Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig veterligen finnes icke något fördrag mellan enskilda nationer om i rafi natur af domar då de angå böter eller vitén, och aldraminst finnas de i fråga om så beskaffade mål som dessa, eller i håga om åverkan.
Det finnes icke så få fördrag, som angå verkställighet af domar då de angå ersättningar i civilmål eller fordringsanspråk, och äfven någon gång i brottmål, men icke i afseende på böter och vilen.
Äfvenså finnas många fördrag i afseende på reklamerandet af gröfre brottslingar, och derom är äfven emellan Sverige och Norrige en författning gällande.
Jag kan således för min del icke finna att dessa angifna frågor kunna gifva skälig anledn. till den anmärkn., att någonting af Regeringens ledamöter försummats.
Åtminstone kan jag icke tro att denna fråga skäligen kan hänföras till de i 107:de §:n R.
F. afsedda rådslag, som utmärka att
Konungens rådgifvare icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, och är viss om att denna mening icke skall af R. o. Ad. underkännas.
Jag hade icke ämnat att deltaga i denna diskussion, emedan jag ansett attmintjen - Deo 7 Maj e. nr. stemannaställning i samhället borde afhålla mig derifrån, helst jag tror alt den opinion gjort sig gällande, att embels- och tjenstemän icke böra yttra sig i så beskaffade frågor som denna.
Jag gillar visst icke denna opinion, ty om den vore riktig, så innefattade den bästa beviset på olämplighelen af vårt nuvar. representationssätt, emedan icke någon embetsman då borde finnas inom representationen.
Några yttranden hafva emedlertid upmanat mig att hegära ordet.
Det första var yttrandet af f. d.
Hr Sandströmer, alt nemi. grannlagenheten förbjöd honom att deltaga i diskussionen.
Jag förmodar att det är samma skäl, som äfven är anlednrn till alt vi sakna alla Konungens nuvar.-de rådgifvare, och jag får för min del förklara att efter min åsigt det, långt ifrån att grannlagenheten bordt hindra Konungens rådgifvare från alt vara tillstädes, Evertom år ett bevis på bristande grannlagenhet mot K. o. Ad. och mot Coust. Lisk., att icke Konungens rådgifvare här äro tillstädes.
Jag hade trott alt de åtminstone hade bordt anse det vara deras pligt, att meddela det Stånd de tillhöra alla de uplysningar, som kunde tjena dertill att icke Ståndet vidtoge förhastade beslut, utan endast sådaöa, sorn öfverensstämde med rälta förhållandet.
Så vidt jag kan påminna mig har icke heller det fall förut inträffat, att icke
Konungens rådgifvare varit tillstädes och försvarat sina åtgärder, och jag får tillika uttrycka den förhoppning att detta exempel måtte bli det enda i den vägen.
Efter jag nu emedlertid kommit att begära ordet, anser jag mig bitta i korthet yttra mig öfver de punkter, som den nu föredragna afdelnm innehåller.
Jag anser mig dervid först böra förklara att jag till alla delar instämmer i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff framställt i afseende på ärendernas föredragning, ty om meningen varit att lie af Ståndets medlemmar, som icke deltaga i diskussionen, icke heller skulle få något klart begrepp om hvad sorn framställdes, då är visserligen det sätt, som bär föreslagits, att nemi. diskutera, om jag så får säga, buller om buller, det bästa, men om meningen är att få ett klart begrepp om hvarje sak, som varit 1 fråga, så tror jag enda möjligheten dertill hafva varit den, att man serskilt diskuterat hvarje punkt för sig.
Beträffande lörsta punkten, ang:de disposition af anslaget för fångars vård och underhåll till inredande af ett straff-fängelse inom Warbergs f. d, fästning, har Hr von Troil redan så fullständigt meddelat alla de uplysningar, som fordrades för att ådagalägga det oundvikliga behofvet af detta fängelses anläggning, att jag i den delen icke Ilar något att tillägga, men i anledn. af Gr.
Lagerbjelke» anmärkn., att om det sätt hvarpå Regeringen har tillvägagått vore riktigt, så kunde äfven Regeringen upföra cellfängelser i riket utan att dertill behöfdes något nytt anslag, har jag velat fästa upmärksamhetcn derå, att här endast var fråga om att inreda en byggnad, som var nödvändig för att inrymma det ökade fångantatalet, och säledes icke om att införa något nytt fängelse-system.
Men jag vill likväl tillägga, ali om någon oriktighet varit begången, så består den endast deruti, att icke propos. derom blifvit lill Ständerna allålen, så vidt sådant kunnat ske medan riksdagen ännu pågick, hvilket jag likväl icke så noga känner.
Anmärknin hade Den 7 Maj f. m. 345 derföre bordt riktas icke mot de Regeringens ledamöter, som deltagit i beslutet, utan mot dem, som icke förut tillstyrkt propos:s allåtande till Ständerna.
Beträffande den andra punkten ang:de indrifvande af böter ådömde Norska undersåter af Svensk domstol, kan jag icke neka att jag finner det vara ganska beklagligt att de unionella förhållanderna mellan brödrarikena ännu icke blifvit reglerade, och att således, om man kommer till det s. k. brödralandet, man behandlas vida mer främmande, än om man kommer till ett aflägset rike.
Jag kan således icke neka att denna punkten är af stor vigt.
Vidkommande den tredje punkten, nemi. ang:de tillämpningen af föreskrifterna rörande Beväringsmanskapets vapenöfningar, har det upgifvits att Hr Lefrén förklarat den så, att den bör förfalla; — huruvida Hr Lefréns försvar kan anses nöjaktigt lemnar jag åt den att bedöma, som bättre än jag varit i tillfälle att höra detsamma.
Den fjerde punkten åter eller ang:de Majoren Akersteins benådning, är af ganska betänklig beskaffenhet, och jag anser Const.- Utsk. hafva haft grundad anledn. till framställningen.
Hvad den femte punkten beträffar eller ang:de uplåtande af boställen för Depart:ts-cheferne, så kan jag icke instämma i den åsigt, som en värd talare här framställt, att allt gått rätt till, och att anmärkn. borde förfalla derföre att vid hvarje beslut i detta ämne den af Konungens rådgifvare, rörande hvars bostadslägenhet beslut skulle fattas, afhållit sig från att deltaga i beslutet.
— Om Just.Ministern den ena dagen tillstyrker boställs anvisande åt chefen för CivilDepart:tet, och denne en annan dag lemnar enahanda tillstyrkan till förmån för Just.Ministern, synes förhållandet ej vara stort bättre än om de båda vid bägge tillfällena varit tillstädes.
För min del anser jag att behof förefunnits af så beskaffade bostäders anslående åt Depart:ts-cheferne, men tror likväl att propos. derom bort atlåtas lill Ständerna, då jag tagit för gifvet att det beviljats.
Hvad den sjette punkten beträffar, eller den, rörande ett Fälttygmästaren Thestrup tillagdt arfvode från besparingarne på anslaget för Artilleriet, vill det synas mig lika med Utsk., att detta arfvode bordt utgå af de General-fält-tygmästare-embetet åtföljande löneinkomster.
Man må visserligen med tacksamhet erkänna att
General-fält-tygmästaren disponerar sin lön för Artilleriets behof, men jag tror icke att man borde disponera mera deraf än hvad som återstår sedan det afdragits, som fordrades för sjelfva tjenstens bestridande.
Slutligen får jag förklara, alt jag, med en talare på andra sidan, fullkomligen instämmer i obefogcnhcten af allt det klander, som i tidningarne framställes mot Konungens rådgifvare, men kan derföre icke tillåta mig att framställa klander mot Const.Utsk.
Jag anser det tvertom vara ganska illa af representationen att den så förfar.
Man må besinna att Const.Utsk. är en delegation af Ständerna.
Vill icke Sländerna att granskning skall företagas af Regeringens åtgärder, då är rätt att man öfverhopar Const.Utsk. 3 40 Den 7 Maj e. m. med tillvitelser, men vill man deremot att en granskning skall försiggå, så kan jag icke finna något giltigt skäl att utfara i sådana.
Afven om jag icke i allo instämmer med Utsk., så kan jag dock icke finna annat än att ledamöterna i Const.Ulsk. handlat så som de trott öfverensstämma med sin pligt och jag förklarar derföre min ti 11 fre ds täl 1 e lse öfver att de uttalat den öfvertygelse de egt.
Hr von Troil: Gr.’ Lagerbjelke har visserligen till besvarande uptagit en del af livad jag yttrat, och dervid yttrat sig tro att Regeringens beslut ang:de inredandet af ett straff-fängelse inom Warbergs f. d. fästning var olagligt, såsom orden föllo sig, men han har icke behagat vederlägga den bevisning jag tror mig hafva åstadkommit, att det icke var olagligt.
Jag vill visserligen icke besvära R. o. Ad. med återuprepande af hvad jag förut yttrat, men till följd af Gr.
Lagerbjelkes sätt att besvara detsamma, anhåller jag blott att i aldra största korthet få rekapitulera hvad jag tror mig hafva visat i den vägen.
Jag tror mig hafva visat, att Stän derna vid 1828 års riksdag beviljade ett anslag lill fångars vård och underhåll, hvilket sedan har till beloppet oförändradt fortfarit att vara förslagsanslag.
Jag tror mig vidare hafva visat, ali med undantag af de fångar, som förvaras i länsfängelserna, finnas till dessas förseende med nödiga husrum icke något annat anslag än detta förslagsanslag.
Jag tror mig än vidare hafva visat att det icke är möjligt att lemna en menniska i aldra inskränktaste bemärkelse utan att förse honom med nödiga husrum.
Vidare tror jag mig hafva visat att det icke var möjligt, alt förse alla fångar med nödiga husrum, utan att nödiga husrum för dem måste npbyggas och inredas, och af allt detta drog jag den slutsatsen, att den K.
Regeringen icke allenast var berättigad utan äfven pligtig att använda detta anslag för att skaffa tångarne detta oundgängligt nödvändiga husrum, och att på denna grund Konungens rådgifvares tillstyrkande var fullkomligen med lag öfverensstämmande.
Hr Gr:n har deremot yttrat sin tro om åtgärdens olaglighet hafva upkommit af vissa betänkligheter.
Ilan visste icke hvar det skulle finnas någon gräns för förslagsanslagets användande lill byggnader, om de finge till sådana användas.
Jag skall upgifva denna gräns; den ligger i det oundgängliga behofvet.
Huruvida detta blifvit öfverskridet, det tillkommer Ständernas Revisorer och Const.Otsk. att granska.
Har medlen användts till byggnader för fångvården, då sådana icke varit både nyttiga och nödvändiga, då kan jag icke bestrida anmärknrs riktighet, men något sådant anser jag alldeles icke hafva varit fallet.
Hr Gr:n har vidare stödt sin yttrade tro om åtgärders olaglighet på farhågan att Regeringen, om ilen (inge använda detta förslagsanslag äfven till byggnader icke skulle behöfva extra anslag till nya fängelser.
Jag får fästa upmärksamheten deruppå, att det extra anslaget till cellfängelser icke är afsedt till fyllande utaf behofvet 'af nödiga husrum åt tångarne, ty fångarne lära väl kunna utan cellfängelser håde bevaras och behållas vid lif, utan afser att för fångarne åstadkomma ändamålsenligare boningsrum, nemi. sådana som kunna meddela hoppet, att det ändamål, som med häk - Den 7 Mej e. m. 347 landet afsetls, skall kanna vinnas.
Om slutligen icke ändå farhågorna för förslagsanslagets ändamålsenliga användande kunna stillas, så hafva jn Ständerna sin rätt oförkränkt att skilja byggnadsanslaget frän det öfriga anslaget i händelse de tro att större nytta för samhället derigenom kan åstadkommas.
Något helt annat är det emedlertid att i förväg yttra sig om hvad som för framtiden kan behöfva att regleras, eller att vilja påstå alf något, som under den förflutna liden varit föreskrifvet har öfverskrida, då det icke varit någondera delen.
Förra gängen jag hade ordet, anhöll jag visserligen hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. till ogillande af denna anmärkningspunkt.
Derifrån vill jag visserligen icke, livad sjelfva saken beträffar, vika, men då ett läggande till handlingarne af en anmärkn., i sjelfva verket innebär detsamma, som ett ogillande, eller hvad man i andra länder kallar en öfvergång till enkel dagordning, så vill jag i denna omständighet icke skilja mig frän hvad öfriga talare yrkat, utan får, om Hr Frih. o. Landtm, behagar framställa propos. på ett enkelt läggande lill handlingarna af denna punkt, förklara mig dermed fullkomligen belåten, oell jag förmodar att då under diskussionen ang:de de öfriga anmärknings-punkterna det blifvit ådagalagt att de dels varit obehöriga, och dels ganska obetydliga, äfven samma propos. i afseende på dem blifver både framställd och bifallen.
Lagerbjelke bar i fråga om disposition af anslaget för fångars vård och underhåll till inredande af ett straffängelse inom Warbergs f. d. fästning sagt, att åtgärden hade, om man strängt betraktat henne, varit olaglig.
Om så förhåller sig, månne det då var rätt af Const Utsk., alt anmäla rådgifvarne hos Ständerne för oskicklighet?
Det är ju att begagna en oriktig rubrik.
Alltså är anmärkn. af beskaffenhet, att icke kunna leda till annan påföljd än alt de rådgifvare, som deltagit i ålgärden blifvit framställda såsom föremål för klander, utan att derpå kan följa hvarken riksrätt eller underd. anhållan om deras entledigande.
Detta är sålunda ett sätt för Utsk. att åt Konungens rådgifvare meddela en varning.
Hvar hafva grundlagarne gifvit
Utsk. en sådan rätt?
Om Utsk. icke kan upvisa det stadgande, som sådant medgifver, så måste det vara olagligt att begagna en dylik utväg.
Hr Gr:n säger: att om ringare dylika olagligheter oftare beginges, borde de icke lemnäs oanmärkta utan för Ständerna anmälas.
Sådant har ju icke egt rum, och förr än denna förnyelse inträffat, bör ju icke bestraffningsmedel användas.
Ar nu saken af den obetydlighet, att hon hvarken bordt föranleda (ill riksrätt eller till anmälan efter ]07 §, hvad hade då Utsk. bordt göra?
Efter min tanke tiga stilla, likasom man förhåller sig i andra mål, dem man anser vara obetydliga nog för att icke föranleda vederböra lagförande, eller entledigande.
I afseende på förhållanderna med Norrige, har Hr Fåhraeus anmärkt alt någon verkställighet af vederböra utslag icke kunde ega rum, enär föreskrifter om sättet dertill, saknades.
Detta inser äfven jag, och har naturligtvis icke kunnat säga något derom, men 348 Den 7 Maj e. m. hvad jag klandrar, är alt sedan man låtit saken i några och trettio år ligga ovidgjord, Konungens rådgifvare, oaktadt ett bötesbelopp af nära 1000 r:dr kommit ifråga, ytterligare lemnat ärendet derhän, utan att af sådan händelse föranledis hos Konungen föreslå upgörandet af öfverenskommelse mellan båda rikena, om lämplig författning i detta hänseende för framtiden.
Sedan Hr Cederschiöld öpnat vägen för tjenstemän att sig i dessa frågor yttra, skall del måhända tillåtas mig att beträda samma väg som lian, ehuru icke i bans fotspår.
Hr Cederschiöld har ogillat hvarje tillvitelse och allt klander mot Const.Utsk.
Om det är nödvändigt för Ständerna att kunna fälla en dom i en så allvarsam och vigtig fråga som denna, så är det också nödvändigt alt uttala ett klander eller ett gillande af det utlåt, på hvilket domen skulle stödja sig.
Här är detta så mycket mer nödvändigt, som efter hvad serskildt Hr Lefren visat, betydliga misstag blifvit begångna af Const.Utsk. uti den 3:dje punkten.
Då dessa blifvit så utförligen påpekade, kan jag icke tillåta mig att uprepa dem, synnerligen, då hvar och en riksdagsman, som intresserar sig för saken, kan på vederbörligt ställe göra sig underrättad om sanningsenligheten i upgifterna om dessa misstag.
Det kan vara förlåtligt af enskild man att fälla en felaktig dom, derför straffas han sjelf, och det glömmes; men öfver ett Utsk., öfver R.
St. skrifver historien i en framtid sitt protokoll.
Stånd har redan på grund af ifrågavar. utlät, fällt sin dom. R. o. Ad., sorn öfverlemnat ål historien så många af dess ärofullaste blad, för R. o. Ad. skulle det måhända också vara värdigt att på denna tid söka utplåna ett af andra påbörjadt.
— För att vid vissa punkter göra ett tillägg till hvad förut blifvit anfördt, anhåller jag att få framställa några anmärkn:r.
I tredje punkten ang:de tillämpningen af föreskrifterna rörande Beväringsmanskapets vapenöfningar, har Utsk. sagt, alt betydliga ändringar i sednaste General-ordres till fördel för Bevärings-manskapet egt mm.
Enl. förut af Hr Lefre'n lemnade npgifter, hafva dessa ändringar varit obetydliga.
Utsk. har vidare sagt att, emot hvad förut varit öfligt, de nya beväringsområdenas ordnande medfört de följder, att beväringsynglingar derigenom ”blifvit till öfningsplatser flerestädes på betydligt afstånd från deras respektive län förskickade och införlifvade med regementen af andra vapen i andra län”.
Jag lemnar derhän åt hvar och en att tolka detta dunkla yttrande på sätt häst kan synas; för min del tror jag att det kan finnas tre sätt.
— Ständerna hade likväl redan i 1812 års Beväringsstadga icke ulfästat att Bevärings-manskapet skulle utgå ensamt till infanteriet, hvarföre äfven ett sådant stadgande aldrig kan åberopas.
Det var naturligt att då Bevärings-manskapet genom Ständernas sednaste beslut skulle fördelas på olika sätt, måste detta föranleda en rubbning; men att denna rubbning varit så obetydlig som möjligt, det har äfven visats.
Alt återigen Ständernas sednaste beslut afsåg beväringsmanskapets uttagande och fördelning på lämpligaste sätt öfver hela landet i och för vapen - Den 7 Maj e. m. 349 öfningarne, är redan omnämnt, och derom borde icke ens fråga kunnat upsla; således är här en bestämd punkt deruti man kan säga alt Utsk. misstagit sig.
Måhända vore det äfven klandervärd! om Const.Utsk. fäster sig vid alltför mycket småsaker, ty Utsk. skulle då göra af sitt vigtiga kall, såsom förut är yttradt, ett slags knappnålsmakeri.
Jag vill öfvergå till 4:de punkten, angående beräkningen af tiden för det Majoren Åkerstein ådömde suspensions-slraff, och de anmärkmr som derom blifvit gjorda.
Man vet att Major Åkerstein vistas utrikes i och för mililaire göromål.
Sådant lärer redan varit afsedt före den lid då Major Akersleins suspension inträffade.
Man har här icke fästat upmärksamheten på en ganska vigtig omständighet, som särskildt angår bristerna i vår rältslagskipning.
Domen meddelades först 6 veckor eftpr dess aflåtande till vederbörande auktoriteter.
Skulle nu Major Åkerstein, då han af K.
M. hade fått i updrag att för ett visst ändamål företaga en resa, hafva upskjutit densamma, eller skulle måhända hans suspeusions-straff icke komma att honom tilldelas förr, än han redan hunnit komma i ett annat land?
Här är ytterligare anfördt såsom klander, att suspensionen tilldelades honom under hans permissionstid.
Hade man icke gjort det, så skulle han ännu ytterligare fått vänta i fyra månader, emedan han hade fem qvar af sin permissionstid.
Detta har, som en af reservanterna anmärkt, icke haft något in flytande på sjelfva domen.
Principen må de lagkloke bedöma, domen är fälld, den har gått i fullbordan och Majoren har under deruti föreskrifven lid icke fått sin kommendantsbefattning utöfva.
— Hvad General-fält-lygmästare-arfvodet beträffar, så vore det märkvärdigt, om, derföre att det nu anslås till för Artilleriet nyttiga ändamål, samma arfvode, som, åtnjutet af innehafvaren, förut beviljats af Ständerna och af Const.Utsk. vid föregående riksdagar icke blifvit anmärkt, af nuvarande Const.Utsk. skulle klandras.
— Det vore måhända önskligt att den tredje punkten återremitterades, jemte den anhållan att Utsk. behagade anställa sina undersökningar litet noggrannare, och upgifva namnen å sid. 8 litet rättare o. s. v.; men det är väl Ståndet värdigare att, såsom förut blifvit yrkadt, lemna betänk, utan afseende.
Då jag förra gången yttrade mig, var det hufvudsakligen öfver punkten N:o 3.
Jag får nu förena mig med hvad Hr von Troil har anfört rörande de öfriga punkterna, på det att ’ icke det må upstå någon svårighet vid framställandet af den slutliga propostn, emedan jag anser de öfriga icke heller förtjena R. o. Ad:s bifall.
Men då jag har ordet nödgas jag bemöta ett inkast, som af en talare för en liten stund sedan gjordes mot dem, som uttalade sitt klander öfver Const.Utsk:s sätt att gå tillväga.
Jag erkänner att jag varit en af dem, som klandrat Utsk., nemi. hvad den 3:dje punkten vidkommer.
Milt klander anser jag mig berättigad alt uttala, jag har upgifvit bevis för detsamma, och upgifvit bestämda facla, som öfverrensstämma med verkliga förhållandet, samt sökt att skingra anledningarna till förvillelser 350 Den 7 Maj e. m. tios deni, som icke hafva tillfälle att undersöka sannfärdigheten af hvad sorn är anfördt.
Det vore bra besynnerligt om jag skulle hafva en sådan vördnad för ett Ulsk., derföre att det utgör en delegation af Ständerna, att jag icke skulle våga ens undersöka hurudan! förhållandet är om jag der får upgifter, som icke öfverensstämma med verkliga förhållandet, utan skulle nödgas läsa, blunda, tro och bedöma som den blinde om färgen.
Jag upträder icke till försvar för Ulsk:s betänk., emedan jag icke har bilrädl detsamma i mer än en punkt, och i afseende på densamma har jag icke något vidare att tillägga till hvad redan framstäldt blifvit.
Jag upträder endast för att yttra mig i afseende å den formella delen af frågan.
Man har här yrkat återremiss af betänk., och jag vill icke påslå att grundlagen det förbjuder, men påslår att en återremiss är oförenlig.
Alla andra beläuk:n, som äro föremål för Slåndernes diskusion, grunda sig på motioner, vare sig från Konungen, eller från enskild riksdagsman, men så är icke förhållandet med delta betänk.
, ty
Disk. är här motionär.
Utsk. har sig ålagdl att granska de i Stats-Uådet förda prol., detta är nu verksläldt, oell det enda beslut som kan fattas, det har Utsk. satt Sländerna i tillfälle att göra, om de del så behaga, nemi. alt kunna anmäla rådgifvarne till entledigande.
Då man i andra frågor yrkar återremiss, är det derföre alt man icke varit nöjd med det resultat hvartill ett Ulsk, kommit, och man begär att på grund af de uplysningar, som meddelats i Stånden, Utsk. skall aflemna ett derefter föräudradt förslag, men så är här icke förhållandet, ty det är omöjligt, åtminstone orimligt alt begära det Const.Utsk. skulle omläsa Slals-Rädsprotm.
Man kan icke heller begära att Utsk. skall komma lill ett annat resultat, ty Utsk. eger icke alt fästa sig vid andra uplysningar än dem, som äro hämtade ur Slalsråds-prot.m.
Jag anser således återremiss vara olämplig, och hoppas att propos. derpå icke måtte ifrågakomma.
Vidare hafva vissa talare yrkat att man skulle ogilla Consl.Utsk:s förevarande betänk, i en eller annan punkt.
Samma skäl, som tala mot återremiss, lala äfven mot förklarandet af ett ogillande.
Något annat ogillande linner jag icke lämpligt än det som innefattas i alt lägga betänk, lill handlingarne.
Alt en och annan ledamot ogillat det resultat, hvartill Utsk. i en eller annan punkt kommit, finner jag ganska naturligt.
Utsk, har då sitt straff i den offentlighet, för hvilken förhandlingarne inom Stånden äro utställde.
Ett gillande som här icke blifvit yrkadt vore också olämpligt, och blir blott lämpligt i det fall då det harden påföljd, som Grundlagen antyder.
På grund af hvad jag nu sagt, anhåller jag om propos. på punkternas under Lil.
B. läggande tili handlingarne.
Vid mitt förra yttrande anser jag mig böra tillägga hvad jag då glömde, att nemi., ehuru jag visserligen inser Const.Utsk. hafva ägt skäl till framställande af flera utaf ifrågavarande anmärkms-punkter, jag likväl icke funnit dem vara af den beskaffenhet att jag för min del tror mig böra tillstyrka Den 7 Maj e. m. 351 en sådan ålgård som i 107:de § anvisas.
Jag förenar mig derföre med dem, som anse belänk. böra läggas lill liandlingarne.
Hvad en talare, jag tror det var Hr Wrangel, mot mig anfört, som skulle jag hafva förmenat, att man icke borde få utrycka något ogillande af hvad Coust.Ulsk. föreslagit, härleder sig från ett missförstånd.
Jag har icke yttrat mig så.
Jag anser för hvar och en representant del vara en rättighet alt uttrycka sitt omdöme öfver hvad Const.Utsk. föreslagit, äfvensom att bevisa att Utsk. misstagit sig, men deremot tror jag icke det vara rätt att göra tillvitelser ät en delegation, hvilken Ständerna sjelfva lemnal updrag att verkställa granskningen af Regeringens åtgärder, för hvad delegationen i det fallet gjort, när den uppfyllt sin pligt.
Lieträffande äter frågan om återremiss, som nu sednast har uppstått, så anser jag en sådan visserligen kunna äga rum, men jag tror icke ali den tjenar till något.
Deremot får jag fästa den siste värde talarens (såsom ledamot af Const.Utsk.) upmärksamhet deruppå, att det icke lärer på något sätt blifva möjligt alt gifva någon fullt grundlagsenlig behandling åt detta ämne, ty Coust.Utsk:s utlåt, är icke så upstäldt.
Jag klandrar icke ConstUtsk:s ledamöter derföre, ty de hafva lillvägagått på samma sätt som deras företrädare.
För en riktig grundlagsenlig behandling, hade fordrats, alt Const.