Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Naturligtvis bör endera eller ingendera, utan en sammanhängande gemensam arbetsordning antagas, samt göromålen och lönernas fördelning derefter rättas lika för alla HofRme.
Utan alt företaga en granskning af dessa förslag, enär vi här icke kunna afgöra saken, vill jag dock hafva sagt, alt jag anser Hr Printzensköld hafva orätt deri, att lian vill bibehålla kanslist-tjensterna i hvilket hänseende jag biträder Konungens Propos. och Gr.
Om behofvet af tjenstemän och löner för dem är efter bestämd arbetsordning gifvet, så frågas naturligtvis, hvilka tillgångar finnas redan, dels af HofRmas gamla statsanslag, dels af sportler?
Endast återstoden af den behöfliga summan, bör Staten tillskjuta.
Statsanslagen känner man; men sportlernas belopp är obekant, och just häri ligger felet.
Man kan visserligen säga, alt R.
St. föranledt detta fel, emedan de den 17 Juli 1851 anhöllo alt
Konungen täcktes genom en förändrad delning af sportlerna, förbättra de lägre tjenstemännens vilkor, ehuru Just.-Ministern den 9 Nov. sisth år afgifvit den förklaring jag redan oraförmält
Om än R.
St. icke få veta dessa sportlers blifvande fördelning; så är det likväl nödigt för deni alt känna hela sporlelbeloppet deraf, på det att de sedan må kunna fylla bristen i den nya löneregleringen.
Men att ulan denna Den 11 April e. m. 77 ånnedom bevilja lönclillökning, synes mig origtigt, ly man vei icke ivad den ene eller audre får, eller om någon bekommer för mycket eller för litel.
Jag vill härpå anföra ett exempel.
At Sekrelerarne i HofR:ne bar K.
M. föreslagit 1000 R:dr i lön men derjemte sagt, all han bar betydliga sportler.
Vet J
Mine lfrr emedlertid luiru myckel Sekretrne i sportler åtnjuta?
Förmodligen icke.
Förhållandet är dock, att om Sekretin i Svea HofRätt får desse 1000 R:dr med bibehållande af sina novaride sportler, utgöra bans årliga inkomster af tjenslen 3034 R:dr.
Här bar jag i min band bestyrkt afskrift af en den 27 Nov. 1851 af HofRälts-Sekretrn Schöne undertecknad upgift å bans sportler för tio är.
Ståndet med upläsning af denna bekräftelse på summans läglighet men om någon sådant åstundar skall jag villfara hans önskan.
St. begingo sisth Riksdag ett misstag, då de begärde sportlernes fördelning emellan tjenslemännen, oell Just.-Minislern har deltagit deri.
Bäggedera synes mig hafva bordt yrka sportlernas indragning till Slaten, genom lösens läggande på cbarlan, såsom det skedde 1840 i Högsta Domstolen och Konungens Kansli.
Hvarföre vill man nu icke förfara i 2:dra instansen såsom man då gjorde i den högsta och gifva tjenstemän nen bestämd penningelön, äfven i stället för sportlerna.
Deras borttagande medför flere fördelar.
En beslår deruti, att när man ej får betalning för onödigt besvär, gör man icke utslag eller domar vidlyftigare än vederbör.
Deras utskrifvande och utgifning kunna då fortare verkställas.
En annan fördel är den att man icke drager stilen, hvarigenom handlingarnas lösen blir för de rättsökande mindre dyr.
En 3:dje måhända lika vigtig är med dem förknippad, den nemi. att när tjenslemännen har sin hela inkomst i lön, kan han vid 65 eller 70 års ålder laga afsked med lönens oafkortade bibehållande på allmänna Indragnings-staten.
Har han deremot en mindre lön på Stat med återstoden i sportler, för hvilka han icke får någon ersättning i pension, så lager han icke afsked, om han är oförmögen all sköta sin tjenst.
Att vid domstol söka ådagalägga bans oförmåga går icke lått.
Tron J väl Mine Hrr, alt en IlofRällsSekrel. , som har 1000 R:dr i lön och 2000 R:dr i sportler, och som följaktligen är bättre lönad än någon Ledamot i verket, skulle laga afsked för att mista § af sina inkomster.
Del måste alltså vara förmånligt både för tjensten och tjenslemännen att sporllerne indragas och förvandlas i bestämd penningelön, hvarigenom tjenslemännen finna sin framlid betryggad så alt de på ålderdomen kunna lemna sina beställningar, det allmänna bästa till gagn.
Att vid verket bibehålla sportlerna och låta dem ingå till en gemensam kassa för att sedan fördelas på de serskilda lönerna medför ytterligare den olägenheten att dessa del ena året blifva större och det andra mindre.
Tjenstemännen kunna då icke vara förvissade att hvarje år hafva en bestämdt påräknelig inkomst.
Det är för dem, med deras knappa tillgångar äfventyrlig!, och derför taga de heldre en viss lön, som hvarken kan minskas eller höjas.
Vid sisla Riksdag indrogos tili Statsverket HofRätlsledamöternes sportler, revisisions-skillingarne.
Hvarför skulle R.
St. nu icke förfara likaledes med de underordnade tjenslemännens sportler?
Så länge deras närvande belopp år okändt så vet man icke 78 Den 11 April e. m. hvad någon innehar, och saknar följakleligen skäligt grund alt be vilja någon af de lönesummor Ulsk. föreslagit.
Afven om man visste huru mycket sporllerua i det hela utgöra, men idke kände huru Konungen ville fördela dem, så förblefve man i fortfarande okunnighet om den nya löneregleringens tillkommande beskaffenhet i förhållande till den nu befintliga.
Jemför man de lägre tjenstemännens nu varande inkomster med dera som de, enl.
Konungens Propos. skulle erhålla; sä få de förminskning i stället för tillökning, på sätt följande af trovärdig person mig meddelade uplysningar innehålla.*)
Det är då icke rätt, alt låta dem ingå i en lönereglering, om hvilken man följakteligen icke vet hurudan hon blifver.
Man har föreslagit, att den yngste Notarien af de .5, som ansetts nödige på hvarje division, skulle erhålla endast 200 R:dr med lika tjenstgöringsskyldighet sorn de äldre, hvilka hvardera åtnjuta i lön 6, 7 och 800 R:dr.
Ar sådant billigt?
är det rätt alt aflöna ordinarie tjenstemän med arfvoden hvilka understiga den inkomst man anslagit åt ringare Waktmästare, hvilkas lön skulle utgöra 250 R:dr?
Nu har emedlertid StatsUtsk. föreslagit i Mom. b: ”att tjensteman äfvensom vaktbetjent skall underkasta sig den reglering af af honom tillagda sportler, som K.
M. framdeles kan finna för godt fastställa.”
Med all förtröstan till K.
M:s rättvisa frågar jag likväl, huru man kan begära, det någon skall vilja på delta sätt äfventyra sin ställning, att först åtnöja sig med den lön R.
St. kunna bestämma och sedan till godtfinnande öfverlemna sina sportlers belopp.
Ingen lärer i ovisshet om hvad han kan erhålla, vilja frånträda de löneförmåner han nu åtnjuter. 0m än R.
St. antaga Utskis förslag, kan det dock icke på länge bringas i verkställighet.
Då tjenstemännen icke äro godtyckligt afsältlige, eller alltså kunna tvingas ingå på en dylik lönereglering, blifver följden, att man till obestämd tid står på samma punkt som förut.
I Mom. c säger ötsk.: ”att tjensteman för framliden icke utan HofR:ns tillstånd må jemte innehafvande beställning emottaga annan tjenstebefattning.” Enl. min åsigt är Just.Ministerns förslag i detta hänseende vida bättre.
Han har nemi. uti Mora. 3 tillstyrkt, ”att tjensteman äfven skall vara förbunden, derest han innehafver annan allmän tjenst att densamma sig afsäga, och i hvad fall som helst icke äga att sådan befattning emottaga eller, utan dertill af K. M. eller HofRm meddeladt förordnande, förvalta”.
Om nu detta Konungens förslag antages, tror jag man kan vara förvissad, att dubbla tjenster icke komma att innehafves.
Godkännes åter Dtsk.-s förslag, så blir förhållandet, att, enär det beror på HofRm att meddela ett dylikt tillstånd, man till en början från denna föreskrift gör ett undantag för någon utmärkt skicklig tjensteman eller särdeles gynnad.
Sedan raan gjort ett eller annat sådant utsträckes det småningom lill de Hesta.
Dessutom bör väl en gemensam regel gälla för alla Collegiala verk, så alt tjenstemän icke behandlas olika på serskildta ställen, men jemför man åter Utsk:s ifrågavande förslag med hvad, sorn blifvit stadgadt för Krigs-Colhm och Statskont.; så *) Se Bil.
A. i slutet af Häftet.
Den il April e. m. 79 imer man att Utsk:s mening är skiljaktig frän Konungens föreskrifter för dessa verk.
Jag skall nu nplåsa hvad som är stadgadt för Krigs-Colkm: ”Att såsom vilkor för tillträdet af de enligt berörde interimsstat i allmänhet förhöjda lönerne skall iakttagas, dels ali embets- och tjenstemäunen i Krigs-Colkm, jemte det de ega att underkasta sig den jemkning i Ijensteåligganden, som vid organisationens slutliga fastställande må finnas blifva erforderlig, hädanefter ej fä innehafva publik tjenstebefattning utom Collini, hvarvid likväl för dem af Colhii personal, som nu innehafva flera tjenster, undantag medgifves så länge, de i nu innahafvande grad qvarstå”.
Hvarför skola olika föreskrifter gälla för det ena och andra embelsverket?
Anser man rätt att förordna på ett sätt för det ena collegiala verket, måste det äfven vara rätt att pä lika sätt förfara i fråga om ett annat.
Mom. d innehåller följande: ”att om tjensteman utan alt vara genom styrkt sjukdomsförfall, eller af behörigen upgjord arbetsfördelning lill tjenstledighet berättigad, åtnjuter den mer än 14 dagar, han skall vara skyldig att af lönen för den tid, tjenstledigheten äger rum, afstå hvilket belopp HofRm må såsom arfvode tilldela den som tjensten förrättar”.
Denna föreskrift är något olika med den som gäller för R.
St:s verk och Konungens Kansli.
Här har jag bankoreglementet till hands, men vill icke besvära Eder Mine
Hrr med upläsning derur af hithörande stadganden.
Jag vill blott nämna att tjenstemännen der åtnjuta större fördelar än inora kronans verk.
Om någon Bankens tjensteman blir sjuk, får han till vikarie utan serskildt arfvode närmaste mannen under honom och den extra-ordinarie som i sista graden kommer att tjenstgöra, erhåller i godlgö reise af Banken motsvarande minsta inkomst i ordinarie tjenslegrad.
Denna utgift är föga betydlig för verket men en stor fördel för tjenstemännen.
I Konungens Kansli förfar man strängare. § 17 i Instructionen för Landtförsvars-Depart:s Expedition den 10 Juli 1840 lyder sålunda: ”Den, som erhåller tjenstledighet, bör, da förordnande för annan person till tjenstens bestridande finnes erforderligt, afstå en fjerdedel af lönen, om tjenstledigheten icke åtnjutes utöfver en tid af två månader, eller om med vederbörande läkares betyg styrkes, alt tjenstemännen icke, utan fara för lif eller framtida helsa kan tjensten bestrida.
Då tjenstledighet för andra orsaker erhålles, afstås under ledigheten halfva lönen”.
Här är nu sagdt, att det skall vara 2 månader och för HofRme att det skall vara 14 dagar.
Hvarför skola olika föreskrifter meddelas för Kronans serskildta verk; och om dessa blifva sins emellan lika, hvarför kunna de icke göras öfverensstämmande med dem, som gälla för R.
St:s verk, Banken.
Det kan icke vara rätt att stadga enstaka för hvarje serskildt verk
Det blir derigenom intet sammanhang, ingen allmän regel alt följa.
Enl. min åsigt bör man på samma sätt som i Banken alltid aflöna den, som gör tjensten för en annan, och icke betala hans arbete med hopp om befordran, som är oviss och hvilken Staten i alla fall icke bör åtaga sig att lemna, emedan det icke är afgjordt, att den tillförordnade framdeles duger eller är den skickligaste sökande till den tjenst hvarom han då anhåller.
Betalar man honom hvarje gång hans arbetsbiträde påkallas, så är liqviden dermed slut och sam - 80 Den 11 April e. m. hälle! har upfyllt sina förbindelser raol honom, som derutöfver hai inlel att fordra.
Tillika vill jag hafva anmärkt, ali Utsk. icke sagt, huruvida HofRmes ledamöter äro underkastade samma vilkor som tjenstemän nen, nemligen om de skola afstå någon del af sina löner under erhållen tjenstledighet.
I förslaget har för adjunktion inom HofR:ne uplagits för Svea och Götha HofRält 1000 R:dr, och för IlofR:n öfver Skåne och Blekinge 400 R:dr.
Enl. min åsigt är det icke möjligt att ställa sådana saker på passevolans; ty man kan icke veta, huru mångå HofRättsledamöter behöfva tjenstledighet.
Följaktligen måste adjunctionsmedlen rälla sig derefter; de kunna alltså icke på förhand bestämmas.
Såväl till aflöning åt dem, som göra tjenst under tjenstemännens sjuklighet, som ock lill aflöning åt adjungerande ledamöter i Ho(R:ne, borde finnas ett förslagsanslag såsom för närvar:de sker.
Att laga dessa medel af extra utgiflsanslagel, för hvarje serskildt Stats-Depart. synes mig föga syftesenligt.
Det inträffar nemi. alt dessa medel understundom äro otillräckliga; serdeles om tjenstledighet behöfves vid årets slut.
Om dessa medel då äro använde, hvar skall aflöningen åt vikarier tagas?
Bättre vore att beräkna hvad dylika utgifter efter 10 års medeltal utgjort, och med en motsvarande summa minskas extra utgifts-anslaget hvarigenom det af mig nu ifrågaställda nya förslagsanslaget godtgjordes.
I Mom. g säges: ”att den nya löneregleringen icke bringas i full verkställighet annorlunda än i mån som de hvilka innehafva tjenster, som skola indragas, afgå eller till andra befattningar förflyttas”.
När nu förhållandet är sådant, som J håfven hört, Mine Hrr, att mänga tjenstemän åtnjuta betydliga sportler, och de icke få dem ersatte genom löneregleringen, — ohvad händer då?
Jo, att de behålla dem så länge de kunna tjena.
Åtskilliga torde innehafva flera sysslor.
Om de icke erhålla så goda löner, enl. den nya regleringen, alt dessa motsvara hvad de dubbla tjenstcrna inbringa, så bibehålla äfven dessa tjenstemän sina innehafvande befattningar.
Den nu föreslagna löneregleringen kommer då att anstå till en obestämd framtid, hvarmed hvarken yngre tillkommande tjenstemän eller Rikets tjenst kunna vara belåtne.
Jag tror således, att såväl för denna lönereglering som för andra, hvilka kunna komma i fråga inom de Collegiala verken, det behöfves lill en början ett förslagsanslag, hvarmed, efter Konungens samtycke, verket kan organisera sig något fortare än eljest; ty det skall sällan inträffa att lika belopp af lön och tjenstgöring efter den nya regleringen på en gång blifva lediga, derföre måste det finnas ett anslag, för att fylla bristen på ena eller andra sidan.
Ett sådant förslagsanslag, torde om det medgifves, icke behöfva betydligt anlitas; ty i den händelse sportlerné ingå till Kronan, hvarmed tjenstemännen, om de derföre få full ersättning, blifva bättre belåtne, skall löneregleringens fullbordan icke fördröjas så länge, som händelsen skulle blifva derest spor,lierna bibehållas.
Beviljas intet förslagsanslag, så måste de tillkommande tjenstemännen under förbidande af löneregleringens verkställighet, tjena på förordnande, hvilket särdeles vid en domstol år olämpligt och medför hvarjehanda olägenheter.
Uti Den 11 April e. m. 81 Uti Mom. h har Ulsk. sagt: ”alt upkommande besparingar å den del af anslaget, som ar afsedd lill arfvodeu, fä af HofR:ne användas till befordrande af göromålens obehindrade gång under tiden”.
Utsk. har här i klump uptagit dessa arfvoden, nemi. för Skånska HofR:n 1000 Il:dr och för hvardera af de öfrige 2,100 R:dr.
Nu frågas, huru mycket af dessa belopp skall tillfalla biträden ål Sekretme, Fiskalerne, Advokal-fiskalerna, 'Aktuarierna eller Archivarierna.
Detta måste man också på förhand veta, emedan dessa arfvoden utgöra en del af deras löner, enär de, enl. förslaget, derföre höra ombesörja förefallande renskrifning.
Just.-Ministerns förslag i detta hänseende hvarigenom arfvodena åt en hvar af dessa tjenstemän specificeras, synes mig alltså vara riktigare.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, anhåller jag, alt R. o.
Ad. ville återremittera Betänk.
Jag önskar dock icke att denna ålerremiss må föranleda dertill alt IIofR:ne icke undfå de summor, sorn åt dem äro föreslagne, utan min afsigt är, alt dessa medel måtte ställas lill K.
M:s disposition, såsom vid sista Riksdagen skedde med de 12,000 R:dr, som då anvisades för att af RofRme användas intill nästa Statsreglering.
Man kan då hinna alt under tiden upgöra ett fullständigt förslag, som kan underställas R.
St. och af dem godkännas, sedan sportlernas belopp blifvit ulredt och till indragning föreslaget.
Kan ett sådant förslag upgöras af Utsk. eftei äterremissen, så har jag intet deremot, såvida det blir så fullständigt, alt man med någon tilförlitlighet kan pröfva detsamma, och bestämma de särskildta lönebeloppen.
Men i sakens nuvande outredda skick måste jag anhålla om återremiss af Betänk.
Ilr Carleson, Ed v. Henr.:
Sedan så mycket blifvit taladt i detta ämne, vill jag icke länge taga R. o. Ad:s tid i anspråk.
Såsom ledamot af LagUtsk. deltog jag sista Riksdagen i det Betänk., som af de sammansatta Lag och StatsUtskm afgåfvos i en likartad fråga med den som nu är å bane nemi. om lönereglering för HofR:nes tjenstemän, och som jag ännu hyser samma åsigler härom som uti förenämnde af bägge Utsk:s ledamöter biträdde samt af R.
St. enhälligt bifallna Betänk, finnas uttalade inskränker jag mig till att med åberopande deraf förena mig med dem som yrkat återremiss.
Till hvad redan blifvit sagdt vill jag lägga några uplysningar, hvilka torde bevisa behofvet af ifrågavande lönereglering.
Ar 1852 hade Svea HofRält 968 resterande mål och år 1853 utgjorde balancen 760.
Detta synes mig vara ett talande skäl för den åsigt, att embetsverket icke kunnat upfylla de åligganden man af detsamma haft rätt att fordra nemi. att alla ma! eller åtminstone de fleste blifvit afgjorda.
En längre tid har delta förhållande fortfarit, så att år från år balancen ökats.
Vill man nu reorganisera detta embetsverk, så bör det väl ske i den förhoppning att balancen skall minskas och slutligen uphöra.
För närvar:de finnas inom Svea HotRätt oafgjorda mål, hvilka äro 22, 16 och 12 år gamla och sedan 1850—51—52 ligga ännu qvar såsom oafgjorda 18—'15—64 mål och för år 1853 finnas ännu 655 beroende 6 II. 6 82 Den 11 April e. m. på pröfning.
Då man vet, att HofRms tjenstemän f. n. äga anseende för skicklighet, men ärendernes gång är så långsam, synes detta visa behofvet af en reorganisation så fort ske kan och delta ur den obestridliga synpunkten, att en långsam rättvisa är sä godt som ingen.
Tvifvelaktigt är dock om en förändring härutinnan genom^den föreslagna reorganisationen, som nu är ä bane, kan vinnas, ty under sisth år hade till HofRm inkommit 3,220 civila och omkring 700 criminella mål, hvilka sammanräknade med baiancerna utgöra den artiga summan af 4,680 oafgjorda mål.
Dessa mål skola nu handläggas af 20 Notarier, men om jag nu afdrager de under året ej inkomna målen och fördelar återstoden på desse} tjenstemän, undfår hvar och en af dem 106 mål och 2:ne arbetsdagar till hvarje sådant mål, om man nemi. undantager helgeda garne, hvilket, efter min tanke, bevisar att tjenstemännens antal är \ för litet så vida man vill alt HofRm skall hinna roed sitt arbete
\ och göra det väl ifrån sig, och torde således härutinnan varit det \ rätta sättet att tillvägabringa reorganisation af detta vigtiga Embets- \ verk.
En stor del af dessa mål fordra visserligen icke serdeles mycken tid för utarbetande, men andra åter äro mera vidlyftiga och taga upmärksamheten och noggrannheten ganska mycket i anspråk, och torde således finnas tydligt alt man icke begärt för mycket, då man vill att vid den nya löneregleringen ett så ringa antal personer, med så ansträngande göromål, undfår löner, hvaraf de tarfligt kunna lefva.
Jag anser derför de af K.
M. föreslagne löner otillräcklige, helst flere talare visat att, genom sportlernas borttagande och ökade göromål, Ijenslemännen få en förminskning i sina löner.
Vill man alltså göra en förändring, som för tjenstemannen medför någon nytta och fördel, åtminstone under den tid, som förflyter intilldess HofR:ne erhållit den fullkomliga ombildning med förökad arbetspersonal som erfordras, på det de skola medhinna sina arbeten, så är det väl icke för mycket, om man, i öfverensstämmelse med Hr Gräås förslag, begär löneförhöjning åt Notarierne.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om återremiss af Betänk.
Vid öfvervägande af denna vigliga fråga har det icke kunnat undgå StatsUlsk:s upmärksamhet så väl att behjerta de förhållanden, hvilka inför Utsk. framlades, som äfven att taga i betraktande Statsverkets tillgångar, innan Utsk. tillstyrker R.
St. anslags beviljande.
Alt ingå i reorganisationsfrågan, har för StalsUtsk. varit så mycket svårare, som de tre Rikets IlofRtr till K.
M. inkommit med förslag, sins emellan skiljaktige.
Vid sådant förhållande har Utsk. trott sig böra trygga sig vid K. M:s Propos., enär K.
M. infordrat alla HofRmes utlåt:n och deraf utvalt hvad K. M. ansåg tjenligast.
Enskild motionär, nemi.
Hr Wetterberg, har yrkat ett högre belopp ön K.
M. begärt; men den värde motionären har i egenskap af motiv börjat sin hemställan med erinran om de förökade göromål HofRme genojn indragning af Lagmans- och KämnersRme fått vidkännas.
För att i detta hänseende vinna någon uplysning, har jag förskaffat mig en af Aktuarien i Svea HofRält undertecknad upgift på antalet af mål, som blifvit lill
Ren 11 April e. m. 83 IIofRin under flere år instämde och vädjade.
Häraf visar sig visserligen, alt de ingående målen år 1849, då Lagmans- och KämnerSR:ne indrogos, upgingo lill 820, och år 1850 till 1,148; men redan påföljande år, 1851, nedgick målens antal lill 1,020, och år 1852 lill 969.
Under år 1853 hafva målen åter något ökats, men pä långt när icke till så mycket, som närmaste året efter förändringen.
Det synes således alt tillökningen i göromål icke är så betydlig, att den i och för sig tillräckligen berättigar till den löneförhöjning, motionären föreslagit.
Under öfverläggningen om detta ämne, på detta rum, hafva visserligen åtskilliga ganska tänkvärda föi hållanden blifvit antydda, hjvilka, i fråga om reorganisationen onekligen torde vara af mycken jrigt och förtjenta att ä behörig ort noggrann! tagas i öfvervägande; men jag nödgas likväl nu, likasom förut, fästa mig vid anslagsfrågan, emedan, enl. mitt omdöme, denna fråga företrädesvis ligger inom R.
Sirs befogenhet att bedöma och afgöra.
Jag mäste då bekänna, att det förefaller mig, som om R.
St. genom bifall till den Kongl. Propos:n skulle bevisa Rikets HofR:r rätt mycken frikostighet och välvilja.
Vi måste nemi. betrakta frågan om anslag lill HofRme, ej blott med afseende på de anspråk å välvilja de i och för sin verksamhet kunna ega; men på samma gång måste vi äfven ihågkomma hvad hvarje annan tjensteman inom landet kan hafva att påräkna.
Vi böra t. ex. dervid äfven gifva akt på dem, hvilka, när som helst, måste vara beredda att offra lif och blod för fäderneslandet.
Vi mäste taga i öfvervägande, huru Slaten aflönar andra civila embetsman, hvilka icke äro jurister; och jag kommer då till den slutsats, att juristerne äro snarare mera omhuldade af Staten i löneväg, än andra tjenstemän, äfvensom alt de merändels äro i tillfälle att mera genom enskilda updrags uträttande förtjena.
Ur dessa synpunkter torde jag få anhålla om bifall till förevande Betänk.
Uti såväl ifrågavar:de punkt sorni fråga om organisationen af landtslaterne har StatsUtsk. utgått från den synpunkt, alt det icke tillkommer Utsk. alt ingå i pröfning af lämpligheten utaf organisationsförslagen, emedan Utsk. icke tilltrott sig ega den detaljkännedom, som för en sådan pröfning erfordras.
Af samma skäl har Utsk. vid flere andra tillfällen yttrat, att det ansett sig icke böra ingå i pröfning af organisationsförslag, utan endast af den summa, som erfordras i och för ändamålets vinnande och bör till K.
Då Utsk. uti denna punkt har följt denna, enl. mitt omdöme fullkomligt riktiga grundsats, väntade jag alt Ulsk:s förslag härutinnan skulle vinna odeladt bifall, men man har icke varit af denna tanka, utan ansett att Utsk. bordt öka de af K.
M. föreslagna lönerna för Notarierna.
Jag vill ej ingå i någon detaljgranskning af de föreslagna summorne, men jag hemställer örn det kan vara lämpligt att på vågskål afväga om en Notarie i HofR:n bör hafva 100 R:dr mer eller mindre i lön.
Mig synes det så mycket olämpligare då, såsom den siste värde talaren uplyste, Hof 6 * 84 Den 11 April e. m.
R:ne varit i Smnet af olika tankar, och enskilda motionärer föreslagit olika summor för Notarierne.
Att Utsk. icke haft brist på val emellan flere olika summor, synes häraf, men just denna rikedom på val är ett ytterligare skäl dertill, att man bör hålla sig till K. M:s förslag, helst K. Al., efter pröfning af HolRmes hemställanden och efter jemförelse af de olika summorna med hvarandra, måste anses hafva träffat den rätta.