Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ej vår styrka, ty den är ringa, ej vår Den 23 December. 3o3 rikedom, utan värt stadgade uppförande, som är orsaken till det företräde vi utom lands åtnjuta.
Om vi å ena sidan begagna vår yttrande-rätt, som sedan Hedenhös oss tillhört, så böra vi å andra sidan nyttja de passande uttryck, oss såsom Rikets första Stånd anstå, och som visa att vi med rätta stå framföre de öfrige.
I öfrigt medgifver jag, att skjutsningen medförer många olägenheter, att äfven vid Kungsskjutsen besvärligheter kunna förefinnas, men som, upprigtigt sagt, trogne undersåtare emellan ej böra så noga efter zifFertalet vägas, ty å andra sidan tillflyter landet mycket godt genom Kongl.
Maj:ls resor.
Sättet att framställa liar här varit origtigt, och då våra meningar genast blifva i de allmänna papperen kungjorde, böra vi, när vi säga Kongl.
Maj:t upprigtigt våra meningar, med denna urgamla Svenskmanna-rätt äfven i uttrycken förena gammal Svenskmannaplikt.
Friherre Cederström „ Jacob:
Här har inlräfFat den besynnerliga händelse, att en Ledamot, under det Ledamöter af Ståndet gingo fram att i Protocollet låta anteckna sig, tillåtit sig att afbryta discussionen, ehuru en annan Ledamot då hade ordet.
Denne förstnämnde Ledamot, ehuru sjelf jurist, tyckes likväl ej känna la - l 3o4 Den 23 December. gens bncl, eller veta, att det ej är tillåtit tala, då en annan redan har ordet.
Jag anhåller att 37 §.
Riddarlius-Ordningen äfvensom 5o §.
Riksdags-Ordningen måtte blifva upplästa.
Yttranderätten är helig, men den får ej missbrukas.
Åtskilliga Ledamöter tillkännagåfvo genom stampning deras missnöje häröfver.
I fråga om Grefve Horns sätt att uttrycka sig har jag förenat mig med de Ledamöter, sorn deremot talat.
I sjelfva saken får jag anföra, att jag länge ansett skjutsen vara ett Verkligt onus för landet.
Jag trodde, att en uppstegrad skjutslega skulle underhjelpa forvagns-försöken; men genom myntets fallande och försämrande har dock ej detta medel varit tillräckligt, att åstadkomma en forvagns-inrättning.
Vissa tider är skjutsningsskyldigheten en ej skadlig inkomstkälla för Allmogen; såsom de långa vintrarne, samt en del af våren och hösten; men i Juni, Juli och Augusti månader är land Imannen i högsta behof af att sjelf få begagna sina dragare, och då är skjutsen betungande.
Såsom ett öfvergångs-medel till bättre inrättningar i detta afseende får jag föreslå, att skjutslegan under dessa månader blifver förhöjd.
Under civilisationens närvarande tillstånd, är jag öfvertyg - Den a3 December. 3o5 tygad, att hvad som inom en Representantsförsamling säges, uti andra Europas Kamrar höres, och det är i anledning häraf, jag utbeder mig, att till besvarande få upptaga ett Herr Grefve von Plåtens yttrande.
Herr Grefve von Platen har yttrat sin öfvertygelse om Svenska Nationens öfverlägsenhet i bildning, kunskaper och andra egenskaper, framför alla andra kända folkslag.
Jag har trott mig icke kunna underlåta att bestrida rigtigheten utaf denna tankeyttring, då jag åtminstone icke delar en sådan slags National-högfärd, utan skulle skatta oss lycklige, om vi blott ägde väl grundade anledningar, att i vetenskap och konst, som utgöra bildningens egentliga kännmärken, anse oss jemngoda med andra folkslag.
Om Herr Grefve von Platen uti andra länder blifvit omfattad med en sådan slags hyllning, som den han här omtalat, såsom en Nationaltillhörighet, då någon Svensk beträder utländsk botten, så har sådant troligen varit en gärd åt Herr Grefvens egna lysande egenskaper, dem jag ingalunda vill bestrida.
Men om Herr Grefven mycket vistats uti främmande länder, så har äfven jag be7 H. 20 3oG Den 23 December. sökt sådane, och nödgas åt elem lemna det lättvisa vittnesbörd, att åtminstone jag uti, oell ifrån, främmande länder lärt mera, än inom mitt, det oagtadt öfver allt älskade, Fädernesland.
Det stränga utfall, som Friherre Cederström tillåtit sig emot mig, liar redan fått ett tillräckligt svar, i den yttring af ogillande, som hördes under det lian talade; och jag hade sannerligen orätt om jag gaf honom något annat; men jag är skyldig Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln en förklaring, och jag går att afgifva den.
Det var icke i den afstadnade discussionen, som jag ville tala; i hvilket fall det varit min pligt att anmäla mig, och afbida upprop; utan det var emot den särskilda tilldragelsen jag ville göra anmärkningar, som jag hoppades skulle göra slut på den, och jemväl gjorde det.
Får nu denna urskiljning någon rätt, så följer deraf, att mitt ändamål fordrade att tala genast; och jag kunde då ej afbida uppropet i discussionens ordning.
Jag önskar, att denna förklaring må af Herr Grefven och LandtMarskalken anses nöjaktig; och i sådant fall har Friherre Cederströms anfall emot mig intet värde, såsom ägande ingen tillämpning till händelsen; men skulle förklaringen åter icke kunna antagas för nöjaktig, så har jag felat, och då underka - I i Den i3 December. 307
Star jag mig lagens bud; samt är beredvillig, att emottaga den admonition, som Herr Grefven och LandtMarskalken och Ståndet kan pröfva rättvist, att mig meddela.
Jag har blott begärt ordet i anledning af Herr Anckarswärds yttrande om drickspenningar.
Jag vill endast försvara hvad jag yttrat, nemligen: att Kongl. Maj:t aldrig farit genom Socknar och Städer i Upsala län, utan att hafva utdelat välgörande gåfvor.
Om ej min känsla manade mig att till alla delar förena mig med Grefve Posse, skulle 5o §.
Riksdags-Ordningen göra det.
"Ingen tilläte sig personligen förolämpande uttryck."
Då Grundlagen förutsatt denna varsamhet i uttryck emot enskilta personer inom Stånden, måtte dess afsigt hafva varit, att förutsätta ännu mera varsamhet i uttrycken om högsta makten.
Jag bade tänkt att yttra min förundran i anledning af Friherre
Boi 1'es förfarande, men jag är förekommen af friherre Cederström, och dessutom torde det, i detta fall, vara bäst att iakttaga tystnad, då man åhört att Friherre Boije, som uppfört sig lagstridigt, blifvit hugnad med bifall, och att man deremot velat nedtysta Friherre Cederström, som, med 3o8 Den s3 December. åberopande af Grundlagens föreskrift, sökt tillrättavisa Friherre Boije.
I sjelfva saken skall jag i största korthet besvara några anmärkningar, som blifvit gjorde mot mitt yttrande, och deribland först den, att man vill dölja, (jag tror att Friherre Anckarswärd nyttjade delta uttryck) hufvudsak med bisak.
En sådan afsigt kan icke upptäckas i mitt yttrande, ty jag har sökt att utreda hufvudsaken, innan jag fäste uppmärksamheten å bisaken; d. v. s. å Grefve Horns framställningssätt; men deremot tror jag, att Grefve Horns motion bevisar att man stundom söker hufvudsak, för att få tillfälle framställa en bisak.
Öfvergången från den så kallade våldgästningen skedde, då bättre ordning infördes, och den förutsätter ingalunda några concessioner, ej heller var den föranledd af annat enskildt interesse, än Konungs och Ständers gemensamma önskan att kunna lindra de skattdragandes bördor.
.Tåg har aldrig bestridt behofvet af en förbättrad skjutsinrättning, men jag har sagt, att oaktadt de yttersta bemödanden, t. e. af min företrädare i Landshöfdingetjensten i Skaraborgs Län, har dock föga kunnat i detta afseende tillvägabringas; och derpå har jag grundat min öfvertygelse att tiden till sådan förbättring ännu icke vore inne.
För alt kunna förena forvagns-inrättning med vanliga bref-postföringen fordras ovilkorligen, att den sednare verkställes med Gästgifvarskjuts, ty Posthemmansegarne skulle icke finna sig belåtne, 0111 man ålade dem att fortskaffa en stor Forvagn med 6 å 8 åkande personer, i stället fö r en liten bondkärra.
Maj:t har ock varit betänkt på en förändring i detta fall, och de Postskjutsskyldige hafva genom Konungens Befallningshafvande blifvit hörde, huruvida de skulle vara villige, att emot befrielse från Postföringen åtaga sig vanliga hemmans-onera, såsom rotering &c.; men ganska få, åtminstone inom Skaraborgs
Län, förklarade sig nöjde att ingå på detta förslag.
Detta hinder, som mött för verkställigheten af en nödig förändring i detta fall, torde således icke med billighet kunna härledas från den öfverklagade overksamheten å Styrelsens sida.
Såsom ursägt för Grefve Horns föregifvande om laglöst tillstånd i fråga om Kungsskjutsen, har man åberopat att
Pluraliteten inom detta
Hus torde vara okunnig om tillvarelsen af de författningar, som jag citerat.
För min del vill jag hvarken klandra eller bestrida en sådan okunnighet, ty Ridderskapet och Adeln har icke någon skyldighet att studera sig in i KameralLagfarenhcten; men deremot har jag klandrat, att man här träder upp och säger: 3io Den 23 December.
”Här finnes ingen Lag,” innan man förut gjort sig mödan att närmare undersöka förhållandet.
Sluteligen har man sagt, att det hörde förbjudas de förnäme, att vid sina hofflyttningar begagna 16 å 20 hästar; men dervid får jag anmärka, att så länge det icke kan förmenas någon att flytta med sin famille, och föreskrifvit är, att icke mer än ett visst antal personer få åka efter ett visst antal skjutshästar, så måste det af Friherre Anckarswärd yrkade förbud, om det skall vara verkställbart, åtföljas af en föreskrift att de förnämas familier icke få öfverstiga en viss personal, och en sådan föreskrift torde möta mycken gensägelse, samt medföra besvärlighet i tillämpningen.
Jag skulle förmoda, att en stor del af Ridderskapet och Adeln är, lika med mig, trött vid dessa strider om ord, hvilka, under innevarande Riksmöte, ej tyckas vilja taga någon ända.
I denna fråga, har jag, som ej befinner mig bland dem, hvilka böra lemna hästar till skjutsning, iakttagit tystnad, intill dess ömtåligheten för ord synes mig gränsa till orättvisa i sak.
Jag gillar visserligen icke de klandrade uttrycken 'i Grefve Horns anförande; men jag befarar, att de fleste, som antecknat sig till reservation deremot, mera åkt skjuts, än lemnat lia - Den 23 December. star dertill.
Oaktadt livad ätskillige bland Herrar Landshöfdingar yttrat, tror jag dock ingen ibland oss om, att vara så främmande i sitt eget land, att han ej vet, huru Kungsskjutsen i allmänhet i Riket anses.
Månne, icke Herrar Landshöfdingar sjelfve bevisa det med sitt eget exempel?
lemna de väl sina egn3 hästar till sådan skjuts?
eller begagna de dem ens för sina egna vagnar under dylika färder?
Annorlunda kan det likväl tillgå; och det bar så gjordt.
En utmärkt man af vårt Stånd, har derpå gifvit ett minnesvärdt efterdöme.
Jag menar den store Pehr Brahe, d. y. Då han med Konungslig magt och myndighet reste i Finland och ordnade dess angelägenheter, gjorde han det så, att ordspråket komma i Grefvens tidj ännu lefver i välvillig åtanka i Sverige.
— Men lemnom den tillräckligt utvecklade sakenj för att något skärskåda sättet huru hon blifvit behandlad.
Man har strängt tilltalat Friherre Boije, för det han gjorde anmärkningar vid den förmenta oordningen att, under loppet af en öfverläggning, framtåga till LandtMarskalks-bordet, så att en talare afbröts; men jag bekänner, att jag delar hans känsla.
Förliden gårdag, då en ledamot yttrade: att man borde löna officerare på det sätt, att de, i händelse vår grundlag ginge under j dock bibehölle någon sjelfständighet, 3l2 Den 23 December. var det ingen, som deremot tillkännagaf något ogillande.
Nu deremot, då fråga endast varit om Kungsskjutsens beskaffenhet, så har man nästan i procession gått fram till LandtMarskalks-bordet, för att anteckna sig pä en lista, liksom vid ett sjukbesök.
Under sådane förhållanden, hvilka icke äro utan sin märkvärdighet, är det icke blott gamle män, hvilka sett andra tider, utan äfven yngre, som känna sig uppfordrade att taga till genmäle.
Det synes här blifva af yttersta vigt, att med största uppmärksamhet fästa sig vid ord och uttryck; jag måste således till besvarande upptaga det yttrande, jag tyckt mig höra, att Herr Grefve Horns motion skulle innefatta ett Majestätsbrott.
Jag föreställer mig, att detta yttrande måtte komma att bättre än allt annat bevisa, alt man måhända med mera häftighet gått tillväga vid ogillandet af uttrycken, än man grundligt undersökt deras verkliga halt.
Om uti dessa öfverklagade uttryck verkligen innefattats något klander emot Konungens
Höga person, så hade jag säkerligen icke deltagit uti försvar för dem, mycket mindre förenat mig om deras innehåll.
Jag ber Eder, Mina Herrar, utvisa
Den 23 December. 313 mig de uttryck, som kunna hänföras, ens uti den mäst aflägsna syftning, eller genom den mäst fiendtliga tydning, till minsta gemenskap med Majestätet.
Jag frågar, om motionairen på något enda ställe talat om några olägenheter under sjelfva skjutsningen.
Motionairen har benämnt det sätt, på hvilket Kungsskjuts uppbådas och uttages, såsom olagligt, på den grund, att han för denna skyldighet icke kände någon lag.
Motionairen har beskrifvit de olägenheter, som uppkomma därigenom, att de skjutsande, för att skjutsa en mil, ofta få tillbringa flera dygn på landsvägen, under bar himmel, och mot en ringa ersättning, och han har kallat, detta onus, denna tjenstbarhet, barbarisk, och jag frågar: huru ofta benämner man ej föråldrade oformliga inrättningar med samma namn.
Jag blott beklagar den slutförmåga, som tror sig äga anledning att hänföra dessa yttranden till Majestätsbrott.
Jag har nödgats afgifva denna förklaring, och inskränker nu mera allt yttrande i denna sak härtill.
Det vore förgäfves af mig att vilja besvara alla de anmärkningar och personliga anfall, som mot mig och min motion blifvit gjorde.
Jag skall dock upptaga några de väseudt - 3i4 Den 23 December. ligaste anmärkningar, hvilka blifvit framställda, hufvudsakligen af Grefve Posse.
Grefven har yttrat, att jag hade orätt, då jag sagt att Kungsskjutsen ej vore stödd på lag, och har åberopat mot mitt påstående härom lagar från Gustaf I:s, Johan Hirs, Carl IX:s, Christinas tider, m. fl. dylika föråldrade lagstadganden om skjuts.
Jag vet med visshet att någon lag derom ej finnes i 1734 års lagbok, hvilken väl i Byggninga-Balken omtalar Gästgifvareskjuts, men alldeles icke någon särskilt Kungsskjuts.
Denna skjutsskyldighet, såsom den nu utgöres, finnes icke eller, mig veterligt, bestämd i någon författning ända från längre tider tillbaka.
I 180g års Gästgifvaresladga omtalas den endast i förening med Gästgifvareskjutsen, rörande skjutslegan.
Jag hämtar äfven stöd för mitt anförande deruti, att jag hos LandshöfdingeEmbetet i Örebro sökt blifva lagligen dömd till Kungsskjuts, der man svarat mig att lag derpå ej finnes; men att Kungsskjutsen existerar, till följd af en 2000-årig vana, såsom undersåtlig pligt.
Jag frågar, om Svenska Folket kan kalla sig fritt, när det tvärtemot 1809 års nya Statsskick skall underkasta sig sådane ingrepp i äganderätten.
Jag har åtminstone en Auctoritets dom för mig, det må då förlåtas mig, om jag ej känner dessa uråldriga och olämpliga lagar, som Grefve Den 23 December. 3i5 Posse åberopat.
Man har sagt att jag klandrat Kongl. Majrts resor.
Jag vet lika väl som någon annan, att dessa resor äro af nödvändigheten påkallade; jag har blott klandrat sältet att befordra desamma.
Jag har i min motion haft afseende på de skjutsandes tysta klagomål; men till dessa äro just Landshöfdingarne orsaken, ty när desse icke rätta missbruken, eller man af dem får böra åberopas sådane författningar som Grefve Posse nu gjort gällande, så är ej underligt, om delta förhållande uppväcker hemska klagomål.
Jag har tält om det barbariska i skjuts-författningarne, men man tvingar mig att äfven nämna något om det barbariska i skjutsen.
Då Kongl. Majit år 1818 reste till Norrige, motte jag på vägen från Nyqvarn den del af suiten, som afrest dagen före Kongl. Majit.
Jag såg då det oerhördaste våld utöfvadt af denna suite eller lifvakt.
Mina blickar möttes af sönderhuggne hästar, omkullkastade och söndriga vagnar, hästar utan folk och folk letande efter sina hästar.
Vid Lislena Gästgifvaregård blef jag varse en folkhop; jag trängde mig in deruti och framkom till en sönderslagen blodig gammal man, som på min förfrågan hvad som var å färde, svarade mig: jo så far Konungens folk fram, så hafva de slagit mig.
Jag föreställde honom alt Konungen snart skulle komma efter, och att han borde qvarstadna, och till honom frambära sina 3i6 Den 23 December. klagomål; men han svarade mig, att det ej vore värdt, emedan Konungen icke förstod honom; och då jag upplyste honom, att Konungen endast var omgifven af personer, som talte Svenska, förklarade han och de kringstående sig så, som de ej hade särdeles förtroende till Kongl. Majrts omgifning.
Då jag sedermera ankom till Stockholm anmälte jag förhållandet för en Major vid Gardet till häst, af hvilket Regemente lifvakten var, hvarå jag erhöll det svar, att detta vore så mycket besynnerligare, som man just ntvaldt det bästa folket.
Och när detta kunde hända med det bästa folket, så hemställer jag till Herrarne sjelfva, hvad man då befarar af det öfriga.
Vi lia ju sedt Kongl. Maj:ts egen betjening komma på fästningar för våldsam framfart med folket.
Olämpligheten af sättet för nu utgående
Kungsskjuts kan jag dessutom med ett annat exempel styrka.
Jag bebor det Härad, som blir beordradt att skjutsa till Stjernsund, då Kongl. Majrt reser dit.
Det har t. ex. handt, att folket af Kronobetjeningen blifvit antydt om nödvändigheten att der qvarstadna arne dagar, utan mat, utan foder för hästarne och utan penningar, för att skjutsa derifrån.
Månne ej detta är barbariskt?
Jag känner ej annat namn derpå.
Den 23 December. 3i7 Anfallen mot min person går jag gerna förbi; men om man bär klagar öfver mitt ofog, så anser jag dessa uttryck af ofog m. m. vara så mycket mera obehöriga, som ingen annan än LandtMarskalken kan tillrättavisa en Talare, om han det förtjenar, och jag undanbeder mig derföre alla omdömen öfver sättet för mina yttranden.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, att, sedan Grefve Horn, hvilken framställt ifrågavarande motion, nu mera haft tillfälle att, i anledning af hvad mot honom blifvit anfördt, afgifva dess yttrande, ansåg Hans Excclience, ehuru flere Ledamöter anmält sig att ytterligare tala i ämnet, sig likväl höra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt, att discussionen nu finge afslutas, samt Hans Excellence äga att göra proposition å remiss af Motionen till vederbörligt Utskott.
Det är ej i saken jag ämnar yttra mig, utan endast i anledning deraf, att Herr von Hartmansdorff behagat tillägga mig ett yttrande, som jag ej haft.
Jag har nemligen icke klandrat Friherre Boijes yttrande, utan formen, hvarunder han detsamma afgaf. 3i8 Den 23 December.
SprengtportenJacob Wilhelm :
Jag förenar mig till alla delar med Grefve Posse.
I anledning af den anecdot Grefve Horn behagat afgifva, får jag uppmana Grefve Horn att i detta afseende vända sig till behörig auctoritet, då jag är säker, att rättelse ej uteblir.
Hela händelsen är mig för öfrigt obekant.
En värd talare Herr von Hartmansdorff har ifrågasatt, huruvida Landshöfdingarne lemna sine egna hästar till Kungsskjuts.
Jag får derå äran svara, att jag, som aldrig haft någon egendom, och som troligen aldrig får någon, dock ifrån mitt Boställe, hvarå jag agde ii hästar, år 1808 under Norrska fälttåget skjutsade med g.
Mitt exempel, som Landshöfdinge, behöfdes ej uti en provins, med skäl så känd för medborgerliga tänkesätt.
Jag gjorde också den ifrågavarande uppoffringen endast med afseende å egen känsla, samt är öfvertygad, att hvarje af mina Kamrater, stadd i samma belägenhet, skulle förfarit lika med mig.
Jag har aldrig hört omtalas den händelse Grefve Horn nu berättat, men skall hafva all möda ospard, att få sanna förhållandet upptäckt.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtM.arska.lken Den 23 December. 3ig Horns ifrågavarande motion, jemte de af åtskillige Ledamöter, så väl den 12 dennes f. m. som i dag i anledning deraf afgifne yttranden, måtte till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitteras.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln hehagade tillåta, att Hans Excellence finge gå förbi åtskillige å Bordslistan nu i ordningen varande mål, för att framställa proposition till remiss af någre Kongl. Majrts Nådiga Propositioner, hvilka redan 8 dagar legat på bordet.
Jag föreslår, att Herr Grefven och LandtMarskalken behagade nu, likasom förra Riksdagen, efter eget godtfinnande, föredraga målen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, på sätt Friherre Anckarswärd föreslagit, åt Hans Excellence öfverlämna rättighet, att efter dess egen pröfning och förekommande omständigheter inför Ridderskapet och Adeln föredraga de på bordet hvilande mål, i hvilket fall Hans Excellence ville hafva äran försa - 320 Ben 23 December. kra Ridderskapet och Adeln, det Han, likasom vid sista Riksdagen skedde, skulle med samma grannlagenhet afpassa målens föredragning, så att aldrig något större eller vigtigare mål skulle varda inför Ridderskapet och Adeln föredragit, då Riddarhuset icke vore så fulltaligt, att hvarje Ledamot kunde aga tillfälle, att deröfver yttra sig.
Härefter föredrogs till remitterande Kongl.
Maj:ls den io dennes afgifne, och den i5 derpåföljde f. m. på bordet lagde Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående 3'tterligare anslag af Allmänna medel till Götha Canal-Byggnads fullbordande.
Herr Hjerta, Gustaf j hade inlemnat följande Memorial, hvilket upplästes:
Då nu den Kongl. Propositionen angående Byggnads-anslag för Götha Canal till Stats-Uskottets handläggning skall remitteras, utbeder jag mig, att få fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten och billigheten, att afse Bolagets belägenhet, de orsaker densamma föranledt, och de medel, sorn förefinnas, att kunna förhjelpa det till åtnjutande af en billig inkomst af Actierne, intill dess Canalen blifvit fullfärdig.
Jag skall dervid hvarken blif - Den 23 December. blifva vidlyftig eller öfvertalande.
Jag vet, att i ett ämne, som man så gerna begagnar till passionernas tummelplats, underhåller man lika litet uppmärksamheten genom utförligheten, som man förmår att väcka någon öfvertygelse genom framställningen af allt, hvad som eljest skulle tala för att göra ett så beskaffadt Nationalföretag, som Götha Canal, snart och väl färdigt.
Men jag skall försöka alt framlägga de fada, som böra lägga grund för det arbetande Utskottets bemödanden, att gagna bela Samhället genom rättvisans iagttagande, billighetens afseende, behjertande af ett talrikt Actie-Bolags lidanden, och faran af ett betydligt Actie-Capitals totala förstörande.
På grund af Rikets Ständers uppmaning tecknade sig delta Bolag.
”Med fullkomlig öfvertygelse, att denna Canals öppnande skall medföra de dermed åsyftade ”ändamål, åkerbrukets och näringarnes upp”hjelpande, handelns och rörelsens liflighet samt idoghetens förökande,” (så talade Rikets Ständer år »809 till Svenska Folket) ”få Rikets Ständer, med tillstyrkande af den föreslagna Götha Canalens ”öppnande, anhålla, att nödiga anstalter ”till arbetets utförande genom entrepre”nade af enskilde personer må vidtagas; ”hvaremot Rikets Ständer vilja lemna Kongl. 7 H. 31 1 Den a3 December. ”Maj:t öppet, att öfverlåta af Kronans jord, ”icke endast till de personer, som kunna ”förlora sådan, utan äfven hvad till Cana”lens fullbordande och underhåll nödigt ”pröfvas;” samt föreslogo de, ”att manskap af indelta Infanteri-Regementerne ”mätte till arbetet emot skälig sold lem”nas.
” Se Rikets Ständers Skrifvelse d. 10 October 1809.
I samma skrifvelse står: ”Om enskilda skola finna sin uträkning, att i denna ”Canal-anläggning med sin förmögenhet deltaga, synes den böra blifva deras everdeliga egendom.”
Och vidare: ”på det ”ett så Riksgagneligt företag må utan upp”skof samt i en plan och ett sammanhang ”kunna verkställas, tillstyrka i underdånighet Rikets Ständer, att alla möjliga ock ’’skäliga förmåner må det blifvande Canal”Bolaget förunnas
Majit i Dess den 10 Nov. 1809 afgifna Nådiga Proposition, om medel att verkställa den föreslagne Canalen yttrat: ”Att uti en annan Rikets belägenhet skulle ”Kongl.
Majit funnit tjenligt, att använda ”Statsmedel till företaget såsom för hela Ri”ket gagnande;” då Kongl. Majit dertill yttrade: ”att hoppet om den vinst, sorn ”ett med Canal-anläggningen förenadt