Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 17 December f. ni. ningsComiléerna någonsin ansett sig kunna tillämpa Förordningen, emedan Tracteurer äro Borgare och sålunda efter håde 1818 och 1823 årens Bevillningsförordningar skola till Staten betala fem procent utaf behållningen af deras rörelse, och dermed äro taxerade, efter hvad samma Förordningar stadga, i ett för allt.
Men 1824 började KammarRätten och fortsatte åren 1825 och 1826 att gifva utslag det Brävinsminuterings-afgift icke blifvit påförde dessa Borgare för åren 1819, 20, 21, 22 och 23, och att de skulle sådan afgift betala; och sedan anmärkningarne hos Kongl.
Maj:t slutligen blifvit afgjorde och år 1828 ÖfverStåthållareEmbetet meddelte, så måste innevarande års TaxeringsComite påföra desse Borgare, deras Enkor och Barn, de fem årens afgift, hvaraf första årets redan var tio är gammal.
Med blödande hjerta verkställde jag detta åliggande, verkligen i början tvehogsen med mig sjelf, om en sådan åtgärd var enlig med min aflagde ed.
Då min öfvertygelse sade mig att afgiften alldeles icke föreskrifves af Bevillningsförordningen och stridde mot sjelfva bokstafliga innehållet af Husbehofsbrännings-förordningen; samt jag dessutom visste att någon sådan afgift icke var af samma personer för åren 1816, 17 och 18 erlagde, ehuru Bränvinsförordningen då äfven gällde.
Taxeringen är emedlertid gjord och hos del fattiga folket, sorn i Tio år ägt qvit - Den 17 December f. m. 147 tencer alt de fullgjort sine pligtcr mot Staten, låter, till följe af tvetydiga Förordningar, denna Stat, hvaraf de trodde sig skyddade, inom detta årets slut utpanta hos somliga allt hvad de äga, och hos andra nästan allt hvad de äga; ty mine Herrar den minsta restantie-summan är 5o R:dr och den största i5o R:dr, i sanning mycket penningar för de till störste delen redan förut utfattige personerne.
Detta exempel af en stor mängd nära tiggarstafven bragte
Medborgare — månne det ej är ett tillräckligt talande skäl för min anhållan att en prescriptionstid af 3 år måtte KammarRätten föreläggas, hvarefter KammarRätten ej äger att någon anmärkning mot de Skattskyldige eller Uppbördsverket utfärda och ytterligare för Domstolar ne, som öfver dessa mål dömma tvänne år, efter hvilken tid de Skattskyldige eller Uppbördsmännen ej mera kan förbindas att de anmärkte summorna betala.
Detta sednare stadgande är nödvändigt, ty hvad förtroende skall den skattdragande allmänheten äga till Representanterna, till Rikets uppbördsverk, till Domstolarne deröfver, och till administrationen af skatterna, om den skattdragande då han anmäler sig att betala sina skatter, då han erlägger allt hvad man af honom begär, då han mottager qvittence derpå, han ändock måste frukta alt han, hans Enka eller Barn må i48 Den 17
December f. m. bända efter lång lid blifva krafde för skatter, som tillhöra just det året, för hvilket han gerna velat, och äfven trott sig fullgöra sine åligganden till Staten.
Huru på detta sätt begära att skattdragande ej skola föra en allmän klagan öfver sina skatter och de procedurer, som vid deras uttagande stundom följes och åtminstone alltid bör befaras.
Slutligen torde det tillåtas mig att just nied anledning af hvad jag nu om Bevillningsförordningen anfört, få fästa'
BevillningsUtskottets uppmärksamhet derpå, huru i hög grad angeläget det är, att vid den nya Bevillningsförordningens uppgörande, icke allenast afse andan af, och meningen med, hvarje stadgande uti densamma; utan äfven att noga betrakta hvarje särskildt ord, och eftertänka om icke dessa ord möjligen och med något skäl, skulle kunna härleda till andra ändamål och tolkningar än dem man velat med densamma vinna.
Jag anhåller att denna min Motion måtte till vederbörligt
Utskott blifva remitterad och med de respective MedStånden communicerad.
Grefve Cronhjelm anförde vidare skriftligen :
På grund af det verkligen ömmande förhållande jag i min Motion om Bevillnings - Den 17 D e c e m b e r 1’. m. •49 förordningens förändring lill slut omnämnt, att nemligen ett stört antal förut redan mer och mindre fattige Medborgare blifvit, till följd af KammarRättens anmärkningar, dömde att betala ända till och med skatter för 10 år tillbaka, samt vid betraktande deraf att desse skatter endast till följd af tvetydiga, ja alldeles otydliga, författningar, blifvit dem påförde, äfvensom på den kännedom jag hos ÖfvcrStåthållareEmbetét inhämtat, att de fleste af desse personer skulle genom utsökningen beröfvas det nödvändigaste, att ändå af den till omkring (dam jag minnes rätt) 8000 R:dr uppgående anmärkningssumman, ej kan uttagas och erhållas mera än emellan 1 och 2000 R:dr, vågar jag, vädjande till Rikets Ständers rättvisa och menniskokärlek, och öfvertygad alt Rikets Ständers vilja alldrig varit eller är, att beskattningen så omenskligt skall drabba någre Medborgare, ödmjukast föreslå, att Rikets Ständer, efter Bevillningsoch StatsUtskottens hörande i ämnet, ville, så skyndsamt som möjligt, låta en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t afgå, om afskrifning af de nu omtalte, från längre tider tillbaka, af KammarRälten anmärkte skatter.
Jag är säker att Rikets Ständer ej låta medborgare och deras Enkor och Barn så grymt vederfaras att de för 10 års gamla skatter, dem de af förordningarne icke ens anat, blifva bragta till tiggarstaf ve 11.
ÖfverStåthållareEmbetct har väl blifvit ålagdt
Den 17 December f. m. att genast utsökning låta verkställa, men med en en verklig rörande glädje är det jag erfarit, att Kongl. Maj:t, då han hört att Motion i detta afseende blifvit inom detta hus anmäld, med deltagande för de olycklige Medborgarne, lärer Nådigst tänka aflåta en befallning, att tills målet af Ständerne blifvit afgjordt, utsökningen inställes.
Då saken är brådskande, och det så mycket mera som den handlar om många Medborgares hela välfärd, så anhåller jag vördsammast att Stats- och BevillningsUtskotten måtte blifva ålagdt, att sist inom i4 dagar efter häraf erhållen del, sig i ämnet utlåta, och i händelse tillstyrkan skulle å denna min Motion följa, Utskotten då noga ville öfverväga och till Ständerna yttrande afgifva, huruvida KainmarRättens RevisionsContoir i och för denna sak bör undfå fem och tjuge procent af anmärkningssumman.
Mig tyckes att om Rikets
Ständer låter af billighet och mensklighet afskrifva de anmärkte skatterna, några anmärkningsprocent då icke böra utgå.
Om remiss till Stats- och Bevillningsutskotten, jemte comrtiunication med de öfrige MedStånden, får jag äran anhålla.
Jag anhåller blott få tillägga några ord till Den 17 December f. m. hvad Grefve Cronhjelm yttrat.
I fall jag cj hört orätt, har han föreslagit, att KarnmarRälten skall bibehålla sin Domsrätt; men i min tanka borde KammarRätten i mål, som förevarit i PröfningsComite, ej äga den, utan blott rättighet befalla sin AdvocatFiscal att draga målet under Konungens Domstol.
Den borde vara det enda forum för sådane mål, hälst PröfningsComiteerne äro Rikets Ständers ombuds högsta auctoritet.
Hvad angår de omtalte utmätningarne, tror jag, att den administrativa magten bordt ställa sig till efterrättelse Förordningen af den 5 December 1792.
Jag bör gifva tillkänna, att jag ej trott mig kunna utsträcka förslagen till förändring af Bevillningsförordningen ända derhän, att en reorganisation af KammarRätten derigenom skulle uppkomma.
Jag har blott velat gifva åt Bevillningsförordningen en såklur föreskrift, att Medborgare skulle för framtiden äga den borgen för sin säkerhet, soln de hafva rätt att fordra, och som tyckes vara billig, då de vilja fullgöra sine åligganden till Staten.
Ridderskapet och Adelil åtskiljdes klockan tre qvart till3eftermiddagen.
Den 17 December e. m.
Plenum klockan half lill 6eftermiddagen.
Upplästes och lades på bordet följande StatsUlskoltets den 16* dennes meddeldte Betänkanden och Memorial: N:o 5.
I anledning af väckt Motion, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes sednast afgifne så kallade FemårsBerätlelser måtte skyndsammeligen, på Statens bekostnad, varda lill trycket befordrade.
Rörande tryckningen af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes så kallade FemårsBeräHeiser, hvilka efter innevarande Riksdag varda afgifne, samt deras utdelning. N:o 7.
Om nödvändigheten, att lill tjenstebiträde antaga ytterligare 4 Personer.
Upplästes och lades på bordet GonstitutionsUtskottets den i3 dennes under N:o i afgifne Memorial, innefattande Utlåtande om Grundlagsstridighelen eller enligheten af en fråga, hvarå Ridderskapets och Adelns Ordförande vägrat Proposition.
Vid förnyad föredragning remitterades till Stats-, Banco- och LagUtskotten Herr Den 17 December e. ni. i53 Hjertås, Gustaf, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående ett förslag lill stadga om invisningar, som emellan enskilde personer eller Bolag inom Riket utställas.
Föredrogs å nyo Herr Thams, Wollrath, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, angående åtskiilige ändringar uti Kongl.
Stadgan -om SkiftesVerket; af den 4 Maji 1827.
Herr Danckwardt, Magnus Georg, anförde skriftligen:
Då jag nu går att besvara det anförande, Herr Tham uti Plenum den 4 dennes uppläste, innehållande framställning om ändringar i den förlidet år utfärdade Stadgan om SkiftesVerket i Riket, bör jag först hafva äran förklara, alt, ehuru jag både deltagit i utarbetandet af denna Författning och densamma contrasignerat, jag på intet sätt med något obehag kan anse de anmärkningar, som dervid göras, syftande antingen på förändring i möjligen mindre tjenlige sladganden deruti, eller förklaring af och tillägg till dem, som må finnas otydliga eller ofullständiga.
Jag känner af erfarenheten alla de svårigheter, hvarmed utarbetandet af Allmänna Författningar, äfven i mindre vigtiga och omfattande ämnen äft detta, äro förknippade och att brister deruti icke kunna undvikas; och 154 Den 17 December e. m. oagtadt de, som jemte mig delat det vidlyftiga arbetet af de utkomne LandtmäteriFörfiittaingair. es uppställning, likasom de flere upplyste personer från åtskillige orter i Riket, hvilka gjort sig mödan att desamma genomse och granska, skola med mig vittna, att all möjlig omsorg, allt möjligt bemödande dervid blifvit använde, kan jag visserligen icke hafva den förmätenheten att tro, det desse Författningar icke ega ofullkomligheter, dem erfarenheten skulle till rättelse anvisa; men att, såsom Herr Tham yttrat, den genom samma Författningar lidande
Allmänheten skulle med rättvisa öppet uttala sin klagan deröfverj och att desse
Författningar medföra mycket ondt och många olägenheter . det bekänner jag, att jag hvarken väntat eller ens tror ega giltig grund, så mycket mindre, som de upplysningar, jag erhållit, på det hela föranleda till ett motsatt förhållande.
Det ligger i sakens natur, att Stadganden i ett ämne, sådant som ÄgodelningsVerket, hvilket så nära rörer Folkets vigtigaste intressen, skola vara föremål för olika meningar, för belåtenhet och för missnöje, hvilket sednare naturligtvis snarast låter höra sig, och sådant i synnerhet vid den tidpunkt, då desse stadganden utkommit och innan de af alla hvarken rätt förstås eller tillämpas.
Man erinre sig blott förhållandet när EnskiftesFörfattningen i Skåne infördes och då Storskiftesverket i Da - Den 17 December e. m. 155 larne anbefaldes, vid hvilket sednare tillfälle rnilitairisk handräckning måste anlitas; och de vid alla Riksdagar yrkade ändringar och jemnkningar i SkiftesFörfattningarne ådagalägga det ytterligare.
Icke skall Lagstiftaren, som måste beskåda saken ulen högre synpunkt, som har att rigta sin blick på de verkliga framtida fördelarne för Landet af sin Lagstiftning, härföre vika tillhaka.
Svårligen kan han ock vid en allmän Författnings utfärdande afse de loeala förhållanden, sorn af tillfälliga omständigheter i en eller annan Landsort kunde för ögonblicket göra Författningens tillämpning oläglig och tryckande, förhållanden, hvilka skola upphöra och med detsamma de menlige följderne af Författningens verkställighet.
I första rummet synes Herr Tham missnöjd med det nya Rättegångssättet för Egodelningsmålen, anförande att pröfningen af desse mål förut tillhört
Landshöfdingarnej men att den öfverhandtagande principen om juridisk enhet och dermed följande hågen att draga äfven de Ekonomiska frågorne under Härads
Rätt för anledt utfärdandet af den nja SkiftesStadgan.
Redan för flere Riksdagar tillhaka hade Rikets Ständer med skäl yrkat sammandragning af de serskildte gällande Författningarne om Egodelningsvei ket, hvilka tillälo på en gång håde Storskiften och, med dc - 156 Den 17 December e. m. ras upphäfvande, Enskiflen.
De förra pröfvudes, såsom i alla tider med skiftesmål tillgått, af Domaren; blott de sednare af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande.
Samtidigt med berörde begäran föreslogo äfven Rikets Ständer EgodelningsRälters organiserande för Skiftesmålens behandling och vid hvarje af de sednare Riksdagarne hafva Rikets Ständer detsamma påyrkat.
Då nu, vid sammanförandet af de serskildle EgodelningsFörfattningarne, det blef oundgängligt, att en och samma Aucloritet behandlade Skiftesärender, då det i allmänhet icke kan förväntas eller begäras alt Herrar Landshöfdingar, åtföljde af sine LandsSecreterare, för pröfningen af de, betydligt ökade Egodelningsmålen, hålla
Syner på stället, hvilket ock i få Län skett, men i de fleste fall, då tvister uppkomma, är nödigt; då i desse mål flere eganderätts-frågor ingå, och då i Finland samma mål af EgodelningsRätter med framgång behandlades; så voro dessa de förenade hufvudsakliga skälen, hvarföre Kongl. Majrt ansåg
Sig böra bifalla Rikets Ständers Förslag om EgodelningsRätters förordnande, aldeles icke, som Herr Tham säger, någre fattade principer om juridisk enbet eller håg alt draga verkligen Ekonomiska frågor under Domaren.
Det torde ännu vara för tidigt, att rätt bedomina verknihgarne af denna inrättning och således äfven att klandra den; jag tror dock, alt Herr Tham befin - Den 17 December e. m. ner sig bland minoriteten, då lian vill lia den afskaffad.
Det medgifves , att kostnaden för Parterne i visse fall är större genom Skiftesmålens behandling inför EgodelningsRätt, än hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; men, fördelad pä. många delegare, kan denna kostnad för hvarje icke blifva af betydenhet, och den frågan återstår i allt fall att afgöra: hade alla dessa mål lämpligen och med mera förmån kunnat af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande handläggas?
Att, såsom Herr Tham vidare yttrat, den nya SkiftesStadgan vore bygd på helt andra grunder, än de förut gällande EnskiftesFörfaltningarne, lärer, med undantag egentligen för 2:ne, också af Herr
Tham utmärkte fall och de omständigheter som varit en följd af StorslciftesFörfattningarnes upphörande, icke befinnas ega sin vigtighet.
Tvärtom äro samma hufvudgrunder, samma åsigter i öfrigt följde.
Hvad de nämnde afvikelserne från förra EnskiftesFörfatU ningarne angår, och dervid först den, att Skifte, då det af en delegare begäres, skall hela Skiftes-laget öfvergå, så är detta ostridigt en fråga af mycken vigt.
Man må icke tro, att den vid Förslagets utarbetande och granskning blifvit lättsinnigt behand- * lad; tvärtom var den föremål för det noggrannaste öfvervägande.
Såsom kändt är linnes ett sådant stadgande meddeladt i 1^83 158 Den 17 December e. m. ars StorskiftesFörorrlning och de som vid dess utfärdande lefvat och ännu finnas, torde nog påminna sig, örn det då med välbehag upptogs, eller om icke klagan öfver lidande deraf förspordes.
Emedlertid har erfarenheten bevisat rigtigheten af föreskriften, och ingen sätter nu i fråga, att icke ett Storskifte, om det begärts af en Åbo på blott -j-1^ Mantal, skall hela Skifteslaget öfvergå; ingen åberopar, att, som Herr Tham säger, den fria nyttjanderätten af ärfd eller väl förvärfd Egendom deraf rubbas.
När EnskiftesFörfattningarne infördes gafs väl icke enahanda föreskrift; och, med den allmänt stämda opinion emot sådane skiften, då aldeles nya här i Landet, bjöd försigtigheten att icke meddela ett sådant stadgande, utan berättigades deri blott hvarje delegare, som sådant åstundade, att, änskönt öfrige delegare deri ej ville ingå, utbrytning erhålla, med skyldighet att, utan afseende på bättre eller sämre åbyggnad, utflytta, när Iocalen det fordrade.
Erfarenheten under den derefter förflutne tiden liar dock i allmänhet ådagalagt, att sedan frågan i ett Byalag blifvit väckt om Enskifte, inom någre år, alla delegarne begärt ett sådant skifte, dertill uppmanade af den ständiga osäkerhet i sin besittning och deraf följande många olägenheter och kostnader, som, genom den erie delegarens utbrytning efter den andra, uppkommit; och detta förhållande var ock naturligt.
Då Den 17 December e. m. i5g i elt skifteslag
Enskifte för en eller flere delegare skulle ske, meri de andre deri icke vilie ingå, blef den förra Egoindelningen rubbad, och desse sednare, för hvilka provisionel plan till Enskifte i allt fall skulle uppgöras, nödsakade att antingen låta sig emellan upprätta sämje-delning eller Storskifte, åtgärder, som icke kunde ega bestånd längre, än alla delegarne dermed enhälligt åtnöjdes.
Härigenom uppkommo betydligt ökade kostnader, nemligen först till Enskiftet, uti hvilka kostnader alla skulle taga del, och sedan till sämje-delningen eller Storskiftet, hvilka bekostades af dem, som deri ingingo.
Då nu en delägare, som ingick i ett af desse sednare delningssätt, dermed blef missnöjd, hvilket vanligen innan kort inträffade, begärde och erhöll han, äfven för sin dal, Enskifte, då nästan lika kostnader, som förut för Skifteslaget uppkommo.
Härmed kunde den ene delegaren efter den andre fortfara, tilldess att alla fått sine egor enskiftade; och erfarenheten har visat, att ett Skifteslag under loppet af några år på detta sätt fått bekosta flere Enskiftesförrättningar, hvarigenom delegarne blifvit aldeles utblottade, jorden till ytterlig grad vanhäfdad; och månne icke delta förhållande i Skaraborgs
Län ofta inträffat?
Derjemte måste det tagas i betraktande att, ehuru, i ofvannämnde händelser, en allmän plan för Byalagets enskiftande af Landtmätaren uppgjorts, för i6o Den 17 December e. m. att i mån som öfrige delegare sådant hegärde, gå i verkställighet, det ligger i sakens natur, att då större delen af delegarne skulle så litet som möjligt rubbas, om* ständigheterne ofta icke medgifvit att uppdraga denna allmänna Enskiftes-plan så fullkomligt nyttig och beqväm, som eljest, under synpunkt af ett allmänt verksteldt Enskifte, kunnat ske, och har icke det stora ändamålet med
Skiftet sålunda till någon del förfelats?
Lika så har den delegare, som haft serdeles goda hus, nästan varit betagen tillfället till utbrytning, då han ovilkorlig! måst öfvergifva dessa hus och på ny ägoplan utflytta.
Saken synes sålunda hafva förlorat, utan att delegarne i sjelfva verket vunnit.
Sedan egornes läggande i 3:ne skiften redan blifvit under Euskifts-egenskap i allmänhet tillåtit, mäste det ock anses så mycket mera angeläget, alt alla hinder för Skifteslagens utbrytning i möjligaste minsta lott-antal undanrödjas, och anledning till motsatsen icke lemnäs derigenom, att flere delegare förblifva orubbade.
Då Stor- och EnskiftsFörfaltningarne skulle, enligt Rikets Ständers begäran, sammandragas borde ofvanuppräknade olägenheter förekommas, och det ansågs icke, och lärer icke kunna ske utan genom biggi behållandet af stadgandet i StorskiftesFörordningen, att alla Skifteslags-delegarnes J ägolotter på en gång blifva utbrutne och 1 ut - Den 17 December e. m. utstakade.
Härigenom är det icke betaget de delegare, som sådant åstunda, att, efter anstäldt Laga Skifte, icke i det nya Skiftet och dermed möjligen förenad utflyttning ingå, utan kunna de, nu som förr, sammanlägga deras egor och om deras bruk, på sätt de för sig nyttigast finna, öfverenskomma, ehuru en sådan öfverenskommelse, liksom angående Sämje-delning eller Storskifte förut varit stadgadt, icke kan bestå längre, än vederbörande dermed åtnöjas; och är det i sådant afseende som i5 Cap. 2 §.
SkiftesStadgan innehåller att om ej tillträde af skifte sker ä den tid föreskrifva ärj hvarje delegare sedan eger öppet att j när han det äskar> genom KronoBetjeningens handräckning af dess nya Egolott komma i besittning, utan hinder af hvad aftal som helst deremot kan vara gjordtj hvarigenom således delegare i mån af sin önskan och sine vilkor kunna de nya Ägolotterne emottaga.
Förhållandet är således i hufvudsaken detsamma, som efter förre Skiftesförfattningar, och egentliga skillnaden blott den, att delegarne icke kunna genom kostnaden till flere Landtmäteriförlättningar utarmas.
Det är väl sannt, att ifrågavarande Stadgande icke i afseende på Storskiften, då jordegarne gemensamt deri ingingo, medförde så stora utgifter, enär skyldigheten till 6 H. 11 Den 17 December e. m. utflyttning icke var, såsom nu, dermed ovilkorligt förbunden; men det liar likväl någon gång äfven handt, att vid Storskiften en delegare ej förmått bära kostnaderne, och sådant beror mycket af jordbrukarens enskildta ställning; de utgifter han för utflyttning vid Laga Skifte får vidkännas, blifva ersatte af de andre jordegarne; i visse Provinser sker det, för att häruti underlätta dem, till någon del af Allmänna Medel, och deribland i Skaraborgs
Län, der utflyttningsbjelpen äfven blifvit fördubblad mot hvad den förut utgjort.
Maj:t har, af enahanda skäl, i Proposition till Rikets Ständer nn begärt Anslag till ulflyttningshjelp för de öfrige Rikets Provinser och jag tviflar icke att Rikets Ständer dertill bifalla.
Med afseende å allt detta ansåg man sig numera, sedan öfvertygelsen om förmånen af saramandragne
Ägolotter under en tidrymd af a5 år hunnit hos Allmänheten stadga sig, ovilkorligen böra antaga den ifrågavarande föreskriften, för att så medelst fullkomligt uppnå syftemålet af en ny ÄgodelningsFörfatlning, beredandet af de mäst lämplige och sammandragne skiften samt jordegarnes fredande för mångdubblade kostnader och vidare osäkerhet och bekymmer af nya stadganden i delta ämne; och jag tror icke att man bör hysa den fruktan för detta stadgandes inverkan på jordbrukarens bestånd, som Herr Tham framställt.
Den 17 December c. m. t63 Om inom vissa delar af Skaraborgs Läns slättbyggder hemmansegarne af 1826 års missväxt och fallne
Spannmålspris för närvarande äro bragte i svår belägenhet, torde det väl ock vara att vänta, det någre Egoskiften icke der i allmänhet tills vidare begäras och verkställas; efter den beskrifning man nu gör om deras ställning, skulle de icke kunnat uthärda ett Storskifte, hvilket de efter förre Författningar likväl ovilkorligt måst undergå.
I öfrigt bör jag hafva äran tillägga, att af alla de upplyste personer, Landtmätare och andre Embetsman samt Possessionater, hvilka, före dess lifgifvande, granskat SkiftesStadgan, nästan ingen enda anmärkt mot det meranämnde stadgandet, utan alla ansett det för ändamålets fullkomliga vinnande oundgängligt Framlidne Landshöfdingen i Blekinge Län, Grefve Wachtmeister, en i Egodelningsverket ganska kunnig och nitisk person, framställde och i ett underdånigt Memorial redan år 1822 angelägenheten af detta stadgande och visade med klara skäl olägenheterne af det dåvarande förhållandet att alla delegare icke voro pligtige i Skiftet deltaga.
ÖfverDirecteursÉmbetet vid Landtmäteriet understödde äfven i afgifvet underdånigt Utlåtande belt och hållet bans framställning.
Herr Danckwardt tilläde derefter muntligen:
Jag får i öfrigt jemväl härvid nämna, att en för kunskap och skicklighet i Ägo - i64 Den 17 December e. m. delningsVerket känd person, Första Landtmätaren i Malmöhus Län Åkerblom, hvilken nyligen af trycket utgifvit ett Förslag till allmän EgodelningsFörfattning i förevarande omständighet föreslagit enahanda stadgande så lydande: ”Vid verkställigheten ”af laga Egodelning skola alla uti sarafällig”heten deltagande jordegares Lotter på en ”gång bestämmas, utläggas, emottagas och ”stadfästas, så att
Ägodelningen i ett sammanhang må kunna förrättas med mera ”fullkomlighet; lotternes orubbliga och säk”ra besittning utgöra grunden för deras ”utvidgade odling och bättre skötsel; och ”jordägarne derigenom vara fredade
Lån ”de drygare kostnader, som en egodelning, '”verkstäld i flere repriser, måste åstadkomma. ” Hvarefter Herr Danckwardt fortfor att uppläsa följande:
Den andra förändringen i nuvarande SkiftesFörfatlning mot de föregående är den, att Egograderingen icke blifvit behandlad sorn'prcliminärfråga, det vill säga, att den före sjelfva Skiftets uppgörande icke bör vara oåterkalleligen fastställd, utan klagan deröfver med hufvudsaken fullföjas.