Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror det vara oformligt, att, då man beslutar en undersökning om förhållandet, på samma gång 57 H, 16* »44 Den i5 Januarii e. m. besluta, att liela inqvarterings-skyldigheten skall upphöra.
Jag förnyar min anhållan om proposition till afslag å elen föreslagne underdåniga skrifvelsen.
Då jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln nu erhållit tillräcklig upplysning i ämnet, skulle jag hemställa, om icke vi kunde få skrida till afgörande af saken.
Om, såsom Herr Hjerta önskar, Ja-propositionen blir bifall till Utlåtandet, tror jag det vara vår rättighet att få vår mening i Contra-propositionen.
Herrarne Tham och af Billbergh samt jag kunde då förena oss om bifall till puncten i Utlåtandet, som föreslår undersökning om Stallen och byggningarne i Malmö.
Utskottet har ej föreslagit någon fullkomlig befrielse från inqvarterings-skyldigheten, och således var den delen af Herr af Billberghs anmärkning öfverflödig.
Herr Tham har trott, att då man önskade en jemn fördelning af skatterna, man önskade deras nedsättning.
Jag har alltid sagt, att skatterne äro tryckande, liufvndsakligast genom sin ojenma fördelning; och så är det i allmänhet med öfriga onera.
Så är t. ex. inqvarteringen många gånger drygare i Malmö, än här.
Det förundrar mig, att Herr Tham och Herr af Billbergh, som voro närvarande här, när anslagen beviljades till Sjukhus och Casserner i Stock - Den i5 Januarii e. rn. 245 holm, då alls icke hördes af, men då frågan är om lindring i andre städers inqvarteringshesvär, tala emot den.
Jag får, för att bidraga till häfvande af farhågan för byggnader, som skulle blifva för dyra, äran upplysa, att inqvarterings-tolagen å inkommande varor i Stockholm utgör årligen 32,000 R:dr B:co.
Dessa medel böra användas till nödiga byggnader för inqvarteringen; dessa, jemte flere andra inkomster, göra således alla Bevillningsbidrag för samma ändamål öfverflödiga.
Jag kan ej afstå ifrån att yrka bifall till Utlåtandet i sin helhet.
Jag förenar mig med Herr Ribbing i afseende på Contra-propositionen.
Redan inom
Utskotten har jag försökt visa olämpligheten af att på samma gång som frågan var under utredning, företaga några positiva åtgärder.
Då jag anser att Ridderskapet och Adelil bör handla consequent, bör något beslut rörande hufvudfrågan, under sådane omständigheter, icke fattas.
Det är naturligt, att lindring i städernas inqvarteringstunga måste sökas i en jemnare fördelning städerna emellan, men först måste saken utredas.
En annan fråga är ej eller i Utlåtandet utredd, nemligen huru förhållas bör under krigstid.
Jag instämmer med de Herrar, som vilja inskränka åtgärden till att begära utredning samt förslag lill lindring och jemkning uti inqvarteringsbesväret städerna emel - 240 Den 15 J a n u a r i i e. tu.
Ian, emedan emot medborgerliga rättigheter äfven böra svara medborgerliga skyldigheter.
Hans Excellence Herr Grefven och LcindtMcirskalken gjorde proposition till bifall å Stals- och EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande.
Då det, som Herr afBill— bergh vill hafva bort, är af stor vigt, emedan det är ett uttryck af Rikets Ständers beslut, ej allenast vid 180g, utan ock vid 1823 årens Riksdagar, och Regeringen, i fall den underdåniga skrifvelsen beslutas, är j tillfälle att göra förberedelse till ett annat förhållande, för att sedermera erhålla medel lill Casserner på de vigtigaste puncterna, så att onödiga små garnizoner kunna dragas ifrån andra ställen, får jag anhålla om bifall till hela Utlåtandet, och att vi deröfver måtte få skrida till votering.
Jag ber, att uppmärksamheten måtte fästas derpå, att Utskotten ej föreslagit någon positiv åtgärd för uppbyggandet af Casserner och Stallar på Statens bekostnad, utan endast, att en undersökning 0111 förhållandet måtte till nästa Riksdag varda verkställd.
Jag anser den åtgärd vara bra mycket positiv, då man förklarar att en hittills gällande föreskrift bör upphöra.
Jag menade ej en positiv materiel, utan en positiv legislativ åtgärd.
Den i5 Januarii e. m. 247 Herr von Hartmansdorff, August:
Jag liar icke Utlåtandet med mig; men erhindrar, att jag i Utskotten med pluraliteten instämde deruti, att då man i så många andra känseenden behandlade städerna hardt, det var en tillfredsställelse att skaffa dem lindring i något.
Likväl vill jag icke undandraga Kronan någon rätt; hvarföre jag tillstyrker, att, då ämnet är outredt, Ridderskapet och Adeln måtte instämma uti Herrarne Thams, Lefrens och Rihhings förslag, hvarigenom inga rättigheter Kronan afhändas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af honom nyss framställde proposition till bifall å Statsoch EkonomiUtskoltens ifrågavarande Utlåtande.
Jag vili blott, på det ej något misstag må äga rum, nämna, att i sista puncten tillslyrkes eftergift af 2:ne poster utaf Statens fordringar, och ehvad man derom må orda här midtemot, bör sådant likväl ej ske förr än en undersökning om saken i sin vidd ägt rum.
Jag tror derföre, att Contra-propositionen bör blifva af sådant innehåll, att denna undersökning kan föregå den ifrågasatte eftergiften.
Jag hemställer till Herr U e 11 15 J a n u a r i i e. m.
Ribbing, om lian ej skulle vilja förena sig med mig att till Contra-proposition antaga Herr af Billberghs mening.
Jag tror det ej vara farligt att ingå i sista puncten.
Yi kunna derigenom bäst visa, att långt ifrån att återtaga några concessioner, vi vilja vidhålla dem, fastän vi icke derföre vilja åtaga oss åtgärder till tunga för bela landet.
Jag önskar således, att Herr Ribbing ville förena sig om denna Contra-proposition.
Jag bar sagt, att Utskotten ej föreslagit någon positiv åtgärd för uppbyggandet af Casserner oell Stallar.
Mot Herr Lefmi måste jag i Öfrigt anmärka, att
Utskotten ej föreslagit befrielse för städerna från inqvartering.
För att vara behjelplig till ett skyndsamt bestämmande af Contrapropositionen, skall jag gerna förena mig med de Herrar, som vilja hafva eftergift för staden Ystad i både Capital och ränta; men jag vill blott erinra, att i det senare Utlåtandet finnes ett tillägg, som ej är att förglömma, att nemligen enahanda åtgärd föreslås för Helsingborg, som för Malmö och andra städer.
Den, som bifaller Stats- och Ekonomi - Den 15 J a n u a r i i e. m. 249 Utskottens ytterligare Utlåtande, i fråga om städernas inqarteringsbesvär, voterar Ja ; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Utlåtande liafva blifvit af Ridderskapet och Adeln gilladt, likväl med undantag af den i Utskottens första Betänkande pag. 3o till 32 föreslagne underdåniga skrifvelse, hvilken underdåniga skrifvelse af Ridderskapet och Adeln afslås.
Denna voterings-proposition blef af Ridderskapet och Adeln gillad, samt anslagen.
Voteringen börjades kl. ett quart till 9 e. m.; och befunnos, efter voteringens slut, kl. g om aftonen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — i/h Nej — 27.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Exce/lence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således gillat Stats- och EkonomiUtskottens ofvanberörde Utlåtande, likväl med undantag af den i Utskottens första Betänkande pag. 3o till 3a föreslagne underdåniga skrifvelse.
2J0 D e ii 15 J a n ii a r i i e. m.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskottets den io sistlidne
December under N:o 354 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver åtskillige vid GeneralAssiétanceContoiret tills vidare anställde Tjenstemäns till Utskottet öfverlemnade underdåniga ansökning, att, vid nämnde Contoirs upplösning, med Uxpectancelöner varda hugnade.
Justerades tvänne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i plenum den i3 dennes f. m. fattade beslut.
Upplästes följande Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 10 dennes afgifne Utlåtanden: N:o 173.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o i58, angående Presterskapets på Gottland aflöning.
I anledning af väckta frågor om förändringar i Befordringslagarne.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett quart lillio om aftonen.
Deu i8 Januarii f.tn. 251 Måndagen den 18 Januarii 18 3 o. Plenum klockan half till i o Förmiddagen.
Justerades sju ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den i5 dennes f. m. och e. m. fattade beslut.
I anledning af Stats-Bevillnings-och EkonomiUtskottens återremitterade Utlåtande N:o 109, om åtgärders vidtagande till Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande i Riket, anhåller jag få nämna några ord, sorn torde få åtfölja återremissen till Utskotten.
Detta Utlåtande föredrogs och discuterades härstädes den i3 dennes, under det jag af andra göromål var hindrad att vara tillstädes.
I denna sak förekom åtskilligt, hvaröfver man skulle skäligen kunna pretendera upplysningar af mig, såsom Chef för TullVerket.
Det är detta åliggande jag nu går att fullgöra.
Frågan är om medlen att upphjelpa fårafveln och ullproductionen i vårt land.
Åtskilliga motioner och förslag hafva blifvit gjorde till detta angelägna ändamåls vinnande; och jag tror, att ilere af de föreslagne åtgärderne skulle dertill vara ledande.
Man synes tro underlåten sortering af vår ull vara egentliga orsaken till dess tröga afsättning.
Det är sannt, att utländsk ull, som med mera omsorg är behandlad och sorte - Den 18 Januarii f. m. rad än vår, kan vida lättare afsättas; men det finnes äfven en annan orsak, hvarföre den inhämska ullens försäljning är så trög.
Denna orsak är, det ytterligt låga pris, hvartill den utländska grofva ullen här kan få köpas, hufvudsakligast i följd af den låga tullafgiften, hvilken åter är beroende af den qvalitet, Kongl. CommerceCollegium anser varan äga, och detta bestämmande är underkasladt mycken osäkerhet.
För att gifva Collegium en ytterligare ledning att bedöma, huruvida de ditsände ullprofven borde hänföras till grof eller fm ull, har jag derföre å hvarje till Collegium afgående ullprof, hvilket alltid tages ur balen utan urval, låtit Tullkammarne utsätta det derstädes uppgifna priset å varan, beräknadt efter factura priset, jemte tillkomne afgifter, hvilket, då det jemväl beedigas, om så påfordras, bör ' kunna anses vara någorlunda enligt med verkliga förhållandet.
Den utländska gröfre ullen införskrifves hit till 6 sk. och till högst 24 sk. skålpundet, allt efter ullens mer eller mindre grofhet, och tullafgiften derå är if runstycke för det lägsta och 6 r:st. för det högsta värdet.
Häremot tror jag ej någon inländsk ull-ägare kunna sälja äfven gröfre ull, med någorlunda behållning utöfver productionskostnaden, under 24 å 3a sk.
B:co; och i detta högre pris igenfinnes således den för det närvarande mäst verkande orsaken till den saknade afsättningen.
Genom låneunderstöd skall visserligen ull - Den 18 Januarii f. m. 253 producenten erhålla någon hjelp till näringens förbättring; men jag fruktar att, då denna hjelp ej kan erhållas utan ränta, productionskostnaden å ullen derigenom så ökas, att den icke kan i alla fall i handeln concurrera med den utländska.
Emedlertid tror jag, att den medeltull af 4 sk.
B:co pr skålpund å all slags utländsk ull, som BevillningsUlskottet föreslagit, mäst hör bidraga till lättare afsättning å den inländska ullen och derigenom till fårskötselns kofran.
Under discussionen om ull och fårafvel, leddes uppmärksamheten äfven på ett annat ämne, det nemligen om införsel af utländskt kläde.
En värd Ledamot, Herr Ribbing, behagade derunder yttra: ”Vi veta t. ex. ”att utländska kläden äro förbjudne till införsel, men att de icke destomindre nästan ”öfverallt stå att erhålla för ett pris, som ”icke öfverstiger det, hvarföre man påstår ”att de säljas utomlands. 1823 års Ständer ”vidtogo en ändamålsenligare organisation af ”Tullstyrelsen; de närvarande hafva ansenligen ökat löneanslaget för denna Styrelses ”Tjenstemän.
Hvaruti ligger då felet, om ”ej i den del af våra ekonomiska Författningar, som utgöres af Bevakningslagarne, och ”måhända äfven deruti, att Chefen för Tullstyrelsen icke är så obehindrad att lemna ”odelade omsorger åt tillsyn af deras efterlefnad, som om andra vigtiga functioner ”icke fästade honom vid och i hufvudstaden.” ijligaste för 254 Den 18 J a n u a r i i f. hi.
H vad frågan om oloflig införsel af utländskt kläde angår, så har den äfven förut blifvit härstädes discuterad och af mig besvarad.
I Stockholm finnes åtminstone ej mycket sådant kläde; ty här är klädestill verkningen på fabrikerne temmeligen uppdrifven.
Såsom Chef för Fångväsendet, har jag kommit i närmare contact med Fabrikanter; och jag har erfarit, att t. ex. å Klädesfabrikerne härstädes så goda kläden tillverkas, att man lätteligen kan anse dem för utländska.
Det är derföre lika antagligt, att de af Herr Ribbing kallade utländska kläden äro i sjelfva verket inhemska.
Jag vill ej bestrida, att utländskt kläde inkommer i landet i de södra och sydvestra provincerne, emedan lurendrejeriet är derstädes lättare att verkställa.
Men författningarne lägga också hinder i vägen för lurendrejeriets verkliga afskaffa nde.
Ingen bör känna detta bättre än Hr Ribbing, som är Ledamot i Lagutskottet, och som sjelf insett behofvet af, och föreslagit ändringar i desse författningar.
Emedlertid hafva bevakningsanstalterne sedan 1829 års början blifvit förbättrade; och följden deraf har varit ökade tullinkomster och mera beslag.
Detta måtte bevisa, att nitet och uppmärksamheten så väl hos de befallande sorn hos de underlydande Tjenstemännen vid Tullverket åtminstone icke aftagit.
För öfrigt får jag, i anledning af Herr Ribbings tillmälen, ty jag kallar tillmäle den af honom yttrade mening, att förbrytelser
Den 18 J a n u a r i i f. m. a55 mot Tullförfatlningarne knöde förekommas, om jag odeladt besörjde min tjenstebefattning, som TullVerkets Chef, förklara, att icke någon af de flere
Embetsbefattningar jag innehar borttager tiden för de andras behöriga skötande; ty min tid upptages i allmänhet ej af något annat än mine tjenstepligters fullgörande, och jag blandar mig sällan eller aldrig i saker, som ej tillhöra dessa pligter, hvadan ock deltagande i finance- och lagstiftnings-lärors utveckling och tillämpande icke skiljer mig från min tjenstelocal.
Jag ville önska, att då man vill förebrå mig, att icke odeladt uppfylla mine skyldigheter, man också ville följa mig på spåren och granska mitt förhållande, men icke handlöst utkasta olämpliga suppositioner.
Intilldess och då Herr
Ribbing ännu icke tagit kännedom af min tjensteutöfning, samt icke heller i egenskap af Revisor kunnat granska densamma, tillerkänner jag honom ej någon hvarken moralisk eller laglig rättighet, att directe eller indirecte förebrå mig sättet, huru jag indelar min tid som Embetsman, och att deraf sluta tillföljder, som sakna grund.
Herr Ribbing ^ Arwid:
Jag skulle ej ingå i något svaromål å hvad Friherre Åkerhjelm nu anfört, om Friherren icke sluteligen yttrat, det jag förebrått honom, att ej odeladt uppfylla sine Embetsmannäpligter.
Jag har endast sagt, a56 D e 11 18 J a n u a r i i f. ni. att Friherrens göromål och pligter äro delade mellan flere befattningar, som blifvit honom af Konung och Rikets Ständer uppdragne.
Att man häri finnér någon förebråelse, kan jag icke förstå.
Tvertom utvisar detta förhållande, alt Friherren njuter allmänt förtroende af så väl Styrelsen, som Representanterne.
Hvad Friherren förklarat derom, att hans flere innehafvande befattningar ej inverka menligt på förvaltningen af någondera enskildt, lemnar jag derhän; måhända så är.
Jag bar i afseende derpå ej yttrat något annat, än att, oaktadt beviljade större anslag af Statsmedel för Tullpersonalen och till förbättrad organisation af Tullverket, utländska kläden dock finnas i mängd till salu inom Riket.
Detta bar jag ansett härröra af felaktiga Tullstadgar och bevakningsanstalter.
Äfven har jag tillagt, att det måhända äfven är en följd deraf, att TullVerkets
Chef är af flere Embetsbefattningar fästad vid hufvudstadcn och hindrad att kringresa i landsorterne; och jag vidhåller ännu denna mening, beklagande om samma förhållande kommer att fortfara.
Om jag ej missförstått Friherre Åkerhjelm, är hans mening, att man genom tullsystemer kan befordra ullproductionen i Riket.
Jag tror ej, att hvad han i detta afseende föreslagit befordrar ändamålet.
Om än Kongl. Com mer - Dea 18 Jnnuarii f. tti.
2^7 merceCollegium af TulJkamrarnes uppgifter liämtar någon ledning för bestämmandet af ullens qvalitet och värde, är dock genom tillhiandeln i andra länder det förhållande besannadt, att ullen, utan vetenskaplig behandling, ej kan ingå i verldsliandeln.
Vet ej, om Tullverket har någon i ullsortering kunnig Tjensteman; men CommercéCollegium har åtminstone ingen sådan.
Om det är sant, att utländsk ull här kan få kopas för till och med 6 sk. skålpundet, bevisar detta endast, att äfven den sämsta utländska ull är begärligare, än vår inhämska finare, som är så illa behandlad, att Fabrikauterne ej äro dermed betjente.
Således är det ej möjligt att upphjelpa denna industrigren, innan allmänheten först lärt sig, luiru nilen bör skötas; och så länge detta ej sker, skall förhållandet förblifva, såsom nu, att vår fina ull ej köpes af Fabrikanten, som heldre vill hafva den gröfre men sorterade och väl behandlade Mechlenburgska.
Jag anser derföre tnllstadganden i detta fall ej kunna vara af någon nytta, och inser icke, huru en medeltull skall kunna medföra något skydd för den finare nllproductionen, som icke eller bör vara i behof af ett sådant.
För öfrigt får jag hemställa till Friherre Åkerhjelm, om ej fin Sachsisk ull sistlidet år till Riket inkommit, ehuru det är officielt uppgifvet, att endast grof ull blifvit förtullad.
Jag tror mig vela, alt 57 H. 17 258 Den 18 Januari i f. m. så skett; och detta måste bevisa att CommerceCollegium, vid bedömmandet af ullens beskaffenhet och egenskap af fin eller grof, ej vinner någon säker ledning, ens af uppgifterne från Tullkamrarne.
Friherre Jkerkjqlm:- Min mening bar visserligen ej varit, att den föresi agne högre tullen skulle directe bidraga till bättre sortering af den Svenska ullen.
Jag bar dermed endast åsyftat, att de,n skulle öka priset på den utländska ullen, hvarigenom den inhemska kunde erhålla lättare afsättning, och dess producent derigenom vinna förmåga att förbättra sin vara.
Nyttan och nödvändigheten af anstalter till ullens sortering och classification, bestrider jag ingalunda.
Hvad angår den siste värde Talarens fråga, huruvida under sistlidet år någon fin Sachsisk ull blifvit införtullad, kan jag ännu ej bestämdt uppgifva förhållandet, emedan alla TullJonrnalerna för det året ej hunnit blifva till Tullstyrelsen inlemnade.
]\len upplysningsvis får jag nämna, att år 1828 infördes blott omkring 46,000 jg fin ull, då deremot införseln af grof ull uppgick till öfver 1,700,000 ®.
Samma proportion har nästan alltid ägt rum äfven de föregående åren.
Jag kan ej annat än instämma i Grefve Horns mening, att förhöjd tull å införsel af utländsk ull icke skall hafva någon fördelaktig verkan på den inhem - Den 18 Januari} f. m. ska ullproductionen.
Tvertoni tror jag den skulle blifva i flere äfseenden skadlig.
En omedelbar följd skulle vara högre pris på detta råämne.
Den fallige Hallänningen, t. ex., hvars hufvudsakligä inkomst till skatternes utgörande är den ringa vinsten af yllevarors tillverkning, skulle nödsakas afstå från denna fabrikation, då han ej kunde få råämnet för drägligt pris; ty det vore för honom omöjligt att sälja sine productcr så lågt som utländska fabriksvarorna kunna köpas.
För öfrigt torde det förlåtas mig, om jag, då jag yttrar mig i detta ämne, galt ifrån det som egentligen är föremål för min Tjenstemannabefätlning; hälst jag tror det vara hvarje Representants rätt och skyldighet, att i här förekommande saker yttra hvad han anser vara saimi och' nyttigt.
Frågan öm tull å införsel af utländsk ull rörer ej närvarande ämne, hvilket är fårskötselns och ullproductionens upphjelpande i riket.
Den förra är redan afgjord eller beroende på votering i förstärkt Utskott.
Det tillkommer ej StatsUtskottet att yttra sig derom, utan BevillningsUtskottet, som deremot i förevarande sak blott utlåtit sig om kostnadsfri införsel af finulliga får, hvilket Utskottet tillstyrkt.
Jag hoppas att, vid ett sådant förhållande, BevillningsUtskottet nu icke besväras med någon remiss. 57 H. >-* 260 D e n i B J a n 11 a r i i f. m. Ilans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridder,skåpet: och Adela biföll, att Friherre Åkerhjelms anförande, jemte de af åtskilliga Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, finge remitteras lill Stats- Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten i sammanhang med den af Ridderskapet och Adeln den i3 dennes f. m. beslutade återremiss af bemälte Utskotts under N:o 109 afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om åtgärders vidtagande till fårskötselns och ullproductionens befrämjande i Riket.
Jag var icke här tillstädes, då Friherre Fredrik Boije föreslog Ridderskapet och Adeln att inbjuda MedStånden till deltagande i Ridderskapets och Adelns beslut i frågan om införsel för skatterättsfordringar i hemmanen under Ädelforss Guldverk åt Herrarne Adlerbrandt och af Wetterstedt; men jag har sedermera inhämtat, det Friherren, då bland annat, yttrat följande: ”1 förbigående torde ”jag få nämna, att Allmänna Beredningen ”nyligen, på just samma StatsSecreterares, ”Herr Danckwardts, föredragning, tillstyrkt ”att skatterättsfordringar, hvilka ägdes af ”LandsKamereraren Fischerström, skulle få ”införselrätt uti ett i Halland beläget, till ”Kronan hemfallit hemman; detta skedde
Den 18 Januarii f. m. 2G1 ”allt, utan att raan ifrågasatte, det Rikets ”Ständer häröfver skulle eller behöfde höras.”
Då detta yttrande ej har något ringaste sammanhang med Friherrens framställning i sin motion, kan jag ej finna annat, än att Friherren dermed åsyftat visa, att stridiga utlåtanden blifvit af mig såsom Embetsman afgifne i två likartade frågor.
Jag torde derföre få ådagalägga, att förhållandet icke är sådant.
Enligt äldre författningar kunde införsel för skatterättsfordringar i Kronans hemman och lägenheter i allmänhet beviljas; men sedan i 77 §. af 1809 års RegeringsForm blifvit föreskrifvit, att Kungsgårdar och Kronans öfrige lägenheter ej må af Konungen utan Rikets Ständers samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfva, eller på något annat sätt, Kronan afhändas, utan böra förvaltas efter de grunder Rikets Ständer derom föreskrifva, har införsel för desse fordringar icke ansetts kunna beviljas i Kronans förbéhållne hemman och lägenheter.
Med desse förstås sådane, hvilka både till ägande- och dispositions-rätten Kronan tillböra, derå således ingen åborätt för enskildte äger rum, och intet skatteköp får af dem förvärfvas.
Till denna klass höra de hemman, hvari Herrar Adlerbrandt och af Wetterstedt begärt införsel för sine fordringar.
De lydde under Ädelfors Guldverk, hade blifvit inköpte af Kronan från enskilte för contante penningar; de voro Frälse och Kronoskatte ; ingen enskild hade derå åbo - 2Ö2 J)c u 18 Ja 11 uarii f. m. rätt; skatteköp fick derå icke förvärfvas, och de fingo följaktligen ej anvisas till ersättning för skatterättsfordringar, utan Rikets Ständers hörande och samtycke.
Helt annat var förhållandet med det hemman, hvari LandsKamereraren Fischerström sökte och erhöll införsel för dylike fordringar.
Det var ett vanligt Kronohemman med åborätt, från hvilken förre åboen för vanhäfd blifvit skiljd; flere personer begärde att erhålla denna åborätt, ocb under det frågan derom var .anhängig bos Konungens Befallningshafvande i Länet, gjorde
Fischerström ansökning
,om införsel i hemmanet, och yrkade företräde dertill.
LandshöfdingeEmbetet förklarade, genom laga kraftvunnit
Utslag alt ingen af de sökande, bade laglig rätt till besittningen af hemmanet, att det derföre var åboledigt; och Kongl. KammarCollegium utslog
Fischerströms anhållan örn införsel deri endast på den grund, alt vid den nya löneregleringen för LandsStaten hemmanet kunde möjligen lill boställe erfordras.
Häröfver klagade Fischerström bos Kongl.