Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock denna princip är nu desto mindre föremål för R. o. Ad:s laglikmätiga pröfning; densamma finnes uttryckt i ett enskildt, af ingen ansvarig rådgifvare contrasigneradt, K. tal, hvilket redan i sista plenum utan anmärkn. lades till handkna.
1 min tanka böra vi således icke, genom till intet resultat ledande debatter öfver en principfråga och för att erhålla en opinionsyttring i öfverensstämmelse med Gr.
Frölichs mening, uppoffra ändamålet att erhålla en lag för inrikes vexlar, hvaraf fördelarna, i mjn tanka, icke blefve så ringa, som Gr.
Frölich förmodar; utan tror jag, att denna lag bör blifva basis för i5o Den 14 Maj. andra reformer i våra creditförhållanden.
Opinionsyttringen, huruvida och i hvad mån frågan om utrikes vexelrörelsen är af civillags natur, tillhör en kommande riksdag, derest den händelse skulle intrräffa, att K.
M. innan nästa riksdag utfärdar en ny vexellag på grund af Dess förmenta K. prerogativ.
Det blir då tillfälle att, i händelse sådant betin nes stridande emot grundlagen, hos Constit.Utsk. öfverklaga saken och, i händelse lagen vore oriktig eller skadlig, hos R.
St. motionera, att R.
St. för sin del må besluta och begära K.
M:s sanction å en annan lag; men från den synpunkt, hvarunder Gr.
Frölich framställt saken, betviflar jag, att den kan komma till något resultat.
Jag tycker, att vi böra vara glada, att vi fått något och att vi snart få skiljas härifrån.
Jag begär icke, att detta mitt yttrande må åtfölja till Utsk.; det skulle blott förorsaka tidsutdrägt, och jag hemställer äfven till de öfriga talarne, huruvida de icke skulle finna sig belåtna med att få sina tankar i ämnet förvarade i Ståndets prot. till en kommande riksdag.
Vid det ifrågavar. ämnet fäster jag särdeles vigt, emedan det omfattar en högst vigtig princip i vår lagstiftning.
Det är, efter min tanke, ett åliggande för hvar och en representant att i sådana fall, då han äger en opinion, högt uttala densamma.
Jag kan icke godkänna den åsigt, hvilken här blifvit framställd af en värd ledamot, som tyckes vara i så hög grad ömtålig om den ena Statsmagtens rättigheter, att jag icke kunnat föreställa mig, att han kunnat vara likgiltig för den opinionsyttring, som R.
St. vid detta tillfälle kunna afgifva.
Jag tycker, att af Gr.
Frölichs vidlyftiga deduction ämnet är så fullständigt utredt, att föga vore att tillägga för den, som noga vill begrunda ämnet, att frågan om in- och utrikes vexelärender måste vara ett lagstiftningsärende och icke ett regerings- eller oeconomiskt ärende.
En värd ledamot af StatsRådet har uppträdt, men icke, såsom jag väntade, sökt förklara, hvarföre frågan fordrade en afskiljd behandling.
Han har icke ingått i denna fråga eller velat försvara den åsigt, som legat till grund för K. M:s afslag på R.
Derigenom, att han velat förbigå denna åsigt, har han icke så otydligt gifvit tillkänna, att en motsatt tanke sökt göra sig gällande inom Konungens rådgifvarepersonal.
Det är således för min fattning nästan obegripligt, huru R St. kunnat vid slutet af riksdagen af K.
M. erhålla ett afslag i den form, hvarunder vi nu fått emottaga det, emedan den icke innefattar något mindre än att betaga den ena Statsmagten sin andel i civillagstiftningen.
Den korta tid, som återstår af riksdagen, kunde vara ett skäl för flera ledamöter att yrka på öfverseende af denna princip och att man må öfverlemna åt kommande
Ständer att för framtiden afgöra denna principfråga; men då jag måhända icke vid en kommande riksdag deltager i någpn lagstiftning, anhåller jag för min del, att åtmin - Den i\
Maj. stone min protest emot en sädan behandling af frågan må intagas i fl. o. Ad:s prot.
Jag skulle tro, att oin LagUtsk. likväl tager denna fråga i nogare öfvervägande och, oansedt nödvändigheten att bifalla den K. propostn om inrikes vexelrätt, uppställer ett förslag till und. svar på K. M:s propos., så att det tillika innehåller en reservation för framtiden, ett tydligt uttaladt begrepp örn R.
St:s åsigt i frågan, så kunna R.
St. dervid ådagalägga, att det endast är för att vinna ett ändamål, som R.
St. för närvar, tidpunkt förbise sin obestridliga rätt att deltaga uti ifrågavar. lagstiftning samt godkänna K.
M:s särskilda förslag till stadgande för inrikes vexelrörelsen; förbehållandes sig således i denna reservation för en kommande lagstiftning att i grundlagsenlig väg gemensamt med K.
M. stifta allm. civillag i detta, i afseende på utrikes och inrikes rörelsen , så högst vigtiga ämne.
IJr Hjärne, Harald Jag värderar den öppenhet, hvarmed Gr.
Frölich här yttrat en motsatt åsigt emot den auctoritets, mot hvilken det finnes mången, som tvekar, att tvetydigt opponera sig; men jag tror, att lian valt orätt ställe och orätt form för sin framställning.
K. M:s nåd. svar på R.
St:s underd. skrifvelse, angrde förslag till lag för in- och utrikes vexelrörelse, blef redan i förra plenum lagdt till handhna, och öfver della ämne kan någon discussion således nu icke uppstå.
Om han haft att anmärka emot detta svar från Konungen, hade det, efter min åsigt, varit mest förenligt med grundlagens mening, att han till Constit.Utsk. försegladt inlemnat sitt skriftliga anförande.
För närvar, har Hr Gr. o. Landtm, föredragit K. M:s nåd. propos. om inrikes vexellag.
De anmärkn:r, som i Stånden göras öfver dess gemenskap med utrikes vexelstadgan, tror jag icke höra till det föredragna ämnet; och jag anser, för min del, det vara utom LagUtskrs både pligt och rättighet att i svar på den nåd propostn inkomma med något utlåt., som afhandla!’ de ämnen, hvilka Gr.
Frölich uti dess skriftliga anförande framställt.
Det finnes väl prejudicater vid denna riksdag att åberopa derför, att R.
St. i anledn. af K. proposrr kunna fatta beslut, som i vissa delar afvika från proposma; men sådant anser jag icke vara öfverensstämmande med grundlagens mening i dess stadganden, som omtala sättet att behandla K. M:s proposrr.
Jag tror, att Stånden böra bifalla eller afslå dem.
LagUtsk. har således blott att utlåta sig öfver den lag för utrikes vexelrörelsen, som K. M. till R.
St. öfverlenmat.
Detta ärende kan snart vara beliandladt, synnerligast som den K. propos. är af samma ordalydelse, som R.
Sfs i ämnet fattade beslut.
Med denna öfvertygelse har jag trott redan vid början af Gr.
Frölichs anförande, att både detta anförande och de i anledn. deraf gjorda commentarier öfver K.
M:s fattade beslut, som innehållas i svaret på R.
Sfs förra skrifvelse, icke tillhöra fö - l52 Den l/j Maj. revär, ämne; hvarföre jag äfven väntat, alt Ilr Gr. o. Landtm, skulle till ämnet för öfverläggningen hafva återvisat de talare, som i sina yttranden öfverskrida gränsen derför.
Af samma skäl synes åtminstone mig, att dessa yttranden, som icke röra den föredragna saken , väl kunna qvarstå i Ståndets prot., men icke behöfva till Utsk. remitteras, emedan jag icke finner, till hvilka upplysningar för LagUtsk., vid behandlingen af den förevar.
K. propostn, det kan lända att få höra reflexioner göras öfver en sak, som icke hör till ämnet.
Jag anhåller, alt ingen propos. göres 0111 remiss till LagUtsk. af de yttranden, som blifvit afgifna i anleda, af Gr.
Fröliehs anförande.
Jag anser mig med några få ord böra besvara, hvad flera ledamöter mot mig yttrat, och isynnerhet får jag till Frih. v.
Schulzenheim förklara, att om han hade varit närvar., då mitt anförande upplästes, hvilket till all lycka befinnes skriftligt och således numera gäller för sig sjelf, så hade han säkerligen på annat sätt framställt ett och annat af sina anmärkn:r.
Jag har icke gjort några anmärkn:r mot K.
M:s tal; jag har förklarat, att jag icke ansåg mig kunna göra någon sådan, emedan det icke fanns contrasigneradt.
Jag får bekänna, att jag har läst 87 § Reg.F. på det sätt, att jag trott det icke kunna hafva blifvit ett antaget bruk att icke låta 11.
St. få veta de skäl, hvarföre K.
M. vägrat sin sanction på en af R.
St. föreslagen civillag..
Att, då Ständerna icke fått veta dessa skäl, uti ett på Svenska skrifvet papper, som, efter hvad bekant är,. K. M. icke sjelf förstår, men som han ensam underskrifvit, opponera sig mot en sadan act, torde en hvar finna vara omöjligt, och de ledamöter, som hänvisat mig till Constit.Utsk., her jag att få lemna det svar, att jag icke anser mig kunna ingå i någon anmärkmsanledn. mot hvad K. M., och K. M. ensam, har på Svenska skrifvit.
Att det blifvit ett antaget bruk, får jag nu för första gången höra.
Jag hemställer till en hvar af eder, mina Hrr, hvartill ett sådant bruk skall föra oss.
Frih. v. Schulzenheim har sagt, att behandlingen af denna fråga har varit i öfverensstämmelse med hvad som practiserats sedan 180g.
Härtill får jag svara, att, om detta är förhållandet, hvilket jag icke vill bestrida, jag åtminstone, i fråga om hvad som är rätt eller orätt, icke kan grunda mitt omdöme på den praxis, som kunnat äga rum sedan i8oq.
Vidare har Hr Frih. sagt, att 1815 års Ständer hos K.
M. anhållit om utarbetande af en lag för utrikes vexelrörelsen.
Jag ber att fä rälta det misstag, Hr Frih. i detta afseende begått.
Hr Frih. behagade påminna sig, att 11.
St. på samma sätt och i samma ordalag hos K.
M. anhållit om tillsättande af en committé', att utarbeta förslag till allmän civil-, criminal- och kyrkolag, hvil - Del) 14 Maji hvilket äfven skett.
Skulle deraf följa, att civil- och cri* minallag blifvit af oecouomisk natur, så gifve!' jag denna conclusion till pris åt Frih. v.
Schulzenheim; men jäg kan åtminstone icke instämma uti ett sådan conclusion, Det är tnig icke oväntadt, att Hr Dalman, då han yttrar sig i samma sak som jag, skall söka göra sina meningar personligt riktade emot mig.
Sådant drabbar likväl värst honom sjelf, emedan han derigenom kommer att förbise det vigtiga af saken, som jag hoppas, att han Vid ett anhat tillfälle skall inse på samma sätt som jag.
Hvad blefve följden deraf, att R.
St. skulle emottaga ett sådant afslag och en sådan propös., som K. M. gjort på ett af R.
St. frauistäldt förslag, hvarigenom, med antagande af en liten del deraf, förklarats i den andra delen angår er icke, derom dömer jag sjelf?
Ett sådant sätt att af Representationen få besvarade framställ* tiingar från den verkställande magten auser jag icke Värdigt hvarken detta eller de öfriga Stånden.
Jag tror, att om man också, i motsats mot mig, anser den inrikes vexelstad* gan ensam vara så särdeles vigtig, hvarom man kan hafva motsatta meningar, man likväl, på sätt Gr.
Horn yttrat, kan antaga den med det förbehåll, att icke derför hafva afsagt sig rättigheten till deltagande
Uti lagstiftningen om Utrikes vexelstadgan, när densamma förekommer.
K. M, liar i sitt svar omtalat, att han är sinnad låta utgifva en ny lag för utrikes vexelrörelsen.
Om ordalagen varit såda* nä, att de icke inneburit ett förnekande af Ständernas rät* tighet att deltaga uti denna lagstiftning, så hade det varit en annan sak; men då jag icke kunnat se, att följden deraf, att R.
St, med tystnad emottaga ett sådant förslag, blir annan, an att vi skola anses hafva tacite efterskänkt vår lag* stiftningsrätt i detta fall, så har jag ansett min skyldighet
Vara att lästa Representationens uppmärksamhet derpå.
Vill Representationen efterskänka denha rättighet, så kan jag åt* minstone icke anse den likgiltig, utan vill för min enskilda del hafva förklarat, att jag både bort och velat deremot protestera.
Jag tror, att det skall vara både Representatio* nen och LagUtsk. värdigt att instämma i denna protest.
Frih, Åkerhjelm, Gust. Fredr.!
Jag hade trott, att föremålet för öfverläggningen vid fråga om remiss till LagUtsk. af K.
M.‘s förevar, nåd, propos. skulle inskränkt sig inom sjelfva ömhet, och jag hade således trott, att de anmärkntr, som tilläfventyrs dervid kunde göras, skulle grunda sig på förslagets delar, och att de värda anmärkarne ville Sätta LagUtsk. i tillfälle att taga i betraktande, huruvida den nåd, proposrn till alla delar uppfyllde ändamålet, eller om något dervid vöre atl anmärka.
Så har vanligtvis tillgått med propos:r och motioner, som remitterats till Utskotts behandling, och derpå vinner ärendet i afseende på det be* 2.2 H, 20 x54 Den 14 Maj. slut, hvartill det föranleder.
Har hafva egentligen blifvit framställda annjärknrr emot sjelfva principfrågan, lim livida nemi. den del af vexelstadgan, som rörer vexelfördrag emellan Sverige och utrikes orter samt i 11.
Sirs förslag var upptagen, kunde skiljas från detta förslag på den grund, att det icke hörer till den civila, utan till den occonotniska lagstiftningen.
Här har äfven blifvit anmärkt, att denna anmärkn. skulle vara ett skäl för LagUtsk. att på ett annat sätt upptaga frågan.
Jag får häremot förklara, att beträffande motive/na för dentiä princip, äro visserligen på rikssalen upplästa K.
M:s nåd. åsigter-och grunder för frågan.
Huruvida dessa åsigter och grunder äro föranledda eller öfverensstämmande med allas eller någons eller ingens af den rådgifvande personalen öfvertygelse, hörer icke nu till saken.
I)et ligger i den dagens prot., sorn det tillhör ett blifvande Constit.Utsk. att granska, och jag vill derföre icke nu sträcka mitt yttrande derhän att förklara, huruvida StatsRådets ledamöter instämt i Konungens åsigt eller icke.
Jag vill blott nämna, utan att begära, att mitt yttrande i afseende på principfrågan må åtfölja till Utsk., att min enskilda opinion är den, att utrikes vexelstadgan är icke bestämdt en civillag , utan lika mycket, om- icke mer, en ceconomisk Jag.
Om jag yttrat denna tanka, har jag stödt den dels på grundlag och.dels på föregående händelser.
Går jag tillbaka, så finner jag visserligen 1748 års stadga för utrikes vexelrörelsen vara utgifven af Konungen och vedertagen af Ständerna, d. v. s. tillkommen genom båda Statsmgternas medverkan; meri då jag går längre fram, finner jag, alt K. M. 1798 utgaf en förordning, som i många delar upphäfver 1748 års vexelstadga och föreslår tilt efterlefnad för den utrikes vexelrörelsen åtskilliga föreskrifter, föranledda af inträffade omständigheter, sorn Konungen ensam icke allenast varit i tillfälle att inse, utan äfven alt iakttaga i afseende på handelsinteresset.
180g inträffade ett annat förhållande.
Då blef en grundlag antagen, sorn skulle bestämma gränsen emellan civil och ceconomisk lag.
Om dessa gränslinier kunna många meningar och Hisputer finnas och uppstå.
Man får således för sig sjelf uppgöra, så godt man förmår, efter eget förnuft och erfarenhet, hvad man anser karakterisera civillag och hvad man finner ligga inom den oeconomiska lagstiftningen.
1815 gingo Ständerna in lill K.
M. med den undercl. anhållan, att K.
M. måtte täckas öfverse vexelstadgan för utrikes vexelrörelsen och inkomma med förslag derom till Ständerna.
Någon fråga är icke, att ju icke meningen varit, att ett sådant förslag skulle sedermera blifvit meddéladt Ständerna; men K. M. företog då 1816, såsom pflkälladt af tidens kraf
Och inträffade omständigheter, att uppgöra ett förslag eller, rättare, en stadga rör:de denna vexelrörelse, hvaruti, med upphäfvande af 1798 års förord 11. i sin helhet, genom hvilken åtskilliga delar af 1748 års vexel - stadga blifvit förändrade, man inträdt tili en lagstiftning i detta fall, sorn innefattar bötesaaisvar, tjenstens förlust m. m.
Denna förorda, är den ännu gällande i bredd med de delar af 174.8 års stadga, som icke blifvit upphäfna genom 1798 års förordn, Intet Constit.Utsk. har dervid gjort når gon anmärkn.; ingen bär sagt, att det vöre försök att öfverskrida gränsen af K.
Riis rättighet att stadga föreskrifter i ceconomiska och allm. hushållsärender, och detta är således ett prejudicat, sorn jag icke kan lemna utan afseende, och sorn jag icke skall lemtia utan afseende, i händelse något ansvarspåstående skulle väckas med afseende på det råd, jag lemnat lill den K. proposln, Vi hafva derjemte 2:ne §§, nemi. 87 och 8g §§ Rcg.F., hvaraf den förra benämner med rubrikerna hvad sorn är civil-, criminal- samt kyrkolag, oell den sednare börjar sålunda: ”Uti b- St:s plena må frågor väckas om förändring, förklaring och upphäfvande af lagar och författningar, sorn Rikets allin, hushållning röra , 0111 sådana nya lagars stiftande samt om grunderna för allip. inrättningar af alla slag, hvilka frågor skola till utreda. af Allm.
Besvärs- och Qecon.Ulsk. förvisas.”
Af den upplästa meningen kan jag icke finna annat, än att full anleda. finnes att betrakta den inrikes vexelrörelsen såsom ti11— hörande allm. civillag, och den utrikes vexelhandel!! såsom tillhörande Konungen enskildt, Dea erfarenhet, jag äger;, bar ådagalagt för mig, att sådana omständigheter kunna inr träffa, alt stadgande!! och reglementen derefter mäste lämpas.
Utrikes vanor och coutumer måste ej helt och hållet förgätas, och man kali lätt tänka sig, att dels inom, dets Utom landet sådana omständigheter kunna inträffa, hvaraf ändringar eller tillägg i den existerande vexelstadga!! blefve nödvändiga.
Jag skulle derföre tro, att om begge
Statsmagterna i ett sådant ämne bunde den qvarvarande Statsrnaglen, dä Representalionpn åtskiljes, vid en allin, författning, verkställande magtep derigenom yore förhindrad alt lämpa Stadgundena efter omständigheternas kraf; och jag skulle derr före anse, att både grundlag och föregående prejudicat, rör:de utrikes vexelrörelsen, vore föranledande dertill, att frågan l'ör:de utrikes vexelhandel!! må anses för en lagstiftning, sorn tillhör Konungaipagten, men frågan om inrikes vexelrörelsen deremot såsom tillhörande båda Statsmagterna gemensamt.
I afseende på sjelfva förslaget kan jag icke hafva någon anmärkn. att göra, synnerligast söm den K. proppsm innehåller, att någon förändring icke är gjord i Ständernas förslag, annat än hvad angår utrikes vexelrörelsen, hvadan frågans behandling icke torde föranleda till någon betydlig tidsutr .drägt, i händelse Ständerna vidblifva deras närvar, opinion, utan frågan snart kunna ledas till det slut, som både K07 nung och Ständer önska.
Dä K. M:s nåd. conlrapi«pos., rör:de lagen för inrikes Peo 14 Maj, vexlar, blifvit begärd på bordet och således kommit under öfverläggning, torde det tillåtas mig att i anledn. deraf yt-» ra några ord, Jag hade visserligen önskat, hvad jag ock anser ttå i bestämd öfverensstämmelse med våra grundlagar, att en gemensam lag blifvit utfärdad för den inrikes och utrikes vexelrörelsen, och att K.
M« sålunda sanctmnerat det af R, St, i berö’rde hänseende framställda förslag i sin helhet; men då så icke skett (jag lemnar anledn. till denna styckning af R, St:s förslag för det närvar, derhän), så är det dock för mig en tillfredsställelse, att Konungens egen b äga insigt af vår industris och vår creditrörelses behof beredt R.
St, till-» fälle att, genom antagande af K.
M:s contrapropos., åt landet skänka en lagstiftning rör:de inrikes vexlar, hvilken, efter min öfvertygelse, är af behofvet lika mycket påkallad, sorn den i sina följder torde visa sig välgörande för både den större och mindre näringsidkaren, Jag har förut, då detta ärende utgjorde föremål för R, o, Ad:s pröfning, yt-. trut den tanka, att de mindre brister, som naturligtvis må-.
Ste finnas i ett förslag, dervid erfarenheten inom vårt land icke kunnat rådfrågas, icke hör hindra oss från att taga detta första
Steg på den nya banan, jag tillstyrker således bifall till K, M:s contrapropostn, och att Utsk, måtte med ali möjlig skyndsamhet besvara densamma, H, Ex, Hr Gr.
Mörner, Adolph Gör.:
Jag erkänner bela obehagligheten af att, då tiden är så långt framliden, uppehålla R, o. Ad.; men då fråga blifvit vackt om hvad som varit
Konungens rådgifvares tanke i afseende på den sönderdelning af vexellagen, som ägt rum, tror jag det var ra min pligt som enskild man, ehuru jag icke här kan såsom Statsrådsledamot underkasta mitt förhållande R, o. Ad:s bepröfvande, att öppet och oförstäldt yttra, att jag i und. tillstyrkt, hvad Konungen i sitt nåd. svar framställt, samt gilla de skäl, hvilka till stöd för åtgärden blifvit anförda.
Grunden för mitt förhållande har jag liemtat från åtskilliga ^5 i Reg.F, 87 § säger, att R- St, äga gemensamt med Konungen magt att stifta allm- civil-., criminal-, samt kyrkor lag, och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva» 89 § stadgar?
Uti ff.
Sbs plena må frågor väckas om förän-, dtäng, förklaring och upphäfvande af lagar och författningar, sorn Rikets allm. hushållning röra.
Då nu en lag för utrikes vexlar omfattar icke allenast förhållanden emellan enskilda Svenska medborgare, utan äfven förhållanden emellan Svenska medborgare och främmande personer; då denna lag genom möjligen inträffande händelser kan erfordra lia-, stiga förändringar och rättelser, hvilka icke kunna uppskjutas till en blifvande Ständernas sammankomst, och då dessutom det är en naturlig sak, att hvad som angar förhållanden med utrikes mag ter böjer till jus publicum och icke till Deli 14 M a j. jus civile, lir det en följd, att det icke kunnat falla mig in alt anse lagen för utrikes vexlar för annat än en oeconomisk författning, hvaröfver Konungen val kunde inhemta Ständernas tanka? och 1»varom de väl kunde hos K.
M. anmäla sina åsigter; men icke har jag trott den kunna jemnföras med allm. civil-, criminal- eller kyrkolag.
Följaktligen har jag trott mig fela i min pligt att vårda Konungens rätt samt Sveriges grundlagar, om jag ej gjort Konungen uppmärksam på don skillnad, sorn borde iakttagas, och det olika förhållande, som i detta afseende nödvändigt måste uppkomma.
Jag vet, att den ädle Grefven, som först talade, gjorde oss reda för hvad han, efter sitt begrepp, anser böra förstås med civillag och således böra behandlas efter 87 § Reg.F. flan gaf oss en definition, enligt hvilken criterierna derpå vöre, att den skulle vara allm. och orubblig; men jag frågar, hvilka hushålls- och andra oecotiomiska författningar ej ingå i allm förhållanden.
Nästan alla verka i vissa afseenden på rättsförhållanden.
Följaktligen tror jag, att det uppgifna criterium så mycket mindre kan äga kraft, som det gifves hushållsförfattningar, hvilka röra medborgares ganska yigtiga och ömtåliga förhållanden.
Då jag således ej tror, att det kan gifvas någon annan definition på hvad som i 87 § Reg.F. menas, än det som 1111 der verkligen finnes, nemi. allm. civil-, criminal- och kyrkolag, och då med allm. civillag man ej förstått annat än 1734 års lag, och denna säger med uttryckliga ord, att om vexlar särskildt stadgas, Jiar jag äfven deraf funnit nytt skäl att anse allt, som angår vexlar utrikes orter emellan och Sverige, höra till ceconomiska och administrativa författningar, och således ej böra ingå i den författning, sorn stadgar rör:de Svenska medborgares förhållanden sinsemellan.
Det är onekligen lätt för den representant, sorn utan ansvar yttrar sina tankar, att gifva förklaringar af grundlagarna; men då grundlagen uttryckligen innehåller, att den skall efter ordalydelsen förklaras, tror jag ej, att för den, som med ansvarsskyldighet skall afgifva sitt utlåt., finnes annan grund än att följa ordalydelsen och att efter den yttra sig, såsom lagen stadgar och praxis blifvit iakttagen.
Jag tvor mig ej behöfva ingå i någon utredning af hvad som före 1809 i afseende på vexellagen sig tilldragit, emedan det skulle förutsätta en granskning af alla de samhällsförhållanden, som före den tiden ägt rum.
Då här är fråga om grundlagens mening, tror jag, att det är den nuvar, grundlagen och hvad som genom den blifvit stadgadt, som bör tjena till rättelse; och det är i följd deraf jag ej kan annat än anse den förklaring, mannu velat göra deraf, såsom alldeles stridande mot densamma, och äfven ansett mig böra till R. o. Adts prot, deröfver yttra min tanka, att förhållandet med en lag för utrikes vexlar är helt annat, än förhållandet med en lag för den inrikes vexelrörelsen.
Pen 14 Maj, Frih. von Schulzenheim:
Jag liar egentligen begärt ordet i anledn. af Hr Dalmans uppmaning till dem, sorn yttrade sig i delta ämne, att ej begära, det deras yttranden malte åtfölja remissen.
Jag skall så mycket hellre återtaga min anhållan i denna del, som de ord, jag yttrat, hufvudsakligen hade afseende på formfrågan, och således kunna vara för LagUtsk , som ej har att bedöma densamma, ganska likgiltiga.
Det skulle för öfrigt göra mig ondt, oni jag i mitt svar till Gr.
Frölich, rör:de formfrågan, sträckt mitt yttrande utöfver innehållet af hans framställning; men sådant hans anförande för mig blifvit uppgifvet, står det åtminstone fullkomligen tillsammans med det af mig afgifna svaret.
Två af StatsRådets ledamöter hafva haft den godheten att upplysa oss om sina åsigtcr i denna fråga', och jag har funnit, att vi ej talat om samma sak.