Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot år det visserligen sant, ait en förlust skulle genom denna föreslagna förändring drabba Bruks- och Qvarnegare.
Lagutskottets Betänkanden.
Och detta är i sig sjelf det enda och sanna försvar, sorn för berörde frihets fortfarande kan förebringas.
Men då det redan blifvit af inånga, vid nu påstående Riksdag, erkändt, att de flere förmåner, sorn äro Posthemman tillerkände, kunna deni fråntagas, enär Lagstiftande inagten för godt finner att på annat sått besluta om Postföringen, utan afseende derpå, om ett eller annat Posthemman möjligen kunde genom denna förändring blifva i mer eller mindre man lidande, och, efter förlusten af sine hittills åtnjutne friheter, falla i värde; så skulle jag, i öfverensstämmelse härmed, tro att förlusten af en enda frihet för Bruk och Qvarnar icke borde tagas i för hög beräkning, käldst densamma väl icke så särdeles inverkat på Bergverkens, af andra omständigheter, vida sner beroende saluvärde.
Strängt att tala , torde ock hvarken köpare eller säljare hafva bort i sine beräkningar upptaga förmåner, på hvilka de aldrig erhållit fasta och försäkran.
För öfrigt år å en annan sida icke att förbise det verkliga lidande, som drabbat och drabbar Landtbruket genom en förökad vägbyggnadsskyldighet, i följe af Bruks och Qvarnars anläggning eller vidgade rörelse.
Men framför allt annat måste härvid betragtas hvad en sund rättvisa brafver, och i denna hänsigt kan jag ej undgå att anmärka en dubbel orättvisa i denna fribets beviljande, deraf 1:0
Bergshandteringen tillgodonjuteren förmån, framforsa väl Stadsman - 304 Lagutskottets Betänkanden. narörelsen sorn Landtbruket; 2:0
Sveriges förnämsta näringsgren betungas genom en annan närings förvållande.
Det är på dessa sammanlagrie skål, som jag i förevarande strid emellan det allmänna och enskilda intresset trott ilet förra böra såsom segrande behålla platsen.
I anseende till den befrielse från allmänna vägbyggnadsskyldigheten, som jag hemställt måtte tillerkännas en del öboer, är blifvit erinrade, att flere större öar hafva inom sine egna områden betydligare vägar att underhålla, och derföre icke tyngas af vidare vägbyggnadsskyldighet.
Men i hvad sammanhang denna erinran står med mitt Memorial är svårt att inse, då de öar, derå Lands- eller Häradsvägar finnas, hafva alla, så vidt jag vet, Gottland allena undantaget, genom Färja eiler
Bro corn* munication med fasta Landet, men Memorialet uttryckligen icke nåmner andra öboer ån de, sorn åro i saknad af utfartsväg.
Den pröfning, sorn vidare omnämnes vara åt Konungens Befallningshafvande i detta ärende uppdragen, har jag trott icke sträcka sig längre än till granskning af förrättade vägdelningar, men icke innebära den stora magt, att kunna frikalla någon från deltagande i allmänna vägbyggnadsskyldigheten.
Skulle åter ett sådant stadgande förefinna?, som på ett eller annat sått kunde verka till ofvanberörde öboers befrielse från oftanåmnde tunga, så skulle jag tro, att den undersökning.
BctHtikandtn, 30J sökning , sorn i tby fall måste föregå, lärnpeligare hölles af Domhafvanden vid allmänt Häradsting än af Landshöfdingen, som ofta är aflägset boende, derest det icke kun» de vara tillnckJigt, att sanna förhållandet utröntes vid allman Sockenstämma, der Socknemännen, såsom sjelfve väglottsega. re, visst icke, utan gåliande skål, skulle medgifva en sådan befrielse.
Yrkandet att vågrödjningsskyldigheten må bestämmas efter hemmansvärde och icke efter hemmantal, stödjer sig på den grundsats, att alla böra, hvar och en efter förmåga, draga de allmänna bérdorne.
Hemmanen hafva, genom begagnandet af olika odlingstillfållen, särdeles i sednare tider, allt mer divergerat i productions-förmåga, och deraf beroende varde.
Skillnaden härutinnan var onekligen för ett halft sekel tillbaka vida mindre: och ursprungligen innebar ett lika hemmantal en lika förmåga af skatt.
Denna princip följes annu vid skeende skattläggningar; och Lag* stiftarens mening kan derföre så mycket mindre misskännas i dess Stadgande om vägdelning efter hemmantal.
Han bar tydligen dermed åstyitat, att vägbyggnads-skyldighetens gemensamma tunga skulle af hemmanen dragas efter deras relativa förmåga.
Men galler nu detta, har Lagstiftaren verkligen haft för afsigt, att jemt på jordbruket fördela denna börda; så hemställer jag, om icke i tidens fortgång Lagstiftaren Lagutskottet!
Betänkanden, ao 306 LngUtskottets Betånkanden. är och mäste kånna sig förbunden att skydda och bevara, icke den döda bokstafven utan den inre rättsgrunden, den lefvande anden, hvilken allena förmår i Statskroppen sprida halsa och kraft.
Jag är ^åtminstone af sådan tanke, och då denna rättsgrund svårligen skulle kunna i den gamla formen upplefva, har jag icke funnit något för närvarande mer tjenligt och enkelt sätt, än det jag föreslagit, för att återkalla den flydda anden.
Att eganderätten icke kan sågas blifva häraf förnärmad, tror jag inig hafva ofvanföre antydt, och den år 1790 utkomne Kongl. Förordning, om vägrödjning efter förmedladt hemmantal, torde härtörutan kunna tjena till ett bevis* huru man tillförene betragtadt saken.
För användningen af föreslagne vägdelningsgrund möta icke eller några svårigheter^ då det ovedersägligen år ganska lått, att* efter föregångan taxering af både hemman och vägar, finna huru må hg a ainar väg belöpa sig på hvarje ett hundrade Riksdaler o. s. v. Allt mehn af den årliga, men visst mindre betydliga förändring i hemmans-uppskattningförekommes om vågdelningen sker periodiskt hvart j:te, io:de eller 2o:de år, hvaremot vinsten af denna periodiska förändring icke blir ringa i de gifna och ritt verkeligen saknade fördelarne af ett tidtals återkommande correctiv på det felaktiga och en oafbruten fortgång till det rätta.
I allmänhet skulle jag tro det vara mindre med en sund rättvisa förenligt, att för evärdeli* LagVtskottets
Betåtiknndenl ga tider fixera andelen i de medborgerliga gemensamma bordorne.
Likasom allt annat, undergår Statskroppen år från år betydliga förändringar, och deraf beståmmeé
Sä väl de olika allmänna behofven, som ock de särskilda delarnes kraft och förmåga* Den frihet jag vidare trott kunna åt Församlingarne lemnäs, att hvar för sig bestämma, hvilka vågar skola såsom allmänna anses, och i denna egenskap på samfäld bekostnad underhållas, finner Höglofl.
Beredning vara så mycket mindre att tillstyrka, sorn i thy fall kunde> genom bristande enhet i Socknarnes särskildta Beslut, lått hända, att en väg blefve i den ena Socknen underhållen, men 1 den andra lemnad olagad, att förfalla.
Jag bekänner det jag ingenstädes inom vårt land förmodar den tredska, ogenhet och bristande upplysning, att pluraliteten af en Sockens fastighetsegare skulle undandraga sig att underhålla de för samfundslifvet no. dige befundne och med Gåstgifvaregårdai4 Försedde vägar; och hvad mindre comrnuUicationsvågar beträffar , lärer icke eller nu den ena Sockens beslut inverka på den andras.
Mig synes lör öfrigt, som hade den angifne olågenheten, derest densamma Verkligen %mre att befara vid gränsen af hvarje Socken* likaledes bordt, i grund af Häradernes särskildta beslut, redan inträffa på gränsen af hvarje Härad , der en i det ena antaget och underhållen Häradsväg in» löper i ett annat Härad.
Men då jag få - 308 lagutskottets Betnkanden, reslagit, att hela väghållningens oeconomi borde tiil Socknarnes särskildta bestyrande öfverlåtas, har jag dermed åsyftat, dels att den olägenhet måtte afhjelpa.*;, som nu icke uteblifver, den nemligen, att ett hemman, genom sitt deltagande både i den allmänna väghållningsskyldigheten inom Häradet, och den enskilda inom Socknen, bekommer på tvånne särskilda håll våglotter, dels ock att ett billigt biträde vid Byevägarnes underhållande måtte småningom mera beredas'.
Med denna anledning instämmer jag äfven i Herr Lagman Danckwardts yttrande, att afseende borde med rätta göras på den enskilda vågbyggnadsskyldighet, som tillkommer hvarje hemman j men jag inser icke huru denna reglering skall kunna till vågabringas , utan i sammanhang med en ny vågdelning inom Socknen eller Districtet.
Slutligen iår jag vördsamt anmärka, att Högloft.
Utskottens sammansatta Beredning icke till besvarande upptagit en punct i Memorialet, som vål nära sammantränger med den jag nyss vidrört, men dock är derifrån afskild, jag har nemligen yrkat, att fördelningen af allmänna vågarne ej borde ske Härads- utan Socknevis; på det ingen väglottsegare skulle, i och genom väglottens betydligare aflägsenhet, få en ö« kad och aldrig uppskattad tunga.
Sanningen att sägå känner jag, för den särskilda tiiliämpningen af Lagens aiimänna bud om vägbyggnads skyldighet efter hemmantalet, intet bestämdt stadgande, och har hört, Lagutskottets BetHtiktitiäett, att somligstädes skola allmänna vägarna Sockenvis underhållas, ehuru praxis i andra trakter icke är sådan.
Det torde likvisst förtjena afseende, att åboen af en mindre hemmansdel nödgas, för att köra några lass sand på sitt vägstycke färdas 3 å 4 mil fram och tillbaka, och att Innehafvare af större Gårdsbruk kunna, för att å deras aflägse våglott laga en utskärning eller annan mindre bristfällighet, sorn ett störtregn ej sällan förorsakar i backiga trakter, få uppoffra en hel, ofta en rätt dyrbar dag under skördetiden.
I sanning fruktar jag att allmänna vågarnes flor blir genom en sådan vågdelning nog dyrköpt för landets eget.
Mig förekommer det härvid, som vore de för lagens fulla gällande kraft utstakade sårkildta områden nog villkorligt bestämde efter grånsorne af hvarje Härad.
Lagen bjuder att alle å landet, som hemman ega eller bruka, skola våg rödja efter hetiifmantalet.
I grund häraf borde alla hemman af enahanda Mantal, ehvar som helst inom Sveriges landamåren belägne 5 hafva lika stora vågiotter att underhålla.
Meri införandet af en sådan likhet har man funnit skola leda till en högst känbar orättvisa, och derför velat, att ingen skulle, utom länets område, deltaga i allmänna vågbyggnads-skyldigheten.
Man har redan vidare fortgått och stadgat, att icke eller utom Häradets gråns någon må af denna tunga besväras.
Hvarföre stadnar man här och icke gör, då samma anledningar åro för handen, J.agVtskott et i Bctånhandtn^ än ytterligare ett tredje steg, hvarigenom ingen skulls drifva® utom Socknens gräns att underhålla fremmande, sällan af väg*» lottsegaren sjelf befarna vägar, och de fördelar tillskyndas alla i gemen , som nu åtnjutas förnämligast af dem, som bo nära Häradets gränser.
Lagen synes dock äska, att afseende göres på det naturliga läget, då det i ByggningaBalkens 25 Cap. 8 § heter:
Hvar skall sitt skifte få , som det ior allom lägligast faller.
Dessa ära mina tankar i ämnet, och litt de icke afvika fran billighet och rättvisa, är ännu i denna stund min öfvertygelse.
Om Staten till sitt väsende är ett rättstillstånd, så utbildas
Staten till frickt lif endast i den mån, som de i densamma inbegripna mångfaldiga förhållanden utbildas till rättsenlighet, och Medborgaren kart icke eller på andra villkor ernå tillfredsställelse af sitt kall att deltaga i den allmänna Lagstiftningen , än om han förmår medverka dertill, att i Statslifvets former bättre ut* trycke® det hvarje enskildhet lika omfattande rätta, hvilket år och förblifver ytterst, beståndande.
RiksdngsFullmägtigen Strindlund :
Om den fråga, som i anledning af väckt och till Utskottet remitterad motion, angående skyldigheten för egare af Bruk, Qvarnar och andra dylika inrättningar, att deltaga i väghållnings-skyldäghet, anhåller jag att få särskildt yttra mina tankar.
Det lärer vara ostridigt, att vägarne lagutskottets Retånkanden, 311 mest begagnas för körslor till och ifrån Bergverken, hvilka således af deras underhållande i farbart stånd hafva största fördelen. loke dessmindre åro de från ali skyldighet i detta afseende befriade, och Allmogen måste ensamt derföre ansvara.
Då Bruksegaren dessutom eger rätt af KronoBetjeningen fordra och erhålla handräckning till vägens iståndfättande, inträffar ofta , att han, som sjelf ej har någon olägenhet af detta onus, af kitslighet eller för sin stora beqvämlighet utöfver behofvet, betungar de väghållnirigsskyldige, Å de mera tätt bebodde orter, är våghållningsbesväret icke på långt när så tryckande, och Bruksegarnes befrielse derifrån icke af så stor bety. denhet, som i Rikets norra Provinser, der landet är glest bebygdt, huru vidt från hvarandra skilde, samt hvarje Åbos vägstycke följaktligen så mycket längre och vidsträcktare.
Dem är allt biträde, som i detta afseende kunde vinnas, af högt värde.
Man invänder vål, att ifrågavarande Lägenheter, genom åtskilliga Författningar, äro befriade från väghållning; att de hafva privilegium till Jordbrukarnas betungande, samt att ingen utväg finnes, till deras skadeslöshållande för förluster af denna fördel; men med allt skäl frågar jag, huru länge skola orättvisa Skråförfattningar och privilegier gälla.
Är då denne Medborgarens rått mera helig än den andras, på hvars bekostnad den tillgodonjutes?
Åtminstone har icke samma ömtålighet egt rum i fråga om Lagutskottets Betänkande», cikadt besvär och onera, hvilka tid efter elter amian blifvit Jordbruket pålagde.
Derföre bär icks ens någon ersättning kommit i fråga.
Qvarnar och andra sidane mindre Lägenheter och Inrättningar, hvilka sällan utgöra särskilda Lägenheter, utan åro underlydande hemman, samt äro i dess skattläggning eller dess vården inbegripne, så finner jag billigt, att desse hädanefter, såsom hittills, få njuta befrielse från väghållnings-skyldigheten | men jag tror åter, att Bruken, på de af mig redan anförde skäl, bora åläggas deri deltaga i förhållande till deras godhet och beskaffenhet.
Ej många åldrar tillförene, då allmogen nedsatte sig i de mest aflägsna trakter, för att der anlägga Jordbruk, och i följe deraf, i många år tillbragt sin tid i hungersnöd och nakenhet, då afundas ej någon Jern verksegare, att göra honom sällskap eller underhjelpa derus uselhet; men då, genom mödosamma företag,man tänkte sig hafva beredt en tarflig utkomst, då har alltid nya utvägar uppkommit, som hafva försatt Jordbrukaren på samma punct, som de förut hafva stått.
Jag frågar och medger, att det är Jordbrukarns afskiljda del, att ej uppnå hvad man kallar välmåga, mea är det ej deras del att njuta rättvisa och lättelse når några onera lända till förtryck.
Så förhåller det sig med väghållningsskyl* dighet, der Jernverk äro anlagde och fort - Lagutskottets BetHnkanden.
313 får så länge ej de sistnämde i denna tunga deltaga.
Skulle, mot förmodan, HÖglofl.
Utskotten afslå den väckta motionen, får jag mot ett sådsnt beslut anmäla min reservation, samt anhålla att detta anförande då må åtfölja det Betänkande som till Ständerne afgår.
Herr Ehrenborg, Casper: den grundsats synes naturlig, att den, som begagnar en väg, bör äfven deltaga i dess underhållande.
Denna grund år, i afseende på de mindre vågarne, också följd, ej mindre i allmänna Lagen och sedermera utkomne Författningar, än äfven i LagCommittéens förslag till stadgande i detta ämne.
Hvad de större vägarne beträffa, kan ett sådant deltagande i våghållningsskyidigheten icke å6tadkommas, på annat sätt, än att vågarne ställas på entreprenad, då både Jordegaren och den Resande mäste betala till deras underhåll, såsom i flere andra länder sker; mea ehuru den lyckliga framgången af Ångbåtar och Forvagnar ger anledning att hoppas , det, äfven i Sverige, väghållningsbssväret skall mera allmänt och billigt kunna fördelas genom entreprenader, så tror jag dock att detta ändamål för närvarande icke kan till» vägabringas, och intilldess anser jag de grunder böra följas, hvaruppå våra nugällande föreskrifter i denna del äro byggde» 314.
T.agUtskottets BctHnkanden, och får jag af dessa skäl tillstyrka bifall till ifrågavarande Betänkande.
Herr Danekwardt: lag förenar mig med Högloflige Utskottens Beredning om Betänkandet så vgi rörande de Håradsvis indeldta vägarne, sorn grunderne för deltagandet i vägrödjningsskyldighet i allmänhet 5 men jag har en annan tanka i fråga om hvarje
Sockens enskilda vägar till hemmanens utfarter till hvarandra och allmänna vägarne, och derom äro stadgander så mycket nödigare, som de nu gållandö lemna anledningar till beständiga tvister och godtyckliga beslut.
Resolutionen den 8 Januari* I735 föreskrifver, att de så kallade Byevägar endast skola underhållas af dem, som sig deraf betjena, så att
Landet dermed icke vidare för en eller annan beqvämlighet skull bör besväras., Nu förekomma beständigt frågor huruvidt detta nyttjande bör räknas.
En By ligger från allmänna Lands- Häradgeller Socknevågen, och har en enskildt utfartsvåg — en annan By bortom denna, och åter en tredje längre bort.
Begge de sistnämde hafva antingen redan öppnat vägar tillden förstnämnde, eller kunna öppna dem, och begagna sig derefter af förliggande
Byens från början enskilda väg.
Skall nu andra
Byn i ordningen, jemte sin väg till första Byn, taga del i den sistnämndes, hvilken icke mera kan anses såsom den Byens enskilda väg, samt till hvad helopp, och bör den bortom begge liggande
Byn, utom $in väg till de andra, hjelpa först angrän - LflgVtskottets Betånkanden.
315 aande Byn på sitt stycke, och sedan den yttersta, som genom tillfälliga händelser, mindre Åboar och olikhet i rörelse ofta be» gagnar dess, ursprungligt enskilda vä g, vida mindre än de begge öfrige, och huru skall detta de bortomiiggande Byarnes deltagande mätas ?
Ett annat hemman, långt aflägset från allmänna vägen, bryter sin utfartsväg utan minsta deltagande, och utmed samma våg Uppstår en rörelse, ett malmstreck upptäckes, eller ett verk inrättas, och både hela Socnenj samt angränsande Utsockne hemmansegare betjena sig, i anledning deraf, utaf vågen, sorn derför fordrar kostsamma re underhåll.
Huru skall nu, vid fråga om deltagande, Författningen tillämpas? dessa fä exempel åro anförde; men händelser af mångfaldigare tvetydighet inträffa, och skola aldrig kunna med billighet och rättvisa afgöras, tå långe man ej utgår från den princip, att från hvarje ursprunglig tomt till skattlagdt hemman utfartsväg må kunna fordras, med rättighet till samfäldt deltagande i brytning och underhåll af ett visst district, inom hvilket samhället har sina vanligaste förrättningar, derest localen derför icke lägger så stora hinder af berg, sjöar och mossar, att försfca anläggaren må anses hafva uppgifvit allt anspråk på utfärtsväg äfven för framtiden.
Vid vårt Landa första bebyggande saknade hemmansegaren, liksom de fleste nybyggare i sednare tider, fördelen att bo vid en uppbruten och allmänt underhållen yäg.
Vägar af denna he-; 2iö LagXJtskottets Eetiinkandtn'. skafFenheÉ hafva från början till stor del varit enskilde vägar, som derefter blifvit grannars och sedan allmänhetens.
Hvarje hemman har således ursprungligen egt skyldighet att bryta och underhålla sin enskilda väg, och den lindring i framtida underhållet, som sådaue hemman vunnit, hvilkas enskilda vågar ingått i allman vägdelning, måste rättvisligen utbytas mot skyldigheten, att biträda andra hemman, sora, till följe af den allmänna väghållningsskyldigheten , deltaga i väghållning för de förstnämnde.
Denna grundsats är också uttryckt i 8 §• 25 Capitlet ByggningaBalken, som ålägger alla hemman på landet, att rödja vägar, som vill säga att rödja vägar för hvarandra; och det är efter min tanka, endast misstydning af den Resolution, som Ridderskapet och Adeln, efter Lagens antagande, den 8 Januarii 1735, sig utverkat, som föranledt de ofta inträffande Domslut, hvarigenom hemmansegare förnekas biträde af Socknemän till utfartsvägs brytande och underhållande; ty samma Resolution undantager väl Byvägar, hvarmed bör förstås sådane, som för en
Byes enskilda beqvämlighet till qvarnstållen, aflägsna ängar , torp, skogar, eller torfmossar m. m. kunna vara upptagne, och af hvilka endast Byemännen sig betjena; men den nämner ej Byes utfartsvåg till allmän yäg.
Det finnes också mångå Socknar, som godvilligt erkännt rigtigheten af en sådan vågdelning inom Socknen, att hvarje hemmans utfarts - LagUtskotttts Betånkatiaen. 317 väg dervid borde beräknas, och tillämpningen h.äraf utfaller låttare och billigare än man vid första öfvervägandet skulle förmoda.
Det är icke gifvit, att hvarje enstaka hemman eller
Byes utfartsväg.bör liksom den allmänna Socknevagen, beräknas hvarken till bredd eller grusning.
Ett aflägset hemman har anspråk på en uppröjd, stenfri väg, så att åkdonet icke förderfvas; men endast de vågar, hvilka mera befaras, behöfva starkare grusning och större bredd.
Vägsrne jemföras efter detta förhållande med hvarannan, och taxeringen, huru svår den må anses, är i allt fall ojemnförligt lättare, än att taxera, vid jordskifte, den magraste marken emot den bördigaste.
Denna Socknevagdelning gor ingen förändring i den allmänna Lands- och Härads-vågdelningea, utan endast i sådant underhållande,' deri Socknemännen gemensamt deltagit.
Härifrån skiljes aflägse hemman — mera närboende till vägen taga deras andelar och de förra börja att råkna deras belopp från sina tomter, hvarefter närmaste grannen stöter till dem.
Beqvämligheten vinnes för hela samhället, och d§t aflägse hemmanet, lagligen indeladt på allmänna Lands- och Häradsvägen , på grund af åboens behof att dem nyttja, tillby ter sig det arbetsbiträde, som det orättvisligen utan motsvarighet, lemnar grannar och allmänheten.
Uppstå nya behof af vägar, antingen för hemmanens utfart, eller någon ny gemensam rörelse för Socknen, så jemkas delningen och 3T8 Lagutskottets Bctänkandcn. alla tvister inskränkas till fråga om läget för nya vägar.
Då syner af Församlingens utsedde godeman årligen anställas, och hvarje Socltnebo är berättigad att kära, när han finnér ogild väg eller bro, på sätt Lagen i 25 Cap. 15 §, ByggningaBalken} medgifverj förfaller den anmärkning, som kan fram» ställas, om svårigheten att jemna ansvarigheten emellan de vägskyldige.
Grunden» hvarefter ders ena vägens bättre tillstånd, ån den andras, bör mäta*, är upptagen i vägdelningsproiocollet. och Socknemännen lära så mycket mindre eftergifva hvarandra något i hvad den allmänna ordtnngen föreskrifva, som det ej finnes så aflägse hem* man, att deras vägar icke ömsesidigt nyttjas af en menighet i det nära förhållande sins emellan, som SoCkneboer, och hvilka icke Presten, KronoBetjeningen ©Iler
Domaren för sine förrättningar begagnar»
På grund af hvad jag ofvan anfört, tillstyrker jag på det sätt bifall å Herr Prosten Hallströms förslag, rörande de vägar* hvilka icke ingått i den allmänna Landsoch Håradsvägsdelningen att 1:0 alla de vägar inom en Socken, hvilka icke, antingen på detta sätt, eller af Utsockne hemmansegare, enligt åtagande eller Dom, underhållas och utgöras eller yrkas såsom utfartä från skattlagde och verkliga hemmans ursprungliga tomter, böra, enär sådant af någon hemmansegare yrkas, emellan samtlige hemmanen inom Socknen fördelas, hvarvid hvarje våg bestämmes till den bredd från LngUtskottets ÉHånkaniefi31g tre till sex alnar* sota anses böra underhållas, och grusningen beräknas i mån af hvarje vägs nier eller mindre begagnande, så att taxeringen derefter må behörigen rättas och hvarje hemmans uppskattade vågbelopp med billighet kunna uttagas å hvilken väg som heldst, der laget sådant baqvämligast anvi«ar. 2:0 Härifrån undantages alla sådana vägar, hvilka för enskildt behof finnas nödige inom By- till Följe af der inträffade skiften och utflyttningar, hvilka efter samma grunder fördelas på hela Byn; vågar, hvartill behofvet uppkommer genom hemmansklyfEingar, hvilkas underhållande tillhör det hemman, eller den hemmanslott, hvaraf klyfningen verkstålles, äfvensom alla de vägar, de der afvika från utfartsvägarne, och deras cotamunicationer, samt endast leda till Qvarnar eller ändra verk j desse vägar underhållas af verbets egare, 3:0 Ifrån Socknevägdelningen uteslutessådsne hemman, hvilka för oöfvervinner* liga eller högst betydliga hinder af berg, sjöar eller mossar, må anses oberättigade att för sig yrka infartsväg; dock att desse hemman bibehållas vid vägs underhållande emellan Pastoratets Kyrkor, i händelse en sådan skyldighet, hemmanen ålegat, före den nya delningen. 4:0
Derest, vare sig för eller efter skedd indelning, utfartsväg yrkas för hemman, som förut icke egt bruten väg, åligger det hela Socknen, efter förmedlade hem - 320 LagUtskottttsBetdnktitidtn mantalet, att dervid gemensamt med hemmansegaren biträda, hvarefter, i redan gjord Socknevägdelning, jemkningen emellan de underhåll sskyldige verkstålles, och den nya •vågen x deiningen upptages. 5:0