Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtskottet har fått emottaga ett arbete af snille och verldserfarenhet i förening, hvilket i form af motion om åtskilliga ändringar i Tryckfrihetslagens icke ursprungliga delar framställer, utom mycket annat sakrikt, jemväl vidden af den inflytelse periodiska pressen i senare tider erhållit, och samhällens behof af garantier mot dess missbrukande.
Äfven jag för min del erkänner behofvet af något särskildt stadgande i detta afseende, men endast ur en allmän synpunkt betraktadt.
Mig synas banorna för upplysningens, om jag så får uttrycka mig, välgörande fackla, vara uppfyllde af brännbara ämnen.
Svenska lynnet är visserligen icke särdeles eldfängdt, men nog kan det antändas; det bevisar händelsen på RiddarhusTorget för ej fulla 20 år tillbaka.
Ett stadgande, som bevarar allmänt lugn j utan att återhålla allmän upplysning, torde icke vara lätt alt linna.
Den värde Motionären har föreslagit borgen för utgifvare af periodiska Skrifter, och Utskottet har antagit en sådan i Indragningsmagtens ställe.
Detta är i min tanka en verklig förbättring; godtyckligheten i Regeringens hand försvinner, och för begagnandet af den allom öppna rättigheten erfordras blott ett
Den 25 Januarii f. m. 253 intygande om sinne för laglydnad, hvarföre intygets utgifvare, i sista handen med en måttlig penning, ansvarar.
Jag inser icke att ett sådant intyg skall blifva något hinder för den obemedlade, som är välkänd; icke af den offentliga magten, ty det behöfves ej, utan endast inom sin egen krets.
Jag ville anse
Skriftställare-yrket såsom en ädel function inom samhället; och hvilken, om ock nybörjare, skulle kunna hafva uppnått denna myndighets ålder, som erfordras för samhällets functioner, utan att läroanstalter, eller enskilte lärare, eller borgerliga förhållanden känna honom?
En borgen af denna art kan icke, enligt min tanka, varasvår att erhålla, tv mot magtens möjligen nvckfulla ömtålighet, står lagens majestätiska lugn, tillåtande ljus öfverallt, utan eldsvåda; och lagen skall först hafva talat, innan den materiella penningen kommer i fråga.
Af dessa skäl biträder jag förslaget om borgen, intill dess något^ bättre medel till ändamålets vinnande kari uppgifvas.
Jury i Tryckfrihetsmål har jag länge ansett vara det enda rätta sättet att rigtigt kunna döma öfver en skrift; och den skulle visserligen ännu hafva bibehållit min röst, om den under sin icke korrta verkningstidtillvunnit sig stöd af det allmänna omdömet.
Detta har den, så vidt jag kunnat fatta, icke gjort.
Alla folkslag hafva sina särskilta egenheter i lynnet.
Det förefaller mig 254 Den 25 Januarii f. m. såsom Juryinrättningen icke skulle ingjuta sig till full natur med våra; och derföre har jag röstat för dess afskaffande.
Dom öfver tanka, synes mig höra till samhällsinrättningens högmål.
Tankeyttringens frihet är en så väsendtlig förmån för hvarje nation, som äger den, att den i sin första instans må bedömas från en högre och mera bemärkt ståndpunkt.
Denna frihet har törhända siri farligaste fiende inom möjligheterna af sina egna verkliga missbruk* Lagar emot dessa skola alltid kunna gäckas af konsten att sammanfoga örd> om ej på sätt Utskottets förslag i g §. innehåller, Domstolen tillerkännes en> så till sägandes Juryartad, rätt att tillämpa dem, men det offentligen inför nationens åsyn, efter att hafva hört dess ombud.
Från denna synpunkt utgick jag, då jag med min röst biträdde förslaget om tryckfrihetsmålens första afdömande af HofRätt.
Ehuru frågan om TryckfrihetsCammitte^ns hörande icke är bland de nu till pröfning upptagne ämnen, anhåller jag dock, i anseende till dess för min tankegång oskiljaktiga sammanhang med Domstolsfrågan, få uppläsa följande.
TryckfrihetsCommitteen synes mig vid våra Grundlagars första stiftning hafva haft ett högt ändamål.
Andan af alla 1809 års Grundlagar har jag alltid ansett såsom en helgjuten enhet, oaktadt alla de ojemnheter i detaillerna, hvarvid klyftigheten fästat sig.
J a n u a r i i f. m. 255 TryckfrihetsCommitleens hörande före dom i tryckfrihetsmål föreskrefs vid lagens stiftning, och upphörde såsom en följd af Juryns införande.
Om Juryn afskaffas, synes mig klart, att TryckfrihetsCommilteen bör återkomma till sin ursprungliga bestämmelse, dock med den inskränkning Utskottet föreslagit.
Hvarföre synes man så rädd för ali låta eö folk-elementets organ, vald dertill af national-representationen, uttrycka en tanka om ämnen, som röra folkupplysningens frihet?
Är det icke folk-elementet man sökt uti Juryn?
Hvi skulle det vara skadligare såsom blott upplysande, än såsom dömande utan appell?
Om man vill tänka sig tider, då någon allmän sinnenas förvirring skulle inverka på Domaremagtens lugn, kan man ock deremot tänka sig lider, då en frihetshämmande
Regering skulle kunna inverka med perspectivet af sysslor och nådebevis.
Då vore folk-elementets organ af vigt, genom den tanka den har rätt och pligt att offentligen uttrycka.
Hvad vinnes egentligen genom dess icke hörande före dom, enär den i alla fall, enligt den nu gällande Lagen, skall ovilkorligen höras öfver alla qvarstadsfrågor?
Fråga om någon ändring härutinnan är icke ens väckt.
Är icke principen för detta hörande alldeles densamma, och enhet i princip måtte man väl vilja hafva?
Huru många äro de tryckfrihetsmål, der ej qvarstad föregått?
Högst få.
Hvarom är då striden?
Alla 256
Den 25 Januarii f. m. de iner och mindre välljudande skäl emot Tryckfrihels-Commitleens hörande, hvilka kommit till min kännedom, synas mig icke hafva någon annan kärna, än hela TryckfrihetsCommitteens slutliga afskafFande, såsom en utväxt i vår lagstiftning.
Månne icke slutligen hela Tryckfrihetslagen kunde såsom utväxt benämnas, i den nion man hunnit maka undan dess stöder?
Man'säger, aLt Domaremagtens isolerande i verkningsstunden ifrån de andra Statsmagterne är ett axiom i all sund Statslära.
På delta axioms ofelbarhet, i hvad som rörer föregående upplysningar, vågar jag för min del tvifla.
Hvad äro Statsmagterna?
Fractioner af den gemensamma Statskroppen.
Hvilka äro deras mål?
Det helas väl.
Mig synes det derföre godt att de, då de verka för samma mål på olika vägar, hafva någon känning af hvarandra.
Konungen styr, efter att hafva hört folkets män i StatsRådet.
Domaren dömer i tryckfrihetsmål, efter att hafva hört folkets män i TryckfrihetsCommitteen.
Systemet synes mig vara detsamma.
Jag älskar den höga andan i i8op års Grundlagsstiflning, och denna kärlek kommer att följa mig, så länge jag lif äger.
Jag för min del förblifver envist vid förslaget om TryckfrilietsCommilteens hörande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att plenum koin - Den 25 Januari i f. ra. 15j I<omme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Grefve Frölich , David:
Om detta ämne är så mycket att tala, att man kan säga det vara outtömligt, men också är redan så mycket sagdt, att jag tvekar, att efter så mångå talare och vältalare kunna ådraga mine yttranden någon uppmärksamhet.
hällne hos Högloflige Nidderskapet°4 Adeln Wid Riksdagen i Stockholm Är 1809. 8rocx«ol.Li, Trpcktc i Tryckeriet isos» W*'
Regementsförändring, som den i3:de
Mars sig tilldragit, i anledning hwaraf Hans Kongl.
Höghet Hertig e^ki. af Södermanland sig tills widare ätagit Rikets Styrelse under namn af Riks-Föreständare, hade Hans Kongl.
Höghet genom öppet Bref och Päbud af den i4.ds i samma Mänad sammankallat Riksens Ständer, til ett allmänt Riksmöte i Stockholm den i sta Maj, til följe hwaraf Riksdagens öpnande ä sistnämde dag genom Rckshärolden blef pä öfligt sätt kungjordt, och Hans Kongl. Höghet Hertigen, tils widare Riksföreståndaren behagade förmiddagen, efter flutad Kåpört, til Landtmarskalk utnämna LenLrsl-lVlLjoren, Landshöfdingen öfwer Calmars Län, och Lommenäeuren med Stora Korset af Kongl. Swärds Orden, Högwälborne Herr Friherre stticllael ^.nkarsvärä, som, sedan han Landtmarskalkseden aflagt och Stafwen af Hans Kongl. Höghets hand emottagit, begaf sig, beledsagad af de Line äldste Grefwarne, En af Rikets Herrar, Riddaren och Lommeuäeuren af Kongl. Maj ts Orden, Herr Grefwe tVlaZnus Lreäric Lralre och Afwer-Hof-Stallmästaren, Ofwer-^cljutLliwn och ^lajoren, Herr Grefwe Lustaf l^e^venkaupt, til Riddarhuset, hwarest Herk Laron och Landtmarskalken genast fogade anstalt om begynnelsen med anteckningen af Ridderffapets ochAdelnsHerrarLedamöter til följandedagen kl. g förmiddagen, hwilken dä börjades: och fortfors sedermera dermed förmiddagarne den3:djs 4 Den 5 Maj och 4:de Maj, hwarefter Högloft.
Ridderffapet och Adeln forsta gängen in Ll^uo sammanträdde Fredagen den 6 Maji klockan 11 förmiddagen.
Herr Larou och Landtmarskalken öpnade sammankomsten med följande Tal: Högwälborne, Wälborne Herrar, Grefwar, Friherrar, Riddare och samtclige här församlade Swea Rikes Ridderskap och'
Adel!
Jag intager detta rum uppä Hans Kongl. Höghets Hertigens Niksföreständarens Nadigste kallelse och befallning.
Likasä oförmodad war för mig denna Nåd och ära, som mit bekymmer är stort, huru jag skall kunna wederbörligen smara emot et sä dyrbart förtroende.
Oman wid de ämnen under ett Riksmöte förekomma,- synnerligast i denna för wärt olyckliga Fädernesland wädliga belägenhet, i saknad ej endast af den talegäfwa, som fordrades för at nog wärdigt kunna anföra en sa lysande församling , än "af mänga flere til detta wigtiga .kalls utförande erforderliga egenskaper, och wid Len älder, Lä, efter naturens ordning, själens styrka är i synbart aftagande; buru skulle jag rvägal emottaga Landtmarfkalks-Stafwen, den Ni. mine Herrar, warit wäne at se i sä förträfflige mäns händer, om ej lydnaden för den ädle Furstes befallning, som af sjelfförsakelse Zifwit o§ alla et sä stort efterdöme, dä han pä Tldrens dagar ätagit sig sit älskade Fäderneslands räddning, twungit mig bertil; och om jag ej warit upmuntrad til denna lydnad af Den Z Maj. 6 et oinskränkt förtroende ti!
Hoglostiae Ridderffapets och Adelns sä wäl kände, wörönads- och högaktningswärde, patriotiske och Fäderneslandet älffande tänkesätt.
Eder enighet, Edert inbördes förtroende, Eder foglighet, Eder rådighet och Eder ståndaktighet i rädstag och beslut, och Cora billiga upoffringar om sä päfordras, skola i förening med wära Med-Ständers medwerkan, uvrätthMa det til fall lutande Fäderneslandet, fullborda dest räddning och återföra den aflägsnade sällheten bland dest inbyggare; b martill jag önffar Höglofiige Nidderffapet och Adeln lycka och denHögsics walsignclse.
Enskildt anhäller jag wördnadsfullt omHöglosiige Ridderffapets och Adelns benägna och pnnestfulla öfwerwcnde med min bristande förmäga; et öppet förtroende, rent upsal, oförfalskad nit, warm kansta för Fäderneslandets och sann högaktning för det wordnadswärda Stand, hwaraf lyckan gjort mig til medlem , är hwad bos mig'med säkerbet kan paräknas, och jag innesluter mig uti Hogloflige Ridderffavets och Adclns bewägna och pune si fulla wänffap.
Friherre ^ullbeck, ?ebr Dä hästra Armens kraftiga och wärdiga företag til Rikets frälsning warit en huftvudaniedning til den här lyckligt inträffade och utförda Negementsf rändrina, som afwarjt en öfwerswämning af Rikets stender, som fredat land och fläder ifrån plundringar och kanske ödesmäl, och 6
Den 5 Maj. som föranledt detta Ntt päbegpnta Riksmöte, hwilket jag med upriktig känfla önskar mätts säkert bereda Swcriges framtida wälgäng och sjelfständighet, sä lärer Ridderffapet och Adeln finna sig lika ssyldigt sorn wärdigt, at til desto sä älskade som aktningswärde '
LLapenbrödcr frambära erkänslans och >tacksambetens gärd, hwaröfwer jag fär den -äran ansätta om Herr karons och Landtmarffalkens prono^irio,, dä i händelse af bifall wäre Med-Ständer äfwen torde fä inviteras, att uti en sädan tacksägelse deltaga.
Herr kindborn, (?u5tak^clolpl>, anhött at följande af honom undertecknade lviLmorial mätte warda upläst: ödmjukt anförande til krotocollot Herr karon?, 6eneral-ivl3joren8, Landtmarskalkens m. m. och Höglcflige Nidderffapets och Adelns uplo stare afgörande fär jag ödmjukast underställa/huruwida ej med detta första Ständs ovärdighet och erkänsla wore öfwerensstämmande, at det igenom Herr karon m. m. och Landtmarssalken hos Hans Kongl.
Höghet Hertigen och Riks-Förcständaren utbad sig denNäden, at antingen helt och bältet etter utr en stor Deputation anförd af Herr karon m. m. och Landtmarffalken, för Hans Kongl. Höghet Hertigen och Riks-Föreständayen finge aflägga dest underdänigste Tacksägelse och Wördnadsbctygelse derföre, at Hans Kongl.
Höghet Hertigen och RiksFöreständarcn, oaktadt dest sjuklighet, den >z:de fistledne
Mars ej undandrog sig uti den ej allena öfwer hela Swea Rike, utan synnerligast Hufwudstaden dä hotande farans stund, emottaga - Den 5 Maj. 7 taga Riksstyrelsen, och igenom den hastigaste »verksamhet afböja mängfaldigt annars inträffade olyckor, som för längre lefwande samtida, men synnerligast för efterkommande ännu mer stola updagas: samt om Höglostige Ridderstapet och Adeln proportion derom bifaller, om icke en Deputation genast derom borde meddela de öfrige re8peetive
Ständen detta deras beslut; bäde for at fä weta huruwida de härutinnan sig med Höglostige Ridderstapet och Ädeln will förena, som ock för at ej af dem derutinnan förekommas.
Likaledes om icke Högloft.
Ridderstapet och Adeln stulle finna sig wärdigt, at igenom en Deputation til de Herrar och Män, som nämde dag den i^:de Mars, medelst fina wisa steg och bibehällen ordning, utan minsta blodsutgjutelse tilwägabragte Sweriges räddning — derföre aflägga HöglostigeRidderstapets och Adelns wördnadsfullaste erkänsla och tacksamhet.
Säsom de förnämste wid detta stora och beundranswärda werk, äro wifierligen En af Rikets Herrar, Hans LxeellenLL och Öfwer Stäthällaren m. m.
Herr Grefwe Klingspor, (renelal ivlajoren m. m.
Friherre ^6!ercreut2 samt E)fwerste Dieutsnanten M. M. Leo-» ^61er8parre, som fastän sedermera ankommen, ofelbart medwerkat, af känflan wid fina medundersätares lidanden och Fäderneslandets olyckor.
Herr karon och Landtmarskalken hemstälde, om icke i anledning af Friherre xuäbecks och Herr rnljebopn3 gjorda Förslag, Ridderstapet och Adeln stulle behaga pä nägot sätt förklara Herr Lenera! ^la^oren^älercreutiL och Herr rbf - 8 Den 5 Mai.
Efwerfie-I-ieutsngntc-n ^cllsrspLric: sin aktning och erkänsla.
Herr Landtmarffalken ansäge wäl för sin del en Deputation til desse Herrar wara et mindre lämpligt sätt, och hemställde om ej Ridderffapet och Adeln ffulle behaga at inför sig läta upkalla bemälle
Herrar för at af Herr Landtmarffalken ä Ståndets wägnar mottaga förklaringen af desi tänkesätt.
Hans Lxcellence! Herr Grefwe lduutb, Lric, förmälte sig alldeles fullkomligen billiga den nu gjorda proposition om yttrande af erkänfla för sä utmärkta och ädla Män, som Herr Leneral-/eisören ^cllercrstitL och Herr EffwersteDieutenanten grälerspLrrs.
HgN Utbad sig allenast tillika fä hemställa om icke i samma tacksägelse borde inbegripas Hans Lxcellsncs Offwer-Stäthällaren m. m.
Herr Grefwe klingspor, som likaledes bidragit til de händelser, hwilka försatt Riksens Ständer i belägenhet at nu träffas tilsammans.
Friherre Diljsncrgntx, fobs.n Vilbelm:
Om, enligt Högloft.
Ridderffapets och Adelns fattade beflut.
Hans llxceiiencs Fältmarffalkeir, ^fwcr-Stätkällaren, rn. m. Grefwe ldiinzspor.
Herr OcMeivg-lVl-Tjoren L^ron ^alsiLreutL och Herr Efwer-^äffuanten, ^'fwerste Dientenanten och Riddaren ^6lk-r8p:rrrt- nu kallas för at erhälla Ridderffapets och Adelns bifall och tacksägelse blir detta uttrycket af endast ett Ständs tänkesätt, hwaremot jag är öfwertygad, at desse Herrar och deras Vapenbroder böra hoppas och wänta en genom samtelige' Riksens Ständer be siutatz - Dcn 5 Maj. 9 ftntad sEtion af deras trl Fäderneslandets räddande utförde wärf. Jac; wägar derföre ödmjukeligen föreslä, at tacksägelse-aär<-8s«r til desse Herrar och alla som deltagit i deras ärofulla bragder, blifwa upsatte, ocl/at Ridderffapet och Adeln, genom nu afgäende l>pu^6on, hos ve öfrige respeclivo Niks-Ständen anhäller, at de wille Sig med Ridderfkapet och Adeln förena om berörde /^clrossers clLcretsrancle i samtlige Riksens Ständers namn.
Högloflig Ridderffapet och Adeln hade redan bifallit upkallelsen inför
Ständet af de förbemäldtö Herrar och Män, och sedan Ridderffapet och Aoeln rm pttrat stg wilja förklara fin wälwilja, äfwen för Hans Lxeellence Herr Grefwe klingspor, skulle Herr Landtmarffalken foga anstalt om en invitation til Hans bxeellence, at stg äfwen r förmiddag inställa.
Herr Hgerbjelm, 8eve6 6nstak.
Sedan, enligt hwad afen wärd Ledamot är proponeraclt, Ridderffapet och Adeln spnes wara ense at Riksens Ständer mätte frambära sin tacksamhet för Hans Kongl. Höghet
Hertig för dess nå diga wälwilja, at i Rikets wädliga belägenhet a tag a/ig dest stprelse, har öfwerläggningsäminet blifwit, at äfwen förklara den allmänna erkänslans röst, för de wärdige Herrar och Män, som Lil den ffedda Regementsförändringen bidragit, och Ridderffapet och Adeln har warit af den tanka, at för dem, infor Ständet upkallade, yttra dessa tankesätt.
Jag wägar til Högloft.
Ridderffapet och Adeln hemställa, om icke det wore mera i sin ordning, och för dessa Herrar 2 mera LQ Den 5 Mas. mera tilfredsställande, at detta Ridderftapets och Adelns beslut först gäfwes deras respeccivs Med-Ständer tilkänna, hwarefter, i fall af deras instämmande deruti, hwarom ingalunda kunde twiflas, den förklaring kunde gemensamt ä Riksens Ständers -vägnar pttras, at de hade gjort sig af Fäderneslandet wäl förtjente.
Herr Laron och Landtmarskalken förmälte sig äga sig bekant, at de öfrige Stånden äfwen redan torde warabetänkra pä något steg, som med förewarande ämne ägde gemenskap, och förmodade, at Ridderskapet och Adeln genom någon Deputation i dag torde fä sig et sädant tilkännagifwande meddelt.
Friherre Liljencrants, joban Willielm.
Som den af mig gjorda motion, långt ifrän at mara stridande mot det af Högloft.
RidderffapeL och Adeln tagna beslut, endast rörer et nödigt utwidgande deraf, och jag rundt omkring mig hör, at min tanke gillas, sä fär jag hos Herr Laron och Landtmarffalken ödmjukettgen anhällö 0M proposition.
Herr 6ripenrvalclt, jacob Lric, erindrade, at den p oposition, som af Herr Laron och Landtmarskalken blifwit gjord, -vere bifallen, och at Medes detta mäl ej torde widare böra blifwc» et öfwerläggningsämne.
Atskillige conkormeracle sig yred Friherre Liljencrants.
Friherre Lieetvvoocl, jacob, pttrade sig, at Aet more wifterligen pä det högsta smickrande för de Herrar, hwilka nu more et föremäl för Den 3 Maj. ir för Ridderskapets och Adelns erkänsla, ak en xr-ooo8ition om deras hedrande wore i deras Stand wäckt; men oändligen mera tilfredsställande, om samma hedersbetygelse skedde af Riksens Ständer gemensamt.
Herr Laron och Landtmarskalken trodde, at sedan den gjorda proposition more bifallen, kunde, om Ridderffapet och Adeln sä behagade , nägot steg til gemensamhet med de öfrige Ständen sedermera tagas.
Friherre Stjernstedt, Larl, instämde utr den tanke, som Friherrar inljencrantL och kleet» rvooa redan hade pttrat.
HerrLaron och Landtmarskalken.
RiSderskapet och Adeln torde behaga läta detta ämne hwila, til dest wi sätt emottaga de andra Ständens Depuralioner.
Härtil ropades Herr Laron och Landtmarskalken.
Eburu det ej lärer warit brukligt, at inför Ridderskapet och Adeln justera de tal, som afLandtmarffalken hällas, utbeder jag mig, at i anseende til ämnets wigt, nu fä upläsa det Tal, jag i morgon ärnar hälla til Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren, säsom Ordförande för Riksens Ständers Stora Deputation.
Herr Laron och LandtMarffalken upläste derpä följande
Hög - 13 Den 6 Maj.
Högbornc Furste, Swea Rikes Arf Furste och Rrks Förcftculdare.
Riddcrstapet och Adeln har, jemte Rikets öfrige Innewänare, med den' listigaste oro följt mwecklingen af de händelser, som beredt och fullbordat et kärt Fäderneslands wanmagt och vlyckor; detta Ständ skyndar nu, at för Eder Kongs.
Höghets sötter nedlägga dest warma och nnderdaniga tacksamhet för FäderncslandetSräddning.
FZrdt til branten af afgrunden, omgifwet af fiender, med alla beredeiser til et hotande borgerligt krig inom sit ssöte, kar det i denna tidpunkt af allmän och oundwiklig wäda funnit et stöd, i Eder Kongl. Höghets wishct; et kopp om lugnare och lyckligare tider, i Eder Kongl.
Höghets kända grundsatser, och et lange saknadt förtroende för sin högste Styresman, i Eder Konal. Högbets
Fosterlandskänsla och oflrymtade tilaifwenhet för det Folk, som nu för andra gången Kallar Eder Kongl.
Höghets fadrrliga omwärdnad.
Det kopp Fäderneslandet fästat wid Eder Kongl.
Person bar redan genom händelserne besannats.
Ej längesedan war äfwen en swag önskan om fred ansedd säsvm brottslig; nu utgör detta wigtiga föremäl allt Eder Kongl. , Höghets ömma aliggande.
Mätte Eder Kongl. Höghets bemödanden möta den framgång, som Rikets wäl och renheten af Eder Kongl.
Höghets afsigter förtjena, och Eder Kongl.
Höghets hjerta winna den dyrbaraste belöning i SwenHes framtida sällhet och sjelfständighet.
Det har ej warit et Ständ, ej en klast af mennissor, som grundat och medwsrkat til ivar när - Den 5 Maj. , i3 närwarande ställning, det har warit et stort, manligt och gemensamt företag af Nationen.
Sedan desi Söner fruktlöst upoffrat sig pä stridsfältet, ägde de ännu en fara at trottsa, och be hafwa fUNNits, sä wäl wid Wästra Armeen, sorn här i Hufwudstadcn, som följde af sina Medborgares wälsignelser, ätagit sig Fosterlandets sak, lyckligen utfört densamma, och gjort sig af Fäderneslandet wäl förtjente.
Mig äterstär nu ej annat än at försäkra Eder Kongl.Höghet om RidderSkapcts och Adelns underdåniga trohet och tilgifwenhet för Eder Kongl. Höghets Person, om deras fasta föresats at fullborda det werk, som med sä mycken framgång blifwit börjadt; om deras öfvertygelse, at detta stora och heliga föremäl endast kan winnås genom enighet och inbördes förtroende, samt vm den tanka som uplifwar allas hjertan, och ger en ny lyftning ät allas sinnen, den at leftva och dö et stridbart, fritt, lagbundet och sjelfständigt folk.
Nti Eder Kongl. Höghets fortfarande näd -innesluter sig Riddekffapet och Adeln underdänigst. Hwilket Herr Landtmarskalkens
Tal med bifall afhördes och gillades.
Uplästes et af Herr Lellerstsät, in lemnadt t.lemoriLt, sä lydande:
Ändteligen är den tidpunkt äter inträffad, dä Swea Rikes Ridderskap och Adel, samladt för at om Rikets wärf öfverlägga, ej mera befara, at för sina ptranden in kienis antingen in - 14 Den 6
Maj inmanas i häckte eller fläpas inför fjärmare eller närmare Domstolar.
Wi hasme dock under denna förflutna tid ej falt det mod, som ägnar rättskaffens Medborgare ochSwensteRiddersmän.
Härom wittna ware sä tryckte som otryckte krotocoiis-,-.
Jag får i anledning häraf proponera, destas tryckande, pä det sätt, som tvidförre Rjksdagar öfligt warit, likwäl med det undantag, att derutur skiljes Riddarhusets Oeconomi», och at af det dertil tilförordnade Utskottet, stylén och icleerne städas, dock med Wedcrbörandes eget samtycke.
Wärk Ständ är för ädelt, och wi alle för mycket lifwade af en sann medborgerlig anda, at icke också det wi genom tryck lägge för allmänhetens ögon, bör sä-mycket i wär magt stär, nalkas fullkomlighet, ehuru wi ej alls gjort lUtter-in^en till wart hus» wudyrke.
Ej heller linnés nägon genare wag til inhämtande af nödige Niksdagsmanna krmdstaper, ingen renare kalla för upwärande Lagstiftare, mera klar och frugtgifwande, til spridande af ljus i wigtiga ämnen, til stärkande af medborgerlig dygd och o försträckt mod, til sanningens förswar, til befästande af egen ock til erinrande af allmän öfwertygelse, än et flitigt betragtande af bwad wäre saknade och berömde fäder och företrädare pä Riddarhuset, under sä olika st-ften, stundom med framgäng, ej sällan med äfwentyr, och endast til bewärande af Ridderskapets och Adelns ära och egen tillfredsställelse anfördt.
Ehnom desta skatter för dem som ej räkna pä nöden, dä frägan är at gagna et älskadt Fosterland; Följden deraf skall ej uteblifwa, at Ridderskapets och Adelns krotocoller skola hädanefter, som hitintills bewisa sagt - Den 6
Maj. i5 mod wid sanningens undersökning, ifwer emot listiga försök, benägen eftergifroenhet emot billiga fordringar, likasom oförskräckt motständ om wäldet försöker brpta de bommar, hwarmed Lagen omgjordat sa wäl allnränt som enskilt wäl.
Stockholm den 5 Maj 1809. ^obn Leäer3teclt.
Riddarhus-8ecretsrLren.