Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid riksdagen 1840—1841: penningar årl. . . . 2,452,262. — 17,345 t:r oindelt spanmål dito 104,070. — oförändrade utgifter dito 3,707,667. — extra anslag 894,814. 7,158,813. 2) Häruti icke inbegripet extra anslaget till Arméens Pensions-kassa, men väl Krigsmanshusmedlen, o. s. v. 3) Som utgifterne för Landt- och Sjöförsvaret voro sammanförde ända till 1823 års riksdag, och afskiljandet af hvad sorn serskildt hör till hvardera, är förenadt med både svårigheter och tidsspillan, har jag inskränkt,mig till upgifterne för 1810, såsom nödvändige för att erhålla den nödiga utgångspunkten. 4)
Extra anslagen uptagas summariskt till de belopp, hvartill de vid vid hvarje riksdag blifvit beviljade. 102 Den 11 Januari.
Vid riksdagen 1844—1845: penningar ari. . . . 2,696,883. — 17,345 t:r oindelt spanmål ari. . . 104,070. — oförändrade utgifter dito ....... 3,707,667. — extra anslag 979,850. 7,488,470.
Vid riksdagen 1848—1849: penningar årl. . . . 2,741,576. — 17,220 t:r oindelt spanmål dito 103,220. — oförändrade utgifter dito 3,707,667. — extra anslag 781,753. 7,334,216. hvartill vid sistnämnde riksdag ytterligare kommer följande anslag af mera tillfällig beskaffenhet, nemi.:
Landtförsvarets andel i anslaget till 1848 års krigsrustningar cirka 666,666: 32.
Kostnaden för förstärkning å Stockholms garnison 150,000: — eller tillsammanlagdt cirka enahanda belopp, hvartill samtlige riksstatens öfrige åtta utgiftstitlar upgå.
Hvar och en, som vill egna föreg:de, med all möjlig oväld gjorda upgifter den ringaste upmärksamhet, måste efter min bestämda och oförgripliga öfvertygelse komma lill den slutföljd, alt några spår till den af Hr von Hohenhausen omordade, omfattande plan till Sveriges Landtförsvar icke finnes: att det enda, som qvantitatift utvecklat sig, är utgifterna, hvilka nära nog upgått till dubbla beloppet af hvad de voro 1810 och delta pä samma gång, som den egenteliga hären minskals till nummerår, utan ersättning af andra försvarskrafter än allmänna beväringsmanskapet, men hvilket, i anseende till sin all ändamålsenlighet saknade organisation, endast är att anse som en härpå papperet; att i (jvalilatift hänseende det visserligen i vissa delar gått framåt, såsom hvad angår de militära bildningsanstalterna, Art:s materiel m. m., men dock ingalunda reialift till de stegrade utgifterna.
Uti förenämnde sanningsenliga rekapitulation af förhållanderne till början af innevar. riksdag, har jag endast uplagit hvad som verkeligen inträffat, deremot har jag förbigått, hvad jag ansett hafva blifvit uraktlåtit, äfvensom de brister, hvilka deraf varit en följd.
Att härom yttra mig anser jag dock vid della tillfälle vara så mycket mer af nöden, som det endast härigenom blifver möjligt att som sig bör bedömma K.
M:s vid innevar. riksdag atlåtna propos. om Statsverkets tillstånd och behof.
Visserligen torde hvad jag kommer att påpeka, från vissa håll föröka en mot mig ådagalagd fientlig sinnesstämning; men detta obehag anser jag icke böra utgöra ett hinder alt, trogen min fosterländska pligt, låta sanningens röst oförställdt och ulan fruktan uttala sig.
Möjligen kan man en tid lyckas att undertrycka verkningarne häraf, men förr eller sednare skola de dock komma alt inträffa.
Den rättskänsla, som lyckligtvis ännu utgör ett grunddrag af nalional-lyuuet, är mig på samma gång en borgen härföre, som den npmanar mig att ståndaktigt gå milt föresätta mål till mötes, emedan jag tror ali mina idéer hafva framlid, rätt och rättvisa framför sig!
Ofvergående till ofvan antydda brister, hvad framställer sig väl för deri oväldige granskaren, såsom frukter af ett 36:årigt fredslugn och kostnader, som i ett sammanräknad! belopp upgå till öfver 240 millioner Rdr b;ko.
Jo, hvad först och främst arméens indelning i olika korpser aDgår, så kan man deruti icke spåra ringaste skymt till princip och ändamålsenlighet, så framt man icke så vill anse eli lyckadt bemödande, att på bekostnad af allt annat tillskapa en mängd öfvertlödiga, men lucraliva chefsbeställningar, samt en för militärlyxen välkommen mångfald af uniformer, föranledd af arméens indelning i en mängd särskildte korpsgr med olika benämningar, ehuru af enahanda natur.
Alt hvad här blifvit påstått, icke i ringaste mån är öfverdrifva, derom förvissas man på samma gång som man kastar en blick på arméens rangrulla och tager i beräkning korpsernas nummerär.
Deu vid åtskilliga regiten och korpser af dagens händelser föranledda mobilisering af s. k. fältbataljoner, ådagalägger än ytterligare såväl olämpligheten af vår närvar, korps-indelning, som de nödvändige följderne af det för krigaryrket stationära förhållande, som vid indelningsverket är förenadt.
Man finner nemi. att, sedan en till sitt erforderliga antal stark fält-bataljon utgått ur våra på 2:ne bataljoner fördelta, samt ytterligare befälscadre för ännu en bataljon innehållande reg:ten, återstår visserligen några qvarlefvor af såväl befäl som manskap, men som äro af den defecta egenskap, och dessutom, synnerligast hvad truppen angår, så otjenstbara, att de, oaktadt den dryga kostnad de icke destoraindre tillskynda staten, äro såsom något helt för sig oanvändbara.
Tager man åter i betraktande arméen med hänseende till förvaltningen af dess ekonomiska angelägenheter, så framstår främst, att den polygarkiska kollegiala styrelseformen blifvit inom Krigs colbm bibehållen bredvid den enl. grundlagen ensamt ansvarige och af Ständerne åtkomlige Departds-chefen.
Såsom skäl till detta bibehållande har man visserligen åberopat, att den enskildtes rätt skulle vara bättre bevarad genom den collegiala än deparlemental-styrelsen.
Jag är likväl härutinan af alldeles motsatt öfvertygelse.
Den ansvarighet inför R.
St. som R.F. stadgar för Landtförsvars-Depart:ts-chef, bär utgöra ett säkrare skydd mot maktmissbruk och förbiseende af embetspligter, än den oåtkomlighet, som i verkligheten om icke lagenligt, skyddar möjligen alltför maklbegärlige coll.-ledamöter.
Den collegiala styrelseformen minskar äfven den nödvändiga skyndsamheten i ärendernas handläggning och kan blifva ett medel alt högst menligt afleda den ministriella ansvarigheten.
Öfvergående till arméens materiel, vill jag först föra till minnes hvad vi i nämnde afseende egde år 1810.
Riksdagshandlingarne för detta år uplysa nemi., att vi ägde 92,000 gevär med dertill hörande ”patronkök, remlygspersedlar m. m.;” ridare ”én i bästa stånd varande Art.-materiel, tillräcklig i antal för en armé af 100,000 man.”
Slutligen erhöllo vi något sednare 30,000 Engelska subsidie-gevär, hvilka ännu till en stor del begagnas.
Hvad företer väl, detta oaktadt, materielen för det närvar.?
Jo, hvad Infanteriet och Kavalleriet synnerligast angår, en dels dålig, dels otillräcklig och olikformig, således felaktig beväpning, en dels dålig och bristfällig, dels hell och hållet felande utredning, en dålig och för krigsbruk lill persedlarnes antal otillräcklig fotbeklädnad för infanteriet, hvars tjenstbarhet i så hög mån är beroende af fotbeklädnaden med hvad dertill i öfrigt hörer; en nära total brist på för tskaffningstross; ett, i hög grad felaktigt anskaffningssält för rusthålls-reg:ienas beväpning, beklädnad etc. en sjukvård, uti hvars ändamålsenliga ordnande å såväl freds- som krigsfot, så mycket återstår att önska, då i förstnämnde afseende undantag göres för Stockholm och några andra garnisoner; en aflöning för befälet, som, oberäknadt det i alla afseenden klandervärda förhållande, att den inom samma grad och vid samma vapen med samma t je nst gör i n gs-sk y ldighet, är olika för nära nog hvarje särskilt reg:te, äfven är derhän otillräcklig, då man undanlager för de högre graderna, att den tvingar individen att göra tjensten till en bisak, för att på hvarje annat uptänkligt sätt förskaffa sig sitt nödtorftiga uppehälle, och i någon mån för ålderdomen söka återförvärfva hvad han oftast af sina tillgångar upoffrat i det yrke, han af ungdoms hänförelse, ibland endast af fåfänga, omfattat; en pensionering, otillräcklig för lefnadsbehofven under en framskriden ålder, och dä den enskilda försörjningsförmågan icke är tillräcklig; då en familj vanligen ökar utgifterna; en pensionering, hvartill befälet å sin sida, oaktadt otillräckliga löner, sjelf måste kontribuera, och som för den utsläpade oeh bräckliga soldaten vanligen upgår endast lill en skilling om dagen.
Sträcker man åter granskningen till de fordringar nationen eger på arme'en, såsom det betryggande värnet för dess sjelfständighet, så finna vi visserligen andan och viljan såsom de böra vara, goda; men vi finna äfven hos densamma nära nog fullkomlig brist på de 2:ne hos soldaten nödvändigaste egenskaperne: marchvana och kunskap i vapnens bruk (skjutfärdighet).
Slutligen kan man till och med säga, alt arméen saknar, hvad som utgör det nödvändiga och enda medlet för vidmakthållandet af en med helsosamma frukter förenad krigslydnad och ett icke förslafvande samband mellan hvarje länk i den militära hierarkien, nemi. de bestämda föreskrifter för såväl den lägstes som högstes skyldigheter — således äfven rättigheter — hvilka utgöra föremål för i allo tillämpliga krigslagar och tjenstgörings-regleUen.
Efter denna, jag medger, mörka men sanningsenliga framställning af de med Landtförsvaret förenade förhållanden, torde väl ingen hvarken med allvar vilja påstå, åtminstone med hopp att blifva trodd, ”att en omfatlande plan för organisationen af Sveriges försvarsverk, d. v. s. stridskrafternas ordnande i qvantilalift och qvalitatift förhållande till rikets behof och Den 11 Januari. 105 tillgungur, börjat ända från år 1810, och derefter successivt utvecklat sig,” ej heller bestrida, alt icke mera genomgripande åtgärder äro af nöden, än de hittills vidlagne, och hvilka, mig veterligen, icke utgjorts af andra, än en total, dock ej ännu i alla sina detaljer oåterkalleligen bestämd uniformsförändring för arméen, samt i åtskilliga förändringar med hänseende till beväringsmanskapets va pen öfn in gar.
Hvad uniformsförändringen beträffar, så vill jag icke bestrida hvarken dess behöflighet eller ändamålsenlighet, men den blir dock alltid en bisak, relativt till de vigtigare förändringar, som inom Landtförsvaret påkallas.
Hvad åter förändringen af beväringsmanskapets vapenöfniugar vidkommer, så vill jag endast antaga den såsom ett försök, ifrån hvilket man ganska snart lärer komma att afstå, då ändamålet, efter all möjlig förmodan, icke kommer alt motsvara de kostnader, som med experimentet äro förenade.
Icke blir man t.
ex. kavallerist derigenom att man påspänner en sabel, möjligen på en kavalleriuniform, och derefter öfvar 12 dagars fot-exercis?
Ett noggrant öfvervägande af allt hvad i det föregtde blifvit anfördi, föranlät mig att af nit för den goda saken, samt i akt och mening att gagna min Konung och milt fosterland, vid förb riksdag afgifva ett fullständigt och detaljeradt förslag lill reorganisation af Sveriges Landlförsvar.
Ehuru Sjöförsvaret, såsom en sak lör sig, icke lili nämnde förslag direkt vidröres, blef likväl icke allenast behörigt afseende derå fästadt, ulan äfven förslaget upgjordt i öfverensstämmelse med den åsigt, alt jag tänkte mig Sjöförsvaret såsom utgörande första linien eller den egentliga corps de bataille af värt nationalförsvar, och såsom sädarit mer systematiserad! och mera ulvidgadt, än nu är förhållandet, samt
Landtförsvaret endast såsom andra linien eller reserven, men en oöfvervinnelig reserv, såsom bestående af Sveriges hela vapenföra befolkning.
Förslaget erhöll dock för tillfället föga sympathier inom RiksSt:n.
Ibland orsakerne härföre torde tyvärr den hufvudsakligasle vara, alt förslaget gick till roten af det onda — något som af vår ståndsrepresentation merändels, om ej för annat än för konseqvenseus skull alltid ogillas, och hvilket möjligen nyligen föranledde Chefen för Landlförsvars-dep.-tet att ex offcio tillägga förslaget benämningen: desorganisations-förslag.
Då Utsk. vid sisth riksdag deröfver bröt stafven, yttrades, att de anmärkmr, som förslagets granskning föranled t, voro af mindre vigt och lött kunde undanröjas, sä framt systemet icke innehöll indelningsverkets uphäfvande; något som Utsk., medgifvande indelnings-verkets intrasslade och omilitäriska former, likväl icke ansåg antagligt och för fäderneslandet nyttigt, utan tvärtom vådligt.
Var detta domslut det rätta, eller var det endast ett foster af ensidighet, partiåsigter och obekantskap med det ämne, som afhandlades?
För sin del gillade RiksStm Utsk:s beslut.
Skall framtiden, en icke långt aflägsen framtid, göra detsamma?
Jag ej allenast tror, utan vågar med tillförsigt påstå, att icke så kommer att blifva fallet.
För min en - skilda del voro mina åsigler 1848 desamma som de nu äro, nemi. att jag anser tiden vara inne, alt i vår försvars-organisation förverkliga livad som vid 1840 års riksdag yttrades af Svenska arméens vördade och ridderlige Nestor, lian som med krigarens och statsmannens grånade erfarenhet förenat
Underlöjtnantens varma känslor och öppna väsende, han som velat att ej allenast förvärfva arme'ens och öfrige medborgares odelade aktning och tillgifvenhet, utan äfven att oförminskad bibehålla densamma, nemi. att han tänkte sig indelningsverket såsom tillgäng för ett på ett fullständigt beväringssystem grundadt nationalförsvar.
Huru underordnad är ej i öfrigt den röle, som de indelta trupperna spela vid frågan om arméens nummerär, för att med anledn. deraf göra något afseende på deras bibehållande.
Blott ett enda olyckligt fälttåg, der 15 ä 20,000 man gingo förlorade och hela indelta arme'en — denna armé, som under freden, då dess verksamhet i militäriskt hänseende är nästan ingen, kostar landet så omätliga summor — vore sprängd samt beväringsmanskapet enda resursen.
Hvarföre då icke, medan tider är, gifva detta manskap den organisation, som det har af nöden, om något dermed i afgörandets ögonblick må hunna uträttas?
Att en soldat slåss bättre för det han har ett torp, hustru och barn, är en sådan dårskap att påstå, att jäg icke tror någon med allvar kan göra det; tvärtom tror jag, att, om under stridens hvimmel den, till en framskriden ålder komne och af ekonomiska omsorger hittills uptagne indelte soldaten påminner sig sitt torp, sin hustru och sina barn, så väcker denna hågkomst snarare feghet än hjeltemod, genom åtankan på den förlust han åstadkommer sin familj, genom sitt lifs vågande och förspillande.
Hos beväringsynglingen är deremot äran utan rival på slagfältet.
För att ytterligare ur sin rätta synpunkt bedömma indelningsverket, bör man taga i behörigt öfvervägande, att Sverige, då Carl XI organiserade indelta arméen, icke var hvad det nu är; att indelta arméen ej heller nu företer samma förhållanden, som i sin primitiva organisation.
Yppighet och det stora behofvet af utländska varor, utom nödvändighetsartiklar, voro den tiden föga spridda.
Soldatens beklädnad var enkel, samt föga kostsam och sällan förändring underkastad.
Landtmannens mesta utlagor bestodo i jordens natura-prestationer.
Fabriker och handel voro af föga betydenhet.
Under dylika förhållanden var bästa sältet för despoten att få en armé, att indela den på jorden.
Hvilka förändringar har tiden icke sedermera åstadkommit?
Soldatens underhållskostnad har stigit, nära fördubblats och uniformsväsendet spelar nu en vida vigtigare röle, än då.
Allt måste jordbrukaren vidkännas, likasom jordbruket vore den enda ränlegifvande näringen i samhället; ehuru man i sjelfva verket kan säga, alt hon nästan är den minst räntegifvande.
Oaktadt allt detta, och som af ingen kan bestridas, qvarstår dock såsom faktum, att man för det närvar, anser indelta arméen utgöra Svenska sjelfständighetens palladium; alt till och med vårt Den 11 Januari. 107 BondeSt., oaktadt det flöde af motioner om förändring i indelningsverket, som nämnde Stånds riksdagsförhandlingar ständigt förete, kan sägas genom sin tystnad, när det kom till kritan,' dela denna åsigt, tinder dylika förhållanden och då Svea II.
St. ej ännu kommit till samma åsigt, som den, hvilken af Engelska Parlamentet yttrades till Wilhelm lil af Oranien, nemi.: ”att en stående här uttömmer till och med det mäktigaste folks krafter derigenom, att den förvandlar fredslillståndet lill ett oändligt krigstillstånd, samt att tyranni och stående härar, gå ständigt hand i hand, följde i spåren af slafveriet såsom af skuggan,” bör en motsatt åsigt hos den enskilde personen gifva vika för den allmänna opinionen.
Men då denna opinion i öfrigt ingalunda instämmer uti n. v. krigsministerns lofsånger öfver försvarssystemets ”planmessiga ordnande samt qvantitativa och qvalitaliva utveckling,” så blifver deraf följden alt det problem, som bör lösas, och hvilket äfven jag, efter min förmåga, vid innevar. riksdag sökt göra, är att, med bibehållandet af desse med eller utan skäl så omtyckta indelta trupper, upgifva hvad som anses kunna bidraga till försvarets ändamålsenliga ordnande; till de påpekade bristernas afhjelpande; till indelta armeens förvandling till den phalanx, man nu tror den vara, men som den i verkligheten icke är; till beväringsmanskapets bibringande af den nödvändigaste och mesta öfning erfordrande egenskapen såsom soldat, nemi.: skjut färdighet, slutligen till en af behofvet påkallad såväl minskning i statsutgifterna, som bättre och likformigare fördelning af armeens aflöningsvilkor.
Efter ofvannämnde utredning af frågan och meddelandet af dermed sammanhang egande postulater, motsvarande hvad jag i såväl ena som andra hänseendet till större delen redan offentliggjort, öfvergår jag till behandlingen af den K. proposm i hvad den angår Landlförsvarel.
Härvid förekommer först till afgörande huruvida nämnde K. propos. genom sitt innehåll i mer eller mindre mån upfyller de af mig antydda fordringar.
Tyvärr kan jag icke besvara denna fråga annorlunda, än att denna nåd. propos. eger ett omisskänneligt syskontycke med sina föregångare.
Förökade anslag ulan ringaste skymt lill den behöfliga och länge förväntade systematisering, som, till både allmän och enskildt belåtenhet, skulle på samma gång förminska utgifterna, gifva en förökad styrka åt försvaret, och ställa, som man säger, kyrkan midt i byn för låntagarne, — äro grundprägeln i samma propos.
Efter hvad som i det föreg:de finnes anfördt, utgjorde totalkostnaden för Landtförsvaret vid sisth riksdag: ett sammanräknadt belopp af 7,334,21(5 r:dr, deraf penningar af statsmedlen 2,741,576 r:dr; oindelt spaumål 103,220 r:dr; oförändrade utgifter 3,707,(567 r:dr samt extra anslag (oberäknadt andelen i krigsrustningarne och kostnaden för den tillfälliga förstärkningen af Stockholms garnison, men inberäknadt anslaget till Arme'ens Pensionskassa) 781,753 r:dr.
Går man nu till den K. proposm, så finner man följande begärda tillökningar för Landtförsvaret, nemi.: penningar af statsmedlen 85,800 r:dr extra anslag (inberäknadt en tillökning af 22,000 r:dr å anslaget till Armeens Pensionskassa) 283,247 108 Den 11 Januari. r:dr; ersättning till Armeens Pensionskassa för föreslagen mistning af vakans- och liggetids-besparningar 31,400 r:dr eller tillsammanlagdt tillökning: icke mindre än 400,447 r:dr.
Att en dylik föreslagen tillökning uti Landlförsvarets utgifter af mig pä det högsta måste ogillas, torde hvar och en tinna ganska naturligt, som fäst ringaste afseende-vid hvad jag på grund af min innerligaste öfvertygelse har anfört, såväl i det föreg:de, som i mina båda, vid innevar. riksdag afgitne, förslager till Landlförsvarets reorganisation.
Men icke nog dermed, att jag under närvar., af mig utredda, förhållanden, mäste ogilla hvarje skillings tillökning å Landlförsvarets utgifter; jag måste äfven påyrka den successiva nedsättning i dem, som mina. förslager alternativt innehålla.
Ehuru hvad jag här framställt, endast utgör min individuella åsigt, torde jag icke begå ett alltför stort misstag, om jag vågar påstå, att denna åsigt delas åtminstone af ett icke obetydligt antal medlemmar vid innevar. riksmöte, och att de, lika med mig, svårligen lära Önna någon annan förklaringsgrund till det af Chefen för Landtförsvars-dep:tet till H. M. Konungens sanktion framlagda förslag till begäran om förökade anslag för Landtförsvaret, än den, att Hr Dep:ts-chefen låtit leda sig af tanken på en möjlig blifvande lur i spel — i detta spel, der korten utgöras af voteringslappar och afgörandet bestämmes af den förseglade sedeln.
Han hade likväl icke bordt förglömma, att Fortuna är en kapriciös gudomlighet, och att den aflagda lappen, den på hvilken frågan säkerligen kommer att bero, likaväl kan innehålla en nit som en vinst.
Efter hvad jag redan anfört, kunde det visserligen vara öfverflödigt att ingå i någon detaljgranskning af de begärda anslagen, icke dess mindre, vill jag annorlunda förfara, och får i öfverensstämmelse härmed förklara: alt jag bestrider allt anslag både såsom det nu utgår och som det är föreslagit alt utgå, till någon t. f.
President i Krigscolhm, under förutsättning likväl, att den collegiala formen inom nämnde embetsverk kommer att bibehållas.
En serskild ordf. med uteslutande befattning alt leda öfverläggningarne, är nemi. under dessa omständigheter obehöflig, eftersom nämnde åliggande alltför väl kan alternera emellan de icke föredragande militärledamöterne.
Ett ytterligare stöd för min yttrade åsigt om befattningens närvar, obehöflighet finper jag i det förhållande, alt densamma nu kan innehafvas och cumuleras med den, att dömma efter lönebeloppet på stat, betydligaste befattningen inom armeen; alt jag bestrider såväl behöflighelen af det antal tjenstemän (53 personer), som Krigs-collegii tillsvidare-organisation uptager, som beloppet af det föreslagna löneanslaget (52,607 r:dr 17 Sk. 6 r:st.)
Det förhållande jag i såväl det ena som andra hänseendet anser böra ega rum, jemte beloppet, hvartill jag anser de olika tjenstegradernas löner höra upgå, synes af Tab. 1 till mitt Organisationsförslag N:o 2; att jag bestrider anslaget till en Reg:ts-skrifvare vid Ingeniörkorpsen.
Som K. förordnandet af d. 25 Nov. 1846, såsom för - Den 11 Januari.
109 beredande åtgärd till en efterlängtad reorganisation af armeens aflöningssätt, anbefallt uphörandet af Regits-skrifvares tillsättande annorlunda än tills vidare, oell jag fortfarande lefver i det hopp, att hvad väntadt är icke skall uteblifva, hvarigenom tillvaron af Reg:ts-skrifvare blifver obehöflig, så bör något anslag till en dylik befattning vid Ingeniör-korpsen ej heller nu beviljas. att jag bestrider anslaget till Ingeniör-trupperne.
Icke derföre alt jag anser saken obehöflig, —den är tvärtom högst nödig — utan på den grund, alt jag icke anser några partiella organisations-anslag böra beviljas, som skulle föröka Landlförsvarets närvar, utgiftssumma, när det obestridligen är fallet, att de icke allenast kunna bestridas utaf det närvar, anslaget, utan äfven i jemnbredd med en betydlig besparing å detsamma.
Af samma anledn. bestrider jag äfven anslaget till Exercis-kompanier för indelta infanteriet; till lönetillökuing för Artis Depol-kaptener, yngre Kaptener, Löjtnanter och Underlöjtnanter m. m. samt till värfvade Regitmes Regits-pastorer; sluteligen ersättningen till Armeens Pensionskassa för projekterad mistning af vakans- och 1iggetids-besparingarne.
Att påbygga en ytterligare våning på ett hus med murken grund, vore minst sagdt en stor misshushållning ; att jag bestrider anslaget till en s. k.
General-fält-läkare.
Sundhets-colhm eger, i följd af den för detta embetsverk utfärdade instruktion, öfverinseende! å den militära sjukvården och Chefsskapet öfver Fältläkare-korpsen.
Att öfverflytta nämnde maktpåliggande befattning på en enda person, anser jag för min del betänkligt och derjemte endast ledande till en förökad, af behofvet opåkallad, statsutgift.
Vid de få tillfällen, då Krigs-collim eger att handlägga sådane sjukvårdsärenden, hvarest inhemtandet af en läkares tanke är af nöden, blifver detta bäst upfyldt, antingen genom remiss till eller sammanträdande med Sundhels-collim; alt jag bestrider anslaget till den föreslagna nya mililär-läkare-graden:
Förste Bataljons-läkare.
Någon skillnad i göromålen, den ene och andre bataljons-läkaren emellan, finnes icke, hvarföre jag icke eller finner skäl vara förhanden alt tilldela dem olika lönebelopp.