Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta tillstår jag är verkligen ett ganska fiffigt sätt att blifva delaktig af ett sådant omdöme, ty det är alldeles uppenbart, att han, med synbar eftergift för sina motståndare, ändock vinner sitt ändamål, att icke få något hvilande förslag, som till nästa riksdag kan hli beståndande.
För min del har jag icke någonsin beskyllt
Hr von Hartmansdorff att vara antireformist, emedan jag dels inser möjligbeten af att man kan vara så fanatiskt vidhängande Ståndsprincipen, att man vill ytterligare utveckla densamma, så alt man i stället för fyra Stånd vill införa fem, och om det icke lyckas, vid nästa riksdag föreslår 6 eller 7, med ett ord, går på med att utveckla den sköna ståndsprincipen i oändelighet.
Under allt detta kan man ändock alltid prunka med påståendet alt anses såsom en vän af reformer.
Men just delta egna sätt att vilja vara delaktig af den fördelen att anses reformist, gifver mig tillkänna hvad slags qvalitet denna benägenhet för reformer innefattar, och under ett sådant förhållande anser jag det alldeles icke underligt, att Hr von Hartmansdorff icke vill göra det ringaste afseende på den stora skiljaktighet jag i ett föregående yttrande temligen tydligt påpekade emellan allmänna valprincipen och samfällda valprincipen.
Det leder då lill ändamålet att underkänna alla riktiga distinctioner och bortblanda hvad som kunde leda till enighet.
I synnerhet kan man få för tillfället medhåll af ledamöter med de åsigter, som l. ex. Hr Mannerskantz, ty det obestämda har den fördelen att kunna nära nog förena sig med hvad som helst, emedan det verkligen är svårt att veta hvad en person kan vilja i sak, som tyckes hafva till högsta princip att vilja jemka.
För min del har jag icke velat jemka på hvad jag ansett vara högsta grundsats, emedan jag icke ser något möjligt slut utan att vidhålla en sådan.
Vanligen uppkommer endast subjectiva meningar till jemkning lika många som de opinerande.
Under denna debatt har Gr.
Björnstjerna fått tillfälle att förklara, det jag gått längre än någon annan, till och med än BondeSt.
Det är möjligt, men jag inser icke att det är fel att gä långt, blott man går rätt fram.
Jag anser mitt yrkande mera rätt än BondeSt:s, helst dess förslag har det felet att hafva antagit den graderade egendomsscalan och hemmantal, såsom grund för valrätt.
Då Grefven likväl velat bevisa, att mitt yrkande af allmänna val skulle leda till den conseqvens, att trashankar skulle få välja och väljas lill representanter, så ber jag att få anmärka, alt det är den värde talaren och icke 454 Den 9 Maj. jag, som kommit till en sådan conseqvens.
Äran deraf lemnar jag helt och hållet åt Gr.
Jag tror mig i våra protocoll hafva visat, att, enligt den uppfattning af allmänna valprincipen, som jag hyllar, skulle ett visst bestämdt antal representanter tillsättas af de högre skatterna och flere undantag göras nedifrån, så att endast skattande ägde välja i den lägre classen; och jag trodde derföre icke att den värde talaren till så hög grad kunnat missförstå mig, att jag ville lemna valrätten till trashankar.
Detta yttrande af Gr.
Björnstjerna är så mycket mera oförväntadt som han sjelf, då frågan förra gången här var före, icke otydligt förklarade, att han i vissa afseenden erkände samma grundsatser, som Gr.
Anckarsvärd här yrkat.
Vi kunna snart sagdt nu taga afsked från denna fråga, och jag måste derföre ånyo upprepa, att det i mitt tycke icke är fullt värdigt ett Stånd, som kallar sig det första, alt med formförklaringar, vare sig uppfattade efter 58 eller 83 §, hafva ånyo horttalat åtskilliga timmar, utan att väsendtligen hafva tänkt på om dermed kunde vinnas det stora ändamålet.
Af alla talare har det blifvit öppet eller tacite medgifvet, att vi väl möjligen kunde få ett förslag hvilande på vårt hord till nästa riksdag, men att ingen förhoppning finnes, att ett sådant förslag kunde blifva antaget vid nästa riksdag.
Det är derföre som jag velat försöka att, åtminstone genom en, vid återremissen fogad opinionsyttring, tillkännagifva, att något framskridande ägt rum under denna riksdag till föl jd af de långvariga discussionerna.
När man icke vill detta, när man tror, att det är mera förenligt med R. o. Ad:s ära och värdighet och öfriga intressen att stå qvar på samma punkt, så må man då för mig göra det.
Ehuru Hr Mannerskanz tror, att representationen skall engång omhildas i enlighet med hvad han anser vara riktigast, men då det likväl för mig och andra blifvit temligen klart, att icke en gång de, som drifvit jemkningsprincipen till sin högsta höjd, lära komma öfverens, så är det fara värdt, att R. o. Ad. kommer intill nästa riksdag att i tidningarne, i allmänna tänkesältet och i opinionsyttringar att fortfarande anses såsom ett af hindren för någon verklig represensationsförändring.
Det är för att undandraga mig detta, som jag ånyo tröttat R. o. Ad. med mitt anförande.
Det var hufvudsakligen det af en annan talare redan anmärkta och på hörselorganen menligt inverkande fenomenet, som föranledde mig att begära ordet.
Jag har nu fått en ytterligare anledning dertill, men skall i alla fall söka uttrycka mig kort.
I händelse jag missförstod Gr.
Frölichs yttrande, har jag naturligtvis ingenting annat att göra, än återtaga den anmärkn. jag framställt.
Äfvenså måste jag förklara, det jag yttrat mig orätt, om jag i mitt förra anförande begagnade ordet beslut, då jag hort säga gemensam tanke.
Jag skulle likväl tro, att den ledamot, som nyss erinrade oss om Den 9 Maj.
455 att hvarje riksdagsman vid pollettens uttagande erhåller ett exemplar af grundlagen, hade bort inse, att jag icke gjort detta af okunnighet, utan af miss-sägning.
Björnstjerna och, om jag icke misstager mig, äfven Hr von Hartmansdorff hafva ansett, att jag förmodat, det R, o. Ad., genom beslut om en återremiss, skulle ådraga sig misstanka att icke vilja någon reform.
Förhållandet är alldeles motsatt.
Jag sökte bemöta ett sådant påstående, framstäldt af Gr.
Frölich, med den anmärkning, att om också följden af en återremiss skulle blifva att icke något förslag från denna riksdag komme alt hvila på Ständernas bord, så ansåg jag likväl icke frågan derigenom vara bragt längre tillbaka, än om vi nu nödgades att af ett förstärkt Utsk. låta påtvinga oss ett förslag, som i alla fall icke vid nästa riksdag kunde antagas, och hvilket derjemte medförde den olägenhet att hinda discussionen emellan riksdagarne vid ett viss förslag.
Det är nemi. ganska lätt att uppträda mot hvilket förslag som helst, ty mot hvarje menniskoverk kunna göras grundade anmärkmr.
Således, så länge på Ständernas bord hvilar ett förslag, som ieke kan antagas, så kommer discussionen att uteslutande kring detsamma hvälfva sig, hvaremot discussionen i annat fall får en mera omfattande riktning.
Man måste då hafva någonting positivt att framställa, för att kunna yttra sig i frågan, och discussionen får icke då det utseende af partisinne, som den antager i händelse den vänder sig kring ett på Ständernas bord hvilande förslag.
Man har emot mitt förra yttrande anmärkt, att det förslag, som möjligen skulle blifva följden af en sammanjemkning, måhända icke skulle af något Stånd gillas, och Hr von Hartmansdorff har frågat, hvartill sammanjemkningen i sådant fall skulle tjena.
Jag svarar derpå, att det tjenade till en början dertill, att man hade uppfyllt grundlagens föreskrifter, och om det icke tjenade till något annat, så kunde del ändå vara tillräckligt.
För det andra skulle det tjena dertill, att man finge ett förslag uppgjordt på andra grunder än dem man hittills sett framställda.
Hvarje sådant förslag bringar frågan ett steg framåt, och mera kunna vi svårligen vid denna riksdag vinna.
Jag tog mig äfven friheten, att under mitt förra anförande hänvisa på åtskilliga förslag, hvilka jag ansåg utgöra en jemkning emellan Ståndens olika beslut; de blefvo af Hr von Hartmansdorff kallade vidunder och talaren gjorde sig deröfver ganska lustig.
Jag beklagar, att man här så ofta begagnar sig af dylika medel.
De upplysa föga Ståndets öfriga ledamöter och gifva icke allmänheten något högt begrepp om upplysningen inom ett Stånd, der man icke strider så mycket med skäl sora med ordlekar.
Hvad vidare beträffar den framhållna oformligheten deraf, att man skulle hafva en representation, sammansatt dels genom ståndsval dels genom samfällda val, så tror jag, att om den skulle blifva ett vidunder, så är vår närvarande representation det fullt ut lika mycket; ty i densamma finnas olikheter vida mindre förenliga, än de mellan dass- eller ståndsval och samfällda val.
Vi haf - 456
Den 9 Maj. va t. ex. en del af representanterna sjelfskrifna och en annan del valda.
De sjelfskrifna äro det till en del i följd af deras börd, till en del i följd af deras plats i samhället, nemi. biskoparne.
Inom de valda Stånden hafva vi en del valda i sin egenskap af ståndsledamöter, nemligen borgare och prester, men i samma Stånd ingå derjemte brukspatroner, som alldeles icke äro borgare, samt Universiteternes och Vetenskapsacademiens ledamöter, som icke eller med visshet äro prester, men likväl äro inympade såsom en särskild dass på PresleSt.
För min del kan jag således icke finna, att de skiljaktigheter, som genom en sammanjemkning af Ståndens beslut skulle uppkomma, blefvo större oformligheler eller vidunder, än dem jag redan nämnt såsom befintliga i vår representation.
I afseende pä formen för en återremiss, har en talare ansett den vara oriktig, då 56 § Reg.F. bestämdt, föreskrifver, huru förhållas skall andra gången ettämne till Ståndet inkommer.
Jag erkänner, att återremiss är icke den deruti föreskrifna formen, men grundlagen bestämmer jemväl huru ett sådant betänk, skall vara beskaffad^ och den förutsätter naturligtvis icke det läll, att Coust.Utsk. icke följer denna föreskrift.
Hade Utsk. i detta fall gått tillväga på det sätt Reg.F. föreskrifver, så skulle jag icke yrkat återremiss, men något medel måste väl
Stånden skola hafva för att skydda sig emot ett olagligt förfarande af Utsk., och det minsta, som i det fallet kan göras, är väl all genom en återremiss anmoda Utsk. att Förfara på ett formeriligt sätt.
Jag fortfar att instämma i Hr Lagerhjelms första yrkande, med den förändring han deruti sedermera gjort.
Då nu öfverläggningen om första punkten af Utsk:s utlåt, förklarades vara fulländad, uppläste H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, det af Hr Lagerhjelm sednast afgifna förslag till beslut, hvarefter H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade uti detta förslag instämma.
Ropades starka ja jemte ett eller annat nej.
På de grunder jag re dan anfört, anhåller jag att få reservera mig emot detta beslut och anhåller till ytterligare stöd härför fä citera Riksd.Ordn. 49 § 2 morn., som ang:de allmänna frågor säger: ”då saken från Utsk. återkommit, blifve den efter första uppläsandet liggande på bordet.
Den kail vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning ägt rum eller ej, på flere ledamöters förenade begäran åter hvila, men då saken 3:dje gången förekommer, skall den till afgörande företagas.”
Detta är verkligen äfven en allmän fråga, och jag kan således icke inse, alt en återremiss nu kan vara tillåteu.
Hr Gr. o. Landtm, ansett min mening oriktig, får jag blott i prot. nedlägga min reservation.
Jag anhåller att få veta huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret på den framställda propos., emedan jag ej känner huru det anses hafva utfallit.
Den 9 Maj. 457 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att iian icke hort något nej, men nu, för den händelse något sådant svar blifvit afgifvet, finge förklara, att ja varit öfvervägande.
I det fallet får jag, jemte förklarande, att jag Ijndeligen svarat nej, anhålla om votering och begära till contrapropos., att R. o. Ad. lägger betänk, lili handlingaruc.
Jag får endast förklara, att ehuru jag vet, att milt yttrande, sådant jag afgifvit det muntligen och skriftligen, kommer att åtfölja till Etsk., ifall återremiss blir beslutad, så kan jag dock för min del icke instämma i en sådan återremiss, sorn den, hvilken är grundad på Hr Logerhjelms förslag, emedan den icke egentligen innefattar någon gemensam tanka, ulan troligen blott är ämnad att åstadkomma tidsutdrägt genom utskrift af discussioncn, på det Const.Utsk. i afvaktan deraf skall anse sig förhindradt att företaga andra förslag i samma ämne, sorn hvila på dess bord.
Den som instämmer i det af Hr Lagerhjelm, Pehr, fram ställda förslag till beslut i afseende på Const.Utsk:s utlåt.
N:o 30, i anleda, af återremiss å mern.
N:o 26, voterar j» i Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att lägga till handlingarnc Utsk:s i första punkten af sagde utlåt, gjorda anmälan om oförenligheten af samtlige RiksSl:ns i anledn. af förenämnde mern. yttrade gemensamma tankar.
Sedan, uppå härefter af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord förfrågan, R. o. förklarat sig anse onödigt att de öfrige punkterne uti Const.Utsk:s utlåt, upplästes, hemställde H. Ex., om R. o. Ad., i anseende till det i fråga om första punkten fattade beslutet, hi fälle, att de öfriga punkternc af Coust.Utsk:s utlåt.
St. af d. 8 dennes, ang:de frågan om ett förändradt myntsystem. 10 H. 58 458 Den 9 Maj.
UöTedrogs och lades lili handiingarnc LagUtsk:s d. 7 dennes f. ra. på bordet lagda mera.
N:o 113, ang-.de verkställd omröstning i anledn. af de hos RiksSt, fa t ta de skiljaktiga beslut, vid förehafvande af K.
Ärfda-b:n och tillägg till 7 § i 20 cap. samma balk.
Sedan sålunda alla på denna dags föredragningslista upptagna mål blifvit afgjorde, tillkännagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att anslaget till plenum för e. m. blifvit borttaget.
Justerades ett prot.uldr., innefattande R. o. Ad:s beslut i afseende på K.
M:s nyss förehafde nåd. skrifvelse.
Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne ullåt:n och mern., nentL från Stats-Uts kottet: N:o 287, i anledn. af väckta motioner om förändringar i •sältet för utgörande af indelta räntor samt om dessas jemte tiondespanmälcns indragning till statsverket, m. in.:
N:o 288, i anledn. af väckt fråga om förändrade stadganden, rörde debiteringen och uppbörden af de till Bohus läns regemente anslagne indelningar; N:o 2S9, i anledn. af väckt fråga om indragning lill statsverket af den till aflöning åt landshöfdingen i Blekinge län anslagne kronotiondespanmål samt indelningshafvarens godtgörande medelst contant statsanslag; N:o 295, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de en i utlåtandena N:is lil och 237 förekommande fråga; N:o 296, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:o 198, ang:de dagsverksskyldigheter för hemmansägare å ön liven; N:o 297, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 241, ang:de väckt fråga, dels om framtida försäljning af kungsgårdar och andra kronolägenheter, dels om förändring af de i afseende på utarrendering af Kronans fasta egendomar å landet nu gällande föreskrifter; N:o 298, ang:de gratification åt förste Hof-intendenten m. m. Welin; N:o 299, ang:de slutligt bestämmande af arfvode! för den i Utskottet anställde kamererare; N:o 300, rör:de skedd votering i frågan om anslag till ett nationalmuseum ; N:o 301, ang:de verkställd omröstning öfver 2:ne i mera.
N:o 260 omnämnde frågor; l)en 9 Maj. 459 N:o 302, ang:de verkställd votering i frågan om de till Emm-åns upprensning beviljade statsbidrag; N:o 303, rörde skedd omröstning i frågan om anslag lill nykterhetsskrifters ulgifvande; Förstärkta Banco-Utskottet:
N:o (50, i anledn. af verkställd omröstning öfver åtskilliga af de i mern.
N:o 55 upptagna frågor, ang:de regleringen af Bankens lånerörelse, m. m.; Banco- och Lag-Utskottet:
N:o 3, med förslag lill samman jemkning al
BiksShns skiljaktiga beslut öfver Utsk:ns betänk.
N:o 1 och utlåt.
Nio 2, med förslag lill lag för enskilda banker och dessas rörelse; Lag- samt Allm.
N:o 43, i anledn. af erhållen återremiss å Ulsk:ns betänk.
N:o 19, öfver väckta motioner om dels ändring i och dels förklaring öfver stadgandet i 26 cap. 2 § Byggn.b:n, ang:de byggnadsskyldigheten å prestgårdar på landet; N:o 44, med förslag lill sammanjemkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut öfver Utsk:ns betänk.
N:o 31, om ändringar och tillägg uti K. förordn. om prestval d. 1 April 1843. 11. R. o.
In fidem protocolli, silbert Munck. .o®-®<3 @ £-<£;«•«••—- Tisdagen den 13 Maj 1845.
Plenum kl. \ till 2 e. m.
Justerades 9 prot.uldr. för d. 9 dennes.
Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i BancoUtsk. efter N:o 2320.
Hr Åkerman, Fredrik; och bcfans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 86.
Hr Stuart, Fredrik Christoffer.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exp.Utsk. inkomne förslag lill R.
St:s und. skrifvclscr till K. M.t 400 Den 13 Maj.
Nio 1 *79, ang:de reserverandet af de vid 1840 —3841 årens riksdag anvisade slatsbidrag för .hamnanläggningen vid Ahus och upprensningen af Roltne-ån; N:o 180, angide sältet, ordningen och villkoren för utbetalning af anslags- och lönesummor till befrämjande af odlingsföretag och allmänna arbeten; Nio 181, angide föränlande af Ekeplanteringscassans medel; Nio 182, angide åtskilliga rusthåll inom Westmanlands län ålagd dagsverksskyldighet, m. m.; Nio 183, angille inlösen af förläningar, upplåtna till Löfås silfververk; Nio 184, i anledn. af dels K.
M:s nåd. propos. angide förre Depis-chefernes vid Generaltullstyrelsen, Presidenten af BiIIberghs och Cancellirädet
Valerii befriande från ådömdt ersättningsansvar i målet, röride den efter aflidne Uppbördstullförvaltaren Finér yppade balauce, dels bos R.
Si. gjorda framställningar i fråga om beviljandet af enahanda eftergift för förre Kainereraren, Kammarrättsrådet Winroth och förre Controlleuren Middendorff; Nio 385, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse i fråga om bildande af eli nationalmuseum.
, Nio 188, om förändring i liden för kronouppbördsstäm morna ; Nio 187, angide förändring i tiden för kronouppbördsstämmorna på Gottland; Nio 188, angide lindring i tionde- och räntegifvares skyldigheter; Nio 189, angide ändring af K. förordn. d. 9 Maj 1835, om hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen lå ter i säljarens vård qvarblifva; Nio 190, angide tull hevi lini ngen; Nio 191, angide fattade beslut i afseende å Bankens låne och creditivrörelse; Nio 192, angide extra statsanslag för allmänna arbeten; Nio 193, angide till Emm-åns upprensande beviljade statsbidrag; N:o 194, i anledn. af K.
Mis nåd. propos. med förslag till förordn. om jords eller lägenhets afslående för allmänt behof; Nio 195, om förändrad ordning för lagsökningsmåls be handling i vissa fall; Nio 198, om förändring af 24 cap. 8 § seende på ansvaret för den, som i oträugdt mål och af vredes mode drager och begagnar vapen; Nio 197, angide ändring i vissa tullförfattningar; Nio 198, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang. förändrad lydelse af i § i 23 cap.
Ärfda-b:n och tillägg till 7 § i 20 cap. samma balk; Nio 199, om ändring af 8 § i K. förordn. om kyrkoråd d. 29 Aug. 1843; I)e ii 13 Maj. 461 N:o 200, i anledn af väckt fråga om upphäfvande af K. resol. d. 13 Nov. 1747, ang:de inskräukn. uti en del socknars i Dalarne rättighet att använda skog.
Äfvenledes upplästes lill justering samt godkändes Exp.- Utsk:s under N:o 21 afgifna förslag till en § i riksdagsbeslutet, ang:de tu II be v i Ilningen.
Frih. Hermelin, A u g. Söderling, uppläste följande mern.:
Genom und. skrifvelse d. 5 Juni 1S41, ang:de anstalter för en förbättrad fångvård, hafva K. St., jemte anmälan af deras åsigt, att den i 26 cap. 4 § Byggn.b:n stadgade skyldighet att bygga häradsfängelser icke kunde utsträckas derhän, att häraderne borde vidkännas de betydligt ökade byggnadskostnader, som måste blifva förenade med de i nämnde skrifvelse åsyftade anstalter för en mera grannlaga fångbehandling, utan ali häradsfängelsernes ombyggnad och inredning lill celler borde af allmänna medel bekostas, tillika anhållit, att, vid uppgörande af plan för dessa fängelsers ordnande inom hela Riket, måtte iakttagas, att, till besparing af kostnad, antalet varder i möjligaste målto inskränkt, äfven derigenom, att läns- och stadshäkte tillika begagnas för angränsande landsort, varande af R.
St. afsedt, att, sedan häradsfangelsernc blifvit på omförmälda sätt ombyggda och inredda, tångarne skulle kunna der qvarstanna under ransakningstiden, och icke förr än utslag i första instansen hr öfver dem fäldt behöfva till länshäkhet alsändas.
Nödvändigheten att särskilda härader få gemensamt ransakningshäkte är således redan af R.
St. insedd; och då tingsstaden för ransakning och dom öfver häktad person i allmänhet måste vara invid eller i granskapet af fängelset, der den häktade förvaras, så hafva R.
St. jemväl medgifvit behofvet deraf, att många härader erhålla sina tingsställen för sådana ransakningsmåi, likasom deras hakten, utom häradernes vanliga områden.
En så beskaffad förändring i nuvarande förhållanden, hvilken ingriper i allmänna rättegångsordningen, synes dock böra stödjas på eli bestämdt lagbud; och det hr jemväl nödigt att i sammanhang härmed ett nytt stadgande meddelas, som utvidgar nämndens behörighet alt deltaga i ransakningsmål rörtde häktade personer.
Det kunde nemi. blifva betungande för nämnden att, utan ersättning, ofta göra resor till ett mera än förr aflägset tingsställe, likasom det skulle medföra onödig besvärlighet, tidsförlust och kostnad, om, när domhafvanden till en och samma dag utsatt ransakning öfver särskilda brott, begångna inom flera, t. ex. tre eller fyra härader, det skulle behöfvas, att ända till tjuguen eller tjuguålta nämndemän voro tillstädes för att skiftevis taga plats vid dombordet.
Dessa olägenheter synas böra undanrödjas derigenom attalia de härader, sömhål - 462 Den 13 Maj. va gemensamt häkte, betraktas såsom en samfålld jurisdiclion, hvad angår mål, deri häktad person tilltalas.
På grund häraf, och då delta ämne fordrar skyndsam åtgärd, sedan R.
St. numera godkänt det system för fångbehandling, hvarefter omförmälda fängelser böra uppföras, och för användandet af hvilket system dessa fängelsers uppbyggande i främsta rummet utgör ett nödvändigt villkor, får jag, med stöd af Riksd.Ordn. 56 §, vördsamt föreslå, att genom allmän författning måtte stadgas som följer: ”Utan hinder af domsagornas nuvarande indelning må, efter thy som Konungen derom förordnar, särskilde härader hafva gemensamt häkte, inrättadt för de häktades förvarande i enrum, så ock, i närheten af det häkte, gemensam tingsstad, hvarest ransakas och dömmas skall i brottmål, deri häktad person tilltalas för gerning, den lian begått inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är.
Ransakning och dom i sådant mål till höre den häradsrätt, inom hvars domviirjo gerningen, som åtalas, blifvit begången; dock må nämnd tagas äfven från annat, af de härader, för hvilka tingsstaden gemensam är, efter thy, som Konungen derom förordnar.”
Om remiss häraf till LagUtsk anhålles. R. o. Ad. biföll, alt denna motion linge remitteras till LagUtsk.
Anmäldes till bordläggning följande från Utsk:n inkomne ullåtrn och mern., nemi. frän Constitutions-Utskottet: N:o 43, i anledn. af RiksSl:ns ålerremisser å mern.
N:o 33; Stats-Utskottet:
N:o 307, i anledn. af väckte motioner i fråga om sättet för användande af Bankens behållna vinst för åren 1845, 1846 och 1847; N:o 308, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 283; och N:o 309, ang:de de i 63 § Reg.F. föreskrifne creditivsummor.
Härvid anmälde sig och yttrade Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Jag anhåller, att StatsUlsk:s nu bordlagda mern.
N:o 309 mätte sällas främst på föredragningslistan till nästa plenum.
Denna anhållan blef, uppå derom af H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., af R. o. Ad. bifallen.
Till bordläggning anmäldes vidare Slalslltsk:s utlåtrn: N:o 310, i anledn. af väckt motion om bildandet af credilivfond; och Den 13 Maj. 463 N:o 311, i anledn. af återremisscr å Utsk:s betänk.
N:o 24, ang:de beredandet af en ny local för Riksg.cont.
Vid bordläggningen af sistnämnde utlåt.
N:o 311 anmälde sig och yttrade Ilr von Hartmansdorff, Äng.:
Som detta måtte vara en anslagsfråga, hemställer jag, om ej det nu upplästa betänk, må på föredragningslistan uppföras näst efter det, hvarom Frih.
Palmstjerna väckt fråga.
Det är 2:ne betänk:n ifrån Stats- och Ekon.Ulsk:n, som angå frågor, de der säkerligen bli underkastade votering i förstärkt StatsUtsk., och hvilka belänk:n jag anhåller måtte på föredragningslistan blifva ställda näst efter StatsUtsk:s betänk.
N:o 309 och framför det, som Ilr von Hartmansdorff afsa g, enär ett snart beslut om de frågor, jag nyss omnämnt, är mera angeläget än beslut i frågan om anslag för Riksg.cont:s hus. H. Ex. Hr Gr. o.