Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. Fleetwood: Plenum d. 14 dennes börjades med en liten redogörelse för enskildta affärer i fråga om Hypotheksföreningar.
Detta har fortsatts nu i fråga om Diskonten.
Af sådan anledn. får jag försäkra, att jag visserligen förelager utrikes brunsresor, men också, att jag icke under loppet af 10 år haft något diskontlån, och hoppas äfven derifrån framgent varda befriad.
I fråga om §:ns ordalydelse bibehåller jag min yttrade öfvertygelse, men vill icke insistera derpå, utan förenar mig med Hr von Hartmansdorff, i händelse R. o. Ad. skulle anse bans förslag vara bättre.
Hr Åkerman:
Mig synes, att det är tämmeligen likgiltigt, hvilkendera af föreslagna redaktioner kommer alt antagas, emedan saken blir alltid ändock densamma.
Hr von Hartmansdorff bar upgjort ett förslag till redaktion, utan att jag förmår inse att meningen derigenom bättre uttryckes, än genom det förslag Utsk. afgifvit, hvars ändamål var alt antyda, det man från lånerätt icke blott ville utesluta utrikes vistande diplomater, utan hvarje utrikes vistande Svensk.
Mig är emedlertid likgiltigt, hvil-, ketdera redaktionsförslaget som antages, men jag hemställer, om det icke vore lämpligast, alt antingen rent bifalla eller rent afslå Utsk:s förslag, emedan det är att förmoda, det de andra Stånden skola inskränka sig till, alt antingen bifalla Utsk:s förslag, eller bibehålla det förr gällande stadgandet i denna punkt.
Nu befintliga stadgande uti 197 § i Bankoreglemente! har den fördelen, att detsamma blifvit tilllämpadl en längre tid, samt sålunda genom praxis vunnit en tolkning, som gör alt det väl upfyller sitt ändamål, linder del att den olägenheten sällan uteblifver af lagarnes täta förändrande, att osäkerhet och misstag äga rum vid deras tillämpning.
Den af Utsk. föreslagne redaktion, som naturligtvis skulle åsyfta §:ns förbättring, synes mig snarare åstadkomma motsatsen, och då är ju klokast att bibehålla den oförändrad.
Man skall förgäfves af den omständigheten, alt ministrar och konsuler äro upräknade i §:n, söka draga den slutsats, att desse tjenstemän, om de vistas inom landet en längre lid, äro mer ån andre Svenske meborgare, betagne rättigheten, att erhålla lån i Diskontverket, ty ordställningen är sådan, att man lätteligen bör kunna inse, det orsaken, hvarföre bemälde tjenstemän blifvit i §:o omförmälde, varit, ingen annan än den, alt lagstiftaren velat derigenom bestämdare antyda, att, när ministrarne och konsulerne vistas å deras tjenslgöringsorter, och således en längre tid äro från fäderneslandet frånvarande, någon lånerätt i Diskontverket icke må dem beviljas.
Jag ser till grund för detta förbud ganska giltiga skäl, ty icke kan Den 16 A pri 1 f. m 435 det vara lämpligt, alt t. ex. Svenska Ministern i Paris hemsänder reversal och söker län i Diskonten, och del liar varit sådant, lagstiftaren velat förekomma.
Men icke kan nn gällande stadgande tydas så, att, om oftanämnde tjenstemän en längre lid vistas inom landet, de skola mer än andra Svenska medborgare betagas rättigheten att erhålla lån i Diskont verket, om de deraf äro i behof.
Jag anhåller således om afslag å Utsk:s förslag, och att 197 § i nu gällande Bankoreglemente må förblifva oförändrad.
Man lärer väl icke kunna förneka, att 197 § i Bankoreglemente! icke är nog tydlig, och Disk. synes mig således icke saknat anledn. att afgifva eli förslag lill undanrödjande af denna olägenhet.
Då jag icke eller kan dela Hr Printzenskölds åsigt, alt genom den af Ulsk. föreslagne redaktion, §:ns lydelse blifvit försämrad, men de många bär framställda anmärkmr utvisa att ett ytterligare förtydligande är af nöden, så får jag, med afseende på svårigheten, ali i större representantförsamlingar upgöra redaklionsförslag, och på det R.
St. ej möjligen må äfventyra alt stanna i olika beslut, vördsamt hemställa, om R. o. Ad. icke skulle finna lämpligt, alt återremittera denne punkt, hvarigenom Ulsk. försattes i tillfälle att taga de här gjorda anmärkmr i öfvervägande, i sammanhang med dem, som möjligen inom de öfrige Stånden framställts.
Ilr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.:
Jag hem ställer om icke allas önskningar skulle tillfredsställas, i händelse man i Utsk:s förslag utbyter ordet eller emot oc/t, så att §:n kornme att lyda sålunda: ”Svenske medborgare, som äro bosatte och vistas utrikes” etc.
Jag tror, att Utsk. på goda grunder uteslutit orden ministrar och konsuler ur förslaget, emedan om de qvarstå, förledes man lill den tro, alt desse tjenstemän anses vara minst vederhäftige, och af sådan anledn. blifvit från lånerätt i Diskontverket uteslutne, och derföre har Ulsk. begagnat ordslällningen Svenske medborgare, som äro bosatte eller yistas utrikes etc.
Jag tror således, att all tvetydighet är undanröjd, om man utbyter ordet eller emot ordet och, och att med denna förändring Utsk:s förslag kan antagas.
Ilr Printzensköld:
Ilr Björnstjernas redaktions förslag anser jag vara mindre väl lyckadt, ty utbytes ordet elter emot ordet och, skulle förslaget afse endast sadane personer, som på en gång vore både vistandes och bosatte utrikes.
Lagstiftarens mening med den gällande §:n har varit den, att från lånerätt i Diskontverkel utesluta dem, hvilka, ehuru icke bosatte utrikes, likväl vistades der till följd af embete och tjenst, och således under åratal vore utom landet, hvarigenom Diskontverket, i händelse lagsökning emot dem behöfde anställas, saknade möjlighet att vidtaga en sådan åtgärd.
Detta är ett försighelsmålt, som är nödvändigt, ty icke kan det med god ordning vara förenligt, att en Svensk tjensteman, hvilken i denna sin egenskap är anstäld och 28* 436 Den 16 April f- “• vistas å utrikes ort, om lian ock här är mantalsskrifven, äger någon lånerätt i Diskonten.
Jag tror således, att, då det gamla stadgandet icke med sig haft några olägenheter, hällre är alt bibehålla detsamma än ali deri göra några s. k. förbättringar, serdeles som erfarenheten beklagligen visat, alt ju mera man lappar våra gamla lagar, ju mera man söker att förbättra deras redaktion, ju sämre pläga de vanligen blifva, och ju flera svårigheter pläga upstå vid deras tilllämpning.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bibehålla det nu gällande stadgandet oförändradi, oell afslå Utsk:s förslag.
Hr Bogeman: Om Ilr Björnstjernas förslag till redaktion antages, upkommer derigenom en ganska väsendtlig förändring i Utsk:s tillstyrkande.
Då upkommer säkerligen frågan, hvad menas med uttrycket, att vara bosatt utrikes.
Det är i juridiskt hänseende ofta nog kinkigt att bestämma.
Om en person åratal igenom vistas utrikes, kan han likväl anses vara icke der bosatt, och då skulle honom möjligen kunna tillerkännas lånerätt i Diskontverket tvertemot R.
Si:s och Ulslcs afsigt.
Hufvudsakligen instämmande i Hr Prinlzenskölds sisla yttrande, anhåller jag om återremiss af denna punkt, på det alt Utsk. må komma i i ill fälle, med aoledn. af de gjorda anmärknme tillse, om och huruvida något kan vidare vara att i fråga om ifrågavar. § tillgöra.
I anledn. af de olika meningar här blifvit yttrade, och då desse nogsamt visa svårigheten, att inom Ståndet upgöra redaktionsförslag, afslår jag från yrkandet, att nu bestämma en viss ordalydelse, och förenar mig med dem, hvilka yrkat återremiss.
Ar ifrågavar:de punkt afgjord utaf de öfrige 3:ne Stånden, är någon rättelse ieke att hoppas; är äler icke något hinder för Utsk. att åstadkomma den, så vinnes den lättast genom en återremiss.
Jag har blott begärt ordet, för att få förena mig med den siste talaren.
Jag afstär således från mitt förra yrkande.
Sedan öfverläggningen härmed förklarats fulländad samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställ, alt i fråga om denna punkt blifvit yrkadt, dels bifall lill Utsk:s förslag, dels afslag derå, samt bibehållande af den gamla redaktionen, och dels återremiss, samt att dessutom såväl Hr von Hartmansdorff som Hr Björnstjerna upgjort förslag till förändrad redaktion af ifrågavar. §, men Hr von Hartmansdorff sedermera afstält från sitt förslag, samt förenat sig med dem, som yrkat återremiss, anmälde sig och yttrade Hr Björnstjerna:
Afven jag anhåller, att få förena mig med de H:rr, hvilka begärt återremiss, och jag afstår följaktligen från mitt redaktionsförslag.
Den 10 April f. m. 437 H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter först till bifall å Ulslcs förslag oell sedermera till afslag derå, samt den gamla redaktionens bibehållande framslälde proposir besvarades med starka nej, blandade med några ja, hvarefter H. Ex. hemslälde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, och denna propos. besvarades med ja. 37:de punkten.
Lagerbjelke, Gustaf: Genom den föreslagna förändringen skulle vid många tillfällen lån blifva af mindre nytta för lånehehöfvande än nu.
Om vid något tillfälle peuningar icke linnas inne, kan enl. nu gällande stadgande en läncsökande, sedan hans ansökning blifvit bifallen, efterhöra, vid hvilken tid penningarne inflyta och hans lån följaktligen utfaller, hvarimedlertid lian på annat håll kan uplåna penningar, intill dess han undfår sitt i Diskontverket sökta lån.
Antages åter Etsk:s förslag, har den lånesökande icke någon säkerhet att, då penningar en gäng inflyta, hans reversal godkänues. lian måste således vara beredd att vänta intilldess penningarna inflyta, men icke nog härmed han måste äfven vara beredd på möjligheten ali få lånet afslagel.
Det kan t. ex. hända, alt en person, som icke är slarfvig, söker ett lån i Diskonten, och för detsamma anskaffar 2:ne redbara löftesmän, som hvar för sig äro fullkomligt vederhäftiga, men icke deslomindre kan efter antagande af Uiskts förslag, inträffa att, sedan reversalet blifvit i Diskonten emotlagit, länet, vid den lid penningar inflyta, icke destomindre afslås.
Endera eller båda löflesmännen kunna nemi. förut ingått borgen för andra och möjligen till det högsta belopp, hvarföre de i låneverket få häfta, och lånet blir således afslaget.
Om nu lånen genast blifvit pröfvade, så är klart, att om något af de nu af mig omnämnde hindren förefinnas, lånet icke kan beviljas, men låncsökanden hade då genast fått veta det, och kunnat ställa sig derefter, samt blifvit besparad obehaget all vänta och vänta förgäfves, oaktadt han varit oskyldig till reversalets underkännande.
Den föreslagna förändringen förorsakar följaktligen endast olägenheter för lånesökande, förringar nyttan af Diskontrörelsen; och då denna rörelse i öfrigt, åstadkommer så mycken skada, bör man väl icke äfven förminska den möjliga nyttan.
På grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Då den af R. o. Ad:s fullmäk tige, hvilken deltager i Diskont-styrelsen, icke är här tillstädes, och kan för Ståndet närmare upgifva de olägenheter, som äro förknippade med Utsk:s förslag, tager jag mig friheten att söka framställa dem, ehuru jag icke derom äger den noggranna kännedom, som bemälde ledamot.
Några gånger har jag deltagit i Diskont-direkt:s beslut, men sällan och nu icke på länge.
St. förkasta Utsk:s förslag och del nuvande stadgandet fortfarande förblifver gällande, inträffar, hvad nu redan sker, alt när ett
Diskontlån är beviljadt, och flere veckor eller liela månader förflyta 438 Den 1 6 Å pr fl f. rii innan den medgifna lånesuraman kan utlemnas, måste af hvarjehanda orsaker, och Gr.
Lagerbjelke har anfört åtskilliga sådana, Diskont-direkt, ånyo pröfva alla de beviljade men icke ullemnade lånen för att tillse, dels om låntagare och löftesmän fortfarande lefva, samt äro vederbäftige, dels om de icke öfverilad! det högsta belopp, hvarföre de få häfta m. m.
Härigenom npkommer således dubbelt besvär för Direkt, och-tjenstemännen.
Ar det likgiltigt huru svårt och vidlyftigt arbetet må blifva inom Diskonten?
Men icke nog dermed, alt tidspillan förorsakas, utan det händer jemväl, att, när den lånesökande vet, att penningar icke kunna erhållas i Diskonten förr än om 5 eller 6 veckor, han inlemnar ofullständiga handlingar, i förhoppning att kunna under tiden afhjelpa bristerna.
Men det misslyckas eller förgätes.
Sedan lånehandlingarne blifvit pröfvade, underrättas lian, att det eller det felet måste afhjelpas innan länet kan utassigneras.
Ilan efterkommer naturligtvis detta, och då säger man, vore det ju synd att neka honom lånet.
Han bor så och så långt ifrån staden oel» har det eller det förhindret.
En annan deremot, som står efter honom på föredragnrslistan, och genast inlemna! fullständiga länehandlingar, torde då få vänta för den förres ofullständiga prenumeration och nåd sålunda gå för rätt.
Bi belial les det nu var: de stadgandet, så tillskyndas icke diskont men dess tjenstemän en fördel, bestående deruti, att när ett län är beviljadt, men icke kan utassigneras, den lånesökande begär af någon utaf desse tjenstemän att emot ränta och douceur erhålla penningar, intilldess lånet utfaller.
För dem af Diskontens tjenstemän, som hafva kapital är detta ett godt tillfälle alt dem fördelaktigt förränta.
På dylika omständigheter hoppas jag dock R. o. Ad. icke gör afseende.
I alla fall synes det mig bättre, alt, när penningar icke äro i Diskonten alt tillgå, låneausökningarne förblifva hvilande, tilldess medel för deras belåning finnas, hvarigenom, på sätt jag redan nämnt, mycken tidspillan besparas.
Jag anser således BankoUtsk. haft goda skäl för sitt förslag, och anhåller följaktligen, att R. o. Ad. ville bifalla detsamma.
Frih. Fleetwood: Utsk:s förslag åsyftar hufvudsakligen Bankens ock icke låntagarnes bästa.
Man kan förutsätta möjligheten, alt vid något tillfälle låneansökningar i den mängd inkomma, att under flere månader, i händelse de bifallas, tillgång för dem alla icke finnas.
Under tiden kunna många förändringar inträffa med låntagares och löftesmäns ekonomiska förhållanden, så alt de, hvilka, vid den tid lånen beviljats, varit vederhäftige, icke äro det, då lånen skola utassigneras.
Om således
Direktionen ena månaden bifaller ett lån, vet jag icke om skäl dertill förefinnas, huru
Direktionen skall kunna återkalla sitt beslut.
Detta jemte de upkontmande olägenheterna för Banken har man vetat förebygga, och som jag tror, med ganska mycket skäl, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
Om man endast bör afse låntagares men icke Bankens fördelar, medgifver jag, att Gr.
Lägerbjelke har rätt.
Den 16 April f. m.
Men då jag icke kan göra del, måste jag fortfarande anse Utsk, hafva handlat välbetänkt genom dess förslag till förändring i nu gällande föreskrifter.
Om det gamla stadgandet bibehålles, hvad skulle blifva följden, om en kris inträffar och Banken icke kunde tillfredsställa alla lånesökande under 5 veckor, ja 5 månader?
Jo Direkt, måste meddela lån åt sådane personer, hvilka under andra omständigheter blifvit sådane vägrade.
Det är visserligen godt och väl, att man afser låntagares beqvämlighet och fördelar, men det bör icke ske med upoffring af långifvarens säkerhet, och der före tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag.
Om långifvarens säkerhet och fördelar
Sro i en så stark strid med låntagarens, som de 2:ne siste talarne upgifvit, skulle jag vilja å deras skäl fästa afseende.
Jag tror likväl, att så icke är förhållandet, och att långifvarens och låntagarens fördelar ganska väl kunna förenas.
Att del nuvarande stadgandet för lånesökande är bättre och nyttigare än det föreslagna, är redan erkändt.
Återstår således att tillse, om det gamla stadgandet medför samma fördelar för Banko-diskonten.
Såsom bevis för ett motsatt förhållande har man anfördt, att del gamla stadgandet ökar besväret för Bankens tjenstemän.
Detta är till en viss grad en sanning.
Men detta ökade besvär är val icke så stort, alt förthy en lånerörelse skall göras mindre nyttig för lånesökande, än den kan vara och blifva.
Detta har äfven den siste talaren, som anfört skälet, sjelf erkänt.
Det andra och vigtigaste skälet för bifall till Utsk:s förslag består deruti, att det skulle kunna inträffa, att en lånesökande kan vara vederhäftig, då lian söker lånet, men insolvent, då lånet utfaller.
Jag medgifver alt så kan ske, men man bör likväl taga i betraktande, att denna omständighet gäller icke endast denna serskilda fråga, ulan hela diskontrörelsen.
I Diskonten utlånas penningar emot namn på ända till 6 månader.
Om nu det inträffar, alt, då lånet sökes, penningar finnas eller icke finnas, är detta en tillfällighet, och om penningar funnits, skulle i alla händelser lånehandlingarna pröfvas, dervid, så snart
Diskonten anser sig äga fullgod säkerhet, lånet bifalles och ullemnas.
Den säkerhet, som Diskontverket skulle erhålla genom det nya stadgandet beror således helt och hållet på en tillfällighet, ty om i det ofvan angifna exemplet penningar från början funnits inne, så hade efter äfven det nya stadgandet lånet genast blifvit utlemna!.
Jag tror mig sålunda hafva visat, att genom det nu gällande stadgandet
Diskontverket icke förorsakas förluster, åtminstone icke till den grad, att man för den skull bör nedsätta de fördelar, allmänheten af diskontrörelsen kan hafva, hvarföre jag fortfar i mitt yrkande af återremiss.
Hr Bogeman: Enl. 121 § i Bankoreglementet hafva Fullmäktige i Banken bland annat sig ålagdt, att oberoende af de åtgärder, de skola vidtaga för metalliska kassans förstärkning, låta inställa utlåningen från Banko-diskonten.
Om nu Bankens metalliska valuta utgår från Banken till det betydliga belopp, alt den 440 Den 16 April f. m. närmar sig till minus, så kan det hända, alt enl. samma föreskrift utlåningen från Diskonten inställes.
Ehuru 3 eller 4 veckor eller månader förut lån beviljats till flere 1000:lals r:dr, kan således någon ytterligare utlåning icke äga rum, emedan Bankens säkerhet i främsta rummet måste ufses.
Jag anhåller ånyo om bifall till Ulsk:s förslag.
IIr Björnstjerna:
Jag kan icke förena mig med dem, hvilka anse en större säkerhet vinnas för Diskonten genom antagandet af Utsk:s förslag.
Deremot synes mig detta antagande medföra många olägenheter för länesökande, om de äro bosatte i landsorten, ty (lere veckor och månader kunna förflyta innan de få erfara utgången af deras ansökningar.
Enl. nu gällande stadgande, få lånesökande genast veta, huruvida deras lån blifvit bifallne eller icke, och, i händelse penningar icke finnas, tiden, då de beviljade lånen utfalla; hvaremedlerlid lånesökande, såsom Gr.
Lagerbjelke omnämnt, kunna under liden oplåua penningar, hvilka sedermera återgäldas med det erhållna diskontlånet.
Sådant kan icke ske enl.
Utsk:s förslag, ty om penningar icke finnas i Diskonten, så blifva låneansékningarne hvilande, till dess medel inflyta, och man är oviss om lånet bifalles eller icke.
Då således Utsk:s förslag medför serdeles stora olägenheter för lånesökande utan nägon egentlig vinst för diskontverkel, anhåller jag om afslag.
o Hr Akerman:
Till de skäl, som flere föreg:de talare anfört för bifall å denne punkt, ber jag, att få tillägga ännu ett, nemi. att, om man skall med utlåningen förfara i enlighet med Utsk:s förslag, man synes närma sig idéen med en diskontinrättning, d. v. s. låna på gjorda affärer, och ali icke endast tillfredsställa behof af lån.
Mig synes, som om meningen med förslaget varit, att en revers skall till Diskonten ingifvas, och att dess innehållande säkerhet skall pröfvas, ty hufvudsaken är nu endast, att raan erhåller lån, Jag hemställer likväl, huruvida delta kan vara öfverensstämmande med ide'en med diskontrörelse, alt man skall fordra hos låntagarne en sådan ställning, att det är dem likgiltigt, om deras lån utfalla i Januari, Februari eller Mars månader.
Detta blir följden, om lånehandlingarna pröfvas genast, de blifva inlemnade.
Att Banken genom Uisk:s förslag skall vinna, är gifvet, ty då liera ansökningar inkomma, är tillfälle alt utvälja de bästa och säkraste handlingarna för belåningen.
Den siste talaren har yttrat, att det vore svårt för lånesökande, att sedan de inlemna! sina lånehandlingar, nödgas vänta på lånet kanske flera veckor och månader.
Afsigten med diskontrörelsen är icke, att, i händelse penningar för tillfället icke äro att tillgå, lånehandlingarna skola fras
Diskonten qvarblifva intilldess medel inflyta, ulan man har förutsatt, att, då en lånebehöfvaude ingifver sin ansökning till direkt, och erhåller den uplysning, att penningar icke finnas, han då skall återtaga lånehandlingarna och förskaffa sig penningar på annat håll.
Ar åter den lånebehöfvandes afsigt att undfå lån utan afseende på liden, då det kan utfalla, så medgifver jag, att det Den 16 April f. m.
441 gamla stadgandet kan vara fördelaktigt.
Jag tror likväl, att Utsk:s förslag är mest öfverensstämmande med ideen om en diskontrörelse och alt del är för Banken det fördelaktigaste.
Jag mäste beklaga, att Bankodiskonlverket så urartat, att det, i st. f. att upfylla sitt egentliga ändamål, nemi. att afhjelpa en lånesökandes ögonblickliga behof, blifvit en ordentlig assistens-inrättning, der livar och en söker sig låu, för att få dera stående med afbetalning hvarje halft år.
Jag tror ingalunda, att man förbättrar Bankodiskontverkets ställning, och ännu mindre återför detsamma lill sin ursprungliga bestämmelse genom bibehållandet af det gamla stadgandet oförändradt; ty en olägenhet måste det onekligen vara, att låneansökningar skola pröfvas 5, 6 a 8 veckor förr än lånen blifva tillgängliga.
Den, som för ett ögonblickligt behof mäste uplåna penningar, men icke kan erhålla dem i Diskonten, ehuru han äger full vederhäftighet, blir naturligtvis nödsakad alt vända sig åt annat håll för ali skaffa sig det belopp lian behöfver, och det båtar honom då föga, om han sedan kan undfå biträde af Diskontverket.
Jag skulle derföre önska, att detta verk återfördes till sin ursprungliga bestämmelse, nemi. att lemna lån lill affärsmannen, som är i ett tillfälligt behof i st. f. att göra det lill hvem som helst, hvarigenom
Diskontverket öfverhopas med en mängd låneansökningar, som utan afseende derå, om penningar finnas alt tillgå eller icke, på förhand skola pröfvas.
Tillstyrkande jag altsä bifall till Utsk:s förslag.
Då nu H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, bemstålde om R. o.
Ad. behagade bifalla Ulsk:s tillstyrkande uti förevande punkt, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter II.
Ex. förklarade, det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. 38:de punkten.
Bifölls. 39:de punkten.
Jag hemställer, om icke denne punkt bunde återremitteras, då Ståndet återremitterat frågan om medels anslående till kreditiv åt Hypotheksföreningar, hvilken fråga synes mig äga sammanhang med den förevande, och denna sednare således böra i sammanhang med nyssnämnde redan återremitterade fråga behandlas.
Raab, Adam Christ ian:
Såvida jag räll upfattat de motiver, pä grund hvaraf de Heste talarne yrkat återremiss till BaokoUlsk. af frågan om anvisande af medel till kreditiv åt IIypolheksföreningarne, så bestå de deruti, att man önskar andra vilkor för dessa kreditiv, men icke att få dem afslagne.
Ur denna synpunkt är jag benägen, att utan återremiss af denne puukt, men med deri yrkad förändring, anhålla om bifall på densamma.
I 442 Den 16 April f. ni.
Man bör väl vela hvartill man skall använda de 500,000 r:dr, som besparats å fonden för belåning af räntebärande papper, innan man bifaller Utslcs förevar:de förslag, att inskränka fonden till hälften emot hvad den förut varit.
När en sådan kännedom icke blifvit vunnen, tror jag Hr Akerman hafva haft skäl begära återremiss.
Om den beviljas, får Utsk. tillfälle att öfverväga, huru dessa medel skola användas.
Propos. till bifall å Ulsk:s utlåt, i förevar, punkt blef härefter framstäld, men besvarad med nej, hvarefter It. o. Ad. förklarade sig anse de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda lill densammas återremitterande.
40:de punkten.
Palmstjerna, Carl Otto: Då R. o. Ad. har åter remitterat föreg:de punkt, torde den förevar:de böra röna samma åtgärd.
Skulle någon Ståndets ledamot yrka bifall, anhåller jag att återfå ordet, för att framställa skäl för min åsigt, att en annan än den af Utsk. föreslagna proportion bör äga rum.
Uppå härefter framstäld propos. blef äfven denna punkt återremitterad.
41:sta och 42:dra punklerne.
Biföllos. 43:de punkten.
I afseende på 43:de punkten, anhåller jag att få erinra, att, för den händelse R.