Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då de beslut, sora R. o. Ad. förut fattat öfver denna fråga, stöddes på goda grunder, såsom jag förmodar, och slutades med votering och då inga nya skäl vid denna ålerremiss blifvit anförda, så förmodar jag att R. o. Ad. vidblifver sitt beslut och följaktligen icke instämmer tili den inbjudning, som här är i fråga.
Vid frågans förra behandling instämde jag i den åsigt, som då, ehuru med ringa pluralitet segrade, under förutsättning alt denna åsigt, som för mig syntes vara den rätta, äfven inom öfrige
Stånden tilläfventyrs skulle göra sig gällande.
Skulle nu R. o. Ad. vidblifva sitt beslut, så måste StatsUtsk. inkomma med sammanjemkningsförslag, som i händelse af uprepade bordläggningar och möjligtvis ifrågakommande återremisser, vore underkastadt en så tidsödande procedur, att det slutliga afgörandet knappast hunne till Exped.Utsk:s kännedom, förrän liden för dess verksamhet vore i och med riksdagens nära förestående utgång tilländalupen.
I sådant fall äfventyrades, att man vunne intet resultat i frågan.
Visserligen förmenade jag, förra gången detta ärende här behandlades, att Utsk:s ursprungliga hemställan vore så obetydlig lill sitt innehåll, att med dess antagande föga eller intet vore vunnet; men vid sedermera anslälldt ytterligare begrundande af ämnets serskilda sidor, har jag trott mig finna att det lilla, som stöde att ernå vore det enda man med hopp om framgång nu kunde yrka, äfvensom att det i sig sjelft hade det värde, som innefattas i redan det första närmandet lill det bättre och rikligare förhållande, som vi åsyftat.
Genom de öfrige Ståndens yttrade åsigter i ämnet har frågan dessutom kommit i annat skick nu, än hvari hon var, då hon sist föredrogs.
Man bör ej heller, af förkärlek för den sats man förut uttalat, försaka att emottaga det goda som bjudes; jag skall derföre undvika ett fasthållande vid mitt förra yrkande och tillstyrker för min, del antagandet af det oss gjorda förslaget.
Cederström nämnt ronde den ringa pluralitet, hvarmed frågan afgjordes när den sista gången förevar.
Cederström kunde t. o. m. hafva sagt att det var med den minsta möjliga pluralitet, ty det var den förseglade sedeln, som gaf utslaget, men jag måste likväl förklara, att jag anser delta beslut lika gällande och lika heligt, det må fattas med en rösts pluralitet eller enhälligt.
Jag har icke varit så lycklig att genom samtal med sakkunnige män komma till bättre öfvertygelse.
Jag är fullt och fast öfvertygad att om intet resultat blefve af, så skulle delta vara det bästa.
Jag tror att inga mesyrer äro sämre än halfmesyrer och detta skulle det blifva om ifrågavarrde betänk, blefve bifallet, ty det är icke fråga om någon revision, utan blott om dessa berättelser från städerna, rör:de tolagsmedlens användning, skulle insändas till Kammar-colhm, för att der vara tillgängliga.
Jag önskar således att saken måtte få anstå till nästa riksdag, ty
Den 22 Augusti. 379 jag är viss derom, alt motion i denna fråga åter kommer att väckas, emedan den är af beskaffenhet alt icke kunna falla.
Jag fortfar i den vördsamma anhållan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt sednast fattade beslut.
Hufvudsaken i denna fråga är, att tolagsmedel såsom Statsmedel blifva underkastade granskning, och om denna hufvudsak äro ire Stånd ense.
Det är endast om hvem som skall förrätta granskningen, sorn skiljaktiga meningar Stånden emellan upstått.
Att då man är ense i hufvudsak och då riksdagen är så nära sitt slut, envist vidhålla sin åsigt i tillämpningsfrägan ang:de hvem som skall förrätta granskningen och derigenom åstadkomma alla de omgångar, som Frih.
Cederström har framställt, och hvilka omgångar sannolikt icke medhinnas före riksdagens slut, till följd hvaraf hela frågan skulle förfalla, det anser jag för min del icke lämpligt, hvarföre jag instämmer med Frih.
Cederström uti anhållan om bifall till betänk.
Gr, Mörner, Carl Göran Detlof:
Afven jag förenar mig med dem, som anhålla att R. o. Ad. behagade antaga den inbjudning, som är till Ståndet ifrån StatsUtsk. afläten.
Att nu afslå denna inbjudning, skulle förutsätta voter:s-propos:r och all den omgång, som deraf skulle blifva en följd och detta med föga hopp om framgång, då R. o. Ad. är ensam om sin mening.
Den af Utsk. föreslagna skrifvelse, som af Preste- och BondeSt. blifvit bifallen, är af BorgareSt, afslagen.
Det är således, såsom mig vill synas, icke någon sannolikhet, att ett vidhållande af R. o, Ad:s serskilta mening i denna fråga skulle åt densamma bereda slutlig framgång om äfven tiden medgaf alla de dertill nödiga omgångar.
På det att det hufvudsakliga ändamålet icke måtte förfelas, skulle jag tro att det är skäl att R. o.
Ad. antager den gjorda inbjudningen.
Jag anhåller att denna fråga måtte blifva hvilande på bordet.
Häruti instämde Frih. Åkerhjelm, Fritz, hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den förklarade att StatsCtsk:s ifrågavaride mern., enl. 2:ne ledamöters begäran, komme att ytterligare hvila på bordet.
N:o 335, i anledn. af väckt motion om afskrifning af räntan å anmärknings-medel, ådömde förre Reg:ts-skrifvaren, Fältkamereraren P, A. Arell, Hr Printzensköld, Carl:
Jag kan icke neka, att den utgång som denna fråga fått i SlatsUtsk. förvånat mig.
Det var icke längesedan som en motion väcktes om afskrifning af hela skulden, således äfven räntan.
Denna motion afslyrkte StatsUtsk., hvars utlåt, blef bifallet åtminstone af 3 Stånd, så att det blef R.
Si:rs beslut.
Huru är det då möjligt att nu kunna återväcka denna fråga blott derföre att det angår en del af skulden och icke hela beloppet.
Det är besynnerligt att sådant kunnat ske.
Dessutom frågar jag: 380 Den 22 A ugusti. med hvad skäl tillstyrker man räntans afskrifning?
Jo derföre att Utsk. säger sig hafva inhemtat af handlingarne att mannen icke lärer kunna erlägga densamma och att Statsverket i alla fall icke skulle kunna vinna något genom fullföljd af detta mål?
Hvaraf vet Utsk. delta?
Det hade Utsk. bort tillkännagifva.
Jag är aklor i målet och har icke meddelat Utsk. någon uplysning, Först när konkursen är utredd och man får se hvad utdelning derifrån kan erhållas, är tiden inne att kunna utluta sig 0111 i densamma finnas tillgångar eller icke för såväl kapital som ränta, eftersom K. M:t och Kronan för båda delarne har förmänsrält sig tillagd.
Dessutom har Arell på arméens Pensions-kassas stat lön, af hvilken hälften varit innehållen för denna fordran och hvilken äfven framdeles, i händelse han får stå qvar vid denna tjenst, kan disponeras.
Således är det alldeles olagligt, att Utsk. tillägger sig den maktfullkomligheten att nu tillstyrka en afskrifning, som Utsk. förut afstyrkt.
Dessutom hade Utsk. hort finna af handlingarne, hvilka, örn de icke varit för Utsk. tillgängliga, skulle kunnat från K.
Kammar-rättens Advokat-fiskalskontor erhållas, hurusom denna skuld tillkommit på ett sätt, alt, om frågan blifvit i behörig ordning behandlad, hvilket nu icke är händelsen, emedan den blifvit handlagd i anmärkningsväg i st. f. att den hort vara föremål för Advokat-fiskals-embetels åtalan, så skulle den fått en utgång, som fört den tilltalade på fästning.
Helt annat är, då ömmande omständigheter kunna åberopas och något förbiseende af upbördsmannen egt rum, men att gifva eftergift åt en person, som uppenbarligen till sin egen nytta användt och tillgripit
Statens medel dertill finner jag sannerligen icke någon anledn.
Jag har icke hegärt ordet för att besvara den fråga, som Hr Printzensköld ställt till Utsk.
Jag kan det så mycket mindre som jag bör till reservanternas antal.
Jag har tvärtom ansett mig böra hos Hr Frih. 0.
Landtm, på de skäl, som Hr Printzensköld anfört, anhålla om propos. derpå, att R. 0.
Ad. täcktes afslå StatsUtsk:s ifrågavande utlåt.
Uppå härefter framställd propos. blef StatsUtsk:s förevande utlåt, af R. 0. Ad. afslaget.
Besv. o. Ekon.Utskms i gårdagens plenum på bordet lagda betänk.
N:o 31, i anledn. af serskilda motioner i fråga om inskränkning uti eller uphäfvande af rättigheten för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga.
Jag har icke den förmodan, att det skall lyckas miig, att åstadkomma en förändring i det beslut, hvaruti de H.
Ulsk:n hafva stannat.
Utskm hafva väl i detta afseende väl sörjt derför, att sådant icke kanske, dåde ang:de ett ämne af den beskaffenhet, som delta, hvilket efter min tanka är af största vigt för framtiden, hafva upskjutit att utlåta sig intill de sista dagarna af riksdagen, då man är hindrad ifrån att yrka på återremiss, äfven om man kunde hoppas att derigenom eljest något kunde vinnas för framtiden.
Då jag likväl anser denna fråga vara af Oen 22 Augusti. 381 mycken vigt, tror jag den åtminstone icke böra för ögonblicket, ehuru visst icke för alltid, gå till hvila, utan att jag till prot. nedlägger min reservation emot det resultat, hvartill Utskm kommit.
Jag anser detta så mycket mindre sorn jag lior att Utskm sjeifve tili sitt betänk, hafva gjort ett medgifvande i prasmisserna, hvilket del åtminstone kan vara skäl att anteckna.
Utskm hafva nemi. för det första sagt och medgifva alt den ”af Hr Hjerta och jemväl af Lagberedningen uttalade åsigt, att, förhållandet emellan husbonde och tjenare grundar sig på ett mellan dem såsom frie kontrahenter, ingånget fördrag, är rigtig”; och vidare har Utskm i slutet af sitt betänk, antagit den försiglige ordställning, alt säga ali tiden ännu icke är inne för husagans afskaffande, hvaraf jag vill draga den slutsatsen, att Utskm icke helt och hållet fördömt den princip, hvarpå motionen hvilar, men det resonnement, hvarigenom Utskm, det oaktadt kommit lill deras slutsats, synes mig i sanning vara så svagt, att jag anhåller få framdraga några bevis derpå eller skäl i delta hänseende.
Utskm bygga nemi. hufvudsakligen deras afslag af motionen på den grund alt det fördrag, som husbonde ingår med tjenstehjon, såsom en fri kontrahent, har en egendomlig karakter, skiljd ifrån alla andra arbetsbeling, och denna egendomlighet skulle bestå deruti, att t jenslehjonet är medlem af den familj, hvari del tjenar.
Detta är, efter mitt förmenande och så vidt jag kan begripa en aldeles ny npfiuning af de H. Utskm.
Jag vet icke att man hittills har ansett andra vara medlemmar af familjen än föräldrar, barn, syskon och andra anhöriga, då tjenstehjon deremot måste anses såsom en tillhörighet till hushållet men icke såsom medlemmar af familjen.
Det är således genom en oegentlighet, i uttrycket, som Utskm här hafva beredt sig en praeraiss, hvarpå Utskm hafva byggt hela denna konklusion.
Utskm fortfara sedan vidare: ”Med grundsatsen, att tjenstehjonet är familjemedlem, sammanhänger pä det närmaste föreskriften, att tjenst ej bör, utom i Slockholm, antagas på kortare tid än eli år, och från nämnde föreskriflerne för husbonde, att förse tjenstehjon med kosthåll; att vårda sig om sjuka och arbetslösa tjenstehjon o. s. v.”
Uti de motioner, som blifvit väckta i delta ämne hafva likväl desse betänkligheter blifvit undanröjda, derigenom att uppmärksamheten blifvit riktad på den omständigheten alt det kan bero på husbonde och tjenstehjon sjeifve å ömse sidor alt träffa ett sådant aftal, alt tiden för Ijenstehjonels qvarblifvande i Ijensten icke behöfver räcka eli år, utan alt det beror på deras fria vilja all derom öfverenskomma; hvaremot del icke beror på den enes fria vilja, sedan han tagit tjenst, alt undandraga sig husagan, ty i det fallet lärer lagen inträda i all sin stränghet.
Utskm säga vidare: ”Sedd i denna synpunkt, förlorar husagan mycket afden förhatlighel, som annars vidlåder densamma.
Den anses då ej grunda sig på ett fördrag, utan på föräldramakten; och del kan ej vara serdeles förödmjukande för t jenslehjonet, alt, i likhet med husfadrens och husmodrens egna barn, vara aga 382 Den 22 Augusti. underkastade.” Utsk:n tyckas öfverhufvud uti deras resonnemang hafva ulgatt ifrån den innersta tankao, att den man älskar den agar man; men då Utsk:n jemfört husbondes förhållande lill tjenstehjon med föräldrars lill sina barn, så tror jag att Uisk:n hafva misstagit sig i två afseenden.
Försl och främst är icke förhållandet alldeles detsamma.
Man förutsätter att föräldrarnes rätt att aga sina barn skall utgöra en andel af barnens upfostran under den lid, då de ännu icke hunnit till fullt medvetande.
Tjenarena i ro fullvuxne barn, och då Ulsktn bär hafva genom sina egna ord häntydt på förhållandet emellan husbonde och tjenare, såsom patriarkalisk! och i detta afseende jemfört det med förhållandet mellan föräldrar och barn, så hemställer jag huru patriarkalisk della förhållande skulle vara, om man skulle se en far nyttja karbasen emot sina fullvuxna söner eller en moder på samma sätt slå sin fullvuxna dotter.
Om man således anser stryk såsom ett vilkor för det pa tr ia ikaliska förhållande!, så torde man snart tagas nr sin villfarelse, om man föreställer sig tillämpningen under den form, som jag nyss hade äran nämna.
Vidare anföres: ”Så länge nu gällande föreskrifter, om tjenslehjons flyttning och aftalen derom qvarstå, och om förändring i detta afseende har fråga ej upstålt, så länge del således ej står husbonde fritt, att när sorn helst skilja olydigt och lättjefullt tjenstehjon ur tjensten, mäste han emot sådant tjenstehjon, då det ej tåter sig af förmaningar rättas, äga ett kraftigare korrektiv.”
Det har redan blifvit af mig anmärkt, att ingenting vinnes genom ett sådant aftal hvarigenom tjenstehjonens flyttning blir oberoende af nu stadgade flyttningstid, och dessutom blifver svårigheten icke så stor som Utsk:n tyckes vilja åberopa, enär det aldrig lärer vägras husbonden i della afseende, då han kan bevisa sina tillvitelser och anlita offentliga myndigheter, att genast vinna sin önskan, att blifva af med eli försumligt tjenstehjon.
Jag tror för min del, utan att nu vilja uprepa de skäl, som blifvit anförda i motionen, att husagan icke finnes i något annat civiliseradt land utom hos oss; men det egentliga motivet, hvarföre den bör borttagas är det att ett friare förhållande måste skapas inom hvad man kallar familjen, eller inom hushållet eli större ömsesidigt behof af humanitet å ena sidan och välvilja på den andra.
Det bekräftas också af erfarenheten, då man använder fria arbetare, all det ömsesidiga behofvet gör sig gällande så till vida i allmänhet laget att den fria arbetaren är vida mera mån att förrätta arbetet väl och med påpasslighet upfylla sina åligganden, än hvad förhållandet eljest är inom Ijenstehjonsklassen, just derföre alt tjenarena veta, alt en husbonde i alla fall måste föda dem lills flyttningstiden kommer.
Ulskm anse det icke heller böra leranäs ur sigte, att husagans missbruk mer och mer aftagit och att det ej behöfver blifva fråga om behofvet af husagans borttagande inom de hushåll, der den icke nyttjas.
Den bildade, den humana husbonden förstår att handtera sitt tjenstefolk, så att han blir lydd, utan att han behöfver nyttja stryk.
Del är just emot sådana husbönder, som sjelfva äro råa till sina Den 22 Augusti.
383 seder samt till och med stå lägre än tjenstehjonen och som kunna vilja missbruka den yttre makt, som de erhållit genom den tillfälliga omständigheten att kunna gifva tjenarena föda och lön, det är egentligen för att betaga dessa rättigheten att missbruka sin myndighet, som moliouären yrkat och lagberedningen äfvenledes tillstyrkt husagans afskaffande.
I fall ingen annan af R. o. Ad:s ledamöter skulle finna skäl att yrka återremiss af betänk., så vill jag icke heller göra det, utan nöja mig med alt sålunda hafva nedlagt min reservation deremot.
Det är mindre för alt inlåta mig i något svaromål på den föreg:de talarens yttrande, då lian icke framställt något förslag, som jag begärt ordet, utan endast för att återkalla i minnet huruledes tili en allmännare läst tidning, som till den sisla värde talaren står i ett nära förhållande, man har för icke länge sedan funnit huruledes det ansetts nödigt, att förena käppens frihet med tryckfriheten.
Genom ett sådant yttrande, som der under årets lopp förekommit, har man ifrågasatt ett sådant användande af käppen för personer, som måste antagas vara på en högre bildningsgrad än tjenstehjonen i allmänhet äro.
Jag tycker alt emellan den framställning och den som Hr Hjerta här haft, ligger någon motsägelse, hvarpå jag icke kunnat underlåta att fästa upmärksamhelen.
Den siste värde talaren har behagat att appellera till mig med anledn. af mitt förhållande till en här utkommande tidning och ett uttryck, som deri har förekommit.
I anledn. deraf, så får jag först säga, att jag icke precist vet, örn det tillhör ämnet, alt framdraga hvad som säges i tidningarne till argumenter i afseende på hvad som hörer till denna församlings afgörande, men i alla fall skall jag icke på något sätt rygga tillbaka i afseende på den citation, som den värde talaren har gjort.
Jag får blott fästa upmärksamhelen på alt det uttryck, hvarpå han har alludera! blott var en citation ifrån en utländsk auktoritet, som torde anses ganska god i alla tider och alla länder och det var Franklin, som hade haft eli så beskaffad! yttrande.
För öfrigt får jag nämna, att om man vill tillämpa della i förhållandet mellan husbonde och tjenstehjon, så lärer det icke kunna sättas i fråga, alt om också lagen icke sanktionerar rättigheten till husaga, så kunde det dock någon gång hända, att en husbonde tog sig friheten, att emot ett alltför okynnigt tjenstehjon begagna käppen.
Sådant lärer icke kunna inträffa under alla förhållanden.
Delta har icke utgjort föremål för min motion.
Om Hr Grin behagade granska uttrycket, så torde han likväl finna all den fråga, hvarom motion här är framställd, är mera allvarlig än alt den kan slås bort genom ett skämt.
Jag är öfverlygad alt framtiden kommer att utvisa att man allt mer och mer måste närma sig humanitetens fordringar och då komma för den framtiden såväl mina som den värde talarens uttryck att qvarstå i prot:t för vår räkning å ömse sidor.
Jag underkastar mig det. 384 Den 22 Augusti. •Frih.
Då jag icke hort någon talare yrka bifall lill Utskms betänk., så har jag na blott-begärt ordet, för alt anhålla om propos. på bifall dertill.
Uppå härefter framställd propos. blef Utskms ifrägävaride betänk, af R. o.
Föredrogos och bi föllos Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekoo.- Utskms i gårdagens plenum på bordet lagde nedannämnde betänk. och utlåt.
N:o 32, i ani. af väckte motioner om afskaffande af prygelstraffet och andra extra judiciela bestraffningar inom krigsståndet; och N:o 33, i ani. af väckt motion om uphäfvande af Kgl. Resolutionen d. 13 Nov. 1747, ang:de förbud för vissa socknar inom Dalarne att lill annan än stora Kopparbergs
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Uisk:n inkomne utlåt,, betänkm och mern., nemi. från Stats- och Lag-Utskotten:
N:o 56, ang:de en preskriptionstid för liqviderandet af åtskilliga i Riksg:sKont:s räkenskaper balanserade äldre skuldposter; Lag-Utskottet: N:o 53, i ani. af väckte motioner om rättighet för qvinna att vid viss ålder blifva myndig; N:o 54. i ani. af väckt motion, ang:de sättet för vinnande af lagfart i fast egendom, då handlingar till styrkande af förre egarens åtkomst ej kunna företes; I\:o 55, i ani. af väckt motion om ändring af 24 kap. 7 § R.B. eller tillägg till 1 § 21 kap. samma Balk.
N:o 56, i ani. af väckt motion om sättet för upsägning af solidariskt ingångna förbindelser; N:o 57, i ani. af väckt motion, ang:de uphörande af den Akademiska jurisdiklionen; N:o 58, i ani. af väckte motioner om förändring i lagstiftningen ang:de dels förmyndarevården, dels ock de s. k. tysta förmånsrälterne; Lag- samt Allm.
Besvärs- och E k o n.-U ts ko t te t: N:o 34, i ani. af väckte motioner om ändring af 4:de, 5:te och öde §§ i 24 kap. B.B. samt uphäfvande af Kgl.
Förordn. d. 26 Okt. 1743, rör:de stämningssättet i Braudslodsmål; N:o 35, i ani. af återremiss af Utskms betänk.
N:o 8, ang:de väckt Den 23 Augusti. 385 väckt motion om ändring af Kgl. Br. d. 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af matlag eller rök; N:o 36, i ani. af väckte frågor om förändrade föreskrifter, ang:de skogshushållningen i riket och om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog m. m.; Expeditions-Utskottet: N:o 15, i ani. af återremisser å skrifvelseförslaget N:o 187. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. £ till 10 e. m.
Lördagen den 23 Augusti 1851.
Justerades 5 prot.utdr. för gårdagens plenum samt ett Irån Exped.Utsk. under N:o 199, afgifvet förslag till R.
Sus underd. skrifvelse lill K. M., ang:de vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, jemte förslag till författning derom.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att han, på K.
M:s nåd. befallning finge äran tillkännagifva, att så snart R.
St:s Talmän för K. M. i underd:het anmäla att den på R.
St:s pröfning nu beroende för fäderneslandet vigtiga jernvågsfrågan blifvit af R.
St. definitivt afgjord, riksdagen omedelbart derefter kommer att afslutas.
Sedan härefter H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, tillkännagifvit, alt så snart det plenum plenorura å Rikssalen, hvartill R. St., genom i går utfärdadl anslag af K.
M. blifvit kallade, hunnit afslutas, plenum å Riddarhuset komrae att fortsättas, afgick H. Ex. jemte R. o. Ad., företrädde af 2:ne Härolder, kl. nära ^11 till Rikssalen, hvarest H. Ex. Hr Justitise-Stats-Ministern Gr. Gustaf Adolf Sparre upläste samt lill Hrr Talmän aflemnade K.
M:ts nåd. svar i ani. af de utaf R.
St. vid innevartde riksdag antagne grundlags- och lagförändringar, samt till K. M. afleranades R. 9 H. 25 386 Den 23 Augusti.
St:s underd. skrifvelser, ang:de ny Vexellag samt förändring af liden då dammlucka skall vara öpnad.
Efter det H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, jemte R. o. Ad. kl. I till 12 återkommit till Riddarhuset föredrogos och lades till handlingarne K.
M:s denne dag på Rikssalen meddelade nåd. svar: l:o i ani. af åtskilliga utaf R.
St. vid innevar:de riksdag antagne grundlagsförändringar; och 2:o i ani. af de utaf R.
St. vid innevar:de riksdag föreslagne lagförändringar.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 21 och 22 dennek på bordet lagda mern, N:o 334, med förslag till sammanjemkning af RiksStms skiljaktiga beslut, i ani. af utlåt.
N:o 303, ang:de väckte motioner om vidtagande af nödige kontroller å användande afslädernes tolagsmedel till dermed afsedde ändamål.
H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm:s lill bifall å Ulsk:s tillstyrkande att R. o. Ad. med frånträdande af sitt förut fattade beslut malte biträda det i utlåt.
N:o 303 framställda och af 2:ne RiksSl. antagna förslag, besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han funnit
Föredrogs och bifölls Stats- och LagUlsk:ns i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 56, ang:de en preskriptionstid för liqviderandet af åtskillige, i Riksg:sKonl:s räkenskaper balaucerade äldre skuldposter.
Föredrogs LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk.
N:o 53, i ani. af väckte motioner om rättighet för qvinna att vid viss ålder blifva myndig.
Första delen af hvad
Ulsk. i detta betänk, tillstyrkt bifölls utan diskussion, men i fråga om sednare delen deraf, yttrade sig Frih. Rehbinder, Fr. Wilh.:
Oaktadt en svår strid inom Utsk. lyckades det icke mig och de med mig lika tänkande rör:de denna fråga att tillvägabringa ett afslag å den fråga som förekommer i denna andra punkt.
Det torde likväl vara klart för en hvar, alt det icke går an att antaga förslaget, redan derföre att motion derom icke blifvit väckt.
Motionerne föreslogo nemi., att qvinna må blifva myndig, enligt en motion, vid 25, och enl. en annan, vid 30 års ålder.
Det hördes tydligen vid debatten i LagUtsk., som var ganska varm, alt den frågan icke inom Utsk. kunde vinna något bifall, och då framkom en ledamot af BorgareSt. med nu ifrågavar:de förslag, hvilket icke i någon motion blifvit väckt.
Det hade således i min lanke icke bordt blifva föremål för propos. till bifall inom Utsk., men likväl gjordes propos. derom, emedan man icke trodde att dft kunde komma i fråga att Ulsk:s pluralitet skulle anta - Den 23 A ugusti. ga förslaget, men besynnerligt nog visade sig vid voteringen ett annat resultat.
Det torde äfven finnas uppenbart, att det ej passar sig alt Konung och underrätt hafva fullkomligt lika rättighet att göra qvinna myndig, och enligt detta förslag skulle qvinna på en gång såväl hos underdomstol som hos Konungen kunna söka ali blifva myndig förklarad, hvarvid det kunde inträffa alt Domstolen bifölle men Konungen afsloge ansökningen.
Sådant vore väl den största orimlighet i verlden, och det är stridande mot all sund princip att någon annan än Konungen må bevilja licenser.