Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje ägare af hemman, hvats natur sålunda förringades, skulle erhålla godtgörelse genom Statsobligationer, löpande med 5 proc. och oupsägbara å innehafvarens sida.
Uträkningen af den nya kronoskattens belopp, blefve icke så svår, som man måhända föreställer sig.
Alla frälsehemman hafva varit krono- eller skatte, samt öfvergätt till förstnämnde natur, genom rusttjenst, förläning, köp, byte eller förpantning.
För en stor del, om icke för alla, hemman, som genom de 3:ne sista utvägarne blifvit frälse, kunna deras gamla kronoräntor igenfinnas i äldre jordeböcker, och åter påföras.
Mångå- säterier hafva upkommit på det sätt, att de från krono blifvit köpta lill frälse och derefter bebyggda till sätesgårdar.
Frälsehemman, sorn åro så gamla, att de aldrig haft räntor sig i jordeböckerna åsätta, måste vara ganska få.
För dem behöfde man blott tillse huru mycket hvarje mantal af deras bättre natur, erlade mindre till kronan, än ett mantal kronoskatte.
Skilnaden skulle det förra hemmanets ägare dädanefter årligen utgöra till kronan, och lion ersätta honom, genom det kapital, statsobligationen utfäste, jemte den årliga ränta, som derå erladcs.
Om ett hemmans skatt ökades, t. ex. med 50
R:dr, så erhölle ägaren en statsobligation å 1,000 R:dr, hvarå 5 proc. motsvarade samma 50 R:dr.
Räntan å ett kronoskattehemman är, icke alltid lika, ens i samma län, ännu mindre i alla.
I de flesta eröfrade landskapen, nemi.
Blekinge, Christianstads, Malmöhus, Bolins och Jemtlands län, utgå räntorna efter kronovärdi, Den 31 December e. m. 3C1 utan förvandling.
För alt komma till likhet öfver hela riket, skulle man således taga till måttstock något af de mest beskattade hemmanen.
Eller ock borde man, för att undgå besväret och kostnaden af en derefter rättad allmän skattläggning, häldre inskränka jemnförelseu inom hvarje län; dock så, alt det hemman, som der toges lill måttstock, vore godt nog, för att väl bära sin ränta, utan behof att förmedlas.
Denna måttstock, kunde likväl icke tagas lill beräkningsgrund för menighetsbesvären, emedan de blefve olika, dels för omständigheternas skiljaktighet i vissa orter, dels derföre att antalet af säteri och frälse, hvilkas natur skulle förringas, är ömsom större eller mindre, i förhållande lill andra hemman, inom en socken eller ett härad.
Särskilda vidräkningar och värdebestämningar måste följaktligen göras, i afseende å menighetsbesvären.
Der häradet utgöres af ett enda pastorat, torde denna vidräkning kunna ske häradsvis.
Eljest lärer hon böra, i anseende till sådana åligganden, hvilka, såsom skjutsningar och dylikt, bero på belägenheten, göras socknevis.
Ätt inga andra utskylder ersättas än sådana, som bero af allmänna författningar, och ej af tillfälliga, möjligen af sockenstämma föränderliga beslut, är naturligt.
Sä är t. ex. fjerdigsmansbesvärets utgörande till en del beroende af öfverenskommelse på sockenstämma.
Hvad Säterier, Rå och Rör, samt frälsehemman finge af menighetsbesvären vidkännas mera, än tillförene, blefvo följaktligen en lättnad för skattehemman, för hvilken deras ägare borde godtgöra^ frälseägarne.
Det skulle äfven ske lättast och säkrast, derigenom att de förre, efter 20 eller 10 års medeltal, erlade till kronan en större penningeskatt, för hvilken frälseägarne finge räntebärande statsobligationer till godtgörelse för den försämring, hvilken deras hemman, genom ökade menighetsbesvär, underginge.
Ville någon skattehemmansägare häldre fortfara med sina gamla menighetsbesvärs utgörande, än till kronan betala penningar för deras minskning, så finge vederbörande frälseägare, som sluppe dem, mindre ersättning af Staten.
Från Statsobligationernas belopp, skulle likväl afdragas summor, motsvarande den minskning i fastiglietsbevillning, hvilken frälsehemmanens försämring medförde.
Någon särskild bevillning, till ränta å statsobligationerna, behöfdes icke.
Hon erliölles genom den högre årliga skatt, som ägarne af frälsehemman skulle dädanefter betala, och ägarne af skattehemman komme att erlägga för lindring i menighetsbesvären.
Samma 50 R:dr, sora en säteri-egare skulle, enl. föregående exempel, betala, i ökad skatt för sitt hemman, återfinge han, såsom ränta å sin statsobligation.
Enahanda förhållande blefve det med godtgörelsen för menighetsbesvären.
Samma belopp, som kronan derföre erlade lill de betungade frälseägarne, återfinge hon af de lindrade skatteägarne.
Endast till godtgörelse för ordinarie rotering, och möjliaen andra kronobesvär hvilka skulle drabba det ypperliga frälse! eller annan privilegierad jord, utan alt lemna kronan någon inkomst eller skatte- och kronohemman någon lindring, samt till infriande efter hand, af statsobligationernas kapital-belopp, skulle nya 362 Den 31 December e. m. anslag behöfvas.
Ville man icke öka rolering eller rustning med nytt manskap, utan, i stället taga vacance-afgift: så minskades beloppet af de eljest erforderliga nya anslagen.
Fördelarne af denna skattejemkning vore: l:o.
Att kronan finge ökade, ordinarie inkomster, och möjligen äfven rotering, hvilka ej kunde minskas eller uphäfvas, utan Konungens samtycke. 2:o.
Att ägare af all annan jord än skatte, blefve, lika med dessa, för framliden, tryggade mot ingrepp i deras äganderätt.
Man hade, å ömse sidor förekommit de efterräkningar, hvilka vi förut omtalat. 3:0.
Att, i den mon statsobligationernas infriande fortginge, blefvo en del af de ökade grundskatterna, öfverflödig till de inlösta förskrifningarnes förräntande.
Den sålunda upkommande besparingen kimde begagnas till en skyndsammare inlösen af de öfriga, eller till den allmänna bevillningens nedsättande.
I den mon, allmän bevillning utbyttes mot grundskatt, skulle jordegarne hafva den fördelen, alt, i st. f. en utskyld, som nu beror på taxerings- och pröfnings-komitéers godtfinnande, KammarRms och Konungens slutliga afgörande, få erlägga en annan, hvilken ej på någons godtycke ankomme. 4:o.
Alt hemmansegaren kunde använda sina statsobligationer till att köpa flera hemman, i st. f. de gamlas försämring, eller, huru som helst, öfverlåta dessa förskrifningar lill andra, hvarigenom hela allmänheten intresserades för deras infriande och innehafvarne betoges fruktan för betalnings uteblifvande i framtiden.
Den temligen höga räntan, och den årliga kapilalafbetalningen, hvilken, med liden, möjligen ökades, skulle hälla förskrifningarne i pris. 5:o.
Att allmänheten finge, utan någon skadlig skuldsättning för Staten, tillgång å goda statspapper; hvadan förskrifningarne borde utfärdas äfven å mindre summor, för att blifva tillgängliga för små kapitalister, och derigenom så mycket mera begärliga.
Enkor, och andra flera kunde derigenom, utan besvär eller äfventyr, få sina små besparingar förräntade.
Om hemman af bättre natur, hvilka förringades, vore starkt intecknade: så kunde det hända, all de sista inteckningshafvarne äfventyrade förlust genom hemmansvärdets fall.
Till förekommande deraf, borde stadgas alt inteckningshafvare, skulle efter deras inbördes förmånsrätt äga att, om de så åstundade, göra sig betalda genom de statsobligationer, som skola hemmansegaren tillfalla.
Detta förslag är af så vidlyftig omfattning, att det ej kan fullständigt utredas och framläggas utan Regeringens åtgärd, och vederborde embetsmyndigheters medverkan.
Måhända torde en särskild komité behöfva, för delta ändamål, tillsättas, innan nåd. proposm, kan, efter vederbör:des hörande, och, om Konungen gillar grundtanken, i ämnet afgifvas.
Första frågan är emedlertid om R.
St:r anse förslaget af den vigt, att dess fullständiga utredning förtjenar del arbete, och de kostnader, som derpå skulle användas.
I sådan händelse önskar jag, att underd. skrifvelse derom till K.
M. måtte beslutas.
Den 31 December e. m. 363 Medel lill nödig kapital-afbetalning å de stals-obligationer, som skulle utfärdas, kunde lagas af bränvinsskalten, hvilken, såsom varande af öfvergående natur, äfven borde till ett öfvergående behof användas.
Anslås hon till ständiga utgifter: så är till befarandes, att man vill göra bränvinsbränningen lika stadigvarande, som bränvinsskattens behöflighet. 2:o.
På skål, som jag förbehåller mig, att med det första få utveckla, föreslår jag, att R.
M. anhålla om förslag vid nästa Riksdag till inrättande af ett Ecklesiastik ColUm till behandling i 2:dra instantien af kyrko-, läroverks- och fattigvårdsärender, på sätt jag närmare skall utreda och framlägga. 3:0.
I 9:de kap. af det underd. förslag till kyrkolag, hvilket särskilda komitérade afgifvit, och hvilket nu ligger under K.
M:s pröfning, hafva komitérade upgifvil huru, och för hvilka ändamål kyrkomöte skulle inom Svenska kyrkan hållas.
Jag föreslår att delta kyrkomöte må till sin sammansättning utvidgas, och lill sin verksamhet omfatta icke blott kyrkans, utan äfven de offentliga läroverkens, samt folkskolernas angelägenheter, med dithörande författningar, på sätt jag ofördröjligen skall närmare utreda och framlägga. 4:o.
På de af Prosten Arosenius i PresteSt. d. IO dennes, yttrade skäl, och på dem jag vidare skall anföra, såsom tillägg vid mina motioner om åtskilliga statsanslag, föreslår jag, att R.
Skr måtte, hos K. M. i underd:hel anhålla, att de gamla tills vidare instälda författningarne om stapelstädernas handlandes och skeppsredares skyldighet, dels att årligen införa vissa saltbelopp, dels att hålla ständiga saltuplag, måtte till hela deras vidd, åter bringas i utöfning. 5:o.
Jag ämnar föreslå åtskilliga betydliga statsutgifter.
Men som jag derigenom hvarken vill åstadkomma någon minskning i de anslag, Konungen äskat, eller någon förhöjning i den allmänna Bevillningen, så bör jag först redogöra för tillgången å de anslag, hvilka jag begär.
Genom kungörelse af d. 13 dennes, har Konungen i nåder förordnat, alt tullafgifterna skulle från nämnde dag intill 1854 års slut, nedsättas å koksalt med 18 sk. b:ko på t:n, å björkved med 12 sk., å bok och ek med 18 sk. och å alla andra slags ved med 8 sk. famnen.
Dessa belopp utgöra hälften af hvad nu gällande Tulltaxa utsätter för dessa varor.
Hela tullen derå för de 5 åren 1848—1852 har, i medeltal utgjort för saltet 194,500 R:dr, hvaraf hälften belöper till 97,250 R:dr om året.
Bok- eller ekved har ej, nämnde år, varit förtullad.
Halfva tullen, under samma tid, har för andra slags ved, belupit till 2,790 R:dr i årligt medeltal.
Hela nedsättningen af årlig statsinkomst utgör alltså 100,040 R:dr, Denna summa kan icke komma att förminska de tillgångar, Ko - 364 Den 31 D ecember e. m. nuugen påräknat, och npgifvit för den nu pågående statsregleringen, och emedan medel då skulle saknas till åtskilliga af K.
M. såsom oundgängliga ansedda behof.
Jag kan heller icke antaga ali nedsättningen i tullafgiften å koksalt eller ved, hörer till dem, om hvilka K. M. i staispropos.-n förklarar
Sig vilja till R.
St:r afgifva särskild Nåd.
Propos. ty dels har K.
M. af egen magt, redan gjort denna nedsättning, och dels har hon skedt, icke för de 3:ne år, sorn intill nästa Riksdag förflyta, utan endast för det nästföljande.
Åtgärden är alltså provisorisk, otvifvelaktigt vidtagen till att, för ögonblicket, minska dyrheten på förenämnde varor.
Men då denna välgörande afsigt icke kan, såsom jag skall söka visa, i någon väsendtlig mån, ernås, genom den vidtagna ntvägen, men ändamålet deremot kan på annat sätt vinnas, hvad hufvudsaken eller saltet beträffar, ulan någon upoffring för Slaten, på sätt jag äfven skall söka ådagalägga, och då vedpriset sannolikt icke kommer att falla, genom den gjorda nedsättningen i tullen derå: så antager jag för gifvet, att hvarken K. M. eller R.
Sl:r skola vilja för längre tid, än för näslk. år, försaka de ifrågavande 100,000 R:dr med hvilkas efterskänkande ingenting uträttas, men genom hvilkas bibehållande många vigtiga statsbehof kunna afhjelpas.
Om sådant icke sker förr. än med början af år 1855, ehuru den öfriga statsregleringen möjligen skulle begynna med år 1854 betyder föga, blott anslagens beviljande icke längre upskjutes.
De ifrågavande anslagen, hvilka jag, efter de särskilda hufvu.dtitlarne uptager, innefatta icke blott sådana summor, om hvilkas beviljande jag först eller allena, nu väcker fråga, utan äfven sådana af andra motionärer yrkade anslag, kvilka jag anser vara af den vigt, att de icke böra upskjulas, och hvartill med säkerhet finnas alt tillgå, om de ifrågavartde tullnedsättningarne med år 1854 uphöra.
På de skäl, som Hr Schwan i BorgareSt. d. 24 dennes utvecklat, föreslår jag, att de 12 Just.-Rudens egentligen s. k. löner måtte ökas med 800 R:dr hvardera eller i det hela med 9,600 hvaremot deras n. v. taffelpenningar 1,000 R:dr för hvardera böra förblifva oförminskade.
Då Just.-kansleren hittills haft lika lön med Just.-Råden och Hofrätts-Presidenlerna: så synes han, då de sednare, vid näsllidne Riksdag, erhållit 4,000 R.dr i lön och 1,000 R:dr i taffelpenningar, samt enahanda löneförmåner nu föreslås för Just.- låden, han jemväl böra få tillgodonjuta lika inkomster.
För närvarrde har han blott 4,260 R:dr.
Till fyllnad i 5,000 erfordras alltså 740 jq .j^q Hela anslaget till Just.-kansleren utgör f. n. blott lön, utan taffelpenningar.
Han äger följaktligen, såsom pension på allmänna Indragning-Staten, bibehålla 4,260 R:dr, ehuru Hofrätls-Presidenterna efter nu gällande Stat, endast få behålla 4,000 R:dr Den 31 December e. m. 365 och Just.-rådén efter hvad jag nu föreslagit ej heller skulle få, oaktadt deras ökade löner, högre pensionsrätt: så hemställer jag, att den ifrågavande lönetillökningen 740 R:dr mätte f. n. [Just.-kansler utgå såsom taffelpenningar, men att för hans efterträdare lönen måtte blifva lika som för Hofrätts-Presidenterna och Just.-råden 4,000 R:dr, samt taffelpenningarne 1,000 R:dr Summa 10,340. 6:o. Anslaget lill Krigs-Coll:ii aflöning på RiksStat är, ntredningsförrådm oberäknade, endast 24,276 R:dr.
Men denna summa förslår knappt till hälften att aflöna de tjenstemän, hvilka enl.
Coll:ii nya organisation, erfordras och som äro med arbete tungt belastade.
För att, i saknad af statsanslag anskaffa nödiga medel dertill, har man begagnat den utvägen att låta de under Colini vård stående fonder och kassor fylla bristen.
Sålunda bidrager enl. nu gällande stat, till Colini aflöning.
Förenade Möles-Passevolance-fonden med 3,046: 32.
Arméens ny Mötes-fond 9,656: 32.
Krigsmanshus-kassan 5,886: 32.
Mil itie-boställs-kassan 6,333: 16.
Fortifikations-afdeln:ns anslag till fästnings byggnader 733: 16.
Fortifikations-afdeln:s arrende och jord skyldsmedei med 438: — gg 094- 32 Då förenämnde fonder och kassor dels äro knappt, och somliga, såsom Krigsmanshus och Militie-boslälls-kassorna alldeles icke tillräckliga för sina ändamål: så är det klart att tillgångarnes förminskande, genom vårdarnes aflöning, skall göra medlen ännu olillräckligare.
Särdeles menligt är, att en så betydlig summa ari. drages från krigsmanshus-kassan, under det att gamla förtjenta soldater måste åtnöjas med pensioner från 8 till 36 R:dr om året.
Det är så mycket nödigare att detta missförhållande afhjelpes genom ordentligt statsanslag, som berörde fonder och kassor äfven belastas med pensioner åt Colini embets- och tjenstemän.
När de i andra collegier eller verk taga afsked vid 65 elfer 70 års ålder, så få de behålla sina hela lönebelopp, såsom pensioner på allmänna Indragnings-Staten.
Af denna förmon skulle Krigs-Calhii embets Transport 26,094: 32. 366
Den 31 December e. ni.
Transport 26,094: 32. och tjenstemän gå i mistning öfver hälften, så länge en dylik andel af deras löneinkomster icke utgår af statsmedel, med mindre förenämde fonder och kassor, icke belastades med bristens fyllande, hvarigenom de ännu mera och hastigare medtagas.
Jag föreslår alltså att ofvanstående 26,094 R:dr 32 sk. måtte upföras på Stat, samt vederbör:de kassor och fonder, för framtiden, befrias från bidrag till aflöning eller pensioner för Colini embets- och tjenstemän.
Då alla 3 Krigsråden äro i InterimsStaten upförda till 2,500 R:drs lön; men det icke är troligt, att Konung och St:r vilja gifva de 2:ne äldste mindre, eller det yngsta mera, än de bestämt för äldre och yngre Hofrätts-råd, eller 2,600 för de förre och 2,400 för de sednare, samt enär General-Intendentens arfvode förmodligen bör vara lika med ett äldre Krigsråds: så behöfvas ytterligare ....
200: — gg 294- 32 På'de af Hr Leijonancker anförda skäl alt höja aflöningen åt Ingeniör corpsen med 16,030: — hvilket äfven jag anser högst nödigt och nyttigt, hemställer jag alt 4:de hnfvudtitelns anslag mätte, för ofvannämnde ändamål, ökas med förestående .... 42,324: 32. 7:o.
I den mon folkmängden i ett land tilltager, utödes fisken, särdeles i insjöar och floder, hvarest han är mera åtkomlig än i hafvet, der hans fortplantning dock äfven af menniskan hämmas.
Derföre är det nödvändigt, att hon äfven om dessa djur tager vård, derest de fortfarande skola blifva henne rätt nyttiga.
Det är isynnerhet i det starkt befolkade Frankrike och England, som man, de sednare åren, sysselsatt sig med fiskafvel i floder och insjöar.
Nära ett århundrade förut hade, på sätt Vetenskaps-Akademiens handlingar vitsorda, en af våra landsmän, Carl Fredrik Lund, rådman i Linköping 1761, sysselsatt sig med detta ämne, samt meddelat akademien rön och erfarenhet om fiskplantering i insjöar.
Vid samma tid sysselsatte man sig med ämnet både i Schweitz och Hamburg, Men det glömdes intill dess det ifrån är 1835 åter uptogs af åtskilliga författare, först i Italien, sedan i Skottland och på andra ställen.
Sin praktiska utveckling fick saken egentligen ifrån år 1842, då tvänne fattiga fiskare vid namn Gehin och Remij, från byn la Bresse i Vogeserbergen i Frankrike, började, af egen drift, sysselsätta sig med Forellers fortplantning i närbe - Den 31 December e. m. 367 lägna backar och åar.
Deras bemödanden lyckades så väl att de väckte regeringens upmärksamhet.
Ministern för åkerbruk och handel infordrade om ämnet en sakkunnig mans Professor Milne-Edvards vetenskapliga utlåt.
Detta utföll så fördelaktigt att Ministern anbefallde: l:o att en komité skulle bildas för att tillse huru fiskplantering i landets strömmar, sjöar och dammar måtte kunna anställas.
2:o att under afvaktan på detta arbetes utfall, en summa af 2,000 francs beviljades Gellin och Remy, såsom upmuntran för hvad de åtgjort och såsom understöd för deras försök med tiskafveln.
Prefecterna i Frankrike förständigades alt till Gellin och Remy skicka de personer, åt hvilka de vilie gifva i npdrag, att i sina depart:ter införa det förfaringssätt, hvarmed dessa 2:ne fiskare haft så god framgång.
Samtidigt försökte en Civil-Ingeniör Boccius i England att plantera Foreller i Stor-Britanniens strömmar, och försåg dermed vattnen vid Hertigens af Devonshire och andra Herremäns landtegendomar.
Dessa försök hafva lyckats så1 väl att man nu lärer vara betänkt att förse sjelfva Themsen med lax.
En litteratur liar om detta ämne börjat bilda sig och bland dithörande skrifter må nämnas följande: John Schaw:
On the developement and growlh of Salmon fisk, Edinburgh 1840; Boccius, Fish in the rivers and streams, London 1848; Cosle Instruclion pratiques sur la Pisciculture, Paris 1853; Haxo, Fecondalion artijicielle et eclasion des oeufs de poissons, Nouvelle edition, Epinal 1853.
Afven i vårt land har man sysselsatt sig med kläckningen af fiskrom, och det är en enskild man, Frih. C. J. Cederström, på Sanda i Södertörn, hvilken vi hafva att tacka för de rön, som i detta hänseende blifvit gjorda, och hvilken utsträckt dem till andra fiskslag, än sådana, hvarvid man fästat sig i Frankrike och England.
Han har ock gjort den öfversättning på svenska af Hr Milne-Edvards ofvannämnde berättelse, hvilken år 1851 härstädes trycktes, och af hvilken ett exemplar bifogas denna motion.
Öfversättningen föregås af ett vitsord från professor Sundevall, zoologisk intendent vid Kongl. Vetenskaps-Åkademien, genom hvilket lian förklarar saken tala för sig sjelf, samt att kläckning af laxj-om är, efter de, i afhandlingen gifna föreskrifter, lätt att verkställa af en hvar som har lust och tillfälle att deråt egna någon upmärksamhet.
Hr.Sundevall anser otvifvelaktigt vara, alt den kan blifva af stor vigt, för att öka tillgången på yngel vid våra laxfisken.
Enahanda är förhållandet med andra slags fisk.
Då vårt land, som saknar åtskilliga af sydliga länders förmåner, är särdeles rikt begåfvad med sjöar och floder: så bör deras riktande med ymnigare fiske icke försummas.
Enär mycket hos oss är gjordt för att befrämja kunskaper och skicklighet i jordbruket och dess binäringar: så torde vi icke böra försumma att förbättra hushållningen med våra fisken, och öka deras afkastning i våra insjöar och floder.
Norrmännen hafva redan gifvit oss, i detta hänseende, ett efterdöme att följa, enär deras regering, enl.
Tidningarnes förmälan, åt en vetenskapsman beviljat ett litet, men dock något anslag för delta ändamål. 368 Den 31 December e. m.
Cederström hufvudsakligen sysselsatt sig med romkläckning af saltsjöfisk, och då han icke lärer vara villig, att för denna binärings vidsträcktare bedrifvande, lenina sitt landtbruk: så och enär det äfven torde vara nödigt, för sakens bästa möjliga framgång, att någon yngre i den zoologiska vetenskapen redan kunnig man, skickades till Frankrike och England, för att, på de ställen, hvarest den konstgjorda fiskafveln är längst drifven, taga kännedom om sättet, samt derom afgifva berättelse lill allmänhetens uplysning, hemställer jag att nödiga medel dertill mätte af R.
St:r anslås.
Jag föreställer mig att till en resa åt Frankrike och England, skulle 2,000
R:dr förslå.
Om ett år dertill åtginge: så torde, under livartdera af de bägge öfriga åren, som återstå till nästa Riksdag, 1,333 R:dr 16 sk. blifva tillräckliga, för att med 666: 32. godtgöra den unge vetenskapsmannen och med en lika summa ännu en annan, hvilken han borde undervisa och inöfva.
Ragge borde anställa forskningar och resor inom landet, för sakens närmare utredning, antingen, så alt den ene sysselsatte sig med fiskafveln i de sjöar och vattendrag, hvilka utfalla i Östersjön, och den andre med dem, som rinna åt Kattegat, eller ock så, att den ene anställdes för norra och den andre för södra delen af riket, hvilketdera, som ansäges för ändamålet tjenligast.
Ville någon enskild man begagna deras kunskaper och anvisning till fiskafvelns befrämjande, så borde de vara skyldige att dermed tillhandagå aldeles såsom förhållandet i landtbruks- och odlings-hänseende, varit med vederbörande atgronomer, dock med vilkor att den enskilde sjelf bestridde kostnaderna derför.
Jag föreslår alltså: att R.
St:r måtte, för ändamålet bevilja, och till Kongl. Landtbruks-Akademiens förfogande, ställa de 4,666: 32. som dertill skulle erfordras, och hvilka beräknade lika på 3:ne år, utgöra årl. 1,555:
— På de skäl, som Professor Carlsson, genom motion i PresteSt:t d. 17 dennes anfört, hemställer jag, att till ett nytt statistiskt embetsverk, hvilket dels skulle ordna, och till ett helt sammanbinda, samt fullständiga de statistiska upgifler eller berättelser hvilka vi redan ega, dels anskaffa eller besörja afgifvandet af sådana, i de hänsenden, hvarest de ännu fattas, måtte anslås 3,333: 16. d ggg, 8:o.
Under d. 1 sistl.
Juli har Kammar-Colhm lill K.
M. ingifvit underd. förslag till ny organisation och lönereglering för detta verk.
Enl. densamma skulle det beslå af en President, med 5 Kammar-Råd, kansli- och vaktbetjening, 1 Advokal-Fiskal, 3 Province- och 1 Kammar-Archiv-kontor hvartill skulle erfordras en ökad årlig statsutgift af 5,494: 11. 10. men som, för samtlige KammarRåden, ej blifvit beräknade mera Transport 5,494: 11. 10. än Den 31 December e. m. 369 Transport 2,400 R:dr i lön ät hvardera, ehuru åt de tvänne äldste torde, likasom åt de äldste Hofrättsråden redan äro af R.
St:r beviljade, och för de 3:ne äldsta Kammar-rätts-råden i underd:het föreslagna 2,000 R:dr, sa hemställes att förestående summa, måtte ökas med . . .
Om behöfligheten af detta anslag, torde, för dem, som känna Verket, ej behöfva ordas; och för dem som icke göra det, vore det måhända fruktlöst att göra några framställningar i den vägen, enär saken icke blifvit uptagen i Konungens Statspropos.
Jag inskränker alltså, mitt vördsamma förslag derhän, att R.
M:s nåd. förfogande, ställa ifrågavar:de 6,094: 11. 10. folden händelse, att Konungen skulle, vid pröfning afKammarColhii underd. förslag till dess nya organisation, och lönereglering, finna för godt, att dem i nåder godkänna.