Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om i verldshandeln för soliditet och redbarhet kända namn stöde i spetsen för Bankens förvaltning, skulle de för henne icke sakna credit på alla platser, der de enskildt ägde sådan, och denna skulle, begagnad af i sådana affärer kunniga, bereda allmän vinst i bredd med dessa enskildas deraf jemväl enskildt växande credit.
Då Bankens tillstånd ej är hemligt, och utländningen finge se i spetsen för hennes rörelse redbara och solida affärsmän, komme Bankens vexlar säkerligen icke att vägras till emottagande, då de vexlar, som på henne med rätt dertill droges, blefve genast inlösta.
Derigenom blefve det omöjligt att vidare på Börsen idka coursvingleri och skaffa sig betydlig vinst genom några skillings högre eller lägre pris för vexlar å utländskt mynt.
Man behöfde endast, vid behof af vexlar, vända sig till Banken, der man alltid vore säker att kunna erhålla sådana.
Denna, en af Bankens egentligaste functioner, är den mest lucraliva och minst vådliga af alla.
Innan jag slutar mina anmärkningar, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten på behofvet af att i den lag, som i förevarande ämne kommer att stiftas, må uteslutas aliade 4 H. 27 lie
Den i3 Mari f. m. småaktiga bestämmelser i afseende å Bankens lånerörelse, som ligga till grund för sista Riksdagars beslut.
Det finnes ingen förnuftig grund för bestämmandet af ett visst riksdalerstal såsom det högsta, en person äger till låns upptaga; säkerheten, som kan lemnäs, bör ensamt bestämma den.
Nu får man icke innestå i Disconlen för mera än 6000 R:dr såsom låntagare och 6000 R:dr såsom cautionist.
Det är klart, att en sådan summa är för den egentliga rörelsen obehöflig.
Den s. k. större rörelsen äger en belåningsrätt till högst 20,000 R:dr på en låntagare.
Tänk hvilken summa!
Dermed kan man komma till 2000 å 3ooo tunnor säd eller några 100 SM jern; då en större handlandes böcker sluta sig på millioner, kan lätt beräknas, hvad nytta han af en så inskränkt lånerätt kan hemta.
Det är tydligt, att då Bankens rörelse bestämmer såväl dess goda inflytande på näringarna som dess egen större eller mindre vinst, möjligheten att erhålla lån icke bör vara inskränkt till vissa summor, utan till bestämmelser för säkerhet (hypothek), som får antagas, och hvilket åter hufvudsakligen beror på en klok förvaltning att pröfva.
Yi hafva för någon tid sedan hört anmärkningar göras, att personer, saknande all credit och till och med bysätta, erhållit lån ur Disconten.
Om det verkligen förhållit sig så, härflyter sådant från det stadgande, att lånerätten är inskränkt till en viss summa; då deremot endast ett strängt ansvar borde vara fästadt vid pröfningen af säkerheten.
Att räntefoten må nedsättas, är en naturlig önskan; och denna nedsättning skall ock i sinom tid äga rum i följd af Bankens ökade soliditet och rörelse samt derigenom alstrade stora capitaler.
Jag vill icke nu föreslå någon viss räntefot; men må Utsk. vid sitt förslag till lagstiftning i detta afseende fästa behörig uppmärksamhet såväl å rörelsens behof af capitaler mot låg ränta, som capitalistens anspråk på att ej brådstörtad! se nedsatta sina lagligen beräknade inkomster å de capitaler, hvaraf han skall lefva.
Det är härvid högst angeläget att noga beräkna följderna och successive tillvägagå, tilldess man hinner den punkt, der man bör stadna.
Jag har nu yttrat mina tankar i ämnet och vill endast tillägga, att jag hoppas, det Utsk., vid granskningen af lagförslaget och jemnförelse deraf med andra författningar och reglementen, må iakttaga, att den nya lagen blifver så fullständig, att alla andra lagar i detta ämne må kunna förklaras upphäfna och icke mera behöfva åberopas.
De trenne ledamöter, som talat efter mig, hafva haft yttranden, som, enligt mitt begrepp, äro af natur att förtjena af Utsk. närmare begrundas.
Jag ber att för min del få framställa några betänkligheter.
Den förste talaren har ansett det af mig yrkade stadgande mot indragning af sedelstocken obehöfligt, emedan han trott, att dessa förhållanden skola jemna sig sjelfva, sedan realisationen gått i verkställighet.
Sålunda bragt i valet emellan det omdöme, Den i3 Mars f. na. 311 sorn föregående Riksdagars
Ständer i sina financeplaner uttryckt, i afseende å behofvet att förebygga rörelsécapitalets minskning; bragt i valet häremellan och en enskild ledamots mening, måste jag förklara, att jag qvarstår vid det förra.
Jag kan ej förstå något annat, än att en indragning från rörelsecapitalet skulle komma att äga rum.
I fall de 8 millioner, som nu sysselsättas i lånerörelsen, derifrån indroges, återstode blott 22 millioner af rörelsecapitalet; och detta är dock mindre än 3o.
Den omtanka, föregående Ständer baft att sätta bom för strypsystemet, är mera angelägen nu än förr.
Jag vill blott exempelvis erinra, hurusom, blott för det
Försynen några år välsignat mig med en ej öfverdrifven, men medelmåttig skörd, sädespriset fallit ned från 12 tilly R:drtunnan, endast af orsak, att brist på capitaler hindrat en större spannmålshandel.
Nöden är ett säkert, men förskräckligt medel att göra penningen god.
Penningebristen sätter producenten under en våldsmagt, att han icke ens vågar begära för sin vara, hvad den verkligen är värd.
Jag öfvergår till hvad en annan talare yttrat.
Frih. Rantzou har framställt en verklig afsky för lönesystemet.
Jag har förut hört denna sats drifvas, men blott utaf den välmenta okunnigheten; och jag har då, af aktning för det sundare omdömets egna urskilning, ej upptagit den.
Men då jag nu hört denna sats upprepas af en annan, som gjort sig känd för ett inycket godt hufvud och särskildt för insigter i detta ämne, hör jag ej undra, om andra än de okunniga möjligen kunde lyssna dertill; och det torde då vara tid att besvara satsen.
Jag har aktning för Eder tid, mina Herrar! och jag skall ej trötta
Eder med att ingå i någon theoretisk bevisning, utan blott tillåta mig att citera ett exempel ur enskilda förhållanden och af den beskaffenhet, att man derifrån kan i tillämpningen komma rakt in på slutsatserna i afseende å det allmänna: denna samling af enskilda förhållanden.
Jag hemtar detta exempel från den stad, der jag är boende.
Der stod en gång förlidet år en Engelsman på bron i Norrköping och sade med hänryckning, att hans fädernesland skulle vilja med millioner betala den förträffliga vattenlägenheten, för att äga den inom sig.
En aktningsvärd fabrikant finnes i denna stad, som för 10 a 12 år sedan icke ägde rocken på kroppen, då han såsom bokhållare fick plats i ett förmöget fabrikshus.
Ilan tillvann sig sin patrons utmärkta tillgifvenhet och fick efter några år låna dennes credit.
Han tog den, använde den till inköp af en fabrik, började med 2 stolar, har nu 8; har försörjt sig sjelf, med hustru och barn, och dertill samlat sig någon förmögenhet.
Om nu denne man, af farhåga att sätta sig i skuld, lågt händerna i kors och gjort ingenting; hvad hade han väl då ägt?
Naturen är rik på föremål för industrien; men hvart komma vi utan capitaler?
Och likväl vill man ej inkalla sådana utifrån.
Må det exempel, jag anfört, närmare efter - <211 Den t3 Mars f. m. sinnas.
Jag tror, att hvarje opartiskt omdöme skall finna skuldsystemet klokt, då det väl användes; och på en sådan förutsättning grundar jag den öfvertygelse, att det skall blifva en välgerning för Nationen.
Jag vill ej i anledning af en omständighet, deri samme talare yttrat sig, anmärka någonting ofördelaktigt för honom; men så vida jag hört riktigt, har jag tyckt mig förnimma, att, oaktadt han i frågan om ny redaction af 72 §.
Reg.F, hördes yrka Konungens uteslutande från Bankens styrelse, och änskönt jag trodde, att han ännu vore af samma tanka, har han likväl omtalat ett fall, deri Konungen, gemensamt med Ständerna, skulle besluta uti ämnen, rörande Bankens styrelse.
Jag öfverlemnar till den värde talaren sjelf, huruvida icke sådant innebär en motsägelse.
Det är möjligt, att jag misstagit mig i min uppfattning; och jag beger mig ifrån denna anmärkning till besvarande af hvad Frih.
Han har bestridt förflyttningen af Bankens lånerörelse på Riksg.Cont., emedan sådant för Banken skulle förorsaka förlust af dess vinst.
Må det tillåtas mig erinra, att enligt Bankens gamla statuter tillhör dess vinst Staten.
Jag frågar, hvarföre den ej kan lefvereras likaväl från Riksg.- Cont. som från Banken?
Jag medger, att tillfällen kunna gifvas, då Banken sjelf behöfver sin vinst; men hvad hindrar, att Riksg.Cont, då kan lemna den?
Jag tror altså, att det anförda skälet ej torde finnas adeqvat.
Frihtn har vidare yrkat, att det stadgande i discontreglementet, att ingen får låna mera på eget namn, än 6000 R:dr, bör upphäfvas, emedan det skall förorsaka en inskränkning för rörelsen, och att fördenskull belåningsrätten bör vara helt och hållet illimiterad.
Jag motsätter mig detta förslag.
Om de fonder, hvarur lånen skola tagas, äfven illimiteras, då vill jag instämma med Hr Frihtn; men så länge fondernas belopp qvarstå i hela sin trånga inskränkning, måste äfven den gräns för hvar och ens belåningsrätt, som nu finnes bestämd, fortfara.
Följderna blefve annars allt för olyckliga för de mindre förmögna, då de deremot blefve favoriserande för de rika.
Här i Stockholm finnas visserligen flera personer, som äro vederhäftiga för 100,000 R:dr, och om de kunde erhålla lån till detta belopp, är det klart, att
DiscontDirectionen för en enda sådan låntagares skull kunde blifva tvungen att säga till 100 lånsökande jordbrukare: mina vänner, er säkerhet är ganska bra och ert behof inse vi jemväl; men de lika hafva upptagit våra fonder, så att åt er hafva vi ingenting att ge.
För att bereda rättvisa åt alla förhållanden, för att ej bjuda ett företräde åt de rika på de fattigas bekostnad, påstår jag, att en gräns i detta afseende bör finnas bestämd.
Jag skall icke yrka, att den skall förblifva vid 6000 R:dr; jag skall gå till 10,000 R:dr, Men förmodligen lär Frih, Cederström ej heller antaga den; ty han yttrade sig missnöjd till och med med 20,000 R:dr.
Diseonten för Den i3 Mars f. m. den större rörelsen beträffar, vill jag i afseende derå icke sätta mig emot Frih.
Cederströms yrkande; ty dit vända sig icke de mindre förmögna.
Må man der få så höga lån man vill; men må man icke stänga dörren för massan af folket, blott för några hundra rikas skull.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komrne i eftermiddag kl. 6 att fortsättas.
Jag anhåller att, i anledning af det utaf den bland de två sista talarne, hvilken yttrade sig först, gjorda förklarande, alt lt.
St:s Bank aldrig varit under det envälde, man tyckts förmoda, få anmärka, att det var skada, att Frih.
Cederström ej yttrade denna sats i förra plenum; den kunde då hafva utgjort ett ytterligare skäl för förkastande af den föreslagna förändringen af 72 §.
Cederström har vidare motsagt creditivernas öfverflyttning på Riksg.Cont.
Jag tror, att de skäl, som blifvit anförda och gjort sig gällande vid antagandet af den förändrade redactionen af 63 §.
Reg.F., utesluta behofvet för mig att nu besvara Hr Frih:s så beskaffade motsägelse.
Jag ser blott nu, att jag uti Hr Frih. återfunnit en af den, som i vårt sednaste plenum röstade emot nämnde §:s förändrande.
Bankens vinst på lånerörelsen, kan denna användas till samma ändamål, om den tages från Riksg.- Cont., som örn den tages från Banken; så att något hinder emot förslaget i denna del deruti icke finnes.
Angående rörelsecapitalet har jag ingalunda påstått, att det på något sätt skall minskas eiler indragas, likasom jag ganska väl kan uträkna, att då 8 dragas från 3o, stå 22 qvar.
Men jag har sagt, att det är ett oting att bestämma rörelsecapitalets storlek på samma gång, som man reglerar myntväsendet genom realisation.
Boyes exempel, att spannmålen nu är i godt pris, tror jag ej innebära den bevisning, han dermed syntes åsyfta.
Orsaken till dessa låga pris tror jag nemligen icke får sökas i bristen på rörelsecapital, utan i saknaden af ett bestämdt mynt, som gjort hvarje större speculation omöjlig.
Så länge banklagen stadgor, att livar och en äger rätt att mot silfver bekomma sedlar ur Banken, hemställer jag, om man väl kan bestämma rörelsecapitalet.
Det har blifvit sagdt, att rörelsecapitalet ej ökats, oaktadt folkmängden så betydligt stigit.
Rörelsecapitalet har likväl blifvit ökadt med flera millioner genom privatbankernas rörelse, och ungefär med en million genom brukspatronernas assignationer.
Denna ökning är visserligen ickebetydlig; men den har icke kunnat åstadkommas vidsträcktare under den allmänna oreda i vårt penningeväsende, som hittills ägt rum.
Sedan blott denna blifvit öfvervunnen, skall säkerligen rörelsecapitalet, utan R.
St:s försorg, jemna sig till förhållande mot landets behof, och R.
St. skola icke ens förmå att inverka till indragning deraf, Den i3 Mars f. m.
Jag vill blott gifva tillkänna, att den siste talaren saknat förmåga att göra riktiga slutföljder, då han trott, att jag varit en bland de 11, som röstat till förkastande af den föreslagna ändringen af 63 §.
Reg.F. Gr.
Sedan förslaget blifvit remitteradt enligt 87 §.
Riksd.Ordn., och det nu är fråga om att §-vis granska detsamma, får jag anmärka en omständighet, som jag icke liört någon fästa sig vid, men hvilken likväl torde vara af lika vigt som åtskilliga andra gjorda anmärkningar.
g §. innehåller nemi.: ”Banken må ej äga annan fastighet, än som för bedrifvande af dess rörélse oundgängligen fordras, på sätt derom vid hvarje Riksdag af Konung och R.
St. beslutas.”
Banken äger likväl, och kommer troligen att i många år ännu äga, inteckningar i flera landtegendomar.
Det är omöjligt, att ett Jåneverk kan äga sådana, utan att förutsätta möjligheten, att det vid något tillfälle kan blifva nödsakadt att inropa den intecknade panten på auction; och det vore farligt att i lagen lägga hinder häremot, hvarigenom processer och tvetydigheter kunna uppkomma.
Det står visserligen: ”på sätt Konung och Ständer derom vid hvarje Riksdag besluta;” men om det bortglömdes att i detta afseende fatta något beslut, skulle Banken, sakna den rätt, jag ofvan visat, att hon behöfver.
Jag anhåller, att Utsk. ville lemna uppmärksamhet åt dessa mina anmärkningar.
Jag ber E. Ex., jag ber R. o. Ad. förlåta, att jag begärt ordet.
Mia röst är matt och svag, den torde föga höras; måhända vore ock bättre, att den förstummade.
Icke min tid blott kan fordra det, — tiden i allmänhet (så säger mig mitt aning om denna Riksdag) torde göra, att den icke kan höras.
Jag är förundrad öfver hvad jag sett och förnummit.
St. för fyra år sedan skiljdes åt, lemnade de eftersig, samt åt samtid och efterkommande, en helig lofven och försäkran, att fyllas af deras dertill befullmägtigade ombud.
Denna lofven och försäkran var sanctionerad af Konungen.
Konunganamn, om sådant kunnat behöfvas, skulle borga för dess fyllande.
Ouppfylld står ännu denna lofven och försäkran.
I halftannat års tid hafva de menliga förhållanden, som uppskofvet vållat, och den osäkerhet, som deraf blifvit en följd, utgjort ämnen för bekymra er fulla meddelanden emellan Regeringen och R.
St:s Fullmägtige i Banken.
Enkom för att undanrödja de hinder, som mött för verkställigheten af myntbestämningslagen; enkom för att afsluta denna vigtiga angelägenhet *— så lyder riksdagskallelsen — hafva R.
St. blifvit kallade till urtima Riksdag.
Regeringen har sökt att påskynda gången af R.
St:s öfverlägga ingar.
Regeringen Den i3 Mars f. m. 2l5 har framställt den tankan, att vexlingstiden kunde och borde utsättas till senast d. i instund.
Icke ett ord har utgått från R.
St., icke ett steg har blifvit af dem vidtaget, sorn bådar verkställighet af förr fattade beslut.
Deremot ser jag dem fördjupade i theoretiska forskningar om principerna för Bankens förvaltning och dess blifvande lånerörelse.
Jag finner en ny banklag föreslagen, utan att det egentliga motivet för en sådan åtgärd blifvit uppgifvet.
Motivet ligger i 7 §. af banklagen för d. 1 Mars i83o, som säger, att alla stadgar och reglementen, ang:de Bankens rörelse och förvaltning, skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i denna lag (i83o års lag) fastställda grunder.
Här' finnas visserligen inga hinder, att ju en helt ny banklag kan och må uppgöras; men aktningen för existerande lag medger ej, att man handlar, som funnes ingen lag, och försigtigheten bjuder att icke inlåta sig i tvistämnen, som kunna bringa vederbörande att glömma, det hufvudsak här är att till verkställighet bringa, hvad sorn blifvit beslutadt.
Mitt i sisla plenum ingifna skriftliga anförande hade för ändamål att undanrödja alla tidsödande omvägar och att få den frågan allena till besvarande framställd, huruvida R. St., lika med Konungen, ansågo vexlingen kunna taga sin början d. 1 instund.
En dylik fråga, som jag sedan hört, lärer förr vara väckt.
Här ligger på bordet ett betänkande från BancoUtsk., evasivt, bvad hufvudfrågan beträffar.
Dylika yttranden, om än man finge ett hvarje vecka, leda icke till målet.
Ja, jag är derom öfvertygad, att derest icke R.
St. bestämdt förklara, att Banken skall öppnas till vexling under hvilka förhållanden som helst, och derjemte utsätta dag dertill, så slutas jemväl denna Riksdag, utan att myntbestämningslagen blifvit satt i verkställighet.
Jag inskränker mig af många skäl till detta uttryck af min enskilda tanka.
Smärtande skulle det blifva för mig, om den skulle blifva en på förhand gifven reservation mot R.
Strs blifvande beslut.
Ännu en gång underställer jag R. o. Ad. denna min åsigt; jag hemställer, om ej det bestämda förklarandet:
Banken skall öppnas till vexling på utsatt dag, hända hvad sorn hända vill, utgör enda vilkoret för möjligheten, att man må komma sams om en sådan förvaltning af Banken, att vexlingen kan gå för sig utan våda.
Men huru än R. o.
Ad. anser mina bemödanden för fyllandet af en lofven och försäkran, gifven under de heligaste anmaningar, ber jag dock, att mina yttranden måtte gå till BancoUtsk., för att vittna inför kommande tider.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att de denna dag afgifna anmärkningar vid förslaget till lag för Banken 3l6 Den i3 Mars f. m. m. m. måtte fä åtfölja remissen af K. M:s Nåd.
Skrifvelse i ämnet till Banco- och LagUtsk:n. Bifölls.
Ånyo föredrogs Hr af Robsahms, Carl Reinh., d. i dennes e. m. på bordet lagda motion, ronde inlösen till Kronan af egendomen Ekolsund och dess förärande åt 11. K. H. Hertigen af Upland.
I sammanhang härmed föredrogs äfven K.
M:s d. 8 dennes på bordet lagda Nåd.
Skrifvelse, i anledn. af nyssnämnde motion.
Hr af Robsahms motion som den Nåd.
Skrifv. remitterades till StatsUtskottet.
Föredrogs ånyo Hr af Robsahms, Carl Reinh., d. i dennes e. m. på bordet lagda motion om indragning och försäljning af militie-boställshemman.
Den nu föredragna motionen af Hr af Robsahm är af en verkligen egen och ovanlig beskaffenhet.
Den innebär a:ne hvarandra rakt motsatta egenskaper.
Å ena sidan finner man i motiverna för motionen de mest upplysta och oensidiga omdömen, som äga anspråk på att göra sig gällande för hvarje sund eftertanka; å den andra sidan, eller uti sjelfva förslaget, visar sig motionen i ett så halffardigt och, om jag i figurlig mening får begagna detta uttryck, ett så lättsinnigt skick, att den snarare synes innefatta en lösligt framkastad ide'till ett försök, än åsyftande reformer i ett vigtigt samhällsförhållande, från hvilka förändringar, en gång verkställda, någon återgång sedan icke är möjlig.
Då jag således gillar motionärens åsigter i principen, kan jag likväl icke annat än ogilla det föreslagna sättet för deras tillämpning.
Jag kan nemligen ingalunda finna nyttan af boställenas försäljning till kronoskatte, utan tror tvärtom, att sådant vore högst skadligt och förlustbringande.
Utaf de skäl, jag för denna öfvertygelse äger, vill jag anföra några hufvudsakliga, hvilka, vid det ytligaste begrundande af ämnet, sjelfmant framställa sig för omdömet.
Här finnas t.
ex. bland de till indragning bestämda boställen ganska många, för hvilka en obetydlig köpeskilling vore att påräkna, i anseende till den vanhäfd, hvari de kommit genom försummad controll på arrendatorer.
Om dessa deremot bibehållas och för Jöningsfondens räkning utarrenderas, kunna de, genom iakttagande af behöriga arrangementer och controller från boställs-directionens sida, upparbetas till en vida högre afkastning än den, hvarpå en köpare för närvai'ande skulle vilja grunda sina betalningsvilkor, och sålunda uti deras förbättrade skick i framtiden bereda en tillökning i löningsfonden, hvars möjlighet, genom de - Den i3 Mars f. m. 217 deras försäljning nu, lielt och hållet komme att gå förlorad.
För alt finna säkra köpare till den mängd boställen, som im finnas, nödgades man säkert utdraga försäljningen på liera år, och linder tiden skulle sålunda 2:ne liqvidationssätt följas för aflöningarna, hvilken öfvergångsperiod då skulle utgöra en tid af principlöshet i löningssättet.
Skulle man deremot på en gång låta verkställa försäljningen, fruktar jag, att följden blefve den, att man nödgades antaga mindre säkra köpare, eller åtminstone sådana, som icke förmådde på en gång betala liela köpeskillingen, hvilken då naturligtvis skulle intecknas i den försålda fastigheten.
Den af mig befarade följden häraf blefve då, att, om räntorna icke behörigen erlades och lagsökning blefve nödvändig, en sådan åtgärd kunde leda till boställets försäljning på executiv auction, dä Kronan måhända kunde blifva nödsakad att, lill betäckande af sin fordran, sjelf inropa den inlecknade fastigheten oell sålunda återfå det boställe, den en gång försålt, och i sådan händelse i ett troligen vida sämre tillstånd, än då det första gången såldes.
Dessa äro de hufvudsakliga skäl, hvarpå jag grundar mitt afstyrkande af motionen.
Såsom jag förut sagt, är jag ense med motionären i principen, då den i hufvudsaken utgår från samma ide', som den jag lagt till grund för en motion i detta ämne; men jag tror ej, att sådana radicala åtgärder, som de af Hr af Robsahm nu föreslagna, böra vidtagas, utan att man förut undersökt och gjort sig förvissad om beskaffenheten af de olägenheter, förändringen kan medföra.
För öfrigt synes mig Hr af Robsahms motion, i hvad den angår tillämpningen af de principer han uppgifvit, så vacklande och alternativ, att det förefaller mig, såsom hade motionären ej gjort sig sjelf tillräcklig reda för hvad han egentligen velat.
Jag upprepar således, hvad jag redan yttrat, att på samma gång jag delar den värde motionärens äsigter af ändamålet, kan jag ej annat än med min röst afstyrka medlet.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja remissen.
Jag har icke varit så lycklig att rätt kunna fatta, hvad Hr Hjärne yttrat.
Han har sagt, att lian gillade mina åsigter i ett fall och ogillade dem i ett annat; men jag har hört honom tala om, att boställena skulle försäljas på executiv auction och på en gång.
Sådant har aldrig varit min mening; utan har jag tydligen uti min motion sagt, att försäljningen skulle ske i denman, boställena blefve tillgängliga.
Man ser, huru personer, som ingenting äga, ingå i arrenden, hvilka de icke kunna uppfylla, utan att taga sin skada igen genom att plundra bostället på de förmåner, som ligga närmast till hands att för ögonblicket draga vinning af; och slutligen får regementet återtaga bostället i lägervall.
Otillförlitligheten af borgen för arrendevilkorens uppfyllande hafva inånga exempel åda4 II. 28 Dcu ij Mars i. m. galagt.
Man har sett arrendatorer med hela 3:ne särskilda borgesman, hvilka dock alla uppgifvit sin stat och funnits sakna alla tillgångar.
Genom tillkonstlade köpeafhandlingar hafva icke ens inventarierna stått att disponera för arrendeafgiftens betäckande.
Förlusten har således varit gifven ; och likväl liar man sett, huru derjemte alla instanserna måst anlitas för att få den oordentlige arrendatoren från bostället.
Att arrendesystemet förstörande inverkar på de ifrågavarande fastigheternas bruk och skötsel inses lätt; ty det är klart, att ingen arrendator vill nedlägga capitaler lill odlingar eller anläggningar, hvartill naturförmåner kunna lemna tillfälle, då en okänd efterträdare komrne att dela vinsten af hans möda.
Jag tror således, att den af mig föreslagna åtgärd skulle utöfva ett välgörande inflytande på landet, och jag fortfar altså att yrka remiss af min motion till StatsUtsk.