Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skyddstullssystemet utesluter icke möjligheten af en liflig utrikes handel och sjöfart, hvars naturliga grundval det inrikes varuutbytet är; men Frihandelssystemet kan hindra utvecklingen af den inhemska näringsfliten, om det för denna upställer sådane vilkor eller underkastar den en sådan täflan, som den icke kan motstå.
Se der i korthet grunddragen af de båda stridiga systemerna.
England har, i känslan af sin öfverlägsenhet i kapitalstyrka och i allt, som utgör handelns och industriens villkor, upträdt såsom frihandelssystemets skapare, och den utmaning till de öfriga handlande nationerna, som detta mäktiga land på detta sätt framkastat, kan det tvifvelsutan vidhålla, så länge det ännu besitter sina kolonier och herraväldet öfver hafvet.
Få äro likväl de stater, Den 1 December f. 111. utom Sverige, som antagit utmaningen.
En adept af betydenhet har det likväl förvärfvat i de Nordamerikanska Staterna, under det ett annat lika rikt och mäktigt land som England fortsätter det protektioual-system, som inom detta land grundlädes af Colbert.
Jag har trott, att en jemförelse emellan de olika verkningar, som af de stridiga grundsatserna framkallats inom dessa båda länder, Nordamerika och Frankrike, kunde vara uplvsande och möjligen för oss innehålla någon lärdom, som kunde vara af värde, och går derför att meddela några utdrag af den berömda nationalekonomen Caregs bref till Presidenten i Förenta Staterna, hvaraf det sista är dateradt i Mars 1858, och hvilka, då de icke äro utkomna i Svensk öfversättning, hos oss äro föga kända.
Hr Careg. som äfven besökt vårt land, yttrar sig om tillståndet i Amerika, hans fädernesland, som följer.
Från 1807 till 1815 voro vi utestängda från hafvet, i följd af våra förhållanden till England och kontinentalmakterna, och tvungna att söka vår ersättning i det inre varuutbytet.
Fabriker och manufakturer växte hastigt.
Jordbrukaren var välmående och Regeringen stark.
Vår statsskuld afhetaltes med skyndsamhet; men pä mindre, än två är var allt förloradt.
Frihandeln hade funnit landet i ett blomstrande tillstånd; men lemnnde detsamma till hälften ruineradt. 1824 inträffade en lindrig återgång, åtföljd 1828 af en ännu verksammare till protektiönalsystemet.
Följderna blefvo snart synliga.
Fabriker och manufakturer upstodo åter.
Jordbrukets produkter funno en liflig afsättning.
Siltret inströmmade och statsskulden kunde slutligen till hela sitt belopp afbetalas. 1834 förändrade
Centralregeringen åter sina statshushålluingsgrundsatser, genom öfvergången frän protektiönalsystemet till antagande af en tulltaxa, som endast var beräknad på statsinkomst eller en s. k.
Finans-tulltaxa.
En mängd banker upväxte nu oeh verkningen af förändringen visade sig snart i bankernas iråkade obestånd, de handlandes konkurser, jordbrukets betryck, sil frets försvinnande och Statskassans bankrutt-tillstånd, så att Regeringen måste taga sin tillflygt till ett pappersmynt, som icke kunde utvexlas mot specie, såsom den enda utvägen att uprätthålla statsmaskineriet i verksamhet.
Annu en gång 1842 förändrade Regeringen system.
Ensträng prote-ktionel tariff hätte blifvit införd i stället för den finans-tulltaxa, som gällde intill denna tid.
På banker upstodo nu.
Den utländska skulden på euskilda händer afbetaltes.
De handlande förvärfvade förmögenhet.
Silfret inströmmade, Statens inkomster växte hastigt, och under ingen tidpunkt i vår historia hade man i högre grad, än under denna, skäl hoppas på en lycklig framtid för vårt land, då åter 1846 protektional-systemet öfvergafs och en tulltaxa, grundad uteslutande på statsinkomst, åter infördes.
Följderna häraf hafva ock visat sig under de 11 år, som detta system fortfarit.
De hafva varit: osäkerhet i alla handelsaffärer, prisernas hastiga fluktuationer, upkomsten af otaliga konkurser, våra egna exportvarors nedtryckta Den 1 December f. m. 55 värde, samt iHom de industriella yrkena, arbetslöshet och slutligen nödtvånget för Regeringen att åter taga sin tilfflygt till ett pappersmynt utan förtroende, oansedt i dess skattkammare influtit, hundratals millioner Kaliforniskt guld.
Den slutsats, som författaren drager af denna historiska framställning och af sin sammanställning af orsaker och verkan, är, att, så ofta Regeringen rört sig i riktningen al ett protektionalsystefti, har allmänna välmågan med sina följeslagare af förtroende, samhällskraft och sedlighet gått framåt.
Under de perioder åter, då Centralregeringen fortgått i en motsatt riktning, hafva följderna varit: upkomsten af en otalig mängd banker utan solidilé, spekulationernas upjagande ända till vingleri och dårskap, myntets försvinnande, manufakturisters, handlandes och jordbrukares ruin, statsinkbmsternas nedgående nästan till intet, så att Förenta Staterna numera framställa bilden af ett folk, hvars politiska makt och materiela välstånd äro i ett fortsatt aftagande.
Den skildring, som HV Careg derefter gör af sitt fäderneslands belägenhet i politiskt, materielt, finansfelt och sedligt hänseende, är utförd i så mörka drag, att man voro böjd antaga att, häri lage någon öfverdrift, så framt icke det stora anseende han njuter i förening med de obestridliga fakta, hvarpå lian stödjer sig, ställde hans trovärdighet utom tvifvel.
Ifrån denna blick på NordAmerikas ställning, vända vi oss nu till Frankrike såsom protektionist-systemets förnämsta representant.
Inom detta land har spanmåls-produktionen st.igft två gånger hastigare än befolkningen.
Det föder nU 20 mill. menurskor med hvete, då det förut endast föd.de 7. Silkesproduktionen liar från 1812 upgått till -15 mill. kilogrammer i cocons från 5 mill.
Dess manufaktur-industri producerar nu årligen1 tor 4 milliarder francs värde, hvarai endast V5 af främmande råämnen.
För 40 år sedan behöfde Frankrike för sina fabriker .OOfOOO balar bomull, nu 400,000.
Sidenfabrikerna tillverkade då för ett värde af 100 mill., tiii för 400 millioner.
Kolgrufvorna lemnade då 800,000 totra stenkol, nu 5 millioner. 1836 var Frankrikes export 500 millioner, 20 år deref^gr, 1856, 1 milliard 893 millioner.
1821 upskattades värdet af dess jord och anläggningar till 39 milliarder francs, 1851 tiM 83 milliarder 744,000 francs, o. s. v. Och härmed slutar jag, M.
Hrr, denna' jemförelse emellan två stora stater, hvaraf den ena hyllat frihandelns grundsatser och den andra bibehållit protektionist-systemeit, öfverlemnande åt dem, som befinna sig på den plats der de kunna utöfva något inflytande i‘ dessa frågor, att häraf göra den tillämpning, som de möjligen-kunde anse den ega på vår ställning.
På det de ord jag här uttalat och hvilkas Väsebdtligaste ändamål varit, att väcka en allvarlig upmärksamhét fi dessa frågor, icke må vara forspilda, får jag, på grund af det ofvan anförda, väcka den motion: f>6
Den 1 December f. m. att Bevilln.Utsk:t, vid aflemnandet af sitt förslag till Tulltaxa, måtte på det bestämdaste uttrycka sin mening, huruvida denna lag uteslutande skall betraktas som en Finans-lag, hvars enda ändamål är att bereda Staten inkomster, eller om densamma derjemte bör anses ega egenskapen af en lagstiftning, som har för ändamål att, i hvad behöfligt är, beskydda den inhemska näringsfliten och befordra jemnvigt och likstämmighet, rättigheter i handelsförhållander emellan Sverige och andra länder, så att landet må veta, om det hyllar ett frihandels- eller ett skyddstulls-system.
I ingen fråga finnes det för en nationalrepresentation en större fatt och en större pligt att uplysa Regeringen om sina tänkesätt, än i fråga om riktningen af det statshushål Inings-system, af hvilket det väntar båtnad för landet; ty detta innebär i sig sjelf fröet till allt, och i ingen fråga är det af mera vigt, än i denna, att R.
St:r uttala en bestämd och tydlig mening, på det en Regering, som sträfvar för landets bästa och omisskänneiigen vill dess väl, icke måtte blifva, af aldrig tystnande fordringar och anspråk, föranledd, att bevilja sådane tullfriheter och tulländringar, som förrycka ett system och äfven kunde utöfva samma inflytande å antagna eller förestående Statsregleringar.
Gr. Wrangel, Tönnes Reinhold, upläste följande motion :
Bland de tå ännu qvarlefvande
Svenske män, som egt hedern att åt fäderneslandets tjenst få erbjuda lif och blod i strid mot rikets fiender, befinner sig en numera grånad man, på hvilken jag anhåller att få fästa Högh Ståndets oell R.
Ritmästaren vid Upsala Universitet, Professorn Waij tillhörde såsom ung det vapen, som under General von Cardells ledning tillvann Svenska namnet så mycken heder, samt egde utmärkelsen att under 1813—1814 årens fälttåg hos denne !Ffi It Artilleriets utmärkte Chef tjenstgöra såsom StabsAdjutant, i hvilken egenskap UnderLöjtnant Waij 1813 bevistade bataljerne vid Grossbeeren, Dennewitz, Elbstranden, Dessau och Leipzig samt 1814 fälttåget i Norige. 1819 begärde Waij, drifven af intresset för det vapen, han tillhörde, och den vackra talang, han egde och ville utbilda, K. permission att på utrikes ort studera »Krigs- och Målarekonsterna».
Hans underd. begäran afslogs och Waij tog afsked, samt hugnades härvid med Löjtnants anciennitet.
De båda konster, åt hvilka Waij velat sig egna, reducerades således till en och han hamnade också omsider som Ritmästare med Professors värdighet i Upsala med 75 t:r spanmål i lön och boställe.
De privata lektionspenningarna voro beräknade att fvlla bristen, men genom de Rikets Gymnasier och Upsala Katedralskola numera tilldelte Ritmästare-tjenster, finner ungdomen den åldrige Ritmästaren vid Universitetet allt mera umbärlig; och den fördel, Waij härigenom vinner, att mera ostörd egna sin omvårdnad åt sin mycket sjukliga familj, kan kännas bitter nog, så mycket hel - Den 1 December f. m. 57 dre sorn ingen löneförhöjning vid sednaste reglering kom hans till indragning afsedda tjenst tillgodo.
Från sina fälttåg har väl Professor Waij inbragt en varaktig, ja! rik skörd, ty han hemkom med medaljen för tapperhet i fält och med ett utmärkt hedrande vitsord af General Cardell.
Men den fiendtliga kula, som en gång vid Leipzig var på väg att äfven göra Waij kompetent till en liten efterskörd ur R.
St:rs pung, nöjde sig med att genomborra hans rockskjört, och Waij blef utan kompetens till blessyr-pension.
Då denna kompetens emellertid hängde på så litet, och då nu snart ett halft sekel gått förbi, samt vådan af ett ynnest-prejudikat således icke är farlig, vågar jag vördsammast hemställa huruvida icke It.
Ilögl.
St:r skulle täckas finna skäligt att tillägga Professor Waij pension i likhet med blesserade Officerare, hvilken min ödmjuka hemställan jag anhåller måtte till vederb.
Itemitterades till StatsUtsk:t.
Frih. Ribbing, Conrad, upläste följande motion:
Utarbetandet af den stora mängd motioner, som inkommit och ännu kanske inkomma, af större eller mindre vigt och värde, torde kanhända ej blifva för mycket ökadt af dessa få rader, hvilka jag tager mig friheten föredraga; och att dermed trötta R. o. Ad:s tålamod, torde ursäktas mig.
Då fyrfaldiga klagomål upstått öfver det dåliga pappersslag, och den lätthet att efterhärmas, hvarpå R.
Stms Banks sedelvalörer äro tryckta, äfven då det redan visat sig att i VexelBanken inkommit ett icke obetydligt antal redan odugliga sedlar, så torde det ej vara utur vägen, och sålunda ursäktas mig, att jag till R.
Stms behjertande, hemställer:
Om ej angeläget vore att Hrr Bankofullm. förständigades att anskaffa eller gå i författn. om nytt pappers anskaffande till sedelblanketter, hvilka vore af bättre beskaffenhet, och sålunda bättre motsvarade sin promenerande bestämmelse hand i hand.
För detta ändamåls vinnande, tager jag mig friheten att bifoga, ej vidfästa, ett prof af sedeltryck på cn bättre sort papper, och äfven bättre text och vattustämplar, och torde det tillåtas mig nämna att upfinnaren häraf är Svensk, och att det icke torde vara olämpligt att denne upfinnare, som nu i utlandet söker sin utkomst, finge i sitt fädernesland sedeltrycken utföra, Sveriges
Bank till nytta och upfinnaren till fromma och gagn.
Om remiss häraf till BankoUtsk. anhåller jag vördsamligen.
Hr von Koch, Nils Samuel, upläste en motion af följande lydelse:
Jag föreslår att export-tullen på kopparmalm borttages.
Vid Östersjökusten finnas många smärre koppargrufvor med fattiga malmer, hvilka icke kunna afsättas inom landet till sådant pris att brytning lönar sig.
Men dessa malmer innehålla bestånds - 58 Den 1 December f. m. delar, hvilka äro särdeles tjenliga till blandning med de rika Amerikanska malmer, som särdeles vid ett stort kopparverk i Hamburg användas.
Våra fattiga kopparmalmer blifva derför der osmälta, nästan med hela värdet af den koppar, de innehålla.
Under den tid, malmutförsel var förbjuden, tillät K.
M. vid dera särskilda tillfällen export emot tull af 9 sk. per Skepp. v. v. Nu, sedan tullen blifvit bestämd till 2 rdr pr Skepp. v. v., lärer icke någon nedsättning deruti af K. M. beviljas, och denna tull, jemte den dryga transportkostnaden för malm, som oftast icke innehåller mer än några proc., gör all export omöjlig; följden är att malmen till stor del qvarligger vid grufvorna, hvilkas bearbetning, under sådane förhållanden, snart måste uphöra.
Jag tror icke att egarne till kopparverk äska bibehållande af export-tull å malm.
Det var den om koppartillverkningen sannolikt mest förtjente bland dem — Hr Bergmästaren Bredberg —, som först erhöll tillstånd att utföra malm ..mot lag tull, till Hamburg.
Jag anhåller om remiss till Bevilln.Utsk:t. Bemitterades till Bevilln.Utsk:t. Gr. Sparre, Erik, upläste följande motion:
Den ifver, hvarmed man i sednare tider omfattat jernvägsanläggningarne, har vållat förbiseende af de enklare och oändligt mindre kostbara kommunikationsleder, hvartill vårt af stora segelbara sjöar upfyllda, af vattendrag genomskurna, lands egendomliga natur gifvet- anvisning.
Alltsedan anläggningen af Götha kanal, ett företag, som genom den oupskattbara nytta, det beredt vårt fädernesland, synes bordt hafva manat till efterföljd, hafva några större nya kanaliseringsarbeten icke kommit till stånd, och under det man vid hvarje
Riksdag till förmån för några få gynnade provinser voterar milkr, redan upgående till 5 0, glömmer man eller öfverser de billigaste anspråk på några tusen rdr af provinser, som af särskilda skäl torde vara mera än de förra förtjenta af understöd, och derjemte aldrig hafva utsigt att få den ringaste nytta af de milhr i hundradetal, som beviljats eller tillämnas för Statens jernvägar.
Det är på en sådan af naturen sjelf anvisad, jemförelsevis föga kostsam kommunikationsled, hvarom fråga redan i l/4 århundrade varit å bane, som jag tillåter mig fästa R.
St:rs upmärksamhet, en kommunikationsled så mycket vigtigare som den, oberäknadt det oändligt stora gagn, den medför för den provins, genom hvilken den skulle gå, tillika på en gång för det inre af Riket öpnar en ny väg till Vesterhafvet och bereder en förbindelse så väl mellan särskilda delar af Riket som äfven med brödrafolket, emellan hvilket och oss bandet skall lättare sammanknytas genom öpnade förbindelser, än genom revision af Riksakten.
Af hvad jag haft äran anföra synes redan, att jag afser Rikets vestra proyinser och deribland den, som, ehuru af naturen i flera afs;den gynnad, likväl till följd af sitt Täge, under århundraden D e» 1 December f. m. 5» ställd till sköld för det öfriga landet mot Norrige och derigenom blottställd för ständigt förnyade fiendtliga infall och gräsliga förödelser, deraf hämmades i sin naturliga utveckling och numera, sedan lugn inträdt, kunde ega anspråk att, till underlättande af denna hämmade utveckling, få något understöd af det allmänna, men detta oaktadt allt hittills deraf varit i den fullkomligaste saknad, jag menar Dalsland.
Detta jemförelsevis starkt befolkade landskap, som i sanning förtjena!' något mera upmärksamhet, jin man hittills till följd af dess aflägsna läge skänkt detsamma, är af naturen deladt i 2:ne stora hufvuddelar, den södra emellan Wenern och Bohus län belägna, ett stort slättland med den bördigaste jordmån, men tillbakasatt dels af -ofvan antydda förhållanden, dels i sednare tider genom fleråriga missvexter, svårare just derföre, att jordbruket här ej nått den högre fullkomning, hvarigenom inflytandet af en ogynsam väderlek något förmildras; samt den norra emot Norige angränsande delen, mera bergbunden och skogbärande, samt i följd deraf bergbruksidkande, genomskuren af flera större och mindre sjöar och vattendrag, som ungefär vid midten af landet flyta ut i Wenern vid den s. k.
Köpmannabro, hvarest jemväl en god, men liten hamn vid Hattefura erbjuder skydd åt de af Wenerns stormar hotade seglarena.
Denna punkt, som således af naturen sjelf anvisats till mötesplats för det bergsbruksidkande
Dalsland och den sädesproducerande delen deraf, samt tillika för de flera till Wenern angränsande landskap, hvilka ega dels spanmål dels malmer eller tackjern att erbjuda det skogrika, men på malmer fattiga Norra Dalsland, har likviil ej blifvit, hvad den borde vara, genom försummelse att bi behålla vattendraget vid erforderligt djup, som till följd af det låga vattenståndet i Wenern alltmera förminskats.
Ofvanför Köpmannabro finnas flera efter hvarandra liggande, genom mer eller mindre branta fall sammanbundna och ända till 12 mil in i landet sig sträckande sjöar benämnda Höljen, Bogvarpen, Aklången, Laxsjön, Lelången och Stora Lée, hvilken sistnämnde till en del utgör gränsen mot Norrige.
Invid eller på föga afstånd från dessa sjöar ligga de flesta större jernverk på Dalsland, äfvensom några i Wermland, såsom Upperud, Hofverud, Billingsfors, Cathrineholm, Lennartsfors, Gustafsfors, Krokfors, Christinedahl, Lisefors och Bäckefors, hvilket sistnämnde bruks effekter ensamt stundom upgått till 10,000 Skepp, årligen, samt dessutom Cathrineholms, Billingfors, Skåpafors, Sulleds, Långeds, Bengtfors m. fl. sågverk.
All den för ofvanberörde jernverk erforderliga malm och spanmål, som, den förra från Wermland och den sednare från Westergöthland, öfver Wenern föres till Hattefura hamn, måste numera derstädes omlastas i pråmar, för att föras genom sundet vid Köpmannabro.
Här sammanträffa 2:ne kommunikationsleder, af hvilka den ena öfver Snäcked förer in i sjön Animmen och derifrån genom en af några bruksegare för flera år tillbaka anlagd, numera af ålder förfallen, träsluss i sjön Ärren; den andra åter går till Upperud, hvarest varorna å uyo måste urlastas, för att forslas ett kort stycke öfver BO Den 1 December f. m.
Iand förbi vattenfallet samt inlastas i fartyg och föras öfver sjön Itogvarpen till Hofverud; derstädes ännu en gång urlastas, för att föras öfver land oell åter inlastas, samt sjöledes transporteras till Långed, der för 4:de gången omlastas och föras öfver land tili Laxsjön, öfver densamma till Skåpafors, der lör 5:te gången omlastas, för att föras öfver Lelången och vid Sudan af denna sjö vid Gustafsfors ytterligare omlastas, för att komma till Stora Lée.
På samma väg måste den till jern förädlade malmen äfvensom sågverkens produkter återföras till Hattefura, lör att inlastas till Götheborg och derifrån exporteras.
Det är uppenbart, att detta obeqväma transportsätt, till undvikande hvaraf bruks- och sngverksegarne nödgas lora sina produkter flera mil på hjuldon, lemna producenten en ringa behållning på hans vara, och följden har varit, att jernverken på Dalsland, oaktadt den goda skogstillgången och de jemförelsevis ytterst låga kolpriserna, som i sin ordning lemna allmogen föga eller ingen behållning på koltillverkningen, kämpa emot för dem oöfvervinnerliga svårigheter och, oaktadt alla ansträngningar af deras egare, stå tillbaka i utveckling.
De stora skogssträckor i norra Dalsland och Nordmarks Härad af Wermland, från hvilka den årliga averkningen beräknas till 40,000 tnlfter blockar, som nu till en stor del kastas i sjöarne, för att utför de sjöarne sammanbindande vattenfallen nedgå till Köpmannabro, derstädes inlastas och föras till Wenersborg samt der åter störtas i Götha eif, för att flottas till sågverken vid Trollhättan, lida äfven genom detta transportsätt kännbara förluster, i det skogsegarne nödgas till de aflägsna sågverken till underpris afyttra sina alster, af hvilka en stor del under vägen gå förlorade.
Slutligen lider ej mindre jordbruket, till hvars utvidgande genom högst betydliga odlingstillfäilen ej mindre i Wedbo, än i Nordmarks Härad af Wermland, utsigter äro för handen, än äfven boskapsskötseln, till hvars bedrifvande i större skala den, i förhållande till sädesproduktionen, ymniga hötillgången och rika beten å de vidsträckta utmarkerna erbjuda tillfälle genom bristen på lätta kommunikationsmedel; jordbrukarne nödgas nemi. nu att öfver ytterst backiga vägar och på stora omvägar föra sina varor till det flera mil aflägsna Fredrikshall i Norige såsom enda afsättningsort.
Det torde vid nu i korthet antydda förhållanden icke vara af nöden att vidare utveckla af hvilken utomordentlig vigt en kommunikationsled genom anläggande af slussar vid ofvanangifna sammanbindningspunkter emellan sjöarne är såväl för det derpå helt och hållet vanlottade Dalsland, hvars befolkning numera upgår till omkring 70,000 innevånare, som äfven för Nordmarks Härad, der folknummern öfverstiger 20,000.
Den förbindelse, som sålunda vunnes med alla de till Wenern angränsande provinser och vestkustens förnämsta exportort Götheborg, är af den allmänna nytta, att företaget icke kan anses lända till gagn ensamt för Dalsland och Wermland, eller öfriga nyssnämnda provinser, men för hela landet genom det ökade antalet och beloppet af för Rikets exporthandel användbara artiklar, och förminskande af transportkostnaden för dem.
Den 1 December f. m. 61
Ännu större ur statsekonomisk och jemväl ur politisk synpunkt vigtigare blir företaget genom sambandet med en i Norige ifrågasatt och till en del redan påbörjad kanal-led från Fredrikshall genom sjöarne Arevandet och Aspern till ofvanomförmäld? gränsesjö, Stora Lée.
Denna ända till 4 mil långa, till större delen inom Svenska området belägna, sjö har jemväl i Norige ådragit sig upmärksamhet och efter att redan i flera år hafva vid Fredrikshall bedrifvit kanal-arbetet, afbidar man blott beslutet om öpnande af kanal-led på Svenska sidan för att vid Othei, der redan på enskild bekostnad en provisorisk slussledning är anbragdt, öpna kommunikationen emellan samma sjö och nyssnämnde på Norrska sidan belägna vattendrag, hvarigenom således vunnes en ny förbindelse med brödrafolket, och derjemte en ny kommunikationsled emellan Wenern och Nordsjön.
De mångfaldiga fördelarne af, dels att i Fredrikshall vinna en ny afsättningsort för betydliga partier spanmål och landtmanna- . produkter, som, efter hvad kändt är, Norige måste importera, och som nu för att hinna dit, måste gå ända ned till Götheborg, der omlastas och öfver Nordsjön föras till Norrska kusten, dels att våra behof af fiskvaror m. m. från Norige kunde gå samma väg, äro allt för ögonskenliga, för att behöfva framhållas.
För att kunna fortgå på den bana, vi redan beträdt att exportera spanmål, måste vi söka att åt denna skrymmande och tunga vara bereda den genaste och derjemte billigaste väg till konsumtionsorten, och ur sådan synpunkt torde knappt en bättre väg kunna upsökas, än den ifrågav:de.
Jag vågar hysa den förmodan, att då R.
St:r sisth Riksdag beviljade 244,000 rdr för en förbindelse dels land- dels sjövägen emellan Jemtland och Norrska kusten, den nu ifrågav:de, såsom ojemförligt vigtigare och omedelbart gagnande större delen af landet, skall vinna R.
Hvad som likväl nu torde emot saken anföras, är Statens redan för andra ändamål i anspråk tagna tillgångar.
Under medgifvande häraf, är det en pligt, då företaget torde böra erkännas vara af den vigt, att vidare upskof ej kan ifrågakomma, inskränka anspråken på Statens bidrag till det minsta möjliga.
Enl. af Chefen för Vestra Väg- och VattenbyggnadsDistriktet, Majoren D. W.
Liljehööks upgjorda kostnadsförslag, godkända af Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader, som i dess till innev:de
Riksdag afgifna generalförslag uptagit och tillstyrkt ifrågav:de arbete, är kostnaden för kommunikationsleden på Svenska sidan beräknad att upgå till 805,578 rdr bko, eller 1,208,367 rdr rmt.