelse dermed fattat sitt beslut, och jag anhåller nu att få uppläsa prot.- utdr. ang:de detta Stånds beslut rör:de 37 §: ”Ståndet beslöt, att i 1 mom. af denna § näst efter ordet ”arfvode” skall tilläggas: uller tjenstgöringsskyldighet, i 3 mom. af samma § orden ”ett är” utbytas mot en månad, samt orden ”samma tid” i nyssbesagde mom. förändras till löpande aret."1 Jag hemställer, att 15. o. Ad. mätte instämma i delta PresteSlis beslut.
Då föreskrifterna i 70 § lieg.F. och 31 § Riksd.Ordu. äro bestämda, lärer Ståndets rätt att pröfva hvarje § i den föreslagna bevilln.förordn. vara obestridlig och stå fast; § må nu vara ny eller gammal, förändrad eller oförändrad.
Bland alla dessa §§, till antalet 153, är den 37 måhända den minst antagliga.
Den strider, l:o mot första axiomet i beskattningslärans a. b. c., nemi.: föremål för beskattning är inkomst.
Inkomsten må nu härröra af egendom eller af arbete, beskattningen må vara direct eller, såsom lagd på förbrukning, indirecte träffa dea inkomst, som för en hvar bör utgöra förbrukningens måttstock — alltid är det inkomst , ingenting annat, som rimligtvis kan och bör beskattas.
En tom litel är ingen inkomst.
För det andra öfverskrider den - Den i December e. m. 93 na § gränsen af finance-lagslifining, åsyftande ett ingrepp inom Konungamaktens område.
Genom sitt beslut i en härmed sammanhängande grundlagsfråga, har Ståndet redan förklarat sig icke medgifva ett ingrepp i denna riktning; men genom ifrågavar. beskattning åsyftas i så måtto ett ännu starkare ingrepp, att den icke väl står tillsamman med obehindrad utöfning af den rätt, som i 4S § Reg.F. är Konungen tillagd, att nemi. efter godtfin-. nando utnämna till beställningar inom Sitt Hof.
Men, säger man, det moraliska ändamålet: antidosis mot titelsjukan!
Jag tror mig vid nyssnämnde tillfälle hafva bevisat, och Ståndet hafva insett, att lämpliga curmelhoden för denna löjliga sjukdom är diet, och att dess föreskrifvande efter omständigheter lämpligast öfverlåtes åt Regeringen.
I dess eget, d. ä. i Statens intresse ligger det, att sparsamt umgås med hedersbelöningar; ty detta nödmynt förlorar annars sitt värde.
Men att klokt och hushållsaktigt begagna detsamma, är i en monarki svårt, i en fattig monarki knappast möjligt.
Eller hvarföre lägger man icke likaledes bevillning på ordnar?
Men om, å ena sidan, en bevillning på titlar syftar till inskränkning i Konungamakten, så går, å andra sidan, jag så långt, alt jag vill bevisa, det densamma är tillika i ett annat afseende, i alldeles motsatt riktning, rakt grundlagsvidrig emedan den på Konungen öfverfiyltar den beskattningsrätt, sora i 57 § Reg.F. är R.
St. förbehållen.
Huruvida icke, emellan riksdagarne, det skulle vara både grundlags- och ändamålsenligt, att med nödiga förbehåll åt Konungen provisoriskt öfverlemna en och annan särskild gren af beskattningsrätten, så vidt nemi. den afser indirect beskattning; denna fråga hörer icke hit.
Bien, ehvad mening man än må hysa i sednare hänseendet, torde väl alla vara derom ense, att en direct beskattningsrätt, godtyclcligen utöfvad, som särskildt drabbar de personer, hvilka af Konungamakten utses, icke kan medgifvas.
Nu beror det af Konungen att utdela titlar eller utnämna till lönlösa beställningar.
Utnämningen sker, den kungöres.
Tillåter då den vördnad, man är skyldig sin Konung, att den utnämnde å sin sida offentligen tillkännagifver sin vägran?
Konungen har således pålagt honom för lifstiden skatt och tunga.
Han nödgas, som ordspråket lyder: ”inghiottir amaro e sputar dolce”; det är, när man det uttyder: ”svälja bäskt och spotta ut sött.” — lian tiger, svettas och betalar.
Men, invändes, karaktersfullmakter tilldelas icke, befordringar lill lönlös beställning ske icke, utan efter den befordrades åstundan.
Jag ber om förlåtelse, att jag bestrider denna invändning; ty jag bestrider den på egen erfarenhet.
Jag trotsar hela verlden att bevisa mig, det någonsin jag yttrat åstundan till, långt mindre sökt någon enda af de lönlösa beställningar, lill hvilka jag tid efter annan blifvit utnämnd, om än jag bort anse, således mottaga dem såsom bevis af Konungens nåd. gillande af det sätt, på hvilket jag sökt uppfylla hvad som i verklig och allönad tjenstebefattning mig ålegat.
För att qvarblifva vid det exempel, hvarom jag kan tala med bästa kännedom: den mig nådigst tilldelade 94 Den 4 December e. m.
Generalsgrad är förbunden nied tjensteåligganden, hvilka icke tillhöra mig såsom Envoye'.
Ja, de föranleda åtskillig kostnad, af skäl, som här icke är stället att förklara, men som af flere, äfven här närvar., torde vara kända.
För dessa kostnader har jag icke begärt särskild ersättning; men att R.
St. skulle derjemte pålägga mig särskild bevillning för min grad i armeen, likasom böter för en förment fåfänga, hvartill jag icke bekänner mig skyldig, — om detta är rimligt — då, mine
Hrr, är 2x2
Må likväl ingen tro, att jag för det lumpna föremålet af några riksdalers årlig utgift ödat Ståndets tid.
Redan min egen tid uppskattar jag högre.
Jag strider för grundsatser: för Konungamaktens helgd, för Ständernes egen heder, som ingalunda befordras genom absurda beslut.
Jag yrkar vördsamt, att 37 § förkastas.
Jag anhåller att få erinra R. o. Ad. derom, att bevillningens grunder, som vid 1809 års riksdag fastställdes, då gingo ut derpå, att bevillning skulle erläggas af den behållna inkomsten.
Om dessa grunder varit qvarstående, hade det väl då varit möjligt för Ulsk. att inkomma med ett sådant förslag, som denna § innehåller?
Hade det icke varit en ren omöjlighet för Revilln.Ulsk., att vid 1812 års riksdag bestämma bevillning på titlar, i st. f. på inkomst.
Det slutade med att man lill och med fick betala bevillning för fönster och skorstenar.
Från dessa orimligheter har Ulsk. kastat sig in i politiska förhållanden och sålunda belade de med bevillning titlar, sora K.
M. tilldelade personer, hvilka Utsk. tilläfventyrs icke ansåg hade bort få dessa titlar, utan afseende derpå att denna bevillning träffade K. nådebevisningar.
St., efter 16 § Reg.F., icke kunna lägga skatt och tunga på någon Konungens undersåte, utan K. M:s bifall, så skulle R.
St. oberoende af honom på detta sätt göra det och tvinga honom att, för hvarje titel han utdelade åt en person, ålägga samma person en bevillning.
Det orimliga i detta förhållande är så påtagligt, att om man återgår lill den tid, då de grundlagar stiftades, hvarefter vi lefva, så bör man verkligen icke tveka alt förena sig med den siste värde talaren och begära afslag på hela §.
Det inträffar understundom, att, då man vill uppnå ett godt ändamål, så får man icke alltid alltför envist sträfva efter det absolut riktiga, utan man får nöja sig med om man kan komma till något, som är bättre än det bestående, äfven om det icke vore precist hvad man i allo gillar.
För att tillämpa ifrågavar. grundsats på 37 § af Bevilln.- Utsk:s betänk., anhåller jag att få fästa uppmärksamhet på, att då denna § är af två RiksSt., såsom jag tror, bifallen, och då det 3:dje RiksSt. derom beslulit, på sätt dess här uppläste prot.utdr. innehåller, så kommer beslutet icke alt bestämmas af frågans utgång hos R. o. Ad. utan genom votering i förstärkt StatsUtsk.
Skulle R. o. Ad. nu, på sätt de tvenne sista talarne yrkat, förkasta hela §, så är det vida större anledn. att förmoda att ingen - Den i December e. m. 95 ling vinnes, än om R. o. Ad., i likhet med livad Gr.
Cronhjelm föreslagit, skulle förena sig i antagandet af den redaction, som PresteSt. redan beslutit.
Det är på grund häraf som jag, lika med Gr.
Cronhjelm, vågar vördsamt anhålla om R. o. Ad:s bifall lill den redaction af §, som PresteSt. antagit.
Hr Aminoff, Joli. Fredr., anhöll att få veta, huruvida från de öfriga RiksSt:n ankommit prot.utdr., som innefattade deras beslut i detta ämne.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade i anledn. häraf tillkännagifva, att prot.utdr. ankommit, som utvisade, att PresteSt. beslutit, på sätt Gr.
Cronhjelm upplyst, samt att BondeSt. bifallit hvad Utsk. i denna del föreslagit; men att från BorgareSt. icke ankommit underrättelse om dess beslut i afseende på ifrågavar. §, utan endast prot.utdr. rörtde pröfningen af en föregide del af Bevilln.
Sedan härefter, uppå Hr Aminoffs begäran, dess vid Utsk:s betänk, fogade reservation blifvit uppläst, yttrade Hr Aminoff:
Jag erkänner fullkomligt hvad tvenne talare redan yttrat, alt då denna § infördes i bevilln.förordn., man verkligen gjorde ingrepp i Konungens prerogativer.
Det var, som sagdt är, verkligen ett fel, att sådant kunde tillåtas.
Regeringen förbisåg dervid sina rättigheter.
Men sedan § nu blifvit införd och riksdag från riksdag bibehållen, så lärer det kanske vara svårt att helt och hållet få den bort.
Jag hade således naturligtvis önskat att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på min reservation och få dess samtycke till densamma; men då denna reservation till största delen instämmer med Gr.
Cronhjelms förslag och det beslut, som PresteSt. fattat, så inskränker jag mig till att yrka bifall till PresleSt:s beslut.
Om R. o. Ad. vill saken, så skola de också begagna de medel, som för dess ernående erbjuda sig.
Om R. o. Ad. och PresteSt. förenade sig om alt helt och hållet afslå 37 §, men Borgare- och BondeStm deremot skulle bifalla denna §, så fruktar jag, att man inom förstärkt Bevilln.Utsk. icke skulle vinna någonting; men man bör väl söka att vinna hvad mankan i detta afseende, och detta torde inträffa om man nu förenar sig nied PresteSt.
Jag skulle derföre önska, att R. o. Ad. ville befria såväl militäre som civile tjenstemän i allmänhet från bevillning uti ifrågavar. hänseende, men låta bevillningen qvarstå för resolutioner å namn, heder och värdighet, då icke någon tjenstgöring dermed följer.
På detta sätt kommer frågan till förstärkt Bevilln.Utsk., då jag har anledn. att hoppas framgång för min åsigt, emedan inom Utsk., sedan denna fråga var afgjord, en stor del af BorgareShs ledamöter ansågo den vara billig och rättvis, så att det torde inträffa, att äfven BorgareSt. förenade sig med PresteSt. och R. o. Ad.
När sålunda ledamöterna af 3 Stånd äro af denna åsigt, så kunna vi hoppas alt på detta sätt få bort en orättvis beskattning.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. ville instämma i PresteSt:s beslut. 9(5 Den 4 December e. m.
Jag nekar icke, att det kan vara ganska många tjenstemän inom de lägre graderne, som icke hafva någon lön, kanske knappast ljuspenningar, i fall de äro civile, hvilka kunna finna det hardt att erlägga denna bevillning, och om det kunde förenas med Ståndets värdighet, skulle jag äfven rösta för att gå in på att söka endast det inskränktare syfte, som Gr.
Cronhjelms reservation och flera ledamöters muntliga yttranden nu afsett.
Jag anser detta icke förenligt med Ståndets värdighet.
Jag har icke uppträdt på min bänk och upptagit Ståndets tid, för besparingen af en utskyld, som i allt fall är obetydlig; men vore den ock tryckande, vore min åsigt densamma.
Min afsigt är nemi. endast att förmå Ståndet att öppet uttala den öfvertygelse, att föregide R.