Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Reg.F. gifna föreskrift, att först i möjligaste måtto sammanjemka RiksStms tankar till ett helt, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till Ståndens behandlande anmäla.
Ej förr än RiksSt-.ns beslut öfver en dylik anmälan inkommit, hade Ulsk. ägt rätt att framställa voterings-propos.
Samma Const.Utsk. har afven, med frångående af sitt förut yrkade förslag, ronde grunden 12 Den 28 Augusti. för valrätten, godtyckligt nedsatt densannna ifrån 250 till 10 r:dr b:co uppskattadt taxeringsvärde, och dymedelst framlagt en af intet RiksSt. påkallad beräkningsgrund, ty trenne RiksSt. hade bestämt sig för stånds- eller classval, och det fjerde hade endast föreskrifvit, att valrätten skulle utsträckas till all äganderätt af hemmantal, af hvad natur den än vore.
Pä sådant sätt lyckades det Const.Utsk. att, i fullkomlig strid med trenne RiksShs beslut, påtvinga nationen en till denna riksdag hvilande, på samfällda val grundad representationsform.
Förslaget är oredigt till sin uppställning, genom den brist på tydlighet och bestämdhet, som man på flera ställen upptäcker, och hvilket förhållande, om det äfven kan anses såsom följden af 24 särskilda personers collectiva redactionsarbete, likväl alltid blifvit ett väsendtligt fel hos en grundlag.
Besynnerligt förefaller det äfven, att Const.Utsk,, som i sitt tili Ständerne först afgifne betänkande synbarligen sträfvat att lägga i dagen sin lärdom och sin kännedom af lill och med de obetydligaste staters samhällsförfattningar, det oaktadt ej kunnat göra för sig klart, att en grundlag, till undvikande af misstydning, måste vara så kort och concis som möjligt, och att man genom för mycken utförlighet oftast faller in i det) otydliga.
Men äfven i detta hänseende har Utsk. följt sin egen bana.
Det har mera älskat att gä på bredden än pä djupet.
Eljest hade det törhända funnit, att då Fransyska chartan inrymmes på 5 större octavsidor, hade möjligen det Svenska grundlagsförslaget ej behöft upptaga 43, eller, om vallagen inberäknas, 55 sidor i qvart.
Det är orättvist till sina grunder, dä det, efter fastställande af 1000 r:drs fastighetsvärde såsom enhet för röstberäkningen, medgifver ål den, som äger endast TJ ö:del af delta belopp, rättigheten att afgifva , J 0aleis röst, men deremot frånkänner ägaren af 100 gånger samma summa de honom, med fullkomligt lika skäl, tillkommande 100 röster, eller med andra ord tvingar honom, som just genom sin ställning i samhället är högt intresserad för ordningens upprätthållande, att af sina 100 röster nedlägga 94 — och till förmån för hvilka, mina Hrr?
Jo, för backstugusittare och 10- riksdalers-män, det vill säga för dem, som hafva ingenting att förlora, men allt att vinna på ordningens omstörtande.
Det utesluter ifrån allt deltagande i representationen de högste embetsmännen, ej blott inom Konungens Statsråd, men äfven inom de förvaltande verken, domarecorpsen, landtregefingen, armeen, flottan och diplomatiska corpsen, — embetsman, hvilkas erfarenhet likväl ofta torde vara af behofvet högt påkallad; men lemnar deremot makten i händerne på innehafvarne af de smärre jordlolterne, pä dem som mest sakna förmågan att rätt utöfva det vigtiga lagsliflare-kallet, men som deremot mer än andra äro beroende af intriger och främmande inflytelse.
Det lemnar inga garantier för inträde inom representationen, hvarken af någon högre bildning eller af den sjelfständighet och det oberoende, som är en följd af den större förmögenheten.
Förslaget saknar slutligen det för en stats lugna bestånd så Den 28 Augusti. 13 nödvändiga conservativa elementet.
Väl har man för syns skull inrättat en öfre, eller som den ganska betydelsefullt kallas andre kammare, men man har derjemte visligen ställt så till, att densamma har ingenting att betyda.
Den väljes nemi. af den första, rent democratiska kammaren, och icke på lifstid, utan endast för 3:ne riksdagar.
Antalet af dess ledamöter är inskränkt till 75, då deremot första kammaren består af 175 medlemmar.
Den äger att tillsätta en enda ledamot i det ojemförligt vigtigaste af alla Utskrn, Gransknings-utsk.
Vid val till Konung, thronföljare, förmyndare-styrelse, banco- och riksgälds-fullmägtige, opinionsnämnd, tryckfrihetscomite' m. m. har den ingenting att betyda, såvida dess medlemmar våga vara någonting annat, än ett echo af första kammaren; ty valet sker gemensamt med denna, och ledamöternes antal förhåller sig som 3 till 7.
På lika sätt öfverröstas den i alla beskattnings- och bevillningsfrågor, samt vid beredningen af hvilande grundlagsförslag.
Med ett ord den rent democratiska syftningen framskymtar öfver allt.
Sådant är i korthet det grundlagsförslag, hvaröfver vi nu gå att besluta.
Djupt och innerligt beklagar jag, att detsamma i sin nuvar. form någonsin tillkommit.
Om det äfven, enligt all sannolikhet, blifver förkastadt, skola dock dess följder, likt dyningarna efter stormen, länge oroa, länge förvilla sinnena.
Det är 1840 års Const.Utsk. vi derföre hafva att tacka.
En afundsvärd lott var detta Utsk. förbehållen: förbättrandet af Sveriges uråldriga, men bristfälliga samhällsförfattning.
Men huru uppfyllde man detta uppdrag? i stället att förbättra, ville man omstörta, och på nya utopiska grunder äteruppföra den gamla byggnaden.
Och ej nog härmed, detta Utsk., sjelf grundlagens högste väktare, aktade ej för rof att öfverträda grundlagens föreskrifter, under medvetande, att det ej gafs någon äiictoritet inom samhället, som derföre kunde ställa detsamma till ansvar.
Det glömde dock, att det fans en makt, hvars välde var större än till och med Const.Utsk.: den allmänna opinionen; ej den, som, missbrukande detta namn, gör sin rund kring land och rike under tidningsformat, men de ädles, de sansades, de rätt-tänkandes inom nationen, och inför denna opinions-domstol har 1840 års Const.Utsk. blifvit ohjelpligen sakfäldt, derföre att det antingen icke mäktat inse allt det förderf, det, i händelse af förslagets antagande, skulle hafva bragt öfver fäderneslandet, eller derföre att det saknat mod och förmåga att motsätta sig massans obilligt stegrade maktanspråk.
Aldrig har, sedan inträdandet af Sveriges constilutionella samhällsskick, en vigligare fråga förevarit till afgörande.
Fäderneslandets väl eller ve beror på dess utgång.
Med spänd uppmärksamhet betraktar samtiden vårt förehafvande.
Efterverldens förbannelse eller välsignelse beror af vårt beslut.
Frågan gäller ingenting mindre, än om det gamla Sveriges uråldriga statsförfattning, med sina minnen, sin ära, sina förhoppningar, och, jag medgifver det, sina brister, skall gå under för ett nytt samhällsskick, fostradt af faktionsandan, "framkalladt af sveket, och förordadt genom alla de medel, partisinnet aldrig tvekar att använda för be - 14 Den 28 Augusti. fordrandet af sina afsigter.
Jag irrar mig ej om utgången, ty det är Sveriges R. o. Ad., som deröfver skall beslu ta, detta Ridderskap, som, huru mycket man än må försöka att skända detsamma, likväl aldrig dragit i betänkande att på fäderneslandets altare offra egna fördelar, då fäderneslandets sanna väl derigenom kunnat beredas; men som äfven mer än en gång ve tat att med ädel fasthet motsätta sig partiyrans alla omstörtningsförsök, och till hvilket också nu ordningens och sanningens vänner förtröstansfullt uppblicka.
Många ledamöter yttrade härtill deras bifall.
Ilr Hallenborg, Carl Joban, uppläste följande:
Under förklarande, att jag med min röst ämnar bifalla det förslag till nationalrepresentationens ombildning, som nu är under - stäldt R. o. Ad:s pröfning, anhåller jag att fä förutskicka några ord, innan jag i urnan nedlägger min voteringssedel.
Intet menskligt verk kan uppnå fullkomligheten, och följaktligen kan man äfven uppleta brislfälligheter i detta; men de sakna all betydenhet, vid jemförelsen med de grundsatser af sanning och rättvisa, hvarpå detta förslag är bygdt.
Den allmänna valrätten är deri erkänd, och denna har redan slagit djupa rötter i folkets sinne; det längtar att se den inträda i stället för denna ståndsrepresentation, som aldrig ägt några verkliga sympathier bos nationen.
Ett afslag i dag kan väl fördröja, men icke förhindra det rättas slutliga seger; ty den allvarliga och sansade folkviljan, uppburen af tidens ström, banar sig väg genom hvarje fördämning, då den tager lugn och ordning lill följeslagare.
Molståndarne må derföre icke föreställa sig, att de framgångar de i dag möjligen tillkämpa sig, skola nedstämma folkets hopp att snart få tillgodonjuta de fördelar, oftanämnde förslag åsyftar, och kunna de vara förvissade, att hvarje försök till representationsförändring, hvaruti börden, kyrkan eller bureaucratien ingå såsom liufvudelementer, skall ohjelpligen misslyckas.
Mången lärer ej finnas, som med öfvertygelse kan neka, att vårt nuvar. representationssystem är mycket bristfälligt.
Elementer i Staten finnas, som, vid öfverläggningarne om dess angelägenheter, dels äro alldeles icke representerade, dels äro det, proportionsvis, antingen förmycket eller för litet; och dessa öfverläggningars gång är långsam och invecklad.
En reform häruti är af behofvet påkallad.
Men vårt gamla Sverige har i sekler bestått med denna bristfälliga representation, och nöden är icke så för dörren, att vi halsöfverhufvud böra antaga en annan, som är ännu bristfälligare.
Deraf att min rock är urmodig och sliten, följer ej, att jag bör pådraga den första narrdrägt, en skräddare bjuder mig.
Det till bildande af en ny representation författade grundlagsförslag, om hvars antagande eller förkastande nu skall beslutas, är, så i form som sak, det odugligaste i den vägen, hvarom jag kunnat göra mig begrepp.
Jag behöfver blott läsa de första raderna af den nya vallagen, för att stöta på en otydlighet, som Den 28 Augusti. 15 kunde ge anledn. till följdrika tvister.
Der läses, att ”valrätt tillkommer Svensk man, som å landet äger, med stad gad kronoäborätt, eller för embete eller tjenst, innehafver, jord, ”bergsbruk eller annan lägenhet.”
Skall ej mången häraf draga den slutsats, att, bland de å landet besulne, endast kronoåboer och boställshafvare skulle äga rösträttighet?
Jag finnér i detta vallagsförlag ett äflande att undvika främmande, i vårt språk naturaliserade ord.
Så har man utbytt det expressiva, i förra grundlagar begagnade ordet ”elector” emot ”valman”, då likväl rätteligen med valmän endast förstås de röstberättigade i allmänhet, som åt de af dem utsedde electorer kunna uppdraga att, å deras vägnar, förrätta det slutliga valet.
Så är det allmänt kända och begagnade ordet ”pastorat” utbytt emot det föråldrade ordet ”gäll”, som af många ej förstås.
Man känner deremot allmänt på landet, att ”gälla” betyder en viss operation på djur, och mången kan tro, då han hörer talas om ”gällstämma”, att de olyckliga djurens sammanförande är pålyst.
Ordet ”kammare”, som lika med ”elector” och ”pastorat” är lånadt från främmande språk, har man likväl ej försmått att begagna.
För att vara riktigt conseqvent, hade man, i stället för ”första och andra kammaren”, bort sätta ”första och andra stugan”, eller, kanske hellre, ”pörtet.”
Genom det anförda och mycket annat, har den som författat vallagsförslaget bevisat, att han, oaktadt all den i Const.Utsk:s betänk. inlagda lärdom, är en praktiskt oskicklig lagredacteur.
Den, i öfverensstämmelse med vallagen, författade nya Reg.F. har visserligen den fördelen, att den till ett sammanfört de förra, särskilda grundlagarne: Reg.F. och Riksd.Ordn.; men den har ock sina brister.
Der föreskrifves i 72 §, att ”inga förslag, med undantag af dem som röra ordningsmål, få antagas förr, än de af ”Utsk. blifvit beredda.”
I 107 § säges, att frågor kunna i kammare väckas ”om stiftande, förändring, förklaring eller upphäfvan”de af lagar och författningar, som rikets allmänna hushållning ”eller grunderna för allmän inrättning röra”; men i 65 §, der de Utsk., som till ärendenas beredning skola tillsättas, äro uppräknade, finnes ej nämndt något Utsk., lill hvilket de i 107 §. omtalte frågor, vanligen de flesta som vid riksdag blifva väckte, skola remitteras.
Delta påminner mig om ett gammalt förhållande hos oss, att nemi. strutsfjädrar voro anbefallde att brukas till vissa uniformer, men tillika förbjudne till införsel.
Man var då skyldig att i tjensten bära på sig lurendrejadt gods.
— Jag har talat om lurendrejadt gods, och det vore önskligt, att man sä ej behöfde benämna den vara, som nu passerar.
Slutligen, i sak, får jag mot det nya vallagsförslaget göra den anmärkn., att fördelningen emellan landet och städerna af riksdagsmännens antal är grundad på folkmängden.
Här, såsom i många andra fall, synes huru falskt det är att bygga reela beräkningar på statistiska siffror.
För en representation behöfvas icke starka armar, utan upplysta och förståndiga hufvuden, och en enda klok stadsbo kan härvid betyda mer än hundra råa backstugu - 16
Den 28 Augusti. sittare på landet.
Hvad betyda tusentals politiska kannstöpare mot en enda Geyer — hela mängden af fuskande naturforskare mot en enda Berzelius?
— Detta vallagsförslag skall, om det antages, ofelbart leda derhän, att makten förlägges i den råa massans händer.
För några folkgunstjägare, som ifrat för dess antagande, kunde det ej skada att få försöka, hvad det vill säga att stå under ett sådant ok: för de sanna fosterlandsvännerne skulle det ej bli omöjligt alt utfinna medel till dess afskuddande.
Men saken är för allvarsam att försökas, och Sverige torde ej tåla vid att leka Spanien eller Grekland, äfven med ”en liten tids anarki.” — Jag tror derföre, att hvarje upplyst och sansad, för sitt fosterlands väl redligt nitälskande riksdagsman skall, till propos. på det nu förevar, grundlagsförslagets antagande, svara:
Hr Sandelhjelm, Paul, uppläste ett så lydande anförande:
Fast besluten att vid detta tillfälle lägga mitt nej i vågskålen, uther jag mig få särskildt anmäla motiverne för detta beslut.
Om personlighetsprincipen, såsom antydd grund för rösträtt, är ej mycket att säga; ty denna princip har icke blifvit genomförd, eller ens tillämpad annorlunda, än att en person måste vara Svensk man, i riket bosatt, för att kunna välja och väljas.
Qvalificalionerne åter, hemtade från personens ålder, religion och samhällsställning, och de allenast, bestämma både valrätt och valbarhet, samt utgöra i sjelfva verket, jemte allmänna val, hufvudgrunderne för förslaget.
Väsendtligaste frågan är då, huruvida desse qvalificationer, åsyftande tillika att bereda åt samhället nödvändiga garantier, blifvit conseqvent utvecklade samt klokt och rättvist använde.
För min del nödgas jag härtill svara, att hvarken det ena eller andra har i föreslagne vallagen skett på något tillfredsställande sätt; och dessutom hafva vissa andra bestämmelser, äfvensom i allmänhet reglementariska föreskrifterne deri, blifvit så uppfattade, alt de göra lagen oantaglig och overkställbar; hvilket jag tror mig kunna bevisa genom följande anmärk:r.
Vid §. 1.
Valrätt tillerkännes här Svensk man, som fyllt 21 år.
— Beväringsskyldigheten upphör först vid 25.
Dessförinnan kan ej någon ingå i rikets ordinarie tjenst på civil väg; ej eller må någon blifva prest, förr än vid sistnämnde mognare ålder, hvilken äfven synes vara erforderlig för utöfning af valrätt, sä vidt man vill, att den väljande skall handla efter eget omdöme. lata mom.
Vid fyllda 21 år skulle valrätt få utöfvas af den som ”å landet äger, med stadgad kronoåborätt, eller för embete ”eller tjenst, innehafver, jord, bergsbruk eller annan lägenhet.” — Äganderätt har nu endast den, som ärft, eller genom köp, byte och gåfva förvärft sådan fastighet, som lagligen kan ärfvas, köpas, tillbytas eller bortgifvas.
Hvad hemman och jord eller jordlott och annan lägenhet på landet angår, skulle följaktligen valrätt för ägande eller besittning allenast tillkomma frälse och skattehemmansägare, kronohemmansåboer och boställsinnehafvare, samt ägare af sådåne jordlotter och andra lägenheter, som blifvit från hem Den 2S Augusti. 17 lieminan lagligen afsöndrade, men deremot icke hvarken frälse landtbonde!-, eller åboer på academi-, gymnasii- och kyrkohemman m. fl. dylika, som vanligen sitta å hemmanen med lifstidsstädjorätt, eller förpantningsinnehafvare och undantags- eller fördelsinneliafvare, eller andre personer, som, tinder särskilda benämningar, bebo och bruka lagligen ej afsöndrade delar af hemmansomräden, deribland backstugusittare.
Likväl, dä frälselandtbönder stundom hafva lifstidsbesittning, nära i likhet med academi-, gymnasii- och kyrkohemmans-åboer, må det anses vara obilligt, att dessa alla ej få rösta, jemförelsevis med kronohemmansäboer, isynnerhet de sistnämnde, hvilkas principaler icke tillåtas utöfva någon rösträtt.
Om denna dass af jordbrukare möjligen kan få rösta efter 2:dra morn., är åtminstone tvetydigt.
2:dra mom.
Valrätt tillägges vidare den som ”legt jord elller bergsbruk af minst 1000 r:dr b:co uppskattadt värde å lun""detP Tillämpningen häraf för arrendator och hälftenbrukare, som legt jorden eller bergsbruket af rätter ägare, kan anses gifven; men tvetydigt är om valrätt äfven tillkommer s. k. subarrendator och huru långt nedåt sådan valrätt må sträckas.
Hvarföre skola, dessutom, ej andra arrendatorer, än de som legt jord eller bergsbruk, få rösta efter likstämmige grunder, t. ex. arrendatorer af mjölqvarnar, sågverk, laxfisken, glasbruk, pappersbruk, med flere?
Beträffande åter den som besitter jord eller lägenhet å stads eller köpings område; så, oberäknadt några städers och köpingars sjelfägande jord, i anseende till hvilken lagliga innehafvaren har full äganderätt, uppstår i öfrigt frågan: huru skall städers och köpingars donationsjord betraktas i nuvar. innehafvarens hand?
Donationsjorden är kronojord, anslagen af framfarne Regenter för communernes gemensamma tarf; och ehuru på många ställen, genom förtydning af 1810 års riksdagsbeslut, fastebref blifvit å delar af donationsjorden utfärdade, nb. utan Kronans begifvande, är och förblifver städers och köpingars donationsjord, i allmänhet, evärdeligen af krono natur.
Bör nu den enskilde innehafvaren åtnjuta valrätt, och på hvad sätt?
Han är icke ägare och ej eller kronoåbo, utan innehar i sjelfva verket sin jordlott under förpaktning af staden, om än med ständig besittningsrätt; och fastän det, då, enligt 2 § 4 morn., stad ej må rösta för gemensam egendom, vore billigt att han (innehafvaren) erhölle rösträtt i likhet med kronohemmansåbo, inser jag ej huru _detta kan ske, när grundlag skall efter ordalydelsen tydas.
Au mera: under det 2 mom. af 1 § tillförsäkrar valrätt åt den, som för lifstid eller minst för 5 år legt jord af 1000 r:drs värde och derutöfver å landet, förbigås der med stillatigande vederliken i stad och köping; hvadan stadgandet om rösträtt för jord eller jordlägenhet å stads och köpings område är nästan helt och hållet illusoriskt.
Endast magistratsperson, eller annan tjensteman, som har sig del af donationsjorden på lön anslagen, kan möjligtvis få derför utöfva rösträtt. 2 ii. a 18 Den .28 Augusti. 3:dje mom.
Den alltför höga valcensus, nemi. uppskattad behållen ärlig inkomst af minst 200 r:dr, hvilken här blifvit föreskrifven, skulle beröfva ganska mänga handtverkare i rikets mindre städer, och nästan allmänt håde handlande och handtverkare i de minsta städerne, den rösträttighet de såsom borgare af ålder ägt vid riksdagsmannaval, ehuru den för en blifvande representationsförändring förutsatte grundsatsen var, att ingens förut ägande valrätt skulle förloras, — en grundsats, som ock blifvit samvetsgrant, ja, ända till ytterlighet iakttagen för bönder och mindre jordbrukare på landet.
4:de mom.
De orsaker, som föranlåtit vederbörande att, i strid med den uti 1 §:s ingress uttalade principen om valrätt för Svensk man, som bekänner sig till Christna läran, söka utestänga från sådan medborgerlig rättighet innehafvare af s. k. förtroendeembcten, torde ej behöfva särskildt angifvas, såsom af hvar och en förut kände, eller lätt gissade; vid upplyst och fördomsfri pröfning af förslaget lära de, i alla fall, ej kunna godkännas.
Dessutom, hvartill tjenar väl stadgandet härom, när slike embetsman skulle äga utöfva rösträtt för jord, bergsbruk eller annan lägenhet på landet, och för hus, tomt eller jord i stad eller köping, äfvensom för idkande af annat lofligt yrke.
Detta stadgande är således endast en onyttig stötesten, löst hvilande på en i Europas constitulionella monarkier mycket omtvistad, men ingenstädes antagen politisk doctrin. 5:te mom.
Någon afsigt att från riksförsamligen aflägsna män med insigt och erfarenhet i fäderneslandets stora angelägenheter, framlyser här i orden: ”af den i 4 mom. nämnde egenskap”, hvilka ord uppenbart häntyda på förre innehafvare af förtroende-embeten.
En från embetet frivilligt afgången, eller eljest förafskedad sådan embetsman kan och bör dock anses vara lika oberoende af Regeringens inflytande, som hvarje annan medborgare; ty frän lagligen förvärfvad pensionsrätt, eller rätt att bibehålla hela lönen eller viss del deraf, kan förut varande förtroende embetsman lika litet godtyckligt skiljas, som hvarje annan afskedad embets- eller tjensteman.
Härtill erfordras ovillkorligen ransakning och dom. § 2.
Esta mom.
Om icke förpantnings-innehafvare, undantagshjon och backstugusittare, med flere dylika på landet, voro, genom 1 § 1 mom:s inskränkande ordalydelse, förhindrade att utöfva valrätt, hvilket dock kan bero af skdjaktig tolkning i olika orter, skulle jag anse stadgandet ang:de röstberäkning för under 100 och ända ned till 10 r:drs egendomsvärde ganska vådligt.
Det är i hvarje fall oförsigtigt och står i uppenbar strid med andra, valrätten begränsande föreskrifter, samt torde så småningom, om ej genast, lägga öfvervigten vid valen i den obesutne och ringare menighetens händer, både i städerne och på landet.
Emedlertid är rösträtten för ägare eller innehafvare af stora och större jord- och bruksegendomar alldeles icke i förslaget afvägd med rättvisa och nödig varsamhet; utan är tvertom tariffen för röstberäkning å landet, till förfång för dem och äfventyr för Staten, Den 28 Augusti. 1» så uppställd, att hemmansbrukande allmogen och dess närmaste vederlikar kunna nästan öfverallt tillsätta riksdagsmännen.
I Elfsborgs län åtminstone är allmogens öfvervigt vid valen fullkomligt afgörande; och icke en enda af de 11 eller 12 riksdagsmän, som komma att representera länets landsbygd, skulle möjligen kunna der utses emot allmogens vilja.
Detta ytterliga missförhållande låter offentligen bevisa sig, och antyder öppet nödvändigheten deraf, att de i förslaget vanlottade öfrige samhällsclasserne erhålla betydligen ökadt inflytande på valen.
2:dra och 3:dje mom.
Med iakttagande af samma grundsats, behöfva dessa morna att jemkas i lika ändamål, om och när fråga skulle blifva om någon antaglig och möjligen tillämplig vallag. 4:de mom. innebär, i en kort mellanmening, följande anmärkningsvärda stadgande: ”grunderna för den uppskattning, som ”i mom. 1, 2 och 3 omtalas, bestämmas af riksförsamlingen al”lenaSåledes ett farligt försök att upphäfva Konungamaktens veto vid lagstiftningen i en vigtig grundlagsfråga.
Det är nemi. klart, att dä förra riksdagens Const.Ulsk. saknat nödige underrättelser och uppgifter, för att uti sjelfva vallagsförslaget intaga, utveckla och bestämma grunderne för den uppskattning, hvarefter valcensus skolat beräknas, hvilket väl eljest bort ske, hade Konungens ovillkorliga rättighet att deltaga i framdeles skeende bestämmelser derom dock icke bort förbises.
Hvarje sådan bestämmelse utgör ovedersägligen ett tillägg till eller en förklaring öfver vallagen, och kan fördenskull icke vinna grundlaglig kraft utan Konungens medverkan och bifall.
Början af detta mom. tillerkänner vaktmästaren, hofrätlsrådet och presidenten i hofrätt, eller skarprättaren, häradshöfdingen och lagmannen, eller stadsvaktmästaren och borgmästaren, eller lägsta underofficeraren, capitainen och första majoren, eller klockaren, kyrkoherden och biskopen lika valrätt, med en röst hvardera.
Att detta är både obilligt och i juridisk mening orättvist, samt dessutom i politisk synpunkt för samhället skadligt, torde ligga för öppen dag.
De embets- och tjenstemän, som måste betala af innehafvande löningsinkomster den högre och högsta bevillningsprocenten, borde väl åtminstone hafva erhållit rösträtt i förhållande derefter, synnerligen som afsigten, fastän ej rent uttalad, tyckes vara, att valcensus skall i allt annat rättas efter bevillningen.
Särdeles tvetydigt är dessutom 4 mom. med hänsigt till kronobetjent.