Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Institut för skogsvården; men då det är af mycken nytta att visa elever och lärlingar huru skog, som blir alltmer och mer dyrbar, bör vårdas och huru det kan förenas att på samma mark hafva god skog och godt bete samt huru skog och lundar skydda sädes- och gräsfält för frostskador och stormar, så synes mig Utsk:s anmärkn. i den delen vara välgrundad.
Min röst är som synes för bifall till Utslcs Utlåt.; men skulle det blifva återremitteradt, så anhåller jag vördsamt, att detta anförande får medfölja återremissen till Utsk., hvilket, då ämnet rörer ej mindre allmänna hushållningen än statsanslag, som mig synes, borde vara sammansatt Stats- och Ekon.Utsk.
Man kan mycket väl på alla an stalter se, att denna fråga är en bland dem som skola genomdrifvas.
För det första har StatsUtsk. framkommit med denna fråga, som handlar om stora anslag, tidigare än med de frågor som för vida större och vigtigare förotag fordra anslag så stora, att jag och de som icke äro bättre underrättade än jag, hafva svårt att förstå hvarifrån man skall taga medlen.
Ehuru man icke lyckats att inom Utsk. förmå majoriteten att tillstyrka förslaget, så se vi likväl att der icke saknats reservanter, och i spetsen för dem slår Skånes biskop.
På förhand får jag förklara, att jag ingalunda vill förringa de skäl, som dels innehållas i K.
M:ts Propos., och dels här blifvit anförda af en bland Skånes magnater för nyttan af undervisnings-anstalter, men jag får likväl säga, att jag anser ordandet derom mindre behöfligt, emedan det icke finns någon förnuftig menniska som förnekar att jordbruket är en af Sveriges hufvudnäringar och att kunskaperna om dess vård äro af vigt.
Det är onödigt, säger jag, att härom demonstrera; ty ingen förnuftig menniska lär vilja bestrida hvad Gr.
Beckfriis sagt, men det kan i alla fall finnas skäl, hvarföre man bör bifalla Utsk:s Betänk.
En ledamot af Statsrådet har nyss framlagt de resultater han vunnit af en undersökning i ämnet, och de hafva varit ganska intressanta, emedan de visa huru angelägna Svenskarne äro att få kännedom om en vetenskaplig behandling af jorden.
Till en början får jag förklara min förvåning öfver, alt höra det denna anstalt är oundgängligen nödvändig i Skåne.
Jag har föreställt mig, och jag har ganska säkert hört åberopas, att den Skånska jorden redan skötes på ett ganska fullkomligt sätt, hvilket man inhämtat dels 256 Den 15 April. vid andra Landtbruksinstitut, men ännu mer genom de utländska resor, hvilka de stora godsägarne i Skåne bättre än någon annan äro i tillfälle att företaga.
Jag kan icke inse, alt Skåne skall behöfva anlita statskassan för 200,000 Rdr Rmt på en gång, åtminstone icke att dermed är sådan brådska, att man icke kan vänta tills den nuv:de arrendatorns arrendetid tilländagått.
Allt bevisar tydligt, att detta är en sak som är upgjord mellan vederbörande och Hrr skåningar, hvilka naturligtvis hafva ett stort intresse af att få denna fråga nu afgjord.
Jag har ingenting emot att i sinom tid ett Landtbruksinstitut upstår i Skåne, men jag anser det vara skäl att afvakta den tid, när Landshms förhållande till det nya Institutet blifvit annorlunda reglerad än som skett genom 1837 års författning.
Här är väl nu för tiden allmänt en stormlöpande fråga om lönetillökningar, och jag säger ingenting om att Landshm i Malmö också söker att vinna någon löneförhöjning.
Det är helt naturligt, att när den ene får så vill äfven den andre hafva.
Jag kan icke betrakta denna anstalt på annat sätt, än som ett tillfälle för Landsten i Malmö att få, om icke en förhöjning i lönen, åtminstone en fastställelse på den lön han har, af sådan kraft, genom kungsgården Alnarps fastläsande till Landtbruksinstitut, att lönen genom någon sednare regleringsåtgärd icke skall kunna rubbas.
Detta är möjligen ett misstag af mig, men jag kan icke se saken på annat sätt, och jag skulle önskat, att löneregleringen icke blef sammanblandad med anläggandet af ett Landtbruksinstitut.
Hufvudskälet hvarföre jag icke kan annat än gilla Utslcs Betänk, är, alt denna fråga, såsom jag i början yttrat, synbarligen blifvit framskuffad för att blifva afgjord innan de stora financiella frågorna förekomma.
Jag har mer än en gång märkt, att det blifvit en vana, eller rättare, att det hör till principen hos de i StatsUtsk. styrande, att plocka fram frågorna innan de rätteligen böra förekomma, på det man må få dem afgjorda innan vi komma till den stora statsregleringen.
Om brist då upstår, så finns ingen annan utväg än att låna, eller, som man ser i tidningarne föreslås, helt simpelt kringgå de grundsatser på hvilka Banken hvilar och ändra förhållandet mellan myntvalutan och sedelstocken; ty man anser för ingenting att ge ut tio millioner sedlar.
Jag vet väl, att det på förhand är bestämdt huru det skall gå, men då är det en representants skyldighet, som tror sig ana hvart det bär, att åtminstone söka åstadkomma något motstånd, eller att nedlägga sin protest mot ett så hejdlöst förfarande.
Jag anser att man har orätt i att påstå det Utsk. icke behandlat denna fråga med tillbörlig upmärksamhet.
StatsUtsk. har aldrig bestridt den nytta som Landtbruksinstitut i allmänhet kunna medföra, ehuru Utsk, icke ansett tillräckliga skäl förefinnas för att bevilja en så stor summa som den, hvilken här blifvit begärd.
Om hela motiveringen förefaller sväfvande, så torde det komma sig deraf, att det icke är så lätt, att motivera ett afslag af en fråga, som man i hufvudsaken gillar, ehuru man icke anser det föreslagna sättet vara det rätta.
Den 15 April. 257 Hvad mig beträffar, så har jag, utom de skäl som förekomma i Betänk., haft åtskilliga anledn:r hvarföre jag icke kunnat obetingadt bifalla den K.
För det första har vid landtbruksmötena yttrats den åsigt, alt ett Landtbruksinstitut borde anläggas i södra Sverige, och dermed måtte väl icke förstås endast Skåne, utan äfven åtminstone Blekinge, Halland, Kalmar och Kronobergs län.
Dessutom hafva meningarne vid landtbruksmötena varit delade så tillvida, att somliga ansett det vara lämpligare att utvidga det redan befintliga Institutet, ehuru jag gerna medger, alt pluralitetens åsigt varit, att man borde anlägga ett nytt i södra Sverige.
Ehuru nu, som sagdt är, södra Sverige icke endast utgöres af Skåne, så hafva likväl undersökningarne om anskaffande af lämplig plats för Institutet icke sträckt sig utom denna provins.
Deraf måste man således draga den slutsats, att med »södra Sverige» endast bör förstås Skåne, och dervid hyste jag en betänklighet.
Slen icke nog dermed; man har velat förlägga Institutet i sydligaste delen af Skåne, (y Alnarp ligger helt nära Malmö.
Vidare; när fråga först upstod att i Skäne finna en lämplig plats för ett Institut, så ansågo både Hushållningssällskapet och K.
Mits Befhide att Dahlby dertill var lämpligt, hvarföre de anhö 1 lo att hela kungsgården, eller en del af densamma, måtte för detta ändamål uplåtas.
Jag har visserligen nu hört Frih. af Ugglas anföra några skäl, hvarföre ansökningen om Dahlby afslogs, men då inga handlingar uplvste hvarföre
Dahlby icke fick användas, så var det svårt att finna hvarföre Alnarp skulle vara bättre.
Jorden vid Dahlby är af flera olika slag, der finnas torfmossar, tillfällen till skogsplantering samt stora odlingslägenheter o. s. v.; likväl vill man förkasta Dahlby och i stället antaga Alnarp. LandlbruksAkademien har yttrat, att Akademien ansåg att ett Institut borde hafva 4 å 500 tild jord under plogen.
Alnarps hela areal utgöres af 1050 tid, hvaraf 800 tid åker, 100 tid mad-äng, 75 tid strandbete och 75 tid hårdvallsäng otjenlig till skogsplantering.
Egendomen består således af 800 tid åker; men hvar och en praktisk åkerbrukare bör inse, att om man skall använda en så stor areal öppen jord, så måste många år åtgå för landtbrukets organisation vid Institutet.
Kostnaderna måste blifva ganska stora, eller om man icke vill använda någon kostnad, så blir följden den att Institutet under många år kommer att visa sig i dåligt skick för den mängd med resande, som
Institutets principaler förmoda skola komma dit från utlandet.
Då dessutom administrationen årligen skall till Landsh:n ovilkorligen utbetala 1,600 t:r spanmål, så blir det svårt att på samma gång förbättra jordbruket.
Mot den invändningen, att vid Alnarp icke funnes någon skog, har man svarat att det väl icke borde utgöra något hinder för att der anlägga ett Landtbruksinstitut, men på samma gång får man väl medgifva att det ändå utgör en olägenhet för ett Institut att icke hafva någon skog.
Då jag icke vill bestrida den möjliga nyttan af att hafva ett Landtbrukslnstitutet i södra Sverige, så skulle jag, om man endast yrkat återremiss af Betänk., hafva inskränkt mig till dessa anmärkn:r, men då man yrkat bifall till V. H. 17 2&8
Den 15 April. K.
M:ts Pröpos., så nödgas jag, ehuru ogerna, att ännu en stund uptaga R. o. Ad;s tid.
Tredje punkten af förslaget innehåller, att täll Landshms i Malmöhus län disposition borde uplåtas en park af 40 ä 50 tid till sommarbostad.
Dermed tillgick på så sätt, att Landsh:n ansåg sig böra hafva ett sommarnöje; ty han fann det tråkigt att jemnt bo i staden, och för att kunna följa Institutets verksamhet med större upmärksamhet, ansåg han sig böra bo i dess grannskap, Men KammarColhm var af olika tanka, eeh jag ber att få upläsa dess utlåtande i ämnet: »Enär de Landsten enl. 1837 års K.
Bref uplåtna 4 tid af Malmö stads jord synas vara tillräckliga till både sommarställe och trädgård; då dertill i alla händelser en så stor rymd som 40 ä 50 tid icke lär tarfvas, och det inseende Landsb:n kan komma att hafva öfver Landtbrukslnslitutets förvaltning väl icke kan behöfva blifva daglig ocb således fordra hans bosättning under sommarmånaderna åtminstone på sjelfva stället, hvilket ena och andra åtminstone med arten och mångfalden af hans öfriga vigtiga embetsgöromål icke låter sig förena, så kan Coll.-m ifrågav:de afdrag af 40 ä 50 tid från kungsgårdens ego-område icke i underd:bet tillstyrka, utan anser egendomen böra ostyckad till Landtbruksinstitut uplåtas.»
Colhm ansåg det således icke vara skäl, att Landsbro skulle, så till sägandes, blifva en slags monitör vid Institutet, och atf afsöndra dessa 40 å 50 tid till sommarnöje åt honom.
KammarColhm afslyrkte derför saken, ehuru dess President var af olika mening; ty han sade att han väl tyckte det Landshin borde få någon mark, men att han ansåg en mindre areal, såsom 25 tid vara tillräcklig.
Jag skulle af dessa skäl tro, att R. o. Ad. icke bör bifalla K.
Mits Propos. oförändrad, utan åtnöja sig med att återremittera Betänk.
Med afseende på kalkylerne förefinnas åtskilliga besynnerligheter.
Pag 6 finnes en kalkyl öfver kostnaden för Institutets anläggning, hvilken upgår till en summa af 265,000 Rdr.
Härifrån afdrages först 20,000
Rdr för befintliga hus etc., och derefter 2i års underhållskostnad, utgörande 45,000 Rdr, men jag kan icke förslå, huru man från Statsverkets utgifter för Institutet kan afdraga denna underhållskostnad, hvilken äfven skal! utgå från Statsverket, utan, enl. min tanka, blir det de 20,000 Rdr, som verkligen afgå, men de öfriga 245,000 Rdr blifva det belopp, som för Institutets första ordnande erfordras, och icke 200,000
Rdr, såsom Betänk, gifver anleda, att tro.
Då jag emellertid, i likhet med Utsi;., icke vill bestrida, alt ett väl ordnadt
Landtbruksinstitut utöfvar ett fördelaktigt inflytande på jordbruket, så vill jag gerna bifalla en ålerremiss, om man derigenom anser sig kunna vinna något resultat.
Vid en anblick på det betydliga antal bär närvide ledamöter, som äro intresserade i att understödja en å-terremiss, så tyckas de, hvilka tala för bifall till Betänk., hafva föga utsigt att lyckas, oaktadt de i min tanka goda skäl som den siste värde talaren framställde, och hvilka i någon mån kunna Den 15 April. 359 supplera den brist på skäl, som Frih. af Ugglas anmärkt i Betänk, Men farhågan i detta hänseende ökas äfven deraf, att jag måste till alla delar instämma i Gr.
Beckfriis’ anförande, hvari han erinrar om att landtbruket är den förnämsta af landets modernäringar; likasom jag fullkomligt delar den åsigten, att statsmakterna bör upmuntra denna för Sverige vigtiga näring, och detta på grund af det antagande, att allt hvad som göres för landlbrukets uphjelpande och de anslag som Staten i det afseendet använder på undervisningsanstalter, alltid skola gifva något igen och sålunda komma landet till nytta.
Om jag derföre endast betraktade den utgift, som här är i fråga i förhållande till åtskilliga andra, så måste jag anse den vida mer tillhöra de produktiva utgifterna.
Om jag talar till förmån för Utsk:s Betänk., sorn afslyrkt den K.
Propos:n, så är det icke heller till följd af någon afundsjuka på Landshm i Malmö; ty jag unnar honom gerna ett så behagligt sommarställe som möjligt; utan det är derföre att jag anser att man äfven för det bästa syftemål bör söka välja så ändamålsenliga sätt och medel som möjligt, eller så, att för den använda kostnaden må kunna erhållas ett så godt resultat som möjligt.
Det är på denna grund som jag vågar anhålla om E. o. Ad:s öfverseende, om jag en stund upptager tiden med att framlägga några skäl för den meningen, att Utsk. vid detta tillfälle handlat rätt.
Alla frågor om bildnings-anstalter för landtbruket, eller för hvilken annan kunskapsgren som helst, torde kunna indelas i två slag, nemi. de som sysselsätta sig med vetenskapliga forskningar för att finna lösningen af problemer, och de som sysselsätta sig med att sprida kännedomen om redan bekräftade rön och theorier.
Den bär ifrågav:de anstalten måste vara af det sednare slaget; ty för den vetenskapliga forskningen i landtbruket hafva vi redan en LandtbruksAkademi, en på Statens bekostnad anställd agrikulturkemist och agronomer, sorn stå under LandtbruksAkademiens öfverinseende.
Den föreslagna anstaltens syftemål måste då blifva alt sprida kunskap om redan bekräftade rön och theorier.
Nu kommer jag till det undra stadium af betraktelsen, nemi. huruvida spridandet af sådana redan bekräftade rön och theorier bäst sker genom inrättande af en sådan högskola som den nu föreslagna.
Jag anser det vara en sanning, att landtbruket i Skåne står på en ganska betydlig höjd, ty jag har hört erfarna jordbrukare säga, att i Skåne finnas flera egendomar, hvilka utan att blygas kunna mäta sig med de Engelska; men då Sverige har 60,000 andra hemman, bland hvilka flertalet ägas af bondeståndet, så tror jag, att man mycket bättre skulle använda den här ifrågav:de summan, om man använde den till att sprida upplysning bland allmogen på dessa 60,000 hemman.
Nu kommer jag till tredje stadium; och det är: hvilka äro de omständigheter, som vållat att de kunskaper, som redan finnas, icke blifva så hastigt spridda.
Det torde ursäktas, om jag i denna fråga börjar, att jag så må säga, med alfabetet.
Vi känna alla, att landtbruket frenne förnämsta afdelningar äro, dika, göda och arbeta jorden.
Detta vet hvarje bonde, men en stor del af allmogen har icke något vetenskapligt begrepp 260 Den 15 April. om skälet, hvarföre man bör dika så eller så djupt.
Vetenskapen har likväl längesedan med visshet utrönt detta skäl, och det är, att sädesväxternas fina rötter gå 3 fot ned i jorden, och att genom tillräckligt djup dikning komma dessa fina rötter i tillfälle att tillegna sig jordens närande beståndsdelar, utan att utsättas för alltför mycken väla eller kyla, som gör dem sjukliga och växten förtvinande.
Detta är ett rön som icke behöfver inhemtas vid någon högskola, emedan kunskapen derom är helt enkel; men den behöfver spridas, och derföre bör man begagna sig af det ändamålsenligaste sätt att sprida den.
Hvad åter beträffar det bästa sättet att åstadkomma en sådan dikning, så känner man väl den vigtiga upfinning, som kallas: »täckta diken.»
Deras nytta är fullkomligt utrönd, men åtskilliga problemer kunna ännu återstå i afseende på rättaste sättet att anbringa dem, samt ang:de rörens dimensioner m. m.
Men dessa problemer blifva icke lösta genom en sådan anstalt, som här är i fråga, ej heller kan egentliga ändamålet med en sådan vara, att det skall experimenteras med det som ännu är outredt af landtbruksfrågorna.
Med afseende på undervisningen bör man deremot se till att hvad som redan är utrönt på bästa sätt användes, och för sådant ändamål bör man sätta HushålisSällskapen, LandtbruksAkademien, eller annan auktoritet, i tillfälle att genom premier bland allmänheten sprida kännedomen om detsamma.
Om vi vidare öfvergå till de vetenskapliga grunderna för jordens gödning, så veta vi, t. ex. att det på den sednare tiden blifvit med full vetenskaplig visshet utrönt, att den flytande gödseln är den som innehåller de för jorden och växterna mest närande delarna.
En hufvudsak blir då att söka så mycket som möjligt taga vara på densamma.
Det är sådana redan gifna vetenskapliga rön, som man bör sprida så vidsträckt som möjligt, och det gör man, enl. mitt förmenande, icke på det verksammaste sältet genom inrättandet af en högskola.
Sådana uplysningar äro likväl af största vigt för allmogen; ty i saknad af t. ex. en sådan kännedom, som den nu nämnda, sky de att göra sig en obetydlig kostnad för att skaffa förvaringsrum åt det som mest närer jorden, och försumma sålunda att anskaffa tillräcklig gödning för densamma; hvilket ej skulle ske om kunskapen om en sådan enkel sak vore mera allmänt spridd.
Likaså, om en landtbrukare skall kunna gifva stort värde åt sin ladugård, så får han icke finna för stor uträkning i att sälja sin spanmål, utan han bör kunna hafva samma vinst, om han förvandlar den i mjölk; men härtill fordras naturligtvis i de flesta fall, att man måste kunna tillverka godt smör och god ost.
En landtbrukare beklagade sig en gång vid sista Riksdag på detta rum, när det var fråga om tullen på ost, att han hade ost som legat i Götheborg ett par år utan att kunna säljas, hvaraf han drog den slutsatsen att landtbrukarens belägenhet vore vanlottad, men hvarvid jag gjorde den anmärkn:n, att osten icke måtte hafva varit riktigt god när den ej kunde säljas, och detta anser jag också vara egentliga orsaken hvarföre en del af den Svenska osten icke kan täfla med den utländska.
Det torde icke vara öfverflödigt att jag fäster upmärksambeten på att orsa - Den 15 April.
361 kerna till detta förhållande ligga uti likgiltighet eller försummelse att iakttaga vissa föreskrifter i afseende på tillverkningen af både smör och ost, hvarom man dock har säkra och väl proherade reglor, men hvarom kännedom blott icke är tillräckligt spridd.
Dessa reglor äro, såsom man vet, i det bela sfi enkla att de icke behöfva blifva föremål för undervisning vid en Högskola, utan det kan mycket väl spridas bland allmogen genom HushållsSällskaper och premier.
I sfi fall skulle Svenska ladugfirds-produkterna höjas till likhet med de Danska och Holsteinska, och landtbrukaren således draga större reveny af sin egendom.
På samma sätt är det ock med frågan om jordens arbetande.
Det är en allmänt bekant sak, att jorden vinner genom djup plöjning; men det är många som icke veta, hvaraf det kommer sig, att om man plöjer för djupt så får man ingen skörd.
Detta förhållande grundar sig på en kemisk theori, hvilken erfarenheten bekräftat, och den är, att en viss tid fordras för luften att sönderdela de oorganiska ämnen, som finnas i jorden innan de blifva så beskaffade att växterna kunna assimilera dem.
Alen äfven detta är en sak, som icke behöfver några djupare vetenskapliga studier för att inhämtas, blott den kännedom som derom finnes blir allmännare spridd.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. med att genomgå en längre serie af landt— bruks-vetenskapens särskilda delar: men jag tror mig hafva vidrört de vigtigaste postulaterna för landtbruket, såsom bevis på att vi icke behöfva ett LandtbruksUniversitet, för att inhämta dessa kända sanningar.
Jag anser således, att man bör kunna använda en så stor summa, som den här ifrågasätta, på ett bättre sätt; ty här begär man först 200,000 Rdr, eller i sjelfva verket, såsom Hr Afontgommerie har uplyst, 240,000 Rdr, och sedan 18,000
Rdr i årligt anslag, hvilket gör 12,000 Rdr årligen om jag beräknar räntan på de 200,000 Rdr.
För denna summa skall bildas ett Landtbruksinstitut med plats för 28 elever, hvaribland 4 icke betalande och för 24 fr i-lär 1 i n gar.
Vi böra icke förundra oss, om vid Ultuna Landtbruksinstitut de sökande öro 5 eller G gånger talrikare än hvad der är plats till; ty då Staten underhåller ett sådant Institut, så är det ingen tvifvel om att ju också de fleste unge män som ämna blifva landtbrukare, gerna önska att deraf få betjena sig.
Frågan är blott, om det är
Statens pligt att sörja för det förmögna personers söner företrädesvis skola få undervisning i landtbruket, ifall'den med samma medel kan gagna vida mer på annat sätt; ty flertalet af dem, som besöka LandtbruksSkolorna, äro förmögna mäns söner.
Ganska många skicka heldra sina söner till sådana skolor än till Universiteten; då de befinna sig uti så föråldradt skick, att troligen enhvar, Atminstene för sig sjelf, instämmer med mig deruti, att ynglingen för det närvide vid Universiteten icke utan onödsnde lidsupoffring och stor kostnad inhämtar elt kunskapsmått, som med afseende på dess praktiska nytta i lifvet motsvarar den tid han derpå behöft använda.
Staten öpnade ett aldrig så stort antal tillämpningsskolor, ja, till och med om de kunde emottaga ett lika stort antal elever, som de båda Universiteten studenter, så skulle der ändå ej fattas SM Dea 15 April. sökande.
Men det är derföre icke sagdt, att det är Statens skyldighet att gå utöfver det verkliga behofvet.
Det finnes säkert i Skåne och äfven i trakten af Stockholm, större landtegendomar, der landtbruket blifvit bragdt till en ganska betydlig höjd, och der utan tvifvel enhvar mot betalning kan få lära sig landtbruket.
Om jag derföre anser, att det egentligen är fri-eleverna som böra draga nytta af det begärda anslaget, så återkommer jag till sjelfva uplösningen af frågan, nemi. om man icke skulle åstadkomma mera nytta med att använda detta anslag til! premier, eller på något annat sätt, som LandtbruksAkademien eller HusbållsSällskapen kunde och säkert skulle med urskiljning bestämma, än med att använda det till att utbilda 24 fri-elever om året.
Man bör äfven taga i betraktande den omständigheten, att användbarheten af ett sådant Landtbruksinstitut beror på den, som Institutet får till styresman.
Om denne är en utmärkt man, så blir Institutet bra; men det kan också bända att ett mindre lyckligt val skor af föreståndare, och det
I<8n blifva för en längre tid svårt att skilja sig vid en sådan.
Det första Landtbrukslnstitutet, Degeberg, har gjort mycket godt, men det kommer sig icke allenast deraf, att den förste föreståndaren hade stort nit för saken och blef biträdd af utmärkt skicklige lärare från England, utan äfven deraf, att utmärkta och särdeles respekterade personer i orten gingo honom tillhanda med sina råd.
Förhållandet är detsamma med Ultuna; ty man har lyckats att der få en utmärkt föreståndare, men det är icke absolut säkert alt man alltid får det.
Frih. af Ugglas har, såsom ett anmärkningsvärdt, ehuru mindre lyckligt förhållande, anfört, att enl. de sista beräkningarne, så funnos vid våra LandtbruksSkolor endast 39 elever, men deremot 278 lärjungar.
Jag åter anser detta för ett ganska lyckligt förhållande, ty just derigenom att proportionen af rättare-lärlingarne är så mycket större, som nyss nämndes, så blefve de kunskaper som finnas i landtbruket mera spridda.
Slutligen ber jag få fråga, huru det kommer sig, att Danmark kan vara så långt framför oss i landtbruket, ehuru der, mig veterligt, icke finnes någon Högskola för landtbruket.
Orsaken är utan tvifvel den, att man der velat draga fördel af gjorda rön och vetenskapliga forskningar, hvilka numera hastigt sprida sig från ena ändan af verlden till den andra.
Dessutom finnes det för närv:de ingen litteraturgron, som är tacksammare för förläggare att bearbeta, än den som rör landtbruket,' emedan den har den största publiken och att allmänheten verkligen intresserar sig derför, bevisas deraf, att vi hafva tvänne särskilda tidskrifter i landtbruket, och båda hafva, som jag tror, ganska god framgång.
Då det påstås, alt man icke bör vägra anslag till sådant, som man anser skall återbära till Staten både kapital och ränta, så får jag erinra, hurusom man förde samma språk mellan 1818 och 1828, då både tidningar och tidskrifter gjorde hårda anmärkn:r mot R.
Stms nidskhet, att icke vilja ge anslag lill vetenskapliga bildnings-anstalter vid Universiteterna.