Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att då till Kronohemman, Boställe eller Fideicommisse hörer vattenverk som medelst nppdämning eller öfversvämning skadar angränsande jordägare, må denne sistnämnde, uppå föregången anmälan hos Konungens Befallningshafvande i orten, derå anställa lös— niogsanspråk , och i händelse lägenheten blott tillhörer Kronan, då förvärfva sig densamma, Den 12 Julii e. m.
261 efter enahanda grunder sorn för skatteköpj men i fail åter enskild mans rätt derunder är beroende, bör hemmansägaren eller hans efterträdare å jorden till det lösta vattuverkets afträdare eller dess rätts innehafvare, erlägga årligen en från samma sin Fastighet utgående ränta eller afgift, svarande emot vattenverkets i laga ordning uppskattade behållning och inkomst.
Att såsom Höglofl.
Utskotten synes hafva beredt öfverlemna i inlösarens välbehag att på hvad ställe och så aflägse som helst, anvisa till vederlag, skulle otvifrelskteligen medföra många och eftertänkelige ledsamheter; ty högst obilligt vore väl att en Tjensteman, eller Fideicommissarie, boende t. ex. i Skåne, skulle åtnöja* med surrogat i Norrland. 2:0.
Då Vattuverk siiljes, skall den som kan ådagalägga att detsamma gör fårfång å hans jordbruk, äga frihet att framför bördeman det inom Laga Stånds tiden mot köpeskillingen tilli sig lösa: och 6å vida vsttuverket ej är serskildt skattlagdt eller afsöndradt från en på samma gång upplåten Hemmansfastighet må han då icke dessmindre tå vattuverket derifrån utbrutit och efter föregången uppskattning köpeskillingen bestämd. 3:0.
Enär i så kallade Döger- och Sqvalte qvarnar, så väl som i andra vattenverk flere äro delägare, och halfva eller större antalet af Interessenterne vilja emot lösen afstå en sådan deras qvarn- och vatfenlägenhet till den jordägare, som deraf pä sitt Hemmans s6s Den 12 Julii c, m. område lider ifrågaställde förlast och intrång, vare äfven de öfrige förstnämnde delägare ett fika lösningsansprdk för sina anloiter underkastade. 4:0.
Hvad beträffar ersättningen för klandradt och utdömdt vattenverk, torde den från föregående synpunkter ej böra upptagas högre ån antingen, då börd eller utlösen från tull ägande rätt inträffar, till gällande verkeliga värdet efter sista köpeskillingen, med tillökning af gjorda nödiga omkostnader, eller ock, då besittningen i innehafvarens hand endast varit tilldeld och anslagen, till verkets gifna säkra afkomst, beräknad efter de fem sista arens medelpris.
Detta sistnämnda belopp, hvilket ej mindre än Kronans ränta och alla andra fastställda utskylder, som vattenverket dittils ålegat, öfverflyttas på lösningsgifvarens hemman och blir detsamma för alltid åtföljande, bör komma, i enlighet med hvad Högloft.
Utskotten förordnat, att bestämmas genom Nämnd, eller mätismäns ordom, men för den som deråt ej nöjes, genom Domstoiarnes pröfning; hvarvid dock ej, såsom i förslaget är sagt, lärer vara lämpeligt eller nog ty deli gt att åberopa Kongl Förordningen den eéOctober 1743, utan endast att förklara, det dylika frågor, i likhet med andra tvistemål, få ifrån UnderRätt till HofRätten, och vidare till Konungens Högsta Domstol fullföljas 5:0.
Sluteligen torde äfven närmare än hvad allmänna .Lagen härom utstakar, böra Den io Julii c. m. 265 påbjudas, att vid blifvande undersökningarom nya qvarnars eller vattenverks anläggande sorgfälligt ina tillses, och innan bifall derå meddelas, med Visshet inhemtas, det vattenskada af samina Verk ej kan orsakas å ofvan och nedan, eller omkringliggande ägor; äfvensom uttryckligen föreskrifvas, att öfverenskomtnelser emellan vattenverks och jordägare i såefane ämnen hädanefter ej må träffas eller medföra förbindande verkan för längre tid3 än emellan dera som desamma afslutat.
1 förening med återremiss af Utskottets Betänkande, derest en sådan beslutes, utbeder jag mig vördsammast att desse mina anmärkningar få vara följaktige, till det afseende de kunna förtjena.
Bilagor till PleniProtocollet för den 14 Julii3 eftermiddagen.
N;o 1. H err Hegardt, Chri/lian Bernhard
Det är icke min afsigt att nu ingå uti en fullständig granskning af sammansatta Stats - •264 Den io Juhi. och BancoUtskottens Betänkande, eller att väga ett försök att i hela sin vidd utreda iörevarande vigtiga och invecklade ämne.
Det är endast för att i allmänhet yttra mina tankar derom, som jag anhållit om ordet och vördsamt utber mig att för en stund få fästa Högloft.
Utskotten synas mig, så vidt jag fattat deras mening, erkänna angelägenheten af en Myntbestämning eller Realisation, hvarmed förstås hvarken mer eller mindre än BancoSedelns bestämda silfvervärde och VexelBanKens återförsättande i verksamhet till upprätthållande af detta bestämda silfvervärde.
Häruti instämmer jig fullkomligen, och anser ifrågavarande Realisation högt påkallad, icke blott af sakernes närvarande ställning, och af behofvet att afhjelpa den öfverklagade penningebristen och tilltälliga förlägenheten, uta'n fastmera och förnämligast af Statens allmänna och ständigt fortfarande Interesse, sorn bjuder sträng och allvarlig redlighet i penningeverket likasom i alla andra offentliga inrättningar.
Härtill erfordras, att Nationen får veta hvad de löften egentligen innehålla som Banken, under namn af sedlar utgifver-, och att dessa löften noggrant uppfyllas.
Vill man ändamålet, så måste man vilja medlen.
Vill man att Bankens Sedlar skola äga ett stadgadt värde, så måste man vara beredd att inlösa dem vid anfordran, så må - Den i4 julli.
265 ste man icke frukta att röra vid Bankens silfverfond, hvars bestämmelse är just denna och ingen annan.
Innan denna utvexling af silfver emot sedlar företages, kan ett stadgadt sedelvärde icke förväntas, man må uttänka
Och vidtaga hvilka anstalter sorn helst.
Detta ha Utskotten också insett, och deras föremål synes hafva varit att bereda möjligheten af «n sådan utvexling i framtiden.
Deremot ha Utskotten, om icke alldeles afstyrkt, åtminstone icke tillstyrkt den för närvarande eller inom någon viss tidepunkt.
De ha icke uppgifvit någon Realisationsplan, utan blott föreslagit förberedande anstallter till en Realisation, till hvars företagande de ansett förstärkning af Bankens SilfverFond oumgängeligen nödig, ända till tvåtredjedelar motsvarande den utelöpande Sedelstockens belopp, efter den evalvationsgrund, som komme att antagas.
Denna omtanka att tryga verkställigheten af ett så vigtigt företag, denna försigtighet att ej begynna hvad man ej med visshet tror sig kunna fullborda, är visserligen lofvärd.
Jag erkänner det, och misskänner ej de 6tora svårigheter, som nu förete sig för utförandet af äfven den bast uppgjorda Realisationsplan; men jag tror att dessa svårigheter ligga icke så mycket uti SilfverFondens förmodade otillräcklighet eller mindre förmonliga förhållande till den nuvarande Sedelstocken, ej heller uti de betänkligheter man velat fästa vid uppt?gandet af ett lån för Ban - 266
Dan i4 Julii e, rn. ken, 5 händelse det befunnes nödigt; utan framför allt uti de öfverdrifva anspråk, sorn både för allmän och enskild räkning göras på Bankens biträde med understöd och försträckningar af alla slag: anspråk som ensamt föror sakat att Banken icke kunnat göra rätt för sig, och som äro — må de icke länge förblifva det väsendtligaste hinder för Sedelvärdets bestämmande och Bankens återställande uti ett rättsén ligt skick.
Så länge detta hinder får fortfara, så länge anspråk på lån skola gälla mer, än anspråk på rätt, så länge medgifver jag, att det ej är värdt att tänka på Myntbestämning eller realisation, änskönt SilfverFonden fullt motsvarade Sedelstocken.
Men om detta hinder undanröjes, om dessa anspråk på lån och understöd af Banken inskränkas till hvad Banken förmår uppfylla, i förening med sine egne förbindelsers uppfyllande; med ett ord: om man en gång och för alltid upphör att begära oförenliga ändamåls vinnande; att begära af Banken att den skall åtaga sig hvad den ej kan åtaga sig, utan att förstöra sin egen Credit, att den skall förse Landet med ett så kalladt tillräckligt RörelscCapital, ett visst qvantum bytesmedel, bestående i siffror, hvarmed man inbillar 6ig kunna tillskapa Nationalvälstånd; men som ej ett hårsmån ökar den verkliga förmögenheten, utan allenast pä sin höjd befordrar dess omflyttning troligenicke oftast till sådana händer,som bäst använda den; emedan en lätt vunnen tillgång, merendels lättsinnigt användes.
Om,'säger jag, man afstår frän dessa anspråk; så vågar jag
Den l4 Juli i. 267 yttra den öfvertygelse, att en Realisation af Bancosedlame till deras nuvarande Silfvervärde, att stadga, och ordning i penningeverket äro både möjlige och lätte att återställa och bibehålla; kanske utan, oeh säkert utan betydlig förstärkning af Bankens nuvarande silfverförråd.
Jag åberopar såsom grund för denna min öfvertygelse allt hvad sä väl Kongl. FinanceComitéea uti sitt underdåniga Betänkande, sorn jag i egenskap af dess Ledamot särskildt, i detta ämne yttrat och sökt bevisa; och den upplysning vi nu vunnit om Bankens tillstånd, bestyrker den tanka jag hyst om dess förmåga att reda sig; endast man med allvar viii att den skall göra det.
Blotta förberedande anstalltcr, under det man från Riksdag till Riksdag uppskjuter verkställigheten, skola endast, fruktar jag, bereda stadga åt den opinion att ingen stadga i penningevärdet, åtminstone icke i vår tid, är att hoppas, eller efter andras åsigter att befara.
Att för Bankens räkning uppköpa silfver, när det behöfves, är visserligen angelägit och nyttigt; men att fastställa ett visst Sedelpris, hvartill silfver emottages i Banken, utan tillika fastställd förbindelse, att efter samma beräkningsgrund utgifva sillver för Sedlar, är ea anstsllt som, så framt den skall vara något annat än ett simpelt lån på silfver, synes mig ingen ting kunna uträtta; al.Iraminst gifva styrka ät Bankens credit och hoppet oas en s68 F)<m i4 Julii. enart tillstundande realisation.
Derigenom sättes val en gräns för myntförbättring; men lemnäs ett öppet fält för myntförsämringen.
Det tyckes dessutom vara en förvänd ordning att bestämma hvad det redbara myntet eller metallen skall gälla i sedlar, då det tvertom kommer an på att bestämma hvad sedeln är värd i verkligt mynt eller metall.
Om silfver skall köpas, tror jag vara bäst att BancoStyrelsen uppdrages derom besörja och på det för Banken förmonligaste sätt dertill använda det anslag, som af Bankens4årliga vinst eller inkomst, till detta ändamål bestämmes; men icke att Sedelstocken okas för att köpa silfver.
Det syses utan ändamål att göra skuld, endast för att få medel att betala samma skuld; så framt man icke hyser den hemliga afsigt att på de sednare långifvares bekostnad bereda en större utdelning åt massans samtli ge borgenärer.
Skulle Realisation beslutas och sättas i verket innan nästa Riksdag, så torde till förstärkning af Bankens Fond genom uppköp af silfver, äfven kunna an vändas de af Fastighetsoch Odlingslånen inflytande räntor och Capitalafbetalningar. och i följd häraf dessa slags lån för framtiden upphöra:
Fastighetslånen såsom utan nyttigt ändamål, och odlingslånen, emedan de befunnits löga eller intet tjena till det åsyftade ändamålet. «* Efter den rigtiga grundsats att befria Banken från betungande och med dess soliditet Den l4 Ju idi.
26g oförenliga bidrag och uppoffringar till utomordentliga Statsbehof och arbetsföretag , som anses medföra allmän nytta, ha Utskotten föreslagit att upptaga lån uppå Statsobligationer med ränta.
Det bör likväl först vara af« gjordt att dessa behof äro verkliga och oundvikliga; att dessa företag äro af så mycken vigt för allmänt väl, att de på ett eller annat sätt böra på Staten bekostnad utföras.
I detta fall är det utan tvifvel för Folket mindre kännbart att medlen dertill genom upplåning anskaffas och efterhand återbetalas, ån om de antingen genom betydligt förhöjd beskattning inom korrt tid skulle utkräfvas, eller ock såsom hittils ofta skett af Banken, förmedelst ny sedelutgifning tillskapas; enär följden deraf blefve
Sedelvärdets ytterligare försämring och ökad svårighet för den åsyftade penningeverkets Reglering.
Men om denna olägenhet skall förekommas måste Statsobligationerna va* ra grundade allena på Statens eller RiksgäldsContoiretg inkomster, och hvarken directe eller indirecte gravera Banken; så att tillökning af dess Sedelstock deraf uppkommer; hvilket i synnerhet i början af Realisationens verkställighet kunde blifva ganska menligt.
De obligationer som RiksgäldsContoiret till förberörde ändamål koinme att utgifva, borde derföre, i min tanka, icke ställas på betalning vid anfordran, utan på vissa af betalningsterminer med 4 eller 5 procent ränta; hvartill ett mot behofvet svarande lån troligen skulle utan svårighet erhållas.
Jag nekar icke att ju obligationer som betalas vid anfordran och Den i4 Julli, dertill] löpa med ränta, om ock under 3 procent, erbjuda vissa fördelar, och, utan tvifvel, med lika säkerhet, vore begärligare än obliga, tioner med högre
Ränta på längre betalningsterminer.
De vere, så länge deras inlösen aldrig vägrades, aldeles lika med det gångbara mynt hvarmed de inlöstes, och kunde till Iska hög ränta §om detta åter utlånas.
Men det är just derföre jag acser betänkligt altför närvarande införa dylika obligationer, om det nemligen allvarligt är i fråga, att återgifva stadga åt ponningeverket, och göra Banken och den allmänna värdemätaren — penningen oberoende af Staters och enskilde personers störrre eller mindre låncbehof och skuldsättning.
Jag tillstyrker för min del att Utskotten måtte anmodas bestämt uppgifva till hvilket silfvervärde de anse utvexling af sedlar mot redbart mynt utur Banken kunna äga rum; vare sig 120, 128 eller 132 skilling för Silf verRiksdalern.
Någon äfven mindre billig be^ räkningsgrund är bättre än ingen; är bättre än den fortfarande ovissheten om myntets rätta värde och dess ständiga ombytlighet.
Derjemte tillstyrker jag att Utskotten i sammanhang härmed måtte få sig uppdragit att utarbeta och framlägga en Realisationsplan, möjlig a 11 verkställas innan nästa Lagtima Riksdag; och att endast så vidt det är förenligt med detta ändamål föreslå medel och utvägar att afhjelpa den öfverklagade penningebristen, bereda tillgång på allmänna Lån till Näringarnes un - Den l4 Jnlii.
271 derstöd och biträden till allmänt nyttiga företag.
Den 12 Martn, 301 Förklaringar af GrundLagarne kunna göras annorlunda än i föreskrifven ordning, samt att de efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall skola tillämpas.
En jemnförelse af stadgandet i denna 83. §•• med innehållet af 106. och -107. §.'ne Regeringsformen, hade säkert verkat , att detta Betänkande icke af Utskottet blifvit afgifvit samt att Utskottet icke tillåtit sig, att i en annan Form, än den Lagen bokstafligen föreskrifver, väcka en ny Anmärkningsfråga möt Konungens Rådgifvare i Coniin an do-inål , nemligen den, att han efter Utskottets förmenande föredragit Ärender, som icke i Commandoväg bordt föredragas.
Hade Utskottet funnit, att Konungens Rådgifvare i Commandomål mot tydeliga föreskrifter i någon allmän gällande Lag för Konungen föredragit ett Ärende, sorn bordt i annan väg föredragas, så hade det varit Utskottets skyldighet att inför RiksRätlen lala tilltala honom derför.
Men nu, då Utskottets Opinion i detta fall endast är grundad på Ledamöternas Opinion om hvad med Commandomål förstås och Utskottet tillstyrker ett närmare bestämmande deraf, så saknar detta Utskottets yttrande all, af Lagen bestämd grund. jag anhåller att i Protocollet få förklara, att jag anser Utskottets Betänkande af natur att icke kunna komma under någon öfverläggning, utan endast att läggas till Handlingarne, ty om, som jag trott mig bevisa, ConstitutionsUtskottet med Riksens Ständers rätt afgör Irad 302 Den 12 Martil. gor af denna natur, så skulle den af några Ledamöter begärda Återremissen medföra den oformlighet, att Riksens Ständer, till ny handläggning af Riksens Ständer, återremitterade ett i Laglig ordning afgjordt Mål.
Grefve Spens, Jacob Melher, hade inlentnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande :
Äfven jag anser ConstitutionsUtskottets myndighet genom ig6 och 107 §.
i Rege ringsformen på en gång utstakad och begrän. säd; äfven jag finner dessa §.
§. böra till serskilda fall lämpasj men jag kan omöjligen instämma deruti, att de begge synas icke blott tillåta, utan afven påkalla ett oj fen te ligt framläggande af alla till en gjord Anmärkning hörande och öfver dess föremål upplysning spridande omständigheter.
Jag finner tvärtom detta vsra uttryckligen förbudit uti 29. §.
Riksdagsordningen , der det heter; Under Riksens Ständers öfverläggningar om sådana frågor, äfvensom i ConstitutionsUtskottets Yttranden, skola icke Konungens Beslut i Mål, som röra enskilda Personers och Corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas, ännu mindre någon Riksens Ständers pröfning underställas.”
Ett undantag härifrån anser jag väl böra äga rum , då nemligen , när ConstitutionsUtskottet, enligt 107. §., för Riksens Ständer tillkännagifver, det en eller flere af StatsRådets
Den 12 Martii. 3°3 Ledamöter uti deras Rådslag af allmänna mått och steg icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld , nit, skicklighet och drift sitt FörtroendesEmbete utöfvat, emedan Riksens Ständer svårligen , utan en närmare kännedom af de åtalade Handlingssätten , skulle kunna utöfva den dem tillkommande Pröfningsrätt, huruvida Rikets väl kräfver, att hos Konungen skrifteligen anmäla önskan, det han ville ur StatsRådet eller från
Émbetet skilja den eller dem, emot hvilka Anmärkning blifvit gjord; men i alla fall tror jag ConstitutionsUtskottets svar på erhållne Remisser af Anmärkningar böra innehålla enkla Anmälanden derom, att Utskottet antingen under tilltal inför RiksRätten ställt den Embetsman, som blifvit anklagad, eller Ock funnit RegeringsFormen icke medgifva någon åtgärd af Utskottet , i anledning af den gjorde Anmärkningen.
Ett fjerde behandlingssätt har ConstiiutionsUtskottet uti sitt nu upplästa Betänkande lemnat den Anmärkning, sorn dertill gifvit anledning:
Utskottet har nemligen för Riksens Ständer anmält, det Utskottet hvarken funnit den åtalade förbrytelsen kunna enligt ;o6. §. anses , ej heller 107. hvaruti den ifrågavarande Etnbetsmannen icke är nämnd, till detta fall lämplig, men likväl för Riksens Ständer tillkännagifvit Saken i hela dess sammanhang.
Då Utskottets befattning genom 106. och 107. §§. utstakas
Och begränsas, anser jag åtminstone det vara ep tydlig följd häraf, att 3°4 Den 12 Martil alla åtgärder, hvilka uti nyssnämnde §§. icke äga stöd och anledning., innebära ett öfverskridande af dessa utstakade gränsor.
Jag medger att jag hade väntat det Grundlagens högsta väktare, vid det val, som de funnit för sig öfrigt, att antingen ålägga sig ett tyst öfverseende med de Embets-förseelser, som af en Konungens Föredragande i CommandoMål kunnat utöfvas, oaktadt sådana förseelser , begångna af en StatsSecreterare, böra anmärkas, eller ock för Riksens Ständer tillkännagifva sakens förhållande i hela dess sammanhang, och såmedelst undvika den förebråelsen, att ej hafva åt lika beskaffade frågor lemnat en lika oväldig behandling , hellre hade vidtagit den af dessa åtgärder, som är enlig med RegeringsFormens bokstafliga lydelse, än den, som är deremot stridande; hel 1st den befarade förebråelsen , om den ock af någon skulle blifvit obetänksamt framställd, i alla fall hade träffat Constitutionen, icke ConstitutionsUtskottet.
Ehuru jag, i grund af allt detta, anser det vara emot Grundlagen, att Riksens Ständer genom ConstitutionsUtskottet erhållit del, så väl af de upplysningar , rörande serskilta Kongl- Maj:ts beslut och förordnanden, hvilka Utskottet till den förehafda frågans bedömmande insamlat, sorn af de llaisonnementer, om hvad egentligen hörer till Rubriquen , CommandoMål , samt om det sätt , hvarpå den Embetsman , hvilken på det för CommandoMål stadgade sätt behandlat andra allmänna Ärender, Den 12 Martil. 305 bör anses, hvilka bestämt Utskottets beslut i Målet; Beslut, hvilka, då de ej äro underkastade Riksens Ständers granskning, så mycket mindre behöft motiveras; tror jag mig likväl, enär samma Raisonneineilter kommit till Riksens Ständers och Allmänhetens kunskap, såsom Riksdagsman äga rätt att till Ridderskapets och Adelns Protocoll anmärka, det min öfvertygelse om Grundlagarnes rätta tolkning äfven i dessa delar skiljer sig från ConstitutionsUtskottets.
Jag anser den beskrifning på CommandoMål, hvilken <j §.
RegeringsFormen lemliar, att nemligen dermed förstås sådana, sorn Konungen, i egenskap af högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjöss, omedelbarligen besörjer, vara, om den consequent utvecklas, tillräckligen tydlig, utan att behöfva tydas genom jemfÖrande med serskilda Kongl. Bref och Förordnanden, hvilka, såsom för enskilda fall gifna, utan Riksens Ständers medverkan, omöjligen kunna äga samma kraft, som Grundlagarne, eller ens åberopas såsom förklaringar af densamma.
Af nyssnämnde beskrifning på CommandoMål anser jag otvunget följa, att till dem höra alla de föreskrifter och befallningar, hvilka meddelas Personer, som höra till och utgöra Krigsmagten till Lands och Sjöss, att af dem, i sin egenskap af sådana, iakttagas.
Det synes mig lika tydligt, att detta är det enda sätt, hvarpå Konungen kan utöfva sin rätt af högsta Befälet öfver denna Krigsmagt, som att sådana befallningar aldrig kunna innebära och icke Ridd. 0. Ad.
IV B.
I Afd, 3(), /|°* 306 Deri 12 Martil. en gäng åsyfta någon förbindande kraft för dem, till hvilkas efterrättelse de icke blifvit meddelte, än mindre för dem, hvilka, såsom icke hörande till Krigsmagten, icke på sådant sätt om sina skyldigheter föreständigas.
Då ifrågavarande GeneralOrdres blott innehålla föreskrifter för Inspections- Brigades- och Regementsdiefer att iakttaga uti sina Tjenstebefattningar, såsom sådana, kan jag således ej, lika med ConstitutionsUtskottet, anse gränsen för ' Commandomål genom dem öfverskriden.
Men lika litet kan jag med ConstitutionsUtskottet instämma deri, att, i händelse Regerings-ärender äro CommandoMål, skulle genom den Embetsman, Konungen allmän befattning med de sednare uppdragit, expedieras, denna Embetsmannens förseelse vore jemförlig med de StatsRådets Ledamöters eller StatsSecreterarnes, hvarom 107 §. i RegeringsFormen handlar.
Alla Regerings-ärender, med undantag af de Ministeriella och CommandoMål, skola, enligt 7 §. i RegeringsFormen, Konungen uti StatsRådet föredragas och af Konungen der afgöras.
När således ett Ärende, som icke är CommandoMål, blir på det för CommandoMål i RegeringsFormens i5 §. stadgade sätt, det vill säga, utom StatsRådet, Konungen föredraget och af Konungen afgjordt, är RegeringsFormens tydliga föreskrift onekligen öfverträdd, och den Embetsman, som med CommandoMålens föredragning ägt befattning, men underlåtit göra föreställningar emot denna öfverträdelse, eller dera vållat och Den 2 Martti. 307 befrämjat, genom uppsålligt fördöljande af någon upplysning, bör icke undgå att, på sätt 106 §. föreskrifver, af ConstitutionsUtskottet under tilltal af Justitieombudsmannen, inför RiksRätten, ställas.
Herr GripensvärdFredriCj anförde skrifteligen:
Ehuru svårt det varit mig att under uppläsandet af Iiögloflige ConslitutionsUlskoltets Betänkande, rörande den af Friherre Anckarsvärd afgifne Anmärkning mot Konungens Föredragande i Commandomål, i sitt fullkomliga sammanhang omfatta, tror jag mig dock hafva deraf inhämtat tillräckeligt, för att dervid våga några Anmärkningar.
Öfvertygad, att ej Friherre
Björnstjerna kunnat hafva den afsigten, som det nu deducerade Målet lemnar anledning förmoda, vid utgifvandet af den anmärkte Ordern, skulle jag gerna sett dess frikallande för ansvar, med vilkor att det ej rubbat antagne grunder för Disciplinen inom MilitaireStåndet, hvartill onekeligen hörer Ordres bestämdhet, likasom det fordras af den lydande, Ordres noggranna fullgörande:
Jag kan således ej medgifva den slutsats, att för det en Ordres innehåller en indirecte och alltid otjenlig varning mot samma Ordres verkställande, den skulle fritaga den befallande vid Orderns verkställande af subordinerande
Befäl:
Jag kan icke eller föreställa mig, att någon Befälhafvare i Svenska Ammen skulle finnas, som uppsåtligen ville vid Ordres utfärdande bereda sig ett 303 Den 12 Martii. skygd för ansvarigheten af sin befattning genom ett tvetydigt skrifsätt; jag anhåller derföre vördsamt om Återremiss af Utskottets Betänkande.