Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ledamot, ej bör vara obekant,- det är beslutadt: att en allmän redogörelse för Akademiens medel ifrån dess stiftelse intill sistlidne års slut, kommer att oförtöfvadt genom trycket utgifvas, och således underställas icke blott vissa personers, utan hela Svenska Allmänhetens granskning.
Hvad Utskottet i detta ämne med tillförsigt känner och följaktligen bort uppgifva, får det vördsamt öfverlemna till Riksens Höglofl.
Ständers egen upplysta pröfning.
Stockholm den 5 Mars 1818. _ N:r 71.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiVtskotts
Betänkande, angående vackt fråga om fortfarande af det emot Utländska öfverf löds-varor utfärdade förbud, och den till verkställighet deraf fdrordnade kustbevakning.
Afrån Välloll.
BorgareStåndet har uti detta ämne blifvit till Utskottet remitteradt ett Memorial af Herr Thunell, Martin, hvaruti han, Essi), och Ekon. tltsk.
Éetånhanaeri. 3*7
Med åberopande af egen erfarenhet om de fördelaktiga verkningar, sorn den af Kongl, Majrt i nåder organiserade kustbevakning till förekommande af Utländska öfverflödsVarors införande i Röket, medfört, fäster uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att lurendrägeri rned till införsel förbudet gods i möjeligaste måtto forekommes, och, i hänsigt till detta ändamål, yttrar den förmodan, att Tullförsnillning, som ännu till någon del torde kunna äga rum, än ytterligare skulle kunna förekommas, om Cheferne för kustbevakningen anbefalldes, att detachera någon Officerare eller väl kände
Underofficerare att åtfölja betydliga utländska laster till deras lossningsort och aflasthingen öfvervara, derom blotta författningen, enligt Herr Thunells tanka, redan skulle medföra helsosam verkan t hvarjemte Herr Thunell föreslår, alt Riksens Högloft Ständer mätte hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla om fortfarande af förbudet emot utländska öfverflödsvaror samt den till verkställighet och handhafvande deraf förordnade kustbevakning, med förutnämnde tillägg, i afseende på den sednare; derigenom han förmodar, att icke blott den uppjagade Coursen efter hand skull® nedsättas, Utan ock hendel och näringar ifrån det trånande tillstånd, hvaruti de sig nu befinna, återkomma till den verksamhet, som är för Rikets Välstånd så oundgängelig.
— I anledning häraf har Herr Schvan, H. N, muntligen anfört till Vällofl. Borgare-Ståndets Protocoll, att han väl funnit kustbevak - 328 Besv. och Ekon.
Utsk, Betänk änden. ilingen ganska verksamt bidragande till| la* rendrägeriers förekommande;- men, då nu redan, för år 1817, 62,500 Rd.
B:co till densammas underhållande åtgått, och icke mindre än 100,000 Rd. årligen torde erordras, i hvilken händelse Bevilinings Utskottet borde föreslå ersättning för den härigenom uppkommande brist af Tulk Intraderna , har Herr Schvan tillika önskat, att det med bevakningsanstalterna åsyftade ändamål måtte kunna pä sparsammare sätt vinnas.
Efter att hafva behörigen öfvervägat hvad sålunda blifvit föreslaget, får Utskottet anföra: att Utskottet delar med Herrar Thu77eli och Schvan öfvertygelsen om de fördelaktiga verkningarne af den kustbevakning» som blifvit af Kongl, Majit i Nåder organiserad, i anledning a/ Riksens Högloft.
Ständers vid Jgi5 års Riksdag underdåniga hemställan att till vinnande af större säkerhet emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, en del af Tullbevakningen, sorn heror -på tillsyn genom Tulljakter, posterade på vissa distanser i Skärgårdarna, Liefve uppdragen åt Kronans Manskap, sorn inom korta terminer ombyttes.
Utskottet hvarken är i tillfälle att uttänka något annat sätt, hvilket, enligt hvad Herr Schvan önskat, med mindre kostnad skulle leda till samma ändamål, ej heller, i Utskottets tanka, tillräckelig anledning förekommer, att serskildt tillstyrka underdånig hemställan derom, aft Offiic erare eller väl kände Under-Officerare matte detacheras att medfölja betydliga laster Eesv. och Ekon.
'Betänkanden. 329 till deras lossningsort, och lossningen öfvervara, då allmänna staögarne tydligen förmå, att ingen lossning Jäv ske utan i Tullbetj euin gens närvaro, och 5ulje §. i 1774 års 6'eg lat iöns Ordning före skrifver, att Jakt l ieutenant eller uppsyningsman eller betjente äga att luckor och tillgångar till lasten försegla; samt då dessutom härtillkommer, att denna åtgärd icke skulle kunna verkställas utan betydligen ökade kostnader, anser Utskottet sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, dfct så väl kustbevakningens fortfarande, som de dervid möjeligen nödiga förändringar må öfverlämnäs till Kongl.
Maj:ts egen Nådiga åtgärd, sorn, efter inhemtad erfarenhet af hvad redan i detta afseende blifvit tillgjordt, är i tillfälle att lättast finna och säkrast pröfva de mått och steg, hvilka lill det med denna allmänna anstalt åsyftade ändamål kunna vSra bäst ledande.
Dock varder d tta, jemte 2:ne Ledamöters serskilda mening, Riksens Höglofl.
Ständers eget upplysta ompröfvabde vördsamt under täldt.
Stockholm den 4:de Mars 1818.
Transurnt af Riksens Höglofl.
Ständers Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskotts Protocoll hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 4:de Mars 1818. §- — ■—- •—* — — Herr Prosten Rabe reserverade sig, såsom ej kunnande dela Utskottets förtroende till kustbevakningen, den Vlerr Prosten ansåg mera kostsam, än med ändamålet vore enligt.
t 35° t c sv. o,eli Ekon.
Betcinknnäen.
Härmed förenade sig Herr Prosten m. m.
Kolmodin.
N:r 72.
Ständers Allmänna Besvärs, och EkonomiVtskotts Utlåtande, i anledning af en inom Vällofl.
BorgareStSndet väckt fråga, 0111 förhöjd tidiof gift för Boktrycheri stilar, som inf or skrif vas. Herr Norström, Carl Fredr., har till Vällofl, BorgareStåndet ingifvit ett Memorial, som derifrån blifvit till detta Utskotts handläggning remitteradt, och hvaruti finnes anfördt: att sedan Boktryckaren, Directuren. J. P.
Lindh, tillhandlat sig fran Köpenhamn alla de betydliga och kostsamma stilgjuteri-instrumenter och inventarier, hvarmed det stilgjuteri varit försedt, som hittills skall fourperat
Dannemark, Norrige och Sverige med. deras behofver, samt dessutom gjort serskilda kostsamma byggnader och inrättningar för denna tillverkning vid Mariaedal, anskaffat Utländska fullärde arbetare i detta yrke, och betydligt ökat detsamma med ytterligare införskrifna matricer för ännu nyare stilsorter, så att han skall kunna täfla med utländska stilgjuterier 1 arbetets fullkomlighet samt Vara i tillstånd, ej allenast att fournera alla Rikets Boktryckerier, utan äfven dermed kunna förse andra länder, hvartill äfven kommer, att förträffligheten af denna inrättning Besv och Ekon.
Utsli.
Bctänkanden, 331 blifvit af Kongl. VetenskapsAkademien vitsordad; så anser Herr Norström betnälde
Directeur, som sålunda skall beredt
Nationen ett oberoende af främmande biträde i denna del, hafva gjort sig förtjent af en skälig uppmuntran; i anledning hvaraf lian föreslår den underdåniga hemställan hos Kongl. Maj:t, att, till förmon för detta redan anlaggda och framdeles i Landet anläggande stilgjuterier, en någorlunda afpassad tull på utifrån införskrifna stilar må komma att äga rum.
Efter föregången öfverläggning och slutlig pröfning af detta ärende, bar Utskottet ansett sig böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet på vigten o.ch nödvändigheten deraf, att i ett så folkfatiigt land, som Sverige, der en författare i alla fall har stora svårigheter att motstå och öfvervinna, samt liten afsättning på sina arbeten, den allmänna upplysningen icke förhindras, genom ökade afgifter och kostnader för Boktryckeriers inrättande, samt nyttiga skrifters lifgifvande och kringspridande.
I Utskottets tanka är det icke med tillräckliga bevis styrkt, att Herr Lindks nu anlagda Stilgjuteri kan till erforderlig mängd och utan förhöjda priser med stilar förse de Svenska Boktryckerierna, hvilkas antal i Sednare tider betydligen ekats.
Att vid ett sådant förhållande försvåra införseln af Utländska stilar, genom förhöjda tullafgifter, skulle utan tvifvel vara att motverka upplysningens stora ändamål.
I anseende härtill, och ehuru Utskottet finner Directeur Lindks företag nyttigt och för - 5J2 Besv. och Ekon.
Betänkanden. tjent af uppmuntran, tror Utskottet sig icke böra tillstyrka bifall å Herr Norströms sålunda, till förmon för honom, väckta motion, helst införseln af Utländska Stilar redan i nu gäiiantie taxa är belagd med 5 procents tull.
Dock underställer Utskottet denna dess tanka Riksens Höglofl, Ständers eget ompröfvande.
Stockholm den 4 Mars 181Ö.
N:r 75.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts
Betänkande, rörande yrkaät upphäfvande af Stockholms Stads rättighet, att uppbära parm , torgoch renhåUniugs-penningar, då hö, halm, ved och brännkol införes, samt af landtmannens åliggande, att i vissa städer erlägga våg- och mätare-penningar får inkommande varor.
Hedervärda BondeStåndet har genom Utdrag af Protocollerna för den 30 sistlidna December och 5 Januari innevarande år, till Utskottets handläggning, rörande detta ämne, remitterat: 1:0 Riksdagsmannen från Stockholms Län Matts Ericssons Memorial, deruti anföres, att han icke inser, på hvilka grunder Stockholms tad kan, för inkommande \ted, kol, hö och halm, upptaga så kallade torg- och renhållning s-penningar, då Sveriges inbyg* Eesv. och Ekon.
533 gare, enligt RegeringsFormens 57 §., äga rättighet att sig sjelfva beskatta, och i synnerhet, då ett sådant onus iéke skall blifvit vid något sednare Riksmöte faststäldt.
I Matts Ericssons tanka gör Stadsboen icke för mycket, om han besörjer plats för utställningen och försäljningen af en vai-a, den Landtmar.nen ensamnödgasinföra; heldst man i vidrigt fall skulle föranledas tro, det stadsboen sjelf bör besörja anskaffandet af landtman na-pr o duc ter, och dertill med erlägga skäliga vägpenningar för den vägsträcka, han öfverfar, men hvilken a£ landimannen under-* hålles; och, som detta, ej allmänneligen kungjorda, onus skall förorsaka mångå hundrade personers iidande, först genom dess utgörande, och sedan genom oerhörda böters vidkännande för dem, som, okunnige om ett sådant stadgande, utan att erlägga ifrågavarande afgift, borttingat eller försålt sina varor, har han ansett sig åligga att söka ändring i en författning, hvilken redan visat lika menliga följder, som den har ett emot billighet stridande ursprung.
Derjemte yrkar Matts Ericsson upphäfvande af det i hans tanka lika hårda och tryckande åliggande för landtmannen, att ovilkorligen till stadens vågar föra och läta väga de vågbara varor, han införer till staden, innan han ännu är säker att kunna dem afyttra, hvaraf, utom sjelfva afgiftens erläggande, den olägenhet uppkommer, att, sorn varan från aflägsna ställen, der hon kunde säljas, och hos köparen vägas, oundvikeiigen 534 Besv. och Ekon.
Betänkanden, mäste föras till stadens väg, en för landtmannen dyrbar tid åtgår, oberäknadt hvad han mäste vänta dels på vågbetjeningens ankomst, dels på vågens ledighet; Förmenandes Riksdagsmannen denna vägningsanstalt vara Bastan umbärlig, då nu tullafgifteh för till städerna gående varor', åtmindstone specifikt, är försvunnen.
Om innehållet af hvad i detta Memorial blifvit andraget hafva förenat sig: Gustaf Gustafsson och Pehr Olsson från Södermanland, Gustaf Larsson från Stockholms Län, Pehr Bengtsson från Halland, Samuel Andersson från Östergötland, samt Jon Jonsson och Olof Månsson från Blekinge. 2:0 Riksdagsmannen J. M. JVessings anförande, deruti, till upphäfvande af Landtmannens skyldighet att i vissa städer erläg* ga en afgift, sorn fordom i Tullarne uppbars, af Våg - och Mätare - penningar för alia till ®Forgs inkommande varor, utan att hvarken Våg eller Mätare anlitas, den olägenhet blifvit öfverklagad, såsom ägande rum, åtminstone i Vesterås, att, då den ene Skatte» bonden får aflemna Rente-Spannemålen till Löntagaren på landet utan Mätare-penningar, skola likväl sådana aftvingas den andra, för det han häfver besvär infrakta till staden sin afrad, och vid upplagsmagazinet leverera densamma för Kongl. Majlis och Kronans räkning; hvartill äfven kommer, att stundom besväret skall vara känbarareän sjelfva afgiften, enär dén, som ensam kommer till Torgs, ofta med ostyrig häst, nödgas öfvergifva både Besv. och Ekon.
Betänkanäen. 335 häst och ]ass, för att springa till UppbördsContoiret, der icke alltid är ledigt emottaga afgiften, hvilken äfven, i vissa fall, ej Isatt Stipuleras, t. ex. då Bonden ej hemma kun* nät väga den vara, han medförer.
Utskottet har, till dessa frågors behöriga utredande, granskat de nn gällaude äldre och nyare stadganden och författningar i samma ämne, och deraf inhemtat, att uppbärandet af mätarepenningar är en rättighet, som blifvit
Städerna tillagd redan på iGootalet, genom flera Kongl. Resolutioner och Riksdagsbeslut, hvaraf må nämnas Kongl, Resolutionen den to Mars 1636, 5 §. 5 mcwtteateij Kongl. Resolutionen på Adelns Besvär år 1663 §. 59, samt på Allmogens Besvär 1636 §.
54- Stockholms Magistrats Taxor den 12 Julii 1680, samt den 28 Juli 1690 upptaga uti 6:te §.
Mätarepenningar för Yed, Kol, Hö, Kalk, Bränkol och Krita; Och Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 5 Juni 1812 till ÖfverStåthållare-Embetet stadgar uttryc* keligen, att desse mätare-pcnningar skulle, efter sistnämnde' tid, utgå under namn af Farm-, Bro-, Torg- och Renhållnings-afgift.
Det upplyses således häraf, att samma, af Matts Ericsson öfverklagade, afgift icke är, enligt hans förmodan, någon i sednare tider skedd beskattning, utan har, såsom grundad på Stockholms Stads, tid efter annan, erhållna privilegier, från ålder ägt rum; på hvilken grund Kongl. Maj.-t äfven, under den 9*.de
December sistlidet år, behagat afslå RiksdagsFulliaägtiges för Allmogen från Stock* 55 6 Besv. och Ekon.
Betänkanden holms
Län undei-dåniga anhållen om' dess upphörande.
Utskottet; anser sig dt-rjemts böra fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet derpå, att Stadgandet af en sådan afgift till förmon för Stockholms Stad, torde, i och för sig sjelft, kunna så mycket mindre anses för en allmän beskattning, som det ej innehåller något tvång för Landtman» nen, att dit införa sina varor till afsalu, hvilket han äger full frihet att underlåta, äfvensom frihet, att vid införandet, genom ett högre pris hålla sig för afgirten skadeslös* — Vid hvilket förhållande, och då härtill kommer, att Kongl. Maj:t pröf^at nödigt, till iakttagande och vidoiagthållande af tillbörliga Ordnings - och Polis - ansta Iter, då Landtmanna - Producter till Stockkolms Stad införas, stadfästa ifrågavarande afgifter, och sättet för deras erläggande, hvarmed åsyftats befordrandet af en handels.täflan, som med den önskade fria Gatuhandeln icke är förenlig, samt någon lämpligare utväg till vinnande af samma ändamål, hvarken blifvit uppgifven, eller synes vara lätt att upptänka, Utskottet icke Anner sig kunna tillstyrka undexdänig hemställan om uppbäfvande af hvad i detta afseende blifvit öfverklagadt; men föreslår, till förekommande af okunnighet om författningens innehåll, att Riksens Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Allmogen uti de närmast hufvudstaden belägne
Län måtte, ej blott genom anslag på Tullarne, såsom hittills skett, utan genom allmän Kungörelse Besv. och Ekon.
IJtsk.
Betänkancten.
337 underrättas om den dem åliggande skyldig*- het, då de införa till Stockholms Stad sådana varor, hvarföre Pann-, Bro-, Torg - och Renhållnings-afgift bör erläggas.
I afseende på hvad Matts Ericsson yrkat om upphörande af vägpenningar erläggande, sedan Tullafgiften är försvunnen, får Utskottet upplysa, det Kongl. Maj:t i Nådig skrifvelse till Öfver-Ståthållare-Embetet, under den 16 September sistlidet år, behagat förklara, att, sorn genom Riksens Ruds, den 6
Maj 145b, utfärdade Privilegier, Stockholms Stad, redan den tiden, af Alder ägt rättighet till Vågpenningars upphäv ander, hvaraf följer, att inrättningen aj
Våg i Stockholm ingalunda skett i ändamål att med säkerhet hunna för vägbar t gods bestämma Tull- och Accis-afgifter, hvilka icke. förr än nära 200 år derefter under Konung Gustaf II.
Adolphs Regering påbödos ; och som dessutom finnes, att Kronans och.
Stadens rätt ansetts lika angelägne att vårda, deraf, att 2 §. i Våg-Ordningen af den. 16 April 1646 innehåller : att vägning skall ske af Stadens vägare i Kronans Tjenares. närvaro, uppå det Kronans, så väl som Stadens Interesse, desto rigtigare måtte iakttagas, hvarf öre Kongl. Maj:t, också, på sådana grunder, ansett Eandt-Tullcirnes af skaffande icke hafva förminskat den rätt till Vågpenningar, sorn Staden äger5 Så har Kongl. Maj:t funnit Stockholms Stad vara berättigad, att, hädanefter såsom hittills, uppBihang till RiksSt.
Prat, i8i7->8!8.- 8'^e Sami.
N:r 45- 44* 538 BfJt). och Ekon.
Setänkanåen. härn vågpenningar af allt det vågbara gods, sorn till Staden införes till Salu.
Och kan Utskottet, tiil följe af allt detta, och de sålunda anförda grunder, icke tillstyrka ändring eller upphäfvande af en rättighet, som i Stockholms Stads Privilegier tydeligen af ålder finnes intagen.
Vidkommande sluteligen J. M. Wessings väckta motion om upphäfvande af vissa anora Städers rättighet, att uppbära Våg- och Mätare-penningar för inkommande varor, ehvad de matas eller ej; får Utskottet vördsamligen erinra, det Riksens Höglofl.
Stän O ' O der, vid 1815 års Riksdag, då samma fråga äfven förekom, väl å ena sidan funnit, att dessa, på meddelade Privilegier grundade, rättigheters upphäfvande icke kunde tillstyrkas: men å den andra förmodat, att, då ostridigt det uppehåll och. andra olägenheter, som vid erläggande af oftanämnde Vågoch 'Mätarepenningar kunna tiilskyndas, synas innehålla flera talande skäl till den, innom Hedervärda BondeStåndet väckta motion, de Städer, som till denna afgift äro berättigade, skulle med afseende å dessa omständigheter, antingen till en del eller helt och hållet, eftergifva densamma, der sådant utan betydligare hinder kunde verkställas; I anledning hvaraf Riksens Ständer i underdånighet hos Kongl. Majit anhållit, att Vågoch Mätarepenningarna, å de ställen, der de nu erläggas, icke måtte till beloppet förhö» jas, samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte åläggas noga tillse, så väl, det de - Be5V.~ochytEkon.
Samma ej få uppbäras i de Städer, hvilka dertill ingen rättighet äga, sorn äfven, det Allmogen, der en sådan afgift lagligen äger rum, med dess uppbärande icke allt för mycket betungas.
Vid öfvervägande häraf anser val Utskottet detta mål htifvudsakeligen böra bero vid hvad af Riksens Höglofl.
Ständer redan deruti är tillgjordt, heldst Kongl. Maj:ts förnyade förordning angående Mått, Mål och Vigt, af den 29 Maj 1759, i 7 §. uttryckeligen stadfäster, att uti de Städer, hvarest Matar pp enning arne, Stadsens Stat till aflöning, likmätigt Kongl.
Fiesoliitioner> anslagne äro, böra Mätarepenningarne efter vanligheten betalas, men i the öfriga Städerna ankommer thet på then, att betala mätarepenningar, som mätning hafva vill; men finner sig likväl i afseende på de, af Wessing öfvei'- klagade, sig företeende omständigheter, vid Kronospannemålens levererande böra föreslå hos Riksens Ständer tilläggandet af den underdåniga hemställan, att, i sistnämnde Städer, inga Mätare-penningar hädanefter må erläggas för Krono- och Lönings-Spannemål, som till Stad införes, på den grund, att, enligt flere Författningar och Kongl.
Resolutioner, det synes hafva varit ett serskildt förhållande med Kronans Spannemål, och mätarepenningar derföre icke fått, åtminstone 1 Bera städer, uppbäras till så högt belopp, sorn för annan Spannemål.
I hvilket afseende kan åberopas Kongl Maj:ts Nådiga Resolution och Bref tilli CommerceCoIlegium, den 34° Besv. och Kkon.
Betånkanden.
5 Maj 1792, som innehåller, att då den af Magistraten i Carlshamn åberopade Taxa, af den 19 Juli T720, hvilken i anledning af Stadens privilegiers 27 §. efter Stockholms Stads Ordinantier skall blifvit utfärdad, endast vore att anse såsom enskilda personer {-öreskrifven, och i Stockholm, ifrån äldre tider tillbaka, allenast 1 -§ runstycke i mät are pennin gar för kronans Spannemål blifvit till MätareFmbetet betaldt, intill dess denna afgift år 1787 forökts tills 2 runstycken för hvarje tunna, fann Kongl.
Maj:t Carlshanm ej heller äga rättighet, att fordra högre mätarepenningar för. den ij rågav ar ande, dit ankomna, och Kronan tillhörande, Spcmneniåls post] äfvensom Kongl. Brefvet den 12 Februari 1746, deruti Kongl. Majit rörande en af Carlskrona Stad väckt fråga om mätarepenningar af de proviantpersedlar, hvilka med befraktade fartyg,för Amiralitetets behof, blefvo ditsände, i Nåder förklarat, att dermed borde på lika sätt förhållas, som det skedde vid Slotts-Magazinet i Stockholm, så att Kronan allenast betalte den andel af Mätare-penningar, som Mät ar ne till lön njöto, men icke den andel, som Staden, anslagen vore, så snart icke Staden skulle i de mål hafva något serskildt Privilegium.
Sluteligen får Utskottet, till förekommande deraf, att Landtroannen ej allt för mycket må betungas genom afgifter och böter, dem han ofta endast af okunnighet om författningens innehåll, i detta afseende kan komma att vidkännas, tillstyrka, det Riksens BeSV. och Ekon, litsle.
Betänkanden. 541 Höglofl.
Ständer ville hos Kongl. Makt i underdånighet anhålla, att vitén för Säljaren#' försummelse, att erlägga våg-och mätare-penningar, icke Kia äga rum i andra fall, än dä genom lagliga bevis kan intygas, att han, om denna skyldighet behörigen erinrad, likväl densamma underlåtit.
Dock öfverlemnar Utskottet detta allt, jemte några Ledamöters i ämnet afgifna serskildta utlåtande, till Riksens Höglofl.
Transsumt af Riks'.
Ständers Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts
Pro~ tocoll, hållet viel Urtima Riksdagen i o Stockholm den 4de Mars 1818. §.
4- '— '— — — Herr Hcrzenhjelm inlemnade ett så lydande skrifteiigt anförande: ”1 det af Höglofl.
Res v. och Ekon.
Utskottet afgifna Betänkande, i frågan om upphörande af den så kallade Torg- och Renhållningsafgiften, som af en värd Ledamot i Hederv.
BondeStåndet blifvit väckt, och hvarmed flere Ledamöter af samma
Stånd sig förenat, kan jag för min del så mycket mindre instämma, sorn jag icke kunnat i gamla författningar finna någon anledning; till denna för få år sedan ålagda afgift, för ali till Stockholms Stad Landvägen inkommande, hö, halm, ved, och bränkal, eller att en sådan beskattning grundar sig på några samma
Stad meddelade privilegier j — Väl namnes redan i ett påbud af år 1657 jemte pac - 34* Besv. och Ekon.
Betfinkanden• kare-afgift äfven Torg- och Renhållnings-pjmningar; men eler gifves tydeligeri tillkänna, att de skulle erläggas för Lakegods, som den tiden på Torgen, förnämligast Packare.
Torget, besigtigades och ompackades, hvarvid, till snygghetens bibehållande, den anstalt var fogad, att kärl skulle vara tillhands, för att samla och bortföra salt-laken; och till hvilken kostnads bestridande dylika medel borde användas.
I en sednare Förordning ålägg°s mätarepenningar för inkommande Hö, V^d och Kol, men der är uttryckeligen nämndt, vid Broar och Hamnar, där Stadens Parmooh Ved-mått finge begagnas.
Maj:ts Nådiga Förordning af År i8t2 stadgas, att ofvannämnde mätarepennirigar skulle hädanefter utgå under namn af Torg- och Renhållrings-afgift, som då undergick en betydelig förhöjning, och med tillägg af halm, utsträcktes ti11 äfven Landvågen inkommande varor af nämde clng.
I Högl.
ÖfverStåthållareF, mbetet c Kungörelse af år 1815, förordnades tvänne Torg, der denna nya afgift borde erläggas, ehuru der inga sådana mätt finnas eller äro behöflige. —-
Utom sjelfva afgiften medför detta den olägenheten, att ehuru Landtroannen, sorn inkommer med dylika varor, måtte äga full rättighet, att på det närmaste Torg, han träffar, dem till salu utbjuda, måste han nu ofta i menföre, hvilket ej sällan om vintren, men alltid flere veckor fdrst på våren, inträffar, på stengatan framsläpa sitt lass till Adolph Fredriks eller HöTorget blott för att der afbörda sin afgift.—* tJKSiUi Besv. och Ekon.
Betänk and en. 345 Det tvetydiga i oidet: all inkommande, ger ock anledning att utsträcka innehållet af Författningen utöfver hvad meningen måtte vara, eller billigheten medgifverj ty det påstås, att afgiftsn bor erläggas för sådana varor, som föras från Ägarens.
Landtgård för eget behof till dess hemvist i Staden, äfven som för en på Landet uppköpt eller betingad vara, som direct föres till köparen, och således ej behöfver till salu utbjudas.
I okunnighet om en sådan pretention blef nyligen en Landtman pligt fälld till 5 lid.