Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronofogdarne skulle måhända i vissa orter vara ganska tjen - 176 I> e 11 16 Maj c. m, liga, ty de hafva i allmänhet folkets förtroende och kunna alltså på en gång bevaka folkets och Kronans intresse.
Men det är, såsom en talare nämnt, fullkomligt inkonstitutionel^ att sätta en Kronans tjensteman att fördela de allmänna skatterna, synnerligen en sådan skatt som den ifrågavarande.
Min öfvertygelse är att, om förslaget också till en början vore lämpligt, skulle det dock möta så allmänt motstånd och så stor motvilja, att det skulle i högsta måtto försvåra sakens hringande i verket.
Deremot må det vara en rättighet för kronofogden att tillika med häradsskrifvaren pröfva förslaget, när det kommer till tax:s-komitéen.
På grund häraf får jag, i likhet med föregående talare, anhålla att TJtsk:ts förslag i detta hänseende måtte afslås, samt yrkar att K. M:s Bef:de må vara ordförande.
Att afslå denna § lärer väl svårligen låta sig göra, sedan B. o. Ad. redan beslutat, att bevillms-beredningar skola finnas.
Ty är detta en gång beslutadt, så går det väl ej an, att helt enkelt stryka ut 32 §:n, som just handlar om dessa beredningar och huru de skola vara sammansatta.
Det återstår då att efterse, huruvida §:n kan vara lämplig i den form, den här är uppställd.
De flesta anmärkningar, som blifvit gjorda deremot, synas hafva uppkommit deraf, att man icke gjort sig full reda för hvad som med dessa beredningar afses.
Man tyckes antaga att de skola på ett eller annat sätt fastställa bevilbn.
Men så är alldeles icke förhållandet; meningen är nemligen blott att de skola upprätta ett preliminärt förslag dertill, hvilket sedermera skulle af tax:s-komitéen pröfvas och fastställas.
Det torde då icke vara så alldeles ur vägen att så väl de skattskyldige som Kronan få deltaga i uppgörandet af detta förslag, särdeles som det ändock slutligen blir de skattskyldige ensamne, som afgöra sjelfva taxeringen.
Att det är nödvändigt atf Kronans ombud är med, har erfarenheten visat.
Nu då dessa ombud icke hafva någon rösträtt i tax:s-komitéerna, utan allenast rättighet att meddela upplysningar, har man sett, att det ganska ofta händer, att komitéens bemödande endast går ut på att så mycket som möjligt nedbringa bevillmn.
Sådant kan icke var lämpligt, och det torde derföre vara ganska rätt, att så väl Kronans som de skattskyldiges ombud tillsammans uppgöra förslaget.
Äfven om en minoritet skulle bilda sig vid dess uppgörande, står det den i alla fall fritt, att på samma gång som majoritetens förslag insändes till tax:s-komitéen, äfven medskicka sitt, så att båda förslagen kunna komma under komitéens pröfning.
Jag anser således att TJtsk:ts förslag i denna del är ganska riktigt; men vill dock gerna medgifva att det är otjenligt att intaga något stadgande ang:de kronofogdarne, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n med den förändring att nämnde stadgande derifrån utgår.
Den 16 Maj e. m. 177 Vidare har man sagt, att den besvärsrätt, som för närvarande vore de skattskyldige medgifven, skulle enligt förslaget blifva dem betagen.
Detta är dock, M. Hrr! alldeles ieke förhållandet.
Ty om man blott läser så långt, som till 39 §:n, skall man finna, att de skattskyldige hafva rätt att klaga öfver taxeringen.
Den rätt, som är dem betagen, är allenast den att klaga öfver pröfnings-komitéens beslut.
Ifrågavarande anmärkning gäller dock icke 32:dra §:n, utan en följande, och att på denna grund återremittera 32:dra §:n, kan jag icke gilla.
Man har ytterligare såsom ett skäl för återremiss anfort, att det vore föreskrifvet, att ledamot i bevilln:s-beredningen skulle vara boende inom orten, i stället för derstädes mantalsskrifven. lag medgifver villigt, att det kunde stå mantalsskrifven; men jag anser det betyda alldeles ingenting, om dessa uttryck nu nyttjas vice versa, emedan genom ett prejudikat är afgjordt,. att med mantalsskrifven och boende inom orten menas detsamma.
Slutligen har en ledamot ansett antalet ledamöter i bevillnrsberedningen icke vara tillräckligt, utan trott, att det borde förhöjas med en eller ett par ledamöter.
Jag anser dock att det föreslagna antalet i alla mindre socknar är tillräckligt.
Äro deremot socknarne mycket stora, och man icke vill hjelpa detta derigenom att de indelas i distrikter, så möter icke något hinder att förstärka beredningen med de valda suppleanterna.
För öfrigt torde icke kunna bestridas, att erfarenheten ådagalagt att, just vid uppgörandet af ett preliminärt förslag, likasom vid anställandet af en utredning, ett allt för stort antal ledamöter visat sig vara mera till hinder än gagn.
Jag fortsätter mitt yrkande om bifall till § med den förändring, som jag nj^ss tog mig friheten framställa.
I likhet med den siste värde talaren anser äfven jag, att hvad man egentligen bör fästa sig vid i denna §, är ändamålet med berednings-komitéerna.
Detta ändamål har redan blifvit definieradt, nemligen att det blott afser uppgörandet af förslag till taxering, och icke faställandet deraf.
Yid sådant förhållande och om dessa komitéer skola kunna uppfylla sin bestämmelse, måste man i främsta rummet tillse, att bland ledamöterna deri finnes åtminstone en, som är van vid dylika göromål.
Han bör dessutom hafva någon öfning i att föra pennan och att arbeta med siffror.
Det är icke inom alla socknar, man kan påräkna att genom val erhålla en sådan person.
Denna person bör också enligt min öfvertygelse vara ordförande och leda förhandlingarne, emedan han kan bäst befordra ärendernas skyndsamma gång.
Jag kan visserligen icke neka, att de skäl, som emot kronofogdens ordförandeskap blifvit anförda, nemligen att det vore stötande emot det konstitutionella statsskicket, i visst afseende kunna vara berättigade.
Men då här icke är fråga om att uppgöra någon defi - 173 Deri 16 Maj e. m. nitiv bevillning, utan blott ett förslag dertill, så tror jag att man gerna kan förbise _det stötande i förhållandet.
Äfven tror jag, lika med Gr.
Lagerbjelke, att man ganska väl kunde utesluta detta stadgande ur §:n, emedan det är alldeles tillräckligt att öfverlemna denna angelägenhet åt K. M:s Befide.
Finnes icke inom socknen en fullt qualificerad person, tror jag att K. M:s Befide bör taga kronofogden.
Jag skulle således i afseende på denna § vilja förena mig med Gr. Lagerbjelke.
Men framför allt önskar jag icke återremiss, af det skäl, att man möjligen skulle komma att bestämma, det kronofogden icke under några omständigheter må kunna tagas till ordförande, hvilket jag föreställer mig vara deras mening, som yrkat återremiss.
Jag kan icke finna den ifrågaställa bevillms-beredningens uppdrag vara så oskyldigt, som Gr.
Lagerbjelke velat låta förstå; ty jag är öfvertygad att, om dylika beredningar någon gång komma till stånd, så blifva de i sjelfva verket beskattms-komitéer, och jag kan icke förlika mig med den tanken, att K. M:s Befide skulle ega utse en ordförande, som jemte rösträtt äfven vore berättigad, att, derest han icke lyckades göra sin mening gällande, särskildt anföra den till protokollet.
Yid sådant förhållande kan man väl icke neka att bevilln:n de facto kommer att i denna beredning bestämmas, d. v. s. att tax:s-komitéen kommer att fastställa det derstädes uppgjorda förslaget.
Jag kan således för min del omöjligen ingå på en sådan organisation, som här är föreslagen.
Men då jag är emot hela förslaget och icke här kan på stående fot uppgöra något nytt, får jag anhålla om återremiss.
Jag har icke yrkat, att hela denna § skulle afslås, utan blott den del deraf, som handlar om ordföranden; för öfrigt går jag in på Gr.
Lagerbjelkes förslag, emedan K.
M:s Bef:de då sättas i tillfälle, att, om ingen annan ordförande kan erhållas, förordna kronofogden.
Jag finner nemligen ingenting stötande i att han fungerar som ordförande, då han har vederbörande myndighets förtroende.
Jag har öfver 20 år sutit som ledamot i tax:s-komitéer, och jag har aldrig funnit, att, oaktadt kronofogden icke haft något annat att säga än såsom Kronans ombud, man nedsatt tax:n.
Tvertom har man, der så varit nödigt, höjt den för bruk, qvarnar m. m.
Jag tror således att i detta afseende icke någon fara kan vara för handen att ej bifalla ITtsk:ts förslag.
Jag tror, att man för mycket misstänker Svenska folket för snikenhet, om man söker inrätta bevilln:s-beredningen så, som TJtsk:t gjort.
Då här gäller allas skinn, tro jag att man nog skall bevaka hvarandra och en rättvis värdering af egendomen deraf blifva en följd.
Jag tror att bevilln:s-beredningarne skola komma att uppfylla hvad man med dem afser, nemligen att de skola blifva samvetsrnätnnder.
Det måste vara på samvetet som bevillmn be - De» 16 Maj e. m. stämmes, och det är egentligen den enda grund, på hvilken man kan söka få rättvisa.
Om man således låter ur §:n utgå de ord, som handla om kronofogdens ordförandeskap, tror jag att man ingenting riskerar.
Man har klandrat, att här icke blifvit begagnadt ordet ”mantalsskrifven”.
Jag anser det dock icke orätt, emedan jag förmodar, att komiterade valt detta uttryck just på det att man må kunna välja samma pierson på två ställen.
Det har af en föregående talare blifvit an märkt, att jag skulle hafva misstagit mig, då jag påstått, att det icke skulle vara tillåtet att genom besvär fullfölja talan mot beskattnings-komités åtgärder.
Jag har aldrig yttrat, att man skulle få klaga öfver berednings-komitéens förslag, emedan icke några beslut der fattas; men jag har sagt, att det hörde till det sätt, hvarpå man påstått beskattn:s-rätten vara i detta förslag bättre iakttagen, än i nu gällande lag, att på samma gång som man satte en Kronans lägre tjensteman till ordförande, stadgande man, att klagomål icke finge anföras öfver pröfmskomitéens beslut, ehuru man nu får deröfver anföra besvär hos K.
På min, förra gången jag hade ordet, framställda anmärkning om det olämpliga deruti, att personer skulle i beredmskomitéen sitta och uppgöra förslag till sin egen beskattning, har icke något svar iemnats.
Jag förmodar således, att man anser det vara en obetydlighet, att ledamöter sitta i en komité och uppgöra sin egen beskattning; jag tror deremot motsatsen och att det är af vigt att så icke sker.
Man har sagt, att ordet ”boende” borde uteslutas och utbytas emot ”mantalsskrifven”.
Den talare, som yttrat detta, har troligen förbisett, att efter Utsk:ts förslag intet hinder möter för K.
M:ts Bef:de att utse en resande ordförande i bevillms-beredningen, hvilken före omkring och fungerade sorn ordförande i flere komitéer efter hvarandra.
Skulle mitt förslag vinna framgång, att ordföranden skulle utses af de valde, så anser jag det vara af vigt att detta val icke inskränkes inom distriktet, hvilket utan tvifvel skulle ske, derest ordet ”mantalsskrifven” begagnas.
Man har \ idare sagt, att det skulle möta mycken svårighet för K. M:s Bef:de att få en ordförande i dessa beredn:skomitéer.
Det torde dock för den, som befarer detta, vara något lugnande att denne ordförande, enligt författningen, kan få resekostnads-ersättning och dagtraktamente.
På sådana vilkor torde det väl alltid blifva någon, som vill åtaga sig detta besvär.
Om det blir till båtnad för allmänheten, det torde framtiden komma att utvisa.
Jag trodde,vid början af Hr
Adel borgs anförande, att vi voro ense om det mindre lämpliga i att VI B 19 180 I>en 16 Maj e. in. kronofogden vöre ordförande i bevillms-beredningen, men jag finner af fortgången af hans yttrande, att jag misstagit mig.
§:n bjuder pasitivt att på landet bör bevillms-beredningen utgöras af kronofogden eller annan af K. H:s Bef:de förordnad person såsom ordförande.
Det vill säga, att, i brist på möjlighet för kronofogden att fullgöra detta uppdrag, eger K. M:s Befide att förordna en annan person.
Jag anser detta strida emot sjelfva beskattms-principen, och jag hade derföre, i likhet med Gr.
Mörner, önskat, att §:n måtte erhålla en så beskaffad lydelse, att bevillms-beredningen på landet komme att bestå af 2 eller 3 eller högst 5 i orten bosatte personer, hvilka sig emellan utse ordförande.
Jag vill under ingen förevändning, att K. H:s Befide skall kunna tillförordna kronofogden till ordförande; men jag får dertill säga att, efter livad Gr.
Lagerbjelke yttrat, äfven jag anser det var af nöden att ett Kronans ombud är närvarande för att tillse, det icke alltför mycken ojemnhet sker.
Det förefaller mig som en slags kontradiktion, att ej bevillms-beredningens ledamöter sjelfva få välja sin ordförande, då deremot, enligt 48:de §:n, tax:s-komitéen, som är den vigtigaste, eger denna rätt och K. M:s Bef:de blott är berättigad att deltaga i öfverläggningarne, men alldeles icke i besluten.
På dessa skäl fortfar jag i min begäran om bifall till sjelfva §:n, med de undantag, som jag omnämnt.
Den olikhet, som, enligt den siste värde talarens utsago, eger rum emellan tax:s-och beredn:s-komitéerna, har sin grund deruti, att den sednare blott föreslår, men den föra beslutar bevillmn.
Vid sådant förhållande har man icke velat att någon annan, än de skattskj-ldige, skola deri deltaga, och derföre har man ställt Kronans ombud bredvid, utan beslutande-rätt.
Beredningarne deremot hafva icke annat att göra, än bereda ärenderna och till följd deraf har man ansett att Kronans ombud der kunde leda förhandlingarna.
Eli annan talare, Gr.
Mörner, har i sitt sista anförande förnyat sin anmärkning derom, att de skattskyldiges rätt skulle vara för nära trädd, hufvudsakligen derföre, att, sedan Kronans ombud kommit med i första instansen, hade man afskurit all möjlighet till klagomål hos högsta instansen.
Men, M. Hrr! icke kan man väl säga att man trädt Svenska folkets rätt att sig sjelf beskatta för nära, derföre att man borttagit rättigheten att klaga hos Kammar-Kätten, en domstol, som är tillsatt af K. M:t, och i stället förflyttat den till pröfms-komitéen, som är tillsatt af Svenska folket.
Pör min del tror jag också, att denna rätt till klagomål bör återställas, men icke tror jag att i dess borttagande ligger någon förnärmelse mot Svenska folkets sjelfbeskattnings-rätt.
Mörner har äfven fästat sig vid ordet boende, och i detta fall får jag endast hänvisa till mitt förra yttrande.
P eli 16 Maj e. m. 181 Slutligen har Hr Gr:n anmärkt att ingen gjort afseende på ■och besvarat hans anmärkning dorom, -att <le, som sitta i beredningen, ieke böra deltaga i öfverläggning och beslut, då det år fråga om att föreslå beloppet af deras egen bevillning.
Det är ganska sann t, att denna anmärkning ieke blifvit upptagen; men, hvad mig beträffar, kommer det deraf, -att jag icke tror .att den hör tili denna §, utan till en följande, och om Gr:n derföre, när vi komma till denna §, vill fullfölja sin anmärkning, så skall jag gerna understödja honom.
Det är utan fråga att Gr.
Anckarsvärd har fullkomligt rätt i afseende på den princip, som han här förfäktar.
Man kan nemligen icke såsom regel gilla, att en Kronans embetsman är ordförande i en beskattn:s-nämnd; men det hindrar doek icke, just på grund af den skilnad, som Gr.
Lagerbjelke anmärkt ligga emellan beredn:s-oeh tax:s-komitéer, na, att ej, när det är total brist på ordförande, K. M:s Beftde sättes i tillfälle, att till ordförande förordna en Kronans embetsman.
Jag har också i öfverensstämmelse härmed framställt mitt yrkande.
Jag tror, att K. M:s Bef:de väl skola se sig före att icke annat än i nödfall nämna kronofogden, men i nödfall kan väl denne vara så tjenlig som någon annan och som hvarje statens embetsman, hvilken väl troligen kommer att inväljas i dylika komitéer, då de äro boende innm orten och der hafva egendom.
Hvad beträffar anmärkningen, att man i denna <§ halkat förbi stadgandet i 55:te §:n, att ”Ledamot af tax:s-komité bör afträda, då hans egen beskattnig kommer i fråga,” så anser äfven jag detta vara en ofullständig-het i förslaget.
Jag anser derföre att en dylik föreskrift bör i §:n inflyta, eller, om icke i denna §, åtminstone i den 37:de, der den måhända är mera på sin plats.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade, H.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm:n att i afseende å den förevarande 32:dra §:n följande yrkanden blifvit framstälda, nemi. af Gr. Anckarsvärd, att §:n måtte bifallas, med undantag af 3:dje meningen, som lydde sålunda-.
”På landet bör bevillms-beredningen utgöras af kronofogden eller annan af K. H:ts Bef:de förodnad person, som eger tillförlitlig kännedom om ortens ekonomiska ställning och industriella förhållanden och hvilken skall vara ordförande och föredragande, samt tva eller tre på allmän sockenstämma utsedde, i orten bosatte personer, af hvilka under sistlidne år bevillning inom samma socken eller pastorat blifvit erlagd efter då gällande bevillms-stadgas 2:dra artikel”; i stället för hvilken mening skulle införas fäljande stadganden: ”På landet bör bevillmsberedningen utgöras af fem,på allmän sockenstämma utsedde, i orten bosatte personer, af hvilka under sistförlidne år bevillning inom samma socken eller pastorat blifvit erlagd, efter då 182 Den 16 Maj e. m. gällande bevillms-stadgas 2:dra artikel; och välje desse sig emellan ordförande.
För den händelse, att inom socknen icke finnes till ordförandeskap och berednings-ärendenas föredragning lämplig person, ege K. M:ts Befide att, på derom från sådan socken gjord anmälan, med undantag af kronobetjent, till ordförande förordna annan person, som anses ega kännedom om ortens ekonomiska ställning och industriella förhålanden;”—af Gr. Lagerbjelke m. 11., att §:n måtte bifallas endast med den förändring, att de i början af tredje meningen förekommande orden ”kronofogden eller annan af” utbyttes emot orden ”någon utaf”; samt af Gr:ne Mörner och Hamilton, att §:n i dess helhet skulle återremitteras.
Exc. först propos. å bifall till §:n med den af Gr.
Anckarsvärd deri föreslagna förändring, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på antagande af §:n med den redaktions-förändring, Gr.
Lagerbjelke föreslagit, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, hemställde H.
Exc. huruvida E. o. Ad:n till kontra-propos. vid den blifvande voteringen antoge Gr.
Anckarsvärds ofvanomförmälde förslag, dervid svarades många nej och några ja; hvaruppå H. Exc. föreslog, att kontrapropos:n skulle innefatta återremiss af den ifrågavarande §:n, och, då svaren derå utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarade ja haft öfvervigten.
Härefter upplästes och godkändes följande voterings-propos.: ”Den som bifaller 32:dra §:n i Bev:s-Utsk:ts förslag till bev:s-stadga med den förändring, att de i tredje meningen förekommande orden ”kronofogden eller annan” utbytas emot ordet »någon», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, varder nämnde §, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitterad.”
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja—21.
Nej—15. §§ 33 och 34.
Biföllos. § 35.
Då jag nu begärt ordet, är det mindre för att framställa något yrkande, än för att för min egen del få i protokollet antecknadt den omtanka om Svenska folkets beskattningsrätt, som i Utsk:ts förslag framlyser.
Enligt denna Den 18 Maj e. ».
I8S | åligger det ordföranden i bevillms-beredningen, att af de skattskyldige infordra nödiga eller saknade upplysningar.
I 29:de §:n åter stadgas, att den, som icke fullgör sin' skjddighet i detta hänseende, skall pliktfällas.
Det är således kronofogden, hvilken, såsom ordförande i komitéen, på en gång eger att anklaga och pliktfälla den felande.
Mörner anser äf ven jag anmärkningsvärdt vid denna § att den, enligt min uppfattning, är alldeles overkställbar.
Jag anser det nemligen helt och hållet vara stridande mot förmågan hos vår allmoge att kunna lemna dessa uppgifter.
Det finnes socknar, der så få skrifkunnige finnas, och der man icke heller har reda på hvad författningarne innehålla, att det nära nog blir omöjligt att bringa det föreslagna stadgandet i verkställighet.
Jag tror derföre att det vore mycket olyckligt, om ordföranden skulle kunna bestämma dessa ansvars-påföljder.
På sådant sätt vinner man icke det afsedda ändamålet, utan jag tror att man allenast genom välvilja kan hoppas framkalla sanningsenliga uppgifter.
På denna grund anser jag, att §:n bör helt och hållet uteslutas, och att äfven de §§, som vidröra bötes-förhållandeD, böra undergå någon modifikation.
Att böter böra finnas för dem, som icke tillstädeskomma, anser jag vara billigt; men att bestämma sådana för underlåtenhet att inlemna skriftliga uppgifter, tror jag icke låter sig göra, utan skulle snarare komma att framkalla mera ovilja, än eljest.
De anmärkningar, som blifvit rikta de emot denna §, angå, så vidt jag förstår, helt andra §§.
Beträffande först och främst den af den siste talaren framställda anmärknigen, huruledes det skulle vara omöjligt för större delen af vår allmoge att afgifva de i §:n omnämnda uppgifterna, ber jag att få erinra att denna fråga icke utgör föremål för närvarande §, utan för den 27:de, der det föreskrifves, hvilka uppgifter, som skola lemnäs.
Denna § är redan af It. o. Ad. återremitterad och det blir således TJtsk:ts pligt att vid behandlingen deraf iakttaga hvad som deremot blifvit anmärkt, eller huruvida det må anses bättre, att det alltid finnes en skriftlig uppgift, eller om de må kunna lemnäs muntligen.
Mycket vore härom att säga; men då det tillhör en annan §, vill jag icke upptaga tiden dermed.
Likaledes tror jag, att det icke är så farligt med böterna, som en värd ledamot trott.
Här är nemligen icke något annat föreskrifvet, än hvem som skall exsequera beslutet.
Man har dervid åberopat 28:de §:n, der det talas om skyldigheten att aflemna uppgifterna.
Den 29:de §:n handlar om ansvar för försumlighet i detta fall, men ingenstädes finnes i hela Betänk:det något, som gifver ordföranden makt att ensam ålägga böter.
Han eger blott att infordra uppgifter m. m. dylikt; I8t Den K) Maj e. ni. men deraf foijer alldeles icke, att han skulle utan komitéens instämmande företaga sådana vågade åtgärder, sorn.
Mörner antagit..
Henna § handlar endast om hvad som bör innehållas i den kungörelse, hvilken af K. M:ts Bef:de bör utfärdas, och deruti de skattskyldige skola påminnas att ingifva sina uppgifter.
De anmärkningar, som emot §:n blifvit gjorda* röra endast den 27:de §:n, hvilken redan är af it. o.
Ad. åter'remitterad.
Der voro dessa anmärkningar på sin plats; men då denna § just handlar om de ifrågav:de uppgifterna, hvilka jemväl beröras i nu föredragna §, torde det vara nödigt att äfven denna sednare återremitteras.
Det kan inträffa, antingen att Bev:s-TJtsk:t i sitt nästa förslag utesluter åtskilliga saker, men bibehåller andra, eller också att Utsk:t föreslår och 14.
St:r bifalla det förslaget, att de skattskyldige icke skola inkomma med några bestämda uppgifter, och i sådant fall blifver denna § öfverflödig.
Då man nu icke kan veta hvilkendera af dessa händelser, som kan komma att inträffa, tror jag att rättast voro att återremittera §:n.
Beträffande den af Gr.
Mörner gjorda anmärkningen, att ordföranden icke borde hafva rätt att ensam infordra uppgifterna, sa delar jag: till en viss grad hans åsigt.
Jag anser dock att det bör tillhöra ordföranden att insamla de uppgifter, som äro på förhand bestämda, oeh, om några sådana fattas, då infordra dem.
Anckarsvärd, anserjag denna §:s föreskrift för närvarande vara overkställbar, enär det blir ytterst svårt för en mängd mindre åboer, som icke kunna skrifva, att fullgöra det åliggande, som enligt §:n skulle tillhöra dem..
Jag tror för öfrigt, att, då(27:de §:n är återremitterad, det är bäst att äfven denna får medfölja; hvarföre jag anhåller om återremiss.
Mörner: Af Gr.
Lagerbjelkes yttrande finner jag; att jag misstagit mig om meningen med denna §.
Men jag skulle hos Hr Gr:n stadna i mycken förbindelse, om han ville underrätta mig om hvem som skall ålägga dessa böter, huru man får underrättelse om att man blifvit bötfälld och hvar man får klaga.
Jag har icke kunnat finna något derom i TJtskds Betänk., och anhåller derföre, att Hr Gr:n ville derom gifva mig upplysning.
Gustaf: I anledning af Gr.
Mörners anmärkning, att det icke skulle på något ställe i författningen vara tillkännagifvet, huru man skall klaga öfver ålagda böter, anser jag mig böra upplysa, att i 80:de §:n är föreskrifvet, huru man dervid skall förhålla sig.
L en 10 Maj e. m. 185 Hvad nu förevarande § beträffar, har det redan af Hr Hjärne blifvit upplyst, att den innehåller föreskrift om hvad som i kungörelsen till de skattskyldige bör innehållas.