Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med fullkomligaste högaktning har jag äran teckna: Stockholm d. 30 Nov. 1850.
Axel F.
Liljenstolpe.
Afskriftens riktighet intygar Stockholm d 23 Dec. 1850. L. Lipmannson.
Sekreterare vid Mosaiska församlingen.
Bilagan N:o 5.
Utdr. ur prof. hållet vid Mosaiska Församlingens Föreståndares sammankomst i Stockholm d. 5 December 1850. § 2.
Efter diskussion härom, beslöto Föreståndarne att, genom prot.- utdr., det svar skulle Hr Liljenstolpe lemnäs, att enär de af honom i berörde skrift framställda frågor samtligen återfinnas bland dem, hvilka redan år 1806 blifvit utaf Franska Regeringen förelagda en i och för frågornas besvarande sammankallad Synodal-Församling, hvarefter de, af nämnde församling afgifna svar bekräftades af ett för berörde ändamål af samma Regering nedsatt Sanhedrin, — hänvisa Hr Liljenstolpe till de af nämnde auktoritetei 1 CG Den 23 December. med afseende härå afgifna och stadfästade svaromål, hvilka ännu i dag, ibland Mos. trosbekännare i allmänhet, ega gällande kraft; samt att dessutom, till närmare uplysnings vinnande, fästa Hr Liljenstolpes upmärksamhet på den, forst på Tyska sedermera på Svenska språket härstädes utgifna Lärobok i Israelitiska religionen, hvilken, sedan år 1833, varit begagnad inom Mosaiska Församlingen härstädes vid religionsundervisningen såväl i Skolorna som vitl den offentliga konfirmationen.:
Nämnde Lärobok, jemte ett exemplar af en, utaf Henrik Wergeland författad brochyr: ”Judarne i deras närvar, ställning’-, der öfvannämnde svar finnes på Svenska återgifna, äfvensom ett exemplar af den af E. M. Pontin utgifna brochyr med titel: ”Judarnes Emancipation”, der de begärde statistiska upgifter återfinnas, skulle Kammarh.
Liljenstolpe tillställas. A. L.
Lamm. L. Meyerson.
J. Levertin. A.
John Lemann. L. Lipmanson.
Bilaga N:o 6.
Ank. från Norrköping d. 16 Dec. 1850.
Och så snart jag varit i tillfälle kunna, i samråd med härvar. medlemmar af vår församling, besvara de frågor S.
T. uplysningsvis önskar, skall jag sådant så skyndsamt som möjligt tacksammeligen insända. A. L.
Soldi».
Bilaga N:o 7.
Angående förelagda frågor, få vi äran hänvisa till Judiska Katechesen, hvilken är antagen i våra läroverk; hvarjemte vi taga oss friheten åberopa, livad föreståndarne för Mosaiska trosbekännelsen i Stockholm derom yttrat.
Till efterkommande af Tit. begäran, få vi äfven tillkännagifva att vår lilla församling består endast af 5 hushåll, utgörande 11 man och 10 qvinkön, nemi. 11 äldre personer, 8 barn och 2 tjenstehjon.
2.ne hafva handelsrörelse och 3:ne idka åkerbruk.
Carlskrona d. 14 Dec. 1850.
Bilaga N:o 7J.
Ank. fr. Götheborg d. 1850.
Vi öfvergå till besvarande af de oss förelagda 5 frågorna.
Till r
107 ledning härvid, lända oss de utlåhn som Sanhedrin afgaf år 1807.
Della, i Paris hållna concilium, sora utgjordes af 55 Rabbiner och 25 verldsliga medlemmar, utsedda genom deputerade af 60,000 Israeliter, ägde och eger en afgjord auktoritet för Mosaisk trosbekännare, uti alla Religions- och med ilen i sammanhang stående ärenden.
Svar på första frågan:
Lagen bjuder ieke alt Judärne skola ingå äktenskap endast sig emellan, ej heller förbjuder den äktenskap mellan judinna och christen eller christen qvinna och jude.
Faktiskt och lagligt bestå sådana blandade äktenskap och hafva längesedan bestått i Frankrike, England, Holland, Danmark och Amerika.
De äro gällande och förbindande, dä de äro efter civillagens föreskrifter fullbordade, om de än icke kunna iklädas de religiösa formerna, alldenstund dessa formers helgd mäste betraktas olika, parterna emellan, i följd af det skiljaktiga religionerna emellan.
Svar på andra och tredje frågorna äro:
Svenskarne af oss anses såsom bröder och alt vi betrakta Sverge såsom vårt Fädernesland.
Utförligare samt i fullkomlig öfverensstämmelse med bemälle Sanhedrins utlälin äro dessa svar återgifna uti ”Lärobok i Israelitisk religionen” af Abr.
Abr. Wolff, ulgifven i Stockholm år 1844, uppå 26—27—och 28 frågor i första hufvudstyckets femte afdelning, sid. 37 och 38, rör:de Decolagens femte bild, svaras: alt detta bud bjuder oss, att af kärlek till Gud högakta och lyda Regenten och Ofverheten: att vara hörsamma dem och deras Lagar: alt älska vårt Fädernesland, hvilket är det land der vi äro födda eller der vi åtnjuta skydd och borgerliga rättigheter och alt vi böra anstränga alla våra krafter för detta landets väl.
Dessa läror inskärpas våra barn, såsom förklaringen af Fundamentalbud.
De inhemta dem i skolan, upvexa med dem och aflägga, vid confirmationen, offentligt sin trosbekännelse, stödd på dem och många andra, sådane som nämnde lärobok dem innefattar.
Om nu deras helgd för Mosaisk trosbekännare icke anses vara derigenom konstaterad; om den, det oaktadt, kan af någon betviflas, bestridas, så blir all bevisning en ropandes röst i öknen.
Vårt svar på fjerde frågan blir kortast genom ett åberopande af K. M:s nåd.
Förordn. d. 30 Juni 1830.
Vår Rabbin är en, genom kontrakt anställd embetsman, hvars functioner äro föreskrifna i 2 §:n af den ”Ordning” som, på nådig befallning, utfärdades af K. Commerce-coll:m d. 13 Augusti nyssberörde år.
Sanhedrins svar på samma fråga, innebär: att Rabbin ingen domare-myndighet eger i polissaker och lika litet polismyndighet i rätlstvister.
På femte och sista frågan svaras:
Att intet handtverk är i Judiska lagen förbjudet.
Tvertom 16»
Den 23 December. lägger det al Talmud en Fader till last, då han undanhåller sitt barn ifrån att lära ett sådant.
För vår del kunna vi tillägga, att det ges en Rabbinisk sentens som bjuder menniskan att, hellre än falla sin nästa till last, välja till och med den lägsta handtering, blott den är ärlig, vöre den i öfrigt af mängden ansedd med förakt.
Att på redligt sätt vinna sitt uppehälle, är således här framhållet såsom pligt, utan afseende på sysselsättningens mer eller mindre grannlaga beskaffenhet efter allmänna omdömet.
Mosaiska församlingen i Götheborg består af 424 personer, deraf 190 af mankön, bland hvilka omkring utrikes födde, hvaraf åter | äro natural iserade.
Yrken: 1 Prest. 2 Kyrkobctjcnter.
4 Informatorer.
2 Med.
Doctorer.
1 Juris-candidat och E. 0. Cancellist.
2 Artister, 1 mälare, 1 Lilhograph.
4 Bokhandlare; en af dem jemväl boktryckare. 10 Grosshandlare; bland dem en Dansk consul och en idkande Garfveri fabrik. 30 Handlande.
9 Fabriksidkare; deribland färgare, korgmakare, cigarr-fabrikörer. 10 Handtverksmästare (bagare, slagtare, skräddare, kammakare, urmakare, snickare, tapetseur o. s. v.) 3 Diverse näringar (conditor, billardföreståndare, glan säre,). 35 Handelsbokhållare och liandelsbeljenter. 3 Gesäller.
Landtbruksägare och bland de yngre, landbruksclever.
Bland qvinnorna: 1 Enka, grosshandlande. 3 Enkor) „ . 1 ogift | Handlande.
Isac Leman. L. E. Magnus. H. I.
Heijman. G. Jacobsson.
Bilaga N:o 8.
Vördsam Pro-memoria. l:o På grund af ett officielt tjenstebetyg, afgifvit af Befälhafvaren för Stockholms station af K.
M:s flotta, inhemtas: att Med. Doct., Chirurgie Mag. J. Levertin förrättat Bataljons-läkare-tjensten vid stationen från d. 6 Sept. 1838, till d. 6 Sept. 1839. 2:o K.. M:s nåd.
Resolution af d. 19 Maj 1848, som undanröjde K. Svea Hofrätts öfverklagade utslag af d. 11 Febr. samma Den 23 December. 169 år, och hvarigenom förklaras; alt elen omständighet, att Juris Utriusque candidaten A. Philipsson tillhörer Mosaiska Trosbekännelsen, icke utgör hinder för honom att till Auseultant i Hofrätten kunna lagligen antagas.
K. M:s nedre Just.-Revision fann, i anledn. deraf, skäligt d. 2 Sept. 1848, tillåta Philipsson att iJust. llevis:s-Exped. vinna inträde såsom E. 0. Caneellist, och att aflägga Tro-, Huldhets- och Tjenstemanna-Ed, med iakttagande af den i K. Förordn. d. 3-g° 1838 metlgifna förändring*). 3:o K.
Sundhets-collegii fönrdnande af d. 2 Juni 1848 för Med. Philos.-Candidaten 0. Benzow, att, såsom biträdande Läkare tjenstgöra vid den i Skåne s. å. sammandragna Armée-korps. K. Sundhets-colhm har i år antagit Candidaten Benzow till Expectanse-Läkare, i händelse Cholera-farsoten skulle inom riket yppa sig; samt derefter föroidnat Benzow att resa till Malmö, en stad, uti hvilken han, under lugna och friska förhållanden, ej ens fått bo.
Sedan choleran uphört i Malmö, förordnades Benzow, att ställa sig till Landsh:s i Götheborg och Bohus-Län disposition.
Candidaten Benzow skickades i anledn. deraf först till Kungsbacka och f. n. är han stationerad vid Fjällbacka inom Bohus-Län. 4:o Genom K.
Sundhets-colhii beslut af d. 11 Juni 1849, förklarades Med.
Chirurgiac Mag.
Axel Lamm, på grund af sin trosbekännelse, och med stöd af 28 § R.F. samt 2 § af K. M:s nåd.
Förordn. om Mosaiska trosbekännares skyldigheter och af d. 30 Juni 1838, såsom icke kompetent sökande lill en vid K. Carolinska Medico Chirurgiska Institutets ledigvarande Artis Obstetricise-Adjunctur (D:r Lamm hade erhållit förordet af Carolinska Institutets Professorer); oaktadt Grundlags §:n icke afser andra, än de från K.
M. utgående utnämningar men ingalunda högre befattningar, hvilka endast af ett embetsverk ”tillsättas genom förordnande och aflönas med arfvode”; oaktadt 2 § i K.
Förordn. d. 3(i° 1838 endast afser undervisningen vid folkskolor och undervisnings-verket, sedt från en strängt kyrklig synpunkt, och således ej en rent praktisk vetenskaplig läroanstalt såsom Carolinska Institutet ; samt för öfrigt Adjuncten. de facto (bevis utur Institutets protocoller från de sednare åren), hvarken såsom sådan, ej eller såsom Professorens substitut, under dennes tjenstledighet, deltagit i öfverläggningarne och besluten vid Professorernes sammankomster; samt slutligen oaktadt ej mindre Candidaten, m. m.
D:r J. S. Friedländer, äfven af Mosaisk trosbekännelse, erhållit K.
Sundhetscolhii förordnande att vara stipendiat uti Fält-läkare-korpsen; samt
Friedländer dessutom vid 3:ne serskildta tillfällen haft K.
Colhii förordnande att förestå extra Balal jons-läkaretjenst vid K.
LifBevärings-regementet; — än ock ofvan citerade pnejudikater.
K. M:s nåd. utslag af d. 7 Dec. 1849, öfver D:r Lamms underdåniga besvär, förklarade: ”att på grund af 28 § R.F., skäl icke förekomma till ändring af Sundhels-collii beslut”.
Stockholms Stads-nämnd förordnade d. 29 April 1850, D:r Lamm att bestrida Läkare-befattningen vid en provisorisk förloss - *) Philipsson sålunda ansedd såsom tjensteman. iro Den 23 December. ningsanstalt, som, i följd af allmänna Barnbördshusets tillslutande under 2:ne månader, blifvit öpnad ii Södermalm.
D:r
Lamm förestod sålunda de facto en barnbördsanstalt; dertill förordnad af Stockholms Stads-nämnd och utan Carolinska Institutets Professorers öfverinseende, hvilket varit förhållandet, i händelse Lamm blifvit af K.. Sundhels-colhm befordrad lill Adjunct.
En annan skillnad är ock den, att det arfvode Dr Lamm upbar ej utgick ur Statsutan Stads-kassan.
Men i afseende på principen, hvarest finnes då skillnaden?
Om den omständigheten redan är olycklig alt vid besättandet af högre lärareplatser en vetenskapsmans kompetens får bedömas efter och sålunda företrädet vid vetenskaplig konkurens kan bero på beskaffenheten af religiöst dogmatiska åsiglcr, — rörande hvilka Staten saknar hvarje garanti ali deras offentliga lillkännagifvande är rent upriktigt och frivilligt; om ett brott mot det Gudomliga Väsendets helighet, ett gäckande med trosläror, hvartill man måste hänföra öfvergåendet från en trosbekännelse till en annan, dä detta icke af öfvertygelse motiveras, kan inledas genom de frestande fördelar, som erbjudas af Statens institutioner; — så torde ett uphäfvande af ett indirekt Religionstvång, eli lossande af samvetsfrihetens fjettrar vara önskvärdt, ja till ock med ett närmande härtill vara lyckligare och medföra mindre olägenheter för det allmänna, än en konsequent tillämpning af motsatta åsigter.
För den främmande trosförvandten åter, är det ett nedslående förhållande, att, då hans fordna akademiekamrater, som tillhöra den rena Evangeliska Läran, den ene på en väg, den andra på en annan, tillåtas med de kunskaper de förvärfvat, gagna sitt fädernesland, som dervid välvilligt kommer dem till mötes, — lagarnas jernhand icke blott stöter den Mosaiska trosbekännaren tillbaka från Statens vigtigare 'Embeten utan en sträng lagarnes tydning hotar att utestänga honom från en verksamhetskrets, der äfven han, genom de insigter, på hvilkas samlande han användl tid, möda och tillgångar, kunde vara till någon nytta för detta fosterland, som är lika kärt för honom, som för hans christna landsmän, eller hans fordne Universitets-kamrater.
Efter upläsningen häraf tilläde Hr Liljenstolpe:
Jag ber att få tillägga följande, hvilket jag anhåller måtte endast i R. o. Ad:s prot. antecknas och icke behöfva åtfölja remissen af motionen, emedan hvad jag nu går att hafva äran yttra, angår speciella fall, som visserligen hafva afseende pä min motion, men hufvudsakligast torde inses beröra ämnen och förhållanden, för hvilka jag endast inför det H.
Stånd, jag har äran tillhöra, önskar redogöra.
Men innan jag yttrar mig vidare, måste jag vördsamt utbedja mig R. o. Adis benägna ursäkt för det jag så länge uptagit R. o. Ad:s tid med att söka grundligt utreda oell belysa en fråga, som för mången torde komma att anses obehaglig och genom hvars uptagande (inom Vällofl. BorgareSt. kommer Hr C. F. Waern J:r dessutom, troligen äfven i dagens plenum, förnya den af mig uti min förevar, motion ofta åberopade af honom i ämnet Den 23 December.
171 vid sistl. riksdag väckta motion) — jag utsatt mig att blifva klandrad och misskänd.
Jag underkastar mig likväl detta möjliga misskännande ; och, under medvetande af mina afsigters renhet, går jag, såsom förut, min väg rätt fram, obekymrad om den ena eller andra sidans bifall eller klander, då jag handlar efter hvad jag anser sannt och rätt vara.
Jag har redan om jag vill gå så långt tillbaka, som till min student-tid, tänkt mycket öfver denna fråga och hvad som dä egentligen var blott en känsla har sedermera under de 20 åren, som sedan dess förflutit, ytterligare blifvit stadfästadt till en innerlig och fast öfvertygelse härutinnan.
Vid 1840 års riksdag, då denna fråga tyvärr utgjorde en partisak yttrade jag mig första gängen med tillkännagifvande af enahanda åsigter som för det närvar., eller angående rättvisan och billigheten af utvidgade rättigheters förunnande åt i landet födde och bosatte Svenske medborgare af Mosaiska trosbekännelsen.
Det liberala partiet hade vid nämnde riksdag öfverhanden, hvarom, bland annat, Allm. Besv.- o. Ekon.-
Ulsk:s betänk, rörande besagde fråga lemnade ett sorgligt minne.
På konservativa sidan yttrade sig vid denna riksdagen flere, varmt och innerligt, för befrämjandet af Judarnes sak; men de liberala medförde då segren.
1844 och 1845 årens riksdag visade ett motsatt förhållande; sympathierne för denna förtryckta samhällsklass, hade då fått varma anhängare bland de liberala, då deremot intresset på den andra sidan tycktes hafva något svalnat.
Vid sednaste riksdagen vet jag att man väntade, det jag, i konsequens med de åsigter jag vid de 2:ne föreg:de riksdagarne t i 11 k ännagi fvi t, skulle väcka motion i denna anda; jag gjorde det likväl icke, emedan jag då var fullt öfvertygad om motionens fall; att dä höja min röst för den visserligen ej mindre då, än nu rättvisa saken, visste jag mer än väl skulle hafva varit, såsom Mos. församlingens i Götheborg föreståndare yttrat uti deras åberopade skrifvelse, ”såsom en ropandes röst i öknen”.
Förhållanden och personer, dem jag icke behöfver för R. o. Ad., mera än blott antyda, satte sig deremot.
En bland hufvudpersonerne ifrån hvilken för dess höga samhällsställning det betydelsefullaste motstånd var att befara (Just. Stats-Ministern H. Ex. Gr. Posse) år ftu död.
Jag var dessutom nödsakad, till följd af familje-angelägenheter, att större delen af riksdagen vistas utom fäderneslandet uti Köpenhamn, hvilket äfven förhindrade mig att emottaga den plats i Ridd.Utsk-, hvartill H.
Ståndets förtroende behagat kalla mig.
Förhållanderne äro deremot, enl. min öfvertygelse, vid denna riksdag betydligt förändrade.
Frågan har uphört att vara partisak; anhängare finnas så väl på den liberala, som konservativa sidan, motståndare likaledes på begge sidorna; Men dessa sednares antal, åtminstone utaf dem, hvilka öppet torde gifva deras åsigter tillkänna, troligen färre än föregule riksdagarne, såsom alltid, då en vigtig fråga uphört att vara parlisak.
Med det förtroende jag hyser för medlemmarne af det H.
Stånd jag har äran tillhöra och då jag både läst och personligen åhört sådant inom andra representant-kammare vara brukligt, har jag in - 172 Den 23 December. galunda tvekat att sålunda öppet tillkännagifva mina äsigter till H. R. o. Adis prot.
Det lyckliga så att säga inre så väl som yttre oberoende, jag för närvar, eger, gifver mig ökad anledn. att, såsom jag gjort, nu väcka den ifrågavar. motionen och min innerliga önskan är, att denna fråga utan fördom eller intolerens, noggrannt må pröfvas och skärskådas från alla dess sidor.
Jag önskar det så mycket heldre, som jag derigenom tror mig förvissad om en god utgång; men äfven om jag för närvar, skulle blifva besegrad i denna rättvisa strid, gifver jag densamma dock icke förlorad; ty sanning och rätt skola en gång segra, och dermed en bland de största segrar enl. mitt förmenande skördas för vår Evangeliskt Lutherska kyrka.
Jag anhåller om ursäkt alt några bilagor, hvilka i min motion äro åberopade ännu saknas.
Då jag i denna vigtiga sak önskat erhålla alla möjliga uplysningar; sa har jag nödgats, i afseende på de frågor, om hvilka jag äskat svar från Mosaiska församlingarnas föreståndare, ifrån Bibliotheket i Upsala begära afskrift utur Fransyska monitören angide dessa frågor, desamma, hvilka under Kejsar Napoleons regering år 1806 blifvit framställda och 1807 af ett Judiskt Sanhedrin besvarade.
Jag har ansett dessa frågor, böra på Fransyska språket finnas bifogade, på det att den Svenska öfversältningen icke må föranleda till några tvetydigheter.
Under anhållan att få till Hr Ridd.-Sekret. öfverlemna de f. n. saknade, men snart väntade ifrågav. bilagorna, torde motionen, hvilken i öfrigt är komplett, uti dess närvar, skick få aflemnas, helst densamma nu är begärd på bordet, samt jag således innan dess remitterande, kan blifva i tillfälle att de felande bilagorna motionen vidfoga.
Utan afsigt att nu i förväg inleda en diskussion om det ämne, som nyss här blifvit väckt, har jag likväl trott mig, på grund af den erfarenhet, som kan från förliden riksdag i enahanda frågas behandling åberopas, ej böra uraktlåta att i största korthet erinra om innehållet af Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis vid berörde riksmöte under Nio 107 aflåtne betänk., hvaruti dylika motioner blefvo på välgrundade skäl afstyrkte; hvarefter R.
St. jemväl lemnade motine utan afseende.
Jag ville äfven, för tidens vinnande, vörd sammast hänvisa till H.
Ståndens prot. vid besagde utlåt-s föredragning, då detta för fäderneslandet ej ovigtiga ärende togs i grundligt öfvervägande, samt ledde till bibehållande af det i så många hänseenden önskvärda resultat, hvaruti motionären nu sökt ändring.
För ingen del misskännande det välmenande af hans syftemål, anser jag emedlertid, (för att nu förbigå allt öfrigt, som bäst inhemtas af de ofvan citerade handlingar), — att, då Svenska folkets ombud obestridligen äga att noga aktgifva på detta folks verkliga önskningar och behof, samt söka, efter förmåga och såvida förhållanderne sådant medgifva, rätta sina åtgärder efter hvad de i sådant hänseende hafva sig bekant, så torde en noggrannare kännedom om menighetens i landet allmänna tänkesätt i denna fråga Den 23 December.
173 böra föranleda ett afstyrkande a motionen, äfven i dess nu, i jemförelse med de vid förra riksdagen väckta enahanda förslag, något modifierade form.
— För att icke i minsta mån uppehålla motionens afgång och snarliga befordran till ett tjenligt slut, har jag skriftligen upsa» ofvanstående mina erinranden; vördsamt anhållandes att de måtte få åtfölja motionen till det Utsk., dit den varder remitterad.
Hr Brakel, Gust.
Mauritz, begärde att ifrågav. motion måtte få hvila på bordet Ilr Rosenblad, Bernh.:
Då jag begärde ordet, var det icke för att yttra mig öfver den motion örn utsträckande af Judarnas medborgerliga rättigheter, sorn vi nyligen hafva hört upläsas, det var icke heller för att ingå i något utlåt, öfver motionen så väl i den del, som tillhör Ståndets pröfning, som den, hvilket enl. motionärens yttrande kommer att till Const.Utsk. a (gifvas.
Hvad mina enskilda tankar i det fallet beträffar, så har jag såsom ledamot af ett embetsverk, (Commerce-colhm) yttrat mig i frågan om ekonomiska rättigheternas utsträckande för Judarne i Sverige, och vid den tanken blir jag äfven nu.
Men hvad som föranledde mig att begära ordet, och hvad jag icke kunde tillbakahålla, med all välvilja för de inom
Sverige vistande judar samt utsträckningen af deras ekonomiska fördelar så vidt sig göra låter, är den förundran att, då man vidrörer de inskränkningar som dels våra grundlagar, och dels andra författningar göra i rättigheterna för inom Sverige vistande personer och Svenska medborgare, som icke tillhöra Svenska stats-kvrkan, man då företrädesvis vänder sitt sträfvande till undanrödjandet af alla band, som äro lagde på de Mosaiske trosbekännarne, hvilka icke ens erkänna den evangeliska lärans Gud, utan anse honom för en bedragare, under det att andra christna bekännare, som erkänna samma Gud, äro och förblifva inom vårt land i deras rättigheter inskränkte.
Det är endast några få ord jag beder få tillägga i anledn. af Hr Rosenblads yttrande, ”att Judarne anse Får Gud'1', dervid Hr Rosenblad torde hafva åsyftat vår af oss såsom den andra personen uti Gudomen betraktade Frälsare, ”såsom en bedragare”.
Judarne hafva lemnat mig såsom uti min motion innehåller autenlika handlingar, deribland deras ”lärobok uti Israelitiska Religionen”, de Mosaiska trosbekännarnes kateches, utgifven först på Tyska och sedan på Svenska år 1844, efter hvilken de, såsom jag i min motion haft äran nämna, konfirmeras, och i öfverensstämmelse med hvilken de uti Synagogan inför den lefvanda Gullen och i allmänhetens åsyn aflägga heliga löften att lefva och dö.
Jag hänvisar lill denna Lärobok och frågar Eder Mine
Hrr sedan om något sådant som nämnde Ilr Rosenblads exklamation antyder, finnes i deras kateches.
Dessutom tager jag mig friheten, i afseende på den så mycket omtvistade frågan om Messias idéens betraktande af Judarne, hänvisa till det sakrika anförande, som Hr Professoren Lindgren i PresteSt. vid sisth riksdagen afgifvit och dessutom specie» till företalet uti näm - 174 Den 23 December. tle Hr Professors öfversättning af Profeten Essaias, der nemi. upfatlningen af Messias idéen hos Judarne är så fullständigt utvecklad, och icke af ens någon prest inom vårt land vederlagd.
Af livad jag sålunda haft äran anföra finnér man: att denna sats d. v. s. hvad Hr Rosenblad härutinnan upgifvit är alldeles ogrundad.
Och att åtminstone icke nutidens mosaiska trosbekännare anse vår Frälsare för en ‘"bedragare”; tvertom anse de Honom för en stor historisk personlighet — ja snart sagdt för en Prophet. 11. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade att äfven denna motion, enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet.
Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fred., upläste en sålydande motion:
Bland de många afdrag embets- och tjenstemanna-löner äro underkastade torde svårligen något förefalla obilligare än den bevil In., som ålägges de otillräckliga häst- och fourage-medel, anslagne till underhållandet af Kavalleri-officerares tjenste-hästar.
Enl. hvad bifogade tabell utvisar upbär det stora flertalet af Kavalleriets officerare — Subaltcrnerne — i medeltal 232 r:dr b:co hvardera för att inköpa och året om underhålla tvenne tjenste-hästar.
Summans otillräcklighet är för mycket i ögonen fallande att ej af hvar och en inses.
Detta oaktadt afdrager Slaten en del af den redan alltför ringa penningen.
Man invänder kanske att denna del är obetydlig, men, i anseende till det oproportionerliga stigandet i Bevillms-lörordn. blifver den ofta kännbar nog, ty löntagarens öfriga inkomster drabbas af ökad bevilln. derigenom att häst- och fourage-medlen, som förtäras af hästen, ej af ryttaren, läggas dertill.
Skulle t. ex. en Subaltern-officer hafva, af lön eller annan inkomst 600 r:dr betalar han derför 7 r:dr; läggas nu dertill 232 r:drs häst- och fourage-medel betalar han 17.
I st. f. 21 kan han få betala 37 och så vidare.