Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Säd oh Kreatur till. utgörande af sä wäl Lönerna som Kronoulstylder, dä deremot om bada besia utbetalningar kunna Crediteras till mähren, sä äger hmarje omtänksam tillräckelig tid att pä winterföre söka den högsta möjeliga inkomst för stna waror.
Hwad Herr Hof-Ratks-Rädet ttlloijkenllrölst anfört, ali det Hederwärda Bonde - Ständet redan skulle afstagit flyttningstidens förändrande är säsom ännu e) Communicerat aldeles obekant, och efter min tanka Drn 2 November. 29 kanka mindre troligt, dä man skäligen bör förmoda att detta Hederwärda Ständ mätte i följd af erfarenheten insett, alt den fördel som den föreflagne flyttnings iden ofelbart stall medföra, hvarföre jag haldre bör förmoda att Bonde-Ständer i likhet med det Mällofliga Borgare-Ständet godkandt den samma; Aten som Oeconomiä-Utstottet i sitt Bekantande föreslagit uägrq efter min tanka olänipeliga och opolitiska undantag för nägra fä Prcvintzer. och ds dertill anförda anledningar synas nyttigare att häfwa, an bibehålla, lä fär jag ödmju eligen förestå att detta amne pä besia anförde stal mätte - ti s
U stöttets widare granskning och rättelse ä.erremilteras.
Herr Grefwen och Landt Marskalk n, sedan wid Allmänna Befwärs och Oecononuä-U.sto tets nu föredragna Betänkande ätstillige anmärkningar blifwit gjorda, torde Ridderstapet och Adeln bifalla atc detta Betänkande, ätföljt af anmärkningarna, lill Utskottet mätte äterremitteras.
Bifölls:
Herr Aminoff, keostor lVlauritr:, dä detta mäl till Ulstottets ytterligare pröfning äkergär,' torde det wara af nöden, äfven något gransta följderna af det sjelfswäld tjenstehjon i sednare tider trott sig äga, genom Handels Vallens 74 Cay. 4 §, som blott utstakar, att sju dagar efter Michaelismäsio-dag ä Landet ar sista dag, de utan answar och ersättning kunna inställa sig i nya tjensten; hwaraf följden bliswst den, att de tillegna! sig" emellan sju och fjorton - Zo Den 2.
Ion ftolkedagar, allt som Michaelis-dagen helgas; hwilka för större veken, åtminstone häromkring, liderligt anwändas i stel, flagsmäl och fylleri m. m. hwarigenom-Lönerna förstöras, som till deras kläder, linne och stohällning äro anstagne, och derföre osta vloflige medel tillgripas akt ersätta desta trängande behof: och dä man af 352,202 tjenstehjon blott tager roo.ooo som flytta om äret/ uppkommer deri» genom en förlust af emellan 622,202 a »,322,202 dagswerken, den dagen dä undantagen pä hwilken lde flytta.
Om säledes flyttningsiiden förklarades wara den i October, eller Michaelismesto-dagen da inträffar den 2 October, i händelse Höglofliga-Utskottet den liden bestämmer, kan man utan misttag försäkra sig derom, att deste personer hade mera nytta af Lönerna, deras flyttningssjuka, bade husbönder och dragare till winst, winstad genom stolkedagarnes borttagande, och husbönder, som wisterligen i Lesta swära tider ej löna dem för nöjets skull, ej blifwa strandsatte den tiden pä äret, da mesta delen af wärlanden tillredas; hwilka sednare, antingen genom dä infallande fräst eller mycket rägn blifwa obrulade; en betydlig förlust för hwarje Landkhushällare,, som derefter »verkar pä det hela.
Herr Grefwcn och Landt Marskalken erindrade att det Betan ande, ywarom nu »vant sraga, rörde allenast tiden till tjenste-omby-el, men att den af Herr ^minolk gjorda anmärkning borde höra till en tjenstehjvns stadga.
Har - Den 2 November. Zi Härefter uppropades och afsändes, under anförande af Grefwe löfvenhjelm, Larl 6ukkak, en Deputation till de andra Strinden, för att ineddela underrättelse om Ridder,kapet och Adelns i dag tagna Beslut, rörande infordrandet af upplysningar i. frän Banco - Utskottet om 1803 ärs Revisorers ätgärd wid Realisations frägan.
Föredrogs a nyo Lag-Utskottets den zo
September upplästa och pä bordet lagde Betänkande, angäende Förliknings Nätter. Zerr von ttoMen, klrlanä, hade inlämnadt ett Dtclamen, hwilktt upplästes, sä lydande: Wördsamt Memorial!
Jag hade ej ärnadt tala i detta ämne, som ej hörande till mitt egenteliga yrke, men dä Författaren af Förslaget till Förliknings Rätter, ej haft tid att afbida mäkcts wentilation, fär jag utbe mig ett ögonbliks tälamod, wid uppläsande af de tankar, som jag , tror wara instämmande med författarens egna ideer:
Ju mera,en god sak motsäges, desto mera winner den i ljus och klarhet.
I förra afseende sak» nar Lag-Utskottets wäl utarbetade Betänkande, emot förliknings - Rätter, ingen förtjenst, men antagliga grunder.
— Det upptager allt hwad möjeligen kan hindra en inrättning, then Allmänheten önskar och wäntar, såsom nyttig och wälgörande.
Det lärer icke undfalla någon, att wär Lagstiftning hittills icke sökt Z2 Den 2 November. sökt mota och förekomma Rättegångar, utan twertom cc >o.u ett latt satt, kill exempel med mnnteliga stamningar, liksom befrämjat deras anställande och fortgång; och det är ej lang tid tillbaka som en Pär , hvilken kunde genomdrifwa och winna en mindre god sak, dermed sörwärfwade sig ett stags anseende och reputation.
Genom sednare tids upplysungar är likwäl detta mycke förändrat, och man kan .nu mera icke företaga något twetydigt rättegängsförjök, utan att blifwa utmärkt för mindre god Medborgare; men ännu äterstär urrycket till Opinionens fö bättrande härutinnan, samt att afhälla menigheten frän Ting och Domstolar.
Lagstiftningen bör dertill bidraga.
Det fler otwifwesaktigt af förlikningsman, hivar med meningen icke är, att öka
Domstolarnes antal, utan endast och allenast bör blifwa en O'conomifl, ej Juridifl anstalt, innom mindre dist! icter, med föreskrift, att ingen Part wore titlätikalt draga sin wederpark för Rätta, föxrän han anmäldt sig hos ortens utsedde förliknings- eller gods m ai, hos hwilka någon särdeles Lagkunskap aldeles icke blilwer nödwändig, enär de äga god wilja och förtroende, dä de bidraga och werka mera till sämja och billig förening, än hwad Domstol som hälst.
— Äfven kunna de, som opartiste, och utan Domsrätt mera f itt yttra sig öfwer en sak och desi utgång , än
Domaren, hos tzwilkeu man ofta finner en grankagenhet, att proponera förlikningsgrunderne, som cj mä ogillas.
Jag kan icke förena mig med Lag-Utflottels yttrade twifwelsmäl om tillgäng pä förlikningsmän i alla Landsorter, ty Ler goda Medborgare finnas, saknas icke förlikmngsinäch hwilkas uykta äfwen
Den 2 November. «z äfven wid jamnförelse af äberopade 1742 arS författning, angående Byordningen blifwer uppenbar.
Wiv betraktande af detta allt, kan jag säledes ej tillstyrka bifall till Lag-Utskottets Betänkande, utan hemställer ödmjukast, om icke Lag-Utskottet kunde uppdragas alt förestå allmänna grunder till förlikningsRätters inrättande, som Regeringen agde, att efter olika Landsorter applicera och werkställa läta; Anhällandes om Högwälborne Herr Grefwe» och Landt» Marskalkens proposition hära.
Lrl. von tloMen.
Det af Grefwe Lilienborg, Larl Kokärr, i förra pleno ingifna dicmmen upplästes ä nyo. Zerp Lillenrsm, Larl ^äolpk, uppläste följande anförande till Protocollet.
Da jag wid LagUtskottets Betänkande rörande förliknings-Domsto. lac gjordt twänne reservationer, hwilka i ett särskildt Protocolls Utdrag aro upptagne, anser jag min skyldighet fordra att deröfwer mig närmare förklara.
Midkommande först den föresiagne förteckningen som jemte Harads-RätterneS Domböcker till HofRätten borde afgifwas, bör jag tillkännagifva, akt jag för ingen del will eller kan tillräkna mig försten, sten af första projectet deraf.
Herr Presidenten Gref. we Lilienborg wackte fräga derom uti Lag-Utskot Zjcrde Band.
N:o 5, 6. tets 34 Den 2 November tets Beredning, der den gillades och intogs uti dek Betänkande Beredningen till Utskottet afgaf. Wid mäiets slutelig» afgörande i Utskottet under Herr Grefwe» och Presidentens fränwaro yrkades och beslöts deremot att all fräga om besia förlikningar skulle utgä, och det war wid sadan' förhätlande jag utbad att för min del fa bibehälla Beredningens förssa Beslut.
— Mina stal dertill wörö och arv de, att, ehuru jag tror det Härads-Nätterne kunna likafä wäl wara förlikande som dömmande Rätter, mätts de ända till förstnämnde ändamål af allmänheten ej anses tillracklige eller till ändamälet ledande, ester iprvjecket om särstildte förliknings
Domstolar sä begärligt blifwit omfattat.
Jag har säledes ett medel tzwarigenom
Domare ägde tillfälle att inför Allmänheten bewisa motsatsen, och jag har i det afseende trott att den utwäg ej borde wara utan werkön, vin med
Domböckerne åtföljde förestagne förteckningar, hwilka upptog» huru manga af de, under loppet af äret wid hwarje Härads-Rätt anhängige mäl sorn blifwit förlikte och om jag ännu härwid fär tillägga den önskan att desie förteckningar, likasom det ster i Dannemark, blcfwo i allmänna Tidningarne kungjorde, sädant, utom den täflan jag anser det emellan Domare bör uppwäcka, inför allmänheten klart och tydligt bewisa hivad de wid förlikningar kunna uträtta, och bereda dem ett tillfälle att ådagalägga bemödanden, nu kanske osta misikännas för det de äro okände.
Pä ett härigenom tillökt beswär tror jag ej nägon skulle göra afseende, dä allmänheten derigenom upplyses om det billiga förtroende den bör stänka antingen sina gamla inrättningar eller nya för stag.
Den Den 2 November. 25 Den andra reservationen, innefattande att jag kj kunde anse det wara nägot stal som man till för» Mnings
Domstolarnes afstyrkande borde upptaga» att nog skickelige protocollister ej skulle wara att tillgä» är af mindre betydenhet och innefattar ingen skiljsktighet i hufwudfrägan.
Jag har endast ej welaL instämma i skäl som jag» för min del, ej kunnat gilla.
Swärigheten att fä skicklige Protocollister beror ,visserligen pä den grad af skicklighet man atz dem fordrar.
Wid en förliknings, Rätt skulle jag likwäl tro. att hwarken ett långt eller kinkigt Protocoll behöfde föras, utan att det förnämsta berodde derpå akt, sedan förening Parterna emellan more träffad, Uppsätta ett förliknings-instrument. svin jag wäL tror more möjligt att frambringa, om förliknings» Domarena, och till och med en medelmåttigt skicklig protocollist, lutade deras hufwuden tillsammans; och jag önskade att först allmänna nyttan och sedermera niöjeligheten af Förliknings-Domstolarnes inrättning k öfrigt more sa lätt att »verkställa och inse, svin jag tror att minsta hindret deremot skulle ligga deri Stt fä en protocollist.
Härunder äkerkvm Deputakionen, och förmaldte, det Präste-Ständet förklarat sig redan hafwa öfwer Banco-Saken fattat ett Beslut, i följe hwaraf det ej widare derwid kunde lägga hand, och att Borgare» och Bonde.Standen ännu icke hade till granskning företagit Banco-Utskottets Berättelse.
Anmältes och infördes en Deputation ifrän det Hederwärda Bonde-Ständet, anförd af Riksdagsman - z6
Den 2 November. mannen läLkan kerston ifrän Jönköpings Lätt, hwilken lillkannagaf, att Bonde-Ständet till alla delar instämt i Ridderskapet och Adelns Beslut, att ifrän Banco Utstottet infordra berättetse rörande r8oz ars Banco revision.
Deputationen afträdde behörigen beledsagad.
8rlhevre 8taöl von Illollkein, (lorllt?! kuctVIZ:
Janne det jag beklagar, att pä ett sa Patriotiskt och »välmenande project, som det af FörlikulngSDomstolarS inrättande, icke näqot afseende blifwit gjordt, får jag äfwen, wid Lag Utstottefs Betänkande göra nägra anmärkningar.
Att Le manlige Domare aga tillfälle förlika parter, dertill gifwer mat Lagen anledning, dock anser jag det wara alldeles stridande emot Lagens esprit, att en Domare härutinnan sä wida inläter sig, som en Förliknings-Ratt kunde Åligga.
En omalldig
Domare mä icke ga den ena partén tillhanda med räd och däd, knappt yttra omdöme om en sak hwari han kommer att dömma; sädant kunde blifwa ett Laga jas emot honom.
Likaså litet anstär det honom, att pä Domstolen, under ransakningen wisa mera benägenhet för ena parten än den andra; sädant more advocatur.
Häraf synes det vlämpeliga deraf,'att han i förwäg skulle, under försök af förlikning, gifwa sin kanka tillkänna, och läka första huru löftaget skulle blifwa.
Såsom ett ytterligare bewis till onödigheten af Förliknings-Do>nstolar, anföres den ival träffade organisation af TingsRätterna, der nämndemännen stola mara af de sörstäl, digaste i orten.
Jag har wisit ingenting att inmända deremot att de arv för stan o i ga, nren huruwida det Den 2 November. z?
det kan pästäs att de just alltid avo af de förståndigaste, lemnäs derhän, nar man wct, att i wista Landsorter är det penningen, som förskaffar dem denna hederspvsten.
Flera anmärkningar mot detta Betänkande more wäl akt göra.
Jag får derföre förbehålla mig, att en annan gang fä afgifwa sädane, emedan jag nu i hast wid uppläsandet, ej fä noga kunnat fatta meningen deraf. Zerr krinslkölll, kaul.
Ehuru jag icke ivar tillstädes, dä Höglofliga Lag-Utskottets nu äter föredragne Betänkande, rörande Förliknings-Domstolars inrättande, första gängen hos Höglofliga Ridderstam pet och Adeln blef uppläst: och min kännedom, af Lenna Sak, således endast härleder sig frän det begrepp, som jag, wid nu skedde uppläsning, derom kunnat fatta; torde det dock tillätas mig, att öfwer föcberörde fräga, mina tankar tillkännagifwa.
Höglofliga Utskottets Betänkande innehäller först ett afstyrkande af de föreflagna Förliknings-Domstolarna, och för det andra ett tillstyrkande deraf, att, af anförde skäl, de wederbörande
Domare hittills tillhörande inkomster, genom löfen för Stämningar och expeditioner eller Utslag, hädanefter matte ingä bland Stats-medlen, samt Domarena derföre erhälla någon stadgad ersättning, af nystnämnde medel.
Hwad nu angär förra delen, eller förliknings-Domstolarnas afstyrkande, sä finner jag, för min det, de af Högloflig Utskottet, såsom grunder för detta afstyrkande, anförda stät wara af den gällande wigt och beskaffenhet, att jag, med Höglofliga Utstottels tanka och mening derutinnan, till alla delar mig förenar, och deL 5 8 Dm 2 November. sä mycket häldre, som jag, af egen erfarenhet, under en gansta mängärig
Domare-befattning, och drrwid aldrig underlätet bemödande att söka befordra före» »ungar, de rättsökande emellan,' ty wärr sätt den Sfmertygelsen, akt, genom i fräga warande FörlikningsDomstolars inrättande, det derigenom äsyftade goda «ndamäk, icke kan winnås, i den män som, emot K elfwa anstalten i hela dess widd betragtad, blifwer svarande.
Men beträffande dernäst förslaget, att inkomsterna af Lösen för stämningar och Resolutioner hädanefter icke mätte tillfalla Domarena, sedermera till erhällande stadgad ersättning d.rföre af Stats-Enstan: sä kan jag för min del icke bifalla delta förslag, utan det samma ödmjukast afflyrkar »medan- r:o indrifwandet eller uppbörden af i fräga »varande medel, för-Stats-Castans räkning, samt conirollen dera, ostridigt stulle medföra bade »vidlyftighet och opålitlighet, men Stats-Castans utgift deremot alltid blifwa wist och säker: samt 2:0 i fräga »varande författning, ehuru lämpelig till Häradsrätterne, deremot alldeles intet kan lämpas till mängfaldiga andra Domstolar, såsom Radhus, Hall- och Kamners Rätter, Accis- och Sjö-TullS-Rätter, BorgMalter samt Kongl. Hof-Rätterne, i afseende pä Le ruäl. som der omedelbarligen instämmas, wid hwil» ka Domstolar icke sjelfwa Domarena uppbära Stäm» uings- och Utslags-lölen, utan desta inkomster tillhöra Secreterarne eller Notarierna, och dem icke kunna fr änkännas.
Herr blert?enl^e!m, carl, uppläste följande striflmga anförande till Protokollet:
Hög» Den 2 November. 3!) Högwälborns Herr Grefwe och Landt-Marskalk!
Högloflige Ridderskap och Adell Sedan Höglofliga Lag-Ulstottet pä sa stora sta! och goda grunder, afstyrkt inrättningen af de sa kallade förliknings Domstolar, lärer Höglofliga Ridderffapet och Adeln redan wara öfwer'ygad, om deras mindre bidragande till ändamälet, en ömkelig förmindstnina, af Rättegångar ivid de ordinarie Dom skolarne.
Ätmindstone är min-oförgrioeliga tanka, att en sadan inrättning lemnar den trätgirige tillfälle att framkomma med ogrundade preemioner, för a t i förlikningswägen, winna ätmindstone något, dä, som det heter, han gär halfwa wägen, af det som den fredligt sinnade gerna eederar för att sä lefwa i ro.
En rättsinnad och oegennyttig
Domare, äger sielf bästa tillfälle bäde wid Stämningars uttagande, och äfwen under sjelfwa Rattegängen, att förmana parterna till förlikning, och jag wet att sädant ofta händer med framgång, dä deremot den' annorlunda sinnade bäde Domare och Advocat alltid sinner tillfälle, trots alla förliknings
Domstolar, att bäde med upphetsande till procefler och deras förlängande, rikta sig pä sina enfaldiga Medborgares bekostnad.
Ester min öfwertygelse wore bästa ukwagsn att mindsta Rättegångar deri, att Domare-Ämbetet handhafdes med den strängaste owälldighet och Lagen skipades med den nogaste rättwisa; fä RätieAtlngKmäl, arv af den twetydiga beskaffenhet, att icke dw pär - 42 Den 2 November. partén som har orätt är derom inom sisi sielf öfwer tpgad; men sä länge han äger hopp-ertt antingen of en slump etter genom nägra af honom kände medes, kunna dek oaktat winna sin sak, wägne han derpå löst, uppmuntrad af eget etter andras exempel, att det ofta lyckas; Och just derigenom uppkomma mänga Rättegängar som eljest aldrig blifwit pätänkka.
Det projeck Högloflig» Lag.Utskottet framställer, att Stämnings-penningar och Lösen för wista expeditioner, mätte erläggas till Kronan, och Döma» ren till ersättning erhälla en förökad faststäld
Lön, är sä enlig med allmänhetens önskan, och utan twifwel ett sä kraftigt medel, till Rättegångars förmindflande, ätmindstone i en del Landsorter, alt jag hoS Hög» loflig» Ridderstapet och Adeln wägar pä det högsta recomniendera detta förslag till bifall; den inwänd» ning skulle wäs deremot kunna göras, att det btef. we swärighet underkastadt wid uppbörden af sädane medel att försnillningar skutte kunna ffe, och kronan således blifwa lidande i sin tittständiga rätt.
Men detta kan lätt hjelpas och förekommas, om i stället för den särskildta betalning som nu lemnäs för Stämningars utfärdande, och Lösen för ProtocollS Utdrag och Utslag; sädane expeditioner skutte författas pa eller beläggas med stämpladt papper af sa högt belopp, att det innehöll bade nu warande Charta-Sigittatä afgift och äfwen den efter taxa stadgade Lösen för expeditionerna; hwilken således utan widare omgång tillfölle Kronan och Skaten.
Men Den 2 November- 4r Men deremot häller jag före att Kronan bör, rrtan att allmänheten fär »vidkännas någon ytterligare utgift ti!!
Domarens aflönande, an de sä kallade Twgsgäsinings-penningar, med en förökad
Lön, af desia Medel remna den arsättning för de förlorade sportlerne som kan anses lämpelig och billig.
I an?
ledning af det nu anförda, anhäller jag hos Högwälborne Herr Grefwen och Landk.Marskalken ödmjukast om proposition til! bifall af Höglofliga Lag-Utskottets Betänkande i hela sin widd, likwäl med de tillagg, jag funnit mig föranläten göra.
Såsom i sammanhang med förewarande öfwerlaggmngs-nmne, sär jag äfwen ivid detta tillfälle framställa ett förslag, till ändrings minnande i den hittills brukeliga RättegängS-form, sä mycket mera angelägen att widtaga, som allmänna säkerheten, sä rväl som hwarje enskildt rättsökandes daruppa hus» wudsakeligen beror, och anhäller jag derföre att det till Höglofliga Lag.-Ukskotlets granskning mätte remit. terås.
Det rörer den rättighet Ordföranden i Harads-Rätterna äger att sjelf föra Protocollen i Rättegångs och andra der förekommande mål och ensam derföre answara.
Wid mindsta eftersinnande är latt akt finnas huru litet trygghet och säkerhet ligger förwarad för en part, dä en sjelfgjord wändning af sakens framställande, ett enda sörbytt ord af Witt» nenas utsago, kan förändra hela Saken, kwärtemot desi iverkeliga beskaffenhet och werka ett Utslag twärt emot rättwisa.
Om ocksä wid wittnens afhöran de deras utsago för dem blifwer uppläst, och om »cksa Memorial Protocollet, om eljest ett sädant fö« res» 42 Den 2 November. res, för Parterna blifwer Justeradt, huru lätt kan ej sädant ändras wid renskrifningen och fä det skick det bör äga i anseende till Utslaget, och för akt fä det samma med Lag ösiverensstämmande.
Det är ej nu tillfälle eller stället att anföra exempel att sädant händt, ehuru del ej skulle tryta bewis, pä denna obehagliga sannings »verklighet.
Allt nog, det kan hända, och Lagstiftaren bör utse medel att förekomma fädane händelser.
Till ett sädant ändamäl wägar jag derföre föresiä, att i likhet med hwad wid Rådstufwu- och Kämnärs-Rätterna Hittills warit brukeligt, en af Domhafwanden oberoende Person, mätte wid Härads-Ratterne tillförordnas, som förer Protocollet wid alla der förekommande mäl, och derföre answarar, försedd med HLglofliga Kongl.
HofRätternes Fullmagt, lönad af Staken utaf de för Protvcollen inflytande Medel, och ägande befordringsrätt till ledig blifwande Häradshöfdinge beställningar, esser förtjenst och wisad skicklighet. (larl Ikert2snbjolm.
Herr Grefwm och LandtMarffalken:
Som wid della Lag-Utstollets
Betankanoe åtskilliga anmärkningar blifwit gjorda, fär jag föresiä, att det samma, atföljdt af bestå anmärkningar, mätte till Lag-Utskottet återremitteras, dä äfwen den nya fråga Herr NertLensijolm wäckt, dit malte medfölja.
Jörs - Den 2 November. 48 Föredrogs ä nyo Stats-Utskottets den i6 Oc«
Aber uppläste och pä bordet laggda ProtocollsUtdrag af den 5 October, rörande försäljning tilt Skatte af de annu Återstående Krono-Hemman. ^err 8!!kverstolpe, Lustaf ^drakrrm; utbad sig fä erindra, det Stats-Utstöta wid sitt kemnade afflag till denna af Herr von lorné hos Ridderstapel och Adeln gjorda proposition, syntes honom hafwa sett saken allenast ur en synpunct» som borde desta Kronohemmans försäljning till Skatte pä en Aäng genom Auction werkställas.
Detta trodde han ej hafwa warit
Herr von lornes mening, hwilken troligen gatt ut pä, ej att påräkna denna inkomst såsom en tillgäng för ögonblicket, utan såsom en Suceksiv tillgäng, till understöd för märt i skuld fördju- " pade Statswerk.
Herr Silfverstolpe medgäfwe, att i L.mvets genom kriget nu utblottade belägenhet, skulle wistertigen en myckenhet Krono-Bönder ej kunna lösa sina Hemman till Skatte: men dä det är deras stora intereste att förwärfwa ägande rätten, och willkoret till dest förwärfmande genom Skatte Löp är sä gansta lindrigt, ställe utan twifwel inrwm nä^ra är denna lösen kunna werkställas.
Fräsan wore således efter hans kanka endast huru läng xräscriptions std borde stadgas, innom hwilken de rm warande Äboer skulle aga lösnmgs-rätt, emedan genom denna präscription allt hwad billigheten och tidens omständigheter fordrade kunde iaktagas.
Han afstyrkte derföre att genom ett bifall till Stats-Nt<- Mtets utlåtande afhända Konungen och Standerus E 44 Dm 2 November?. ett medel, att ulan Landets tunga winna en tillgång i nödens stund, och' önskade att frägan till SwtsUtskottet mätte ater förwksas, med anmodan att Ut» skottet mätte afgifva 'förslag till en sadan präscrip» tions tid för denna lösens akt Stu'ens och enskildas interesse derigenom lika kunde sörwaras.
Slukeligen trodde Herr ZiivorKvlpe, att Lösen af K-röno Hemman wore sä enlig med Bonde-Staude s interesse, att nar detta Ständs medlemmar widare efterjinnads ämnet, och betänkte, att genom andra Författningar AtMige missbruk som dels försvära, dels stegra Skatteköp, latt kunde afhjelpas, stille de utan kwif» rvel finna billigheten af en präfcriptions tids bestämmande i detta afseende.
Herr 8trL!e, Lar!
Nagnus, anförde till Protocollet följande:
I händelse detta Stats Utskottets Förstag kommer att äterremitteras, och Utskottet finner för godt att förestå en präscriptivnstid, innom hwilken Hemmans Äboer böra köpa sina äboende Krono-Hemman till Skatte, torde blifva nödwändigt att äfwen stad. ga, det redan upptagne eller upptagande Nybyggen icke böra anses för Krono-Hemman förrän frihets arén är förbi; och undfå lika läng prascriptivnstid efter frihets arens tillända gående, som gamla KronoHemman; och får jag tillika ödmjukast hemställa, huruwida icke nämnde prascriptivnstid torde för de rfruglbare Landsorterna blifwa längre än för an - Den - November.
45 dra mera frugtbara, i synnerhet för Westerbotten och Jamtland.