Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörner vid förliden Riksdag, deruti han säger, att Institutet afvikit från sin första bestämmelse, att vara en högre läro-anstalt samt nedsjunkit till en anstalt för bildande af Rättare, enär antalet af de elever, eller sådana personer, som theoretiskt studerade agronomien, endast upgick till 4, då deremot Rättare-lärlingarne voro 24.
Detta förhållande blef icke utan skäl framdraget, och yttrandet föranleddes af Institutets Styrelses anhållan om ett ytterligare anslag af 4,000 R:dr b:ko, dervid Styrelsen ville tillse det Institutet, som förut haft 12 rättarelärlingar och 6 fri-elever, skulle derefter hålla 24 lärlingar och 4 fri-elever.
Under sådana förhållanden synes det mig icke vara tjenligt att till detta Institut öfverlemna en så stor summa, som den nu begärda.
Jag ber att få fästa upmärksamheten på ännu en omständighet, som förefallit mig anmärkningsvärd, nemi. att detta Landtbruks-Institut icke sorterar under Landtbruks-Akademien, som har öfverinseende öfver alla andra dylika inrättningar.
Det Den 4 Mars. 09 Synes mig hafva varit skäl att infordra nämnde
Akademies utlåtande ang:de de ifrägasatta byggnadernas nödvändighet och Institutets oförmåga att dem sjelf bekosta, innan Propos. derom till 11.
St:r afläts.
Frih. von Kraemer har sagt, att de närande ladugårds-byggnaderna äro bristfälliga.
Deruti vill jag instämma, ty jag har tagit dem i ögnasigte och funnit förhållandet öfverensstämmande med denna upgift, men de äro likväl icke till den grad förfallna, att de icke kunna repareras.
Samme ledamot har äfven yttrat, att marken, hvarå byggnaderna äro belägna, är sumpig.
Detta kan jag icke göra för mig rätt klart, enär Ultuna ligger på en höjd, hvarifrån marken sluttar ned till den derinunder löpande Fyris-ån.
Jag har ej något vidare att tillägga och anhåller icke, att detta mitt yttrande må få åtfölja remissen till StatsUtsk., emedan det möjligen kan hända, att de medföljande yttrandenie ej af Utsk. studeras, hvarföre jag - ämnar föranstalta att detta mitt anförande blifver af någon enskild StatsUtsk:s ledamot för Utsk. föredraget.
Jag anhåller att få instämma i hvad Ilr Hjärne anfört, nemi. att i händelse öfverskott skulle upkomma å anslaget 25,000 R:dr b:ko till mejeri- och ladugårds-byggnader vid Ultuna, detsamma bör till Statsverket återlemnas; ehuru min fullkomliga öfvertygelse är, att den begärda summan är för ändamålet noga beräknad.
Hr Wolffelts anmärkmr borde jag kanhända icke uptaga dem till besvarande, då talaren förklarat sin önskan vara, att desamma icke må i prot. intagas, till följd hvaraf de kunna betraktas sorn af enskild beskaffenhet; men då deri förekommer åtskilligt, som för Institutets anseende är menligt, nödsakas jag, i korthet, uptaga en del af desamma till vederläggning.
Hr Wolffelt har lill större delen, sorn det synes, hemtat sina siffer-upgifter ur Revisions-berättelserna: de borde således kunna antagas riktiga, men vid beräkningen af de anslag
Institutet erhållit, tillägges ränta för att öka kapital-beloppet, hvilket är oriktigt, då medlen genast blifvit utgifne, (med undantag af anslaget från 1840 till 1848) till byggnaders upförande, såsom läro-salar,'logementer, laboratorier, verkstäder, torp m. m. samt till Inventariers anskaffande, hvilkas värde ensamt nära nog svarar emot de erhållne anslagen.
Att Institutet nu eger en årlig inkomst af 16,000 R:dr är äfven oriktigt.
Talaren tror att förre Arrendatorn af Kungsgården betalt i arrende 700 T:r spanmål, men arrende-beloppet utgjorde endast 600 T:r, hvarjemte han erbjöd sig vilja afstå arrendet mot en ersättning af 1,333 R:dr 16 sk. b:ko för de återstående åren deraf, således kan väl ej netto-behållningen räknas till högre eller högst 5,333 R:dr b:ko, lägges nu härtill Stats-anslaget 8,000 Inko, som likvisst i flera år endast utgjorde 4,000 R:dr b:ko, så blir netto-inkomsten 13,333 R:dr 16 sk. b:ko.
Visserligen bör afkastningen af egendomen 70 Den 4 Mars. kunna ökas, men tagas missvexter och förluster vid förändradt jordbruks-system, samt de vid ett Institut erforderliga komparativa experimenter i beräkning, blir förhållandet annorlunda.
Säkert är i alla fall, att denna inkomst åtgått till lärares aflöning, underhåll åt fri-elever och lärlingar, inventariers komplettering, årlig afbetalning till Statsverket af erhållet lån m. m., hvilket af Revisions-berättelserna noggrannt uplyses.
— Vill man återtaga Kungs-ladugården och uplösa Institutet — vore detta visserligen menligt för den undervisning, som så ifrigt af unga jordbrukare der sökes, men Staten skulle dervid, genom förbättrade byggnader, goda inventarier och ett, som jag tror, till dess fördel förändradt jordbruk, till fulla beloppet återfå de medel, som blifvit Institutet medgifne.
Hr Wolffelt tror vidare att. ladugårds-byggnaden kan repareras.
Förhållandet är likväl sådant, som jag redan antydt eller att densamma är irreparabel.
Redan vid till- och afträdes-synen 1848 gjorde Institutets ombud påstående om denna byggnads utdömande och yrkade ersättning derför af den afträdande arrendatorn, men Syn-Rätten anslog blott någon mindre summa till reparation af taket, ehuru byggnadens ena gafvel året derpå instörtade.
— Hr Wolffelts svåraste anmärkn. är likväl den, att Ultuna Landlbrnks-Institut mer kan anses som en Rättare-skola, än som ett högre lärdoms-verk för jordbruket, emedan der finnas 24 Rättare-lärlingar och endast 4 elever.
Vid första organisation af Institutet bestämdes antalet till 6 fri- och 18 betalande elever, samt till ett lika antal fri- och betalande lärlingar; sedermera blef vid sednaste Riksdag föreskrifvit, att alla lärlingar skulle, till ett antal af 24, antagas utan afgift, hvaremot frielevernas antal minskades till 4.
Hr Wolffelt tyckes ej hafva kännedom om, att, utom dessa 4 elever, erhålla 25 elever undervisning vid Institutet.
Utrymmet tillåter ej antagandet af flera, helst sammanpackning i åtskilliga logementer redan måst ske.
Tilloppet från alla delar af riket af sökande till inträde som elever är betydligt, i synnerhet sedan Degeberg uphört vara en högre Landtbruks-skola, hvilket jag på det högsta beklagar, och skulle gerna se om ett eller flere lärdoms-anstalter i denna riktning kunde inom riket upstå till och med om Wäderbrunns Rättare-skola dertill förändrades.
Talaren anser felaktigt att Institutet icke står under kontroll af Landtbruks-Akademien, och får jag till följd häraf uplysa, dels att Institutets årliga berättelser till K. M. samt de af Revisorerna afgifna, alltid insändas till Landtbruks-Akademien, hvars Ordf:de ofta besökt Institutet, och får jag, till bestyrkande häraf, hänvisa Hr Wolffelt till Presidenten Poppii sednast'afgifne års-berättelse, deri nämnde President ganska fördelaktigt vitsordar och redogör för Institutets verksamhet och förvaltning.
Mycket skulle visserligen ännu kunna tilläggas, i afseende på talarens sifferberäkningar m. m., men då Hr Wolffelt förklarat att hans anförande ej kommer i prot.»att inflyta, är ali vederläggning öfverflödig; och då mitt yttrande endast utgör svar Den 4 Mars. på tal, har jag intet emot, att hvad jag nu anfört äfven må ur prot. utgå.
Rr Ribbing, Arvid:
Jag hoppas, att de båda siste värde talarnes anhållan, att deras yttranden ej måtte åtfölja remissen af den K. Prop. till StatsUtsk., blifver af dem återtagen, enär jag förmodar, att allt hvad på detta rum yttras icke sker utan ändamål, och det vigtigaste ändamål med ett yttrande öfver en K.
Propos. måtte väl vara, att yttrandet kommer till det Utsk:s kunskap, som skall behandla den K.
När man icke fullkomligt känner en sak till alla dess omständigheter, är det måhända orätt att deröfver sig yttra.
Sådant är i denna sak förhållandet med mig.
Jag känner icke Ultuna, har aldrig varit der, men jag anser mig likväl icke böra med stillatigande förbigå några allmänna grundsatser i afseende å Landtbruks-Instituter i allmänhet,! för hvilka inrättningar, såsom varande af största vigt för det Svenska jordbruket, jag varmt intresserar mig.
Det anförande, sorn af Hr Wolffelt i denna fråga afgifvits, synes mig stå i strid med dessa grundsatser och jag ber derföre att få uptaga åtskilligt af hvad han yttrat.
Hr Wolffelt har isynnerhet fästat sig dervid, att stora inkomster skola förefinnas vid ifrågavande Institut, samt att dessa med god hushållning borde kunna betäcka de utgifter, som erfordras för inrättningens underhåll och förkofran.
Utan att vilja bestrida riktigheten af de beräkningar
Hr Wolffelt gjort, enär han synes ega en af Frih. von Kraemer vitsordad sakkännedom i denna fråga, får jag blott i allmänhet yttra den öfvertygelse, att, hurti vigtig en god hushållning än må vara, jag dock icke tror, att värdet af ett Landtbruks Institut bestämmes efter dess inkomster eller, om man så vill, efter de Statsanslag, som det erfordrar.
För den enskildte landtbrukaren är det nödvändigt att iakttaga sträng hushållning, att noga tillse, det de företag, han på sin egendom utförer, blifva lönande, att de återgifva hvad å dem påkostats samt derutöfver lemna något öfverskott.
Visserligen bör sådant äfven vid ett Landtbruks-Institut afses, men dock endast så vidt möjligt är.
Jag påminner mig, att en sakkunnig person för flera år sedan såsom ett bevis på ett Landtbruks-Instituts oduglighet anförde, att det lemnade en god behållning.
Detta låter besynnerligt, men det kan likväl ega sin riktighet.
Hufvud-ändamålet med , ifrågavande inrättningar är icke att den jord, som derunder hörer, skall lemna den största möjliga afkastning, utan att de personer, hvilka vid inrättningen erhålla undervisning, skola bibringas den största möjliga så väl tlieoretiska som praktiska kunskap om landtbruket i alla dess detaljer, och således bör man, då erfarenhet i berörde hänseende ej står att vinna, utan att praktiska försök göres enl. de methoder, theoden såsom ändamålsenliga upställt, ej låta afskräcka sig derutaf, att förluster till en början blifva en följd af de gjorda försöken, utan anse dem såsom medel för vinnande af den erfarenhet, som utgör inrättningens hufvud-ändamål.
En sådan er - 72 Den 4 Mars. farenhet är inrättningens största vinst (k1' dess välgörande verkningar stanna icke inom den ort, der inrättningen finnes, utan sprida sig öfver hela riket.
Att Ultuna Landtbruks-Institut lyckats tillvinna sig allmänhetens förtroende, skönjes bäst deraf, att utrymmet derstädes icke medgifver att emottaga alla dé, som dit söka inträde.
A enskild väg har till min kunskap kommit, att flere sökande erbjudit sig att betala en års-afgift af 500 R:dr b:ko, derest de kunde blifva såsom elever vid Institutet antagna.
Detta förhållande utvisar tillräckligt, att något är vid dettaHnstitut att vinna, och, om jag skulle få använda de medel, hvilka nu begäras, tror jag att jag snarare skulle dermed låta upföra byggnader åt menniskor än åt boskap, enär erfarenheten gifvet vid handen, att de nuvande byggnaderne äro otillräckliga för inrymmande af de personer, som vilja komma i åtnjutande af den undervisning, som vid Institutet meddelas, isynnerhet som Ultuna är det enda ställe, der undervisning i denna gren af vetandet lemnäs.
Hr Wolffelt nämnde äfven, att Ultuna Landtbruks-Institut borde, enl. hans tanke, sortera under Landtbruks-Akademien.
I fall så ej är förhållandet, kan denna omständighet, efter mitt förmenande, likväl icke utgöra ett skäl för afslående af anslag åt en inrättning, som visat sig vara så ändamålsenlig och fördelaktig, som den ifrågavarrde.
Här är fråga om landets modernäring, som måste sorgfälligt omhuldas, och en upoffring från Statens sida för befrämjandet af denna närings utveckling och förkofran skall i framtiden bära rika frukter för hela landet.
Det är möjligt att denna upoffring skulle vara ändamålsenligare, ifall den gjordes för ett annat Landtbruks-Institut i en annan del af riket, men då något nyttigt är å bane här i landet, bör man, i min tanke, icke sätta sig deremot, utan snarare glädjas åt att åtminstone något godt blifver uträtladt.
Det är så mycket sorn stannar på halfva vägen och detta är ett ytterligare skäl för mig att anhålla om Utsk:s tillstyrkande af den K. Proposm.
Jag har begärt ordet endast med anledn. af Frih. von Kramiers yttrande, hvaruti han begärt att bans sist afgifna yttrande icke mätte åtfölja remissen till StatsUtsk.
Jag tager mig friheten att hemställa till den aktade ledamoten, huruvida han icke behagade frånträda denna begäran och tillåta, att äfven hans sednare yttrande i denna fråga kommer till StatsUtsk:s kännedom, enär det innehåller, åtskilliga uplysningar, som icke finnas i det första anförandet.
Afven om Hr Wolffclts yttrande, sorn Frih. von Kraemer till besvarande uptagit, icke kommer att medfölja den'K.
Proposm till Utsk., anser jag likväl, att Frih. von Kraemers genmäle derå bör remitteras, enär Hr Wolffelt tillkännagifvit, att flan på enskild väg ämnar föranstalta, att hans emot den K.
Proposm gjorda anmärkn:r skola komma till Ulsk:s kännedom.
Vid sådant förhållande är det af vigt, att svaren å dessa anmärkna- äfven meddelas Utsk., som icke lärer underlåta att dervid fästa det afseende, som ett yttrande af en i Den 4 Mars. 73 denna fråga så sakkunnig person, som Frih. von Kramer, obestridligen förtjenar.
Jag kan icke förstå, att en person, som beklagar sig deröfver, att landets moder-näring icke tillbörligen vårdas, likväl motsätter sig de åtgärder, som i motsatt syftning föreslås.
Jag tror, att hufvud-orsaken till delta motstånd ligger i den ifrågavande summans betydlighet, hvarutaf den värde ledamoten måtte hafva hemtat anledn. till den farhågan, att R.
St:r skulle indraga de smärre anslagsummor, som f. n. utgå till Landtbruks-skolorne.
För min del är jag i afseende å summans storlek af olika tanke med Ilr Wolffelt.
Jag tror att då ett passande mejeri-hus för rikets enda Landtbruks-Institut skall tillvägabringas, bör man i främsta rummet afse, icke att kostnaden för byggnadens upförande mätte blifva så litet kännbar som möjligt, utan att den beslutade byggnaden kommer att motsvara ändamålet och i framtiden medföra den nytta, man åsyftat.
Om man besinnar, hvilka ofantliga summor blifvit af ständerna anslagna till upförande af cellfängelser, tror jag att det nu äskade anslaget jemförelsevis skall blifva en obetydlighet.
Hr Wolffelt har sagt, att ladugårds-byggnaderne vid Ultuna kunna repareras.
Afven jag har varit vid Ultuna och tagit dess byggnader och inrättningar i skärskådande, men jag har, i afseende å ladugårdshusen, kommit till ett motsatt resultat, enär jag funnit dem så bofälliga, att en ombyggnad deraf syntes mig vara oundviklig.
Vid Ultuna finnes icke något mejeri-hus.
Vid många hemman finner man vida bättre lokaler för mejeri-handteringen än vid Ultuna.
För närvande linnes i Sverige icke någon annan utväg att förskaffa sig kännedom af denna vigtiga gren af landthushållningen än att antingen införskrifva utländingar, som deri lemna undervisning, eller också i samma ändamål resa till utlandet och till de derstädes befintliga LandtbruksInstituten.
Det tyckes mig icke vara för mycket begärdt, alt ett dylikt förhållande måtte upliöra och att det inom landet funnes ett ställe, der en sådan kunskap kunde inhemtas.
Jag anser mig icke vid detta tillfälle behöfva vara mångordig, då jag sjelf väckt en motion i samma syfte, som den K. Propos:n afser, utan vill endast förena mig i den af Hr Ribbing framställda begäran, att så väl Hr Wolffelts som Frih. von Krsemers yttranden måtte till StatsUtsk. remitteras, på det att Utsk. måtte erhålla fullständig kännedom af alla i denna fråga förekommande omständigheter, hvilket icke är möjligt, örn inhysningar, meddelade af sakkunnige personer, Utsk. undanhålles.
Då flere talare yrkat att mitt anförande, såsom i åtskilliga delar uplysandc, må åtfölja remissen lill StatsUtsk., medgifver jag det gerna, och får blott tillägga, för att visa halten af Hr Wolffelts upgifter, att ehuru han säger sig besökt Ultuna, han likväl påstår att ladugårds-byggnaden ej är osund, såsom liggande på en höjd, då förhållandet dock är 74 Den 4 Mars. alt densamma ligger vid elt kärr, nära omöjligt att befria från vatten, i anseende till Fyris-åns öfversvämningar vissa tider på året.
Man skulle kunna med anledn. af Frill, von Kramers yttrande tro, att om man ej önskade Institutets tillintetgörelse, det begärda anslaget? måste beviljas.
Att jag skulle önska Institutets undergång är just motsatsen af livad jag önskar.
De ledamöter af detta Stånd, som godlietsfullt fästat någon upmärksamhet vid mig och mina bemödanden att verka inom den ort jag tillhör, kunna, såsom jag vill hoppas, intyga, att jag, så vidt i min förmåga stått, sökt att utveckla och sprida theoretiska kunskaper om jordbrukets bedrifvande.
Detta må äfven vara ett svar till Hr Ribbing, som tyckes tro, att’ jag skulle vilja motsätta mig alla anslag till jordbrukets uphjelpande.
Skälet, hvarföre jag motsätter mig ifrågavande anslag, är att jag fruktar att den beredvillighet, Ständerna visat att understödja Regeringens bemödanden uti förevande hänseende, skall förminskas och i framtiden uphöra, då de finna, att ständigt nya anslag äskas för ett Institut, hvilket de, instämmande med K. M., ansett böra rätta utgifterne efter tillgångarne; men derföre har jag aldrig tänkt, än mindre yttrat, att jag icke varmt nitälskar för ifrågavar:de anstalter.
Hr Stjernsvärd har sagt, att lian varit vid Ultuna och funnit ladugårds-byggnaderna irreparabla.
Detta förefaller mig besynnerligt, ty efter det syne-instrnment, som år 1848 uprättades och hvilket jag haft tillfälle att se, hafva dessa byggnader blifvit utan anmärkn. godkända.
En byggnad, som för 5 år sedan godkändes, kan väl icke gerna vara alldeles irreparabel.
Frih. von Kramer har sagt, alt 25 elever erhålla undervisning vid Institutet emot betalning.
Detta synes mig vara ett ytterligare skäl att Institutet sjelft bekostar sina byggnader, ty genom det att så mänga personer erlägga betalning för deras undervisning, ökas ju Institutets inkomster.
Efter hvad jag har mig bekant, betala dessa elever 500 R:dr rgds för rum och kost, men skola sjelfva hålla sig med sängkläder och linne.
De summor, hvilka sålunda inbringas, böra lemna öfverskott, hvilka ej torde kunna lämpligare användas än till Institutets fullkomnande.
Jag har nu, sä vidt jag förmått, sökt redogöra för de skäl, hvilka föranleda mig att bestrida det begärda anslaget, men jag ber ännu en gång att fä erinra, ali jag genom delta mitt förfarande ingalunda söker skada och än mindre tillintetgöra Ultuna Landtbruks-Institut, för hvilket jag fortfarande kommer att hysa det största intresse.
Jag har ytterligare begärt ordet, endast för att besvara Hr Wolffelts sista yttrande, nemi. att ifrågavande byggnader borde kunna upföras med vinsten på de 25 betalande eleverna.
Afven häri har talaren fullkomligt orätt.
Då mathållningen var ställd på entreprenad betaltes till entreprenören omkring 400
R:dr rgds för hvarje elev om året; då härtill lägges möblering i boningsrum, underhåll af en del säng - Den 4 Mars. 75 kläder, duktyg m. ra., finnes lätt alt snarare förlust än vinst måste upstå, hvarföre Styrelsen nödsakats höja afgiften under sednare år från 450 till 500 R:dr rgds. — Skall vid Institutet leranäs undervisning i ost- och smör-beredning, och vill man der hafva ladugårds-skötseln ändamålsenligt handhafd och slutligen vill man, såsom vid allmänna Landtbruks-möten blifvit ofta yrkadt, kunna till Ultuna sända personer, för att inhemta kunskap i denna vigtiga del af landthushållningen, då finnes sannerligen ingen annan utväg än alt bevilja det erforderliga anslaget, alltid ihågkommande att Ultuna Kungsgård är Kronans egendom, och att således alla de byggnader def upföras och alla de inventarier der finnas äfven äro en Statens tillhörighet.
Då en ledamot, som är landtbrukare, talat emot den K. Propos:n, torde det icke förvåna Ståndet, om en annan medlem, som icke är landtman, talar för benne.
Jag har varit vid Ultuna och sett att den ifrågavar:de byggnaden behöfver ersättas med en ny.
Jag kan icke bedöma, huruvida Institutet upfyller .sitt ändamål, och jag vill således icke yttra mig deröfver, men jag tror, att Sverige bör i detta hänseende bekosta åtminstone en anstalt, sorn någorledes motsvarar hvad dermed åsyftas.
När man vet, att Konungariket Wurtemberg anslagit det furstliga slottet Hohenheim till sådant bruk, och att det ännu mindre Konungariket
Sachsen blott för skogshushållning uplåtit det vackra slottet Tarand, så torde man med skäl kunna förvänta, att Konungariket
Sverige skall göra något motsvarande för sina undersåtare.
Man bar redan anmärkt, att Ultuna Landtbruks-Institut är väl beläget.
Jag anser läget vara så gynnande, att R.
St:r borde äfven med afseende derå vara beredvilliga att lemna de för inrättningen behöfliga anslag.
Kan väl någon lämpligare plats för ett Landtbruks-Institut finnas än i grannskapet af rikets största Universitet?
En student i Upsala kan till fots besöka Ultuna, för att begagna undervisningen derstädes.
När nu ynglingar från hela riket, isynnerhet från dess norra och medlersta delar i alla fall samlas till Upsala, kan man ej begära bättre, än att hafva ett dylikt Institut så nära till hands, som det ifrågavar:de.
Föredrogs ånyo och remitterades till StatsUtsk. K. M:s d. 1 dennes f. m. ankomna och på bordet lagda Nåd.
St:r, ang:de anslag för upbyggande af ett kapell i Korpilombolo by af Öfver-Torneå socken samt understöd för aflönande af en kapell-predikant derstädes.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 22 sistl.
Febr. och 1 dennes på bordet lagda Utlåt.
JV2 48, ang:de nedsättning af räntan å fonden för Hjelmare kanals och slussverks underhållande. 76 Den 4 Mars.
Innan jag yttrar mig öfver nu föredragna Utlåt., anhåller jag att få veta, huruvida det är kändt, om de öfriga Stånden i frågan fattat beslut; och torde Hr Riddarh. -Sekret, härom benäget meddela uplysning.
Uundert.
Riddarh.-Sekret, uplyste att, enl. ankomne prot:sutdr.
, Borgare- och BondeSt:n bifeldt StatsUtsk:s förevar:de Utlåt., men att någon underrättelse om PresteSt:s i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad; hvarefter Hr Bildt, anförde:
Då således det ännu är oafgjordt, huruvida Utlåt, är af PresteSt. återremitteradt eller bifallet, anhåller jag att få yttra några ord ang:de den olika mening, jag vid frågans behandling inom StatsUtsk. haft.
I ett föreg:de plenum gjorde jag en exposé af frågans tillkomst, hvars hufvud-mom:r det nu torde tillåtas mig att i R. o. Ad:s minne återkalla.
Hjelmare kanal har från Statsverkets sida fått åtnjuta flera och rikliga bidrag.
De hafva tillsammans utgjort ett belopp af 730,000 R:dr b:ko.
Under 1828, 1829 och 1830 årens Riksdag inkom Hjelmare kanal-direkt., å bolagets vägnar med anhållan om eftergift och afskrifning af dess till sagde belopp upgående skuld.
Denna begäran blef af R.
St:r bifallen men med vilkor, att bolaget skulle inom 6 år efter kanalens fullbordande hafva afsatt en summa af 15,000 R:dr, hvilken summa skulle blifva en stående fond och genom räntans läggande till hufvudstolen bilda ett kapital, som vore tillräckligt för kanalens framtida underhållande utan bidrag från Statens sida.
Vid 1834 och 1835 årens Riksdag medgåfvo R.
St:r, att bolaget, i st. f. dessa 15,000
R:dr i reda penningar, finge till Riksg:ds-Kont. aflemna en af kanal-direkt:n utgifven och i 2:ne af bolagets egendomar, Stora Wallby och Oppeby, intecknad skuldförbindelse å samma belopp med en årlig ränta af 5 proc., men Ständerne ansågo att Fullmäktige i Riksg:ds-Kont. icke borde belastas med besväret att ombesörja, det räntan lades till räntan, utan att detta bestyr lämpligen borde åligga kanal-direkt.
Vid 1840 och .1841 årens Riksdag inkom äfven direkt:n med ett förslag för kapitalisering af den afsalta fonden.
Enl. denna beräkning skulle efter en tid af 200 år, fördelad i 75 serier eller perioder, under hvilka det skulle åligga kanal-direkt, att ombesörja utlåningen af medlen för att vid hvarje periods slut med ett på förhand beräknadt belopp lill Riksg:ds-Kont. öfverlemnas, fonden genom räntornas ständiga hopande hafva växt till en summa af 2,000,000 R:dr, såvida medlen under hela tiden kunde utlånas emot 5 proc.
Vid tiden för sistmde Riksdag var räntefoten i allmänhet 6 proc., men, som de vilkor, hvarunder direkt., enl. af K.
M. fastställdt reglemente finge utlåna de under dess vård varande medel, voro vida strängare än det i allmänhet brukades, beräknades den blifvande räntan å bolagets medel endast till 5 proc.