Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för att klart kunna inse denna frågas fulla vigt för oss sjelfva, så föreställom oss att vi blifva anfallna å vårt eget land af en öfverlägsen och väl rustad fiende, hvars framgångar vi svårligen då lära kunna mota genom strid å öppna fältet, utan måste väl i sådant fall och försigtigtvis inskränka oss till det s. k. lilla kriget, eller att medelst spridda mindre korpser operera mot fiendens rygg och flanker, hvartill dessutom landets natur är särdeles gynnsam.
Men just för ett sådant sält att föra kriget, är det i högsta grad angeläget att ega ett tillräckligt och väl ordnadt ingeniör-vapen med tillhörande materiel af alla slag och deribland i första rummet ett väl uppsatt krigsbryggeväsende, enär hvarje af dessa särskildt opererande korpser bör vara äfven i dessa hänseenden sjelfständigt utrustad och ega hvar sin fullständiga bromateriel.
Att genom rörelsernas snabbhet väl kunna begagna tillfället för ett oförmodadt anfall, att lika hastigt kunna draga sig tillbaka, att inom kort tid försätta sig i försvars-skick (retranchera sig), när terrängen derföre är gynnsam, för att göra ett hårdnackadt motstånd och uppehålla fienden, se der de nödvändiga vilkoren för framgången af ett sådaridt stridssätt, men som alla äro beroende af ett väl ordnadt lält-ingeniör-väsende.
Det är således just för ett försvarskrig i vårt eget land och för vår armé, som ett talrikt och väl ordnadt genie-väsende är af behofvet mest påkalladt; men beklagligtvis är det just detta vapenslag, som hos oss är det mest eftersatta, det mest försummade och underlägset alla andra arméers, utan att kunna härutinnan uthärda jemförelse med äfven de mindre bland Europas arméer.
Innan Piemontesiska arméen sammansmälte med den Italienska, var den till sin numerär mest jemförlig med den Svenska.
Den egde likväl då, utom ett fullständigt pontonnier-väsende, fullt tillräckligt för arméens behof, dessutom 10 kompanier väl öfvade genietrupper å 150 man hvardera, och en genie-korps bestående af 136 officerare.
Liktidigt härmed fanns i Svenska arméen hvarken ingeniörtrupp eller materiel och en ingeniörkorps inskränkt till 28 officerare, eller föga mera än \ af den Piemontesiska.
Mer än vid ett tillfälle hade den Piemontesiska arméen lör sina framgångar under krigen i Italien och på Krim att tacka detta sitt väl ordnade genie-väsende.
Det är nu 10 år sedan K. M. framlade för R.
Stsrenplan för ordnandet af arméens pontonier-väsende, byggd på uppsåt - 304 Den 26 Mari f. m. tande af 3 kompanier stamtrupp ä 120 man hvardera, som jemte 80 man beväring per kompani skulle utgöra nödig servis för 5 fältequipager, som är det minsta, hvarmed arméens behof i krig i detta hänseende kan anses nödtorftligen tiliförsedt.
Under 10 år hafva vi icke hunnit längre med utförandet af denna plan än att blott ett enda kompani blifvit uppsatt, utgörande servis för ett equipage, hvarmed endast kan slås en brygga af 75 alnars längd, således alltför otillräcklig för att i fält kunna vara användbar.
K. M:s Nåd.
Propos:r till R.
St:r rörande ett fullständigt utförande af planen i sin helhet hafva riksdag efter riksdag strandat mot afslag inom Borgare- och Bonde-St:n, ehuru de begärda anslagen varit inskränkte till uppsättandet af blott ett kompani i sender.
Under det således hvarje krigs-styreise i andra länder arbetar på ingeniör-vapnets fullkomnande till alla dess delar, måste vår egen, icke mindre inseende det trängande beholvet häraf inom Svenska arméen, se sig fortfarande beröfvad alla medel för att endast nödtorftligen fylla detsamma, under det svaljet emellan oss och andra i dessa stycken allt mer vidgas.
Ett blidt öde har hittills skonat oss från att få uppbära de bittra följderna af ett sådant förhållande.
Men kunna eller böra vi räkna på att så alltjemt skall fortfara?
Går det an att i tider, som dessa, då politiska förvecklingar så hastigt uppstå, som helt oförmodadt kunna föra kriget till våra gränser eller ock tvinga oss lill deltagande uti krig utom dem, till följe af förbindelser, som för oss äro heliga att uppfylla, att fortfarande förblifva döfva för de klaraste bevis, som vid intet tillfälle saknats på den oafvisliga nödvändigheten för vår armé att få detta vigtiga behof uppfylldt, utan hvilket, den må vara hur förträfflig som helst, den dock vid ett infallande krig löper fara att misslyckas i sina företag och lida nederlag?
Går det an i längden att möta de mest bindande skäl härför med sådana inkast, som de hvarpå majoriteten inom Stats-Utsk:t både vid detta och föreg:de tillfällen hufvudsakligen stödt sitt afslag, att nemligen »Svenska soldatens slöjdfärdighet och fallenhet för dylika arbeten gör behofvet af särskilta ingeniör-trupper till något större antal mindre angeläget»?
Dessa Ilrr föreställa sig således, att det vid ett krigstillfälle skulle låta sig göra att taga de ännu felande 480 man från hvilken bataljon som helst, eller kanske till och med af beväringen, och med ens, i anseende till den mångbeprisade »slöjdfärdigheten,» förvandla dem till dugliga pontonierer (förutsatt att de 5 pontonier-equipagen existerade), när man känner — och detta har blifvit mera än en gång sagdt—, att en pontonier utom den vanliga soldatbildningen måste skickligt kunna handtera sin ponton på vattnet, ofta i stark ström, ega färdighet i åtskilliga sjömansarbeten, känna hvarje del af denna komplicerade materiel och i nödfall sjelf kunna reparera den, och framför allt vara väl inöfvad i all slags broslagning, och ändtligen dertill hafva så mycken öfning i ridning, att han kan föra D«n 26 Mari f. m.
S05 föra en anspänd pontonvagn och manövrera med den i, snart sagdt, all slags terräng — och således otvifvelaktig! har den svåraste skola af alla att genomgå, innan han kan anses fullt utbildad i sitt yrke.
Alla dessa färdigheter, menar Stats-Utsk:t, skall hvilken Svensk soldat som helst i behofvets stund iklädas, på grund af hans »fallenhet för dylika arbeten.»
Jag vågar fråga: finnes för ett sådant antagande någon slags förnuftig grund?
Men om så icke är, må man då en gång upphöra med att begagna så absurda och så ofta gendrifna skäl för sina beslut och hellre säga rent ut: vi vilja icke gifva ett öre till fyllandet af detta vigtiga behof.
Vill man se bevis på hvart försummelser af dylik art kunna leda, så öfverflödar det nu pågående kriget i Nord-Amerikanska Staterna af sådana.
Här hafva vi för ögonen improviserade arméer, på samma sätt som Stats-Utsk:t nu föreställer sig lämpligen kunde ske med våra ingeniör-trupper.
Ingen kan frånkänna Nord-Amerikanaren hvarken slöjdfärdighet, då han oftast börjat såsom nybyggare, fyndighet eller fallenhet för allahanda, — och likväl huru hafva väl dessa arméer betett sig?
Utan esprit och utan disciplin, spanar man förgäfves inom dessa härar efter denna högre patriotiska anda, som gör kriget till något annat än ett blindt offrande af menniskolif.
Af de mångfaldiga exemplen tillåter jag mig blott anföra ett enda, på huru djupt krigskonsten hos detta folk sjunkit, helst detsamma särdeles val lämpar sig för den närv:de frågan.
När General M’Glellan i förliden November månad satte sig i rörelse för att utföra en af honom uppgjord operationsplan emot Richmond, fråntogs honom befälet af det motsatta partiet (M’Clellan tillhör sjelf det demokratiska) af fruktan för att han skulle lyckas, och gafs i stället åt Burnside.
Tidsförlusten härvid vållade att den förra planen måste modifieras, och Fredriksburg, beläget på högra stranden af Rapahannock-floden, blef operationens första föremål.
På motsatta sidan af denna flods strand anlände omsider den 100,000 man starka unionsarméen, men fann bryggan rifven.
Hade nu pontontrainen varit till hands, så hade det varit förknippadt med ringa möda att kasta en brygga öfver den i sig sjelf obetydliga floden, som har en bredd af endast 2 å 300 alnar.
Fredriksburg var dessutom då helt svagt besatt.
Men se, ponton-trainen stod vid Harpers-Ferry och behöfde öfver 8 dagar för att stöta till arméen vid Rapahannock, som bäst visar i hvad skick den var.
Under tiden samlades Jacksons, Lees och Langstreets korpser vid Fredriksburg, och unionisterna fingo under väntningstiden tillfälle att se på, huru fienden på andra sidan floden förskansade sig på de staden omgifvande höjderna och försåg dem med starka batterier, alla koncentrerade mot Fredriksburg.
Pontontrainen anlände ändtligen; tillfället var försummadt, men Burnside hade sig af partiet ålagdt att, kosta hvad det ville, skulle något stort göras.
Bryggan slogs, öfvergången skedde och Fredriksburg föll i Burnsides händer.
H. lil. 20 306 Din 36 Mari f. m.
Det svaga motståndet ger anledning till den förmodan, att Separatisterne icke ogerna sågo allt detta.
Men då elden från batterierna på ett afstånd af 12 å 1600 yards blef högst mördande, företog sig Burnside, tvungen af den förut gifna befallningen, en stormning deremot, som under sådana omständigheter svårligen kunde annat än misslyckas.
Han måste, som vi känna, åter draga sig tillbaka öfver floden med en förlust af omkring 20,000 man.
Sedan den tiden har arméen vid Potomac ingenting kunnat uträtta, och när man rätt undersöker sanna orsaken till detta nederlag, så finner man egentliga skälet dertill uti det skick, hvaruti arméens ponton-väsende befanns, som, enligt de underrättelser jag erhållit af en Svensk ingeniör-officer, som var åsyna vittne till en del af dessa tilldragelser, bestod af en illa konstruerad materiel och en lika eller ändå sämre öfvad trupp.
Vanmägtigt och sönderslitet af partierna, får nu detta samhälle — förut så mångbeprisadt, så ofta framhållet som mönsterstat —med strömmar af blod och millioner dollars betala sitt förra förakt för krigsyrket, sin underlåtenhet att i tid tänka på de försvarsmedel, som intet folk kan umbära och som ingenstädes strafflöst försummas.
Jag har anfört dessa data, mindre för att öfvertyga R. o. Ad. om nödvändigheten af det ifrågav:de anslaget, enär frågan derom inom detta hus förut icke mött något motstånd, utan för att ådagalägga den verkliga och stora fara, som ligger uti hvarje uppskof, för att bringa detta vigtiga vapen i paritet med den öfriga arméen.
Jag får således vördsamt yrka att R. o. Ad., med underkännande af hvad Stats-Utsk:t föreslagit uti punkterne a och b, måtte bevilja den af K.
M. för ifrågav:de ändamål, eller uppsättandet af det 2:dra sappörkompaniet, äskade summan.
Flera ledamöter yttrade härtill bifall.
Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham:
Efter det varma förord och den utredning, denna fråga erhållit af den dertill mest kompetente person, torde jag icke behöfva vara vidlyftig, utan vill blott i korthet yttra mig, mest derför att jag i Utsk:t var närv:de då denna fråga der förevar, och reserverat mig mot Utsk:ts beslut.
Om man frågar hvad som egentligen föranledde pluraliteten inom Stats-Utsk:t att vägra K.
M:s begäran, skulle jag hafva svårt att svara derpå.
Hufvudsumman af skälen reducerade sig till en tvekan, huruvida ett sådant bebof förefinnes.
Åtskilliga ansågo sig visserligen öfvertygade om detta behof, men, sade en ledamot, »Sverige har fred, och Sverige får fred.»
Detta var hans skäl och flertalet ansåg det vara ovedersägligt.
Samme talare har flera gånger på detta rum upprepat detta skäl, och jag tror icke att R. o. Ad. godkänner det.
Vid truppsammandragningen i Skåne 1848 var äfven jag der, i egenskap af ingeniör-officer, och jag vill icke tillönska nå - Den 26 Mars f. m. 307 gon att vara i sådan ställning, som vi då voro, medvetna att icke ega någon trupp att lita på, beröfvade medel att fullgöra vår pligt mot fäderneslandet.
Jag hoppas således att R. o. Ad. afslår Utsk:ts hemställan och beviljar det af K.
M. äskade anslag; hvarpå jag anhåller om propos.
Jag har inom Utsk:t tillhört minoriteten och deltagit i den af Hr Sandels afgifna reservation.
Jag anhåller att denna reservation måtte uppläsas, samt att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. derpå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts framställning, ville antaga hvad reservanterne föreslagit.
Hr Sandels’ reservation blef härefter uppläst.
Jag är fullkomligt öfvertygad att K. M:s Propos. i denna fråga har tillräckligt sympathier här på Riddarhuset, och anhåller derför att R. o..
Ad. ville, så fort som möjligt, fatta sitt beslut, på det dessa sappörers öde måtte i förstärkt Stats-Utsk. afgöras, och hoppas jag att deras öde der blifver bättre nu än förut.
Hr Stålhane, Edvard Hjalmar Eugéne:
Jag har i 5 års tid varit sysselsatt med att söka bilda ingeniör-lrupper och kan intyga att detta är en ganska svår sak.
Huru mycket större måste icke denna svårighet blifva under krigstid, då befälet saknade kännedom och truppen ansåge denna sak icke vara sin.
Jag vill blott erinra härom samt uttala min undran deröfver, att i Stats-Utsk:ts Utlåt, förekomma ordalag, som antyda att der gjort sig gällande den åsigt, att det vore det lättaste i verlden att bilda ingeniör-trupper.
Jag anhåller om bifall till K.
M:s förslag om uppsättande af ytterligare ett kompani sappörer, och hoppas att R. o. Ad. fäster afseende vid nödvändigheten att hafva trupper på förhand öfvade, för att i farans stund värna land och rike.
Sedan Öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder endast hade yrkats, att R. o.
Ad., med afslag å Utskits hemställan, skulle för sin del besluta, att den af K. M., för bildande af ytterligare ett sappör-kompani, äskade summa, 23,529 rdr 9 öre årligen, må af R.
St:r beviljas och å anslaget för ingeniörkorpsen uppföras, äfvensom att kostnaderne för kompaniets första uppsättning må af första årens underhållsanslag bestridas; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan först blifvit framställd, men med nej besvarad, propos. på afslag derå och antagande af ofvanförmäldte förslag tili beslut gjordes och besvarades med starka ja.
808 Den 26 Mari f. m. Morn. litt. b. Gr. Cronstedt, Fredrik:
Jag anhåller att Hr Sandels’ reservation rörande mom. b. måtte uppläsas, dervid jag vill hänvisa till en rättelse, som sedermera tillkommit, och som finnes tryckt på ett särskildt blad.
Sedan den ifrågav:de reservationen blifvit uppläst, yttrade Gr.
Jag anhåller om afslag å Utslcts hemställan samt bifall till det af utgiftsafdelningen framställda förslag.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag å samma hemställan och beviljande af den i mom:t omförmälde, af K.
M. äskade aflöningsförhöjningen, hvilken propos. med ja besvarades.
Mom. litt. c. Utsk:ts tillstyrkande bifölls. 13:de punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 14:de punkten.
Jag anhåller att Hr Sandels’reservation, i hvilken många instämt, måtte uppläsas, samt att R. o. Ad., med afslag å Utskits hemställan, måtte bifalla utgiftsafdelningens förslag.
Sedan den ifrågav:de reservationen blifvit uppläst samt öfverläggningen förklarats slutad, gjordes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och beviljande af det utaf K.
M. på anslaget: lega för hästar till artilleriets exercis, äskade tillökningsbelopp, 3,064 rdr 6 öre, hvartill svarades ja. 15:de punkten.
I6:de punkten.
Hr Reuterskjöld:
Genom de anmärkningar, R.
St:rs revisorer funnit sig föranlåtne att göra i afseende å qvantiteten af de födoämnen, som bestås manskapet vid garnisons-reg:tena, och genom Stats-Utsk:ts förev:de Utlåt., synas R.
St:r hafva erkännt behofvet af tillökning i nu gällande utspisningsstat för manskapet vid nämnde reg;ten.
Statens skyldighet att föda sina tje - Den 26 Mere f. ra. 309 nare torde ock vara lika stor som den enskildes.
Sättet att föda truppen på förknappningsstat hafva vi qvar sedan den tid, då personer dömdes till tjenstgöring såsom soldater; ett arf, hvars olyckliga verkan uppenbarar sig deri, att vi ofta se den uttjenta soldaten gripa till tiggarstalven och, utan att kunna uträtta något, lifnära sig af de allmosor, som de erhålla af den medömkande allmänheten.
Ar detta den ställning, som bör grundläggas för den soldat, som med varmaste nit gått i statens tjenstl
Är det staten värdigt!
Förhållandet har på sednare tid förbättrats och något bättre utsigter hafva visat sig för den värfvade truppen; dock återstår ännu mycket att önska.
Vi böra eftersträfva att få den värfvade truppen sammansatt af personer, som, med aktning för sig sjelfva, äfven kunna bjuda aktning hos andra; af personer, åt hvilka vakten öfver statens dyrbaraste egendom kan anförtros.
Det är derför nödvändigt, att dessa personer kunna utväljas, så mycket mer, som landets beväringsskyldige ungdom måste insättas i ledet bland dem.
Det kan icke vara föräldrar och målsmän likgiltigt, om deras söner sättas i ledet tillsammans med förderfvade eller ordentliga personer, utan staten bör på allt sätt befordra det goda uppförandet.
Med de goda anlag, som finnas hos Svenska allmogen, behöfver man blott bibringa honom undervisning, underhålla och behandla honom väl, för att han skall få sinne och håg för sina pligter och skyldigheter och söka förströelser och vederqvickelser, som aldrig finnas i dåligt sällskap.
Kan man vänta någon lyftning hos soldaten, om han ställes i en ställning, der han icke kan uppehålla aktning för sig sjelf och icke kan hoppas vinna sådan af andra sina medborgare.
Det är derför jag anser nödigt att förbättra den värfvade soldatens ställning och, i hvad nu här är i fråga, förbättra den mathållning, som f. n. är truppen anslagen.
Hvad nu behandlingen af frågan vidkommer, har K. M. låtit Krigs-Coll. göra en utredning af det belopp, hvartill denna utspisningsstat skulle uppgå.
Krigs-Coll. har under April månad sistlidet år ingifvit förslag, i hvilket tillökningen i kostnad är beräknad till 120,000 rdr. K. M. har ansett den af Krigs-Coll. gjorda utredning icke vara så fullständig, att den kunde R.
St:r föreläggas, utan har K. M. låtit Coll. inkomma med nytt förslag, i hvilket skulle tagas hänsyn såväl till sparsamhet med statens medel, som ock anskaffande af bättre födoämnen.
I detta sitt sednare förslag beräknade Krigs-Coll. de förökade kostnaderna till 223,677 rdr 40 öre, men K.
M. har vid ärendets pröfning funnit skäl att något nedsätta utspisningsstaten och derför begärt ett förökadt anslag af endast 175,000 rdr.
Vid handläggningen af denna fråga har majoriteten inom Stats-Utsk:t ansett sig böra fästa sig vid summan 120,000 rdr; hade den sett närmare på saken, skulle den funnit att icke något var att indraga på den af K. M. föreslagna summan.
Det visar sig nemi. att, enligt det af Krigs-Coll. förut uppgjorda förslag, kostar portionen för hvarje person 58 öre, men, enligt den af 310 D«n 26 M»r» f. m. K.
M. efter företagen jemkning föreslagna, endast 57 öre.
Således är det sednare förslaget billigare än det förra.
Det har icke varit afsedt att få kostnaderne drygare, utan tvertom; men genom den olika utredning ang:de antalet personer, som dagligen bespisas, har resultatet blifvit det, att regeringen föreslagit 175.000 rdr i stället för 120,000 rdr.
Under Stats-Utsk:ts arbeten har uppmärksamheten blifvit fästad på dessa siffror, hvarför en ny uträkning inom Utsk:t gjorts, grundad på innev:de års priser.
Då deraf visat sig alt skäligt vore att 140,000 rdr utöfver nuv:de anslagsbeloppet beviljades, anhåller jag att R. o. Ad. måtte bifalla det af Hr Sandels afgifna förslag.
Lagerberg:
Efter den utredning af frågan, som af den siste värde talaren blifvit gjord, har jag föga att tillägga.
Min mening hade varit att begära uppläsning af Hr Sandels’ reservation, i hvilken nästan alla R. o.
Ad:s ledamöter i StatsUtsk:t instämt.
Nödvändigheten deraf att hafva soldaten vederbörligen klädd, född och härbergerad, lärer väl icke kunna bestridas och, hvad särskildt födan beträffar, veta vi att den ganska mycket inverkar på välmåendet och soldatens tjenstbarhet.
Huruvida tillräcklig föda lyckats erhålla för den anslagna summan, sätter jag starkt i fråga, och kommer det att lyckas, kan det endast tillskrifvas det utmärkta sätt, hvarpå mathållningen skötes.
Skulle karlen sjelf erhålla i kontant det belopp, staten f. n. beviljar till mathållning, tror jag icke att det räckte till.
Jag hade hoppats att Utsk:t skulle mera behjertat dessa skäl, samt är öfvertvgad att vid kommande riksdagar behof om tillökning till mathållningens bestridande då ånyo komma att göra sig gällande, och skulle således helst sett att K. M:s Nåd.
Propos. blifvit bifallen, men då dertill utsigt ej förefinnes, anhåller jag att R. o. Ad,, med afslag å Stats-Utsk:ts hemställan, ville antaga reservanternas förslag.
Då frågan redan blifvit tillräckligt utredd, vill jag endast fästa uppmärksamheten på förhållandet med de 3:ne olika summor, som blifvit föreslagna.
Förslå summan grundar sig på Krigs-Colhii utredning af den 4 April 1862, hvari Coll, upplyser att mathållnings-kostnaden för manskapet vid garnisons-reg:tena under 1861 uppgått till 183,033 rdr 54 öre, och kalkylerar den genom nya utspisningsstaten ökade kostnad till 133,401 rdr 65 öre.
Kostnaderna för mathållningen skulle således utgöra 316,435 rdr 19 öre, eller för jemnhetens skull 320,000 rdr.
Då anslaget f. n. utgör 200.000 rdr, skulle efter denna beräkning Ytterligare erfordras 120.000 rdr.
Nar sedermera ärendet blifvit af Krigs-ministern återsändt till ny handläggning, gjorde Krigs-Coll. en ny beräkning, enligt hvilken de förökade kostnaderna komme att uppgå till 223,677 rdr 40 öre, men åtskilliga nedsättningar i detta belopp gjordes
Den 26 Mari f. m. 911 af Krigs-ministern, hvarefter K.
M. äskat en anslags-tillökning af 175,000 rdr.
Den af reservanten förslagna summa liar uppkommit sålunda, att det befanns, det den af Krigs-Coll. först gjorda uträkning öfver kostnaderna för mathållningen vid ifråga vide regiten, under år 1861, var i så måtto felaktig, att den upptog dessa till 183,033 rdr 54 öre, hvaremot dessa kostnader i en sednare uträkning af Krigs-Coll. upptagas till 202,155 rdr 48 öre.
Genom beräkning af denna skillnad och med iakttagande af de utaf Krigs-ministern gjorde nedsättningar i den utaf Krigs-Coll. föreslagna förbättrade utspisningsstat har reservanten kommit till denna summa, 140,000 rdr.
För min del tror jag också att denna summa, 140,000 rdr, är tillräcklig att bereda åsyftad förbättring i mathållningen för manskapet vid garnisons-regitena, och får jag derför, i likhet med flera andra talare, anhålla, att R. o. Ad. ville bevilja densamma.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkast bifall till Utsk:ts hemställan med den förändring att det förslagna anslagsbeloppet, 320,000 rdr, förhöjdes till 340,000 rdr, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till samma hemställan, med ofvansagde förändring, hvilken propos. med ja besvarades.
17:dc punkten.
Jag anhåller att få för några ögonblick upptaga tiden med att fästa uppmärksamheten på det obilliga undantagsförhållande i afseende å själavård, i hvilket det reg:te, jag har äran kommendera, befinner sig.
Det är eder, Mina Hrr! helt säkert bekant att hvarje korps inom Svenska arméen har sig tillagdt presterligt biträde och att detta är väl behöfligt.
Det är endast Konungens hussarer, som sakna sådant.
Jag vet icke, om jag skall anse detta såsom en utmärkelse eller tvertom; antingen så, att man anser dem så förträffliga att de icke behöfva någon prestman, eller också att man anser dem oförbätterliga.
Då jag emellertid tror att ingendera är händelsen, skulle jag hemställa, om det icke vore lämpligt att äfven detta reg:te finge åtnjuta samma förmån, som är förunnad alla deras kamrater inom arméen.
Utsk:t säger, att då reg:tet är stationeradt på flera olika ställen inom provinsen Skåne, och endast 300 man deraf finnas förlagda i Malmö, den åsyftade fördelen icke kan komma andra än dem, som ligga i Malmö, till godo.
Men om reg:tet rycker i fält, då är det i saknad af prestman, och hans biträde blir då oundgängligt; dessutom är hela reg:tet årligen sammandraget till möte på Bonarpshed och ligger der mycket längre än de indelta reg:tena.
Dessa indelta reg:ten hafva hvartdera sin prest, — 312 Den 26 Mar» f. ro. endast Konungens hussarer få tillbringa sin tid utan någon religionsundervisning.
Man kan tänka sig att vid ett kavallerireg:tes öfningar olyckhändelser kunna inträda, äfvensom att vid ett möte manskapet insjuknar, och då den lidande känner sig i behof af ett andeligt biträde, får han undvara det.