Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström, Rudolf: Svårigheten för ett Utskott som består af 48 Ledamöter, att framlägga grunder för Bevillningens utgörande, hafva Utslctets egna Ledamöter bär åskådliggjort.
Ostridigt bär deras arbete emellertid vittne om särdeles flit och eftersinnande.
Jag får derföré, med anledning af hvad som bär blifvit yttradt, förklara, att jag anser det vara till komplett evidens desuderadt, att till afhjelpande af dessa svårigheter något torde böra göras.
De afgifna förslagen stå hvarandra ganska nära, men mig synes Frih.
Sköldebrands ega företräde framför både Utsk:s och Frih. Sprengtportens förslag.
Det förstnämnde är mera omfattande, det binder icke alltför mycket, utan lemnar friare utrymme för en ändamålsenlig utveckling af .samma idé, som ligger till grund jemväl för de öfriga förslagen.
Sköldebrands förslag, och skall i delta hänseende icke blifva utförligare, enär hans förslag redan hos andra talare vunnit, som jag tror, tillräckligt stöd.
Orsaken, hvarföre jag begärt ordet, har egentligen varit, att under ventilerande af en föregående punkt i Utsk:s Belänk., berördes i förbigående det i denna g förekommande nedsättandet af en Komité.
En värd talare, Hr Adelborg, yttrade dervid, alt man af en sådan Komité icke borde vänta sig något särdeles stort, såsom ett, jag fruktar, i afskräckande mening framdraget exempel, hvarpå han åberopade en för någon tid tillbaka nedsatt Komité, för undersökande af grunderna för städernas beskattning.
Den värde talaren sade, att denna Komité, som, enl. hans förmenande, blifvit bildad för 7 år sedan, ännu icke medhunnit mera än historiken öfver 5 ä 6 städer eller något deröfver.
Den värde talaren har likväl misstagit sig först derutinnan, att Komitén nedsattes icke för 7, utan för 5 år sedan, och för det andra har den utarbetat historiker öfver icke blott 5 å 6, utan 14 städer, hvaraf 10 stadsberättelser aflemnats i vederbörligt StatsDeparl:t, och flere äro ännu under arbete, samt gifva anledning att till ett antal af 5 å 6 vara färdiga under loppet af detta år, i hvilket fall närmare 20 berättelser vid nämnde tids utgång vore fullbordade.
I alla händelser äro de redan nu, på långt när, icke så fåtaliga, som Hr Adelborg hört samtalsvis vara upgifvet.
Med tillfredsställelse har jag funnit, att den värde ledamoten icke uttalat något klander öfver Komiténs arbeten, ty förmodligen har han insett, att den rikhaltiga samling af materialier, som blifvit för Komitén tillgänglig, men tillförene aldrig varit på ett ställe sammanförd, böra och n Den 1 April f. m. kunna icke så behandlas, alt hela arbetet blefve ett hastverk, i st. f. att utgöra ett tillförlitligt sta t istisk t-b istor isl< t verk; men har den värde talaren icke klandrat Komiléns arbeten, så har han likväl framställt sin mening så, att andra personer skulle kunna deraf taga sig anledning att fälla ett ogynsamt omdöme öfver Komitén, hvilket jag ansett mig, såsom ledamot deri, så mycket mera föranlåten att söka förekomma, som Komiténs skrifter ännu icke blifvit tryckte; men när de, såsom jag hoppas, framdeles blifva utgifne och för allmänheten tillgänglige, skola de, efter hvad jag vågar med tillförsigt förespå, skänka den tänkande läsaren en sann tillfredsställelse och många uplysningar, hvarom bl ifver tid att utförligare tala, då arbetet en gång bl ifver tryckt.
Jag påstår ingalunda att det ända mål, som åsyftas, nemi. att erhålla en bättre BevilIn:sFörordn:g, kan lika väl upnås genom Frih.
Sköldebrands förslag, som om mitt förslag antages.
Jag tror likväl att
Hr Printzensköld, i sina anmärknm emot det sednare, att det vore mera omfattande än Frill.
Sköldebrands, ganska mycket misstagit sig, ty då Frih.
Sköldebrands redaktion lemnar de embetsverk, som komma att handlägga frågan, all möjlig frihet att föreslå hvad som helst i bevillningsväg, t.
ex. att i stället för de grunder, som nu äro gällande, föreslå att bevillningen bör utgå efter inkomst, såsom t. ex. att den skall förvandlas i acciser, eller att man skall införa en inkomsttaxa, så har jag fästat mig vid den grundsats, som är iakttagen i Bevilln:sFörordn:n, nemi. att inkomsten skall beskattas.
Emedlertid ligger häri måhända ingenting orätt.
Sköldebrands förslag öfverensstämmer ganska nära med det förslag, som vid förra Riksdagen framställdes, men då förkastades, nemi. att K.
M. borde, på samma gång förslag aflemnas till R.
St:r i och för statsregleringen, tillika föreslå R.
St:r sättet, hvarpå de behöfliga afgifterna skola uttaxeras.
Jag hade trott att då R.
St:r till K. SI. ingå med begäran om utarbetande af en ny Bevilln:sFörordn:g eller grunderna dertill, det vore i sin ordning att det embetsverk, som erhåller detta updrag, har någon ledning af R.
Stms åsigt i ämnet, och detta har varit orsaken till mitt förslag.
Hvad åter angår anmärkn. mot mitt förslag till skrifvelse, nemi. att den innefattar en orättvisa emot embets- och tjenstemännen, i fråga om beskattning af deras löner, tager jag mig friheten erinra om, att det icke är fråga om att de embetsverk, som skola handlägga frågan, äfven skola uttaxera bevilln:n, utan de skola föreslå grunderna för all bevilln:g.
Jag har endast uttalat en alimän sats, och mig synes att den saken för öfrigt, i sig sjelf, är så klar och så helt och hållet beror på R.
Stms beslut, att den icke erfordrar något vidare yttrande.
För öfrigt, och då de flesta talare här yttrat sig för Frih.
Sköldebrands förslag, ämnar jag icke motsätta mig detsammas antagande, men hvad angår frågan ora bevilln:g på em betsmäns löner, så, på sätt jag redan visat, behöfver det embets verk, som får sig frågans utredning anförtrodd, alldeles icke derom yttra sig, emedan den saken är fullkomligt tydlig och klar.
Den 1 April f. m. 15 Hr Printzensköld:
Jag protesterar emot befogenheten af den tillvitelse jag fått emottaga af Gr.
Björnstjerna, att min framställning åsyftar att få saken upskjuten till en obestämd framtid.
Man äger icke att påbörda sina motståndare mindre goda motiver, då man icke kan visa att sådana i verkligheten förefinnes.
Skillnaden emellan Gr:ns och mina åsigter har sin grund måhända i bådas vår erfarenhet.
Jag har sedan min ungdom vandrat den civila banan.
Jag har deraf erfarit hvilken tid, som fordras för att med sakkännedom och grundlighet bedöma hvarje fråga, och på detta sätt har jag kommit till den öfvertvgelsen, att om man vill åstadkomma något gediget arbete, måste man hafva tid på sig, eljest bl ifver det, i de flesta fall, hastverk, och så torde äfven blifva händelsen, om till nästa Riksdag förslag till bevillmns utgörande skall från K. M. för R.
Gr:n har ti11- bragt sin tid på den militära banan.
Han är van att, efter kommando-ordets uttalande, hans sqvadron ögonblickligen verkställer sina rörelser, med ett ord, att få sina befallningar hastigt åtlydda.
Gr:n tror måhända att det arbete, som skall verkställas vid skrifbordet, går lika lätt och lika skyndsamt, men jag kan försäkra att så icke är händelsen, och jag hoppas att Gr:n skall få en annan öfvertygelse, om han erhåller en plats på den bana, der jag nu vandrat i 40 år.
Det vore önskligt, om man åt Gr:n ville updraga att upgöra de grunder för Bevilln:sFörordn:n, hvilka man nu vill att Regeringen skall föreslå.
Då torde Gr:n komma alt inse, det arbetet härmed icke är så lätt, som han nu antager, och att hans tillvitelse emot mig således saknar all slags befogenhet.
Sköldebrands förslag oskadligt, men min öfvertygelse är, att det för Regeringen är omöjligt att, med mindre än både föredraganden och Statens öfrige embets- och tjenstemän biträda vid förslagets upgörande, hvarigenom naturligtvis Regeringen måste åsidosätta alla andra vigtiga göromål, kunna åstadkomma en sådan utredning i ämnet, som erfordras, för att vid nästa Riksdag framlägga för R St:r ett förslag, som är fullt tillfredsställande.
När jag önskar att Regeringen skall biträda R.
St:r i lagstiftningsväg, vill jag ock lemna denna Regering rådrum att göra det med den fullständighet, som man bör äga rätt att förvänta, det Högsta Makten alltid iakttager vid behandlingen af hvarje sak, som af densamma behandlas, så att R.
St:r sedermera må med Regeringens åtgärd finna sig belåtne.
Att åter begära af Regeringen s. k. hastverk, att icke fråga efter huru ett förslag blir upgjordt, blott skyndsamhet dervid iakttages, är något, som jeg icke vill tillstyrka; och att en begäran, det K. M. skall till nästa Riksdag för R St:r framlägga ett förslag till Bevilln:sFörordn:n, innefattar en orimlighet, visar sig deraf, att om den föreslagna skrifvelsen skall, i sammanhang med Bevilln:sFörordn:n, ingå till K. M., så torde med densamma komma att ännu 7 ä 8 månader fördröja, så att icke mera än 1 och ^;dels år återstår intill nästa Riksdag.
De olika förslag, som i detta ämne blifvit afgifna, vittna nogsamt derom, att man inser behofvet 16
Don 1 April f. m. af on förändring i nu gällande Bevilln:sFörordning; och att denna förordning är ganska bristfällig icke allenast i afseende på sina principer, . utan fastmera i sin tillämpning, derom tyckas äfven åsigterna vara temmeligen enhälliga.
De upgifna förslagen skilja sig väsendtligen i 2:ne afseenden.
Utsk:s' går derpå ut, att K.
M. skall göra en utredning af ärendet, och att denna utredning skulle öfverlemnas till R.
St:r, så att de, med ledning deraf, må kunna lättare och säkrare utföra den lagstiftning, ang:de bevillningens fördelning, sorn dem tillkommer.
Frih-.ne Sköldebrands och Sprengtportens förslag afse jemväl en sådan utredning; men att K.
M. derjemte skulle, på grund af denna utredning, för R.
St:r framlägga sin tanke om rättvisaste sättet för denna beskattning.
Jag tror icke att man gör R.
St:r någon orättvisa, då man säger att de, i följd af sin sammansättning, i allmänhet synas vara mindre egnade att taga initiativet i de större, mera invecklade frågorna; ty för att med framgång taga initiativet i en sak, fordras naturligtvis i främsta rummet att, ang:de det ifrågavaride ämnet, äga fullständig sakkännedom, och detta torde emedlertid icke gerna — åtminstone ej allmänt — kunna förutsättas vara fallet med våra fasta Utsk., sammansatta af ledamöter från alla fyra RiksSt.n.
Jag anser derföre riktigt, att i alla vigtigare frågor Regeringen framlägger förslag för R.
St:r, och att dessa, samt deras Utsk., sedermera fungera egentligen såsom en granskande, bedömande och jemkande myndighet.
Redan häraf torde vara klart, att jag hyllar de åsigter, som de båda Frihrne i sina förslag uttalat, och i valet mellan dessa skulle jag vilja gifva företräde åt Frih.
Sköldebrands.
Dessa förslag äro sinsemellan nära öfverensstämmande, men Frih.
Sprengtporten har upgifvit några grunder, hvarpå K.
M. skulle bygga den nya Bevilln:sFörordn:n.
Visserligen tror jag att dessa grunder äro ganska riktiga, och att de också torde blifva de, som komma att tillämpas vid förslagets upgörande, men jag tror äfven att det är svårt att på förhand, innan ännu en föregående utredning skett, bestämma sig för den ena eller andra af dessa grunder, och att detta lämpligast bör ske sedan frågan blifvit underkastad behörig granskning, hvarvid någon annan inskränkning icke torde vara nyttig, än den som ligger i det mål, som sökes, nemi. en rättvis fördelning af bevillnm.
Ur denna synpunkt anser jag att Frih.
Sköldebrands förslag är lämpligare än Frih.
Sprengtportens.
Det är onekligen sannt, att denna fråga är så vidlyftig och ömtålig, att den fordrar mångå och noggranna förberedelser, och att det möjligen, såsom den siste talaren förmenat, torde blifva svårt att till nästa Riksdag medhinna en så grundlig utredning af ämnet, som vederbör, men jag tror emedlertid, att om man så snart som möjligt griper verket an, och vid valet af ledamöterna i Komitén lyckas att träffa fullt lämpliga personer, så torde det icke vara alldeles omöjligt att till nämnde tid hafva frågan någorlunda fullständigt utredd, och att således deraf icke bör hämtas skäl för underlåtande af en und. skrifvelse i ämnet till K. M. Jag tillstyrker bifall till Frih.
Deri 1 April f. m. 3 7 Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz:
Meningarno synas icLa vora särdeles delade om behofvet af en skrifvelse till K. M., med anhållan om upgörande af nya grunder för Bevilln:sFörordnm, men jag ber att få fästa upmärksamlieten derpå, att om andra grunder ' för bevillnms utgörande antagas, så är det också nödvändigt att i sammanhang dermed förslag upgöres om borttagande af grundskatterne.
Det är bekant att bevillnm för fast egendom icke är annat än en tillfällig beskattning.
Antager man således nya grunder för denna bevillning, så är också gifvet att detta har ett bestämt inflytande på beloppet af grundskatterna.
Jag tror att initiativet i detta hänseende bör från Regeringen utgå, och jag hyser den öfvertygelse, att Regeringen inser nödvändigheten deraf, att förslag om grundskatternas borttagande sättes i sammanhang med upgörande af nya grunder för bevillnm.
Om, såsom det synes mig, II. o.
Ad. är benägen att aflåta en sådan skrifvelse, som nu är förordad af de flesta talare, hemställer jag derföre, om icke deri äfven bör inrymmas en anhållan till K. M., att förslag till grundskatternas uphörande på samma gång må utarbetas.
Då denna fråga otvifvelaktigt är den vigtigasto i hela Bevilln:sFörordnm, torde det vara skäl att man gör sig reda för hvad dessa tre särskilda förslag innehålla.
Det första är ett af Utsk. föreslaget sätt att hos K.
M. begära att få vissa der taljer utredda, hvilka skola ligga till grund för den blifvande bevillnm.
Dessa detaljer äro undersökningar om den fasta egendomens verkliga värde och om städernas skattebidrag, onera och utskylder.
Det andra förslaget, som jag vill uptaga, ehuru det icke kommit i den ordning, som jag nu sätter det, men till sitt inne håll synes böra komma i 2:dra rummet, är Frih.
Sköldebrands, och som går ut på det, som förmodligen alla tre förslagen synas hafva till syfte, nemi. en rättvisare fördelning af bevillnm.
Förslaget begär att grunder skola upgöras, efter hvilka, på ett lämpligare och rättvisare sätt än nu bevillnm må kunna utgå.
Tredje förslaget, Frih.
Sprengtportens, uttrycker egentligen hvari denna rättvisa beslår, och Frihm har funnit den ligga deruti, alt skatterna skola utgå af hvarje skattdragande, i mån af inkomst, under antagande af lika procenlberäkning.
St:r, hvilka äro, såsom ofta uprepats, just de, som skola sig sjelfva beskatta, besluta sig för en skrifvelse till K. M., synes mig lämpligt, att de icke så der handlöst kasta frågan om sättet för skatternas utgörande ifrån sig, utan att ens något bestämma vägen för målet, hvartill de syfta.
Man vill en rättvisare fördelning af bevillnm.
För min del skulle jag tycka att R.
St:r, såsom beskattande sig sjelfva, böra uttrycka hvari rättvisan ligger, och jag finnér den i att skatta efter inkomst.
Detta hafva flere talare från början så noga utredt, att jag blott hänför mig till hvad de sagt.
Man har (jag har icke så noga kunnat höra, som alltid är händelsen med oss där borta) talat om sqvadroner och annat, men efter hvad jag hört andra talare derom yttrat, skulle jag kunnat sluta till att detgåtfc derpå ut, att embetsmännen skulle hårdast och säkrast träffas af V. II. 2 18 Den 1 April f. m den beskattningsgrund, som nu åsyftas, under det andra kunde komma att gå frie eller mindre säkert träffas deraf, men vi äro i alla fall så beroende af R.
St:rs välvilja, så att detta icke bör hindra oss att antaga, hvad vi i alla fall anse rätt, och då nu BondeSt. önskat en rättvisare fördelning af be v i 11 n :n, och rättvisan synes ligga i det, som är bestämdt uttryckt i Frih.
Sprengtportens förslag, så skulle jag tro, att om någon sammanjemkning kommer i fråga med BondeSt. och man har två Stånds beslut, det blir lätt för Utsk:s sakkunnige ledamöter att afgifva ett efter omständigheterna lämpadt nytt förslag.
Jag måtte uttrycka mig otydligt, då jag kunnat få riktad mot mig en anmärkning, sådan Gr.
Min mening var icke, att det skulle vara en lika procentberäkning för städer och landet, utan min mening var att det skulle vara en lika, men lägre procent å egendom och inkomst.
Då får mitt yttrande ett annat utseende, än hvad Gr:n behagat gifva det.
Cederströms yttrande, rörande Komitén för utredande af städernas beskattning, får jag nämna, att då jag i förra plenum talade om en Komité, upställde jag endast en jemförelse mellan 2:ne sådana Komitéers arbeten, och jag tog då t. ex. den Komité, hvari Frih:n sitter, för att visa huru lång tid, som behöfves för dylika arbeten.
Jag sade då att jag trodde, att man på 7 år icke kunnat åstadkomma mera än 7 å 8 städers historik.
Jag erkänner att jag begått ett misstag, och min afsigt har endast varit att upställa en jemförelse emellan olika Komitéers arbeten, men alldeles icke något klander, och hoppas jag att Frih:n anser detta mitt erkännande tillfyllestgörande.
Hr Flach har sagt, att det vore inkonseqvent att bifalla Frih.
Sprengtportens förslag, då man redan afslagit väckta motioner om lika bevillning för alla, men straxt derefter förklarade Hr Flach, att han icke inom Utsk. förordat nedsätlande af en Komité, men, sade han, jag är ganska villig att nu frångå denna åsigt och förenar mig med dem, som yrka motsatsen.
Kan han sjelf vara inkonseqvent, så lärer det väl icke vara så farligt, om R. o. Ad. antager Frih.
Sprengtportens förslag och kommer till en annan princip, en princip, som jag dock vågar påstå att hvar och en, som tänker sig ett arbete i denna fråga, utgånget från Regeringen, nödvändigt måste finna att det skall i Betänk, framställas.
Får man inkomsten beräknad så nära som möjligt hvad den bör vara, så väl af landtbruk, som stadsnäringarne, så har man ju äfven fått en grund för bevillnrns utgörande, som blir beståndande för framtiden, och då faller af sig sjelft, att det bör vara en lika procentberäkning för alla, ty det måste vara klart att, om allas inkomster kunna noga beräknas, skatten till Staten äfven bör vara lika för alla.
Det finnes ingen billighet uti att säga, och det kan icke annorlunda ske än på höft, att en skall betala så efter en proc. och den andra så efter en annan proc., emedan vi icke kunna komma åt hans inkomster förr än man fått nya grunder för Bevilln:sFörordn:n, men ehuru man möjligen icke alltid kan träffa rättvisan Den 1 April f. m. 19 på håret, måste man likväl alltid antaga att man träffat det rätta åtminstone så nära sorn möjligt, och man måste äfven då i Bevilln:sFörordn:n vara så rättvis, att b e v i 11 n: n träffar alla i möjligaste måtto lika.
Alan har talat om embetsmannen och talat om nödvändigheten af nedsättning i proc:n för dem.
Ja väl, nedsatt proc:n till 1, eller ^:del, men gör då ock samma nedsättning på 'alla, och då först åstadkommer man rättvisa, men detta sker ingalunda, om endast embetsmannen skall åtnjuta nedsättning, då han möjligen äger i sin lön en långt större behållen inkomst, än skuldsatte näringsidkare och joi dbrukare.
Embetsmannen måste betraktas från 2:ne synpunkter, nemi. såsom embetsman, då han upbär lön af Staten, och såsom medborgare, och i denna hans dubbla egenskap skall han betala bevillning till Staten.
Just derföre att den nuvartde Bevil!n:sFörordn:n är orättvis, har nedsättning i be v i 11 n :n för embets- och tjenstemän måst ske, men, såsom jag redan yttrat, hoppas jag att en låg, men lika procentberäkning kommer att blifva grunden i en blifvande Bevilln:sFörordn:g, om icke förr, åtmistone efter nästa Riksdag.
Hr af Dahlström, Gust. Ja k.:
Denna fråga är den vigtigaste i hela Bevilln:sF’örordn:n, och det lärer icke kunna bot v i flas att någon förändring bör äga rum i nu gällande sladganden.
Jag har alltid, i alla Komitéer, erfarit att denna fråga blifvit väckt, och alla hafva icke varit ense om sättet, hvarpå man skulle komma sanningen närmast.
Vid detta tillfälle har jag med största upmärksamhet följt frågans behandling och funnit, att den med stor tillförlitlighet blifvit utredd, så att jag tror att en hvar fattat sin öfvertygelse i detta ämne.
Till hvad som redan blifvit yttradt vill jag icke lägga något vidare, utan endast yttra mina åsigter om sättet för frågans lösning.
Mina åsigter öfverensstämma i det närmaste med Frih.
Sköldebrands, men för att icke uptaga tiden med anförandet af mina skäl, anhåller jag om afslag å Utskts förslag och bifall till Frih. Sköldebrands.
Jag skall icke särdeles mycket förlänga denna redan utförliga discussion om valet emellan de föreslagna skrifvelserna, emedan jag icke har förhoppning om något resultat deraf.
Enl. min öfvertygelse hade det varit öfverensstämmande med Utslcs befogenhet att afgifva förslag till vinnande af det sökta ändamålet, att erhålla en rättvisare grund för bevi 11n:s utgörande, och då i Utsk. finnas så många utmäikta ledamöter, synes det mig icke hafva bordt medföra särdeles svårighet att, om man velat, utfinna grunden för jordegendomarnes värdering.
Andra ledamöter hafva dock varit af annan tanke.
En har framställt den åsigten, att R.
St:r och deras Utsk. icke voro så sammansatta, alt de i frågan kunna taga initiativet till förbättring af lagar.
Det är nogsamt bekant, att jag icke är någon särdeles beundrare af sammansättningen utaf vår representation.
Jag tror likväl att det kan finnas olika meningar om den thes den värde talaren sålunda framställt och som nu blifvit af mig åberopad, så att, om man UO Den 1 April f. m. granskar de lagar och förslag dertill, som sedan år 1809 utgått från de båda statsmakterna, II.
St:r, enl. min åsigt, med heder kunna tillerkännas initiativet till nästan alla dem bland dessa lagar, som innefattat något framskridande.
Jag måste äfven bekänna, att då den ledamot, som yttrat en från min skiljaktig tanke, sagt att häri anser Beviiln:»Förordn:n behöfva till sina giunder omarbetas, och att Regeringen är den myndighet, som bäst är i tillfälle att taga initiativet i denna fråga, det synes mig hafva stått i ett icke olämpligt sammanhang med delta påstående, om denne ledamot, såsom Chef för FinansDepartitet, i början af denna Riksdag framkommit mod ett förslag i ämnet.
När nu så icke skett, utan vi, för vinnande af det stora målet, måste förena oss om en skrifvelse till K.
M. måtte intill nästa Biksdag låta förbereda saken, och i valet mellan de föreslagna skrifvelserna, Frih.
Sköldebrands, såsom affattad i allmänna termer, bör tillerkännas företrädet, så önskar jag blott att K.
M. icke måtte anse den underd. skrifvelsen hafva sin grund i villrådighet och vanmakt hos R.
St:r att kunna utreda frågan, eller att här skulle kunna tillämpas hvad som stod att läsa i 1815 års riksdagsvisa, nemi.: »så tog’ de hela luntan oell skrefvo utanpå: Ers Majestät var nådig och hjelp oss härifrå.»
Jag har för öfrigt egentligen begärt ordet i ani. af en talares yttrande, hvilket jag icke kan låta oanmärkt passera.
Björnstjerna sade nemi., att det vore en stor orättvisa om jordbrukare, som äro belagda med en proc:s bevillning, jemfördes med idkare af handel och näringar samt fastighetsägare i städerna, hvarvid Gr:n tilläde, att den af städerne utgående bevillning utgjorde endast 106,000 Rdr.
Det är fullkomligt obestridligt, att städernas beskattning är olika med landets eller jordbrukets, och att ensior del af dem, som skatta för handel och rörelse i städerna, upgifva sin inkomst mindre än hvad den verkligen är, men orsaken till städernas ringa bevilln:s-summa på del hela är, om man vill vara rättvis och erkänna det, att de handlande i städerna äro så få.
En ledamot af BevillmsOtsk., Komminister Beckman, har i sin reservation yttrat raka motsatsen till Gr.
TSjörnstjernas tanka, lian säger nemi.:
»Det är i synnerhet jordbruket, som just under de sednaste åren, då jordegendomen och dess alster varit uti ett jemnt stigande genom mindre samvetsgrann tiMämpning af Bevilln:sStadgans sväfvande föreskrifter, förmått undandraga sig en tillbörlig andel af de allmänna bördorna, och på andra medborgares bekostnad göra sig till godo en lindring, hvars verkliga storhet ingen annan kan fatta än den, som gör sig möda att anställa närmare jemförelse.»
För mig synes det klart, att man bör söka förvisa från R.
St:rs öfverläggningar sådana oformligheter, som att den ena klassen medborgare framställer så svåra anklagelser, som Hr Beckman i sin reservation framkastat, och äfven Gr.
Björnstjerna nu, å sin sida, uttalat emot de borgerliga yrkena.