Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber dock, att få fästa upmärksamheten derpå, att vi ännu icke äro så långt komna, och till nästa riksdag lära väl icke några egentliga jernvägsnät komma till stånd, ty vi hafva troligen icke penningar dertill.
Afven kreditlagstiftningens förbättring torde icke vara att bygga på, såsom grund för vidtagande af en sådan förändring, som den nu ifrågavarande.
Jag kan icke finna annat, än att de skäl, som Utsk:t vid den förra redan gillade punkten har anfört, äro i högsta grad giltiga.
Utsk:t säger nemi.
»Om å ena sidan det är en sanning att frihet i handel och näringar väsendtligen bidrager till landets industriel utveckling och förkofran, torde å andra sidan kunna befaras, att ett lösgörande på en gång af alla de band, som i handels- och näringslagstiftningen, med afseende på särskilda förhållanden, tillförene funnits nödiga, skulle hafva en motsatt och förla mande verkan.
Friheten härutinnan bör medgifvas endast i den mån, tidsförhållandena kunna, utan skadligt inflytande, tillgodogöra sig dess frukter.
Det inhemska industriela lifvet, förut bundet inom trängre former, behöfver någon tid att väckas till medvetande af sin tillvaro och af de hjelpkällor, landet sjelft inom sig eger, för att kunna, utan fara att förqväfvas i utvecklingen, täfla med den utländska industriens alster.
Tiden torde således ännu ej vara inne för medgifvande af den vidsträcktare handelsfrihet, som be - 172 Den 14 M»rs e. m. rörde förslag åsyftar, och Utsk:t hemställer derföre att detsamma ej må till någon åtgärd föranleda.))
Då dessa åsigter nyss antogos af R. o. Ad. för goda och riktiga, böra vi väl ock tillse, att tillämpningen äfven afses till alla delar och icke, snart sagdt, tillintetgöres genom ett beslut, sådant som Utsk:t i sin sednare hemställan föreslagit.
Granskom hvart dess antagande väl skulle leda oss.
Det är klart, att om man inskränker afståndet till blott en mil, så är det nästan alldeles detsamma, som att lemna fältet fritt.
Ad. godkänt Utsk:ts förslag i den punkt, som jag nyss upläste, och då kan jag icke finna annat, än att det skulle ligga en inkonseqvens hos R. o. Ad., att grunda sitt bifall i sednare punkten å skäl, alldeles motsatta dem, som föranledt bifall till den förra.
Hr Mannerskantz har sagt, att man icke borde antaga ett sådant betraktelsesätt, som det jag försvarar, ty det skulle innebära ett »förmynderskap.»
Derföre att ett ord stöter, och är för vissa öron i mer eller mindre mån motbjudande, skall man derföre icke pröfva förhållanderne sådane de äro?
Skall man förbise de praktiska konseqvenserna af sitt handlingssätt?
Jag kan ej gå in derpå, utan fortfar jag att yrka afslag.
Jag skall först besvara den anmärkning, som Gr.
Liljencrants mot mig framställt.
Han yttrade att jag i denna fråga icke hade någon erfarenhet; men jag tror jikväl att jag, såsom tjensteman i Civildepartementet, der dessa ärenden hand läggas, har åtminstone lika mycken erfarenhet som Hr Gr:n.
Dit hafva på sednare tider till K.
M:t inkommit petitioner från en mängd orter och dessutom många ansökningar, som nu hvila till afgörande i afvaktan på R.
Kommunerna hafva vanligen tillstyrkt bifall, men K.
M:t har icke velat fälla utslag förr än R.
St:r uttalat sig i ämnet.
Det finnes orter, der handelsbodar äro alldeles nödvändiga, men K.
M:t har icke kunnat tillåta deras anläggande, just för att icke handla i strid emot en antagen grundsats.
Detta i afseende på hvad Gr.
Liljencrants anfört.
Hr Nordeufelts yttrande, så är jag nu icke i tillfälle att upgifva det röstantal, hvarigenom närvarande beslut inom Utsk:t tillkommit; så särdeles knappt tror jag dock icke att det var, så mycket mindre, som ingen enda reservation emot denna punkt åtföljt Bet:t.
Man har sagt att det vid förra riksdagen var fråga om två mil och icke om en; i detta afseende torde vitsord böra lemnäs åt Bet:t, och jag får åberopa Ekon.Utsk:ts skrifvelse, der det står att orden »på minst tre mils afstånd» måtte utbytas emot orden »på minst en mils afstånd.» Detta Bet:de bifölls hos B. o.
Ad. på en f. m., och icke under ett nattplenum.
I PresteStåndet föll det med fyra rösters majoritet, i BondeStån det gick det igenom och i BorgareStåndet föll det med, såsom jag tror, en öfvervigt af tolf röster.
Cederström har sagt, att Utsk:ts motivering i denna punkt icke står tillsammans med den i den första.
Jag tror tvärtom, att när Utsk:t yttrar att man icke bör gå brådstörtande tillväga, så har det varit fullt konseqvent.
Den 14 Mare e. m. 173 Gr.
Lagerbjelke har förtydt mina ord i afseende på husfliten.
Den har för öfrigt icke mycket att göra med handelsordningen; men äfven husfliten blir förminskad genom sladsresorna.
Jag nämnde sista gången, då jag hade ordet, att i KommersColhii uti. voro såsom skäl för afslag åberopade, att frågan fallit genom två Stånds beslut emot två; men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att detta var det enda skäl, som Collegium hade att åberopa.
Den pröfningsrätt, som Landshöfdingarne ega i afseende på beviljande af handelsrätt, är icke ifrågasatt att i någon mån förändras.
För öfrigt förmodar jag att R. o. Ad. redan stadgat sin öfvertygelse i denna fråga, och jag har blott ansett mig böra meddela dessa få uplysningar.
Jag fortfar att yrka bifall. Hr Mannerskantz:
Just för att icke åsidosätta den af Utsk:t i en föregående punkt förordade varsamheten har jag icke yrkat på något annat än att det förmynderskap, som för närvarande är lagdt i Landshöfdingarnes hand, skall borttagas.
Men då den Svenska allmänheten har rätt och frihet att i alla andra afseenden fritt röra sig, så vet jag icke hvarföre den i detta afseende bör vara underkastad något särskildt tvång.
Derföre att Landshöfding
Liljencrants regerat sitt län med den framgång, att icke något missnöje försports öfver hans åtgärder att förqväfva landthandeln, bör han likväl icke förebrå sina kamrater att de med samma framgång, ehuru i motsatt riktning, kunna handhafva den åt dem lemnade makt.
Skulle det icke få öfverlämnäs åt en Landshöfding t. ex. i något af de södra länen att få meddela tillåtelse att anlägga handelsbod på närmare afstånd till stad än tre mil?
Ar det icke nog för Gr.
Liljencrants att han herrskar inom sitt eget län, utan måste han äfven tvinga dem, som äro jemngoda med honom, att följa samma grundsatser som han?
Jag, för min del, får protestera mot det maktbegär, som den värde Gr:n icke allenast sjelf eger, utan äfven vill att haus medbroder skola ega, samt yrkar på bifall till den frihet, som här blifvit för den på landet boende allmänheten föreslagen.
Det kan väl handa, att denna fråga nu faller, med den återkommer då vid en annan riksdag, och torde då hafva mera utsigt att vinna framgång.
I motsats till de Hrr, som önskat bifall till denna punkt, skulle jag högeligen beklaga om den blefve bifallen.
Jag har ett skäl att anföra till de redan nämnda.
Om det är riktigt att genom utvidgade kommu nikationer höja civilisationen, så måste det äfven vara riktigt, att säga, det tillgångarne skapa behof.
Om dessa landthandlande få sin plats en mi) ifrån stad, så utgör detta ett tillfälle för den, som trugas till kredit hos dem, att utvidga sina behof.
När det en gång skall betalas, så hafva de ingenting att betala med, utan de falla då fattigvården till last.
Men det är icke nog med att detta inträffar på landet, utan äfven när de bo nära städerna, så falla de deras fattigvård till last.
Detta är ett sätt att helt och hållet förqväfva de små städerna, hvilka högeli - 174 Den 14 Mars e. m. gen klaga deröfver, att deras fattigvårdsutgifter betydligt stigit sedan år 1846, då näringsfriheten infördes.
Det är på dessa skäl som jag yrkar afslag.
Ofverläggningen ansågs härmed afslutad och yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder blifvit yrkadt dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förslag; hvarefter H.
Exc. framställde propos. först å bifall till förslaget, dervid Svarades många både ja och nej, och sedermera på afslag derå, då svaren utföllo med starka ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den,- som bifaller Allm.
Besvärs och Ekon.Utsk:ts uti 2:dra punkten, sednare mom. af Bet:t N:o 39 framställda förslag, att öppen salubod å landet må, under i öfrigt stadgade förbehåll, kunna få anläggas på minst en mils afstånd från närmaste stad eller köping, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad. förenämnde förslag.»
Ja — 2 3.
3:dje punkten, angående 25 g, sådan den lyder i Kongl. Kung. den 7 Febr. 1852, om ändring i sättet för vinnande af rättighet till handel å landet.
Utsk-.ts hemställan bifölls.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, följande den 10 dennes bordlagde Utlåtande och Mern., nemi.:
StatsUtsk:ts Uti.
N:o 75, i anledning af väckt fråga om anslags beviljande åt Adjunkten, Magister 0.
Torell för en vetenskaplig resa till Norra Ishafvet; samt BankoUtsk:ts Mern.
N:o 18, med förslag till vissa förändrade föreskrifter, angående förvaltningen och utlåningen af Statslånefondens medel. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 3/4 12 på natten.
Den 17 Mars f. m. 175 Lördagen den 17 Mars 1800- Plenura kl. 10 f. m.
Justerades 1 prol.utdr. för den 14 dennes.
Hrr Elektorers listor vid val af 2 ledamöter uti Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:t efter N:o 394 Erih.
Nordenskjöld, fullm.
Hr Nordenfelt, Enar, och N:o 2,010 Hr af Geijerstam, Olof, en Suppleant uti Bevilln.Utsk:t efter N:o 1,233 Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto, samt en Suppleant i BankoUtsk:t efter N:o 2,036 Hr von Stapelmohr, fullm.
Hr Flach, Johan Fredrik Philip; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter i Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet: N:o 99, Gr. Wrangel, fullm.
Hr Nordenfelt, Enar; och N:o 2,039, Hr von Troil, Samuel Gustaf. Suppleant i BevillningsUtskottet: N:o 2,231, Hr af Burén, fullm.
Hr von Krusenstjerna, Edvard Wilhelm; Suppleant i BankoUtskottet: N:o 1,662, Hr Nordenfelt, Leonhard Magnus Anmäldes och bordlädes:
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Betänk.
N:o 4, ang:de vilkoren för bränvins tillverkning; samt liiddarh.Utsk:ts Utlåt.
N:o 12, med hemställan om anslående af en lifstidsränta fit Frih. Carl Steffan Bennet.
Uplästes och godkändes Exped Utsk-.ts nedannärande förslag till R.
St:rs underd. skrivelser till K. M., nemi.
N:o 43, om lag ang:de vård af fästningsfångars egendom; N:o 44, ang:de afsöndring af jord från Begementspastors-bostället Westerhus, till utvidgande af Jemtlands Hästjägare- och FältjägareKorpsers mötesplats å Frösön; N:o 45, i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full eganderätt, mot erbjuden lösen, af det s. k.
Odelska Appreteringsverket i Stockholm; 176 D en 17 Mars t. m. N:o 46, ang:de utbyte af Skogvaktare-bostället Nytorp mot Kronofjerdingsmans-bostället Lilla Tjärbruket i Vester-Rekarne härad af Södermanlands län; N:o 47, om anvisande såsom boställe åt Länsmannen i södra distriktet af Faurås härad i Hallands län af det till Kronan indragna f. d. Förste Landtroätarebostället 2/3 mtl N:o 3 Kärreberg Sven Andersgård i Alfshögs socken af nämnde härad, i st. f. nuv:de Länsmansbostället 3/g mtl N:o 1 Thorsjö Henrik i Gunnarps socken.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utskits d. 10 och 14 dennes bordlagde Betänk.
N.o 37, i ani. af väckta motioner ronde Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden.
Hr Grin o. Landtm hemställt, huruvida R. o.
Ad. behagade besluta, att detta Betänk , som innehöll 4 särskildta tillstyrkanden, skulle punktvis föredragas och afgöras; anmälde sig och yttrade Gr.
Då, såsom redan blif vit af H.
Hr Gr:n o. Landtm, antydt, detta Betänk, innehåller flera särskilda punkter, måste visserligen öfver hvar och en af dessa särskildt beslut fattas; men då Esta och 3:dje punkterna stå med hvarandra i så nära sammanhang, att de torde komma att under diskussionen sammanblandas, hemställer jag, huruvida det icke vore ändamålsenligast att dessa båda punkter på en gång föredroges, för att gemensamt diskuteras.
Jag anhåller att få förena mig i Gr.
Anckarsvärds hemställan, och detta så mycket heldre, som jag förutser, att man omöjligen kail diskutera den ena af dessa punkter, utan att tillika vidröra den andra. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig:
Jag anhåller också att få instämma med Gr.
Anckarsvärd, och detta af ännu ett annat skäl.
Betänk:t skulle föredragas punktvis i den ordning, dessa punkter nu förekomma, så fruktar jag, att diskussionen om Hr Ribbings motion, som afhandlas i 2ulra punkten, kunde uptaga så lång tid, att den 3:dje icke ens i da°( hunne afslutas.
Då jag för min del önskar, att det så snart som möjligt må blifva slut med denna fråga, så förenar jag mig i det af de båda föreg:de talarena gjorda yrkande.
Då afsigten med Hr Rib bings motion icke kan hafva varit annan än den, att UnionsKomiténs handlingar skulle blifvit offentliggjorda i sammanhang med detta Betänk., så att man derigenom fått någon ledning för bedömande af frågan i sin helhet, men denna motion blifvit af Utsk:t afstyrkt, så är det tydligt, att ett afslag å Utsk:ts hemställan i 2:dra punkten kunde föranleda återremiss af hela Betänk:t.
Jag får Den 17 Ma rs f. m. 177 får derföre anhålla, att den 2:dra punkten, som handlar om Hr Ilibbings motion, måtte först föredragas, och derefter de öfriga punkterna behandlas.
Ändamålet med min motion var naturligtvis icke annat än att i denna vigtiga fråga söka få så mycket ljus spridt som möjligt.
Ehuru Utskjt i 2:dra punkten afstyrkt min motion, har det dock i sjelfva verket till en del bifallit densamma, genom att i sitt Betänk, meddela åtskilligt af UnionsKomiténs förhandlingar.
Jag vill i detta alside endast hänvisa tili pag. 23 i Utskits Betänk., der ur Komiténs Betänk, citeras huru som dess Norska ledamöter velat förbehålla, att, om å deras sida vissa eftergifter gjordes, å var sida rättigheten enligt »Norska Grundlagens § 14, hvarigenom åt Svensk man är lemnad »lika rätt med Norsk att bekläda Noriges högsta och vigtigaste »embete, då äfven borde afstås.»
Talaren afbröts här utaf Ii.
Hr Grin o. Landtm., som erinrade, att endast sättet för föredragningen af ifrågavide
Betänk, nu utgjorde föremål för öfveiiiigguingen.
Jag har då ingenting att tillägga, utan får åtnöjas med det förslag, som Gr.
Anckarsvärd framställt och flere ledamöter understödt.
För min del vågar jag anhålla, att föredragningen måtte ske så, som H.
Exc. Hr Grin o. Landtm, föreslagit, nemi. punktvis.
Den första punkten handlar om en revision af Unionsfördraget, och att en sådan är nödig och behöflig, lärer väl ingen neka, så att i afs:de å denna punkt kommer sannolikt ingen dissensus att ega rum.
I afside å den 3idje torde deremot tankarne vara något delade, och deromkring kommer väl derföre den egentliga diskussionen att hvälfva sig.
Jag anhåller således, att föredragningen måtte ske punktvis.
Sprengtporten, Jakob Wilhelmi Jag har begärt ordet endast för att förklara, det jag instämmer med Frih.
Som det hufvudsakliga ändamålet med Hr Ribbings motion, i hvad den skulle kunna röra behandlingen af detta Betänk., är förfeladt, så kan det icke vara af någon särdeles vigt, om densamma afgöres i den ordning, hvari den här förekommer, eller icke; hvadan jag förenar mig med Gr.
Anckarsvärd och önskar, att lista och 3:dje punkterna måtte först gemensamt föredragas.
Jag anhåller, i lik het med Frih. Hamilton, att föredragningen måtte ske punktvis. H. IV. 12 178 Den 17 Mars f. m.
Det håller icke streck, att l:sta och 3:d]e punkterna skulle stå i så nära sammanhang med hvarandra; tvertom förefinnes ett sådant mellan l:sta och 2:dra punkterna.
Hamilton synes hafva upfattat frågan om föredragningssätfet så, som stöde H. Exc. H. Gr. o. I andtm:s hemställan i strid med det af Gr.
Anckarsvärd väckta förslag.
Detta kan deremot jag icke finna.
Exc. har hemställt, att föredragningen skulle ske punktvis; Gr.
Anckarsvärd har föreslagit, att Ista och 3:djepunkternaskulle gemensamt diskuteras, och 2:dra punkten företagas först efter den 3:dje.
Det lärer väl ingen kunna neka, att äfven detta är en punktvis föredragning.
Ej heller lärer man kunna bestrida, att lista och 3:dje punkterne stå med hvarandra i närmaste sammanhang, då i den förra hemställes att en revision af unionsfördraget måtte ega rum. och i den sednare att en från Norges sida begärd K.
M:ts åtgärd icke måtte vidtagas förr än i sammanhang med denna revision.
Jag anhåller sål. om bifall till Gr.
Hr Cederschiöld, Bob. Theofron:
Jag är af den siste tal. förekommen.
För hvar och en, som genomläser
I sta och 3:dje punkterna, är det tydligt, att dessa stå med hvarandra i ett, snart sagdt, oskiljaktigt sammanhang.
Då sål., om de båda punkterna icke få gemensamt diskuteras, diskussionen blir fördubblad, så bör hvar och en, som älskar att förkorta densamma, lemtia sin röst till Gr.
Anckarsvärd i afs. ä ordningen vid föredragningen.
Men jag föreställer mig ingalunda att, som Hr Cederschiöld yttrat, någon förkortning af diskuss:n skulle vinnas derigenom,att man sammanblandar alla punkterna med hvarandra, utan anser jag, att man bör först diskutera lista punkten och så afgöra den, sedan diskutera 3:dje punkten och afgöra den, samt derefter öfvergå till 2:dra punkten.
Sedan öfverläggningen ang. föredragningssättet nu ansetts fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i als. detå blifvit yrkadt, af Gr.
Anckarsvärd, med hvilken flere ledamöter sig förenat, att Irsta och 3:dje punkterna, innefattande Utsk:ts yttranden i ani. af Gr.
Anckarsvärds och Hr Dalmans motioner, måtte i ett sammanhang föredragas och diskuteras, samt derefter, för den händelse sådant skulle äskas, särskildt till afgörande företagas, och att sedermera den 2:dra punkten, innehållande yttrande i ani. af Hr Ribbings motion, samt slutligen den 4:de punkten, äng. en inom BondeStåndet väckt motion, skulle förekomma; af Frih.
Cederström, Anders, att den 2:dra punkten måtte först föredragas och afgöras; samt slutligen af Frih.
Hamilton och åtskillige ledamöter med honom, att de 4 särskildta punkterna skulle föredragas och afgöras i den ordning, de i Betänk:t förekommo.
I Den 17 Mars f. rn, 179 Härefter framställde H.
Exc. propos. ä bifall till det af Gr.
Anckarsvärd i afs. å föredragningssattet gjorda förslag, och då dervid svarades starka ja blandade med några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Sedan, till följd häraf, Utsk;ts uti Irsta och 3:dje punkterna gjorda hemställanden blifvit upläste, upropades och yttrade H.
Då Ekon.Utskrts Betänk, berör ett ämne af den djupaste betydelse för brödrafolken och då vi.
Statsrådets ledamöter, som här ega stämma, vanligen icke undandragit oss att i vigtigare frågor uttala vår mening, sä torde tillåtas mig att vid detta tillfälle afgifva den förklaring, att om ingen af Statsrådets ledamöter kommer att deltaga i diskussionen öfver det nu föredragna Betänk:t, så sker det icke derföre att vi liro likgiltige för ämnet elier för det vi frukta att bekänna vår öfvertygelse, utan derföre att, om mellan de rådgifvare från båda folken, som omgifva Unionskonungen, skulle yppa sig meningsskiljaktigheter i afs. på de frågor, som nu här komma att afhandlas, så har Konungen, i sin grannlaga ställning såsom skiljedomare mellan 2:ne folk, behof af att veta, huruvida rådgifvarnes mening också är folkets; och det är af denna anledning, som vi velat undvika ända till skenet af att hafva sökt bidraga tili bildandet af någon opinion, som icke hade sitt ursprung i representantens egen sjelfständiga upfattning af fäderneslandets kraf.
Talrika bifallsyttringar följde härpå.
Hr Montgomery, Gustaf, anförde skriftligen:
Det är Mott af ålderns och erfarenhetens rätt jag hoppas på R. o. Adms upmärksamhet, tålamod och öfverseende.
Vanligen af föresats fåordig, för att ej belasta våra protokoller med öfverfiödiga och föga gag nande deklamationer, ber jag denna gången om ursiigt. i fall jag, i ani. af ämnets vigt, blir något, dock ej mycket omständlig, Hufvudsyftet af Hr Gr.
Anckarsvärds motion afser otvifvelaktig! brödrafolkens gemensamma bästa, och derföre förtjenar den både Svenskars och Norrmäns samvetsgranna behjertande.
Öoskligt och ädlare hade dock varit, hvad också vid remissen anmärktes, om framställningen varit hofsammare och mindre bitter.
De förebråelser, deri göres mot den högsinta Uniousstiftaren och Norska folket, äro hvarken på sitt ställe eller ändamålsenliga eller befogade.
Hvad en eller annan Norsk skriftställare eller tidningsskrifvare förbrutit, eller hvad sjelfva Stortinget uraktlåtit att af missförstånd eller bristande insigt besluta till fördel för Unionen, bör icke läggas hela nationen till last.
Andra Norska skriftställare, aktade Embets- och Vetenskapsman, ha dessutom sökt godtgöra de förras fel och öppet erkänt Unionens nytta och välsignelse för Norska folket.
Denna godtgörelse för våra klandrares ofog har varit mindre synlig på Svenska sidan.
Och hvad Stortingets förhållande beträffar, så må det ej anses oväntadt, mindre klandervärdt, att t. ex. Mellanrikslagen, som 1857 180 I>eii 17 Mars f. m. antogs af Svenska Ständerna, föll med blott 2 rösters öfvervigt f Stortinget.
Huru ofta lia ej vigtiga reformförslag och andra nyttiga framställningar med mångfaldigt större pluralitet af Svenska Ständerna blifvit afslagna.
Såvidt jag kunnat erfara, beror beslutet om 1844 års Unionsförslag, ej på Norska, men på Svenska Regeringens afgörande.
Likaledes lärer förlndet vara med förslaget om Transiterat ten.
Sammaledes med Fragtfartens gemensamhet, brödrarikena emellan.
Jag bar velat nämna dessa omständigheter, för att söka mildra de bittra anm:r, som blifvit gjorda mot Norska (ölket, hvilket, lika litet sorn det Svenska, kan rättvisligen förebrås eller ansvara för hvad deras ombud eller Regering göra eller låta eller för hvad enskilda skriftställare ensidigt och omotiveradt behaga yttra.
Att efter denna korta, men behöfliga, sidoblick återkomma tilt ämnet, Allm. Besv.- och Ekon.Utsktts nu förevtde Betänk., så bör medgifvas, att det är, oberäknadt den klandervärda polemiska upställningen, förtjentsfullt författadt, såväl i ttfs. på den historiska utredningen, som i angifvandet af de föremål, som förtjena revisionens upmärksamhet och behandling.
Hufvudsaken. det syftesen ligaste och bästa, är och blir dock, att intet försummas, ä någondera sidan, af allt det, sorn kari närma, befrämja och belasta brödrafolkens ömsesidiga förtroende och kärlek till hvarandra.
Utom de ganska giltiga punkter, hvilka Ulsktt föreslagit till revisionens öfverläggning och behandling, synes mig att det förbisett den, måhända vigtigaste, ehuru troligen för Norrmännen den ömtåligaste.
Likväl skulle denna punkt, om den autoges, ofelbart säkrast jemna missförhållandena i makt hos Norska och Svenska Folkombuden, och bringa Unionskonungen, den enda sammanhållande länken brödrafolken emellan, i enahanda förlikande, återhållande och afgörande kraft mot förhastade eller ensidiga eller korttäukta beslut a Stortingets sida, som den Konungen eger i Sverige, men icke i Norige, nemi. veto.
Detta korta, men mycket vigtiga ord, infördt i Noriges grundlov, skulle ©tvifvelaktigt befrämja likställighet hos brödrafolkens ombud och blifva mera välgörande och betryggande i ömsesidiga förlnden, än hvilka andra unionella öfverenskommelse!' som helst.
Då Unionskonungen i det ena, gamla konstitutionella riket eger detta veto, hvarföre skulle han ej ega det i det andra, yngre och mera återhåll behöfvande?
Ej kan det vara :tf fruktan för maktmissbruk; ty sådant kan ej vara att befara under det rättvisan beskyddas af en fri press, ansvariga rådgifvare, tidsuplysuingen, allmänna opinionens kraft och de konstitutionella regenternas bättre och ändamälsenligare bildning än fordom egde rum med furstar af absolut makt.
Med dessa förutsättningar instämmer jag, i aid. af Hr Gr.
Anckarvärds motion, i Utskits beslut att tillstyrka en revision af Riksakten och föreningsfördraget emellan Sverige och Norige.