Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Otillräckligheten af dessa Tjenstemän, för att besörja den nödvändiga Tjenstgöringen, lärer icke fordra vidlyftiga bevis, och det endast göra tillfyllest nämna, att ProtocollsSccrelerärne besörja Protocollsföringen i Konungens Högsta
Domstol vanligen 4^5 dagar, men till och med 6 i veckan , och derjemte en af dessa dagar inför Konungen i dess StatsRåd.
En värd Ledamot af detta RiksStånd har ock redan vid förra Riksdagen anmält denna brist, ehuru Motion derom , såsom försent gjord, då icke kunnat af Höglofl.
StalsTJtskotlet pröfvas, Enskilta fördelar förmå mig så mycket mindre att nu förnya Motion härom, som jag får vördsamt förklara, att-ehvad tillökning af Löne-antalet i dessa tjenstegrader än kan bifallas, sådant icke kominer mig directe till nytta, som i egenskap af tjenstförrättande ReyisionsSecreterare, nu mera, enligt serskild af Kongl: Maj:t gillad Reglering af Sporlelrnedel, innehar Lön lill lika belopp med ProtocollsSecreterarne, utan det är endast med känne - Den 5 Januarii.
423 dom om behofvet och i öfvertygelse alt detsamma afhjelpes, som jag får i ödmjukhet föreslå, att uti JustitiasFördelningen tvänne nya ProtocollsSecreterareLöner må ifrån och med detta år varda på Stat alislagne, i sammanhang hvarmed jag ock vördsammast hemställer, att då en Cancellist nödvändigt erfodras för hvarje RevisionsSecreterare, hvilka med Lön på Stat nu utgöra fem, och en Cancellist dessutom, enligt den utfärdade Nådiga Instructionen för Verket, skall förestå ProtocollsContoiret, Löner för det hehöfliga antal Cancellister jemväl måtte bestämmas, och således tvenne nya ifrån. ofvan uppgifne tid ytterligare anslås.
Ut hedjandes mig Remiss å detta mitt Memorial till Höglofl.
Herr Grönhagen, Gustaf Larsj hade 111- lemnat trenne Memorial, hvilka upplästes, så lydande: 1:0
Sedan jag förgäfves länge väntat, det någon mera kunnig än jag i det som rörer Financerna, skulle yppa ett ämne, hvilket jag anser och torde vara af en ganska betydlig vigt isynnerhet för den fattigaste delen af Stockholms Stads Invånare; så finner jag vara en pligt att nu begära Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet till hvad som i ödmjukhet af mig framställes.
GeneralAssistanceContoiret-, hvilket, enligt dess bestämmelse, är in - 424 Den 5 Januarii. rättadt endast och allenast för att bispringa den fattigare och fattigaste delen af denna Stadens Innebyggare, som alldeles saknar den tillgång de öfrige Stadsboerne äga, nemligen af BancoDisconten, äfven af private Personer vid yppade behof fa låna penningar emot 6 procents ränta nödgas deremot anlita ofvannämnda AssistaneeContoir.
Men i stället att de förmögnare, på Disconten, som nyss nämndes, endast betala 6, mäste de fattige till Assistancen afgifva minst iö procent, som äfven genast från LåneSumman afdrages.
Discontens
Låntagare betala endast i procent i månaden från förfallotidensåsom PliktRänta, dåde fattige till Assistancen erlägga io å 12 procent för 12 å i4 dagars förfallotid, och således betala de fattige i sådant fall tillsammans 28 å 3o procent med Hufvud- och Öfver-räntan.
I anledning häraf får jag ödmjukast föreslå, att GeneralAssistancen härefter icke af erhållna Räntor bör hafva något årligt öfverskott, hvilket hittills varit tämligen betydligt, uppå de fattiges bekostnad, utan bör Räntan härefter så lågt nedsättas, som möjligen ske kan, och endast
Så stor Ränta tagas, sorn oundvikligen erfordras, så väl till bestridande af Räntans betalande å Fonden, hvilken ej hör öfverstiga 4 högst 5 procent, som äfven till Tjenstemännens och Betjeningans aflöning, jemte öfrige till Verket hörande utgifter; så att ej något öfverskott af Räntor i hvad afseende som helst må äga rum.
Härigenom tror jag att de fattige aldrig kunna komma att betala mer än högst från 7 till 10 procent för Lånen, och högst 2 Den 5 Januarii. 425 a 3 procent af Capitalet då öfver-Ränta inträffar, eller tillsammans högst 12 procent, men väl mindre.
— GeneralAssistancen skulle härigenom kunna blifva en hjelp för de Fattige, i stället det hittills mera stjelpit den, och procentat på de fattige.
Jag anhåller att detta Memorial måtte med de öfrige Respective Stånden communiceras, och till vederbörligt Utskott remitteras. 2:0 Vid Organisation af nuvarande KrigsRevision, som utgör ett Departement under Kgl. KammarRättens Styrelse, tillädes Betjeningen samma Löneförmåner , som Kongl.
KammarRättens Ordinarie Tjenstemän innehade; men enär, till följe af Riksens Höglofl.
Ständers Beslut år i8i3, Rikets Collegier , med flere, erhöllo halfva Lönen i Spannemäl, hlef KrigsRevision deraf i mistning, förmodligen såsom en temporair eller på extra Aflöning ställd Inrättning.
Ingen lärer nu mera hysa tvifvelsmål om nyttan och nödvändigheten af denna KrigsRevision, som, i enlighet med Riksens Höglofl.
Ständers, under 1809 års Riksdag, yttrade önskan, af Kongl. Maj:t blifvit anbefalld; man må nu bedöm tua denna Revision efter de betydliga Anmärkningsmedel, som till StatsCassan redan influtit eller komma att inflyta — eller den derigenom grundlagde farhåga för en kommande sträng granskning, som alltid hör påminna Redogörare för Krigsutgifterne, att med redlighet och hushållning förvalta ombetrodde medel; men deraf synes ock följa, alt de med 426 Den 5 Januarii. en sådan ofta invecklad och svår Revision sysselsatte Personen icke böra sakna den uppmuntran deras betydande uppdrag påkallar, än mindre uteslutas från de Lönevillkor, deras med en mindre mödosam och trägen Tjenstförrättning sysselsatta Vederlikar åtnjuta; hvilket förhållande nogsamt lärer bevittnas af de efter Uppskattnings-principen, KrigsRe visionen ålagde vidlyftigare göremål framför KammarRättens Ordinarie Betjening.
Med afseende å denna Revisions stora föremål, vådan af att relativt till Statens öfrige Tjenstemän minska Belöningen för dessa, som möjeligen derigenom kunde förledas, att vårdslöst eller egennyttigt utöfva en till vidareControll omöjlig Tjenstebefattning och med fästad uppmärksamhet derpå, att
Lönen är allt hvad desse Tjenstemän äga och kunna hoppas under de tvenne återstående år denna Revision kommer att fortfara, enligt Kongl. KammarRättens till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga Berättelse, tror jag att KrigsRevisionens Betjening icke skäligen bör vara i mistning af den Löne-tillökning från år 1815, som Rikets Ständer tillagt de öfrige Collegier och Verk, och anhåller ödmjukeligen, att detta mitt Memorial måtte till Höglofl.
StatsUtskottet varda remitteradt. 3:o Då vissa Auctoriteter, till hvilka executiva Maktens vårdande blifvit uppdragen, ofta öfverskrida den makt Constitution och Allmänna Lagen föreskrifva, likasom dc skulle Den 5 Januarii.
427 anse sig vara berättigade, icke behöfva efterfölja hvad dessa heliga Grundlagai’ utstaka, torde till bevarande af Svenska Folkets Frihet och Sjelfständighet, samt allmänna Säkerhetens helgd, vara högst nödigt, att, förmedelst kraftiga mått, sätta en gräns för Executorers behandlingssätt, på det Inqvisition hos oss icke må blifva inrotad.
Policekammaren här i Staden har väckt litet hvarje af Stadens Innevånares uppmärksamhet å dess grymma och jag ina säga, Inqvisitoriska förfarande:
Ett allmänt Blad, hvilket redan sistförflutne år började utgifvas, under Rubrik af Anmärkctretij har i N:o3, sjunde Samlingen, inför Allmänheten framlagt klara Fada härå, utan att af Kongl.
PoliccKammaren blifva vederlagdt, och hvilket förfarande, innan Anmärkaren i dess Blad detsamma annoncerade, var hos en stor del af Stockholms Innevånare redan bekant; nemligen Proceduren med ÅkareDrängar, hvilka under loppet af nyssframflutne år först af Policen blefvo arresterade, sedermera flere dagar pryglade till bekännelse.
Frågan var om en Dräng ifrån Landet, hvilken, efter några dagars vistande här i Staden, helt och hållet saknades, och försvann:
Denna Landtman hade desse ÅkareDrängar skjutsat till åtskilliga ställen, enligt hans begäran.
Sedermera, då det blef bekant, att den saknade mannen befanns på landet, så blefvo desse Åkare lössläpte och frikände, sedan de förut undergått tortur och setat, flera veckor arresterade.
Jag trodde, det Riksens Höglofl.
Ständers JustiliceOmbudsman, då han tydligen i 428 Den 5 Januarii. detta anförde Veckoblad blef underrättad om delta rysliga och grymma förfarande, opåmint skulle på det högsta beifra detsamma, samt befordra Policemästaren till ansvar och näpst derföre, såsom helt och hållit stridande mot Regeringsformens 16. §. och Allmänna Lagens MissgerningsBalk, 20.
Capitlet 7. och 8. §. §.; men sådant hördes aldrig af.
PoliceKammaren härstädes behagar äfven blanda sig med sake;', som alldeles icke tillhöra den.
Exempel härå anföras: Bättre Fruntimmer af Stånd, som förmedelst utmärkt skicklighet hemma i eget rum förfärdigat Väfnader, jemngoda med de Engelska, hvaraf prof blifvit högsta Vederbörande presenteradt och lemnadt, och som med Nådigt välbehag och bifall blifvit ansedt, har, detta sednare oaktadt, blifvit vid hot af vite uppkallad i PoliceKammaren, offentligen förhörd, samt, i stället för uppmuntran och beröm, som sådant arbete förtjenar, blifvit publiquement chicanerad och confronterad.
I anledning häraf och på det Stadsboerne härstädes, samt hit ankommande Landtboer, härefter icke må risquera att af den härstädes varande
PoliceKammaren blifva torteradeoskyldigt arresteradej och utan ringaste skäl och anledningar i PoliceKammaren uppkallade och chicanerade, anser jag vara högst nödvändigt, samt hemställer till Högloflige Ridderskapet och Adeln, om icke så väl Kongl. ÖfverStåthållare-Embet i Police-ärender, lika med Kongl. Den 5 Januarii. 429 ÖfverStåtliållaxeEmbetets Cancellie och LandsliöfdingeEmbetena, måtte härefter blifva directe satte under Kongl.
IIofRättens granskande, som dess ÖfverDomstol, på det den mer eller mindre lidande må äga tillfälle att inför HofRätten få klaga öfver PoliceKammarens förfarande, då de dertill finna sig äga skäl.
Jag anhåller ödmjukast att detta mitt Memorial måtte få communiceras med de öfriga Respective RiksStånden, samt derefter remitteras till vederbörligt Utskott.
Herr Elgenstjerna_, Jonas Reinholclj hade inlemnat tvänne så lydande Memorial: 1:0 Ibland de Landtmannen mäst tryckande bördor intager Skjutsningsbesvär^ , det första rummet:
Jemte andra olägenheter det förorsakar, uppkommer deraf äfven Ödeshemman; sådant är förhållandet i den trakt af Södra Delen af Stockholms Län, hvarest jag är boende och ägare af flere Frälsehemman, der ej Åboer äro att tillgå, härrörande af ingen annan grundorsak, än Skjutsnings-besväret.
Och till ett bevis, huru svår denna skyldighet är, torde jag blott behöfva nämna, att om jag någon gång skulle vara så lycklig få skjutsen för ett Hemman bortarrenderad, härtill åtgår circa 4 procent af Hemmanets Uppskattningsvärde. 430 Ben 5 Januarii.
Att härom vidare detaljera, lärer ej beliöfvas, då denna för Landtmannen så tryckande Pålaga icke af någon lär kunna bestridas, och det äfven ar så tillräckligen upplyst af de många grundade Memorial, jemte medel till det ondas afhjelpande, som i detta ämne vid hvarje Riksdag blifvit aflemnade.
Hitintills är dock denna hjelp uteblifven, och som härmed torde ännu en längre tid fördröjas, så får jag, för att åtminstone till en del kunna hålla Landtmannen skadeslös för den igenom Skjutsningsbesväret förorsakade förlust, ödmjukast föreslå, det måtte Skjutslegan förhöjas till minst 16 skill.
Banco milen.
I sammanhang härmed torde mig äfven tillåtas nämna, att som alla Hemman af samma natur böra draga lika skatt ochonera, men deremot förekommer, enligt hvad erfarenheten visat, att ett Hemman anslaget till Reserveskjuts utgörande vid en Gästgifvaregård, der Häst-antalet är ringa, och många resande färdas, minst skjutsar 6 å 8 gångor mot det Hemman, som vid samma Gästgifvaregård är ålagdt Hållskjutsens förrättande; så får jag, i öfverensstämmelse med rättvisans och billighetens fordringar, ödmjukast hemställa och föreslå, att hos Kongl. Maj:t måtte i underdånighet anhållas, det en författning kunde utfärdas, som tilläte vederbörande Landshöfdingar, att förändra Reserve-skjutsskyldigheten för ett Hemman till Hållskjuts-skyldighet, när derom af Jordägaren begäres.
Detta är mig med flera Den 5 Januarii. 451 Hemmansägare af vederbörande förnekadt, såsom stridande mot Författningarne.
Detta Memorial anhåller jag måtte till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet blifva remitteradt. 2:0
Att den nu varande Flyttningstiden för Tjenstefolket i slutet af September månad, blifver förändrad, är för Landtmannen af största vigt.
I sådant afseende torde mig tillåtas att anföra följande:
Vid denna årstid är högst nödigt att alla Dagsverken användas till Vårsädens och Jordfrugtens inbärjande , då deremot nu minst åtta dagsverken gå förlorade till Tjenstefolkets af- och inflyttning ur och i tjensten.
För alla de nu så nödvändiga Dagsverken, som härigenom förspillas och all Landet derigenom förorsakad skada, erfordras ej något bevis, då saken talar så tydligt för sig sjelf.
Enär det nu inträffar, att man hor i en trakt nära Södertelge, hvarest hvarje år Michaelsmessotiden Marknad hålles, dit Tjenstefolket lockas, merendels af intet annat begär, än att på Krogar och Näringsställen förslösa sin nyss bekomna
Lön, drabbar detta en Husbonde så mycket mera, som han ej en gång dessa dagar kan få begagna det Folk, som qvarblifver i Tjensten; enär Tjenstehjonen icke kunna af hållas ifrån Marknaden, om ock Husbondens redbaraste Gröda, utestående på:marken, 432 Den 5 Januarii. under dessa dagar skulle förskämmas af regn och frost.
De förluster detta mig, tillika med så många andra i min ort boende Landtman, årligen drabbat, hafva föranlåtit mig ödmjukast föreslå, att Flyttningstiden för Tjenstefolket på Landet måtte förändras till slutet af Junii Månad, såsom den enda tid på året, då Landtmannen kan bäst umbära dess Dagsverken.
Detta Memorial anhåller jag måtte till vederbörligt Utskott blifva remitteradt.
Friherre Mannerheinij Lars Augustq hade inlemnat ett så lydande:
Grundriktigheten af den Lagprincipe, att den ej må dömma, som i saken del äger, är så allmänt erkänd, och så allestädes i allmänna Lagen tillämpad, att undantag därifrån näppeligen borde vara tänkbara.
Likväl finnas i de flesta fall, då publique Auctoriteter med Domsrätt å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, med enskilta Personer eller Associerade, upprättat Contract om Leverancer af åtskilliga slag, Arrenden af KronoLägenheter &c. — Uppstår tvist, huruvida Contractet ifrån någondera sidan icke är uppfyldt, dömmer EmbetsVerket.
Uppkommer fråga om Gonlractets rätta Den 5 Januarii. förstånd, af orsak, att meningen icke linnes nog klart uttryckt, tolkar det.
Egentligen kan väl ej sägas, att, i föreskrifne fall, publike Auctoriteter hafva egen eller direct nytta eller skada af sådana, deras Domares åtgärder; men ansvaret inför Styrande Magten, och fördelen att kunna tolka otydligheter utur en annan synpunct än den andra Contrahenten, försätta dem onekligen i egenskap af Parter, och ådagalägga nödvändigheten af en neutral Tertius Interveniens för frågans afgörande.
Det är ovedersägligt, att Mål af klar beskaffenhet, eller der denna genom reciproct begifvande är erkänd af Executorn, kunna med slut afhjelpas.
Icke heller kan egentligen sägas, att Stämnings-rättigheten inför Laga Domstol, är en Part i något fall absolut betagen.
Men för att så väl upphäfva alla tvifvelsmål derom, som ock att förekomma Preliminaire frågor rörande rätt Domstol, tager jag mig, af hvad anförd t är, anledning till vördsam hemställan, om nödvändigheten af förklarande:
Att då tvist uppstår om uppfyllandet eller tolkning om Contract eller Afhandlingar, ingångna å ena sidan å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar af publike Auctoriteter, och å den andra af enskilta Personer eller Associerade.
Saken bör genom Stämning incamineras hos vederbörligt Forum Contractum, som i dessa fall kunde constitueras vara Rikets HofRätter, Ridd. o. Ad.
Prot. II B. 55, 56 434 Den 5 Januarii. hvarifrån, i händelse af någondera Partens missnöje, dylika Mål höra i laglig ordning Konungens Högsta
Domstols pröfning kunna underställas.
Jag har förutsett det inkast, att ämnet kan anses utgöra en vigtig del af det under handläggning varande, vissa Committerade uppdragna LagArbetet.
Men detta är af en omfattning att fordra mycken tid, hvaremot det aldrig är för tidigt, att med all sorgfällighet omskansa Personlig och Egendomsrätt.
Vördsammeligen anhåller jag, att detta Memorial måtte remitteras till Riksens Ständers LagUtskott, samt om tillstånd alt detsamma med RiksStånden commuriicera.
Grefve Frölich, Gustaf Eric, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Öfvertygad att Högloflige Ridderskapet och Adeln med samma nit och välvilja alser hvarje enskilt Medborgares rätt och väl, som det Allmännas, har jag icke tvekat att väcka en Motion, ännu mer lifvad, då jag tror mig tillika derigenom iakttaga den dyrbara pligten att bevaka en Fars bästa.
År i8o5 erhöll min Far, HofStallmästaren och Riddaren af Kongl.
Svärdsorden, Herr Grefve Frölich, då varande Konungens Resö - Den 5 Januarii. 435 lution å Dispositionen af Dahlby och Flyinge Kungsgårdar i Skåne, under 5o års tid.
Vid 1809 och 18ta årens Riksdagar ansågo Riksens Ständer samma Resolution ej vara så beskaffad, att den kunde blifva gällande, utan förklarade, att Dahlby och Flyinge skulle, lika med öfrige Kungsgårdar, utarrenderas; men att min Far deremot skulle ersättas, och sedan beslutadt blifvit, att ett Stuteri på Dahlby och Flyinge borde bibehållas, täcktes Kongl.
Maj:t i Nåder förordna, att min Fars dervarande Hästar, såsom Stam, inköptes.
Genom Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 3 Maj 181 \ stadgades de grunder, hvarefter Liqvid med min Fal’ borde uppgöras.
Bland de Ersätlnings-anSpråk min Far förut; vid dertill lemnadt tillfälle, gjort, var äfven för dess förlust för Arrendet, innan Arrendetidens slut eller för de återstående Arrendeåren, hvarunder han agde förvänta den vinst som han, de få år han Dahlby och Flyinge innehade, endast kunnat sig bereda; men deröfver blef då icke i Nåder beslutadt.
Sedermera har min Far i underdånighet härom, bland annat, sökt hos Kongl. Majrt, hvars Nådiga Resolution ännu icke erhållits:
Och enär det varit Riksens Ständer, som denna sak ifrån början afgjort; så får hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln jag örn detta skadestånd anmälan göra, och anhålla att StatsUtskottet måtte anmodas, anslå den Summa min Far i detta afseende så billigen yrkat, med ett nedsatt belopp af allraminst Fjorton 436 Den 5 Januarii.
Tusende Sex Hundrade Aderton Riksdaler Bro.
Men om nu, då Rikets Ständer äro anlitade om flerfaldiga Utgifter, svårighet skulle uppstå att utbekomma denna Summa, så anhåller jag att min Far eller dess Rätts innehafvare, måtte tilläggas en årlig Ersättning af (booo) Ett Tusende Riksdaler Banco för detta Arrendes förlust, under de återstående Arrende-år, lian hade att påräkna, hvilka iooo Rrdr ärligen icke mycket öfverstiga sex Procents Ränta af den äskade Ersättnings-summan och således synes innefatta all billighet, helst min Far, som, enligt sin då varande Konungs Resolution, innehade detta Arrende, med säkerhet derpå förtröstade och hoppades en fördel, mångdubbelt svarande emot hvad han derföre begärt.
Ensamt fästande sig dervid, har han icke användt andra omsorger för framtida bergning, och en annalkande ålderdom, försvagande verksamheten, bebådar nu honom och hans Famille en mindre fördelaktig belägenhet, härledd äfven från det lidande han, genom ifrågavarande Arrendes förlust, fått vidkännas.
Jag har talat för en Far.
Det har varit min pligt, och med tillfredsställelsen, att, så vidt jag kunnat, den hafva uppfyllt, underkastar jag mig lugn Höglofl.
Ridderskapets och Adelns samt Riksens Högloft.
Ständers bedömmände, i hvilket afseende jag ödmjukast anhåller, att detta mitt Memorial med de andra RiksStånden communiceras, och derefter till vederbörligt Utskott remitteras.
Den 5 Januarii. 437 Hans Excellence Herr Grefve Wachtmeister j Claesj hade inlemnat ett så lydande:
Ibland de föremål, som 1111 mera än förr påkalla Fosterlandsvännens uppmärksamhet, är utan tvifvel Skogarnes i Riket tillstånd, hushållningen dermed i allmänhet och angelägenheten att med alfvar påtänka medel till dess förbättrande.
Allt hvad härutinnan är att anföra, har i skrift och tryck vid flera tillfällen blifvit framställdt.
Lagar och Författningar äro i detta ämne utfärdade; men den väsendtliga nytta, som af dem bort vara alt förvänta, saknas ännu; och årligen försvinner den ena Skogstrakten efter den andra, utan hopp att återkomma i de plantor den kunnat på stället efterlemna.
Jag talar ej om de fält, sorn tjenliga till åker eller äng blifva dertill använde, och i nya Skördar mer och mer bereda ej mindre ersättning förden afröjde Skogen, en allmän och enskild båtnad, men den Skog, som genom svedjande å otjenlig mark, med stöd af de i allmänna Lagen och SkogsOrdningen gjorda undantag, gifves till spillo, oftast utan annat gagn, än att tjena till en svag stängsel af en lika beskaffad gröda, efter hvilken, för en enda gång beredd och vunnen, hvarken Gräs eller Säd blifva å sådana ställen synlige, äro för alltid borta, utan att förlusten deraf någonsin kan ersättas.
438 Den 5 Januarii.
Detta förhållande, jemte den i vissa Orter tillåtna så kallade Ljung bränning, som förstör hvarje sjelfsådd Skogsplanta och möjligheten för nya Frön att uppgå, samt FlatTorfs skärning till bränsle, hvaraf i de Orter, der den är beviljad, både Skogsbristen och den hos Menigheten alldeles förfallna omsorgen för Skogsplantering ådagalägges, innefattar tydligen bevis för ofullkomligheten af våra SkogsFörfattningar, hvilka, utom de få otillräckliga anstalter deri förekomma för vården om bärande Träd och Storverks-ämnen, dessa hellre kunna, äfvensom allmänna Lagens hithörande Föreskrifter, anses innehålla ingenting för fredande och tillväxt af all annan Skog, som ansvaret för misshushållning dermed eller andras åverkan, synes vara af egenskap mera att befordra än afvärja förstöring eller allmänna tillgrepp.
Ett enda Exempel i sednare afseende må göra tillfyllest att upprepa.
För en Sågstock af hvad storlek som helst, må hända af tre längder, som kunde gifva i-J Tolft Bräder, eller för i lass Stör af 5o till 60 unga Granar eller Tallar, botes enligt 62 §.
3 Momentet samt 63 §.
2 Momentet af i8o5 års Skogsordning, 16 Skill.
Vanligen uppskattas värdet i det högsta till lika belopp med Bölerne, som efter Lagens.allmänna grund i Tjursåker borde vara tre gånger värdet.
Då kostar hvarje Tolft Bräder åverkaren 32 Skill.
Riksgälds, och hvarje Tjog Stör 16 Skill, samma Mynt; men Skogsägaren får till sin ersättning, när andelen af Böterna inberäknas, allenast 2t Skill. 4 Ibst. för hvarje Tolft Bräder, och Den 5 Januarii. 439 io Skill. 8 R:st. för hvarje Tjog växande unga Träd, sorn lian förlorat:
För sådant pris kunna dessa Behof likväl icke någorstädes köpas.
Misshushållning hos Skatteman med egen Skog, heror i:o af Angifvelse, 2:0 af Åtal och 3:o af Domarens pröfning.
Om äfven allt detta följer, och ansvar drahbar Misshushållaren, så har han i en, åtminstone dubbelt uppburen betalning för den utödda Skogen, rik tillgång lill Böterne, sedan hans besvär dervid blifvit fullkomligt betalt; och hans Grannars sparda Skog försäkra honom nya tillgångar för sina behof.
Det är således påtagligt, att en hvar, som icke blyges att våldföra och tillgripa annor mans
Skog eller förstöra sin egen, skall i sjelfva SkogsOrdningen, som till Vederbörandes påminnelse årligen vid Tingen uppläses, linna en väckelse att begå de Brott, från hvilkas utöfning han skulle hafva afhållit sig, om icke ansvaret varit förut utstakadt, att han deri funnit den fördelakLigaste Calcul att blifva Lagbrytare.