Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å nyo Hedervärda Bonde* Ståndets den i g dennes aflåtne, och samma dag eftermiddagen på bordet lagde, ProtocoIlsUtdrag, innefattande BondeStåndets beslut, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Riksdagens afslutande sist vid medlet af nästa December månad; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, alt sig med BondeStåndet förena.
I sammanhang härmed företogs nu äfven till pröfning Högvördige PresteStåndets den a3 dennes aflåtne, och samma dag f. m. på bordet lagde, ProtocoIlsUtdrag, innehållande inbjudning till de öfrige RiksStånden att deltaga uti åtskillige till Riksdagsärendernes verkliga påskyndande, och undanrödjande af alla de hinder, som kunde möta Kongl. Maj:ts
Nådiga afsigt att anbefalla Riksdagens slut, af PresteStåndel vidtagne, uti ProtocollsUtdraget omförmäldte, beslut.
Herr Thanij Wollrath'.
I den Inslruction för Riksdagsärendernes behandling, hvartill PresteStåndet i dess ProtocoIlsUtdrag gifvit oss förslag, saknar jag flera vig - 2f>8 Den 28 O e 10 b e r f. in. tiga frågor, som Högvördiga Ståndet uteglömt, såsom Tullbevillningen, Bränvinsbevillningen oell Postbevillningen samt Bankens hela Låneväsende.
Jag hemställer derföre, om man icke borde svara, att Ridderskapet och Adeln delar PresteSlåndets önskan att få slut på Riksdagen, såfortsig göra låter, och att Ridderskapet och Adeln ej skall underlåta att vidtaga de åtgärder för ändamålet, som göromålens vigt och mångfald medgifva; men att hvad i ProtocollsUtdraget i öfrigt innefattas, rörande Utskottens arbeten, till dem helt enkelt remitteras.
Friherre Cederström, Jacob: Till hvad Herr Tham nyss yttrat får jag tillägga, att jag anser lämpligast, all Ridderskapet och Adeln, med förklaring, att Ridderskapet och Adeln instämmer i PresteStåndets önskan om Riksdagens snara slut, öfverlemnar PresteSlåudels ProtocolIsUtdrag till
Utskotten för att ställa sig detsamma till efterrättelse, så vidt möjligt är; ty det går icke an, att i allt gifva Utskotten de bestämda föreskrifter för deras arbetsordning, som ProlocollsUtdraget innehåller.
August’.
Om man, lika med Herr Tham, ville uti beslutet upptaga en förteckning på alla de serskildta ämnen, PresteStåudet icke omnämnt, Den 28 O c t o b e r f. in. nämnt, så tror jag att listan kunde ökas med Instructionen lör Herrar Fullmägtige så väl i Banken som i RiksgäldsContoiret, samt åtskillige extra anslag, hvilka genom enskildta motioner blifvit föreslagna, och några ännu obesvarade Kongl. Propositioner.
Herr Crusenstolpej Magnus Jacob: I afseende på PresteSlåndets ProtocollsUtdrag utber jag mig att få öka listan med ännu ett ämne, som af Högvördige Ståndet blifvit uteglömt, nemligen åtskillige lagförändringar hvarom frågor blifvit väckte.
Det kan visserligen vara hugnande, att vara budbärare för det glada budskapet om Riksdagens snara slut; men man bör derföre icke förbise de flere vigtiga Lagprincipfrågor, som ännu återstå.
Hvad åter BondeStåndels
ProtocollsUtdrag beträffar, får jag anmärka, att det synes mig alldeles olämpligt, att Rikets Ständer skulle ingå med en underdånig skrifvelse, deruti de säga sig vara oförmögne att sjelfve komma till något slut med Riksdagsgöromålen, och derföre bedja Konungen göra slag i saken.
Det skulle vara alt allt för mycket gifva lastarenom rum, i afseende på vår närvarande representation.
Jag instämmer således endast uti de sista raderna af PresteStåndéts långa beslut angående arbetsordningen. 4?
>4 210 Den 28 Octo ber f. m. Hans Excellence Herr Grefven oell LandlMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma uti BondeStåndets ofvanberörde beslut.
Hvarefter, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, Ridderslwapet och Adeln fann för godt besluta, att Ståndet, som lifligt delade Preste- och BondeStåndens önskan att Riksdagen måtte med första möjliga blifva afslutad, i så måtto instämde uti PresteStåndets ifrågavarande inbjudning, att Ridderskapet och Adeln ville för dess del söka, att, i allt livad på Ståndet kunde ankomma, bidraga till vinnande af det åsyftade ändamålet; och skulle jemväl alla Rikets Ständers Utskott erhålla del af PresteStåndets ProtocollsUtdrag, med anmodan, alt, i afseende å arbetets gång, i hvad rörde Utskotten, söka, så vidt möjligt vore, till ofvanberörde ändamål medverka.
Å nyo föredrogs och bifölls StatsUtskottets den 17 dennes under N:o 3o3 afgifne, och den ig derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående vilkoren för Saltpettergärdens upphörande.
Herr Munck af Rosenschöld^ Eherhard'.
Då jag väckte motion om indragning af den Den 28 Octo ber f. m. a ii Kronotionde, som är till Lunds Domkyrka anslagen, uppläste Herr Crusenstolpe derefter ett anförande emot mig, som jag då icke kunde vederlägga, men förbehöll mig att framdeles få till besvarande upptaga; och som de härtill nödige bevis oell handlingar kommit mig så sent tillhanda, torde det ursäktas, att jag nu först afgifver detta svar, med begäran om remiss deraf till de Utskott, till hvilkas handläggning motionen blifvit öfverlemnad.
Hvarefter Herr Munck af Rosenschöld uppläste följande:
Det hörer till de sällsamheter, hvarmed denne Riksdag utmärker sig, att sedan jag gjort motion om den till Lunds Domkyrka anslagne IvronoTiondes återgående till Staten, och om Ordförandens i DomkyrkoRådet lönande af Kyrkans egna medel, en Ledamot af ett annat
Stånd begagnade en Ledamots af detta Stånd tjenstvillighet, för att här få qppläst ett vederläggningsförsök, så beskaffad!, att
Författaren visserligen i sitt eget Stånd ej skulle sjelf vilja framkomma med ett sådant.
Jag är också öfvertygad, att om Herr Crusenstolpe sjelf känt saken, eller innan uppläsningen med nog uppmärksamhet genomläst och granskat det honom meddelade Memorial, hade han icke nedlåtit sig till en sådan commission; ty då hade han sjelf 4: H. 9.15. Den aS O c toker f. ni. funnit, alt den förmenta vederläggningen ej bestod i annat, än dels i vederläggning af hvad jag icke sagt, ja i bekräftelse på hvad jag verkeligen påstått, dels i personligen förolämpande uttryck, och dels i rakt ogrundade uppgifter.
Och då för bestyrkande af min uppgift om en del af Domkyrkans inkomsters förslösande på ej blott onödiga, utan äfven vanställande, ja ridicula reparationer och utsiringar, jag helt enkelt begagnat, och här uppläst, men af skonsamhet blott en del af Organistens tryckta Memorial till Landshöfdinge- och Biskops-Embetena, är det märkvärdigt, att jag, som framträdt i egenskap af Riksdagsman , derföre skall blifva så illa behandlad, då Organisten, denne underordnade Tjensteman, icke en gång blef ålagd bevisa sina, under form af beskyllningar, rakt framställda uppgifter, (^förmodligen emedan förhållandet der på stället var allmänt kändt, hvilket det icke här kan vara), och han erhöll af sine förmän icke en gång någon näpst, hedrades icke heller, såsom jag, med något försök lill vederläggning, utan i stället fick han, hvad han i början fordrat, men honom blifvit vägradt, nemligen den nödiga summan anslagen till en ny Orgel, och ett förklarande af Domkyrkolnspectoren, att penningarne dertill voro alt tillgå, sedan han nyss förut förklarat, att inga funnos.
Det hörer äfven till de många motsägelser eller conlraster i vårt land, \
Deri 28 Ociober f. m. att då man i fullt mått och utan fara begagnar sin rätt, att klandra Regeringens åtgärder, är man utsatt för personliga förolämpningar och tillmålen, om man vågar göra framställningar, (sorn, då de angå rättelser, måste i någon morr innefatta ett indirect klander) mot högre
Embetsinäns i en landsort eller deras slägtingars åt Mera ömtålig om Statens sanna väl, än om Domkyr kans öfverflöd på inkomster, vai’ en Representant för Lunds- Stift vid 1765 ars Riksdag, som föreslog, att Domkyrkans Hemman skulle fä köpås till Skatte, hvaraf inom praescriplionsliden blott de 85 Hemmanens åboar för stod o alt begagna sig.
Domkyrkans bestridda rikedom angår, så förhåller det sig dermed så, som jag förut anfört, att dess inkomster alls icke svarade emot dess förmögenhet, innan Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref af den 27 Augusti 1817 b e fa Ille ett förhättradt hushållssätt, isynnerhet genom de icke till skatte köpte hemmans bortarrenderande på Auction, men att sedan hafva inkomsterne årligen ökats, och tilltaga årligen så länge, lills alla dessa hemman genom yppade åboledigheter hinna att blifva på det af Kongl. Maj:t föreskrifna sätt bortarrenderade; och den tid kan snart komma, då den har åtminstone 3 tusen tunnor säd i årlig inkomst.
Således kunna kyrkans inkomster
Den 28 October f. ra. innan 1817 hafva varit otillräckliga, och nu öfverflödiga.
Herr Crusenstolpes Commitlent har ju sjelf uppgifvit, att från 1 815 till 1826 eller inom 10 år, Kyrkans utgifter till blott egne reparationer uppgått till 38,65o R:dr B:co; och likväl hade man häraf intet användt på ett nytt orgelverk, sorn Konungen i sin ofvannämnde Nådiga Skrifvelse förklarat isynnerhet behöfligt, men väl på det gamlas, längesedan utdömdas, beprydande med kostsamma zirateraf målningar, förgyllningar m. m.
Huruvida dessa utgifter varit ”för Domkyrkans bestånd oundvikliga,” såsom Herr Crusenstolpe uppläst för oss, kan inherntas af Organistens här af mig till en del upplästa EmbetsMemorial , addresseradt till dess höga Förmän, och hvarken vederlagdt eller beifradt, utan med åtminstone skenbart välbehag upptagit, då han fick hvad han begärdte.
Jag har icke, som Herr Crusenstolpe vill påbörda mig, sagt, att reparationerne blifvit föreslagne, tillstyrkte och bifallne ”endast i den afsigt, alt använda de växan”de inkomsterne,” utan jag har sagt, att redan den tid, då Kyrkans inkomster voro mycket mindre, än sedan 1817, syntes man hafva varit i förlägenhet, att finna utväg för användandet af Kyrkans inkomster, då man förstörde det med öfriga byggnader öfverensstämmande Göthiska taket och tornspiror, samt i stället lät lägga Den 28 Octo ber f. m. 210 dit tak i Italienska stilen och mera kostbart, nemligen af Koppar, samt att man sedan använt Kyrkans tilltagande inkomster nästan blott till reparationer, som till en del fortgått med samma smaklöshet eller rättare i en alldeles vandalisk smak.
Delta har jag sagt, och för att vidare bestyrka det, kunde jag meddela en mer detaljerad uppgift på en del af dessa reparationer, än den i Organistens Memorial; men jag vill icke i en så alfvarsam sak ånyo väcka Ridderskapets och Adelns löje.
Att jag, äfven i egenskap af Ordförande, sökte förekomma en del af dem, visar bifogade ProlocollsTJtdrag Bil.
Lit. X. Herr Crusenslolpes uppgift, alt nya Orgelverket skulle komma att kosta inemot 3o,ooo R:dr B:co, nemligen öfver 19,000
R:dr enligt förslaget till nya Orgelverket, och öfver 10,000 till transportkostnader och ”nödige prydnader ” denna uppgift hotar med en repetition eller åtminstone renovation af Englar, utzirade med moustacher och rödfärga i munnen, och en mängd dylika, i min tanka hvarken nödiga eller smakfulla prydnader.
Men som det visserligen kan vara i flere afseenden nyttigt, alt Domkyrkan äfven uppbygger ett nytt, mera varagtigt, Biskopshus, och på den sundare och vackra local, som dertill erbjuder sig, så kan Domkyrkan väl icke på ett par år än umbära något af sina hittills varande inkomster, Hon kan dock bestrida en Den 28 October f. ra. betydlig, om ej större, del af nybyggnaden genom försäljning af det äldre, midt i staden belägna Biskopshuset med flere tillhörande byggnader, hvaraf en mindre till boning af solid grundmur, och med trädgård; så att man kan åter inom få år komma i förlägenhet till hvad nyttigt ändamål man skall använda alla Domkyrkans inkomster, och således äfven ifrågavarande Kronotionde.
Jag har ej klandrat, att vid ombyggnaden för ett halft sekel sedan af Kyrkans, af Herr Crusenstolpe kallade, förnämsta och märkvärdigaste prydnad, nemligen rundelen åt östra sidan, man ”bibehållit den sådan den af ålder varit,” utan tvärtom, jag har klandrat, att vid den sednare vidtagna ombyggnaden af Kyrkans tak och torn man ej följt samma princip, ej bibehållit det gamla Göthiska byggnadssättet, helst det bibehållits för det öfriga af Kyrkans byggnad.
Således talar denna anmärkning icke emot, utan för mitt påstående.
”Det skulle,” säger Herr Crusenstolpe, ”vara af interessant historiskt värde, om Motionairen uppgifvit, när och om något bestämdt anslag af Kronotionde blifvit Lunds Domkyrka förlänt.”
En sådan historisk undersökning, när det skett, lärer ej höra till en Riksdagsmotion.
Men författarens tvifvel om det skett, torde alldeles undanrödjas genom bifogade (Bil.
A) utdrag ur SpecialRäkningarne vid Don 28 Octo ber f. m. 2I7 BokslutsContoirel, hvaraf inhämtas, att Domkyrkan ärligen uppbär af Kronans Tiondespanuemål öfver 3i2 Tunnor, och således 5a tunnor iner, än jag ur minnet, och för att ej risquera att öfverdrifva min uppgift, för litet uppgifvit.
Herr Crusenstolpe säger vidare: ”Då Molionairen yrkat, att maximum för arrende-auctioner blifvit utsatt betydligt mindre, än det derför stadgade Reglemente föreskrifver, uppmanas han att uppvisa det af honom åberopade Reglemente.
Kan lian framte något annat, än de allmänna föreskrifter, som för desse arrenden finnas i Kongl. Brefven den 27 Augusti 1817 och den 3 Maji 1821, blir det för vederbörande något alldeles nytt och okändt.”
Men dessa föreskrifter äro ju reglementariska, och jag känner ej heller andre, samt bar väl icke väsendtligen misstagit mig om jag råkat kalla en reglementarisk föreskrift för reglemente.
”Föreskrifterne i dessa Författningar äro följde,” säger Herr Crusenstolpe.
Här borde man fråga, huru vet lian det, om man ej visste, att han blott var Ombud för uppläsningen i detta Stånd.
Jag bar sagt, och säger än, att de ej blifvit följde, samt bevisar det genom bifogade (Bil.
B, C och D) Utdrag af DomkyrkoRådets Protocoll för den 18 och 29 October 1825, samt 27 Januari 1826, hvaraf inhämtas, att då det af honom sjelf så oförsigtigt åberopade Kongl. Brefvet af den 2i8 Deri 28 October f. m. 27 Augusti 1817 föreskrifver elt minimum af 27 kappar för livart tunneland öppen åkerjord, har ej ens det i Kongl. Brefvet af den 3 Maji 1821 stadgade maximum af Landsliöfdinge- och BiskopsEmbetena blifvit så högt utsatt.
Han uppmanar mig ånyo, att bevisa, vid hvad tillfälle föreskrifterne blifvit öfverträdde.
”Om så skett,” säger han, ”hvarföre besvärade han sig icke.”
Af bifogade Utdrag af Protocollet af den 27 Jan. 1826 ses, att jag hemställde till DomkyrkoRådet, om icke Besvär mot Konungens Befallningshafvandes och BiskopsEmbets åtgärd borde anföras, men att ”DomkyrkoRådets öfrige Ledamöter ej funno skäl, att dertill bifalla,” oaktadt de samfält, liksom jag, föreslagit vida högre maximi- och minimi-afgifter, N.B. för de arne i Domkyrko-Inspectorens förslag, som nämnde authoriteter närmast följt, allt för mycket gynnade, i ett af Biskopens Pastorater boende, åboer.
Huruvida det varit ett, som han säger, ”rakt och lagenligt steg,” om jag ensam mig besvärat, öfverlemnar jag till hvars och ens, med minsta juridisk kännedom begåfvad, bepröfvande. ”Men,” säger han, ”att kasta skugga i elt RiksStånd på Embetsrnäns förvaltning, utan att de himna komma i tillfälle, alt sig förklara, är elt behandlingssätt, sorn endast lärer anstå motionairen.”
Det lärer endast anstå Herr Crusenstolpe, att låta nyttja sig af ett annat Stånds Ledamot, till att kasta Den 28 O e t o b e r f. m. 219 skugga på en dess eget Stånds Ledamot, genom missledande framställningar och ogrundade uppgifter.
Då min motion Lief både remitterad till Utskott, och föranleder ett Betänkande, som kommer till alla Stånd och skall tryckas, den ock till hufvudinnehållet varit tryckt i flere Tidningar, äfven i Lunds Veckoblad, der Domkyrkans Organist varit strängare än jag, lära de Embetsman, som vilja anse någon skugga på sin förvaltning af mig kastad, kunna komma i tillfälle att försvara sig, om de det behöfva eller önska.
Det är icke mitt fel, om det ljus, som nämnde Organist först tändt, och jag sökt ytterligare sprida • öfver förhållandet med Lunds Domkyrkas inkomster och deras användande, om detta ljus, likt andra ljus, kan åstadkomma någon skugga; på hvem eller hvilka denna skugga faller, bör icke bekymra inig, hvarken som Medborgare eller Folk-Representant. ”1 hvilket Reglemente,” frågar han, ”stur eller kan stå, att afseende bör göras vid arrende-vilkor på fattiga eller rika?”
Och jag frågar, när har jag påstått det?
Tvertom, har jag anmärkt, att mycket lägre afgifter blifvit utsatte för den allmänt på orten som rik kände åboen i Önnerup, än för en del mindre förmögue åboer, och isynnerhet för de minst förmogne i Håstenslöf, hvilket äfven till i ULdrag bifogade Protocoll af den 18 Octo - 220 Den 28 October f. m. her i8a5 blifvit af mig i DomkyrkoRådet anmärkt, och af ingen bestridt, icke en gang af Domkyrko-Inspectoren sjelf, förmodligen derföre, att känd sak är så god sorn vittnad.
Men en annan fråga, som straxt låter ganska rimlig, gör Herr Crusenstolpe äfven.
”Kan någon känna,” säger han, ”hvilken sorn städner för budet å en öppen Auction?” Jag svarar, att uti ifrågavarande fall har det varit ganska lätt att känna, ty, ehuru Auctionen kallades öppen, var ett maximum bestämdt, öfver hvilket Auctionen ej fick gå, och för hvilket förre åboen hade rätt alt erhålla arrendet, utan afseende på hvad andra kunde bjuda derutöfver.
När nu maximum var lågt utsatt, kunde man med säkerhet känna, hvem som stadnade för budet, nemligen förre åboen.
Blefvo nu af de åboer, hvilkas förra arrende upphört, de förmögnaste gynnade genom lägre utsatta maximi- och minimi priser, än för de minst förmögne, så har jag uttalat ett sant factum, af hvilket nog
Domkyrkolnspectoren förstått begagna sig så väl, som jag nu förstått begagna mig.
Vidare anmärker han, ”att beslutet alt förändra architecturen af Domkyrkans tak var fattadt och till en stor del utförd t innan motionairen var född.
I detta fall,” säger Herr Crusenstolpe, ”besvärar han sig öfver de döda.”
Som jag ej framkommit med någon besvärshandling lill ansvarig - Den ?.S October f. ni. 22 r hetspåföljd, ulan blott omnämnt, huru redan i förra tider
Domkyrkans inkomster ofta till ej blott onödiga, utan skadliga och högst kostsamma ombyggnader och reparationer förslösades, för att derigenom visa, huru öfverflödiga
Domkyrkans inkomster äfven innan Kongl.
Föreskriften af 1817 varit, om de blifvit rätt använde, så torde detta författarens försvar för de döde varit alls icke nödigt, åtminstone mindre nödigt, än ett försvar kunde varit för de dödas ben, som för icke så många år sedan blefvo kringspridde vid de grafkapellers förstörande, för hvilkas uppbyggande och begagnande en del af
Domkyrkans hemman lära blifvit skänkte.
För öfrigt få ibland äfven de döde rättvisligen hålla till godo, att man besvärar sig öfver dem, isynnerhet om de i lifstiden varit af lyckan och makten så gynnade, att ingen af deras samtida vågat eller med framgång kunnat anklaga dem.
”Det skulle vara upplysande,” säger lian, ”att få veta, hvarest de Göthiska spiror suttit å Domkyrkan, som motionairen omtalar vara nedrifne.”
Jag har blott omtalt spiror på tornen, och kan ej meddela upplysning, hvar de sutto på kyrkan, emedan på den inga funnos.
”Ännu märkvärdigare,” fortfar han, ”vöre det, att känna, huru mångå tusende
Fiidr blifvit använde på målning af alabaster och marmor, sorn ej borde målas.” 222 Den 28 October f. m.
Jag liar icke sagt, att många tusende R:dr härpå Blifvit använde, utan mina ord voro: ”Flere lusen
R:dr hafva inom få år användts på målning af alabaster, marmor, figurer, upputsning, ja förgyllning af ett redan längesedan utdömdt orgelverk, med mera.
Vidare säger han: ”det är en gifven och uppenbar sak, att på de stycken å Predikstolens och Aitartaflans alabaster, hvarå målning är anbragt, ingen punkt blifvit målad, som icke förr varit det.”
Han medgifver således, att man anbragt målning på alabaster, liksom på marmor.
Men jag får nu å min sida taga de döde i försvar, och bestrider, lika med Organisten , författarens påslående, alt ”med yttersta noggrannhet iakttogs de gamla faconerne och prydnadssättet.”
Jag får för närmare upplysning härom gifva anvisning på den ofta åberopade Organisten och dess memorial.
Men författaren fäller slutdom i saken med följande ord: ”Herr Rosenschöld uppgifver, att hemman äro bortarrenderadt mot i5 kappar lunnelandet.
Brefvet den 27 Augusti 1817 föreskrifver, alt minimnm nödvändigt måste vara 27 kappar tun,nelandet öppen jord.
Maximum är och måste vara högre.”
Detta är ganska rikligt och bekräftar just hvad jag påstått.
Af redan åberopade Protocoll inhämtas, att t. ex. Önncrups-hemmanet med 92 tunnland 6 graders upp - Den 28 O c t o b e r f. ra. 223 skattad jord blef bortarrenderadt för det af vederbörande utsatta maximum tunnor, utom 5, utgående till Wallkärra Kyrka, eller för 27 tunnor mindre, än DomkyrkoRådet föreslagit, som dock föreslagit vida mindre, än det arrende, hvartill lika beskaffade hemman i orten på alldeles fri och öppen auction uppgått, och att för livart tunneland öppen åkerjord af detta genom sitt läge, åbyggnad, trädgård, jordmån, utmärkta hemman blef icke en gång det af Konungen föreskrifna minimum af 27 kappar utsatt, ja icke en gång maximum bestämdt till så högt belopp, som minimum minst borde vara, utan långt under.
Om denna barmhertighetsprincip på en alltför rik Domkyrkas bekostnad äfven blifvit använd på de hemman, hvilkas afträdande åboer voro deraf i bebof, till exempel i Håstenslöf, för hvilkas året förut bortarrenderade
Domkyrkohemman utsattes så höga afgifler, att ena åboen inom några månader nödsakats frånträda sitt arrende, bade jag, sedan jag ej mer var bunden af min pligt som Ledamot i DomkyrkoRådet, visst icke gjort någon anmärkning deremot; helst jag anser för Staten i allmänhet förmånligare, att arrenden för allmogen blifva lindrige, och åtminstone ej högt uppdrifne, isynnerhet för dem af förre åboer, som äro i saknad af tillräckligt förlag.
Men då årliga afgiften blef för den rike mannen i Önnerup nedsatt med 27 tunnor, el - 224 Den 28 Octo b er f. m. ler mycket öfver f, samt för den äfven förmögne åboen i Flädie med j-, blef den nästan alls icke nedsatt för de fattige åboer i Håstenslöf, utan tvärtom minimum för de tvänne af dem förhöjdt, oaktadt DomkyrkoRådets pluralitet föreslagit en, i jemförelse med de andre, för hög både minimi- oell maximi-afgift för dem, ”för likhets vinnande,” som Protocollet säger, ”med de i byen föregående året bortarrendernde hemman, ” hvilkas fattiga åboer hade äfven då ett lika öde, att nemligen få för sig högre afgift bestämd, än för de mera förmögne.
Herr Crusenstolpe säger slutligen äfven: ”Motionären tillstyrkes, alt först undersöka, innan han uppgifver etl förhållande, sorn han icke känner.” Huruvida det är jag, eller han sjelf, som varit i behof af en sådan tillstyrkan, hemställer jag nu till en hvar och till Herr Crusenstolpes egen rättskänsla.
Jag skulle bättre sjelf kunnat bestrida min egen motion, isynnerhet dermed, alt dylika förborgade inkomstkällor för Staten borde besparas lill en hushållsagtigare tid och ännu större behof deraf.
Om jag i detta milt försvar gjort mig skyldig till vidlyftighet, så torde det ursägtas dermed, alt den är mera nödig, för att med bevis vederlägga, än ulan bevis angripa. livar - Den 28 Octo ber f. m, 225 Hvarjemte Hevr Munck af Rosenschöld t\\[ protocollet aflemnade följande handlingar:
Utdrag ur 1837 års SpecialRäkningar öfver den KronoTionde-Spanmål, som finnes afförd såsom utgående till Lunds Domkyrka, nemligen: Råg. Korn.
I Malmöhus
Län: T:r k:p. T:r k:p. T:r k:P.
Oxie Fögderi . . . 24 31 44 21 iql Torna dlo .... 30 ii 57 -9f 32 194 1 Lnguddedio .... 4 6# 20 20 i4 Frosta d:o .... 8 ■ 4 18 8 Ljunits d:o .... — 20 1 6# — 254 1 Christianstads Län: Willands Fögderi.
I 264 2 io| — Ingelsta d:o. . 2 28 9 2C)4 5 T Göinge d:o. . 4 -44 4 2 54 — Summa 1 82 9?
r 55 22| 74|1-T Tillsammans 3i2 T:r i2f k:r.
Rätteligen transsumeradt intygar /sr.
Tauvon, Kamererare i RiksBokslutsContorcL Bil.
Litt. B. Utdrag af Protocollet, hållit i Lunds DomkyrkoRåd den 18 October iSaS. §. 6.
Ordföranden tillkännagaf, att ändamålet med DomkyrkoRådets sammanträde i 4 7 H. 15 22Ö
Den 28 Octo ber f. m. dag egenteligen vore alt få bestämt maximi- och minirni-afgiften för de hemman, hvilka fardagen 1827 skola afträdas, och till hvilken ända handlingarne circulerat DomkyrkoRådets Ledamöter emellan.