Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För det första är det nödvändigt urskilja hvem det är, som uttalar en sådan önskan; att en bonddräng, som skjutsar med husbondens hästar, kan finna det nöjsamt att komma ut och derjemte möjligen förtjena en liten drickspenning, är ej så underligt; helt annorlunda skulle svaret utfalla, om husbonden sjelf tillfrågades.
Visserligen kan det finnas en och annan egare af J:dels eller |:dels mantal, som ej ogerna Värdas fram på en väg, der han med en förtjent styfver i fickan finnér en efterlängtad krog, men om eljest någon af dessa någon gång skulle önska att skjutsa, finnes dertill äfven ett naturligt skäl deri, att, då Iian genom detta onus är tvungen att hålla en häst, vill han äfven vissa tider på orter, der foror ej lätt kunna fås, förtjena något med denna sin häst.
Att de mindre upplysta af allmogen ej alltid inse sitt eget bästa, hänga fast vid vissa vanor och hafva svårt att beräkna hvad som är för dem mest fördelaktigt, ser man ej så sällan, då på jordbruket djupt inverkande författningar af dem skola bedömas, t. ex. stängselskyldigheten, som, ehuru ett af de större hindren för öfvergången till ett bättre jordbruk, likväl med mycken förkärlek fasthålles.
Frågan här är således egentligen den: huru skulle detta mindre hemman 388 Den 28 Mart f. m. se ut, om bonden ej vore genom skjutsen tvungen att der föda en häst?
För den summa, hästen kostar, skulle han kunna köpa en duglig oxe och en eller 2:ne goda kor.
De dagsverken, egaren eller hans dräng nu förspilla på landsvägen, skulle han använda på jordens skötsel, och moraliteten kommer då ej i fara; foder och gödsel skulle stadna vid ladugården och således komma jorden tillgodo.
Det är ej högt räknadt, om man antager att produkten af detta arbete, detta foder och denna gödsel blir 1 ä 2 tunnor råg och 4 ä 800 kannor mjölk om året mera, än hemmanet nu ger.
Värdet af dessa produkter är således hvad denna skjutsskyldigheten minst kostar denna Iilla hemmansdel.
Hvad kostar skjutsen då indirekte landets jordbruk?
Resultaten kan af enhvar lätt beräknas.
En talare har yttrat att skjutsväsendet torde böra inom de särskilda länen ordnas af de blifvande landstingen.
Sedan grunden blifvit fastställd, må detta ordnande ide olika orterna verkställas genom regeringens försorg medelst Landshöfdinge-embetena eller medelst landstingen, men ingen af dessa kan fastställa den princip, hvarpå skjutsen skall ordnas, eller anvisa dertill erforderliga medel, hvilket tillkommer R.
St:r allena.
Den här föredragna punkten uttalar, enligt min åsigt, den enda rätta principen, och jag ber derföre få ånyo uttala min förhoppning att R. o. Ad. behagade antaga den, på det vi med ens må komma på den rätta vägen, då öfvergången sedan kan ske mer eller mindre fort, med mer eller mindre uppoffring.
Då skjutsväsendets historia i dag så vidlyftigt blifvit utvecklad, så är härvid icke något att tillägga, men jag anser mig endast böra yttra några ord i anledning deraf, att man påstått orsaken till det ringa antal entreprenader i de södra orterna vara den, att landshöfdingarne lagt hinder i vägen för dessas inrättande.
I Kronobergs län, som troligen har det minsta antal entreprenader, nemi. nu mera blott i Wexiö och Ljungby köping, förfors på samma sätt, som i de öfriga länen.
Man försökte att åstadkomma entreprenader på alla gästgifvaregårdar inom länet, men sådana anmäldes egentligen på vägen mellan Helsingborg och Jönköping, der reservskjutsen af flera skäl är särdeles tryckande.
Då de skjuts-skyldige fingo till entreprenörerne betala ganska betydliga afgifter, uppsades efter entreprenadtidens förlopp dessa kontrakt, och de skjuts-skyldige föredrogo att skjutsa sjelfva i vanlig ordning.
De ansågo nemi. att entreprenören förtjente allt för mycket derpå.
Sedermera hafva också inga entreprenader kunnat komma till stånd, med undantag af de 2:ne, jag nyss nämnde; orsaken är lätt insedd.
Kronobergs län är, till följe af sitt missgynnade läge, stängdt för lättade kommunikationer, och man har der sökt att genom skjutsningar och forsling af varor till närbelägne sjöstäder förtjena penningar, då man saknat tillfälle till annan penningeförtjenst.
Detta är verkliga orsaken
Den 28 Mars f. m. 369 orsaken hvarför man allmänt återgått till det gamla vanliga skjutsningssättct.
Hvad sjelfva frågan beträffar, så anser jag, att då vid så många föreg:de riksdagar skjntsväsendets ordnande utgjort föremål för lagstiftningens omvårdande, man slädnät vid det bästa resultat, genom att skjutsningen skulle besörjas genom entreprenad, och_ då man nu äfven inrättat postvagnar för att derigenom lätta resandes förskaffande, så tror jag, att man bör låta bero tills vidare vid hvad det för närv:de är.
Jag tror icke det vore välbetänkt atl, på sätt en talare yttrat, öfverlemna skjutsväsendets ordnande åt landstingen, af skäl, sorn redan blifvit anförda af flera andra.
Likaledes skulle jag knappast anse att det vore så riktigt att derför anvisa ett förslagsanslag, ty detta kan stiga vida högre än man nu tror, och man vet således icke till hvad belopp statens medel slutligen kunna komma att anlitas.
För min del anser jag att det beslut, som Preste-St. fattat i frågan, är det lämpligaste, och anhåller således att R. o.
Ad. måtte, med afslag å Utskits Betänk., antaga ofvannämnde Stånds inbjudning.
Efter de upplysande och sakrika anföranden, som blifvit afgifna af de Hrr, som erkännt att jordbruket bör befrias från en detsamma pålagd orättvis tunga, kan och bör jag vara ganska kort.
Jag har icke förbisett de stora svårigheter, som skola möta vid skjutsskyldighetens förflyttande från jorden.
Icke heller har jag förbisett de dermed förenade ganska stora kostnader, men jag anser att man framför allt måste erkänna den stora princip, hvilken icke kan vederläggas, att en del af Svenska jorden icke längre bör bära ett orättvist onus, sorn tillhör hela samhället att fullgöra.
Jag förkastar alla de framstälda, mer eller mindre invecklade s. k. förmedlingsförslag, öfvertygad att, äfven om man nu gaf en nödhjelp af 100,000 eller 200,000 rdr, så måste staten ändå slutligen och snart nog öfvertaga ifrågav:de bestyr.
Jag får således anhålla om ett obetingadt bifall till Utsk:ts Betänk.
Visserligen finnas deri åtskilliga ofullständigheter, men innan förändringen kan komma till verkställighet, så blir det nog tillfälle att rätta detta.
Hufvudsaken är att vinna det alltför länge uppskjutna målet.
Talrika rop på propos. hördes ånyo.
I likhet med de föreg:de talarne, anser äfven jag att något måste göras för skjutsväsendets ordnande på ett lämpligare sätt.
Som tiden är långt framskriden och dessutom flere talare redan yttrat detsamma, som jag ämnat säga, så vill jag icke ingå i någon närmare utredning af frågan.
Jag vill blott tillkännagifva att, enligt min åsigt, H. lil. 24 370 Den 28 Mars f. m. måste man för närv:de inskränka sig till att vidtaga åtgärder för att afhjelpa de största olägenheterna, och i det hänseendet biträder jag hufvudsakligen det förslag, som blifvit framstäldt af Hr von Ehrenheim.
Jag skulle dock önska att i detsamma få göra en ändring.
Detta förslag går nemi. ut på att ett anslag af 100,000 rdr årligen skulle under nästa statsregleringsperiod ställas till K.
M:s disposition, för att användas till att bereda lättnad i skjulsningstungan, der den bestrides genom entreprenad och befinnes särdeles tryckande.
Men då, i händelse detta förslag bifalles, K.
M. icke med säkerhet kan disponera medlen för längre tid än 3 år, så möter ett formelt hinder för K.
M. att kunna tillförsäkra dem, som åtaga sig skjutsentreprenaden, understöd till lindring i hestyret lör längre tid än berörde 3 år.
Då emedlertid i allmänhet entreprenad-kontrakter ingås på minst 5 år, så är det gifvet, att den som skall ingå på ett sådant företag, äfven måste vara betryggad att få åtnjuta det honom derför meddelade understöd under den för entreprenaden öfverenskomna tid, likasom det är att förmoda att entreprenadvilkoren skola kunna blifva billigare, då företaget ej behöfver inskränkas till att omfatta endast en kortare tid.
Jag anser således att det hade varit lämpligast, om den summa, som man velat ställa till Iv. M:s disposition, hade blifvit uppförd som reservationsanslag på 6:te hufvudtiteln.
Då hade icke den begränsning blifvit gjord, som förefinnes uti Hr von Ehrenheims förslag.
Om It. o. Ad. skulle fatta ett sådant beslut, så torde man icke hafva anledning befara, det Preste-St., som inbjudit R. o. Ad. att förena sig i det beslut, som detta Stånd lattat, skulle hysa några betänkligheter vid att ingå på den förändrade ordställning, som skulle blifva en följd af lt. o. Adis beslut.
På grund af de skäl, jag anfört, får jag således föreslå, att R. o. Ad. mätte besluta, att å 6:te hufvudtiteln må uppföras ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 rdr, att, stäldt till K.
M:s disposition, användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits förevide hemställan, dels återremiss deraf, dels afslag derå och biträdande af Preste-St:s beslut, »att till K.
M:s disposition skulle ställas en summa af 100,000 rdr årligen under nästa statsregleringsperiod att från Riksgäldskontoret utgå och användas till lättnad för skjulsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande», och dels slutligen af Gr.
Mörner, Carl Göran, »att R. o. Ad., med afslag å såväl Utskits hemställan, som Preste-Stis inbjudning, skulle besluta, att å sjette hufvudtiteln må uppföras ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 rdr, att, stäldt till K.
M:s disposition, användas till lättnad för skjutningstungan i de Den 28 Mars f. m. 371 fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande.»
Härefter anmälte sig, hvar efter annan, Gr:ne Björnstjerna, Liljencrants och Mörner, Carl, äfvensom Hrr:ne von Ehrenheim och von Troil, samt förklarade, att de afstodo från yrkandet om antagande af Preste-St:s inbjudning och förenade sig med Gr.
Mörner, Carl Göran.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, i ani. häraf tillkännagifvit, att efter det yrkandet om antagande af Preste-St:s inbjudning blifvit frånträdt, återstodo frenne yrkanden, nemi. å bifall till Utsk:ts hemställan, återremiss deraf, samt antagande af Gr.
Mörners förslag till beslut, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många nej, blandade med ja, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren likaledes utföllo med många nej, blandade med ja, och slutligen propos. på antagande af Gr.
Mörners förslag, hvilken propos. besvarades med manga och starka ja, blandade med nej, och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan votering blifvit af flera ledamöter begärd, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. egde att bestämma, huruvida bifall till Utsk:ts hemställan eller återremiss deraf skulle ingå i kontraproposm vid den blifvande voteringen, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. till kontrapropos. behagade antaga bifall till Utskits hemställan och, då dertill svarades många ja och några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Då bifall till Utslr.ts förslag vid många föreg:de voteringar intagits i ja-propos:n, får jag anhålla, att på samma sätt nu måtte förfaras.
I ani. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att det utaf Frih. von Schulzenheim omförmäldta förfarande, att i ja-propos:n intaga bifall till Utsk:ts förslag, visserligen hade iakttagits i alla de fall, då endast två yrkanden förekommit, men att en sådan uppställning af voter:s-propos:n icke kunde i förev:de fall ega rum.
Såsom föremål för R. o. Ad:s beslut i den föredragne punkten hade tre särskilda yrkanden blifvit framställda, nemi. å dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels återremiss deraf, och dels antagande af Gr.
Mörners förslag, och sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat gjord propos. på sistberörde yrkande vara med öfvervägande ja besvarad samt votering påyrkats, hade R. o. Ad., uppå Hr Gr:ns o.
Landtmms framställning ang:de kontra-propos:ns innehåll, formligen beslutat, att bifall till Utsk:ts hemställan skulle utgöra kontra-propos:n vid den blifvande voteringen, vid hvilket förhållande yrkandet å bifall till Utsk:ts hemställan natur - 372 Den 28 Meri e. m. ligtvis icke kunde, i strid mot R. o. Ad:s uttryckliga beslut, upptagas i ja-propos:n, utan måste i nej-propos:n ingå.
Härefter uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som vill, att R. o. Ad., med afslag å ej mindre Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 21 gjorda första hemställan om gästgifveri-, håll-och reservskjutsens samt postskjutsens skiljande från jordbruket m. m., än äfven Preste-St:s i afseende derå gjorda inbjudning, skall besluta, att å 6:te hufvudtileln må uppföras ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 rdr, att, stäldt till K.
M:s disposition, användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befmnes särdeles tryckande, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad.
Utsk:ts ofvanberörda hemställan och afslår Preste-St:s i afseende derå gjorda inbjudning.»
Ja — 86.
Nej — 43.
Den vidare pröfningen af förev:de Betänk. uppskjöt9 till e. m:s plenum och R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^4 e. m.
Lördagen den 28 Ulars 1863.
Justerades ett prot.-utdrag för f. m:s plenum samt prot:t för den 11 sisth Februari f. m.
Den 28 Hart e. a. 373 Med förmälan att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnadt ett antal inträdeskort till K.
Vetenskaps-akademiens sammanträde å dess högtidsdag den 31 dennes, anmodade Hr Gr. o. Landtm, de ledamöter af Ståndet, som önskade begagna sig af dessa biljetter, att anmäla sig hos Riddarh.-Fiskalen.
Genom det beslut, R. o. Ad. fattat på f. m. rörande skjutsningsbesvärefs ordnande, liar R. o.
Ad. underkänt den grundsats, att detta besvär icke bör vara ett med jorden förenadt åliggande.
Mot detta beslut har jag velat nedlägga min reservation.
Fortsattes föredragningen af Sammansatta Stats* samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 21, i ani. af väckta motioner om skjutsningsbesvärets ordnande; och förekom nu i ordningen : Utsk.-ts sednare hemställan å sidan 14, ang:de kungs- och kronoskjutsen.
Björnstjerna, Carl
I följd af det beslut, R.|o.
Ad. denria f. m. i ämnet fattat, kan naturligtvis den nu föredragna punkten icke antagas på sätt den blifvit framställd; men då jag förmodar att R. o. Ad., i likhet med (Jtsk:t, finnér skäl att afslå de motioner, som af Riksdagsmännen Wassmuth, Lönnberg och Olof Olsson blifvit väckte, anhåller jag att R. o. Ad. måtte, med afslag å denna punkt, besluta att i afseende å kungs- och krono-skjutsbesväret några särskilda åtgärder nu icke böra vidtagas.
Efter härmed slutad öfverläggning, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad., på sätt Gr.
Björnstjerna föreslagit, behagade förklara, att någon ändring i afseende å kungs- och kronoskjutsen icke borde vidtagas.
Utsk:ts förslag till reglering af befordringen utaf post och resande, samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad.
Jag antager att R. o. Ad. genom sitt beslut i f. m. jemväl förkastat nu förev:de punkt; oell anhåller jag alltså att Hr Gr. o.
Landtm, måtte deruppå framställa propos.
Jag kan, för min del, icke finna att denna punkts förkastande blir någon följd af det beslut, som R. o. Ad. denna dags f. m. fattat. 374 D«n 28 M»rs e. m.
Det gifves åtskilliga andra motioner i ämnet, hvilka böra besvaras, och deribland äfven den af mig afgifna.
Jag tror, att de Sammansatta Utsk:n måste utlåta sig öfver de öfriga motionerna, sedan numera Gr.
Liljencrants’ motion blifvit förkastad.
Efter min uppfattning bör den punkt, som nu utgör föremål för öfverläggning, icke »förkastas», utan »läggas till handlingarne.» Gr.
Den nu föredragna punkten innehåller »förslag tili reglering af befordringen utaf post och resande, samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad.»
De första orden uti detta förslag hafva följande lydelse: »att befordran af post och resande inom riket bestrides genom statens försorg.» Sedan R. o. Ad. på f. m. beslutat, att post och resande icke skola befordras genom statens försorg, är gifvet att denna punkt måste förkastas.
Då Ståndet hunnit till den uti sista punkten af detta Betänk, förekommande hemställan, kan Hr von Köchs motion i ämnet blifva tagen under pröfning; den nu föredragna punkten måste likväl först följdenligt förkastas.
Jag får, för min del, instämma uti det af Frih.
Alströmer nyss gjorda yrkande.
Af B. o. Ad:s denna f. m. fattade beslut bör nemi. följden icke kunna blifva någon annan än den, att den nu föredragna punkten »lägges till handlingarne» Gr.
Björnstjerna har redan påpekat, hvad ock uppenbart är, att den reglering, som i detta »förslag» ifrågaställes, förutsätter skjutsbestyrets öfvertaganrie af staten.
Att, sedan man förkastat sjelfva grunden, tala och öfverlägga derom, huru det skulle tillgå, om grunden blifvit antagen, förefaller mig, minst sagdt, så besynnerligt, att jag icke kan föreställa mig, att en slik fråga bör upptaga något af R. o. Ad:s tid.
Jag anhåller således att punkten måtte »läggas till handlingarne.
Efter de ord, Gr.
Liljencrants yttrat i ämnet, torde icke för mig vara behöfligt att tillägga mycket i denna fråga.
Härvid förekommer nemi., dels att Utsk:t icke i denna punkt gjort någon direkt hemställan, utan endast framlagt ett förslag till bestämmelser för befordringen af post och resande, dels ock att det, efter mitt förmenande, skulle vara temligen olämpligt, för att icke säga ilia, om R. o. Ad. »förkastade» allt hvad i detta förslag upptages.
Jag yrkar alltså fortfarande att punkten måtte »läggas till handlingarne.»
Den 28 Mar» e. m. 375 Gr.
Jag vill för min del visst icke mot sätta mig det af Frih. Alströmer och Gr.
Liljencrants nu gjorda yrkande, så mycket mindre, som resultatet i alla fall blir enahanda; men anser mig dock höra underställa nämnde talares pröfning, huruvida det icke kunde vara ännu lämpligare, att i detta hänseende begagna det uttryck, att punkten må anses »vara förfallen», samt att den således icke endast må »läggas till handlingarne.»
För min del har jag ingenting att anmärka mot det af Frih.
Alströmer framställda förslag, att denna punkt skall »läggas till handlingarne»; och motsätter mig följaktligen det nu jemväl gjorde yrkande, att punkten måtte »förkastas.» Aterremiss kan nemi. ifrågakomma i afseende å någon af Betänkds öfriga delar; och för sådant fall bör denna punkt icke vara »förkastad.»
Uti min i ämnet afgifne motion upptagas flere utaf de här ifrågakommande bestämmelserna, med sådan förändring, att åtskilligt af detta förslag skulle kunna tillämpas; och jag anser det vara min rätt, såsom motionär, att erhålla äfven mitt förslag pröfvadt.
Jag medgifver nu att det af Gr.
Björnstjerna framställde förslag uti viss mån har företräde framför det af Frih.
Alströmer gjorde yrkande.
Det torde nemi. kanske vara af nöden att fatta ett bestämdt beslut i frågan.
Detta kan man dock verkligen icke anse sig hafva gjort, om man lägger punkten till handlingarne.
1 öfrigt torde båda dessa förslag till sina följder vara alldeles enahanda.
Skillnaden är endast, att man uti det ena fallet fattat ett beslut, hvilket uti motsatt fall icke är händelsen.
På grund häraf hemställer jag till Frih.
Alströmer, huruvida han icke kan finna lämpligt att i berörde hänseende förena sig med Gr.
Björnstjerna uti dess yrkande att denna punkt må, i följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, anses förfallen.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats, dels att ifrågav:de förslag skulle förklaras hafva förfallit, till följd af R. o. Ad:s, i afseende å Utsk:ts första hemställan, fattade beslut, och dels att förslaget skulle läggas till handlingarne; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på förstberörde yrkande och, då dervid svarades llere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Utsk:ts å sid. 21 afgifna hemställan ang:de betäckande af kostnaderne för skjutsningsbestyrets öfvertagande af staten. 376 Dan 28 Mara e. m. Gr. Björnstjerna:
Jag hemställer att R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad i afseende å den sist afgjorde punkten egt rum, måtte besluta att jemväl den nu föredragne punkten må, på grund af R. o.
Ad:s förut fattade beslut, förfalla.
Efter härmed slutad öfverläggning, förklarades jemväl denna hemställan hafva förfallit genom R. o..
Ad:s i första punkten fattade beslut.
Utskits å sid.
22 gjorda tillstyrkande i fråga om post-skjutslegan.
Utsk:t har tillstyrkt ifrågav:de reservationsanslag, 70,000 rdr, »blott under förutsättning, att den af Utsk:t i föreg:de punkter föresiagne grund för skjutsbesvärets ordnande varder af R.
St:r gillad.» R. o. Ad. har redan afslagit denna »grund;» men då det torde vara obestridligt att dessa 70,000 rdr äro af nöden för fortgången af postverkets påbörjade organisation, d. v. s. att de redan inrättade post-diligenserna måtte kunna fortfara och nya sådane anskaffas, samt tungan af postens fortskatfande sålunda borttagas från posthemmanen. hvarigenom denna befordring komme att ordnas på ett, såväl för statsverket, som den enskilde lämpligt och förmånligt sätt, — anser jag mig böra, i likhet med hvad jag i min reservation uttalat, yrka att förutnämnde 70,000 rdr årligen må å 7:de hufvudtiteln uppföras, utan det vilkor, som Utsk:t dervid fästat.
Det torde väl vara förgäfves att på Riddarhuset, med den rigtning som åsigterna i denna fråga nu tyc kas hafva tagit, yrka något, som kan tjena till lindring för de skjutsskyldige; men jag anser dock min skyldighet vara, att fästa uppmärksamheten deruppå, att man, jemte det goda ändamålet af postväsendets ordnande, bör tillse att icke en ytterligare tunga nu blir pålagd de reserv-skjutsskyldige.
Om man nemi. beslutar att postvagnarne skola begagna särskild skjuts, tillkommer obestridligen derigenom ett ökadt onus.
Jag tror således att, vid beviljandet af dessa 70,000 rdr, för ytterligare befordran af post och resande, det vilkor bör fästas, alt särskilda öfverenskommelser må träffas om denna fortskaffning, samt att densamma icke må ske genom reservskjuts.
Det är med särdeles tillfredsställelse, som jag finnér att jag uti detta fall kan få instämma i den af den siste talaren uttryckta åsigt.
Jag anser nemi. att till diligens-inrättningens befordrande postverket bör vara oförhindradt att antaga anbud äfven då, när i skjutslega fordras betydligt högre belopp är det, som nu Dea 28 Mari e. m. 377 anses kunna och böra medgifvas.
Samme talare har nemi. ganska riktigt erinrat om den ganska hårda tunga, som pålägges skjutslagen, genom skyldigheten att befordra förenämda postdiligenser, då entreprenad icke kan för detta ändamål erhållas.
Der entreprenadskjuts är införd, inbringar nemi. ej sällan hvarje i skjuts begagnad häst dubbelt så mycket som under vanliga förhållanden för en skjutshäst erlägges, och det är således helt naturligt att frivilliga anbud för befordringen af postdiligenserne, under förenämnde förhållanden, ej kunna vinnas.
Då nu skjutslagen, för att befrias ifrån skyldigheten att utgöra skjuts in natura, lemna så stora bidrag, ait entreprenören, såsom ofvan nämnes, ofta uppbär dubbel laglig skjutslega och derutöfver, synes det mig vara temligen obilligt att de skjutsskyldige skola tvingas befordra posten för den jemförelsevis ringa ersättningen af 1 rdr 25 öre.
Jag hemställer således att R. o. Ad. måtte vid detta tillfälle uttrycka den mening, att dessa 70,000 rdr beviljas med det uttryckliga förbehåll, att legan för postdiligensernas befordran måtte så höjas, att, der anspråken icke äro alltför öfverdrifna, erbudet skjutsanbud af poststyrelsen antages.
Ehuru jag icke nu är beredd att genast i bestämda ordalag uppställa detta mitt förslag, anser jag mig dock, för den händelse flera af Ståndets ledamöter skulle vilja med mig deruti instämma, ganska snart vara i tillfälle att detsamma uppsätta.
Då denna fråga uti Januari månad här förevar, beslöt R. o. Ad. att återremittera Betänk:t; och uttalade den åsigt, att postdiligenserna skulle ställas på entreprenad, icke allenast till namnet, utan äfven i verkligheten.
Då emellertid de öfriga tre
Stånden lättat sina beslut i öfverensstämmelse med Betänkit, bar R. o.
Ad:s beslut i denna del icke haft annan pålöljd, än att läggas till handlingarne.