Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva sett denna belåtenhet aftaga och försvinna, i den mån förhoppningarna funnits felslagna.
Uti en tidpunkt som denna kan, om någonsin, tillämpas den sats, en hvar, hvilken varit i närmare beröring med Svenska allmogen, ofta hört yttras: om Konungen visste, huru det går till, så skulle allt vara annorlunda.
Det åligger Representationen att inför Konungen omtala, huru det står till, — hvad som är nationens allmänna önskan.
Det kan icke vara fråga att ingå i några speciella förklaringar, icke att yrka någon positiv åtgärd; men att omtala hvad som är den allmänt lådande opinionen inom landet, något sådant, hvarefter man ej behöfver forska i hemliga protoeoller.
Folket älskar och ärar Konungen, såsom det alltid gjort; men det är också en allmän tanka inom nationen, att någon ljus framtid icke kan emotses, såvida icke thronen omgifves af män, som äga vilja och förmåga att framföra Staten» på reformernas bana, hvilken förmåga ej kan finnas utom i förening med ett allmänt förtroende.
För min del anser jag det nu vara en helig pligt mot den nation vi representera, och mot den Konung vi vörda, att frimodigt uttala sannjngens språk, och anser sådant särdeles åligga detta Stånd, som inom Nationalrepresentationen blifvit stäldt närmast thronen.
Att nu underlåta uppfyllandet af en sådan pligt, skulle innefatta en •oblyghet af det slag, som alltför illa öfverensstämde med det begrepp, som bör fästas vid ordet Ridd. och Adel.
Jag vågar således tillstyrka, att R. o. Ad., jemte uttalande af nationens osvikliga trohet för Konungen, frambär de bekymmer, som i närvar, ögonblick ej kunna undgå alt uppstå hos den som iakttagit allmänna sinnesstämningen.
För sättet att aflemna en sådan adress kunna flera förslag komma ifråga.
Jag har hört yttras afen ledamot af detta Stånd, att det vore lämpligt att afgifva en gemensam adress, sorn skulle uppsättas af Exped.Ulsk.
Jag tror, alt delta möter mänga svårigheter, emedan det skall blifva svårt att, genom Den jG Februari f. m, öfverläggning på fyra rum, sammanjemka de olika meningarna i ett så grannlaga ämne, der hvarje ord måste noga afvägas.
Det kunde till och med leda till votering i förstärkt
Utskott om särskilda delar af adressen, och det hela slutligen blifva alldeles osammanhängande, .lag styrkes så mycket mer i den tanken, att det blir svårt att i vår fyrdelade representation kunna på sådant sätt komma till något ordentligt slut, som äfven der representationen är tvådelad, det är vanligt att de särskilda kamrarne aflåta särskilda adresser.
Del torde blifva bäst, att R. o. Åd. tillsätter ett särskildt Utskott af 3 eller 4 ledamöter, som upprättar förslag lill en sådan adress.
Cederström begärde Hr von Troils förslag på bordet.
Så vidt jag kunnat höra Frih.
Boyes adress till mig, har han icke fattat mitt sista yttrande.
Jag vill icke upprepa det, öfvertygad att åtminstone de, som bär närmast omgifva mig, funnit hvad jag velat säga, oell beklagarv om jag blifvit missförstådd af Frih. Boye.
Hr Lagerhjelm uppläste följande:
En värd talare har missförstått mig, då jag åberopade K.
M;s nåd. skrifvelse af den 25 Januari 1821, i det han ansett mig derigenom velat betaga R. o. Ad. all rätt till yttrandet af sina önskningar eller åsigter medelst en adress.
Jag har icke sagt det; men jag har sagt, alt 0111 ändamålet med adressen vore att uttrycka en und. vördnadsbetygelse, så skulle den åtminstone blifva öfverflödig.
Jag bade önskat undvika att ingå uti någon analys af sjelfva adressförslaget, och ur denna synpunkt var mitt förra yttrande uttänkt.
Jag hoppades det äfven då.
Discussionens gång nödsakar mig likväl nu att göra sjelfva förslaget till föremål för en närmare granskning.
Men jag vill derunder icke uppehålla mig vid vissa uttryck, hvilka kunna rättas, men deremot fästa El. R. o. Ad:s uppmärksamhet vid den nya form för R.
St:s framställningar till Konungen, som egentligen utgör det väsendtliga af detta project. R.
St. skulle upplysa Konungen derom, alt Dess omsorger för sina undersåtares väl icke motsvarats af de ansvarige rådgifvärenas nit, skicklighet och drift.
Detta omdöme kan visst uttalas*’ af R.
St., men först sedan Coust.Utsk;s utlåtande inkommit. (107 §:n Reg.F:n.)
Skälet till detta grundlagens stadgande är icke svårt att inse, då man vet att Coust.Utsk., men icke RiksSt:n, äger att infordra de i Statsrådet förda prot. (io5 $:n Reg.Fm).
Vill man godkänna adressen, utan att en sådan pröfning föregått?
Man har sagt, och med skäl: bakom ett ord bör stå en nian; men jag vågar tillägga, att den mannen pröfvar först och talar se'n.
Väl sages mot slutet af adressförslagct: ”Det tillhör icke oss att vid detta ”till - Den aG Februari f. ra. 3j7 ”tillfälle våga ett omdöme, i livad man den allmänna meningen i detta hänseende misstagit sig m. m.; men är det R.
St. värdigt alt uttala en mening, den må vara enskild eller allmän, som R.
St. icke pröfvat, icke godkänt? — och till Rikets Konung!
— Den icke pröfvade meningen kan vara ogrundad, vore den ock aldrig så allmän, och sanningen kunde komma i de orden:
J veten icke hvad i sägen!
Grundlagen föranleder ingen rättighet eller pligt för R.
St. att utan pröfning inberätta till Konungen hvad de anse sig hafva hört.
Här saknas alltså en pröfning; grundlagen stadgar sättet, och det är icke iakttaget!
— Men den föreslagna adressen inskränker sig icke till Konungens ansvarige rådgifvare; utan R.
St. skulle äfven upplysa, heter det, i de fall, der
Konungens omsorg för utidersätarenas lycka icke motsvarats af embetsmäns nit, skicklighet och drift,— en ny åsigt af de rättigheter och åligganden, hvarmed grundlagen försett Nationens representanter.
Hvad kan väl en så beskaffad upplysning åsyfta, orri ej embetsmännens afsättande eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning?
Den som skall upplysa, måste väl veta, hvad han säger; och likväl kunna frågor af denna art emot go § Reg.Ftn icke komma under R.
Sits öfverläggningar.
Ater en svårighet, hvarmed sjelfva formen af detta adressförslag är behäftad.
Innehållet åter, mine herrar! torde, intet mindre än formen af dess apparition, förtjena eder uppmärksamhet.
Jag täger en enda mening såsom exempel:
"Anledningarna ”till undsättningar ifrån Statens sida skulle måhända återkomma i mindre förfärande skepnad, och antalet af lösdrifvare och fattiga, äfvensom af brottmål vid domstolar”na icke i sä bekymrande mån tillväxa, om lagstiftningen för ”den allmänna hushållningen, näringarna och handeln, i enlighet med de und. önskningar, som Ständerne vid flera föregående riksdagar yttrat, hade hunnit ordnas efter mera bestämda och bestående grundsatser, så att eli större utrymme kun”nat gifvas åt arbetsfliten och mera säkerhet vinnas för beräk”ningen af ensfildta företag.”
— Att den ekonomiska lagstiftningen i Sverige larfvar förbättring, har man länge insett, och det är nu 16 år sedan jag för en del deraf i embetsväg yrkade reform.
Äfven jag hoppas, alt en större näringsfrihet skall verka fördelaktigt på de arbetande classernas tillstånd; men att alla dessa ofvan uppräknade fördelar skulle hafva vunnits på sätt adressförslaget uttrycker sig, om Ständernes förslag gått i verket, har jag icke vågat hoppas, och vill endast tillägga, hvad som nu mera är utan tvifvel, alt nemi. antalet af brottmålen vid domstolarna i betydlig mån beror på fylleriet, — en last, som genom brännvinets fördyrande kan åtminstone motverkas.
Om denna fråga hört till önshningsmålen, så hade den förfallit, emedan två Stånd a H. 48 3?8
Den aG Februari f. m. stannade emot två vid i834 i'rs riksdag; då gick den tiif förstärkt Statsutskott, hvarest den lindrigaste skatten segrade under omständigheter, sorn höra till riksdagarnas historia.
På ett annat ställe förekommer:
"Vid sista riks-, "dag beslöts, på grunder, om hvilka Konung och Ständer ”voro ense, alt utskylderna skulle erläggas efter medelpri”set för io års markegång, äfvensom persedelräntornas förhandling.
Det är med bekymmer vi linna, att ett så v i g— ”tigt beslut, vidtaget efter öfverenskommelse e m e I”ian båda Statsmakterna, sedermera blifvit lemnadt ”utan afseende.” — Jag måste härvid erinra, att en så beskaffad öfverenskommelse emellan båda Statsmakterna, mig veterligen, icke finnes.
— Men om, hvad jag exempelvis anfört, skulle häntyda på någon svaghet i adressförslagets tankebyggnad; så medgifver jag deremot, att det är så mycket starkare i ord.
Det skulle nemi. vara med bekymmer, med oro, som] R.
St. vände sig till sin Konung.
Jag är icke heller alldeles utan bekymmer vid de företeelser, sorn visat sig.
Ja! jag tillägger alt sådana härflyta äfven från den källa, hvarutur adress-författaren synes hafva öst.
Sverige behöfver reform.
En stigande upplysning har äfven i detta land alstrat anspråk och gjort behof synbarare, som andra tider gått med tystnad förbi.
Detta gäller om Sverige, liksom för andra länder, de Amerikanska staterna visst icke undantagna.
Om denna strid emellan nya anspkråk och gamla former kallas oro, så hör den de flesta stater till, och är visst icke uteslutande bosatt i Sverige.
Att tillfi t els— ställa dess fordringar; se der svårigheter, så mycket större, som de visa sig mera allmänt och inom stater af de skiljaktigaste statsskick; ty denna allmännelighet hänlyder derpå, att det ondas rötter gå ål djupet- — Men om statsmannen har svårt alt rätt bele sig, utan att falla in uti en skadlig öfverdrift; huru lätt måste det icke inträffa, att den enskilde, hvars rättskänsla ser en fiende i det bestående, skall med oro betrakta de hinder, hvilkas stödjepunkt ej ligger inom hans synkrets.
Och den oro, det reformbegär är icke af godo, som vill fram med explosion och spränger sönder samhällets former!
Delar ej så lätt alt bland alla fordringar och förespeglingar, hvilka nu så allmänt gifva sig tillkänna, urskilja dem, som stödja sig på rättsgrund eller billighet, och att uttänka sättet för alla nödiga reformer.
Låtom oss söka vinna dem i lugn, och icke tala om en oro, som åt den beställsamma tydningskonsten lemnar ett alltför vidsträckt utrymme.
Svensken är trygg under lagen, sorn är hans eget verk; och han är lugn i känslan af sin kraft.
Jag kan icke tillstyrka II. R. o, Ad. att antaga det Ilederv. ' BondeSt:s inbjudning, utan föreslår vördsamt, alt densamma lägges till handlingarna, och att II. R. o. Ad., under åberopande af K.
M:s nåd. skrifvelse af den 25 Januari Den 26 Februari f. m. 379 j8a3, förklarar sig icke kunna deruti instämma; hvilket beslut torde med prot.utdrag böra meddelas öfriga RiksSt:n.
Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum kl. 6 i eftermiddag Lomme att fortsättas.
Dåden nu föredragna frågan, efter mitt omdöme, rörer sig kl ing en vigtig constitutionel grundsats, kan jng ej troed tystnad förbigå densamma.
Det är, mine herrar! en Representationens rätt i alla constitutionella samhällen, att öppet och utan omsvep kunna inför sin Regering uttrycka sin tillfredsställelse eller yppa sina bekymmer.
Om vi begagnat denna rätt uti förra hänseendet, så är det desto angelägnare att begagna den äfven i det sednare.
Regeringarna
Iida af intet mer än af en verklig eller låtsad okunnighet om hvad folken vilja och önska.
Intet missnöje är farligare, än det dolda; intet lättare att afböja, än det som, med öppenhetens lugn, framställes från nationens representanter.
Konungen har uti sitt throntal meddelat nationen hvad hans Regering tänker 0111 sakernas ställning och landets tillstånd.
Det tillhör Representationen att upplysa, huruvida den uppfattning, Konungens rådgifvare sålunda bibringat Konungen, öfverensstämrner med verkliga förhållandet, eller i hvad mån den derifrån afviker.
Att icke våga detta vore en feghet, som icke kan ursägtas.
Det vore aLt svika Svenska folkets rättmätiga anspråk på sina ombud.
Det är en heder för Sverige att äga ett BondeSt., som främst visat vigten häraf.
Jag hade derföre önskat, att R. o. Ad. kunnat antaga det nu föredragna adressförslaget; men då betänkligheter dervid emedlertid äfven hos mig uppstått, så förenar jag mig i den mening, som af Hr von Troil nyss blifvit så väl uttalad.
I ett så grannlaga ämne, som detta, har jag ansett mig böra lägga mina tankar på papper, ocii jag (inner af den discussion, som ägt rum, att jag ungefärligen förutsett de invändningar, som skulle komma att göras mot antagandet af BondeStls inbjudning.
Jag vill således högst obetydligt uppehålla mig vid hvad flere värde talare anfört, men anhåller att i en punkt få förklara mig, emedan den är angelägen att få utredd, innan j a g ingår i discussion öfver sjelfva saken.
Här har blifvit sagdt, alt allt yttrande i afseende å thronlalet skulle blifva ett klander mot Konungen personligen: detta kan jag ingalunda antaga och beklagar, att den olyckan i sednare tider hos oss insmugit sig, att anse yttranden om Konungens regering och regerings-åtgärder, såsom utgörande ett klander mot Konungens i grundlagen heliga person.
Man har sagt, at! det icke skulle utgöra någon nytta för folket, om thronlalet besvarades, men också från ett annat håll yttrat, att thronlalet utgått från tidernas kraf; och derifrån 38o Den 26 Februari f. m. leder jag den slutsats, att svaret måtte hafva sin grund från samma källa.
Jag tror i motsats mot dem, som förkasta att thronlalet borde besvaras, att det tvertom är af stor angelägenhet inom det coust i 111 tionella samhället, att etb så beskaffadt förfarande äger rum.
Vid den ifrån BondeSt. till R. o. Ad. ankomna inbjudning att deltaga uti ett af Riksdagsfullmäktigen Hans Jansson framsläldt och af BondeSt. godkändt och anlaget förslag till adress, alt inför M. M. Konungen föreställa ett svar å thronlalet, borde naturligtvis inträffa, hvad sorn skett, nemi. att åsigterna skulle blifva delade; och att förslaget inom R. o.
Ad. skulle röna motstånd var val intet tvifvel underkasladt.
Alt denna fråga skulle mötas med invändningar i afseende å formens laglighet, förekommer mig också icke oväntadt ; men loide det äfven medgifvas mig, alt åtminstone för min del bestrida gilltigheten af de emot formens laglighet anförda skäl, enär jag icke kan inse, hvarföre en ifrån Svenska folkets ombud i dess commitenters namn uttalad tankeyttring inför Konungen skulle vara mera olaglig och mera oformlig nu, än vid de flera tillfallen, då sådana adresser förr blifvit åbanebragta i och för vida mindre maktpåliggande föremål, än att ifrån folkombuden inför thronell nedlägga en lankeyttring i afseende å fäderneslandets stallning, i afseende å dess behof af konungamaktens medverkan till skingrandet af den missbelåtenhet, hvaraf samhället omisskänneligen en längre tid besvärats.
Jag kan icke föreställa mig, att den nu ifrågavar. adressen skulle vara af en lagstridigare beskalfenhel, än de tvänne adresser under 1817 och 1818 årens riksdagar, af hvilka den ena föreslogs i BorgareCt. och handlade om Konungens omvårdnad för Riket, medelst spanmålsundsättningarna till vissa provinser; d. v. s. Kronprinsens bemödande att understödja Konungens afsigter, samt Arfprinsens uppbrinna myndighetsålder; — och den andra, som motionerades hos R. o. Ad., såsom innefattande en begäran af Ständerna, att Konungens kröning måste ske under deras sammanvaro.
Vid 1828 års riksdag förekommo icke mindre än fem särskilda adresser, hvaribland likväl en, som föreslogs i BorgareSt. och åsyftade tacksamhetsutg ju leiser för Regeringens omsorger, slutligen förföll, på den grund, att K. M. i förväg undanbad sig adressen, sedan den icke inom R. o. Ad. genast med acclamation antogs, utan till ytterligare handläggning begärdes hvilande på bordet.
En värd talare inom detta ruin har åheropat denna tilldragelse, som eli grundadl skäl emot ali icke vidare framträda med adresser; men jag kan icke fatta, att det kan blifva en regel, alt då Konungen år 1823 frånsade sig en Den 26 Februari f. m. sådan adress, Konungen icke skulle nu kunna önska att
Lora folkets tankar i ganska vigtiga samhällsfrågor.
Af de öfriga fyra adresserna beslöts en, lill följe af motion inom R. o. Ad., innehållande lyckönskningar till Konungen och Kronprinsen, i anledn. af den sednares ti11— äinnade förmälning.
Tvänne lillkomino, på förslag af Landtm., och omfattade Drottningens och Kronprinsessans hitkomst.
Den femte utgick, lill följe af motion inom R. o. Ad., såsom en slags condoleåmce, i anledn. af ett löst rykte omertappaodet af några, som det hette, upproriska bref, skrifna i General-major Holsts namn, och öfver hvilka skrifter med Stockholms Post- oell Inrikestidning fac simile vidfogades.
Under 1828 och i83o årens riksdagar förspordes trenne adresser, af hvilka två med anledn. af Kronprinsessans förlossning och Prinsessan Sophia Albertinas död, samt den tredje, i anledn. af Konungens återvunna helsa efter en sjukdom.
Från sista riksmötet erinrar man den märkliga adressen med tacksägelser för utestängande af cholera-sjukdomen, hvilken, adressen oaktadt, ett par månader derefter tog sig den friheten att besöka landet.
Det är en sanning, hvilken jag ingalunda vill förtiga eller förneka, att alla dessa adresser, efter de fyra Ståndens beslut om dem, blifvit i afseende å sjelfva uppsättningen hänvisade till Exped.Utskts handläggning; men jag har icke derifrån kunnat komma till den slutsats, att ett sådant behandlingssätt utgjorde en oeftergiflig nödvändighet, då rättigheten för ett Stånd att lill K.
M. afgifva en adress, icke synes genom något lagstadgande förbuden, och då det, på samma grund, icke lärer kunna vara ett annat Stånd förvägradt att, efter erhållen inbjudning, såsom sitt eget antaga och godkänna ett på detta sätt framsläldt förslag.
Jag hade på det högsta önskat, att R. o. Ad. vid detta tiIfä11e begagnat dess vackra bestämmelse att understödja Bonde-St. uti en tankeyttring, hvars sansade och fosterländska innehåll äfven af de mest motsatta åsigter icke torde kunna jäfvas; och uti hvilket beslut R. o. Ad. i detta hänseende kommer att stanna, vill jag likväl hoppas, att det icke blifver med likgilltighelens köld Bonde-St:s inbjudning ifrån R. o. Ad. blifver afvisad.
Den anmärkning, som blifvit gjord, alt den föreslagna adressen skulle innehålla en oriktig uppgift i afseende å Konungs och Ständers sammanstämmande beslut om utskyidernas erläggande efter ett medelpris af 10 års markegång, erkänner jag vara af de'n betänkliga beskaffenhet, att den lemnat anledn. bestrida inbjudningens antagande lill fullkomligt godkännande af adressförslagets innehåll.
Det är äfven möjligt, att adressförslaget i någon mindre väsendtlig del går våra former i förväg vid uttalandet af en opinion om rådgifvarekallets förvaltning under den förflutna tiden.
Sedan dessa betänkligheter emot adressens godkännande Den 26 Februari f. m. i dess nuvar. skick blifvit framkastade, anser jag mig icke heller böra yrka sakens framgång i dess närvar, skick; men derföre kan jag icke undertrycka min öfvertygelse, att adressförslaget både är lagenligt oell af behofvet pAkalladt.
Jag har hört framställas den mening, alt R. o.
Ad., på grund af dc hinder, som synas möta antagandet af Bonde-Sl:s inbjudning, borde tillsätta ett särskildt Ulsk. för uppsättandet af ett sv-r på throntalet; och jag biträder gerna denna mening, ifali den kan göra sig gällande inom R. o. Adis pluralitet.
För en sådan händelse skulle jag, för min del; önska åtskillig t tillägg till Bonde-Stls adressförslag.
Jag skulle t. ex. icke vilja medgifva, alt Sverige för 3o år sedan var så nedböjdt af motgångar, att det endast var Konung Carl XlSlls samtycke att öfvertaga Riksstyrelsens börda, sorn räddade spillrorna af vårt fädernesland och förekom dess fullkomliga undergång.
Det utgör, snart sagdt, en den sednaste regimens bestämda utmärkelse, att alltid och vid alla tillfällen göra i8oq års
Sverige så nedböjdt af motgångar, så uselt och spiittradt, att återstoden endast utgjordes af spillror, david häfdernas noggrannare skärskådande man torde komma till de motsatta slutsatserna, att Svenska folket, näppeligen vid någon tidpunkt af dess historia, förevisat så mycken enighet, en så samlad nationalkänsla, ett så beundransvärdt mod att icke låta afskräcka sig af de tvifvelsutan stora motgångar, af hvilka det visserligen trycktes, men icke böjdes.
Den tidpunkt, sorn anspeglas i throntalet medelst antydning på den fruktansvärda makt, som ville sträcka sitt välde äfven öfver denna del af Norden, ligger oss alltför nära, och är för innerligt förenad med sjelfva den krönta personlighet, som uttalat denna åsigt, för att kunna utan afseenden, utan band och utan betänkligheter behandlas; roen de i throntalet påpekade häfder skoia tvifvelsutan en gång förtälja, huruvida Norden i verkligheten frigjordes ifrån ett botande välde, eller om detta blott utbyttes ifrån ett vida fjermare till ett närmare.
Jag skulle i ett svar på throntalet icke heller vilja medgifva, alt
Sverige vid den åsyftade tidpunkten var utan härar och utan vapenförråd, och utan ett för tidernas svåra kraf ordnadt krigsväsende.
Jag bar mig icke bekant, att Konung Carl XIII från Sverige till Tyskland afsönde andra harar än Svenska, och således ägde vi dem.
Att dessa bärar icke afgingo obeväpnade är en känd sak , och sålunda voro vi icke heller utan vapenförråd.
Vårt artilleri tjenstgjorde i Tyskland med utmärkelse och heder; och detta vapens skapelser bos oss var ingalunda då något ögonblickets verk.
Alt landet icke ägde några stora penningetillgångar år en sanning; men alt dessa icke äro särdeles större nu, ifall man afser den enskilda förmågan att upp - Den 26 Februari f. m.
383 offra dem, lärer ej med särdeles framgång kunna bestridas.
Att vårt krigsväsende ej var ordnadt för tidernas svåra kraf, begriper jag sannerligen icke heller, då krigsväsendets för folket tryckande börda är ökad, men visserligen icke minskad; då indelningsverket slår qvar med all sin tunga, genom sednare tiders organisationer blott ryckt utur sitt sammanhang; du sjefva stridskrafterna blifvit" minskade för ordnandet af armeens musik till jemförlighet i prakt med de mest lysande mililärmonarkiers, förhållanden; och då, tvertemot indelningsverkets hufvudgrunder, roteringsbesväret i och för soldat blifvit, utan Ii.
Sl:s mig kända medverkan, till någon del öfverflyttad! till underhåll af musikanter och befäl.
Mätte det icke förtänkas mig, om jag vid svaret på ett throntal skulle yrka uppmärksamhetens fästande derå, att det är Watiohal-representationcns pligt att äfven bevaka nationalitetens intresse för en försvunnen lid, och att det vore oriktigt att, genom en alltför rind. tystnad, berättiga häfderna att emot verkliga förhållandet framställa 1809 års epok så usel, och dess folk så modfäldt, så af sig kommet och förringadt, att det var i behof af den lyftning, sorn throntalet synes vilja visa såsom en verkan af Styrelsens uteslutande förtjenst.
Jag skulle emot throntalet vilja anmärka, huru jag icke tror, att någon särdeles statskonst varit satt på prof för att under ett fjerdedels århundrade för Helfon hafva uppehållit fredens lugn; ty om det vid den bekanta skeppshandeln blifvit äfven ty råd t, så hade del åtminstone icke varit folkets eller R.
Sits fel.
Jag skulle gerna vilja erkänna mig ej begripa, i hvad afsigt jernels fördubblade värde synes uti throntalet fiheropadt, då Styrelsens andel uti detta handelsförhållande för mina ögon visar sig vara mindre än intet, likasom jag icke mäktat inse, att de högst betydliga ännu oanvända tillgångarna på naturalster af Regeringen blifvit skapade, särdeles då de, såsom ännu oanvända, synas med rätta tillhöra den större skapelsens odelade förtjenst.
Möjligheten af de skatters nedsättning, hvilka sedan längre tider tyngt jordbruket, var visserligen uti throntalet en af de gladare anspeglingarna, men som beklagligtvis icke realiserade sig i den K. propostn.
Alt allmänna arbeten ifrån 1810 till år i83y uppgått till en kostnad af mera än i5 och en half million r:dr b:co, är för de skattdragande nogsamt bekant, äfvensom den på banken anordnade sedelutsläppning till dessa arbetens bestridande genom myntförsämringen rubbat den enskilda förmögenheten och åstadkommit otaliga lidanden och mångas undergång; men Svenska folket kunde vilja öka dessa skattebördors stora resultater med exempelvis äfven det lilla tillägg, att 4°° hästar garde under 25 förflutna fredsår kostat Staten fyra millioner, icke noga räknade.
Hvilka de åtskilliga, jorden tryckande bördor äro, som blifvit lindrade.