Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Se Inqwartering; Rrv» nostjuts; Rungsstjuts. Loäerlljvlui, tlsrl, yttrande, Nsv. 244. T. Tabellers uppgörande öfwer alla de Embeten och Tjen» sier, som tillkommit sedan fastställandet af 1696 ärs Stat,^ Sept. 1L7. i;o. -- IZA. 285. — om utseende af twannc Riddcrstapets och Adelns Ledamöter till sammanfattande deraf, Septt izs. 286. — wal af dcsie Committerade, Sept. 158.
— Hr.
Look, 6or1lt2 I.uäviZ, afsäger sig detta förtroende, Sept. 238. 291.
— Friherre 8t-wl von Iloli-toin» närmare förklaring öfwer meningen med denna desi motion rc. Sept. 179. -- Se widare härom Nov. 502. Z8i.
Tabeller af Stats-Utstottet sammanfattade öfwer Personasct af Indragnings- och Benädnings-Staterne, I-n. 862.
Lack,erns Lrergc lagerne, Kongl. Maj:ts nädiga Proposition om understöd för dem, Clov. 3. zog. 35;. 405.
— Stats-lltstottets yttrande i anledning af Ridderstapetö och Adelns samt Prcste-Ständets remisi, rrov. 1451. 1598. 1612. 1785.
Dec. z. -- BancoUtstottets anmälan i anledning af Borgare-och Bonde-Ständenö remisi, L7ov. (1609.) 16)7.
Dec. 427. samt utlätande, Ian. ;?2. 6oo. 944. 976; Febr. 1465.
Mars »22. r8o. Apr. 95. 741.84.?. — Stats» Utstottets yttrande öfwer Banco-Utstottcts utlätande, Febr. §05. 6z6. 757.
Apr. 625.
— Riksens Ständers I9L Register. underdåniga swar ä Kongl- Majlls nädiga Proposition, Mars logs. Tackjerusbandel, om yrkad fri och oinskränkt - - - in.m Riket, Dec. l?4- 4iy. lZ>8. 155g.
Ian. liz. — underdånig skrifwelfe om nödige ansedde förändrinaar i Författningarne derom, Mars 255.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adela, vid Urtima Riksdagen i Stochholm, År 1834, Fjortonde Häftet.
STOCKHOLM, Tryckta hos Johan Hörberg, 1835- Thorsdagen den 2 October 1834- Plenum kl. io f. m.
Justerades 2:ne prot.utdr. för d. 25 sistl.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till II.
N:o 146. ang:de förklaring af stadgandet, röride landshöfdingars pensionsrätt; N:o 147. ang:de viss tid, sorn landshöfding skall innehaft sitt embete, innan han kan erhålla landshöfdingepension; N:o 148. ang:de särskild vedergällning till Lagcommitteens arbetande ledamöter efter numera fulländadt uppdrag; N:o i4g. ang:de canalanläggningen vid Aker.
Hr Quiding, Bernh. Christopher, hade inlemnat följande:
I anseende till min sjuklighet nödgas jag afsäga mig det rum inom R.
St:s Bevilln.Ulsk., hvartill jag genom H. R. o. Ad:s Hrr Electorers val blifvit kallad.
Hr Grundelstjerna, Axel Wilh., hade ingifvit ett så lydande anförande:
I anseende till för mig nu förestående högst trägna tjenstegöromål
Ur jag nödsakad att härmed afsäga mig den befattning, jag såsom ledamot af Exped Utsk. under denna riksdag innehaft; och öfverlemnar jag vördsammast till H. R o.
Ad:s godtfinnande, huruvida det må tillåtas mig att icke desto mindre bibehålla min riksdagsmannarätt under den återstående delen af detta riksmöte. R. o. Ad. biföll, att Hr Grundelstjerna, oaktadt denna afsägelse, fick behålla sin riksdagsmannarätt.
Justerades pleni-prot:n för d. i5 sisth Aug. f. och e. m. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel, hade iulemnat ett så lydande anförande:
Utan att tilltro mig den noggranna kännedom af Bankens inre styrelse, som är nödvändig för att med säkerhet 4 Den i Oetobei- f. m. bedöma H.
Bancotltskls utlåt, om förslag i ämnet JV:o 38, tvekar jag ej att instämma med Hr C.
Stuart uti den öfvertygelsen, att inre mechanismen af ärendernas gång betydligen kunde förenklas, hvarvid icke allenast större säkerhet, Utan jemväl betydliga besparingar kunde vinnas.
Emedlertid n)å det tillåtas mig att äfven söka bidraga till detta ändamål genom uppgift af hvad jag sjelf sett uti ett närgränsande Rikes bank, der sedelmynt, likasom hos oss, är det nästan uteslutande courserande myntet.
År 181 3 uti Petersburg hade jag vunnit särskildt tillstånd ptt bese Ryska bankens inrättningar.
Hvad som jemte den förträffliga fabricationen af papperet mest ådrog sig min uppmärksamhet var en tryckmachin af metall, hvars inre valsar voro inrättade att på en gång förrätta följande: i:o trycka sedeln på en gång å papperets båda sidor, tå att förfalskning blef än mera omöjlig; 2:0 utan särskildt behöflig manipulation och uti orubbadt fortfarande succession sjelfmant ombyta åra-, månads-, och dagatalet, numerera sedeln med successivt ombyte icke allenast af nummer, utan jemväl af serier, och 3:o trycka de tre Bankdirectörernas namn efter ett fac »imile af deras underskrifter.
Förtjensten af denna machin är dessutom att innebära den säkraste af alla controller emot allt möjligt missbruk, då i:o ingen dupplett-sedel kan utkomma, alldenstund machinen icke kan, utan ett arbete, hvars långvarighet icke kunde döljas, någonsin uppehållas uti omvexlingen af den successiva numerering, valsarna måste gifva; 2:0 machinen, som står fästad uti rummet, der fabricationen förehafves, är infattad uti en capsel af metall, sora tillika med drifhjulet läses, hvarje gång fabricationen slutas, med sa kallade lås å la Regnier, hvilka icke kunna öppnas af annan man än den, sorn känner claven; 3;o att den sista utpreglade nummern under dess serie, datum <3tc. antecknas uti dagens protocoll, först af de bankdirectörer, hvilka det åligger att öfvervara aftryckningen, hvadan, om en annan nummer möjligen kunde utkomma, än den näst i ordningen varande efter sista dagens prot., det bedrägliga missbrukandet af machinen genast blefve upptäckt, — ett missbruk, så mycket svårare att tänka sig, som rummet, der tryckningen förehafves och machinen är uppsatt, är stäldt under bevakning af en militärpost.
Med antagande således deraf, att sedlarna, för att blifva giltiga, icke längre behöfde någon enda individuel åtgärd, hvarken af numerering eller underskrift, utan att de tillverkade sedlarna kunna direqte aflemnas till bancocassan för att genast användas i enlighet med erhållna föreskrifter, följer ock, att hela den vid sedelfabricatjonen anställda personalen blefve umbärlig.
En sådan machin med sina särskilda valsar kan, med alla de combinationer, sora äro möjliga genom d# olika Den 2 October f. m. 5 tecken, som användas att öppna nya serier, orubbadt fortsätta sedelfabricationen ett helt århundrade, innan den behöfde någon ändring, och äfven då denna epok inträffade, vore ett enda nytt tecken tillräckligt att öppna en ny mångfald af serier.
Den är äfven lätt att reparera, om den någonsin komme i olag, då hvarje af dess functioner har sin särskilda vals, ehuru alla i afmätt ordning sättas på en gång i rörelse.
En dylik machin kostade nämnde år i England 2000 £ sterb, en summa, som visst icke behöfdes, om den förfärdigas af Sveriges lika skickliga mechanici.
Den fara, man velat inse deruti, att en sådan machin kunde af dess auetor in dupplo förfärdigas, försvinner vid eftertankan af omöjligheten att dölja en dylik kostsam och mödosam fabrication, i förening med faran för den, som kunde våga en dylik fal— sification i stort.
Jag anhåller vördsamt om remiss häraf till H. BancoUtskottet.
Remitterades till BancoUtsk. i sammanhang med återremissen af Utskts utlåt.
Så vidt jag kunnat inhemta, har ingen föreskrift ännu blifvit lemnad, huru förhållas skall, då sådant metalliskt mynt, som blifvit från Banken utlemnadt, återkommer, men befinnes i någon mån förminskadt.
Jag anser nödigt, att någonting bestämmes i afseende på Bankens skyldighet att emottaga dylikt mynt, och får i anledning häraf nu väcka en motion, om hvars remitterande till BancoUtsk. jag anhåller.
Frölich uppläste derefter följande:
Då, efter börjad utvexling af guld- och silfvermynt, den fråga ofta torde komma att uppstå emellan Banken och innehafvare af sådant mynt, sora efter utgifvandet från Banken på ett eller annat sätt blifvit undervigtigt, huruvida Banken är skyldig sådant undervigtigt mynt emottaga i liquid eller vexling, får jag, under fästande af uppmärksamheten derpå, att ett stadgande i förenämnde afseende bör äga rum och på sitt ställe införas, vördsamt föreslå:
Att guld- eller silfvermynt, som, sedan det från Banken fullvigtigt blifvit utlemnadt, men af hvarjehanda orsak eller vållande befinnes vara undervigtigt, ej må i liquid eller vexel af Banken emottagas annorlunda, än såsom omyntadt guld eller silfver, efter vigt.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 29 sisth Sept. på bordet lagda utlåt.
N:o 266 i fr.ågan om beviljande af ett creditiv G Dcu 2 Octobcr f. m. för bestridandet af kostnader, sorn genom farsoten cholera föranledas.
Jag anhåller att vid StatsUtsk:s nu föredragna betänk, få göra några anmärkningar, syftande till återremiss, och jag har för den händelse, att 11. o. Ad. skulle bevilja denna återremiss, författat anmärkningarna skriftligen.
Hr von Hartmansdorff uppläste derefter följande: K. kungörelsen d. 12 Nov.
183 i omförmäler inga spärrnings-, utan endast quar a n t a i n e s-anstalter; den K. propos. nämner ej heller de förra.
De hafva icke blifvit genom särskilda Konungabref anbefallda, utan endast tillåtna för orter, som dem åstundade, och böra följaktligen af dem sjelfva betalas.
Annat är förhållandet med quar a n t a ines-ans tal t er å kusterna, hvilka ej kunnat eller kunna umbäras.
Om ifrågavar. creditiv ej får dertill begagnas, finnas inga tillgångar för detta behof.
Hvar skola då medlen tagas?
Jag vet ingen annan utväg än lilla creditivet, som redan måst dertill begagnas, emedan cholerans framträngande till Sver ige icke förmodades vid 1829 års riksdag.
Men detta creditiv är, enl. 63 §. Reg.F., Konungen förbehållet för oförutsedda händelser, och quarantaines-anstalter mot choleran äro nu desto mindre oförutsedda, som de af Utsk. äro uttryckligen omnämnda.
Utsk:s undantag af berörde anstalter skulle således tvinga till att använda för ett redan kändt behof det creditiv, som Reg.F. velat åt Konungen förbehålla odisponeradt till oförutsedda händelser, för hvilka intet, eller åtminstone ringare tillgångar, än grundlagen åsyftat, följaktligen återstå.
Jag begär aitså återremiss, på det att orden quarantaines-anstalter måtte ur förslaget uteslutas.
N:o 266 återremitterades.
Vid förnyad föredragning af Lag-Utsk:s d. sisth Sept. på bordet lagda betänk.
N:o 120 öfver Hr S. J. Wijkmans motion, rörrde ändring af 16 cap. i5 §.
Jordab:n i hvad angår hyresaftal om hus och tomt i stad, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs LagUtskts d. 25 sisth Sept. på bordet lagda betänk.
N:o 121 öfver väckta motioner om meddelande af vissa föreskrifter, rör:de lagfart.
Det är mot 4:de delen af Utsk:s förslag, som jag anhåller få göra några anmärkningar.
Då jag vid förra riksdagen såsom ledamot i LagUtsk. deltog i det förslag till underd. skrifvelse till K. M., att följande ändring i i8o5 års författning måtte vidtagas:
"Enär lagfart sökes, böra de handlingar, som styrka förre Den 2 0 c
I o b c r f. m. 7 ”ägarens åtkomst, uppvisas, samt innehållet deraf i lagfarts”protocollet antecknas.
Kunna icke sådana handlingar föreges, då må förre ägarens åtkomst genom annan laglig bevisning styrkas;” så var det af det skäl, att fall gifvas, då det är omöjligt att förete åtkomsthandlingar.
Utsk. ansåg, att det skulle vara hardt, om en person i sådant fall ej skulle kunna erhålla uppbud.
Sådana händelser kunna inträffa och hafva inträffat; en egendom kan t. ex. brinna och handlingarna uppbrännas.
Här är ej fråga om den åtkomsthandling, som utgör sista köpet, utan de föregående handlingarna.
Het är för sådana fall, som lagen nu ej medgifver någon möjlighet, med ordalydelsen af i8o5 års förklaring, att kunna vinna uppbud, och det är en rättelse deruti, som förra riksdagens LagUtsk. åsyftade.
Henna mening varin likväl ej Konungens sanction, och det är min skyldighet att respectera den åsigt, som dervid gjort sig gällande.
Hetta har likväl ej hindrat mig att vidblifva min mening.
Bä jag dock ej vill vidblifva den till den grad, att jag vill yrka upphäfvande af i8o5 års alltför positiva bud, tior jag mig likväl böra söka förhindra, att icke någon skrifvelse måtte afgå, som än ytterligare skulle öka dess stränghet.
Jag tror, alt ingen domare kan tillåta sig frångå möjligheten att skaffa åtkomsthandlingar, när sådana möjligen finnas; men det är hardt att hafva ett stadgande, som sätter utom möjlighet för domaren att genom sådan laga bevisning, sorn lagen i öfrigt medgifver, kunna åstadkomma detsamma.
Jag förblifver vid den mening, att detta positiva stadgande är menligt, och tillstyrker, att den skrifvelse, som LagUtsk. yrkat att K.
M. måtte aflåta, ej mätte af R.
St. begäras.
Hå efter den praxis, som vanligen agt rum och hvilken jag äfven tror vara riktig, ett förslag ej kan afslås till en del, och detta betank. innehåller flera saker, nödgas jag anhålla om återrerniss, i fall R. o. Ad. anser hvad jag yttrat vara af någon vigt.
N:o 121 återremitterades.
Företogs till pröfning LagUtsk:s den 25 sisth Sept. på bordet lagda betänk.
K:o 122 öfver väckta motioner, ang:de förändring i vissa delar af nuvar. lagstadgandeu 0111 giftorätt och arfsrätt m. m.
Klingspor, Mauritz:
Bet betänkande, som nu är under öfverläggning, innefattar den vigtigaste samhällsfråga, som vid denna riksdag förevarit.
Jag vill icke uppehålla mig med en undersökning, huruvida den naturliga rättvisan fordrar en lika arfsrätt begge könen emellan; för mina ögon är det klart och tydligt utveckladt, att den större arfsrätt, som blifvit mannen förunnad, är en naturlig följd af dess större förbindelser inom samhället.
Arfsrätten anser jag dessutom helt och hållet för en politisk inrättning, och det är endast under denna synpunkt jag vill betrakta den, 3 Den a O c t e b e r I '. 111. så att äfven om jag insåge billigheten af qvinnans anspråk, talade jag deremot, om denna orättvisa vore dicterad af en politisk nödvändighet.
Antagas de nya föreslagna lagförändringarna, är jordbruket förstördt, och Svenska folket har beträdt första steget till republiken.
Att jordens fördelning i mindre lotter blir en naturlig följd af den lika arfsrätten, anser jag obestridligt.
Besutenhelen skall härigenom allt mer och mer försvinna, och BondeSt., detta Sveriges talrikaste och aktningsvärdaste
Stånd, skall med sin besutenhet förlora den kraft och den sjelfständighet, som gifvit detsamma ett så utmärkt rum i Sveriges häfder.
Jag vill nu anföra ett sammandrag af hvad man utur landshöfdingarnas femårs-berättelser inhemtar rörande de skadliga följderna af den redan för långt sträckta hemmansklyfningen.
”Författningarna tyckas endast hafva afsett folk”mängdens tilltagande, utan att hafva beredt näringsmedlens ”tillväxt i samma mån.
Landet uppfylles allt mer och mer ”af små lägenheter, hvilka icke kunna föda ägarne med sina ”familjer, de bero af tillfällig arbetsförtjenst och sluta att ”ligga församlingarna till last, folket demoraliseras, armodet ”tilltager i samma och ännu större förhållande än folkmängden, och Tabellverket förvandlas efter hand till en fattigkista.
Denna af landshöfdingarna uppdragna tafla är icke ljus och talar ej för det nya lagförslaget, i Dessutom är jordens för stora klyfning i statseconomiskt afseende skadlig för landet.
Likasom fabriksindustrien vinner genom arbetets fördelning, likaså jordbruket.
Der brukaren ständigt nödgas gå från ett arbete till ett annat, föranledes naturligtvis tidsförlust, och den mechaniska färdighet kan icke der inhemtas, som vinnes, då arbetaren användes vid ett särskildt och samma slags arbete.
Ett större jordbruk lemnar en större production åt samhället, relativt till de armar, som dermed sysselsättas, och den arbetsstyrka, som ej behöfves till jordens skötande, men dock är född af jordens producter, kan anvandas i handel och näringar.
För att förmånligt bedrifva all slags handtering fordras capital.
De små lägenheternas innehafvare hafva sällan kreatur, ännu mindre förlag; vanligen hafva de sjelfva brödfödan knappt halfva året.
Naturen sätter dock gränsor för vidden af ett jordbruk, som kan skötas under ett bruk; ägaren kan icke, utan att förlora förmycken tid, transportera sig sjelf, sin redskap och sina dragare på för stora distanser.
Ätt Svenska jordbruket vunnit genom de blockstora egendomarnas klyfning och genom enskiftet, anser jag obestridligt.
Att landet både i individuelt och i statseconomiskt afseende förlorar på en för mycket utsträckt jordens klyfning, har jag sökt att utveckla; men denna materiella förlust är dock den minsta och kan möjligen genom bättre oeconomiska författningar afhjelpas.
Den moraliska kraft, sorn i följd häraf går förlo - Den 2 O c t o b e r f. m. 9 rad, är deremot oersättlig; ty hela landets sjelfständighet hvilar på denna kraft.
Lagstiftaren bör i samhällets interesse söka fiista menniskorna vid samma jord, ty fosterlandskärleken ligger helt och hållet i kärleken till jorden.
Menniskorna hafva i alla tider uppoffrat lif och blod för den uslaste jordbesittning, för den koja, som sett deni födas.
.Denna känsla är moder lill en mängd husliga dygder, hvilka som ett arf följa med samma jord; det är denna känsla-, som alstrat så mångå stora män, så många skona gerningar, och som småningom dödar den olycklige landsflyktige.
Denna känsla , den varaktigaste, den starkaste af alia, mäste noga bevaras Jag har sökt visa, huru dyrbart jordbruks!nteresset är för ett land, huru aktningsvärda dess representanter äro.
De liva thcoriernas tendens är dock att nedsätta della vike, alt utpeka dess idkare som okunniga och stationära, att visa huru rnechaniskt jordbruket bedrifves och huru mycket mera intelligens det erfordras till alla andra yrkens bedrifvande.
De nya lärornas författare handla logiskt oell rätt; de känna, att jordbrukaren öfverallt har monarkisk instinkt, näringsidkaren deremot en republikansk; de söka således att befordra handelns och näringarnas interessen på bekostnad af jordbruket, och att gifva de förras representanter ett öfvervägande inflytande öfver de sednares, väl vetande, att sedermera ingen motståndskraft finnes för de republikanska institutionernas införande.
Den nuvarande generationen är positiv i sina begrepp; endast penningen talar, endast penningen ger anseende och inflytande inom samhället.
De små hemmansägarne äro ej i elen ställning, att de med kraft och verkan sjelfva kunna föra sin talan och försvara sin rätt emot köpmansinteresset.
En slags social hierarchi är således nödvändig midtibland denna stämning till allmän nivellejing; för regering och land behöfves ett annat stöd, än den physiska styrkan och penningen.
Ordning är samhällets första behof.
Ståndshierarchien utgjorde fordom basen derför; denna har nu lidit skeppsbrott på de politiska theoriernas stormiga haf.
Samhället behöfver en ny fast grund att stödja sig på.
Den större jordegendomen är den enda, som återstår; men äfven denna sista dam är nära att bortryckas af democratieris våldsamma ström.
De mindre jordbrukarne behöfva sin tid Och sitt arbete att draga sig fram i Verlden; de kunna aldrig på ett rätt lifligt och ihärdigt sätt följa med de allmänna ärendernas gång.
De större possesstohäterna deremot, utan att fournera en dass för sig, med egen anda och egna pretentioner, äro i en bättre sociel ställning och hafva mera ledighet att försvara jordbruket och äganderättens colleeliva interessen.
Medelclassen bör närma sig till denna välgörande
Och bevarande aristöerali, hvars interessen identifiera sig med handelns i4 H. . i Den 2 0 e t o h e r f. ra. ceii näringarnas; ty ordning, stabilitet neli en got! regering önska- och behöfva båda interessena.
Be åsigter, jag bär yttrat, de satser, jag bär försvarat, delas icke utaf mängden; men jag tror, att det nu, mera än någonsin', är nödigt att hafva detta politiska mod, som består uti att hafva sin egen tanka oell att våga följa den midtiblaiid bränningarna af den opinion, som kallas populär.
Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. af afslag på betänk.
Jag anhåller först att få instämma i de reservationer emot LagUtskts ifrågavar. betänk., som Gr.
Sparre och Hr Strussenfelt afgifvit, hvarjemte jag äfven instämmer i slutsatsen af det yttrande, R. o. Ad. nyss hört af Frih. Klingspor.
Dernäst utbeder jag mig att få fästa Ståndets uppmärksamhet på särskilda delar af betänk, och genomgå de skäl, Utsk. anfört för sitt förslag, i hopp att, om jag lyckas vederlägga dessa, jag skall kunna öfvertyga It. o. Ad., att betänk, bör ogillas.
— Ulsk. går ut från den satsen, alt man och hustru hafva lika förbindelser och således böra hafva lika rättigheter; men Utsk. vederlägger sig sjelft, då det säger mannens pligt vara att anskaffa, hvad som erfordras till husets bestånd, hustruns att med klokhet och sparsamhet använda det.
Hvar och en, som inser skillnaden emellan att anskaffa tillgångar och alt använda dem — en skillnad, som ingen inser bättre, än R.
St/ —, inser äfven, att skillnad i rättigheter bör öga rum; ty onekligt är anskaffandet det vigtigaste.
Är ingenting anskaffadt, så är fattigdom och vanmagt för händen, huru skicklig man än må vara att använda det, som finnes.
Utsk. antyder vidare, alt bondhustrun, sorn har mera arbete än prestens och borgarens, bör ej vara sämre lottad Utsk. talar liar om materielt arbete, och i det afseende! kan invändas, att äfven bonden har mera arbete än borgaren och tyngre än presten, och att lian på sådan grund borde hafva större rättigheter; men arbetet får ej beräknas efter den mechaniska kraften, ty då borde hästar oell ångmachiner uppskattas högre än menniskor, utan efter den intellectuella förmåga, som dertill erfordras.
Då mannens åligganden fordra större intellectuella förmögenheter än qvinnans, böra ock lians rättigheter vara större än hennes.
Dessutom bör man ihågkomma, att tyngden af qvinnans arbete är olika nästan i hvarje hushåll och att, om man vill så noga nagelfara med sin beräkning, borde hvarje hustru få olika rättigheter; men sådant är overkställbar!.
— Utsk. omtalar såsom obilligt, att hustrun nödgas lemna hela sin egendom till mannens förvaltning, men återfår vid hans död blott en tredjedel af sina penningar och lösören jemte en lika del af hans lösegendom och af deras gemensamma förkofran, att denna obillighet mäste jernnäs genom öfverenskommelse!’, hvadan det vöre bättre, att den jemnades af lagen.
Jag anmärker deremot, Den 2 O c t c li c r f. m. att lagen mäste antaga, det livar oell eu fullgör sin pligt, och således förutsätta, att mannen förvaltar egendomen väl.
Vill man förutsätta motsatsen, borde man omvända förhällandet och stalla mannens egendom under qvinnans förvaltning; ty då vore åtminstone tillämpningen öfverensstämmande med grundsatsen.
Men till så förvända förhållanden haiman i Sverige ännu icke kommit.
Man bör ock ihågkomma, att lagstiftarne utgått från det allmänna förhållandet, att mannen i boet infört större egendom än qvinnan, icke att de, såsom Utsk. förutsatt, införa lika mycket, och ännu mindre, att han inför mindre egendom än qvinnan.
Det sistnämnda skulle deremot blifva följden af den lika arfsrätten; ty då man afdrager, hvad mannens uppfostran, equipering och underhåll, innan lian kan lefva af sin tjenst eller arbete, kostar mera än qvinnans, så är det klart, att återstoden af hans arfslott skall blifva mindre än bennes.
Man säger väl, att begge makarna bidraga lika till boets förkofran; men jag har redan visat, att icke så är, utan såsom undantag, eller under förvända förhållanden.
Vidare säger Utsk., att mannen kan öka sin giftorätt genom flyttning från stad till landet, genom ombyte af stånd, genom erhållet adelskap m. m-- Derpå svarar jag, att 0111 man vill, att mannen ej skall vara hustruns målsman, ej heller äga pröfva hvilka åtgärder för boet äro nyttigast, så kan invändningen förtjena något afseende; annars icke.
Om olikhet i arfsrätten skulle, såsom Utsk. säger, härröra från våld och mannens större handkraft, borde olikheten visserligen upphöra i lagbundna samhällen; men den härrör ej från någon oförrätt, utan från den natal iiga skillnaden i mannens och qvinnans bestämmelse.
Mannens verksamhet tillhör både samhället och hushållet.
Ofta får han för det förras tjenst använda sina krafter och sin verksamhet på det sednares bekostnad.
Qvinnan deremot kan ensamt åt hushållet egna sin verksamhet, och gagnar derigenom samhället mest.
Man åberopar väl, att presterna vid 15G9 års riksdag sjelfva begärde,'att lika arfsrätt för deras barn måtte bestämmas, och att detta förhållande sedermera för dem fortfarande ägt rum.