Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar det i sjelfva verket faktiskt att Rikets Ständer hade förväntat att traktaten skulle blifvit, före sin tillämpning, underställd deras pröfning och godkännande?
I detta afseende torde det vara tillfyllestgörande, att åberopa, hvad jag nyligen haft äran anföra om Rikets
Ständers vid senaste riksmöte fattade beslut om beräkningen af tullinkomsterna, hvaruti den oförtydbart uttalade förutsättningen om innan nuvarande Riksdag inträdande tullnedsättningar utesluter all möjlighet om en förväntan från R.
Stms sida om traktatens underställande före dess tillämpning.
1 hvad som rörer våra näringar, bränvinet och öfriga ämnen, som hit höra, lärer en bättre belysning, än jag skulle kunna lemna, icke uteblifva.
Innan jag slutar detta alltför långa anförande, kan jag dock icke återhålla en betraktelse, som troligen påtvingat sig flere än mig inom detta hus.
Jag har, under denna riksdag, hört åtskilliga bittra — efter min förmening fullkomligt obefogade — Den 7 Februari f. m. 335 anmärkningar mot Konungens rådgifvare med afseende å deras förmenta syftning till konungamagtens förminskande och undergräfvande.
Det kan då ej annat än slå mig med förundran, att just från den sida, derifrån jag hör ropet: gifver Konungen hvad Konungen tillhörer, förspörja satser och försök, som ovilkorligen innebära afsigten att ingripa uti de rättigheter, hvilka, alltsedan 1809 års grundlags stiftande, varit Konungen tillerkände, och som, tili den nu af Ständerna antagna Riksdagsordning, omsorgsfullt blifvit åt honom bevarade.
Det ena synes mig icke rätt val stå tillsammans med det andra.
Troligen härleder sig detta af den olika tydning, man gifver åt benämningen »konservativ».
I detta ordets ädla mening, M.
Hrr, äro vi alle konservative; ingen enda af oss här finnes, jag är derom öfvertygad, som icke af all sin själ och af hela sitt hjerta upprigtigt önskar bibehålla hvad som är godt, rätt och nyttigt.
Det är endast i begreppet om hvad som är godt, rätt och nyttigt, som vi skilja oss.
I denna mening har jag alltid varit, och hoppas att alltid blifva konservativ, men icke uti den som vill bibehålla allt gammalt, endast derföre alt det är gammalt, och icke vill införa några förbättringar, derföre att de äro nyheter.
Till anhängarne af dessa lärer, som ingenting lärt och ingenting glömt, kan jag icke räkna mig.
Tiden går framåt, M.
Hrr; den står icke stilla, och vi mäste, försigtigt, men oafvisligt följa i dess spår; om vi stå stilla, eller ännu värre, gå baklänges, förlora vi allt det inflytande öfver tidens rigtning, som vi, med ett klokt iakttagande af dess tecken, kunna utöfva, och det minsta som då kan hända oss, är alt tiden springer oss förbi.
Väl vet jag, M.
Hrr, att det stundom inträffar att äfven tiden går baklänges, men detta är då en farlig rigtning, tiden går baklänges endast för att taga en bättre ansats, och derefter med ett språng skynda förbi den ståndpunkt, hvarifrån han vikit tillbaka.
Dylika språng äro vådliga; de medföra våldsamma omstörtningar, de ingripa djupt i ländernas och folkens allmänna öden och enskilda välfärd.
Då en sådan storm uppstår, tillkommer det den tänkande mannen att tillse, huruvida han ej bör refva sina segel: söka en undangömd hamn, der han i lugn kan afbida att stormen hinner lägga sig, och först sedan de upprörda vågorna lugnats, åt dem åter anförtro den farkost, han tror sig kunna styra.
Jag tycker mig spåra en dylik rigtning baklänges i de med afseende på traktaten framställda förslag.
Hvad än R.
St:r, inom gränserna för deras befogenhet, kunna besluta, detta kommer jag naturligtvis att såsom laglydig medborgare underkasta mig, men icke kan man begära att samma hand, som på en högtidlig afhandling haft äran med sin underskrift bevittna sin Konungs, skall sönderrifva detta fördrag.
Icke heller kan man förvänta, att jag med likgiltighet skulle uppbära ett klander för långa, mödosamma och samvetsgranna bemödanden, för hvilka jag kunde hoppats—icke tacksamhet, ty en sådan hvarken får eller bör en ansvarig rådgifvare påräkna, men ett välvilligt och hugnande erkännande för 336 Den 7 Februari f. ni. mina redliga sträfvanden att uppfylla min Konungs bud, och att befrämja
Dess ädla afsigter till ett af oss alla lika högt älskadt fosterlands sannskyldiga nytta.
Jag tillåter mig anhålla, det R. o. Ad., i öfverensstämmelse med K. M:ts Nåd.
Propos. i ämnet, behagade för sin del lemna sitt godkännande till den med Frankrike afslutade Handelstraktat, med uteslutande af det tillägg, som Bevilln.-Utsk:t ansett sig dertill böra foga.
Att den i nu föredragna Utlåt, omhandlade traktat blifvit understäld representationens bedömande och godkännande, är visserhgen både rätt och tillbörligt, samt öfverensstämmande med våra grundlagars anda och mening.
Vid sådant förhållande hade allenast synnerligen önskvärt varit, att dess sättande i verket lämpligen uppskjutits, till dess R.
St:r hunnit att sig i ämnet yttra.
Då nu emellertid, ehuru sent, representationens bifall begäres, måste dock ovilkorligen, derest detta bifall skall ega någon betydelse, en omsorgsfull pröfning af traktatens innehåll och af dess förutsedda verkningar föregå, innan beslut varder fattadt om dess godkännande eller förkastande.
Ty att äfven valet till sistnämnde utväg står oss fritt, anser jag alldeles sjelfklart, om också från vissa håll framskymtat den åsigt, att vi ej skulle hafva annat att göra, än helt enkelt bifalla, och att traktaten endast vore till godkännelse, icke till möjligt afslag, framlagd.
Ett sådant anbud skulle dock innefatta ett gyckelspel, omöjligt att erbjuda, äfven en döende representation, och mindre värdigt ett fritt folks lagliga ombud, att emottaga.
Jag hoppas således, att det ej af någon, på detta rum, på allvar ifrågasattes.
Från den sålunda nödvändiga omsorgsfulla granskningen böra inga konsiderationsskäl oss afhålla, de der, om än i sig sjelfva af någon vigt, dock relatift till frågans ännu större betydelse och dess i vårt närings- och samfundslif djupt ingripande natur, endast kunna tillerkännas en underordnad bemärkelse.
Icke ens böra vi hejdas deraf, att brödrariket Norge lemnat sitt godkännande, ty det lemnades der ingalunda utan föregånget lifligt motstånd och en långvarig, sorgfällig pröfning; och det gafs på den grund, att Norrmännen funnit sig medelst sjöfartstraktaten vunnit fördelar, öfvervägande de skador, handelstraktaten dem komme att tillfoga.
Våra kära bröder veta nemi. rätt väl att taga vara på sitt eget bästa, men vi kunde gerna göra sammaledes, och besinna, att de fördelar, sjöfartstraktaten, medelst tonnage-afgiftens nedsättning, tillskynda Norrmännen, hvilka idka mycken skeppsfart, komme oss i vida mindre grad till godo, enär vi i detta afseende stå så långt efter dem.
Icke heller kan jag fatta sanningen och grunden (sorn skulle, derest den existerade, väga mycket) af det utaf Utsk:t andragna konsiderationsskäl, Den 7 Februari f. m. 337 siderationsskäl, att R.
St:rs värdighet fordrade traktatens godkännande.
Det fattar jag så mycket mindre, som traktatens stadganden hvila på utlåtandet af en komité, tillsatt i en rigtning, som stod i strid med K.
St:rs uttryckligen framställda önskan.
Men vore nu traktaten icke desto mindre af en för land och folk nyttig inverkan, då skulle jag ej hindras från dess antagande, änskönt sättet för dess beredande synts mig ganska betänkligt, ur konstitutionel synpunkt.
Men befinnes deremot innehållet vara lika skadligt, som sättet för dess tillkomst är beklagligt, och kan det visas, att den af R.
St:r till 500.000 rdr uppskattade och på förhand medgifna uppoffring på tullinkomsten blilver mångfaldigt större, inser man traktatens verkningar för vårt näringslif blifva synnerligen nedslående, hur vore det oss då möjligt, att dertill gifva vårt bifall?
Och en sådan bevisning är oss icke fremmande.
Saken är utförligt afhandlad, dock visst icke i [Jtsk:ts Retänk., ty det är väl det mest knapphändiga och outredda, man kan tänka sig.
St:r få af dess innehåll ingen vägledning för omdömet, derest det skall grundas på någon slags pröfning, — men flere förtjenstfull reservationer hafva i betydlig mån alhjelpt denna brist, och dessutom äro synnerligen upplysande och sakrika artiklar härom i tryck utgifna och för oss alla tillgängliga.
Jag bör således förutsätta all erforderlig kännedom om deras innehåll, och nu inskränka mig till det väsendtligaste.
För mig framställa sig nemi. vid denna frågas betraktande trenne hufvudsakliga skäl, som förhindra mig från att tillstyrka bifall å traktaten: för det första, att den större
Svenska industrien icke fått så stora tullnedsättningar i Frankrike, som vederbort, om vi skulle hafva någon märkbar nytta deraf; — för det andra, att den mindre industrien i Sverige icke blifvit nog skyddad genom våra Svenska tullsatser; — och för det tredje, att, genom de låga tullsatserna på öfverflödsvaror, lyxartiklar, viner och andra spirituosa frän Frankrike, njutningslystnaden hos vårt fattiga folk komme att öfver höfvan uppmuntras och ökas, samt Svenskarne, det är fara värdt, förvandlas till att blifva Nordens Athenienser, i stället för att de fordom varit Nordens Spartaner.
Carl den XIl:s Svenskar visste att umbära, att försaka; det utgjorde deras stolthet, och en källa till deras krigiska dygder.
Carl den XII:s tider äro visserligen förbi, jag vet det väl, men om vi ock icke mer kunna blifva så härdiga, så tappra, som hans kämpar voro, är det väl skäl, att alldeles gifva fältet fritt för njutningsbegärets förvekligande inflytelser, att rent af locka till yppighet och öfverflöd af Söderns berusande håfvor?
År icke Sveriges läge sådant, att det förfarande kräfver en sparsam, härdad och stridbar befolkning, om rikets oberoende och trygghet skola kunna värnas?
Men dessa, så nödvändiga egenskaper motverkas och förslappas i samma mån, vi från ett enklare, mera härdande lefnadssätt öfvergå till lyx och förfinade njutningar, sådane denna traktat skulle oss bereda. H. II. 22 338 Den 7 Februari f. m.
Det kan icke falla mig in, att säga eller tänka, att sådana varit afsigterne hos Svenska underhandlarne eller den Svenska rådgifvarepersonalen; men jag påstår, att, när det visar sig, nu redan på förhand, att verkningarne blifva så skadliga, kaningen, som derom hunnit ölvertygas, meil godt samvete bifalla sjelfva traktaten; och som jag befinner mig i denna öfvertygelse, kan jag på intet sätt finna mig af upphofsmännens välmenande afsigter förpligtad till ett sådant, för landet menligt, bifall.
Hvad nu angår traktatens rätta upphof, så vill jag äfven derom yttra några ord.
Manderström har öppnat denna debatt med ett försvar för traktaten, tillkännagifvande derjemte, alt dess stadganden blifvit afiältade efter beräkningar upprättade i ett annat Stats-I>ep:t, än det, H.
Exc. förestår.
Det är, enligt min uppfattning, också blott en formell, yttre anledning, som gör, att II.
Exc:s namn är det närmast synliga, såsom ansvarigt för denna traktat.
Det verkliga moraliska ansvaret, — ty om något annat är nu icke fråga, — bör rättvisligen uppbäras af den Dep:ts-Chef inom styrelsen, hvilken låtit uppställa de beräkningar, som lör traktaten ligga till grund.
Icke kan obelåtenheten med traktatens afslntande eller obehaget af dess möjliga förkastande billigtvis drabba H.
Exc. Hr StatsMinistern, hvars del i detta företag är endast en yttre, officiell andel, medan den inre, verkande andelen tillhörer den rådgifvare, som förberedt detta opus, men nu låtit H.
Exc. träda fram till verkets försvar.
Det sätt, hvarpå H. Exc. ledt Sveriges utrikes ärenden, har så väl inom landet, som särskildt inom dess representation, vunnit ett så stort erkännande, att H.
Exc. måste finna, det hans qvarvaro på sin vigtiga post är af oss uppriktigt önskad.
Men hvad kan vara orsaken, att vi ej fått åhöra Hr Chefen för Finans-Dep:tet, den sannskyldiga upphofsmannen till traktaten, här förklara dess innehåll och försöka dess försvar?
Gripenstedt vid ett annat tillfälle under innev:de riksdag yttrade mening, »att det i all jurisprudens vore en fastställd grundsats, det man ej eger vittnesbörd i egen sak», har förmodligen afhållit honom från att, såsom man eljest kunde haft skäl förvänta, stiga fram och först af alla uppträda i denna fråga, der hans traktat blifvit af Bevilln.-Utslet temligen omildt bedömd, om än tillstyrkandet af en godkännelse afslutar Betänk:t.
Jag beklagar denna tystnad, af flere skäl, särskildt af den anledning, att R. o. Ad. eljest kunnat göra sig räkning på ett vackert, vältaligt och färgrikt anförande, sådant man af nämnde Frih. hade att förbida, det vill säga: alltid angenämt atl åhöra i anseende till uttryckssättets behag, — om än den stränga räknekonsten, det ledsamma, prosaiska sparsamhetsbegäret och den ointressanta omsorgen 0111 våra näringar icke skulle funnit sig, i lika mån med skönhelssinnet, till fullo tillfredsställda.
Sedan jag i korthet här ofvan framställt de betänkligheter, jag i den föreliggande frågan hufvudsakligen hyser, bör jag lemna rum åt andra, men jag skulle icke stadnat härvid, om jag icke visste, det flere med mig liktänkande ledamöter, begåfvade Den 7 Februari f. ta. 339 med mera insigter, sakkännedom och förmåga, komma att här uppträda.
Matte det i vårt land aldrig felas män, hvilka, utan Iruktan (ör andras förutfattade, om än så mägtiga, meningar, våga öppet uttala sin öfvertygelse!
Jag hoppas med tillförsigt, att, på detta rum och i denna vigtiga öfverläggning, skola de ej uteblifva.
1 förhoppning om en sådan, oförtöfvadt stundande utredning och ytterligare utveckling af de redan antydda betänkligheterna, — och enär CJtsk:ts Betänk., ehuru det på slutet innehåller ett par tänkvärda sanningar, dock ej i sin helhet kari anses tillfredsställande och aldraininst i sin slutliga hemställan om godkännelse kan af inig bidrädas, — får jag härmed vördsamt anhålla, att R, o. Ad., med undanrödjande af Bevilln.-Utskhs Betänk., måtte besluta, att icke godkänna förev:de, i Betänk:t omförmälda, traktat; utbedjandes jag mig härå Hr Gr:ns och Landtmilis benägna propos.
Få frågor hafva under riksdags förhandlingarne icke blott sä tilldragit sig uppmärksamhet, utan äfven väckt passionerna till lif, som bevillningsfrågorna, oaktadt dessa, som hvila på silTror, borde för en hvar ligga klara.
Det är dock icke underligt att känslorna uppröras, då det skydd, som af många anses för näringarnes framtida bestånd nödvändigt, vidröres.
Lyckligtvis hafva vi nu 25 års erfarenhet till stöd för att den beträdda banan är rigtig, och att vi med lugn kunna framgå på densamma.
För att fatta hvad verkan den afslutade traktaten medför, har jag till en början sökt göra för mig klart, om de förmåner, som deraf uppstå, äro så obetydliga, som man velat påstå.
Jag är sjelf industri-idkare, och jag ber derför om ursäkt, om jag i detta ämne kommer att bli något vidlyftig.
Hvad först beträffar den vinst, skeppsfarten fått, har man sagt att den är obetydlig för oss, emedan vi hafva mindre sjöfart än Norge och Frankrike.
Det har emellertid visat sig, att antalet Svenska fartyg år 1865 steg med 36,79 proc., då antalet Norska fartyg endast ökats med 29,90 proc. och Franska med 11,75 proc.
Detta är tydligen en fördelaktig verkan af traktaten.
Att de Svenska handelsfartygen legat under i täflan med de Fransyska, har vållats af de höga lästetals-afgilterne i Frankrike, ett missförhållande, som genom den senast afslutade traktaten lyckligtvis är afhjelpt.
De Norska fartygen åter lasta jemförelsevis mera än de Svenska, af flere skäl, ibland dem det, att Norska skeppare och besättningar fordra mindre beqvämlighet och utrymme om bord än de Svenska, hvarigenom ett större utrymme för lasten vinnes, och de kunna gå för billigare frakt.
Då detta åter endast beror på våra skeppares större be - 340 Den 7 Februari I. m. hof af beqvämlighet, en sak som kan öfvervinnas, så torde äfven detta för vår sjöfart menliga lörliållande kunna afhjelpas.
Rörande trävaror, har man sagt att nedsättningen af tull derå icke är stor.
Allt slags byggnadsvirke, master och masttoppar, årämnen och åror, träbandade laggkärl, åkerbruksverktvg, spadar o. dyl. äro fria från tull, och å plank och bräder, läkter och stäfver är tullen nedsatt från 12 cent. till 1,80 pr 100 kilogr. af de förra och pr 1000 st. af de senare.
Tjära och beck, som förut voro belagda med tull af 1 fr. pr 100 kil., äro nu fria; och träfartyg, hvars tillverkning och utförsel är en af de naturligaste näringarne för Sverige, äro, från att vara till införsel i Frankrike förbjudna, nu belagda med tull af endast 20 proc. af värdet, hvilket visserligen är mycket högt, men dock bättre än förbud.
A tändstickor är tullen nedsatt till 10 proc. af värdet från 129 fr. pr 100 kil.
Följden af dessa nedsättningar har också visat sig, då exporten al trävaror under förra året steg med 37,60 proc.
Jag öfvergår nu till artikeln Jern.
Jag ber orri ursäkt, om jag upprepar några siffror, som förut stått i tidningarne, men jag måste göra det för att utreda saken, helst måhända ej alla af de närvarande fästat full uppmärksamhet vid dem.
Tullen å Stångjern är nedsatt från 6 fr. 60 cent. till 6 fr., hvilket visserligen ej är mycket.
Men dertill kommer, att Frankrikes jernfabrikanter få tullfritt intaga råvara till det belopp de tillverka, och emot half tull så mycket som de derutöfver behöfva.
Å öfriga jernsorter har följande tullnedsättningar skett:
Tackjern från 5.28 till 2.
Smältstycken >, 6,60 » 4,50.
Smidesskrot » 10,56 » 2,75.
Jernplåt » 26,40 » 7,50. (nära £:del) Gjutgods i öppen form >. förbud » 3, pr 100 kil. l):o finare » d:o » 6, a Smidt jern var förut till införsel förbjudet, utom ankare, derå tullen blifvit nedsatt från 13,80 till 8, och kettingar från 49,44 till 8, samt verktyg från 66 till 10.
Spik, förbjuden förut, får nu införas mot tull af 8 pr 100 kil., och samma förhållande är med skrufvar, bultar och muttrar.
Stål, som förut var belagdt med så hög tull, att det icke kunde införas, har nu fått tullen nedsatt sålunda:
Stål i stänger från 39,60 till 13 eller |:del.
Handstål » 66, » 13 » i:del.
Stålarbeten » 223,44 » 32 » }:del.
Knifsmide, förut förbjudet, får nu införas mot 15 proc. tull.
Exporten af jern och stål under förra året hade ökats med 11,75 proc., hvilket visst icke kan anses betydligt, men dock är ett steg framåt.
Den 7 Februari f. in. 341 Hela vår export, som hittills utgjort 9 millioner om året, har sannolikt ökats med nära 3 millioner.
Förhållandet visas häst af vexelbeloppet, som från 18,420,009 uppgick till 27,755,000 rdr.
Hvar och en måste derföre medgifva, att alla de lättnader, jag nu uppräknat, medföra en högst betydlig vinst för nationen.
Men, säger man, de tullnedsättningar, vi å vår sida måst medgifva, medföra så stora förluster för våra näringar, att de icke kunna bära dem, utan måste gå under.
Det är sannt, att denna tullnedsättning, som beräknats uppgå till 2,600,000 rdr om året, är ganska betydlig.
Men om man jemför dem med den nedsättning, som af Tyska Zollverein i en för få år sedan med Frankrike afslutad traktat medgilvits, Finnér man, att vi fått behålla betydligt högre skyddstullar än den, och att således våra negociatörer ingalunda förbisett att bevaka dessa in tressen, så långt möjligt varit.
Jag ber nu att få uppräkna de vigtigaste af de artiklar, som träfias af denna nedsättning.
Nuvarande Tull 1869 Zollverein.
Väfnader:
Siden, felb och plys, pr <t£ andra slag Halfsiden andra slag Ylle: andra slag Bomull: oblekta och ofärgade blek la och färgade tryckta och pressade Bomullsgarn, ofärgadt färgad t eller tryckt Linne: lärft af alla slag och damast Porslin, oäkta, talrikar andra pjeser Glas, fönsterand ra slag Papper, kardus- &c. sug-, tryck- och tapettapeter och border Ur, fick-, pr stycke Blommor, konstgjorda Tvål, parfymerad Hattar, ull-, hår- och filtMöbler, finare träd stoppade och klädde Slöjdvaror, af värdet Knifvar, rakpenn Bränvin och sprit, af frukt pr ^ alkohol andra slag
Vin, alla slag, på fastage, pr kanna på buteljer
Vill man nu göra sig reda för, om våra fabriker och näringar med något hopp om framgång skola kunna täfla med de utländska, eller om de nödvändigt måste duka under för denna täflan, måste man först tillse, huruvida exporten till-eller aftagit sedan år 1840, då skyddet började borttagas.
Jag måste då Tull. enligt Trakt. 150 öre 100 90.
600 ii 450 150 90. 300 100 68. 150 i 100 i 75. 406 1 325 1 40 25 23. 70 40 23. 90 50 36. 12 8 4,5. 20 14 9. 100 50 23. 8 3 0. 15 6 5. 4 3 2. 20 15 9 a 14. 6 4 11 * 8* 6 4 21 k 3. 40 8 3. 400 100 0. 22,50 5,00 68. 50 20 4,5. 200 40 18. 15 5 2. 50 20 0. 20 o/o 10 % 0. 50 25 9. 112 50 9. 45 35 9. 45 45 14 7 0. 1,75 55 342 Den 7 Februari f. m. åter nämna några siffror.
Tillverkningsvärdena hafva under nedannämnde år i runda tal utgjort: för år 1830 13,174,000 rdr.
» 1840 21.194,000 » » 1850 37,090,000 » » 1864 71,088,000 » Tillverkningen af exportvaror har således fortfarande stigit, oaktadt skyddet alltjemt minskats.
Hvad åter Kommers-Collegii berättelse vidkommer, har förhållandet med denna tillverk - ning vid nedannäinnde näringar varit under åi ren 1845. 1855. 1864.
Siden- 606,267. 1,082,468. 1,116,175.
Klädes- 4,931,410. 6,375,332. 9,704,207.
Bomulls-, spinnerier 1,340,698. 5,421,562. 4,912,898. väfnader ej upptagna. 2,090,946. blandade ylle o. bomull d:o 1,364,443.
LinDe-, väfnader d:o 225,350. spinneri d:0 671,437.
Kartunstryckeri 90,090. 173,478. 139,478.
Tricotväfuad 497,787.
Segelduk 225,266. 377,741. 478,908.
Kepslagerier 91,846. 210,461. 324,046.
Porslin 283,773. 414,496. 958,405.
Glas 357,959. 769,911. 1,617,756.
Papper 731,353. 1,198,947. 2,847,354.
Såp- och Tvål-fabriker 97,515. 214,417. 1,432,222.
Socker-fabriker 3,714,266. 7,369,340. 13,345,478.
Tobaks d:o 1,149,896. 2,484,291. 6,369.839.
Läderfabriker 714,492. 2,114,061. 4,975,482. g" "3
É Oljeslagerier 274,883. 1,047,305. 1,911,164. i C! tua « „ s- “ Stearinljus 34,200. 178,500. 496,755.
S-s a Talgljus 820,259. ”i * Mineralolja 170,000.) CO «ö . c Stenkärl och kackelugnar 59,319. 163,567.
419,630. fl" (5 cö o Tapetfabriker 0. 65,639. 310,067.
Mekaniska verkstäder 241,604. 984,872. 7,221,177.
Kemiska fabriker 0. 144,892. 438,228.
Tändstisks d:o 0. 125,296. 561,991.
Bärvin 0. 0. 321,400.
Handskar 0. 0. 124,900.
Antal fabriker 2,391. 2,438. 2,411.
Egare och arbetare 16,826. 27,105. 28,918.
Tillverkningen har således vid alla slag af fabriker mång- ------ - - -- — n • c* dubblats, oaktadt fabrikernas antal blifvit mindre och antalet af arbetare obetydligt under tiden tillvuxit, hvilket utvisar förbättradt tillverluiingssätt och fördelen af ångkraftens användande.
För min del bygger jag derpå det hopp, att vi ej behöfva befara, att den rörelse, som visat så mycken lifskraft, skall duka under för den Franska traktatens skull.
En pröfvotid förestår möjligen lör våra näringar, men denna pröfning skall, så tror jag, blott leda till ytterligare ansträngning af krafterna, möjligen ock till större sparsamhet och en väl behöflig inskränkning i lefnadsbehofven, hvilket ej är skadligt.
Man säger att tullinkomsterna skola nedgå till skada för Statsverket, och man vill ej medge att förhållandet sista året har någon bevisningskraft i det hänseendet.
Jag tror åter, att Den 7 Februari f. nj. 343 tullinkomsterna fortfarande skola stiga, då de nu nedsatta tullafgifterna skola leda till större konsumtion, ej blott af lyxartiklar, utan äfven af nödvändighetsvaror, hvilket är en fördel.
Endast om penningebrist uppstår, komma inkomsterna möjligen under något år att falla, inen det beror ej på nu ifrågavarande traktat.
Vidare säger man, att landet skall blifva öfversvämmadt af Franska och Tyska öfverflödsvaror.
Hvad då först beträlTar artikeln vin, så kommer det kanske att åtgå något mer än hittills, men det är, efter min förmening, en fördel att för billigare pris få en bättre vara, än den som nu sainmansättes af våra källarmästare.
Jag har sjelf i utlandet druckit ganska godt vin, som kostat endast 16 skilling buteljen, och sådant skulle för våra arbetare kunna blifva ett godt surrogat för det öl och bränvin, de nu förtära.
Jag känner ej tillräckligt förhållandet med deri verkan, som nedsättningen i tullen på Franska spritdrycker kommer att medföra med afseende på den Svenska briinvinshandteringen, och öfverlerrmar derföre åt männen af facket att derom yttra sig.
Blommor och parfymerier göras så goda här i landet, att tillverkarne deraf, enligt deras egen utsago, ej behöfva frukta någon täflan.