Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den behandling, som frågan då undergick hos R. o. Ad., torde väl icke hafva, enär detta tilldrog sig för mindre än tre är tillbaka, fallit ur R. o. Adis minne.
Man ansåg, att det icke var rikligt, att förvandla persedelräntorna till fix penninge-skall och man utgick äfven från den grundsatsen vid bedömandet af frågan om den s. k.
Oslskallens i Härjeådalen förvandlande till fix penningeränta.
Man har nu sökt tillvägabringa denna förändring i sammanhang med de s. k. småpersedlarnes förvandling i fix penningeränta, så alt förändringen skulle ske med afseende å hvad Utsk., angide småpersedlarne, föreslagit.
Jag 342 Den 5 Juli e. m. skulle vara af denna tanka i följd af pluralitetens beslut ang:de småpersedlarne, i fall inom
Herjeådalen någonsin funnits sådaue räntepersedlar, som vore af natur att kunna hänföras till småpersedlarne, men sådant är icke förhållandet.
Jag misstager mig näppeligen om jag säger att, med undantag af smör, är Ostskatten den enda räntepersedel, som utgår i Jemtland, ehuru den utgått efter en grund, som jag gerna erkänner hafva varit obestämd, enär hvarje skattskyldigs utgift har berott på det antal kor, som han haft och för hvilka han således skulle utgöra skatt.
Hvarföre skall man förvandla denna ostskalt till penningar?
Hvad nytta för Staten ligger väl häruti?
Skallen är likväl icke så obetydlig, ty jag tror alt den upgår till 156 LU vanlig ost och | LU ren-ost, således 156^ LU.
Dä kan det fixa priset i icke ringa mån medföra skada för kronan i en framtid, hvarföre jag, för min del, nödgas afstyrka den förvandling, som Utsk. föreslagit.
Snarare skulle jag anse både riktigt och ändamålsenligt, om, pä sätt 1848 års Utsk. föreslagit, Ostskatten blefve efter skeende undersökning, bestämd till visst belopp in natura för hvarje hemman, att, såsom nu sker, lösas efter årligt markegångspris.
Af denna tanka var II. o. Ad. när frågan förra gången förevar, hvilket jag får styrka dermed, att då man voterade härom d. 8 Sept. 1848, således för 2 år och 11 månader sedan, sä afslogs förvandlingen i penningar med 31 nej emot 27 ja.
Jag vill icke förmoda alt opinionerna inom detta hus på sä kort lid blifvit lill den grad förändrade, att man nu vill fatta elt beslut, hvilket rakt strider emot det föregtde i samma fråga.
Man har ganska ofta åberopat nödvändigheten, att vidblifva hvad 11. o. Ad. förut beslutat och när man icke haft annat skäl att anföra, så har man just begagnat delta, om också beslutet varit aldrig så oriktigt.
När nu det beslut, som en gång blifvit falladt både är rättsenligt och ledande till säkerhet för Staten att icke i framtiden blifva i någon mån lidande genom penningevärdets försämring, och då intet behof påkallar att sätta Ostskatten i penninge-ränta, utan endast godtycke derför ligger lill grund, så hoppas jag alt R. o.
Ad. skall vidblifva sitt förra beslut, så till vida, att R. o. Ad. endast medgifver hvad som är rigtigt och nyttigt, nemi. att
Ostskatten varder för framtiden efter skeende undersökning och öfverenskommelse med vederbör:de hemmansegare bestämd till visst belopp för hvarje hemman, men deremot stadgar att detta belopp bör hädanefter, lika som hittills skett, utgå till K.
M. och kronan med penningar efter hvarje års markegångspris ; och för att tillvägabringa en sådan förändring i Utsk:s tillstyrkande, anhåller jag nu vördsamt om återremiss af denna punkt.
Man har icke nu att åberopa någon K. propos. vid denna riksdag och jag förmodar att man icke åberopar den, som afgafs vid förra riksdagen, enär den blef af R. o. Ad. afslagen.
Förhållandet med den ifrågavar:de Oslskatten i Härjeådalen är, alt för hvarje ko skall betalas ost efter en dags mjölkning. R. o. Ad. torde finna att en mera Den 5 Juli e. m. 343 obestämd skatt än denna näppeligen kan gifvas.
Den siste värde talaren har upgifvit att denna Ostskatt upgår till 156^ LS.
Jag ber då alt få visa att enl. skatteförenklings-komitéens be tänk.
, så utvisar markegångstaxa!) för Jemtlands län under 20 år från och med 1824 till 1843, att priset på ost i Herjeådalen varierat emellan 2 r:dr och 2 ndr 32 sk. årligen.
Medelvärdet är således 2 r:dr 16 sk.
Häraf finnes att värdet utaf hela skatten ut gör något mera än 300 ndr b:co.
Jag hemställer då, huruvida man kan hysa någon serdeles stor farhåga för att sätta en lill sä ringa belopp utgående skatt i penningar.
Hade icke någon annan utväg funnits, så hade man visserligen kunnat välja den af Hr Printzensköld nyss upgifna, men då, såsom jag nyss visat skatten i sfg sjelf är ytterst obestämd, emedan den beror på det antal kor, som hvarje hemmansegare upgifver sig ega och derjemte hela beloppet af densamma utgör något öfver 300 r:dr, så torde R. o. Ad. finna, alt det icke är lämpligt att bibehålla den, utan tror jag alt det är till reda ledande om densamma, såsom Utsk. föreslagit, förvandlas i en viss penningeränta, hvarföre jag anhåller om propos. till bifall å denna punkt. llr Printzensköld:
Jag kan sannerligen icke inse orsaken, hvarföre den siste värde talaren här har yttrat sig om eli förhål lande, som aldrig varit föremål för min anmärkn.
Jag har icke med ett enda ord sökt, att ifrågasätta behofvet och rättvisan af alt förvandla ost-skatten till en, efter visst belopp för hvarje hemman, bestämd ränta, utan tvertom ansett det böra ske.
Hvarföre skall roan då framdraga den oegentligheten som nu finnes, såsom ett skäl alt förvandla denna skatt till fix kontant ränta, ty Utsk:s betänk, går derpå ut, att man skall först bestämma beloppet af ost för hvarje hemman och sedan förvandla osten' till bestämdt belopp i penningar.
Den förra förändringen har jag understödt; men för den sednare finnes icke ringaste skäl för handen, då den utan någon slags svå righet kan ske efter hvarje års markegångspris, hvarigenom, under hvilka förhållanden som hälst, rätt sker så väl kronan som den skaltskyldige.
Ätt tala om skattens obetydlighet är ganska lätt och jag medgifver att denna skatt i och för sig sjelf betraktad är af ringa betydenhet, men principen, såsom sådan, är likväl den samma nerol, alt man sä småningom förvandlar de persedelskatler, som finnas, lill penningar och på detta sätt, i sjelfva verket, fastän småningom kommer till det mål, som de, hvilka nu förorda bifall lill detta betänk., likväl icke sjelfve skulle åstunda, och då man så lätt kan åstadkomma förbättring i persedel-skattens utgörande inom Herjeådalen, som derigenom att man bifaller Ulsk:s betänk, till sin lista del, nemi. att persedel-beloppet för hvarje hemman bör, efter behörig utredning, blifva bestämdt, så finnes ju icke ringaste giltiga anledn. att gå längre enär skatten sedermera kan utgå med förvandling efter årligt markegångspris, hvarigenom hvarken kronans eller den enskildes rätt trädes för nära.
Och för att vinna detta ändamål, anhåller jag att R. o. Ad. täcktes återremittera denna punkt. 344 Den 5 Juli e. m. Frih.
Palmstjerna, Carl Otto: II. o. Ad:s beslut, vid sista riksdagen i anledn. af K.
M:s nåd. propos. rör:de Ost-skatten i Herjeådalen var en konseqvent följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, att nemi. icke förvandla persedelräntorna till penningar.
Nu deremot har R. o. Ad. på f. ra. beslutat att små-persedlarne skola hädanefter utgå i penningar, sedan det blifvit inom länen regleradt hvad som bör anses för hufvudräntor.
Nu kan man icke förneka att Ost-skatten i Herjeådalen är en obestämd ränta, som måste räknas till' småpersedlar.
I konseqvens dermed anser jag, att man bör bifalla Utsk:s förslag, utan att här besluta någon förändring.
Åtminstone är det min mening, att, i öfverensstämmelse med det på f. m. fattade beslut, bifalla denna punkt, och jag anhåller således om Hr Frilen o. Landtnes propos. derpå.
Jag anhåller vördsamt alt af Frih.
Palmstjerna få veta hvilka persedlar inom Herjeådalen, sam utgöra hufvudpersedlar.
När Frilen visat mig att Ost-skatten hörer till småpersedlarne, så vill jag biträda hans åsigt, men kan den värde talaren icke göra det utan det tvertom är en sanning att den öfriga räntan utgår i penningar, sä lärer förhållandet vara med den räntan, såsom med öfrige penningeräntor i Sverige, nemi. att den icke tages i betraktande vid smäpersedlarnes årliga förvandling.
Man har anfört såsom skäl för afskaffandet af denna förvandling, att den medför mycket besvär vid kontroll och debitering m. m.
Den siste värde talaren torde hafva godheten bevisa huru stora svårigheter, som upstå derigenom, att en hemmans-egare får på sin debetsedel npförda några Lf? eller några U ost till förvandling efter markegångs-taxan: ty det ligger öfver min förmåga, att kunna upfatta dessa svårigheter; och jag inser ej en gång hvarföre man lika gerna, som att hänföra Ost-skatten till antalet af småpersedlar, kan förklara, att den utgör en hufvudpersedel, eftersom han är den enda som utgår in natura i Herjeådalen.
Jag måste visserligen medgifva att jag icke medhafver handlingar, som kunna visa hvad, som utgår i Herjeådalen såsom grundränta, men hvad jag bestämdt påminner mig är att Jemtlands reg:te har krono-tionde-spanmål indeldt, hvilken således torde mera vara hufvudskatt än Ost-skatten, hvars obetydlighet af 300 r:dr öfver hela fögderiet och hvars obestämdhet äro fakta, som måste gifva denna ränta karaktären af småpersedel, i synnerhet när man dertill lägger att den icke är omnämnd bland de hufvudpersedlar, som K. M. i sin nåd. propos. har ansett frän förvandlingen böra undantagas.
Jag får förklara Frih.
Palmstjerna min erkänsla för den uplysning han lemnat, att krono-tionden utgör en hufvudpersedel i Jordeboks-räntan.
Detta var en nyhet för mig, som jag sannerligen icke afvetat.
Nog känner jag att spanmål ingår i Jordeboks-räntan, men att krono-tionde ingår deri det var en nyhet i kameralen, som för mig sannerligen icke förut varit känd.
Landtm:s härefter till bifall å förevande punkt af Utsk:s utlät, framställda propos. besvarades med starka ja, Den 5 Juli e. m. 345 blandade med några nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. 2:o ang:de presternes s. k. utlagor; 3:0 ang:de Näs Kungsgårds repa rationsmedel; 4:o ang:de dagsverksskyldigheter ; 5:o ang:de s. k. drängespan i Färentuna härad: och (5:o angxde räntornes bestämmande vid framdeles skeende skattläggningar. R. o.
Ad. biföll hvad (Jtsk. i dessa punkter hemstält och tillstyrkt.
7:0 ang:de mjölqvarnars beskattning; och 8:0 ang:de ordinarie räntan af städernes jord.
Utsk:s i dessa punkter afgifne yttranden lades till handlingarne. 9:o ang:de Halmslädjan i Skåne.
IIr Printzenskiöld:
Det nu var:de H.
StatsUlsk. har lyckligtvis haft den förtjensten, framföre sisth riksdags, att det icke för räntans obetydlighets skull, velat bortskänka densamma, utan gått ut från den riktiga grundsattsen, alt hvad Staten har, det bör den också behålla.
Således får jag i detta hänseende hembära Utsk. min tacksamhet derför, att det icke är så frikostigt, som sista riksdagens StatsUtsk.
Jag önskade dock, att icke den princip, som Utsk. har lyckats göra gällande i afseende på Ostskatten i Herjeådalen nu må införas äfven i afseende på Halmslädjan, genom dess förvandlande lill kontant penningeränta.
Så vidt jag känner, utgör denna städjeafgift en slags tionde, som utgår hvart 7:de år, och jag skulle således tro, att på grund af den frändskap, som den eger med spanmåls-tionden, hvilken erlägges inom socknen, man måhända mera systematiskt gått till väga, om man föreslagit, att denna halmslädja borde utbytas emot tillökning i den kronotionde, som hvarje hemman, som erlägger halmslädjan, har sig ålagdt att jemväl utgifva.
Det lönar sannolikt icke mödan att emot Frih. Palmstjerna och Hr von Troils förslag, framställa någon önskan om förändring af den princip, som desse Hrr hafva lyckats att vid mer än ett tillfälle göra gällande, men jag vill åtminstone, så vidt på mig ankommer, söka att försvara den princip, som i min tanka är den riktigaste, emedan den icke leder till något äfventyr för Staten i en framtid, hvilket deremot är händelsen, om skatten förvandlas till penningar.
Och för alt vinna den förändring i halmstädjans utgörande, som af mig nu blifvit angifven yrkar jag återremiss af Ulsk:s betänk, i denna punkt.
Under sin ifver att söka förhindra räntornas förvandling till penningar, har den siste värde talaren nyligen gjort ett försök, alt fä en gammal penninge-ränta förvandlad i spannemål.
Förhållandet med halmstädjan har varit att den från sin början utgått i penningar.
Jag ber alt få fästa upmärksamheten vid hvad StatsUtsk. derom uti under sista riksdagen afgifvit utlåt, yttrade: ”1 sammanhang med frågan om tionden torde icke få förbises att uti Skäne erlägges under benämning Halmstädja hvart 7:de år en 34G Den 5 Juli e. m. serskild efter tiondea lämpad afgift, hvilken icke i andra delar af riket utgjordes.
Enligt hvad komiterade förmält, (sid. 68) har denna afgift tillkommit redan i Danske Konungen Fredrik den Ilis lid, dock skall för densammas beräknande annan grund icke kunnat igenfinnas, än General-guvernören Gr. R. von Aschebergs d. 24 Oct. 1681 meddelade instruktion; för öfrigt erinras, att berörde afgift icke utgår lika i alla fögderier, hvartill orsaken synes vara, att densamma med progressif tillökning lämpats efter tionde-qvantiteten för hvarje socken, men heräknas i allmänhet lill 4 sk. 6 rst för hvarje t:na råg och korn, samt 2 sk. 3 rst för en tina hafre, hvarjemte, genom K.
Brefvet den 5 Juli 1843, uti ett serskildt fall vore förklaradt, att vid halmstädjans sedan längre tid tillbaka följde beräkning finge förblifva”.
Derjemte uplystes i samma betänk, alt halmstädjan icke utgör mer än per medium 235 r:dr om året.
På grund häraf hade sista riksdagens StatsUtsk. föreslagit alt skatten skulle efterskänkas.
Detta har deremot icke denna riksdagens StatsUtsk. ansett böra ske, men har ansett att denna skatt borde bestämmas efter hvad den utgjort under loppet af 21 år och att denna afgift, som tillförene endast hvart 7:de år utgått, hädanefter måtte så fördelas att hvad i medeltal för ett år belöper, mätte årligen tilläggas penninge-räntan.
Jag tror mig hafva visat att denna skatt evärdeligen utgått i penningar och betviflar att densamma kan sättas annorlunda än i penningar.
Jag anhåller derföre om bifall på denna punkt. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. uti förevande punkt hemstält.
10:o ang:de de under anordningstitel afförde räntor fran hvilkas utgörande befrielse !itnjules af Akers Krutbruk, Husqvarna g evar s-fak turi, kläde s-fabriker ne i JSorrköping oell åtskilliga hyttor, och 11 :o angide till Sala Bergslags disposition öfverlåtne kronans räntor och inkomster. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemstält.
12:0' angide indragning af tionde- och hemmans-räntor, hvilka, såsom ersättning för förluster genom kanalanläggningar, uti räkenskaperna för år 1844 afförts med tillhopa 3,142 r:dr 37 sk. 5 rst, men uti Riksstaten äro förslagsvis beräknade lill ett värde af 3,669 r:dr 16 sk.; 13:o ang:de för Runna qvarndam, Kungsladan vid Rankhyttan och Ornäs loftbyggnad anvisade anslag af indeldte räntor; och 14:o, angide den till kronokalkugnen i Wisby disponerade räntered.
Utsk:s i dessa punkter afgifne yttranden lades till handlingarne.
15:o ang:de utgörandet af hästvakans-spanrnälen samt den spanmål, sorn för ständiga rotevakanser i Skåne utgår. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt.
16:0 angide bestämmandet af arrende-ajgifterne för Statens egendomar.
Den 5 Jul,i e. ra, 347 Gr. Mörner-, Carl Göran Detlof:
Då denna fråga inom Ulsk. förevar, log jag mig friheten fäsla upmärksamheten på det i min tanke mindre behöfliga af hela föreskriften.
Det är fråga om utarrendering af kronans lägenheter och föreskrifter, efter hvilka sådane utarrenderingar skola ske, äro redan gifna samt nyligen förändrade och förbältrade.
Jag trodde derföre alt man icke nu behöfde komma med ett serskilt tillägg i denna del, så mycket mera som man vid della tilläggs beslutande icke har fästat afseende pä den olika beskaffenheten af Statens egendomar och de ifrågavande lägenheterna, ibland hvilka äfven äro fisken.
Det har genom en K.
Förordn. utfärdad förlidet år, blifvit förklarad!, att om sådana betydliga kronofiske:!, som gåfvo strömming och lax, utarrenderades, så borde arrendet utgöras i lax och strömming.
Jag kan således icke inse huru man kan påstå, alt skatten af strömmings- och laxfisken skall betalas i spanmål eller penningar.
Arrendet må bestämmas på det sätt, som för arrendator och arrende-tagare kan å ömse sidor synas ändamålsenligast.
Jag tror således icke att här behöfver utfärdas något för tillfället improviseradt reglemente och hemställer derföre att delta Ulsk:s förslag mätte såsom obehöfligt afslås.
Hr von Troil: Just af den anledn., som Gr.
Mörner nu framställt, har StatsUlsk. vid denna riksdag gjort en förändrad framställning lill R.
St. emot hvad StatsUtsk. vid sista riksdagen i detta afseende föreslog.
Vid sistl. riksdag föreslog nemi.
StatsUtsk. att denna lilla räntan skulle bestämmas antingen i penningar eller i spanmål, eller i begge delarne, men dels derföre, all det kan vara af vigt att kronan eger rätt att bestämma arrendet för ett eller annat fiske eller för kungsängar antingen i fisk eller säd eller dylika persedlar, så har Ulsk. vid denna riksdag tillagt att, der icke serskilda omständigheter erfordrade lefvering af natura-persedlar, alla arrenden å Statens egendomar hädanefter måtte bestämmas antingen i spanmål eller i penningar eller i båda delarne etc.
För min del anser jag det vara lämpligast att vid de flesta af våra fisken bestämma arrendet i penningar i st. f. fisk.
Vissa fisken finnas, der man icke får annat än ål, vissa andra, der man får lax, åter andra, der man endast får strömming o. s. v. Jag kan för min del icke inse någon svårighet att, vid arrendets upgörande, bestämma detsamma i penningar; men just det förbehåll, som Utsk. gjort i olikhet med sista riksdagens StatsUtsk. lägger icke hinder i vägen för auktoriteterna att göra den skillnad, som de finna lämplig.
Regeln är i alla fall den att, då undantag icke äro af nöden, så bör räntan bestämmas i spanmål eller i penningar, eller ock i båda delarne.
Jag tror alt detta icke i något afseende binder händerna på dem, som hafva med räntorna alt skaffa, och jag anhåller derföre om bifall lill Utsk:s utlåt, i denna punkt.
Det fägnar mig alt åtminstone någongång få höra en af Utsk:s ledamöter yttra en tanke, skiljaktig från den, som IJlsk:s öfriga ledamöter här framställt.
Jag hemlar äfven något stöd för mina åsigler härutinnan, deraf att man vid sisla riks - 348 Den 5 Juli e. m. dagen, på de af Gr.
Mörner nu anförde skäl, ansåg del vara oriktigt och till och med skadligt för kronan, att bifalla ett nästan lika beskaffadt förslag, som det af Utsk. nu framställda.
Förslaget blef nemi. utan all votering d. 11 September 1848 afslaget.
Man vet att, på sätt Gr.
Mörner erinrat, betydliga fisken finnas, der arrendeafgiften är utsatt, dels i lax och dels i strömming och alt dessa ränlepersedlar finnas uptagna icke blott i markegångstaxorna, utan äfven bland Statsverkets inkomster.
År det då icke både klokast och riktigast att låta de författningar, som nu utgöra grunden för dessa lägenheters utarrenderande, äfven hädanefter blifva gällande?
Utsk. har till stöd för den föreslagna förändringen icke upgifvit annat än sitt eget godtycke, nemi. att Utsk. ansett den vara nyttig men om någon annan anser den redan gällande lagen nyttigare, sä måste väl detta omdöme gälla lika högt, som den af Utsk. uttalade åsigten.
Erfarenheten har ådagalagt, att arrende-afgifter, utgående efter nu gällande författning, icke hvarken för räntegifvarne eller för kronan medfört någon olägenhet.
Hvarföre skall man då ouphörligt lappa på lagarne och förändra dem, då sådant icke är af den ringaste nytta?
Mörner i tillstyrkandet att, i likhet med hvad, som skedde vid sista riksdagen, Ståndet måtte afslå den ifrågavande punkten, emedan den, efter mitt förmenande är af beskaffenhet att kunna afslås; hvarom icke så anhåller jag om Hr Frihm o. Landtm:s propos. på återremiss.
Det var en annan omständighet, hvarvid jag äfven fästade någon vigt, men som jag förbigick att nämna, dä jag sist hade ordet nemi. att, genom det i denna punkt föreskrifna stadgandet, att spanmålen alltid skall, efter det här ofvan föreslagna medelpris lösas med penningar, sätter man arrendatorn i likhet med räntegifvaren.
Det är redan vid föreg:de riksdag ett och annat steg tagit för att så småningom kringskära Statens egande-rält till dessa utarrenderade lägenheter.
Delta är gjordt genom den förordning, hvarigenom options-rätt är arrendatorer medgifven.
Nu vill man gå ännu längre, och gifva dem rättighet, att ovilkorligen gifva ut sina räntor i penningar.
Detta är ytterligare ett steg för att förminska, begränsa och öfverflytta egande-rälten ifrån kronan till arrendatorn, och detta sker ännu mera påtagligt, derigenom att man behandlar saken i samma betänk., der man behandlar skatteförenklingen.
Det är en annan omständighet, som jag äfven lade vigt på och som var för mig ett af de hufvudsakligaste skälen, nemi. att jag önskade att få denna punkt ur betänk, utstryken just på det att icke någon förenkling af begreppen af jordegare och arrendator måtte kunna ega rum till stort men för Staten.
Jag förnyar min anhållan att denna punkt må blifva afslagen.
Mörner anse att detta förslag skulle möjligen kunna leda derhän, att kronans egande-rätt till vissa jordegendomar eller förmåner skulle kunna på något sätt förminskas derigenom.
Ilar är icke sagdt i det afseendet något annat än alt spanmålen skulle på föreslaget sätt lösas med penningar.
För nämnde beror Den 5 Jnli e. m. 349 det af arrendatorn att betala med penningar, och jag vill påminna mig att i allmänhet är det till och nied stadgadt att spanmålen skall lösas efter markegång, så att detta redan finnes såsom regel antaget i det afseendet.
Men jag är med Gr.
Mörner ense derom, att hela punkten är onödig och följaktligen är det oriktigt, att föreslå ett sådant stadgande, helst samma förhållande verkligen kan inträffa med en del af kronans egendomar, som icke finnas omnämnda i denna punkt.
Fastän jag icke reserverat mig emot Utsk:s beslut instämmer jag med Gr Mörner.
Jag anser nemi., att föreskriften ronde ntarrendering af kronans egendomar icke bör på det sättet i förbigående öfvervägas och beslutas, ty det är en fråga, som, om R.
St. derom skulle fatta något beslut, bör tagas i serskildt och noggrannt öfvervägande med alla de omständigheter, som dervid kunna förekomma.
Det har icke kunnat ske i en så viktig fråga som detta betänk, innehåller och jag anhåller derföre lika med Gr.
Mörner om afslag derpå.
Så framt arrendatorerne af kronans egendomar egde perpetuelt arrende pä desamma, så kunde möjligen de farhågor, som Gr.
Mörner sednast yttrat ega någon giltig grund, men jag ber att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet derpå, alt efter slutad arrende-tid skall ett maximum och minimum utsättas, som icke behöfver vara lika med hvad som vid den föreg:de auktionen bestämdes, och att endast i det fall att innehafvaren bestämdt förklarar sig villig alt erlägga den högsta arrendesumma, som blifvit bjuden, erhåller han options-rält.
För min del skulle jag derföre tro, alt det är en ren vinst alt arrendena betalas efter medelpris och utgå i penningar, så mycket mera, som de då utgå till samma belopp det ena äret som det andra.
Palmstjerna äfven har förenat sig med Gr.
Mörner i dess förslag att afstå ifrågavar-.de punkt, så ser jag visserligen, att min anhållan om bifall icke kan hafva många chancer för sig, och jag får således underkasta mig Ståndets beslut.
Jag erkänner, att jag icke anser saken vara af så stor vigt, att jag vill hälla på den, men anhåller emedlertid om Hr Frih. o. Landtnus propos. på bifall lill StatsUtsk:s utlåt, i denna punkt.
Dä nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad IJtsk. i denna punkt tillstyrkt, ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå Fl. Ex. hemställde om R. o.
Ad. afsloge samma punkt, och efter denna propos:s besvarade med starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
17:o ang:de sammansättningen af deputerade vid markegungssättningen och omröstningar ne dervid.
Äfven i denna punkt har StatsUtsk. helt knapphändigt framställt sitt tillstyrkande af bifall till hvad en enskild motionär föreslagit.
Samma fråga förehades vid sisth riksdag.
Då den första gången hos R. o. Ad. förevar, tog jag mig friheten, att emot densamma göra anmärkmr.