Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjerna, Carl Ollo: I öfverensstämmelse med den mening, som jag hade tillfälle att yttra då StatsUtsk:s utlåt, i afseende på denna fråga föredrogs för R. o. Ad., vägar jag hemställa, att R. o. Ad. behagade ingå på BorgareSl:s inbjudning, som nu är uppläst.
Jag har mig bekant att i PresteSt. är ett likartadt beslut faltadt i denna fråga.
Om R. o. Ad. nu behagade antaga denna BorgareShs inbjudning, så blir det 3 Stånds beslut i frågan.
Det är ingen ny kostnad för statsverket, utan blott användande af de medel, som ligga reserverade och som eljest kunde blifva oanvända, men hvilka redan äro på riksstat såsom utgifter uppförde.
Ehuru fråga om ökadl understöd nu endast rörer en landtbruks-skola af den mindre sorten, och jemväl alla de öfriga äro i behof deraf, om de skola kunna uppfylla sitt ändamål, sä och då vid denna riksdag någon utsigt icke vidare förefinnes dertill, att för samtliga de lägre landtbruks-skolorna vinna ett ökadt anslag, får jag, såsom ett prejudikat derför för framtiden, tillstyrka antagandet af den inbjudning, som från BorgareSt. inkommit.
Ganska säkert skall man vid kommande riksd. öfverallt finna behofvet deraf, då de öfriga landtbruksskolorna komma i åtnjutande af samma förmån. R. o.
Ad. beslöt alt, med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, BorgareSt:s förevar, inbjudning antaga.
Föredrogs ånyo StalsUtsk:s d. 13 och 15 dennes på bordel lagda ullål.
N:o 1(54, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om upphörande af s. k. liggetids och nådårs besparingar vid tillträden af embeten och tjenster på rikets stat, samt om årliga anslag till arméens och civilstatens pensionskassor och amiralitets-krigsmanskassan, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta.
Hr von Hohenhausen, Carl Ludvig, som härvid, innan uppläsning af detta utlåt, hann blifva börjad, begärde och erhöll ordet, anförde:
StatsUtsk. har i sitt betänk, fullkomligt gillat de grunder, på hvilka K.
M. har stödt den nåd. propos:n i ämnet, hvilken för R.
St. blifvit framställd.
Icke dess mindre har StatsUtsk. kommit till det resultat, att, dels i brist af, såsom betänk, säger, tillräckliga upplysningar i frågan, dels såsom en följd af felande tillgångar, Utsk. ej kunnat enl. sin önskan tillstyrka bifall lill K. M:s nåd propos.
Jag för min del anser de innehållna löneförmånerna för vakans- och liggetiden, äfvensom begrafningshjelpen, endast såsom en grym förlängning af den skärseld, i hvilken så - Den 17 Maj. 5 väl ex. o. civile tjenstemän, som surnumeräre militäre tjenstemän pröfvas för att slutligen insläppas i det slags paradis, som utgöres af en tjenst pä stat.
Denna skärseld är likväl afdika beskaffenhet med katolikernes, så lill vida ali genom deras renas subjektet och fiillkomliggöres för den högre andeverlden.
I tjensteverldens skärseld deremot år förhållandet tvertom; ty nedtryckta, dels af bristande utvägar till de nödvändigaste förnödenheters fyllande, dels af den tyngd, som ligger i de subordinerade befattningarncs beskaffenhet, då de räcka för länge, lärer hvarken deras karakter hafva derpå något vunnit, ej heller deras skicklighet för Statens tjenst derigenom blifvit i något afseende ökad.
Jag medgifver alt begrafningshjelpen har den förmånen, att, efter personens död, hans arfvingar eller rättsinnehafvare få en liten penningesumma sorn visserligen vid ett eller annat tillfälle må anses behöflig för ändamålet, och således åtminstone lemnar något skäl för denna afgifts erläggande, men jag ber R. o. Ad. likväl att närmare betänka burn tryckande förhållandet kan vara för den unga tjenstemanuen i detta afseende.
Vid arméen, som jag egentligen talar om, händer, att del finnes surnumerärer, som 8 år varit det.
En sådan surnumerär, som, utnämnd på stat t. ex. 1848 i Januari månad, anses hafva tilfträdt sin lön med den 1 Febr., men då afgår först 6 månaders begrafningshjelp, derpå 4 månaders vakansoch liggetidsafgift, summa en förlust af 10 månaders lön.
Då återstår åt honom en månads lön för det året att uppbära; beloppet för en subaltern vid de indelta regitena gör ungefär 16 r:dr 32 sk. b:co.
Från dessa afgår hans fullmaklslöscn och ackordsräntan, så att hvad som återstår icke är att tala om, och dessutom utfalla de ej förrän 1849 i Mars månad.
Om regitet icke har stora kontanta anslag, utan om lönerna till största delen utgå i indelningar och boställsräntor, erhåller han ändteligen i Mars månad 1850 sin lön för lista gången.
Han har då i 8 års tid tjent såsom surnumerär och först 2 år derefter får han någon behållning af sin lön, hvilken hvar och en vet huru stor den är.
K. M:s nåd. propos. är derföre grundad på all rätt och billighet, och då StatsUtsk. gillat de för densamma anförda grunder, vöre således skäl att, om någon utväg dertill finnes, åtminstone borttaga vakans- och liggetidsmånadernas besparingar, helst nu i ett ögonblick då arméen tyckes vara kallad till en emot dess bestämmelse mera svarande tjenstgöring, än eljest.
Delta beviljande skulle utgöra, om icke någon särdeles stor lättnad, åtminstone en ej ringa uppmuntran för dess befäl, som deraf kunde se att R.
St. behjertade dess i löneväg tryckande belägenhet.
Jag anhåller således att betänk, måtte blifva återremitterad! till StatsUtsk., och att
Utsk. täcktes taga i öfvervägande hvad jag nu haft äran anföra.
Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att då han, innan utlåt, var uppläst, hade uppropat Hr von Hohenhausen, detta skett i förmodan att denne ledamot haft för afsigt att yttra sig i fråga om förerlragningssättet, men att ytterligare diskussion i saken ej borde äga rum, innan uppläsningen af utlåt, försiggått.
Dea 17
Då detta betänk, innehåller 2:ne ifrån hvarandra bestämt skilda frågor, nemi. den ena ang:de vakans- och liggelidsbesparingar, och den andra ang:de begrafningshjelp, så anhåller jag att dessa frågor måtte hvar för sig inför 11. o. Ad. föredragas.
Denna begäran blef, uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. bifallen, hvarefter nu upplästes l:sta punkten, ang:dc vakans- och liggctids-besparingarnc. il. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Vid riksd. 1840 till 1841 hade jag den äran att hos Ståndet väcka motion i detta ämne.
Det år med en särdeles tillfredsställelse, jag finner, alt mina då yttrade oförgripliga åsigter i förväg sammanstämt med dem, som i den K. proposm nu äro anförda.
Något sådant som begrafningshjelpen uppfanns aldrig i någon annan stat.
Alt uppfinnaren hos oss var en af dessa så ytterst sällsynta män, hvilka (såsom Christopher Columbus eller Galilci) omsider befinnes ha haft rätt mot alla, är alldeles icke sannolikt — att han det icke var synes fastmera vara af uppfinningens beskaffenhet och verkningar alldeles fullständigt styrkt.
I anstalten ligger en uppenbar orättvisa.
Om jag lefvande lemnar tjensten, mister jag den af mig erlagda begrafningshjelp.
Om jag dör från tjensten, sker mina eflcrlemnade en ringa fördel, om de äro bemedlade.
— Och för fallet af deras fattigdom — sådan att begrafningskostnaden blir dem ett bekymmer, låter jag heldre min jordfästning ske genom polili-anstalterne.
Kanske vöre mina eflcrlemnade icke så fattiga om jag fått tillträda lön, när jag inträdde på tjenstebanan.
Den der första tjensteliden, under hvilken innehållningarne ske, är just den epok af banan, som i penningeväg är för den tinga tjensteman nen den betänkligaste: den nemi., då en ringa åsamkad skuld ofta förderfvar hela hans framtid.
Vi veta jualia huruledes den lilla af cornetlen eller fändriken då bildade skulden ofta blifvit en kärna utur hvilken uppvuxit den skuldmassa, som vållat att sä många af våra ungdomsvänner, hvilka voro egnade att blifva fäderneslandet högst nyttiga, blifvit för det allmänna, och för sig sjelfva förlorade.
På samtliga dessa grunder och synnerligast stödjande mig på denna sist anförda, anhåller jag om älerremiss af betänk.
Frih. Cederström, Jakob: Jag instämmer med dem, som begärt älerremiss på denna punkt af betänk.
StatsUlsk. har visserligen förklarat sig för närvar, icke kunna tillstyrka R.
St:s bifall till hvad uti den nåd. proposm blifvit föreslaget, rör:de upphörandet af de under namn af vakans- eller förslags-liggetids-bespafiugar utgående löne-innehållningar, samt anvisandet af årliga slats-anslag till vederbör, pensionskassor såsom ersättning för deraf hittills åtnjutna inkomster, och detta måste naturligtvis vara hemtadt ifrån kännedom af statsverkets tillstånd för närvar.; men då någon siffra icke rff StatsUlsk. blifvit uppgifven, som sätter R.
St. i tillfälle att bedomina huruvida statsverkets tillgångar kun - Den 17 Maj. 7 na vara sä medtagna, att den obetydliga summan af 47,300 r:dr skulle vara omöjlig alt anvisa; så instämmer jag i begäran om återremiss, och ber att få veta, när Ulsk. åter inkommer med betänk, i denna fråga, huru statsverkets verkliga tillgångar sig befinna.
Jag vill visserligen icke förneka giltigheten af de skäl, som äro anförda för bifall lill K.
M:s nåd. propos. i denna fråga; men kan dock icke förneka, att ett bifall dertill innebär en löneförhöjning för ifrågavar. tjenstemän af nära 50,000 r:dr.
Det är allmänt kändt, att under närvar, förhållanden äro tillgångarna temligen små och StatsUtsk. har ganska svårt att få dem att räcka lill.
Jag hemställer det före, om det icke nu vore skål i att bifalla Ulsk:s betänk.
Af föreg:de talare är uppmärksamheten fästad på det alldeles egna förhållande, som äger rum hos oss, nemi. de löneafdrag, som äro bestämda att erläggas vid tillträde af embeten och tjensler, och hvilket icke äger rum i något annat land.
Det är gifvet all en sådan författning utgått ifrån åsigten af ett slags nödvändighet för Staten ali vara förmyndare för tjenslemännen, välförståendes under förutsättning att de i allmänhet äro obemedlade, ty det är gifvet att om de äga en enskild förmögenhet, ett förmynderskap, som har för ändamål tillse den efterlefvande familjens förmåga, att bekosta en afliden makes och faders jordfästning, samt derutöfver kunna för den närmaste (iden fylla de nödvändigaste lefnadsbehofven, icke är af nöden.
Nu är sådant visserligen endast undantagsvis förhållandet, och tjenstcmännen äro i allmänhet obemedlade, men då så är och meningen varit att tänka och ställa väl till för dem, har man i min tanka alldeles tagit fel om sältet, oell utgått ifrån cn falsk synpunkt, hvarigenom man i st. f. alt gagna, endast motverkat ändamålet.
Det är nemi. kändt, att den obemedlade ynglingen, som inträder i tjenst, vanligen länge får arbeta åt Slaten utan all ersättning, och således under afvaktan på den omsider utfallande ringa lönen måste lefva på kredit.
Lönen räcker knappast lill lefnadskostnaden, än mindre att godtgöra de skulder, han under de lönlösa åren åsamkat sig, och ställningen försvåras än mera derigenom alt han, då lön ändteligen erhälles, får aftjena s. k. begrafningshjelp.
1 visst fall, eller om han ända till sin död kan stanna qvar i tjenst, utfå visserligen hans arfvingar det kapital, som innehållits under hela hans tjenstetid, men han har ju, under de 6 månader afkortningen elTektivt ägt rum, måst skuldsätta sig till eli motsvarande belopp, och under hela sin tjenstetid, å denna i följd af Statens förmynderskap ådragna skuld måst betala ränta, hvilken icke godtgöres, och således blifver en gifven förlust, som i l:sta rummel drabbar bonom och derigenom äfven hans arfvingar.
Stadnar han deremot icke qvar i tjensten intill döden, behåller Staten som god pris den innehållna lönebesparingen.
Jag vill likväl icke uppehålla mig med att visa orättvisan 8 Den 17 Maj. af stadgandet.
Den är erkänd af StatsUlsk. och äfven nttalad af de ledamöter inom delta Stånd, som före mig upplrädt.
Den talare, som sist yttrade sig, liar emellertid förklarat, att ett bifall till K.
M:s nåd. propos. skulle innebära en löneförökning för tjensiemännen.
Jag kan deremot icke finna annat än att förhållandet i verkligheten är en löneförminskning, ty då man ntfästat viss lön för en tjenst, så lior väl också den som sköter tjensten få nppbära lönen, och när han icke till fnllo utbekommer den, så är ju detta en löneförminskning och således utbetalandet deraf blott och bart en rättvisa.
Utsk. har såsom orsak till sin underlåtenhet att tillstyrka den K. propos:n vid detta såsom vid flera föregrde tillfällen under denna riksdag, talat om Statens knappa tillgångar.
Jag medgifver visserligen, att man derpå bör göra allt skyldigt afseende, men hvad som erkännes vara rätt oell billigt, måste man under alla förhållanden föra igenom.
Vill man icke det, förklarar man i oell med detsamma, att landet saknar förmåga att utgöra ett ördnadt samhälle.
När fråga är om utgifter, som kunna uppskjutas, då kan det skälet alt tillgångarue äro knappa äga gällande kraft, men när fråga är om utöfvandet af rättvisa, så mäste man ställa så till, alt tillgångar beredas.
Jag anhåller om åtcr remiss af betänk.
En talare har sagt, att här vore fråga om löneförbättring åt tjenstemän i allmänhet.
Men jag anhåller att R. o. Ad. måtte fästa något närmare uppmärksamhet på förhållandet, innan det antages, att så verkligen är.
När Staten icke utbetalar den lön, som lian lofvat och anslagit åt tjenstemannen för en tjenst, som denne förrättar, utan i stället innehåller och i sin kassakista nedlägger en del deraf, hvad gör Staten dä?
Jo, han låter betala sig af tjenstemannen för det att denne får den lyckan att tjena Staten.
Kan det gifvas något mera för vändt, oell kan man uppgifva något annat land der sådana finansoperationer begagnas?
Om de väcka förtrytelse och om Konungen slutligen föreslår R.
St. att upphäfva dem, så bör man väl icke sätta sig deremot?
Svararman, missförhållandet bör fortfara, emedan staten saknar tillgångar; så frågas, hvarföre denna invändning är riktig, om militären t. ex., som är sämst aflönad ibland alla, eller om de civila tjenstemänncn med hvilka förhållandet i vissa fall är lika klen, under det att man svarar helt annat när saken angår ecklesiatika tjenstemän, eller lärarne vid elementarundervisningen.
Då har StatsUtsk. råd att gifva 3 gånger mera än Konungen äskat.
Ett annat bevis att statsverket har tillgångar när StatsUtsk. har vilja att deraf göra anslag, sågo vi nyligen, då det var fråga om de 2 millionerna till ruslningarne.
Men när StatsUtsk. ingen vilja har, då linnas icke heller några medel.
Men äro vi också skyldige alt rätta oss efter StatsUtsk.?
Nej! vi hafva också vår mening, och jag hoppas att R. o. Ad.
Uttrycker den som är rättvisans.
För hvar och en, som är det ringaste bekant med ifrågavar. ämne, torde det icke vara Den 17 Maj. 9 svårt att inse både rättvisan och billigheten af den K. propos:n, sora R.
St. i frågan fått emottaga.
Såväl nyttan, som behofvet af en dylik åtgärd, tror jag äfven vara af större delen bland StatsUtsk:s medlemmar insedd; men under nuvar. förhållanden, då Statens tillgångar äro tagna i anspråk för så många andra stora föremål, har StalsUtsk. ej ansett sig äga medel till det anslag, K. M. i denna propos. begärt.
Jag ber likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att StalsUtsk. ingalunda underkänt vigten af de skäl, som af K. M. blifvit framlagda, och att StatsUtsk. förklarat sig endast för närvar, vara nödsakadt att på grund^ af bristande tillgångar afstyrka bifall till den nåd. propos:n.
Äfven jag för min del tillstyrker åtcrremiss, ingalunda derföre att jag hoppas att den skulle kunna föranleda till något önskvärdare resultat, än det som i detta belänk. blifvit framlagt, men derföre att jag tror, att det är nödvändigt för R. o. Ad. alt i detta fall uttrycka sin opinion.
Jag ber vördsamt att få fästa H. Ex. Hr Gr.
Löwenhjelms och Hr Åkermans uppmärksamhet derpå, att de yttrat sig öfver en punkt, som ännu icke är föredragen för R. o. Ad.
Den punkt som till följd af R. o. Ad:s beslut af Hr Gr. o. Landtm, blifvit föredragen, handlar om vakans- och liggetidsbesparingar, men icke om begrafningshjelpen.
Hvad nu denna punkt beträffar, så kan jag icke neka dertill, att de skäl, som Hr von Hartmansdorff andragit, äro för mig så gällande, att äfven jag får anhålla om återremiss, med tillstyrkan af desse löneinnehållningars afskaffande.
Det är icke omöjligt för StalsUtsk. att finna utväg för den föga betydliga summa, som erfordras till undanrödjande af denna för tjenstemännen särdeles betungande innehållning.
I sådana fall, der besvärsrätt är tillagd dem, som söka en tjenst, är den s. k. vakans- och liggetiden nödvändig, ty det är gifvet, efter laglig ordning, att när det är fråga om 3:dje persons rätt, så måste den, sora anser sig förnärmad, tillgodonjuta besvärstid.
Men från ingen synpunkt betraktadt är det billigt, att, såsom hittills varit fallet, utsträcka liggetiden jemväl till sådana tjenster, öfver hvilkas tillsättning inga besvär kunna ifrågakomma.
Det är visserligen icke under särdeles stora förhoppningar om framgång, som jag vågar uppträda, att förorda bifall till Utsk:s betänk.; men då Utsk. har erkänt riktigheten af de skäl, som K.
M. har framställt i den nåd. proposm, så är det allt hvad jag tror Utsk. har kunnat göra med anledn. af det uti betänk, uppgifna förhållande, att tillgångar icke finnas.
Denna fråga har förevarit hos R.
St. vid 2:ne föreg:de riksdagar, och jag har öfvervarit dess behandling.
Vid de föreg:de tillfällena hafva vida större tillgångar varit tillgängliga, och ändå har Utsk. icke ansett sig hafva medel till detta ändamål.
Nu deremot vill olyckan, att tillgångarne äro så knappa, att de icke räcka till de alldeles oundgängliga behofven, utan jag förutser med visshet att en förhöjning af bevillningen blir nödvändig.
En ta - 10 Den 17 Maj. lare liar hår sagt, alt denna utgift vore så nödvändig, all den icke tålte något uppskof.
Min lilla erfarenhet kan intyga, att så icke är förhållandet, emedan några särdeles stora olyckor icke äro alt motse för Staten derigenom, att man fortfarande innehåller de ifrågavar. medlen.
Jag får således, ehuru ogerna, anhålla om hifall lill hetäuk., emedan jag är öfverlygad derom, alt en återremiss ingenting kan åstadkomma i del skick statsverket nu är.
Det är naturligt, att ett StatsUtsk., som har fåll sig uppdraget att efter bästa förstånd fördela utgifterna emellan de uppgifna bchofven, skall blifva utsatt för klander för verkställandet deraf.
Det är också icke ovänladl att eli sådant klander blifvit framsläldt, och för min del underkastar jag mig det ganska villigt.
Hvad denna fråga beträffar, så medgifver jag fullkomligen att billigheten fordrade att Staten öfvertog eller ersatte pensionskassan den ifrågavar. afgiflen.
Det kan likväl icke nekas, alt under en tid, sådan som denna, då behofven hafva visat sig vara ganska stora jemförelsevis med de befintliga tillgångarne, och då man på många af dem har fått göra betydliga afprutningar, och äfven alldeles afstyrkt flera, äfven delta anslag kan komma i fråga att uppskjutas.
Denna obillighet har fortfarit ganska länge.
Jag vill visst icke anföra detta såsom ett försvar för densamma, men då föreg:de Ständer, under lider, då de haft bättre tillgångar, än de nu hafva, likväl icke ansett sig kunna bevilja detta anslag, så måste det icke vara särdeles klandervärdi om 1848 års StatsUtsk. icke ansett sig kunna tillstyrka detsamma.
Hvad beträffar denna utgift af 43,700 r:dr lill de olika pensionskassorne, så vill jag likväl fästa uppmärksamheten derpå, att icke hela denna utgift kommer alt drabba Slaten.
Förhållandet blir nemi., alt vakans- och liggelids-afgiflen kommer att ingå till statsverket för den tid, som åtgår innan tjensterna blifva tillsatta, hvilket gör att statsverket återfår en betydlig del af det anslag, som till pensionskassorne skulle komma att utbetalas.
Synnerligen hvad beträffar de civila tjenslerne, emedan oftast hela liggetiden åtgår innan dessa tjenster blifva återbesatta.
De skäl som jag nyss af Hr af Harmens har hört anföras, styrka mig blott så myckel mera uti alt vara envis i min anhållan om återremiss.
Då här fanns öfverflöd af medel, då ville man icke bevilja detta anslag, emedan man förnekade principen.
Nu deremot erkänner man principen, men säger att det icke finnes medel.
Förhållandet är verkligen, om jag törs våga ett sådant uttryck, himmelsskriande.
Att en tjensteman, sorn har i och för sin tjenst ganska dryga utgifter, får i 8 år utan någon ersättning tjena Slaten och måste vara färdig att, såsom om i händelse af krig, genast öfvergifva det för tjenstgifvande yrke, som han tilläfventyrs kan hafva skött bredvid det militära — att en sådan tjensteman, när han en gång kommer in på stat och får fullmakt, ännu ytterligare i 2:ne år skall tjena innan han får en lön, som knappast räcker till uniformen, Den 17 Maj. 11 delta, mine Hrr! är himmelsskriande.
Dessa förhållanden kan jag med personliga fakta när som helst inför R. o. Ad. ådagalägga, .lag får således, åtminstone i afseende på vakans- och liggelidshesparingärne, yrka återremiss på betänk.
Det rätta vore visserligen att äfven brgrafningshjelpen deruti inbegreps, men då den likväl återfås, 0111 ieke af individen sjelf åtminstone af hans arfvingar, så ingå deremot de 4 månaderne, som utgöra liggelidsoe. ii framlid återgäldas honom med ungefär), ^nlel af pensionsbeloppet.
Jag yrkar återremiss å betänk, och anhåller vördsamt hos R. 0. Ad. örn biträde dervid, äfvensom att Statslllsk. täcktes utfinna medel att för ändamålet anslå denna ringa summa, hvilken icke ens år så betydlig, enl. hvad Utsk-.s egen ordf. nämnt, som densamma här blifvit uppgifven; ty för såväl arméens, som civilstatens pensions-kassa tillsammantagel tror jag beloppet uppgår till netto 20,000 r:dr b:co, hvaraf en stor del utgöres af den vakans-afgift sorn ingär till statsverket.
Den utgift statsverket i och för detta ändamål skulle komma att vidkännas, kunde således på långt när icke uppgå till liela beloppet af de löneinnehållningar, som ifråga var. tjenstemän mäste vidkännas.
StatsUtsk:s ledamöter hafva sagt oss huruledes jemväl de godkänna grundsatsen, men likväl icke kunna tillstyrka tillämpningen deraf.
Under de förra parti-tiderna sades 0111 ett så behandladt förslag, alt det komplimenterades men afslogs.
Dermed är likväl icke den belåten, hvars rätt är i fråga.
Här har nu Frih.
Tersmeden för oss ganska riktigt ulredt, huruledes den uppgifna förlusten blifver för statsverket i verkligheten vida ringare, derföre alt en mängd tjenster icke kunna genast tillsättas, utan lönen besparas under ansöknings- och förslagstiderna under det att besvär öfver förslaget och hvarjehanda dithörande dröjsmål inträffa.
Statsverket kommer således att i verkligheten äfventyra mindre än här är uppgifvet.
Hr af Harmens har befarat alt bevillningen skulle komma att höjas för denna orsaks skull.
Om sådan förhöjning sker, så föranledes hon tvifvelsutan icke blott af denna ringa utgift, utan egentligen för kapilal-afbetalningen och ränta på de 2 millioner, som måste upplånas lill krediti vet och för hvarjehanda andra betydliga utgifter, hvilka komma att inträffa.
Ifrågavar. omständighet blifver alltså föga inverkande till bevillningens förhöjning, jemförelsevis med den som i alla fall måste göras.
Jag tror derföre icke att R. o. Ad. bör låta sig på detta skäl afskräckas från återremissens beviljande.
Med åberopande af hvad jag tillförene anfört, önskar jag att älerremissen mätte afse alla de 10 månadernas löne-innehållning, och såväl begrafningshjelpen som liggetiden och det öfriga.
Begrafningshjelpen är och förblifver en orättvisa emot dem, som icke dö i tjensten.
Jag förenar mig fullkomligt med hvad en vård talare, Hr von Hartmansdorff, sagt, att man alltid mäste vara rik nog att icke söka 12 Den 17 Maj. fördel i orättvisan.
Hvad beträffar statsverkets tillstånd, må jag (utan anticipation på framtida debatter om bevillningen,) i förbigående anföra, alt när vi upphöra med det förnäma försmåendet af lyxens beskattande, intaga vi, utan jordens och arbetsflitens betungande, vida mera, än nu ålgar alt uppfylla rättvisans ifrågavar. kraf. England, hvars statsinkomst för en vecka motsvarar hela vår kontanta intägt för året, anser icke under sin financiella värdighet att beskatta vagnar, hästar, lakejer och hundar.
— Att statstjenstens fördel klafver tjenstemännens gynsammare behandling blifver väl omsider insedt.
Tjenstemannastaten skattar ju mera än de 238,000 r:dr b:co som, enligt hvad mig af ledamöter i Bevilln.Utsk. sagdt blifvit, utgör hela beskattningen för handel och borgerlig rörelse.
Raab: Gerna må den K. propos:n, såsom Hr von Hartmansdorff sagt, koraplimenteras om R. o. Ad. vill underlåta att bifalla densamma, d. v. s. om R. o. Ad. i stället vill bifalla StalsUtsk:s förslag.