Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill derföre icke nu vidare yttra mig i den saken.
Den värde talaren har äfven talat om rojalister för dagen.
Jag kan icke taga åt mig den saken, då jag helt enkelt yttrat mig om det materiella i frågan, ehuru jag tror mig vara lika god rojalist, som någon annan, och för att visa att jag är det, får jag bestrida den värde talarens önskan att vi skulle i denna fråga så ställa till att två Stånd stannade emot två, på det att K.
M. måtte få afgöra saken.
Jag för min del skulle önska såsom god rojalist att de tre Stånden gåfvo utslag i saken; R.
St:r må väl någon gång sjelfva kunna bära bördan af missnöjet, om sådant upstår genom utslaget, ty K. M. och Hans regering hafva börda nog ändock att bära. 371 l)pn i Februari e. m
Den värde talaren har vttradt att vid ett större bränneri i närheten af hufvudsladen man låtit dranken rinna i sjön.
Jag tror, att detta icke varit någon stor förlust.
Jag har hört en skicklig bränmästare säga, att vid de större ångbrännerierna utsugas rudimaterierna till den grad, att dranken vid dessa brännerier blir så usel, att den är nästan utan födande kraft.
Så är icke förhållandet med de mindre brännerierna, ty der utsugas rudimaterierna, såsom vid de större, och det är egentligen för dessa mindre brännerier som jag endast af anförda anledmr vid detta tillfälle talal.
Jag tillstyrker afslag pä Utsk:s Betänk.
Under detta anförande hade Hr Gr. o. Landtm, bortgått och dervid öfverlemna!
Landtmarskalks-klubban åt främste närvar:de ledamoten Fullmäktigen för Grefliga ätten IST:o 8 Oxen O ^ r' stjerna till Korsholm, Frih. Åkerhjelm, Larl.
Ilr Estenberg, Carl Christian:
Det tyckes vara öfverflödigt att vidare tillägga några ord i denna fråga, då R. o. Ad. redaj^ temligen bestämd synes hafva uttryckt sin önskan i detta mål, ehuru det ofta är fallet, att man måste blygas för att bibehålla en öfvertygelse, som man fattat, då man tinner, att det är en sämre öfvertygelse, som måste vika för en bättre.
Således vill jag utgå från den punkten, att det anstår oss icke alt vara alltför mycket fasta i vår öfvertygelse för att, ifall vi finna att en brättre öfvertygelse vill hos oss göra sig gällande, den sämre öfvertygelsen derför må kunna vika.
De åro få de talare, sorn hafva upträdl pä detta rum för att försvara Utsk:s Betänk.
Ett af R.
St:n har likväl lemnat sitt bifall dertill, ehuru majoriteten var ganska obetydlig.
Detta Riksstånd, jag menar PresteSt., har vanligen dragit temligen nära tillsammans med R. o. Ad.
Derföre ber jag R. o. Ad. besinna om vi skola tillspillogifva den idée, som ehuru temligen invecklad, ligger till grund för majoritetens inom Utsk:s motiv i denna fråga.
Man har såsom grundskäl för R.
Stms afslag på Utsk:s Betänk, anfört, att det Kungsord, som är gifvet, bör såvidt möjligt, hållas vid makt.
För min del är jag alldeles öfvertygad om att vi i detta afseende icke behöfva vara så nogräknade, ty den som står vid styret, Ilan håller nog
Sitt ord och belmfver icke derföre göra reda för R.
Han har rätt, att gifva först ordres och sedan contra-ordres och jag vill fråga, om man kan klandra ett sådant mått och steg att taga tillbaka en ordres, som Han ser vara onyttig och skadlig att följa.
Vore saken ovigtig och omoralisk, då skulle jag vilja tillämpa sådana yttranden, som jag. här hört, att ändamålet icke bör helga medlen men jag vill analytisera detta ord, ty det är af stor vigt och ett argument, som betyder mycket.
Jag finner för min del alldeles icke mindre rätt att taga tillbaka detta ord än samma rätt, som en fältherre t. ex. har då han ger den ena dagen en contra-ordres, då han ser att om han skulle följa den först gifna ordres, så blir han slagen, och kommer i fiendens händer.
Om han då undviker detta genom en contra-ordres, så är ju detta icke något origtigt medel och kan icke blifva föremål för vår Den 4 Februari e. m. 375 npmarksamhet, och om man nn icke skulle få återtaga en origtig författning, så skulle man då alldeles icke få lyssna till det rätta, när ett sådant argument kommer ifråga.
Det var äfven i afseende på det s. k. Kungs-ordet, som jag hörde en värd talare anmärka, att detta vore ett sken-argument, emedan man framför allt ville bränna och derföre tog man 1111 så noga vara på detta Kungs-ord.
Här hafva likväl andra motiver legat till grund för Utsk:s Betänk.
Jag skulle tro att den allmänna missvexten öfver hela verlden, som vid denna tidpunkt börjar göra sig gällande, och vi hafva de alkira tydligaste bevis på att den verkligen existerar, måste lägga någon vigt i vågskålen.
Här är icke allenast denna allmänna missvext öfver hela verlden, utan äfven det allmänna, det Europeiska krig, som förestår oss.
Att det är en allmän missvext på säd i vårt land, hafva vi inhemtat af Landshöfdingarnes berättelser, och det är således endast pä potatisen vi i detta afseende hafva att fästa vår förhoppning.
Vi kunna tacka vår Gud derföre att vi hafva potäterna, isynnerhet för det arma folket, som icke har råd, att köpa spanmålen så dyr, ty att spanmålen blifver dyr, det måste icke vara svårt, att förutse, och att den blir dyrare och dyrare, lärer icke heller vara svårt att förutsäga.
Hvar skall då den fattiga taga spanmålen?
När då till missvexten kommer del Europeiska kriget, sä måste det blifva svårt för den fattige att få spanmål.
Om dä, härtill ytterligare kommer att bränvinsbränningen förtär det lilla vi hafva qvar, eller den potatis, som den fattige skulle hafva, så hemställer jag till R. o. Ad. och till hvar och en, som har ett hjerta för den fattiga allmogen, om det är orätt, att begagna dessa grunder, som Utsk. har användt i sitt Betänk.
Mig synes visserligen att en af dessa grunder icke är så alldeles tillämplig, nemi. att K. M:s Kungörelse af d. 13 Juli blifvit eluderad, ty jag måste säga, att efter hvad jag har hört, så tviflar jag på att den har blifvit eluderad.
Således måste denna eludering allenast bilda, ett svepskäl för det Betänk., som kommit från Utsk.; men det finnes deremot andra motiver af obestridlig beskaffenhet för detta Betänk.
Jag vill fråga, när vi tydligen se att spanmålen förminskas och utskeppas, är det icke då tid, att tänka på en uuderd. ansökan hos K.
M. att det lilla vi hafva qvar af spanmålen då åtminstone icke fick brännas upp.
Man har mycket intresserat sig för bränvinsbränningen såsom näringsgren.
-Vi börja lefva i ett tidehvarf, då i hela verlden det erkännes att bränvinsbränningen icke är någon näringsgren, utan en täringsgren, för att förstöra och förderfva märgen och ■Guds gåfvor, som äro oss gifna, ja förstöra vida mer, nemi. kropp och själ.
Vi hafva kommit derhän steg för steg, att ifrån den korporation inom landet, som förut varit den trägnaste att bränna, hafva vi fått en mängd petitioner; att K.
M„ måtte bevara oss ifrån bränvinet, denna vår fiende.
Under såda förhållanden vill jag tro, att K.
M. är den första, som önskar att två Stånd stadna emot två, på det Han må hafva fria händer att kunna gå nationens önskningar till mötes, med inställande af" bränvinsbrännin - 376 0 e il 4 Fe b ruari e, m; gen af April månad, hvarom önskan, icke annat än, livad jag kan finna, verkligen är allmän.
Om den just icke inom R. o. Ad. blifvit uppenbarad, så har den dock blifvit det inom hela landet.
Här har blifvit sagdt, att det är öfverdrift att säga att någon nöd står här för dörren och man har påstått, att förhållandet icke är sådant; men jäg frågar hvar och en, som har ögonen öppna denna tid, står icke nöden för dörren, då hela Europas länder börja att kriga med hvarandra?
Jag finner icke någon säkerhet i ett sådant tillstånd, och jag bekänner, att jag finner mig föranlåten, att böra vaka både natt och dag.
Den, som icke har sympati för den allmänna nöd, som sålunda är i hela verlden, hans åsigter måste jag säga, att jag icke kan dela, och hvad beträffar denna fråga, sä slutar jag mig till Hr von Hartmansdorff.
Jag har väl icke mycket afhört R. o. Ad:s öfverläggningar, men R. o. Ad:s prot:r har jag temligen noga ransakat och jag har aldrig funnit någon excentricitet i Hr von Hartmansdorffs yttranden.
Jag kan icke finna annat än, att han har noga öfvervägt de skäl, som finnas i Utsk;s Retänk.
Uti Betänk, äro framställda såväl skäl som motskäl, och man kan tydligen se, alt Utsk. har varit i en ganska stor ångest för att fatta sitt beslut.
Också måste striden hafva varit ganska svår.
Ämnet har uti Utsk:s Betänk, blifvit ganska noga utredt och då man här velat lägga Hr von Hartmansdorff till last att han icke nu framkommit med några andra bevis och skäl, än som i Utsk:s Betänk, blifvit framställda, så har man icke dervid gjort honom någon rättvisa.
För min del, är jag högst glad, att åtminstone några inom detta Stånd hafva yttrat sig för den mening, som Utsk. uttalat, hvarföre jag äfven för min ringa del får förklara, att jag instämmer till alla delar med dem, som hafva icke förkastat, utan antagit Utsk:s Betänk.
Hr von Hartmansdorff har utpekat deni, sorn yttrat sig i förmiddags emot detta förslag, såsom varande rojalister, och som jag var en ibland dem, så får jag tacka Hr von Hartmansdorff derför, emedan jag anser det för en ära och pligt att vara rojalist, har alltid varit och blir det så länge jag lefver.
Hr von Hartmansdorff har, det jag icke kan, i följd af den personliga aktning och vänskap jag för honom hyser, annat än beklaga, efier min åsigt missbrukat sin yttrande rätt i det han apostroferat en embetsmanna-corps, under påstående att deras yttranden icke skulle vara pålitliga derföre att många af dem äro bränvinsbrännare och bränvinssäljare och sälja säd, dervid de vilja hafva höga priser samt äro äfven supare.
Jag tillstår alt jag icke väntat mig sådana uttryck af honom.
Det har smak af hvad vi dagligen läsa i tidningarne, som så väl Hr von Hartmansdorff som alla andra rättänkande ogilla, nemi. att man tillägger sina motståndare oädla motiver.
Detta vare nog sagdt derom.
Hvad sjelfva saken angår, så får Den 4 Februari e. m. 377 jag anhålla att R. o. Ad. ville afslå Hr Sandbergs motion, samt att Hr Dalmans motion malte blifva lagd till handlingarna.
De förnyade uttrycken af önskan att snart komma till slut, öfvertyga mig, att jag gör rät tast uti att icke uptaga till vederläggning hvad som här blifvit andraget emot hvad jag på förmiddagen anfört.
Jag anhåller blott att få rätta en missägelse uti de upgifter, jag hade ang:de bränvinsbränning inom länen.
Jag sade att jag erhållit sådana upgifter för 15 län.
Detta var en ren missägelse, det var verkligen för 20 län och det var för att göra denna rättelse, som jag velat yttra delta till prot.
Jag bar endast begärt ordet i anledn. af en anmärkn: från Frih. Raab.
Han har til 1 vitat mig ett misstag, som jag icke begått, nemi. alt jag, vid jemförelsen emellan bränvinsbränning för åren 1S52, IS53 och 1854, såsom mig synes alldeles rigligt, har ställt i jemförelse bränvinsbränningen under höstterminen 1852 eller de tre månader, hvarunder bränvinsbränning då var tillåten, med den bränvinsbränning, som dels var utöfvad under Nov. och Dec. månad 1853 och den, hvartill anmälanden skedt för nästk.
På detta sätt har jag kommit till det resultat, hvarför jag önskat att redogöra, såväl för pannor som pannerymd samt för pannor med eller utan ånga.
Derjemte torde jag fä tillägga i afseende på ett annat yttrande af Frih.
Raab och såsom jag tror äfven af en annan ledamot att det icke vore att befara i afseende på mångå ångbrännerier att de skulle begagna sig af att flytta dem för att kunna bränna på våren.
I alla fall synes det vara helt oskyldigt, emedan den skada, som derigenom kunde tillskyndas enskilde endast blefve högst obetydlig, hvaremot, om förhållandet är sådant, som jag med temligen tillförlitlig visshet, från alla håll har erfarit, nemi. att man förbereder en mängd anmälanden för bränning i April månad med de stora pannorna, så skulle skadan för det allmänna blifva ganska stor.
Gr Björnstjerna, Carl Magnus:
Tiden är långt liden, jag vill således vara helt kort.
Hr von Hartmansdorffs bekymmer för hungersnöd.
Då 2:ne månaders bränvinsbränning icke lyckats updrifva rågpriserna mer än 24 sk. per T:a, lärer denna fruktan vara helt och hållet inbillad.
Icke heller vill jag fästa mig vid den beskyllning
Hr von Hartmansdorff framkastat mot Svenska soldatens pligtkänsla, säker alt hvar och en som känner denna soldat, vet huru oförtjent den är; men jag protesterar högtidligt mot den värde talarens anfall mot R. o. Ad:s rojalism.
Ingen torde bättre än Hr von Hartmansdorff sjelf kunna intyga att man kati förkasta en K.
Propos. utan att derföre brista i kärlek till konnngaihakten.
Sednast i förrgår förklarade
Ilr von Hartmansdorff ett Kongl.- förslag för ”oantagiigt”.
För egen del bekänner jag mig vara rojalist ej allenast för dagen eller för natten, såsom nu, utan för alltid och det af själ och hjerta.
Detta oaktadt erkänner jag gerna, det jag tillhörde majoriteten i Onsdags 378 Den 4 Februari e. m. och hoppas göra det äfven i dag, när R. o. Ad. nu, såsom jag hoppas går att förkasta Utsk:s Betänk.
Hvad de 2:ne sista raderna deraf angår, vågar jag i likhet med Hr Bergenstråle föreslå att dessa endast läggas lill handlingarne.
Jag skall endast ett par minuter uplaga R. o. Ad:s tid, då discussionen så länge och så utförligt fortgått.
Jag har egentligen begärt ordet, med afseende på det så ofta åberopade Kungs-ordet.
Jag vill likväl först, i afseende på sjelfva Betänk, yttra, att efter mitt föremenande den frågan huruvida det bör bifallas eller icke beror derpå huruvida nöd verkligen finnes eller kan vara att befara.
På de sifferupgifter, som i detta fall blifvit framställda af motsidan, anser jag mig icke kunna fästa afseende, emedan jag kommit lill den erfarenheten, att om man skall grunda sitt omdöme på sä beskaffade upgifter, sä fordras dertill en vida långvarigare granskning af förhållandena än som kan vara tillfälle till under en discussion inom ett Riksstånd, äfven om den räcker några timmar.
Jag tror dessutom att ett stöd för den äsigten, att nöd verkligen finnes och ytterligare är att befara, kan hvar om en husfader erhålla genom sin egen erfarenhet i afseende på den dyrhet på alla lifsmedel, som på sednare tiden inträffat.
För mig visar det sig på grund såväl häraf som af den utaf Utsk. meddelade utredning, kunna vara påtagligt att nöd verkligen finnes i landet; men som sagdt är, jag har egentligen begärt ordet, för alt med några ord i korthet uplaga frågan om den af motsatta sidans talare så enstämmigt åberopade helgden af Kungs-ordet, sorn icke bör svikas.
Ingen kan högre än jag upskatta hvarje redlig mans ord, och ännu högre vigt måste jag fästa vid Kungs-ordet, men låtom oss tillse huru det står till med det nu åberopade Kungs-ordet
I sjelfva bränvinsbrännings-författningen är visserligen ett Kungsord lemnadt, derutinnan att bränvinsbränning blifvit lofgifven linder 6 månader, men der står tillika ett undantag ifrån denna tillåtelse, nemi. såvida vigtiga omständigheter till bränvinsbränningens inställande föranleda.
M. säger att bränvinsbränningen icke tillätes för mer än fyra månader,' så har Han visserligen derigenom frångått
Sitt i författningen gifna löfte om bränvinsbränning under ytterligare fyra månader, men K.
M. kan icke derföre sägas hafva brutit Sitt Kungs-ord, emedan Han förut förbehållit sig att kunna inställa bränningen för alla sex månaderna, om det kunde finnas behöfligt.
På samma sätt, då K.
M. genom förordningen af d. 13 Juli sisth år förordnat, att man icke skulle få bränna under de fyra månaderna, så borde man i min tanka icke deraf draga den slutföljden, att man ovilkorligen skulle få bränna, under de två återstående månaderna, ty förändrade omständigheter kunde sedermera inträffa, hvarigenom K.
M. kunde blifva nödsakad, att begagna
Sin rättighet och utöfva sin kungliga pligt, att under dessa tvenne månader förbjuda bränvinsbränningen.
Vigten af det här åberopade Kungs-ordet är således elter mitt förmenande ingen, då det har åberopats af Den 4 Febrnari e. m. 579 talare i allmänhet; men det har likväl här fått en viss vigt, derigenom att t. o. m. en Konungens rådgifvare åberopat delta Kungsord.
Deraf skulle man draga den slutsatsen, som skulle den utfärdade förordningen af d. 13 Juli 1853 böra så förstås som hade K. M. derigenom afsagt Sig
Sin rättighet att inställa bränvinsbränning för de återstående 2 månaderna.
Om verkligen Konungens rådgifvare skulle hafva tillstyrkt Konungen, att d. 13 Juli 1853 afsäga Sig
Sin rättighet att inställa bränvinbränningen under April månad 1854, så hemställer jag om Konungens rådgifvare fullgjort sin pligt i enlighet med 107 § Reg.F. och gifvit råd, som främjat Rikets sannskyldiga nytta och om ConstUtsk. då skulle kunna underlåta att i det fallet emot dem göra anmälan.
Jag har således icke trott mig kunna eller böra så tolka den Kongl. Författningen af d. 13 Juli 1853 och öfverlemnar till en hvar att bedöma huru Hr Gripenstedts yttrande rättligen bör förslås. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s Betänk., så vidt det afser Hr Sandbergs motion, men deremot att Betänk, måtte återremitteras i hvad det rörer Hr Dalmans motion, på det att det må blifva 3 Stånds beslut att Hr
Dalmans motion måtte vinna den grundlagsenliga behandling, som den förtjenar.
I anledn. af Hr Bergenstråles anmärkn. att jag skulle hafva beskyllt en hel korporation för att. vara bränvinsbrännare och bränvinssäljare och spanmålshandlare, får jag förklara, att jag icke vet mig hafva haft ett sådant uttryck och anhåller att Riddarb.-Sekret, ville från prot. uplysa huru mina ord fallit.
Sedan härvid lindert.
Riddarb.-Sekret., efter ett försök att nu i Mern.-Prot. igenfinna det uttryck af Hr von Hartmansdorff, som föranledt Hr Bergenstråles anmärkn., anmält att lian för tillfället icke var i stånd att återfinna det ifrågavande uttrycket och derföre ej kunde bestämdt upgifva de dermed begagnade ordalag, yttrade Hr von Hartmansdorff:
I sådan händelse får jag förklara, det mitt yttrande gick derpå ut att man borde inom RiksSt:n kunna få mycket tillförlitligare uplysningar om tillståndet i landet än genom de rapporter från Landshöfd:ne, hvilka till Konungen inkomma, emedan inom RiksSt:n funnes både spanmålssäljare och spanmålsköpare, både bränvisbrännare och bränvinssäljare.
I anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff nu anfört, så i händelse han ej yttrat de ord, som jag trott honom hafva sagt och som äfven tvenne andra talare, nemi.
Ilr Tornerhjelm och Gr.
Lewenhaupt trott sig hafva hört, så får jag anhålla att mitt yttrande i detta afseende måtte såsom obehöfligt utgå ur prot.
Då, såsom jag hoppas, den långa discussionen nu i hufvudsaken är slutad, vill jag vis - 380
Den i Februari e. m. saligen icke förlänga densamma; men då under discussionen här så väl på för- som eftermiddagen man liar utlåtit sig öfver Hr Dalmans motion, hvilken i Utsk:s Betänk., efter mitt förmenande, helt och hållet onödigtvis omnämnes, emedan densamma icke utgör något föremål för detta Betänk, och då derjemte, om icke offentlig upgift derom erhållits, det åtminstone af ledamöter inom Ståndet blifvit upgifvet att tvenne RiksStånd beslutat återremittera detta Betänk, med åläggande för Utsk. att inkomma med Utlåt, i fråga om Hr Dalmans motion, och då vidare dessa sammanlagda omständigheter synas hafva alstrat den öfvertygelsen, att man nu borde utlåta sig öfver Hr Dalmans motion, sä har jag ansett mig böra fästa upmärksamlieten derpå, att om än Utsk. ganska rigtigt förutsatt att såvida detta Utsk:s Betänk, bifalles, syftet med Hr
Dalmans motion äfven derigenom vinnes, så är Utsk. deremot, i händelse dess Betänk, öfver denna discuterade motion afslås, vare sig med eller utan upmaning ifrån något RiksStånd, förpligtadt att behandla Hr Dalmans motion.
Jag anser således alldeles öfverflödigt att vid den nu discuterade frågans afgörande inblanda Hr Dalmans motion oell anhåller att vi endast måtte få afgöra den fråga, som Utsk. framställt lill RiksStms bedömande.
Jag kan för min del icke låta discussionen afstanna utan att protestera emot den infattning af Konungaordets helgd, som Hr Cederschiöld här har velat göra gällande, eller att detsamma icke skulle vara i afseende på denna fråga för K.
M. bindande.
Det förhåller sig nemi. icke så, som Hr Cederschiöld har sagt. K. M. har uti Sin Förordn. af d. 13 sisth Juli icke sagt att bränvinsbränningen skulle vara för alla tillåten, både under November och December och i April månad, ty då hade medgifvandet derom, såsom ett stadgande af vanlig ekonomisk föränderlig natur, visserligen kunnat återkallas, utan att någons rätt derigenom kunde ansetts förnärmad.
M. uti den nämnde Nådiga Förordningen bestämdt bar uttryckt att det skulle stå en hvar fritt alt välja, antingen att bränna i December eller i April, har Han således underställt hvar och en att bestämma sig, om de vilja välja det ena eller andra af de begge alternativerne, hvaremellan ju icke med frihet kunde väljas, utan under den förutsättning, alt hvad som blifvit af Konungen lofvadt, äfven af Honom skulle hållas.
— Och dä nu säkerligen många, i förtröstan härpå, endast brännt en månad på hösten — så hemställer jag om det icke vore att bryta
Sitt ord, om K. M., tvertemot
Sitt i Författningen gifna löfte, nu förbjöd dem att, på våren i April, bränna den andra månad, som blifvit dem uttryckligen lofvad.
— Om förhållandet så upfattas, kan väl ingen tvekan i omdömet deröfver upkomma, ty det vågar jag säga, att man icke med känsla af heder kan påstå, att icke K. M., likasom hvar och en annan, måste känna
Sig skyldig att hålla hvad man en gång bestämdt löfval.
Den 4 Februari e. m. 381 Öfverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarefter Hr Frih. o. Ordf: den framställde, att det Serskildta Utsk:s förevarrde Betänk, innefattade 2:ne serskilda delar, deraf den förra innehöll tillstyrkande, ”att R.
St:r måtte ingå med anderd, ”anhållan, alt K.
M. täcktes i
Nåder förbjuda all bränvinsbrän”ning under vintern och våren, och således låta inställa densamma äfven under nästkommande April månad”, och den sednare delen ett yttrande, att Utsk. genom detta tillstyrkande ansåg sig hafva, så vidt f. n. erfordrades, äfven besvarat Hr Dalmans anförda motion.
Under discussionens lopp hade blifvit yrkadt, i afseende på förra delen, dels bifall, dels afslag, och i afseende på sednare delen, dels återremiss, dels att Utsk:s ytraude endast mätte läggas till handlingarne, och med anledn. deraf finge Ilr Frih. o. Ordfideu först hemställa om R. o. Ad. ville bifalla förra delen af Utslos Betänk, eller tillstyrkandet, alt R.
St:r måtte ingå med underd. anhållan, att K.
M. täcktes i Nåder förbjuda all bränvinsbränning under vintern och våren och således låta inställa densamma äfven under nästkommande April månad.
Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade det han funnit
. Efter härvid af Ilr von Hartmansdorff begärd votering, uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.:
Den, som bifaller det Serskildta Utsk:s tillstyrkande, att It.
M. täcktes i Nåder förbjuda all bränvinsbränning under vintern och våren, och således låta inställa densamma äfven under nästkommande April månad, voterar Ja; den det ej vill, voterar
Nej; vinner Nej, afslår 11. o. Ad.
Sedan genom den skedda voteringen är vordet bestämdt, att Utsk:s Betänk, blifvit afslaget, och då del är kändt att ett dylikt förhållande egt rum äfven inom tvenne andra RiksStånd, och det således, till följd af grundlagens stadgande åligger Utsk. att inkomma med Utlåt, öfver Hr Dalmans motion, så anhåller jag att Ilr Frih. o. Ordf:den täckes framställa den förfrågan huruvida icke
Ståndet ville förklara att den af Utsk. gjorda anmärknm i afseende på Hr Dalmans motion icke föranleda till någon åtgärd å R. o. Ad:s sida.
Jag vill icke motsätta mig det förslag, som Hr Gr.
Liljencrantz framställt, emedan jag tager för afgjordt att Utsk. är enl. grundlagarna skyldigt att behandla min motion; 382 Den 1 Februari c. m. men sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut derom att f. n. lägga Utsk:s yttrande om min motion till handlingarna, anhåller jag om serskild propos. på remiss till Utsk. utaf det af mig i dag på eftermiddagen först afgifua yttrande, hvilket innefattar en närmare utveckling af de åsigter, som ligga till grund för min motion.
Då jag har i mitt afgifua yttrande yrkat återremiss pä det alt Utsk. måtte behandla Hr Dalmans motion, men finner mig mera tillfredsställd med den propos., som Gr.
Liljencrantz nu yrkat, så får jag förklara, att jag nu afstår ifrån mitt förra yrkande och instämmer med Hr Gr. Liljencrantz.