Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock anser jag mig böra nämna att, om någon stad i Sverige vore förtjent af någon lindring eller att tagas under armarna, så vore det visserligen Götheborg; ty det är en stor sanning att i Götheborg i afseende pä allmänt nyttiga företag, framför de fleste städer herrskat en ”public spirit,” som visat sig icke endast i de dyrbara kasernbyggnader, staden med ospard kostnad uppfört, utan ock i de dryga tillskott, borgerskapet utöfver stadens donerade inkomster åtagit sig för befrämjande af företag af allmän nytta, och ej oafbrutet, såsom en annan med rikare tillgångar försedd stad, sökt att kasta bördorna af allt sådant på det stora samhället.
Detta kunde väl vara ett skäl dertill, att Götheborg skulle få en särskild grace af R.
St.; men i allmänhet får jag förklara, att jag är emot den sats, att man allt mer och mer skall kasta inqvarteringsskyldigheten på hela riket eller alla skattdragande, under det att de derför af ålder beviljade följande förmånerna qvarstå snarare ökade än förminskade.
Jag bör erkänna att behandlingen af förevar, ärende inom Utsk. är för mig helt och Den 17 Maj. 29 hållet främmande, enär första handläggningen deraf skett uppå en afd., den jag icke tillhör, och jag sedermera, vid målets förekommande i Utsk:s plenum, af embetsgöromål förhindrades att närvara, just den stund, då öfverläggning och beslut härom ägde rum.
Det vill dock, att hörja med, för mig synas alldeles tydligt, att, på sätt Frih.
Palmstjerna förutsagt, Exped.Ulsk., derest utlåt, i sin helhet af R.
St. godkännes, ingalunda kan undgå att vid den ifrågasatta tind. sktifvelsens atfallande intaga i sin historik af ämnet eller i premisserna till slutföljden den uti betänk, befintliga strof, hvars innehåll här har blifvit klandradt.
Gyldenstolpe har visserligen tviflat på att någon rättelse härutinnan skulle behöfvas, under förmodan att Exped.Ulsk. skulle inskränka sig till upptagande af de i Ekon.Utsk:s betänk, förekommande slutord, hvilka innefatta sjelfva tillstyrkandet.
En dylik förutsättning kan likväl icke af mig antagas såsom giltig.
Den erfarenhet, jag vid sednaste riksdagen vunnit såsom ledamot af dåvar.
Exped.Utsk., torde af mig få åberopas såsom grund för min öfvertygelse, att nämnde Utsk. ingalunda kan undgå, altiden tind. skrifvelsen inlaga de af Utsk. i dess utlåt, uttryckta motiver, och derifrån ingalunda på eget bevåg utesluta något som dit hörer; om också i ordalagen någon lämplig befunnen redaklionsförändring rätteligen åligger berörde Utsk. att föreslå, blott grundtanken ej dervid störes eller förtiges.
Sådan var, åtminstone under förra riksdagen, den princip Utsk. för sitt åliggande uppfattat, och hvilken jag fortfarande tror vara riktig.
Hvad åter sjelfva saken angar, så synes mig förslaget ingalunda äga billighet för sig.
Att befria Götheborg från ifrågavar. onus, anser jag för min del alls icke nödvändigt; enär, efter hvad allmänt kändt är, berörde stad äger en den mest lönande rörelse, och en belägenhet, som ovilkorligen måste gynna dess handel.
Följaktligen lärer ingen blist på medel kunna rimligtvis åberopas såsom bevekande skäl till en förändring.
Ilr Rosenblad har visserligen anfört såsom anlcdn. till yrkadt beviljande af den begärde förmånen för Götheborg, att omförmälda stad i så ymnigt mått använde sina penningetillgångar på stadens allmänna anstalter, hvilkas iståndsättande och vidmakthållande erfordra ansenliga kostnader, hvartill den icke i likhet med en annan, större stad i riket, esomoftast påkallade bidrag af Staten; men om också detta till en viss grad har sin riktighet, och om det fullkomligen gäller, så till vida, att, i afseende på allt som ländt staden Götheborg lill nytta och fördel, staden visat mycken frikostighet och ett högeligen berömvärdt nit, hvarom många publika inrättningar och arbeten derstädes på ett hedrande och ojäfaktigt sätt bära vittnesbörd, så torde man dock säkrast kunna lemna derhän huruvida detta nit äfven sträcker sig utöfver staden Götheborgs allmänna och enskilda gagn och bästa, förde fall, der sådane uppoffringar komma i fråga, som ej hafva lill ändamål något som egentligen och närmast rörer staden.
Jag åsyftar icke att uttala något klander; önskar blott, att man ej åberopar en förtjenst, såsom allmännelig, der den efter mitt begrepp snarare 30 Den 17 Maj.
O är partiell eller lokal.
Åtminstone vittnar ej förevar., af Götheborgs kommitlenler väckta motion om någon sådan nitälskan för det allmänna, som fullt gäller i den bemärkelse jag tager ordet, och sådan sora Hr Rosenblad synes hafva åsyftat.
Helst skulle jag alltså velat instämma i den af Frih.
Palmstjerna först gjorda hemställan om afslag; men då Frih:n sjelf funnit sig föranlåten att frånträda detta yrkande; så torde äfven jag få förena mig i dess sednare afgifne begäran, att betänk, måtte till Ulsk. på grund af gjorde anmärkn:r återremitteras.
Jag förnekar ej giltigheten af den anmärkn.
Palmstjerna gjort emot det skrifsätt, som i delta betänk, blifvit användt, och jag medgifver alt det med sjelfva sakens beskaffenhet varit både mera förenligt, rättare och bättre, att man, i st. f. att förklara förfaringssättet för orättvist, användt t. ex. det uttrycket, att detta synts Utsk. besynnerligt; och att man utgått derifrån att en del småstäder äro befriade från en sådan utgift in natura, hvilken innefattas i sjelfva stadgandet, nemi. alt der Kronan består hus, der skall staden gifva servis i penningar till det i författningen bestämda belopp, men alt då staden beslår inqvartering, vare sig i borgarnes eller samhällets gemensamma hus, staden jemväl skall bestå servisen in natura.
Den ganska riktiga grunden till detta stadgande ligger deruti, att då uti vissa mindre nära gränsen belägna städer, hvarest fästningar finnas eller garnisoner behöfvas, och ett med den lilla stadens folkmängd jemförelsevis större antal trupper der mäste ständigt finnas, det då skulle blifva för staden en verklig tunga att i längden underhålla truppen med servis in natura.
Kronan har såsom undantag från regeln på dessa orter dels låtit uppföra kaserner, dels ock befriat stadens innevånare från servisens bekostande.
Deremot, då en stad får en tillfällig inqvartering genom dillagd garnison, så måste äfven servisen för densamma gifvas in natura, emedan truppens befäl då ej gerna kan åtaga sig och omöjligen åläggas att för kontant anskaffa de persedlar m. m. som till servisen hörer.
Således är författningen lill sin grund riktig; och om det äfven i afseende på Christianstad oall andra mindre städer blifvit pröfvadl nödigt, att för deras inskränkthets skull gifva dem en lindring från inqvarteringstungan, ty sådan hafva de först nyligen från den med garnison åtföljande ökade fattigvård bekommit, så har detta visserligen kunnat vara ett giltigt skäl att bevilja dem eftergift af den kontanta afgiften, som författningen i och för serviseu ålägger; men detta kan dock ej blifva något skäl i afseende på Götheborg, ty den staden har, liksom andra stapelstäder, tolag sig anslagen för inqvarteringen och det i ganska rikligt mått.
Alt Götheborgs samhälle gjort oändligt många nyttiga inrättningar och användt stadens inkomster på ett för staden både nyttigt och hedrande sätt, erkännes villigt och ingen fråga är derom, att sådant bestrida ; men dessa inkomster af tolagen äro ganska betydliga och blifva troligen allt större med hvarje år, ty tolagen utgör en del af tullen, Den 17 Maj. 31 så att i samma mån som inkomsterna af den sednare stiga, stiga ock inkomsterna af den förra.
Dessutom har Götheborg icke allenast fördelen af Götha och Trollhätte kanal, utan äfven den fördel framför Sveriges Hesta öfriga stapelstäder, att elen genom sitt läge vid Nordsjön är fri från Sundska tullen och har den kortaste seglatsen för att erhålla ur första hand de förnämsta utländska importvaror.
Delta i förening med nuvar. köpmäns stora kapitaler, och der inrättade lätta kommunikationer, gör alt denna stad i en framtid kommer att draga till sig den största handeln från utrikes ort och måhända förse icke blott uppsläderne, ulan jemväl en stor del af de vid Östersjön liggande städerna med utländska varor.
— Då Götheborgs inkomster af tolagen sålunda äro så betydliga, så har ej Utsk. funnit skäl ali bifalla den gjorda motionen, utan ansett sig endast böra tillstyrka R.
St. att i und. begära en särskild undersökning i ämnet, då troligen kommer att visa sig, att inkomsterna af inqvarteringstolagen äro så stora, att man icke hade bordt besvära R.
St. med en sådan småsak som denna.
Dock, som jag först nämnt, erkänner jag det mindre lämpliga af de begagnade ordalagen och vill ej för min del motsätta mig en ålerremiss.
I egenskap af ledamot utaf nuvar.
Exped.Utsk., anser jag mig pligtig att inför R. o. Ad. tillkännagifva, att redan vid början af innevar. riksdag och i anledn. af då utaf mig väckt fråga, huruvida ej Utsk. skulle anse sig berättigad!, att vidtaga de förändringar i ordalagen af Utsk:ns betänk., som Exped.Utsk. kunde anse vara af behofvet påkallade, då på grund af dessa betänktn und. skrifvelser lill K.
M. skulle författas, Utsk. då genom formligt beslut förklarade sig böra, så vidt möjligen ske kunde, ordagrannt följa Utskms betänk:n så snart de voro af R.
St. bifallna, icke allenast i afseende på sjelfve besluten, utan äfven i afseende på de motiver, som för besluten ligga till grund.
I följd af delta Exped.Utsk:s beslut, skulle naturligtvis, om detta betänk, af alla 4 Stånden eller af 3 Stånd blefve bifallet, så att det kommer alt utgöra R.
St:s beslut, Exped.r Utsk. vara nödsakadt att i det förslag till und. skrifvelse, som Utsk. skulle afgifva lill R.
St., intaga just de ordalag, som Frih.
Palmstjerna funnit vara högst olämpliga och hvari litet hvar med honom lärer instämma.
Jag tror derföre, att förevar, betänk, borde återremitteras, på det att Ekon.Ulsk. må komma i tillfälle att undanrödja det obehag, som tvifvelsutan skulle uppslå, om i den und. skrifvelsen man inloge termer, som innefattade ett direkt klander af ett förut utaf K.
M. fattadt beslut. R. o. Ad. ansåg de emot Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s utlåt, gjorde anmärkn:r föranleda till ålerremiss.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk.
N:o 84, i anlcdn. af väckt motion om rättighet för rikets stapelstäder att, 32 Den 17 Maj. utan föregången tullbehandling å inloppsorten, få omlasta och hemföra sina med skeppslägenhet till annan stapelstad inkomna tullbara varor.
Del är bekant att personer, som (inna det besvärligt att införa varor till Stockholm och förtulla dem här, emedan bevakningen här är strängare, än i smärre stapelstäder, i stället förtulla dem der, och sedan föra dem hit.
Andra skäl, nemi. att värdena der sältas lägre, än här in. fl. fördelar, böra äfven vara att för importören taga i betraktande.
Sådant sker naturligtvis ej till Kronans fördel, utan till hennes och inhemska tillverkares skada.
Om nu den ifrågavar. tillåtelsen meddelas än flere släder; hvad skulle väl följden blifva annat än ökad utväg till försnillning?
Det är hvad jag af den begärda friheten befarar, och det är derföre jag tror att R.
St. gjorde bäst om de ej ginge vederbör, deri tillhanda.
De som önska sig en sådan frihet, hafva ej längre till K. M., än R.
Jag ser då ej hvarföre Ständerna skola göra sig till målsmän för enskilde sökande, utan tillstyrker att R. o. Ad. måtte afslå detta betänk.
Jag må visserligen bekänna, att jag ej är mycket bemma i denna sak, men anser mig dock böra säga alt betänk, ej åsyftar hvad Hr von Hartmansdorff yttrat.
Detta torde ock lätteligen synas af premisserna uti betänk., der det står: ”att tullbara varor, hvilka, addresserade till en stapelstad, från utrikes ort inkomma med skeppslägenhet till annan stad i riket, må, under iakttagande af nödiga kontroller, kunna, utan föregången tullbehandling å inloppsorten, derifrån med annat fartyg afsändas till den stad, dit de äro destinerade och derstädes, i öfverensstämmelse med författningarne, tullbehandlas”.
Om nu ett fartyg kommer till Carlskrona t. ex., så kan en del af lasten skickas till Stockholm, men ej till någon annan stad; och jag kan ej inse hvarföre vissa städer skulle hafva större förmåner än de andra.
Man har sagt att om de vilja hafva en sådan rätt, så kunna de hos K. M. anhålla derom.
Flere af dem hafva ock gjort en sådan anhålan, men fått afslag.
Man säger äfven att Staten skulle få mindre tolagsinkomst härigenom; men de ledamöter inom RorgareSt., som intresserade sig för frågan, tycktes i min tanka bevisa, att om R.
M. ingå med ifrågavar. und. anhållan och densamma bifalles, så skulle icke någon förminskning af tolagen uppkomma på det hela taget, ehuruväl den blefve mindre för de större städerna.
Jag får derföre för min del anhålla om bifall till betänk.
Hr von Engeström, Jonas Fredr. Matti).:
Lika med Hr Coijet lager jag mig friheten att tillstyrka bifall till betänk, af skäl, som jag skall hafva äran anföra.
Hr von Hartmansdorff har visserligen sagt, alt det står de släder fritt, hvilka vilja hafva en sådan transilorätt, ali derom göra ansökningar; men dessa släder hafva gjort försök i den vägen, och deras försök hafva be sva - Den 17 Maj. svarats med afslag, oell under sådana omständigheter hafva de ej ansett lämpligt alt förnya detsamma.
Jag ber att särskildt få fästa Hrrmcs uppmärksamhet derpå, att den tullförsnillning, som Hr von Hartmansdorff anser vara den bevekande anledmn till detta förslag, ej kan komma i fråga; ty detta begagnande af transilorällen kunde ej tillgå på annat sätt, än att en tullbetjent följde med från den stad, der aflastuingen skedde, till den stad der laddningen skulle tullbehandlas.
Ett af de hufvudsakliga skälen, hvarföre jag anser Utslcs betänk. väl motiveradi, grundar sig hufvudsakligen på den stora förlust, småstäderna lida genom saknad af tolagen.
Vi känna litet hvar i hvilket skick de mindre städerna här i Sverige befinna sig, och vi veta att det härrörer sig från de små inkomster, som dessa städer hafva.
Detta förhållande skulle tvifvelsutan blifva förändrad!, om de kunde påräkna de afgifler, hvilka de rikare, mäktigare, större intressena hafva lyckats att gifva ensamt åt de större städerna.
Under sådana omständigheter synes det mig billigt, att de släder, som äro i åtnjutande af kredit-upplagsrätt, äfven må anses förtjenta att få begagna sig af den transitorätt, hvaraf nu några fä särskildt privilegierade och lyckligare lottade städer ensamt äro i åtnjutande.
Den siste värde talaren har på ett naivt säll talat just för motsatsen af hvad lian önskar, i det han säger alt släderne hafva misslyckats i sina försök att hos K.
M. få dessa undantag upphäfda.
Naturligtvis mäste några skäl finnas anförda i K. M:s nåd. resolution.
Dessa skäl gälla nog ännu i dag och all de hafva blifvit särskildt ogynnsamt behandlade, del har jag alldeles ingen anleda, att förmoda.
Del enkla af saken är det, att dc undanlag för vanlig lullbehandling som medgifvas på vissa tullstationer, emedan tillsynen i och för sig sjelf är svår att handhafva och bringa (ill exakt verkställighet, dessa undantag göras blott för sådana släder, der en tillräcklig tullbevakning är möjlig.
I det mäktiga England, hvarest en så utbildad tullbevakning finnes, sker alldeles på samma sätt, och har skett i alla tider, så alt när undantag hafva gjorts, så har det blott skett för några få ställen.
Jag kan således ej annat inse, än att ett bifall till delta betänk, skulle än ytterligare försvåra möjligheten för tullstyrelsen att tillse, det författningarne noggrannt iakttagas, och att det sålunda skulle vara ett sätt att befordra smuggleri.
Man har sagt, att eli bifall lill detta betänk, skulle upphjelpa de smärre städerna.
Ja visserligen skulle det öka deras inkomster ; men icke må man öka deras inkomster på det sätt, att man derigenom motverkar det allmänna tullsystemets kraft att kunna göra sig gällande.
Det är af vigt, alt det stora skall fram; och småsakerna må derför slå tillbaka.
Jag år fast öfvertygad, och har, af de yttranden jag här hört af 2:ne Utsk:s-ledamöter, än ytter5 II. 3 34 Den 17 Maj. ligare deruti blifvit styrkt, alt de missbruk, som Hr von Hartmansdorff omnämnt, oell hvilka tillgå på det sätt, att man later förtulla varor på de ställen, der man vet kontrollen ej vara så stor eller det riktiga bedömandet af varornas tullbeskaffenhet ej vara så väl kändt; jag är än ytterligare öfvertygad, säger jag, alt denna art af missbruk ej kan komma i fråga genom beviljandet af ifrågavar. tillåtelse, enär deruti ej är fråga om någon sådan tullbehandling.
Jag lior således, ali det varit endast ock allenast för de mindre städernas skull, och för alt bereda dem en fördel svarande emot de större städernas, som man gjort detta förslag.
Men just det sätt, som Hr von Engeström framställt för dess verkställande, utvisar att det ej kan verkställas ulan stor uppoffring eller åtminstone en stor risk å Slatens sida.
Han säger nemi. att transport och omlastning skulle ske under uppsigt af tulltjensteman, hvilket skulle göra nödvändigt, att i de smärre städerna hålla en tullpersonal, till antalet vida öfverstigande hvad behofvet eljest kräfde, och detta blott i och för medgifvandet af möjligheten för en sådan frihet.
Delta skulle endast öka kostnaden, utan att ändå göra säkerheten tillräcklig, och det är förmodligen äfven delta som föranledt de afslag från K.. M., hvarpå Hr von Engeström pekat.
Till hvad Hr Lagerhjelm redan nämnt ora England, ber jag att få lägga det, att i detta land, der raan allt mer och mer öppnel frihet för all slags handel, man dock har funnit nödvändigt att i afseende på en mängd af de ömtåligare varorna, nästan alla manufakturvaror, inskränka deras införsel till några vissa städer endast, så alt t. ex. alla Fransyska sidenvaror endast få införas till London och Dover.
Sjelfva det rika och med så stor handel försedda Liverpool, hvars handelsrörelse visserligen är större än hela Sveriges, sjelfva denna stad har ej tillåtelse att införa Fransyska sidenvaror, för hvilka dock ej något allmänt förbud äger rum.
Jag skulle således i afseende på tullinkomsterna anse det vara ganska betänkligt, om ifrågavar. und. skrifvelse skulle föranleda till någon åtgärd å K.
M:s sida; hvarföre jag ock anser alt den und. skrifvelsen ej bör äga rum.
Skulle ett sådant förhållande inträffa, att rörelsen på ett ställe så betydligt ökas, att den i alla fall påkallar en sådan tullkontroll, att den medgifver ifrågavar. frihet, då må den beviljas, och då beviljas den ock troligen; ty jag erinrar mig just ett sådant tillfälle, då, jag tror ej för så länge sedan, en sådan rättighet tilldelades en stad, nemi.
Det var just med afseende pä de förändrade förhållandena, som man ansåg att en sådan rätt kunde beviljas; och det var på den grund, som det embetsverk, hvilket af K.
M. deröfver hördes, tillstyrkte bifall dertill.
Jag har ej öfvervåld behandlingen af detta mål inora att få förklara, det jag delar deras tanka, som yrka afslag derå, och linner de af dem anförda skäl fullt giltiga.
Redan motionären har erkänt, ali vidtagandet af denna åtgärd skulle betydligt
25 öka kostnaderna för kontrollen, oell jag vet ej heller någon annan kontroll, som dervid skulle kunna användas, än den som nu brukas, och som Hr von Engeström nämnt, att från den ort, der varan ej blifvit lullbehandlad, utan endast omlastad på ett annat fartyg, måste en tulltjensteman medfölja till den ort, der varan slutligen lullbehandlas.
Hvilken eljest öfverflödig personal af tulltjensteman skulle man ej då nödgas alt öfverallt tillsätta, endast i oell för ett sådant beviljande.
Då man sålunda inser, att denna lättnad för vissa städer ej skulle inbringa en enda skilling mera i Statens kasa, och jag är derom öfverlygad, men alt den deremot skulle förorsaka högst dryga kostnader för att öka tullpersonalen; så kan jag ej annat ån, lika med dem som förut begärt afslag, yrka detsamma.
Lika med de Hrr, som nppträdf emot detta betänk., måste jag medgifva att det ej utan kostnad för Slaten kan beviljas; men då jag ej kan inse att ett tullsystems ändamål ensamt skulle vara att inbringa Slaten inkomster, utan afseende på deras fördel som behöfva varorna (så mycket som omständigheterna medgifva det), så kan jag ej erkänna detta såsom ett skäl till afslag å betänk.
Dessutom är jag för min del öfverlygad om, alt den lättare omsättningen af de i rörelsen nedlagda kapitalen äfven skall, i samma mån som varorna fortare och lättare afsättas, öka inkomsterna i mån af behofvet att öka tullbetjeningen, eller hvad man må kalla dem som behöfvas, för att till destinationsorten medfölja de omlastade varorna; synnerligast sorn det kunde slå varornas ägare fritt, att antingen låta tullbehandla varorna å den ort, der de inkomma, eller ock alt vänta lill dess alt bortevarande tulltjensteman hunne alt återkomma, hvarigenom behofvet af ökad personal ej blefve så stort.
Jag tager mig dessutom friheten ytterligare fästa uppmärksamheten dervid, att den af mig föreslagna åtgärden ej är den enda möjliga, enär varorna allt för väl skulle kunna förseglas och med tullkammarens sigill förses tillika med specifikation, hvarigenom hvarken försnillning eller behof af förökning i tullpersonalen skulle kunna ifrågakomma.
Jag fortfar sålunda med min anhållan om bifall till Utsk:s betänk.
Hr von Engeström har sagt sig väl tro, att den lättnad, som genom ifrågavar. tillåtelse tippkomme, skulle föranleda till tullpersonalens förökande, men att man, till förekommande deraf, kunde vänta med varornas afsändning, lill dess att utevarande tullbetjening hunne hemkomma.
Men en hvar som vet, huru med skeppning tillgår, kättner ock huru litet man kan vänta på tullbetjenlers återkomst då fråga är att begagna sjölägenhet och vind.
St. anföra dylika bevekelsegrunder för den tind. skrifvelsen, så förmodar jag att dessa allena blefve tillräckliga att utverka Konungens afslag.
Redan är omförmäldt, huruledes särskildta städer till K.
M. ingått med anhållan om ifrågavar. rättighet, men att K, M. väg 3 * 26
Den 17 Maj. rat
Sitt samtycke.
St. likväl äfven gjorde en dylik anhållan, så skulle denna innebära, änskönt ej med tydliga ord ulsagdt, dock en förklaring, att alldenstund E. K.
M. ej funnit för godt att för sakens skull bevilja saken, så komma vi, R. St., mäktiga och ansenliga, såsom vi äro, med begäran att E. K.
M. måtte med afseende på vårt stora inflytande medgifva hvad som blifvit andra förnekadt.
— Ar det skäl, att sålunda behandla allmänna ärenden?
Bör man ej alltid tro, all K.
M. gör mera afseende på sak, än på personer?
Ett skäl anhåller jag, att ännu ytterligare få anföra för afslag å betänk., nemi. att ifrägavar. lättnad för handeln ej är af så stor vigt.
Man känner nemi. att i allmänhet all rörelse drifven i stort lemnar tillfälle att aflåta goda varor för bättre pris, än när rörelsen drifves i smått.
De smärre städerna inskränka sig ock lill hvad som behöfves för de mindre kretsar, hvars hufvudorl de äro; och de kunna ej i afseende på de dyrare varorna täfla med de större städerna.
Såsom bevis på huru förhållandet i sådant fall verkligen är, anhåller jag ali t. ex. få anföra Gefle, som är en af Sveriges största släder och som har ifrågavar. rätt sig beviljad, samt en stor skeppsrörelse, och sorn likväl tager sina mesta införselvaror icke allenast öfver Stockholm, utan äfven förtullar dem der.
Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å förevar, betänk., men dervid ropades starka nej, blandade med ja; i anleda. hvaraf Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. afsloge delta betänk., samt efter det denna propos blifvit besvarad med starka ja, jemte ett eller annat nej, förklarade, det han funnit alt härvid ja öfverröstat nej.
Föredrogos ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 13 och 15 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 85, i anledn. af väckt motion om afskaffande af skyldigheten för rotehållare, alt inställa sig vid roteriugs-liqvidationsmöten.
De vid detta betänk, fogade reservationer, upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som sedermera yttrade:
På de skäl, som reservanten anfört, anhåller jag alt R. o, Ad. måtte afslå detta betänk.
Kan man föreställa sig att K.
M., om skäl verkligen förefinnas att bevilja rotehållarnes ifrågavar. önskan, ej skulle hafva samtyckt till den befrielse de åstunda?
Om deremot skäl icke förefinnas, bör man antaga, att K.
M. skulle samtycka till en oriktig åtgärd, endast derföre att R.
St. densamma begärt?
Jag anser det otillständigt att R.
St. besvära K.
M. meden anhållan af den beskaffenhet, som den ifrågavar.; och anhåller derföre om afslag ä betänk.