Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sant, att ämnet ledigare behandlas af få personer, men här är icke fråga derom, utan att få ämnet fullständigt beliandladt.
Jag finner det således vara formenligast, att, enär BancoUtskottet bör handlägga alla ämnen, som hafva inflytande på Banken, vi efter i3 månaders
Riksdag ej böra behandla detta ämne mindre fullständigt, än dess vigt påkallar, hvarföre jag anhåller om remiss till Stats- och RancoUtskotten, samt får tillika derom begära votering.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Såsom skäl dertill, att målet borde remitteras endast till StatsUtskottet, är uppgifvit, att det då skulle blifva skyndsammare afgjordt.
Redan detta är ett vigtigt skäl; lägger man nu dertill, att en olika upplå - Den i5 December f. n>. ning lillstyrkes af BancoUtskottet, så att man får tillfälle se saken på båda sidor, och kunna hafva åtminstone hopp att få låna både i Riksgäld och Banco; så hemställer jag, om icke det är skäl, att remittera Skrifvelsen endast till StatsUtskottet.
Just af Hr Hjertås skäl, att den Kongl.
Skrifvelsen så sent ankommit, hvilket åter härleder sig deraf, att frågan inom RiksStånden så sent väcktes, och att Kongl.
Maj:t, som icke kunde antaga de hos Rikets Ständer väckte förslag, ansåg sig böra afgifva en särskild framställning, hvilken öfverflyttade åtgärden till RiksgäldsContoiret, är det klart och naturligt, att BancoUtskottet ej har något att skaffa med. frågan, så framt icke Banken skall lemna något på sin Credit.
Jag anser det således oformligt, att höra BancoUtskottet, och då Herr Hjerta redan begärt votering, torde alla vidare svar och anmärkningar vara öfverflödiga.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog härefter följande voterings-proposition:
Den, som bifaller, att Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af väckt fråga om lättad utväg till lånbidrag åt Fastighetsägare, må, tillika med de, i anledning deraf afgifne yttran - Den 15 December f, w. den, till Stats- och BancoUtskotten remitteras, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer Kongl. Mnj:tS högstberörde Nådiga Skrifvelse, alt, tillika med de i anledning deraf afgifne yttranden, till StatsUtskottet remitteras.
Ehuru det förmodligen ar fåfängt, att vidare i detta afseende verka på opinionerne inom Ståndet, anser jag mig dock böra yttra, att jag tror det mycket skulle hafva lättat öfverläggningen, om Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken behagat upplysa, hvilket Utskott Hans Excellence ansett mest behörigt att handlägga ifrågavarande ärende. Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken yttrade, att i alla frågor, som bero af Ståndets egen pröfning, och hvaribland jemväl, enligt 4ö §•
Riksdagsordningen, vore frågan, till hvilket Utskott ett mål borde remitteras, bade Hans Excellence alltid ansett både öfverflödigt och sig icke tillsländigt att gifva sin enskilda öfvertygelse tillkänna; på grund hvaraf, och sedan votering redan blifvit begärd, Hans Excellence nu endast fick hemställa, 53 H. ig4 Den i5 December f. m. om den af Hans Excellence nyss föreslag» ne voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes.
Jag anliåller att få veta, hvem som begärt votering.
Svarades: Herr Hjerta, Gustaf. Voteringen börjades klockan tre qvart till i e. m., och befunnos vid dess slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit sålunda:
Nej — 79.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, alt Ridderskapet och Adeln således funnit godt remittera Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Skrifvelse, tillika med de i anledning deraf afgifne yttranden, till StatsUtskoltet.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 2 eftermiddagen.
Den i5 December e. m. jq5 Tisdagen d. i5 December 1829.
Justerades fem ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den ii dennes f. m. och e. m. fattade beslut.
Vid förnyad föredragning af StalsUtskottets den 5 dennes under N:o 342 afgifne, och den 11 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i fråga om förlängning af ArrendeContractet på Starby Kungsgård för Majoren Wult von Steijern; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, under förblifvande vid dess, i afseende å detta ämne, redan fattade beslut, godkänna den af StatsUtskottet i berörde Memorial föreslagne voteringsproposition.
Föredrogs å nyo Grefve von Fersens, Hansj, den 16 sistledne November f. m. på bordet lagde Motion, alt Rikets Ständer måtte uti underdånig Skrifvelse begära, det Kongl.
Maj:t täcktes låta utarbeta och för nästkommande Ständer framlägga förslag lill nya KneckteContracter, grundade på de skyldigheter Rust- och Rotehållare vid Indel53 II. i3* D e n 15 December e. m. ningsVerkets upprättande af Konung Carl XI sig åtogo.
Friherre af JYorclirij Carl Johanj anförde skriftligen:
Det anförande, som af Grefve von Fersen nu förekommer till remiss, innehåller främst en reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut rörande Mötes-Passevolance-afgiften.
Härvid har jag icke någon anmärkning att göra.
Hvarje Representants reservationsrätt, affattad i lämpliga ordalag, är obestridlig.
Jag öfvergår således till den sednare delen af Herr Grefvens yttrande, innehållande en motion: det Kongl. Maj:t mätte täckax låta utarbeta och för nästkommande Ständer framlägga Förslag till nya Kneckte-Contracter_, grundade pä de skyldigheter Rust- och Rotehållare _, vid IndelningsVerkets upprättande af Konung Carl XI, sig åtogo.
Emot remiss till vederbörligt
Utskott af denna motion har jag icke något att i hufvudsaken invända, emedan denna framställning, så vidt den rörer Knecktehållet, förefaller mig af en högst menlös syftning.
Man frage sig endast, hvad det är Motionären begär, och man skall, såsom jag hoppas, finna rigtigheten af mitt förmenande.
Motionären begär, att nya KneckteContract skola utarbetas, grundade på de skyldigheter, som vid IndelningsVerkets införande bestämdes.
Jag frågar: huru och på hvad sätt skall man Den i5 December e. m. 197 val vinna den tillförlitligaste underrättelse om de skyldigheter, Rotehållare vid IndelningsVerkets införande sig åtogo?
Svaret är enkelt: af de vid samma tid afslutade KneckteConlracter.
Herr Grefvens framställning, så vidt den rörer Roteskyldigheten, inskränker sig således till en med andra ord yttrad begäran, att de redan befintlige KneckteContracten måtte omtryckas; ty säkrare kunna väl aldrig de ömsesidigt medgifne förhållanderne utrönas än i sjelfva Originalhandlingen.
Emot en sådan omtryckning af KneckteContracten har jag för öfrigt ingenting att invända, ehuru jag anser densamma alldeles öfverflödig.
KneckteContracters uppgörande för Cavalleriet, så måste jag detta alldeles nya förslag afstyrka.
Då Carl XI uppgjorde Rustnings-skyldigheterne, blefvo desse icke ålagde i följd af afslutade C011- tracter.
Räntan, så väl af RustningsStammen som ock ifrån Augmenlet, anvisades, der Stammen icke var tillräcklig, hvaremot visse gifne förbindelser ålades Rusthållet.— Något Contract härom har aldrig blifvit afslutadt, eller existerat; och innebär alltså Grefve von Fersens motion i denna del en förändring af Indelningsverket, som emot 80 §.
RegeringsFormen icke kan utan Konungs och Ständers gemensamma bifall komma i fråga, och jag för min del högligen afstyrker, såsom rubbande en af Indelnings - Den i5 December e. m.
Verkets hufyudgrunder > utan att på något
Sätt befordra den öfverensstämmelse i föreskrifter till nuvarande tids förhållanden, som tilläfventyrs kunde anses ändamålsenlig.
Jag ogillar alltså för min del helt och hållet Herr Grefve von Fersens motion, icke derföre att icke äfven jag inser den nytta, som skulle kunna uppkomma af rättelser och jemnkningar i håde Roterings- och Rustningshesväret; men en framställning i denna del måste utgå ifrån helt andra grunder, och äga en helt annan syftning än den Herr Grefve von Fersen gifvit åt dess nu ifrågavarande motion, så vida något ändamålsenligt deraf skall uppkomma; och alldenstund jag sådant saknar, anser jag mig ock, såsom en följd deraf, höra tillstyrka att icke ingå i några åtgärders föreslående i anledning af meranämde motion, såsom dels ändamålslösa dels rubbande IndelningsVerkets hufvudgrunder.
Jag tror mig nu hafva så fullständigt visat, att någon remiss af motionen icke är behöflig, att jag för min del tillstyrker afslag derå, och att densamma endast må till handlingarne läggas.
Grefve Brahe, Magnus, anhöll, att Grefve Horns, Clas Fredrik, i sammanhang med förevarande ämne i Plenum den 20 sistledne November f. m. afgifne skriftliga anförande måtte varda uppläst.
I anledning hvaraf Grefve Horns berörde skriftliga anförande upplästes.
Den i5 December e. in. 199 Hvarefter Grefve Brahe anförde skriftligen :
Ej närvarande, då Grefve Horn uppläste sin till remiss nu anmäldte reservation eller anförande, har jag icke eller förr än nu kunnat detsamma besvara.
Jag bär med ledsnad funnit, att dess innehåll innebär samma bitterhet och ensidighet i åsigter, hvarigenom Herr Grefven, redan flere gånger förut, under detta Riksmöte, gifvit en i högsta målto obehaglig rigtning åt våra öfverläggningar.
— Detta är nu i ökadt mått fallet, då ej allenast enskilta åtgärder, utan äfven Riksens Ständers beslut, af Herr Grefven ådragit sig ett klander, som i rättvisa och billighet icke vunnit styrka af ordalagen.
Dessa tillmälen lära likväl ändock ej komma att äga åsyftad verkan, ty säkert skola de lugna sansade Medborgarne — (och de utgöra pluralitet af den allmänhet, för hvars bästa Herr Grefven tror sig behöfva ifra,) — säkert skall denna pluralitet, säger jag, ej underlåta alt inse allt det ogrundade i Herr Grefvens tillmälen, och upptaga dem, såsom de förtjena, enär de endast kunna utgå från den, hvilken, i skydd af Riksdagsman na-rätt, begagnar (för att nyttja Herr Grefvens egna ord,) laglig form, för att decretera fullkomlig laglöshet.
Det är ingalunda min mening, att söka återupplifva discussionen rörande ett ämne, hvaröfver tvenne RiksStånd förutom vårt, re - 20Q Den i5 December e. m* dan beslutat.
— Skulle äfven, på grund af Grefve Horns anförande, jag dertill känna mig böjd, så lärer Herr Grefven och LandtMarskalken ej finna sådant med föreskri fterne för ordningen i våra öfverläggningar förenligt; men då ett stillatigande i fråga onx hvad mot mig enskildt i Herr Grefvens diclamen är rigtadt, af mången, som läser våra protocoller eller de tidningar, hvilka referera våra öfverläggningar, skulle kunna anses sorn ett medgifvande, så anhåller jag få förklara, atti Herr Grefvens förmodan: att mitt omdöme varit missledt genom otillräckliga eller otillförlitliga uppgifterj saknar helt och hållet grund.
Jag tror, att mina uppgifter, i den omnämnda Passevolance-angelägenheten, varit skäligen utförligt motiverade, men förmodeligen lärer Herr Grefven ej velat uppf atta j undersöka eljer förstå dem.
För denna tro hämtar jag ökad anledning ifrån det afseende, som dels Utskotten, dels flere af detta RiksSlånds öfrige värde Ledamöter, täckts anse de af mig vördsamt lemnade upplysningar böra förtjena.
— Jag ber Ridderskapet och Adeln vara öfvertygad, att mina calculer, rörande hvad som erfordras för Armeens framtida vapenöfningar, ej varit på höft uppgjorda, utan har jag ansett för en pligt att, så vidt det verkliga behofvet kunnat utrönas, och tillförlitlig kännedom inhämtas genom de Förvaltande Verkens för flere år af slutade och granskade räkenskaper, af deni inhämta nödige upp - D«n i5 De c c m ber e. m. 30 1 lysningar, äfvensom jag icke underlåtit att taga dem till grund för de afgifne yttra nderne.
Tvifvelsmål i dessa delar äro lätt hafna.
Desse uppgifter från de Förvaltande Verken äro med den största omsorg uppgjorde, samt grundade, äfven i de minsta detailler, på medelprisen för de 5 sista åren.
Bevisningen för hvad jag anfört är således icke svår att fullgöra, skulle det äfven vara för Herr Grefve Horn — men Herr Grefven må ej förtycka, att inga andra handlingar eller bevis af mig kunna antagas, än de autentiqua, det vill säga verkliga och sannaj — att icke inbillning får gälla i stället för skäl —— och att då Herr Grefvens uppgift att hvad jag ansett erfordras för de årliga vapenöfningarne borde med halfva bidraget kunna be stridas ej varit åtföljdt af någon utförlig calcul i den delen, (en skyldighet, som till stöd för min opinion jag ej underlåtit iakttaga;) så anser jag det opålitliga och för allmänhetens omdöme missledande som Herr Grefven vill påbörda min framställning, höra återfalla och drabba Herr Grefvens egen.
Grefve Horns påstående antingen om uppliäfvande af Rotehålls-besväret} eller ock om befrielse från Beväringsskyldigheten för Roterade Hemmansägares Barn och Tjenare, vore för Fäderneslandet så ogagneligt, så omöjligt för närvarande i utförandet, och är af föregående Ständers beslut så tillräck - 202 Den i5 December e. nr. ligt vederlagdt, att jag ej anser mig Lora trötta Ridderskapet och Adeln med att inga i någon granskning af detta förslag.
Mängden lärer väl dessutom ej undgå att finna: att Rust- och Rotehållare haft gifven fördel genom Beväringspligtens införande, i det att t. ex. mången karl, som ej ämnat ingå för nummer, gör det gerna nu, åtminstone under de 5 Beväringgåren, hvarigenom Legorna minskats; —■ att de Rust- och Roterande äro genom Beväringen befriade från åliggandet att vid infallande krig uppsätta vargering eller en karl för 2:ne nummer; — att Rustocli Rotehållare, äfven af sagde orsak, under krig icke komma att ersätta inträffande vacancer, och slutligen att, i fall af brist å karl, förskonas från att undergå utskrifning å Roten.
Hvad beträffar den af Grefve von Fersen väckte motion, så finnér jag Herr Grefven ej äga skäl till sitt anförande: det KneckteContracten blifvit genom Ständernes nyligen fattade beslut i fråga om MötesPasse'volancen upphäfne.
— Visserligen innehålla de fleste af de gamla KneckteContfacten mellan Kronan och Rotehållaren, att den sednare ej ägde sig karlens underhåll vid Möten oell Commenderingar annorlunda ålagt, än emot ersättning af soldaten; men enligt hvad flera gånger förut inom detta rum blifvit upplyst, hafva tid efter annan Roteliållarne sjeifve insett allt det så väl obilliga Den i5 December e. m. 203 mot karlen, som i många andra afseendcn för dem sjelfve ofördelaktigt inverkande af detta förhållande, och således erkänt rättvisan af att utan, ersättning bestrida karlens ifrågavarande underhåll.
Detta åliggande har sedermera genom enskildta Contracter emellan Roten och Soldaten blifvit bestämdt.
Ganska säkert skulle icke någon karl, detta betingande förutan, ingå för nummer, och det är ju blott om sättet för utgörandet af detta underhåll, som Ständerne nu beslutat, utan att ändring derigenom, enligt min öfvertygelse, åstadkommits i KneckteContracten.
Långt ifrån att oenighet och missförstånd emellan Rote och Karl under närvarande förhållanden allmänneligen ökats, hafva tvertom så väl vederbörande Landshöfdingar som RegementsBefälen nitiskt sökt använda allt sitt inflytande för att tillvägabringa ordning samt bestämdhet i utgörandet af de Roterandes och Knecktens ömsesidiga åtaganden; och jag tror, att, om äfven Rikets Ständer skulle finna skäl ingå på Grefve von Fersens förslag, hvilket jag ej anser af behofvet påkalladt, samt Kongl.
Majit dertill täcktes lemna Sitt Nådiga bifall, skulle resultatet ej blifva särdeles olika mot det närvarande förhållandet, det vill med andra ord säga:
Roteringsbesväret bibehållit till grunden, enligt hvad Konung Carl XI stadgade, men i visse detailler lämpadt, till följe af Ömsesidiga öfverenskommelser, efter tidens
Den i5 December e. m. fordringar; — och då KneckteContracten äro inrättade efter hvarje landsorts särskilta beskaffenhet, samt hittills uppfyllt det med dem åsyftade ändamål att tjena Staten, Rotehållaren och Soldaten till rättelse i afseende å deras ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, samt Motionären icke uppgifvit i hvilka delar, och på hvilket sätt för hvarje särskilt landsort, lian önskar ändring i de nu varande Contracten; så lärer frågan om nya Conlracts upprättande nu icke böra, såsom utan ändamål, borttaga en tid för Riksdagsärenderne, hvilken med hvarje dag blifver allt mera dyrbar; och synes någon åtgärd i detta afseende så mycket mindre vara af behofvet påkallad, som Kongl. Maj:t, redan för längre tid sedan, vidtagit nödige anstalter att författningarne rörande Indelningsverket samt Rust- och Rotehållares skyldigheter blifva sammandragne, och hvaraf resultaten snart äro att förvänta, ehuru man för sista handläggningen bordt afvakta besluten öfver flere, desse ämnen rörande, frågor, som under Riksdagen blifvit framstälde.
I afseende å behandlingen af Grefve von Fersens ifrågavarande Motion, får jag således fullkomligen instämma uti hvad Friherre af Nordin nyss anfört.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf, uppläste följande:
Då Herr Grefve Horn, som icke öfvervar beslutet i Passevolance-frågan, hvilket Den i5 December e. m. ao5 likväl af hans friä val hade berott, ansett sig böra, med anledning af en utaf Herr Grefve von Fersen väckt motion, långt efteråt afgifva sin reservation emot det fattade beslutet, och således baft fullkomlig betänketid att välja sina ord, i synnerhet som lian icke kunde hänföras af ögonblickets intryck; så torde det ej synas förunderligt, om jag uppskjutit att anföra några anmärkningar emot denna, i så många afseenden märkvärdiga, reservation, intilldess jag, genom dess genomläsning, kunnat bestämdt öfvertyga mig om dess ordställning och innehåll.
Jag bar nu vunnit denna upplysning, och derigenom, med ledsnad, sett bekräftadt hvad mitt minne, efter ett hastigt åhörande, ännu Önskade finna tvifvelaktigt.
Grundlagen tillägger hvarje Riksdagsman, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, rätt, att sin särskilda tanka till protocollet anmäla; men den har icke kunnat afse, att detta enskildta yttrande af en egen, från majoritetens afgörande, skiljaktig mening möjligen skulle urarta till en offentlig anklagelse emot det fattade beslutet, och till en dermed förenad uppmaning, att det icke åtlyda.
Hela andan och ordalydelsen af vår Grundlag bär sLämpeln af en omsorgsfull afsigt, att skydda enskild rätt och allmän säkerhet; men om den förra, öfvermodig och förvägen, skulle vilja inkräkta 2o6 Den i5 December e. m. på den senares område, och dervid söta sig en vrängd anledning i sjelfva Grundlagens stadganden; så behöfves endast dessas använda kraft för att hejda försöket.
Ty, i annat fall, skulle Lagen förfela sitt ändamål, och samhället upplösas.
Vi tillhöra icke mera, lyckligen för oss och för fäderneslandet, denna så kallade frihetstid, från 1720 till 1772, som, i de fleste fall, hånlig för vårt politiska anseende och våra minnen , i mån af de stridiga partiernas växlande segrar, gjorde, utan afseende på Lag och rättvisa, ett främmande inflytande gällande, som mägtigt, ehuru skamligt, tyngde på öfvertygelsens vigtskål.
Vi äga icke i vår Statsförfattning, något egenmägtigt veto, såsom fordom i Pohlen, hvaraf följderne bordt vara lärorika.
Vi äga icke något sådant stadgande, som endast den Anarchiska 1793 års Constitution i Frankrike upptagit, att, efter godtycklig pröfning, kunna motsätta sig de constituerade Myndigheternas beslut; ett stadgande, för hvilket författarne sjelfve redan i dess linda studsade, och som derföre genast, från tomma ord på papperet, förbyttes till det gräsligaste tyranni, som någonsin verldens tideböcker kunna uppvisa.
Dessa allmänna betraktelser böra, vid detta tillfälle, icke synas främmande, då man hört Herr Grefve Horn, i en afgifven reservation och i trefalldig egenskap af Re - Den i5 December e. ra. presentant, Medborgare och Rotehållare, stämpla, såsom en akt af orättvisa och väld, det beslut, som af irenne RiksStånd blifvit fattadt, angående Mötespassevolancen; då den militairiska subordination omtalas, hvarmed frågan inom Ridderskapet och Adeln upptogs, och som sjnes hafva jäfvat hvarje sundt omdöme öfver Indelningsverkets natur; och då, ej nog härmed, han tillägger, att om äfven Konungens sanction härå skulle gifva en fulländad handling åt Statsmagtens våldsamma brytande af Contracters helgd, så finnes dock intet lagligt åliggande för Rust- och Rotehållare, att en sådan handling godkänna.
•Nu frågar jag, är det icke att fullkomligen misskänna den rätt, som Grundlagen gifver, att förvara vid protocollet sin enskilda mening emot ett fattadt beslut, att på sådant sätt upphäfva sig till domare öfver andras meningar; att, på sådant sätt, åtminstone antyda en uppmaning till olydnad emot hvad Statsmagterne beslutit?
Om detta är representantens rätt, så äro naturtillståndets tider inträdde, och den materiella styrkan blir då rättvisans mätare.
Om detta är medborgarens språk, så måste åtminstone ett annat Svenskt tungomål för denne finnas, som närmare öfverensstämmer med fosterlandets minnen och hans bestämmelse.
Om detta är Rotehållarens afsigt, så uppreser han sig till en oberoende och Den 15 December e, ra'. sjelfmyndigt beslutande magt inom samhället, sorn försmår både Konung och Ständer.
Nej, detta är och kan icke vara förhållandet, och jag tror äfven, att Herr Grefve* Horn, som vid detta tillfälle icke förer någon annan talan än sin egen, sjelf icke anar de eftertänkliga följder , som kunde uppkomma af hans framställda sattser, om de, på allvar, i hans eller någon annans sinne uppfattade, kunde vinna verkställighet.
Men sådant bör likväl icke föranleda dertill, att de äfven lösligen, och utan annan mening än syftning på dagens gny, blifvit framkastade.
Ärendet är för vigtigt, för att göras till en lekboll för passionerne, och den rätte medborgaren upphämtar, äfven under stridiga åsigter, endast en verklig ära af dessas lugnande, men icke då han gifver dem en näring, som alltid, inom vårt land och med vårt sansade Folk, skall förfela sin möjligen åsyftade verkan.
Jag ämnar här icke ingå i någon bevisning om lagligheten af det fattade beslutet.
De förenade Utskottens Betänkande, af trenne RiksStånd bifallet, har tillräckligen upptagit och besvarat de väckte betänkligheter ne; men jag frågar Herr Grefve Horn,- huruvida han, om dess mening blifvit den gällande, skulle hafva funnit förenligt med parlamentarisk form, med aktning för sin rätt och med den hofsamhet, som äfven till - Den i5 December e. m. 209 tillkommer en minoritet, och den pluraliteten, i samma matt, alltid är skyldig att återgälda, att, från den då besegrade sidan, reservationerne börjat angripa den förmenta patriotiska subordination (ty i dessa leder kan ju äfven subordination finnas), hvarmed saken blifvit genomdrifven, och det jäf på allt sundt omdöme om dess natur, hvarmed den varit åtföljd?
Hade han icke då kunnat svara, att minoriteten endast synes vilja tillerkänna ett sundt omdöme åt sig och sine vänner; att man likväl förbehölle sig något anspråk derpå, ehuru man vågade hysa en motstridig tanka i ämnet; och att ofelbarhet i egen inbillning, på hvad sida den än må vara, ej har och ej förtjenar något varaktigt välde.
Om han upptager denna uppränning till det rättmätiga gensvar han, vid ett sådant tillfälle, förmodligen hade afgifvit; så torde, vid detta, tillämpningen lätteligen kunna göras.
För min enskilda tillfredsställelse skulle jag önska, att närmare få veta, och samina önskan torde många med mig dela, hvaruti det åberopade, och på närvarande fråga passande, berömvärda efterdöme består, som ett annat constitutionelt samhälle gifvit.
Jag gissar, att dermed menas en träffad öfverenskommelse, uti ett främmande land, emot en befarad olaglig beskattning, hvarom de allmänna Bladen, med så mycken 53 H. 14 210 Den io December e. m. ifver, talat.
Men utom det att dessa så mycket utropade patriotiska Bolag, i verkligheten och på närmare håll sedde, nedsmälta till enstaka, spridde individer, hvilkas antal Journalismen söker att upp-pösa till betydlighet, så är, efter all anledning, hela ändamålet ett spöke, uppstäldt emot ett annat spöke, hvilka söka att skrämma hvarandra i inbillningens verld, och förmodligen aldrig komma att råkas i denna.
Efter allt hvad jag nu anfört, och då, efter min förmening, Herr Grefve Horns så kallade reservation innefattar en alldeles ny motion, helst den upptager en alternatif framställning om Knecktehållets upphörande eller Beväringsskyldighetens undantagande ifrån detsamma; så hemställer jag till Höglofl.