Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla äro det; och den, medelst de s. k. frihetsbrefven, provisoriskt anträdda början har å båda sidor ökat bitterheten.
Splitet ses icke blott emellan de aine hufvudmeningarna: den prohibiliva och den liberala.
Det lefver emellan särskildta yrken.
Vi hafva ju förliden vinter sett kramhandlarne, skräddarne, lärftskrämarne m. fl. förfölja hvarannan, och åtföljde af beslagsmiin anställa confiscationståg till hvarandras ruinerande. —■
Men huru skadligt är icke det sakskick, som alstrar sådant tillstånd?
Hvad blifver dervid den inbördes välvilja och medborgerliga samdrägt, hvaruti stater hemta så hufvudsaklig styrka?— Concordia res parva: crescunt är icke min, det är en gammal vishet; och hvem har någonsin betvifla!, att en stat kan icke säkrare och verksammare försvagas än genom inbördes split!
Undersöker man närmare våra handt— verkeriers närvar, förhållanden till hvarandra, ja hvarje inom sig, så lockas man till ett bedröfvelsens skratt.
Manerfar t. ex,, att tapetmålaren och barnskomakaren lyda under Hallen, medan deu andre målaren, sorn stryker portar och luckor, och skomakaren för fullvuxna, lyda under embetet— hvaraf följa olika förplig leiser och intressen.
Jag öfverlemna!' till mera erfarna att föreslå de åtgärder, som skyndsammast leda till det resultat, för hvilket jag röstar — nemi. näringsfrihet.
Som jag tyckt mig finna, att några af R. o. Ad:s ledamöter fatlat mitt för en stund sedan afgifna yttrande så, som skulle jag icke hafva genomläst Utsk:s betänk., så får jag förklara, att jag icke en, utan flera gånger genomläst detsamma, men deruti icke funnit någon ledning för mitt bedömmande; till vinnande hvaraf jag aktat nödigt att få läsa 1023 års Ekon.Utskls utlåt, i ämnet.
Jag har likväl ännu icke lyckats att få se detsamma, och förklarar jag alltså, alt jag ej kan yttra mig hvarken för eller emot Utsk:s betänkande.
I i8to års riksdagsbeslut ser man de orden, att hvarje medborgare skall äga rätt att idka hvilket näringsfång han behagar, emot erläggande af en deremot svarande medborgerlig tunga.
Dessa ord ligga till grund för den näringsfrihet, hvaröfver vi tvistat sedan den tiden, eller i 3o år, och man talar likväl här om den strid, som uppstår Stånden emellan, om man antager eller icke antager Utsk:s förslag.
Jag tror, alt, för att kunna domina i denna sak, bör man göra sig redo för hvad som menas med näringsfrihet och näringstvång, och hvilkendera delen som i vårt fädernesland är rådande; hvarföre det torde tillåtas mig att derom yttra några ord.
Vill man undersöka huru Sverige i fabriks- och näringsväg framskri» 3ao D c n 17 Juni f. m. dit sedan 1810 eller under den tid vi haft s. k. näringstvång, så måste man medgifva, att mycket ar gjordt och att mycket ännu kan göras, utan att det s. k. näringstvånget det före lagger något hinder i vägen.
Vill man undersöka köpenskapen, så går handeln i afseende på de stora handelshusen sin jemna gång, och om man äfven skulle medgifva större handelsfrihet, skulle de deraf erfara hvarken någon skada eller nytta.
Vill man se, huru det tillgår i småstäderna, så uppträda der många tjenstemän och handla liera 1000 t:r spanmål utan att för en sådan handel betala en skilling.
Kan man kalla detta näringstvång?
— tvertom, jag fruktar det är alltför mycken näringsfrihet.
Gårdfarihandlande— t. ex. få de ej resa öfver land och rike och sälja sina varor, — är detta handelstvång?
Vill man gå till de större städerna, der d<-1 s k näringstvånget egentligen hvilar, så har en hel hop saker der upphört att vara tvång underkastade.
Der finnas visserligen bagare och slagtare, men detta hindrar ej enskilda att förse staden med hvad de kunna åstadkomma i samma väg, eller både med kött och bröd.
Vill man gå till landet, så ser man der alla slags handtverkare, snickare, vagnmakare, smeder, skomakare, slutligen allt hvad det vara må, hvilka der arbeta och ganska ofta inresa till städerna för att der sälja sina arbeten.
Om man derföre med mera noggrannhet undersöker förhållandena, så torde del spöke försvinna, hvarföre man skrämmer hvarandra.
Jag tillstyrker vördsammast återremiss och att Utsk. närmare må bestämma sig i afseende på hvad som menas med den mycket omtalade näringsfriheten. lii’ von Hartmansdorff:
En talare har sagt, att om betänk, skulle återremitteras, så skulle man komma att yttra sig inom Utsk. ang:de sjelfva hufvudsnken, och icke kunna undgå del såsom nu.
Han har äfvenledes förmodat, att jag, som yttrat mig före honom, sagt något, som måhända kunde föranleda Utsk. att nödgas säga sin mening.
Jag får deremot erinra, att som Utsk. icke utsagt sin mening, så har jag icke heller uttalat min,, emedan jag icke vetat, huruvida Utsk. och jag sammanstämt, eller om jag haft något att opponera på.
Men antingen jag säger min mening eller icke, så inser jag icke, huru Utsk. kan undgå att uttala sin, ifall betänk, för sin obestämdhet återremitteras.
En ledamot af Utsk. har trott mig åstunda en bestämd redaclion till näringsförfattning; detta är visserligen sannt, såvida som ingen mening kan uttalas utan i bestämda ordalag; men ingalunda sträcka sig mina anspråk derhän, , att här få höra en omständligt utarbetad författning.
Den värde ledamoten vet ganska väl, att det är en stor skilnad emellan att säga sin mening i grundsats och att säga ut den i en reglementerande förordning.
Det är blott i förra afseendet, sorn jag önskat se meningen i detta ämne uttalad.
Hvarföre skulle ej Slän - Dm i -j Juni f. ra.
Ständerne säga deras mening i denna fråga, synnerligen som Konungen, på salt Frih.
Cederström redan anmärkt, genom de åtgärder, som förut i della hänseende blifvit vidtagna, lillkännigifvit sin önskan att veta Ständernes mening?
Om nu Ständerne blott afgifva gåtlika yttranden, sådant som delta,— hvad innebär det väl annat än, såsom Hr Hjel ta så riktigt sagt, en begäran att Konungen måtte hjelpa dem ifrån deras bryderi?
Månne det vore Representationen värdigt att så svara?
Meningarne må falla ut hurusom helst, på ena eller andra sidan, så är det dock en pligt ali uttala dem för Konungen.
Om man underlåter detta, kan det synas, sorn ville man endast sätta Konungens rådgifvare i sticket för alt vid nästa riksdag få skäl lill klander, huru saken än algjordes.
Om näringsfrihet infördes, så kunde man påstå att af Ständernes ordalag bort slutas till motsatsen eller tvärtom under andra förhållanden, så ali man från hegge sidorna linge öppet tillfälle alt klandra.
Jag kan icke ime någon annan alsigt med denna underlåtenhet alt säga sin mening.
Visserligen förutser jag, att den mening, som af Ständernes flertal varder uttalad, torde strida mot den jag förfäktar; men jag anser det ändå vara bättre att de säga det rent ut, än i förtäckta ordalag, hvarigenom endast split skall föranledas.
Jag tror ytterligare, att denna mening bör uttalas, på det att näringsidkare ej må längre sväfva i ovisshet om näringstvång eller näringsfrihet verkligen föreslår deni.
Premisserna afhjelpa icke otydligheten i slutet, ty om dessa äro aldrig så talande för en mening, men icke motsvaras af sjelfva förslaget, så tjena de till intet.
Hvad innebär väl denna hemställan?
Icke ens en önskan, utan endast en förmodan.
Detta är ett sätt att uttrycka sig, sorn jag icke sett vara brukligt i önskningsmål, än mindre i sådana, som antagit en annan form.
Utsk. säger dock sålunda: att de till Utsk. remitterade motioner icke böra föranleda till annan åtgärd, än att R.
St. i und. tillkännagifva den förmodan, att numera alla upplysningar vunnits, som kunnat anses nödiga i afseende på rättelser eller tillägg vid R.
Sits förslag till lagstiftning om näringsfriheten, med hvad dertill hörer, samt att K.
M. följaktligen i öfverensstämmelse med så väl de 3 RiksSttns som äfven BorgareSt:s tid efter annan etc.
Således uttrycka Ständerne på detta sätt ingenting annat, än en förmodan att Konungen skall förena motsatta önkningar, d. v. s. göra det omöjliga.
Jag anhåller att få fästa niig vid etf uttryck, jag hört fällas af en värd ledamot, och hvilket jag icke kan godkänna, ulan hvaremot jag på det högsta protesterar.
Jag hörde nemi. omtalas vår nya Styrelse: jag känner ingen sådan.
Sedan Högstsalig H. M. Konung Carl XIII:s den 5 Febr. 1818 timade dödliga från8 H. 41 'i i 2 D e 11 17 .( u n i f, m. fälle, uppi t.eg yår nu regerande Allernådigste Konung ‘Carl XIV Johan |iå Svenska thronell, oell nåifln annan regent i Sverige känner jag för min del icke.
Skulle åter den värde talaren med den nya styrelsen mena de nya rådgifvare, hvarmed Konungen oingifvit sig, då är förhållandet helkanna!, och dä blir jag af den tanken, alt det är Slä-nderpes, pligt ali i en fråga, af så mycken vigt som denna, gifva en bestämd ledning åt denna rådgifvarepersoual om hvad sorn utgör Sländernes önskan i (letia hänseende, örn de gilla olen ena eller den andra meningen, den fria eller prohibitiv»., principen.
Med den siste talaren instämmer jag i ogillande deraf, att Ekon.Disk. i en fråga, deioin tankarna äro så delade sorn i denna, och hvarföre man så mycket förebrått de afgången rådgifvarne att icke hafva bragt den till slut, icke afgilvil något bestämdt yttrande utan endast en hemställan, hvilken icke innefattar något annat, än att Kontin-: gen matte afgöra frågan, utan att säga, huru den bör af göras Jag tror ingalunda det varit svårt för Ekon.Utsk. att, med ilen tillgång på handlingar i delta .(unne, sorn Disk; äger, gifva Styrelsen all behöflig ledning för sitt handlingssätt härutinnan, ty jag delar en föregående talares åsigt; alt det är hvars och ens pligt att, så mycket möjligt är, göra slut på stridigheterna mellan de särskildta intressena i vårt land; ty dylika stridigheter bidraga mer, un någon skulle tro, alt splittra saluhallen.! oell de krafter, sorn ensamma borde utgöra thronens, lagarnes och statens bestånd.
Det är alltså i min tanke en helig pligt att söka bidraga alt göra slut på alla stridigheter, och när striden en gång är slutad, så hoppas jag, att samma lugn skall inträda i detta afseende, sorn efter det realisationen åvägabragtes, till vinnande af hvilket lyckliga och efterlängtade mål man hade så många stridigheter att utkämpa mot alla deni, som fruktade för densamma.
I afseende på sjelfva siken instämmer jag i Commerce-collegii förslag, hvilket är afgifvet förr, än jag blef ledamot af nämnda collien, hvarföre jag äfven torde kunna få yttra mina tankar deröfver.
Jag godkänner, säger jag, Commerce-collegii förslag utom i en punkt, nemi. den vigtiga deruti, som definierar hvad som är Svensk husslöjd, ty enligt den skulle stora fabriksinrältningar kunna uppslå under namn af Svensk husslöjd.
Posse afgifna yttrande, så väl i afseende på quaistio an, som epiaestio quomodo.
Jag anser, att näringsfriheten är af behofvet påkallad; men varsamhet hör användas vid dess införande.
Alt sätta en Regering i mellanhand är olämpligt; ehuru Regeringen är, efter min tanke, berättigad och äfven pligtig att vara medlaren mellan de intressen, sorn inom Staten vilja göra sig gällande.
Dtsk:s tillstyrkan synes mig ganska larn; jag hade önskat, att den slutats nied Den 17 J u 11 i f. m. 3i3 de olden: "ali K.
M matle utfärda en allmän författning, '”hvaraf Ständerne anse nationen vara i flängande behof.” Regeringens verksamhet stimuleras genom tydlighet, bestämdhet och kraft hos Representationen.
Jag instämmer i begäran om återrrmiss. flr Hjerta:
Jag anhåller att blott fa yttra några ord till imdanrödjande af vidare missförstånd, då jag funnit, att en talare orätt fattat min mening, att Regeringen brhöfde en ledning från Ständernas sida lör alt kunna latta sitt beslut i detta amne.
Den värde talaren har anfört, att Regeringen vid manga tillfällen visat sig icke fästa afseende ä Representationens framställningar: häruti instämmer visserligen j.ig; men just derutaf vill jag hemta stöd för hvad jag anföi t.
Jag tror nemi. icke, att det är på något sätt gifvet, att Regeringen är fallen för näringsfrihet i närvar, moment, och att man icke i det hänseendet kan draga någon bestämd slutsats från ett yttrande utaf en af Regeringens härvar. ledamöter.
Vi hafva hört en ledamot säga, att någon annan styrande erkännes icke an Konungen, och att man ej får göra afseende A hvad en Regeringens ledamot här yttrar.
Nåväl, mine herrar! om man betraktar Konungamakten handlande colleclivt, hvilka slutsatser skall man deraf draga?
En talare har omnämnt det krig, som fördes mellan kramhandlare och skräddare här i Slockholm: detta påminner mig 0111 något annat, nemi. att i slutet af 18J7 läste man i tidningen Journalen, — jag tror det var i dess sista nummer, ty tidningen sotdog med det aret,—v en mycket blomstrande föihoppning och de gladaste utsigter i anleda, deraf, alt nämnde medborgares angelägenheter blifvit lill Konungens omedelbara afgörande af societeterna öfverlemnade, och att man kunde vara förvissad att se ett snart slut på tvisteämnet.
Sedan dess hafva vi nu upplefvat 2^ år, och ännu står saken på samma punkt som tillförene.
Se vi på andra näringsförhållanden, t. ex. Regeringens beslut i fråga arn smidesfriheteri, finna vi, alt det förslag Bergs-colhm afgaf 0111 en utvidgad smidesfrihet, blef genom Regeringens beslut förändrad t, hvarigenom den föreslagna friheten inskränktes.
Gå vi nu öfver till hvad man skall domina om de personer, som äro ledamöter af Regeringen, så hafva vi här 1 af dem tillstädes; den ene, Ministern för finance-ärendena, har icke yttrat sig; den andre, Just.Statsministern, har väl förklarat sig vara vän af näringsfrihet, men har icke uppenbarat sina åsigter i afseende på hvad jag anser vara det vigtigaste, nemi. om förhållandet mellan landtmanna- och statsmanna-näringar, eller om det skall vara hvar och en tillätet att nedbryta de skrankor, hvaraf den egentlige s. k. borgaren ansett sig omgärdad, så att den, som bor å landet, äger rätt att nedsätta sig i staderna, men borgaren deremot vara betagen rättigheten att nedsätta sig på landel och eoucurrcru med dem, som der - Den 17 Juni f. m. stiidrs drifva liandtverkerier.
Delta är likväl en ganska vigtig sak, sorn förtjena!' all uppmärksamhet.
Vi hafva hört en ledamot, som med stor skicklighet och talent uppträder sorn Regeringens förste talare, säga, att han ovillkorligen röstar för näringsfrihet: detta är vackert, ja, man kan säga det vara för godt köp; men han har icke yttrat sig, huruvida han med sin ovillkorliga röst för näringsfriheten äfven omfattar den mening, att hvar och en får på landet anlägga jernsmiden och köpa saker af hvem han behagar.
Jag önskar, att talaren, som har så mycket inflytande på Ståndet, må uttrycka sin mening, på det att Utsk. deraf må hemta någon ledning.
En annan talare har sagt, att här icke existerar näringstvång för andra än skräddare och skomakare i småstäderna: det är en annan fråga.
Åter en annan talare har yttrat, att rör:de näringsfrihetsfrågan Commerce-collegii betänk, borde antagas, hvilket betänk, jag hört andra personer säga vara föremål för mycken kritik och andra åter påstå vara under ali kritik.
Detta visar, huru obestämda tankarna 0111 näringsfrihet äro.
Det bestrides ingalunda, att Ulsk:s betänk, är ganska fullkomligt och bra, i så måtto det endast omfattar liandtverkerier och handel i städerna; men jag skulle tro, att
Sländerne i det fället ej behöfva yttra annat, än att Regeringen tiicktes lägga 182J års betänk, till grund, men att Utsk. derjemte mätte blott som generel grundsats öfvertyga derom, att näringsfrihetsgrund-alsen måste tillämpas äfven på andra näringar, eller på rättigheten alt försörja sig på annat sätt, än som blott angår egna händers användande.
Då jag uppstiger för att yttra mig i denna fråga, får jag anhålla om R. o. Ad:s öfverseende, alt äfven jag vågar upptaga tiden med ordande i ett så grannlaga ämne som det, hvilket innefattas i Ekon.- Utsk:s betänk.
N:o 3g; och får jag tillkännagifva, att jag icke tillåter mig något omdöme derom, huruvida det vore rättast att antingen bifalla eller återremittera detta betänk.
Men då många talare yttrat, alt man yrkat näringsfrihet allt sedan 1809, utber jag mig R. o. Ad:s öfverseende, att jag till den framställningen vågar lägga, alt Sländerne icke blott efter nyssnämnda år önskat en allmän näringsfrihet, utan att frågan är så gammal, att den blifvit afsedd och tillstyrkt af Sveriges störste statsman, Axel Oxenstjerna, för 200 år sedan i hans ryktbara memorial, daleradt Frankfurt arn Mayn d. 8 October 1633, om hvars uppläsande jag anhåller om R. o. Ad:s tillåtelse.
Efter den store Guslaf Adolphs död skrifver Axel Oxenstjerna i det märkliga memorialet från Frankfurt am Mayn den 8 Oct. i633, hvilket på en gång innehåller grunddragen till en fullständig försvars- och finance-plan för Sverige: ”Ändock den införde handels-ordinantien hade sina skäl på den tid, da den gjordes, så är likväl nu klart och ögon - D c 11 17 J u n i f. m. 3a5 skenligt, att handeln är derigenom förminskad såsom den der alltid älskar frihet, efter som städerna ej heller deraf vexa, att en man, två eller tre hafva näring allena och sätta köpet, tilan tillvexten kommer af folksens myckenhet och sammanlopp, och deriveras derifrån på alla statens ledamöter, hvarföre ock större delen af ämbeternes skrän och deras stranga leges, särdeles de med fåfänge omkostnader, borde remitteras, ålan ser hvad utländske stader, och äfven Götheborg, vunnit på en fri marknad för ut- och inländske på en beqvämlig tid 0111 året, och ändock några få krämare skole säga deremot, och det kunde synas, som den fria handeln skulle försvaga borgerskapets näring, så skall likväl den, sorn saken med förnuft och utan passion anser, och skådar det belas välstånd, finna att våra inländska varor derigenom skola, blifva begärlige. — — — — — — Bäst är således att Kronan sätter sin profit i en riktig tull, och g i f v e 1' handeln i under såta ines li ände r.’' Hr Ribbing, Bengt:
Jag skulle visserligen icke mot sätta mig en återremiss af detta betänk., om jag ej fruktade, alt man derigenom gjorde frågan än mer invecklad för den makt, som slutligen skall densamma afgöra.
Det är icke så lätt, att i sådana saker som denna kunna förena de olika intressenas åsigler; men jag tror, att som saken nu står och med de yttranden, som föregående Ständer i ämnet afgifvit, det icke bör blifva särdeles svårt för Regeringen att deraf draga sådana slutsatser, att hon kan uppsätta och utgifva en tillfredsställande författning i ämnet.
Jag föreställer mig, att om återremiss beviljas och Utsk. ingår mera i detaljer, än det gjort samt tillstyrker en och annan åsigt i ämnet, detta kunde blifva orsaken till sådana tvistefrön, att möjligen Ständerne icke vid denna riksdag kunde komma så väl öfverens som vid de föregående.
Och i hvilken ställning komme väl Regeringen?
Jo, visserligen i en ännu större villrådighet 0111 hvad lion skulle göra, än vid förra riksdagen, ålan har sagt, att Regeringen icke kan förlika de olika åsigterna: jag deremot anser, att i frågor, som denna, Regeringen, med den makt hon äger i den ekonomiska lagstiftningen, just är skyldig att förena de olika åsigtcrna, för att deraf göra ett helt.
Det är ej rimligt att begära, att någon fullkomlig enstämmighet mellan alla 4 RiksStm skall kunna tillvägabringas i en fråga af denna natur, ty sådant ■vore ett verkligt underverk.
Regeringen blir således alltid satt i den belägenhet, alt hon måste förena de olika intressena, och deraf, som sagdt är, göra något helt.
På grund af detta, och då jag önskar, att denna angelägna sak icke måtte längre fördröjas från riksdag (ill riksdag, ville jag, att R. o. Ad. mätte noga besinna sig, innan en återremiss 3a6
Den 17 J it 11 1 f. m. af detta bet ii n k. beviljas.
Det förundrar mig likväl ganska mycket, att då man ofta lior klagas öfver Ständernes bristande förtroende till Regeringen, nu, da ett verkligt förtroende visas henne —■ ty jag kan ej anse detta annat än sorn ett verkligt förtroende — man ej är nöjd dermed, utan talar örn bristande föreskrifter, om farhåga alt utsätta sig för klander och dylikt mera.
Gud vet, när det på detta viset skall blifva lagom!
För min del kan jag ej inse, att Utsk. kunnat yttra sig mera bestämdt än det gjort, och skulle återremiss beviljas, önskar och hoppas jag, att Ekon.- •Utsk. mätte yttra sig lika försigtigt, som det nu gjort, på det alt icke något nytt tvistefrö må inkastas, Utan att saken, i hvad på Ständerna ankommer, må vara utagerad.
Hr Frih. ö. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Allm.
Besvärs- och Ekon.Ufsk:s betänk.
Ropades siarka ja, blandade med många nej.
Landtm, förklarade, det han trott sig tinna, att ja öfverrösta! nej, begärde Hr von Hartmansdorff votering.
N.o 3g, voterar ja; den det ej vill, voteier nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda betänk, gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande.
Nej — 4g. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Enär vid slutet af förra discussionen Hr Hjerta önskade af mig upplysning 0111 min egentliga mening med ordet näringsfrihet, var jag stadd i ett samtal, som för ögonblicket hindrade mig att besvara bans anmärkn., hvarefter discussionen slutades och votering begärdes.
Jag anhåller nu för fullständighetens skull få anföra, att jag trodde ämnet vara, efter 3o-årig ventilation, hunnet till det skick, att definitioner numera icke återstodo att afgifvas; att jag för öfrigt menat detsamma, som i<3?,3 års Ständer menat, detsamma som Ekon.Utsk. i sitt betänk, menat, och detsamma som jag trott mig finna att enhälligt nu af Ståndet menats, eller att jag visserligen och enkannerligen menat näringar och slöjder.
Min mening förändras icke, om friheten utsi räckes till bergsbruk, handel och sjöfart, men jag anser, att hon derigenom bloltställes för en 3o-årig ytterligare ventilation.
D c n 17 Juni f. ni.
Jag anhåller, att vid ett annat tillfälle få afgifva en omständlig reservation mot det beslut, R. o. Ad. 1111 fattat.
Ilr Westfelt, Nils: Till H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm frambär jag enskildt, sorn ledamot af Ekon Ulsk,, min tacksamhet för det stöd han lemnat åt Utsk:s betänk , och hoppas jag, att han äfven inför Konungen må söka göra gällande hvad han här i dag anfört.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s den i3 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 15^, i anledn. af väckta frågor om upphörande af den skatllagda qvarnar och sågverk åsätta grundränta.
Ilr von Qvanten, Carl:
Della utlåt, innehåller j:ne frågor, af hvilka jag anser den förra böra behandlas på siilt Ulsk. föreslagit; men hvad den sednare angår, eller Måns Månssons motion 0111 tull-mjölqvarnars beskattning till ö proe:s bevillning af behållningen, kan jag ej instämma med Utskottet.
Mäns Månsson har icke vidrört någon grundränta, —- alldeles icke, han anser den tvertom böra bibehållas, men föreslår att hädanefter icke någon grundränta bör läggas på qvarnar, som framdeles byggas
Denna begäran synes billig derföre, att en sådan frihet är medgifven städernas jord.
Jag kan ej finna något skäl, hvarföre städernas jord skall hafva en rättighet, som Sveriges öfriga jord saknar. i835 utfärdades en sådan författning, och jag skulle önska, alt Utsk. underrättade sig 0111 förhållandet med städernas jord och föresloge, att samma friheter må äga rum för all jord, så alt stads- och landljord må komma i samma cathegori.
Här är, som jag förut nämnt, icke fråga om att borttaga någon grundskatt, utan frågan är alt för framtiden för sådana qvarnar få betala bevillning och icke grundskatt.
Samma förmån har blifvit beviljad sågägare, så att de nu betala bevillning till 5 proc. utaf den årliga afkastningen.
Det är samma fördel, som nu sökes för mjölqvarnar, och då ändringar behöfvas, böra de också göras.
Att förändra principen för qvarnars skattläggning, är icke att förändra en grundränta.
När man besinnar, att Kronan skall hafva i skatt af en qvarn ^ af brutto-inkomsten, att qvarnens underhåll fordrar och att qvarnägarens arrendator skall hafva^; så har dess ägare qvar blott den sista ^:delen, och en sådan beskattning lärer väl intet annat
Iand kunna uppvisa än vårt kära fädernesland.
Jag anhåller om åtprremiss, på det att Utsk. må taga Måns Månssons motion i närmare öfvervägande, jemte de författningar, sorn röra qvarnars skattläggning och grunderna derför.
N:o i5y.
Ropades starka ja, blandade med några nej. 3 28 Den 17 J u 11 i f. m.
Då Hr Frill o.
Landtm, i anleda, häraf förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej, begärde Hr von Qvanten votering.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, alt ja-propositionen borde innehålla bifall samt nej-propositionen återremiss af StatsUtsk:s utlåt.
J\:o 157.
Eftersom jag finnér, alt R. o.