Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mynt eller penningar äro ett kapital, myntet är endast kapitalets representativ.
Man kan hafva god tillgång i ett land på sådant representativ, och dock brist på kapitaler, och tvcrtom.
— Oss fallas både kapilaler och mynt.
Kapitaler böra vi, för att förvärfva dem, emedlertid ersätta, genom mobiliserande af den fasta förmögenheten, som sker genom
Hypotheksföreningar och de obligationer de utlemna.
Vi hafva ett litel rörelse-kapital, mindre än i något annat land, men vi kunna ej hafva det större, än det belopp silfver, som vi genom vår öfverproduktion förvärfva oss, medgifver.
För närvarande medgifver ej silfvertillgången tillökning i sedelstocken.
Derföre måste vi åtnöja ossmed det inskränkta kapitalel tills vi förvärfvat mera silfver, men för att åstadkomma detta förvärf är nödvändigt att vi så begagna det lilla rörelse-kapitalet, att det kan fullborda största möjliga antal liqvider.
För denna åsigt är det jag har kämpat, ej för utsläppning af mera sedlar.
Som jag icke sagt hvad Frih.
Raab behagat påbörda mig, torde R. o. Ad. linna, att jag icke behöfver vidare yttra mig i ämnet.
I eli föreg:de plenum yttrade jag mig i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Palmstjerna anförde.
Men jag lemnade då icke upmärksamhet åt den del af hans yttrande, som angick förändring i sältet att beräkna kreditiverne såsom utelöpande sedlar, d. v. s. såsom Bankens skuld.
Denna min bristande upmärksamhet härledde sig derifrån, att jag yttrade mig emot Frih. Raab, som jag då missförstod.
Genom närmare samtal med Frih:n har jag sedan erfarit, att hans åsigt öfverensstämde med hvad jag i della fall anser vara rätt. R. o. Ad. ansåg de emot dessa punkter gjorde anmärkmr föranleda till ålcrremiss.
Utsk-.s näst efter den 53:dje punkten gjorde anmälan, rörande vidtagne åtgärder i afseende j>ä kreditiv-f ondens fördelning på flere terminer under året, blef härefter upläst och lagd lill handlingarne.
29* 452 Den 16 April f. m.
Vidare uplästes Utsk:s derefter förekommande yttrande, rörande inträdesafgifts fogande vid ansökningar om kreditiv.
Vid granskningen af Banko-diskontverketsräkenskaper och handlingar i Stockholm för år 1849 fästade sednast församlade Revisorer, bland hvilkas antal äfven jag hade äran vara en Ledamot, sin upmärksamhet vid olämpligheten deraf, att kreditiv eller inträdesalgiften inbetalades på samma gång, som kreditiv-ansökningen inlemnades; hvarföre Revisorerne gjorde det förslag, all denna afgift borde först erläggas efter det kreditivet blifvit beviljadt.
Men oaktadt skälen till denna förändring då anfördes, har likväl BankoUtsk., i sitt förslag lill förändringar uti Banko-reglementet, bibehållit den gamla föreskriften, att liktidigt med kredilivsansökningens inlemnande, bör äfven inbetalningen afkreditivproc. göras, på den grund att det för ”redovisningen^’ af inträdesafgiflerna är af ”mera fördel”, i händelse samma afgift, såsom nu är stadgadt, åtföljer ansökningshandlingarne; och derföre saknat anledning biträda den af Revisorerne gjorda framställning.
Då nu Ulsk., efter milt förmenande gjort ett misstag genom bibehållande af den förutvarande föreskriften, i afseende å tiden för kreditiv-procms erläggande, måste jag å min sida ådagalägga dess oformlighet.
Nu är händelsen den, all kreditiv-proc., hvarken kan bokföras, än mindre ”redovisas” innan kreditivet blifvit bifallet, antingen lill sitt fulla belopp, eller under detsamma; och aldra minst ingå i Bankens räkenskaper om ansökningen blifvit afslagen; då, och i sådan händelse, kreditiv-proc., jemte ansökniugshandlingarne måste återlemnas till sin ägare.
Kreditiv-proc. kommer således, från dess inlemnande och till slutligt afgörande föregått, att ligga såsom en död summa hos vederbör, embetsman i Banken, mot dess inlerims-qvillo, lill ingen fördel för Bankinrållningen, men väl till skada för krcdiliv-sökanden; synnerligen om hans ansökan icke blifvit godkänd.
Om nu så inträffade, att summan å det begärdta kreditivbeloppet blefve nedsatt, så mäste skillnaden af kreditiv-proc. återlemnas krediliv-sökanden, jemte eli nytt qvitto på den bestämda summan, mot återfående af det utfärdade inlerims-qvitto, hvarefter den egentliga kreditiv-proc. kan bokföras och redovisas, men ej förr.
Frågas då, hvaruti ligger den mera fördelen, som tagits till grund för Ulsk:s afstyikande?
Jag tror att Ulsk. sjelf har svårt att besvara denna enkla fråga.
Rättast, säkrast och ordentligast vore, att kreditiv-proc. inbetaides, som Revisorerne föreslagit, först sedan kreditiv-heloppel blifvit beviljadt, under föreskrift att ingen lyftning å kreditivet fick äga rum innan kreditiv-proc. vore behörigen erlagd.
På grund af de af mig nu gjorda anmärkmr, får jag vördsamt anhålla om återremiss af denna punkt uti Utsk:s betänk.
I sammanhang med hvad jag nu haft äran anföra, kan jag ej oanmärkt lemna, äfven den oformlighet, som vid kreditiv-ansökningens atlemnande till Banken år föreskrifven, nemi., att då Den 10 April f. m. 453 raan begär elt kreditiv på viss summa, måste man inlemna 2:ne lika lydande Reversaler, så till summans belopp, som ock till borgen, ifall sådan begagnas — hvaraf tydligen följer, att den, som begärt elt kreditiv på t. ex. 1,000 r:dr, mot borgen, måste i verkligheten utfärda förbindelse på 2,000 r:dr med borgen å lika stor summa.
Visserligen erhåller kreditiv-sökanden det ena reversalet åter,'om krediti vet blifvit beviljadt, och båda, om kreditiv-ansökningen blifvit afslagen; i förra händelsen är han således lugn för den dubbla skuldsättningen.
Alen borgesman måste lefva på god tro ett helt år, om krediti vet blifvit beviljadt, tills han återfår sitt namn på båda kreditiv-reversalerne.
Alin öfvertygelse är, att man helt enkelt kan antaga, vid kreditiv-ansökningars inlemnande, samma föreskrifter, som vid andra lån-transaktioner uti rikets öfriga verk och inrättningar äro bestämda; dock med det tillägg, att sedan kreditiv-ansökningen, med sin säkerhet blifvit granskad; —och, om den då godkännes, utfärdar vederbörande
Direktion en handling, som upgifver beloppet, af det beviljade kreditivet, jemte de särskilda vilkoren för summans lyftning ra. m.
Det vore derföre önskligt, att BankoUtsk. beslöte, att den föreslagne förändringen mätte händanefter tjena Banko-diskont-slyrelsen till efterrättelse, emedan som förhållandet nu är, gagnar den föga lill upmunlran af kreditiv-rörelsens införande inora riket.
Då nu fl. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot Utslcs förevar:de yttrande gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss; ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå fl. Ex. förklarade det han ansåg proposrn besvarad med öfvervägande ja. 54:de punkten.
Da senast församlade Statsrevisorer genomgingo Bankofullmäktiges prot:r för den tid, som angår tillämpningen af 214 § i Bankoreglementet, kunde det icke undfalla Revisorerne, alt föreskriften i 6:te mom. af nämnde § har vid tillämpningen kommit, så alt säga, alt förfela det ändamål, R.
St. dervid åsyftat. 6 mom. i 214 § af Bankoreglementet innehåller, alt för utassigneringar, allenast liandskrifna assignalioner må begagnas.
Berörde mom. hafva Bankofullmäktige tolkat så, alt, då någon söker kreditiv å Banken, formulär lill anvisningar skola ibland andra handlingar äfven bilåggas, såvida, sedan kreditivet blifvit beviljadt, något derå skall kunna lyftas.
Detta formulär innehåller, att anvisningarna skola ställas till viss man, utan att af någon annan kuuna begagnas.
Revisorerne erforo äfven, alt, enligt praxis inom Banken, det icke är tillåtet en kreditivtagare, att mot egenhändigt qvitto uttaga något belopp å kreditivet, utan om någon handlande i Stockholm har kreditiv på Banken, får han icke deraf uttaga något, med mindre än han företer qvitto af den person, sora i formuläret är upgifven.
Revisorerne ansågo en sådan tillämpning af ofvannämnde 6 mom. i 454 Den 16 April f. m. 214 § Bankoreglemente! orimlig, oell gjorde i följd deraf anmälan derom hos BankoUtsk.
Utsk. liar å denna Revisorernes anmälan icke fästat afseende, utan förklarat, att ett annat förfarande i detta hänseende kunde föranleda hvarjehanda missbruk, utan att upgifva hvaruti desse skulle beslå.
Af ordalydelsen uti oftanämnde 6 mom. synes del, att R.
St. dermed åsyftat, att skriftligen utfärdade anvisningar till viss man eller ordres äfven skola få gälla, men om man äfven icke antager detta, måtte likväl en kredilivtagare vara berättigad, att emot egenhändigt ulfärdadt qvitto få lyfta större eller mindre belopp af krediti vet.
Då nu detta icke får äga rum, hafva Revisorerne önskat nödig rättelse härutinnan, och man bör väl icke förhindra rörelsens naturliga gång, till hvars underlättande man borde tillåta penningarnes insättande annorstädes än i Riksbanken, ty eljest kommer kreditivägare i landsorterne, att få vidkännas allt för dryga kostnader.
Jag uprepar det ännu en gång, att om man icke vill tillåta utfärdandet af assignationer, ställde på viss man eller ordres, böra åtminstone egenhändiga qviltencer vara antagliga för medels lyftande å de beviljade kreditiverne.
Delta är så mycket angelägnare, som rörelsen inom vårt land är så beskaffad, att få personer finnas, de der icke hafva liqvider att göra inora hufvudstaden, och om eu kredilivägare skall göra en utbetalning, kan ett sådant qvitto eller assignation gälla i liqvider sora penningar, enär sådana i Banken erhållas emot detta qvitto eller denna assignation.
För att vinna en sådan rättelse, anhåller jag om ålerremiss af denne punkt, äfvensom alt R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke måtte förklara, att 214 § 6 mom. i Bankoreglementet icke lägger hinder i vägen för medels lyftande å kreditiver emot kreditiv-ägarens egenhändigt utfärdade qviltencer.
Hr Akerman: 1 anledn. af den siste talarens yttrande, anhåller jag att få dels bestrida hans upgifter och dels lemna några uplysniugar, hvarmed han skall finna sig lillfredssläld.
Ilan har gjort anmärkn. emot nu gällande föreskrifter i fråga om sättet, hvarpå erhållna kreditiver å Banken få begagnas, och har önskat den förändring, att kredilivägare skola få utfärda assignationer, ställde till viss man eller ordres, pä de beviljade kreditiverne.
För kredilivägare skulle detta visserligen medföra en stor beqvämlighet, men jag tror deremot icke, att sådant är förenligt med Bankens fördelar.
Som vi något hvar känna, är Banken berättigad, att utgifva sedlar till ett betydligt belopp utöfver Bankens metalliska valuta, för att dermed underlätta rörelsen inom landet, och då kan för Banken icke vara likgiltigt, om ett annat rörelsemedel begagnas, hvilket blir en följd af antagandet utaf Hr af Harmens förslag.
Hvad åter angår samme talares önskan, att kreditiverne skulle få begagnas emot assignationer, hvilka, om jag rätt fattade hans yttrande, skulle vara ställde å viss man eller ordres, som i formuläret för assignationen är upgifven, så är detta ett misstag, hvartill så väl den värde talaren som Revisorerne gjort sig skyldige, ty enl. hvad man sagt mig och jag sjelf inora Banken Den IG April f. m. 455 erfarit, praktiseras icke så iler, alt endast emot assignalioner, ställde på viss man eller ordres, penningar er hålles å kreditiver, utan jag kan, om jag så behagar, sjelf uttaga medlen eller ock ställa assignalionen till hvilken som helst, och om nu denna handling, emot hvilken medlen erhållas, kallas qvitto eller assignation, måtte väl vara likgiltigt, äfvensom enl. min åsigt någon olägenhet icke upstår, om man begagnar ordet assignation, ty, som sagdlär, beqvämligheten blir densamma.
Ar jag bosatt å landet och skall göra en utbetalning här i Slockholm, så lemnarjagen assignation till den, som skall hafva medlen, å hvilken assignalionen då är ställd, och vill jag upbära dem sjelf, ställer jag assignalionen på mig, så att det är mig obetaget, alt utfärda assignalionen, till hvilken jag behagar.
Denna uplysning hoppas jag må vara tillfredsställande för den värde talaren.
Ilr Rosenblad, 15crn Ii.-.
Om Hr af Harmens sträckt sitt yttrande längre än lill de handskrifne assignationerne, så tillstår jag, att jag icke upfattal det öfriga af hans anförande, och jag suspenderar alltså allt omdöme deröfver.
Men i fråga om den handskrifne assignalionen, instämmer jag med denne talare derutinnan, alt jag anser stadgandet härom onödigt och ganska vådligt; ty beklagligen har konsten alt skrifva handstil myckel stigit och en skrifven assignation kan lättare efterapas ån tryckte eller graverade formulärer.
Till förändring af nu gällande föreskrifter i fråga om förhindrandet af öfver-assigneringar på kreditiv-räbningar, hvilka öfverassigneringar på Banken, såsom vi känna, varit hitintills 20-dubbelt, och mera än den insatte fonden i Banken, förefinnas flera medel ibland annat, att hvarje assignation icke får ställas på mindre belopp än 50 eller 60 r:dr b:co, eller också, att kredilivägaren skall hvarje gång han utfärdar en assignation, derom avisera Banken; och då assignationen, sedan den till Banken inkommit, der annuleras, kan således någon öfverassignering icke upstå.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss.
Emot mitt förra yttrande har blifvit anmärkt, att det vore vådligt för Banken, att tillämpa ifrågavar:de stadgande sålunda, ali å kreditiver få utfärdas assignalioner, ställde å viss man eller ordres, emedan man befarade, att desse papper skulle kunna vinna den kredit, all de möjligen inverkade på metalliska valutan.
Jag beklagar, alt jag icke bar erfarenhet om denna utsträckning af den enskilda krediten, som man förmodar inom landet skall finnas och anser kunna åstadkomma ett så stort resultat.
Mig synes emedlertid, att dessa assignationer^ icke kunna komma till en sådan mängd i omlopp, som Hr Åkerman förmodat.
Hans anmärkmr voro mig icke oväntade, ty jag har länge känt det motstånd, man alltid gjort, då fråga varit om underlättandet af den allmänna rörelsen i landet, och jag yttrade derföre, förra gången jag hade ordet, att jag icke vågade påyrka en sådan tillämpning af 6 mom.
214 § i 450 Den 16 April f. m.
Bankoreglementet, att man mot eget qvitto får lyfta sitt kreditiv, men en talare liar nu uplyst, att en sådan rättighet tillkommer kreditivägare.
Sådant kände äfven jag, men dertill fordras, att bland handlingarna skall bifogas ett sådant formulär.
Har jagen gåDg aflerunat formulär sådant, att det är stäldt till viss man, så får jag ej lyfta penningar emot mitt eget qvitto.
Så var åtminstone förhållandet år 1849.
Har någon förändring häruti skett, är det mig obekant, men jag känner åtminstone många, som icke vågat sig på försöket.
Då emedlertid dessa kreditiver medföra stora fördelar för landet, vore det af vigt, att man icke åstadkommer föreskrifter, hvarigenom dessa fördelar bortfalla. o Hr Akerman:
I anledn. af den siste talarens yttrande får jag erinra, att de ifrågavar:de assignationerne, hvartill formulär i Banken inlemnas, vanligen lyda sålunda: ”att Direktionen för Handelsdiskonten behagade å mitt derstädes ägande kreditiv utbetala” etc.
Sedermera lemnäs etl öppet rum å den person, till hvilken assignationen är ställd, för namnet, äfvensom för beloppet, hvilket skall utbetalas.
Vill nu kreditiv-ägaren införa namnet, så blir det krångligt, men det är icke det vanliga sättet att gå tillväga, och derföre kan man, om man så vill, sjelf lyfta medlen.
Jag måste bekänna, att denna fråga förekommer mig något mörk eller, rättare sagdt, nog löjlig.
Om jag i ett sådant formulär, som Hr Akerman omnämnt, insätter namnet på en kommissionär, gäller då denna assignation i Banken för hela den tid jag har kreditivrätt, eller kan jag under årets lopp ställa mina assignationer å annor man, än nämnde kommissionär, eller kan jag emot mitt eget qvitto lyfta något af mitt kreditiv?
Delta är icke uplyst och jag tror, att hela frågan hvälfver sig just omkring detta.
Hvad i öfrigt angår 6 mom.
214 § Bankoreglemente ser jag deri icke något hinder för kreditiv-ägare, att på eget namn lyfta penningar å samma kreditiv.
Det förundrar mig, om den, som har kontrakt med Banken om kreditiv, icke skulle emot eget qvitto få lyfta penningar, något sora åtminstone icke existerar inom privalbankerne.
Skulle händelsen vara sådan, böra Bankofullmäktige rätta ett sådant missförhållande.
Jag är ledsen, att jag måste ännu en gång upträda i denna fråga, men en talare har här nptagit en del af mitt yttrande och uteslutit en annan.
På den första delen af mitt yttrande, vill han kasta ett slags skugga, men det faller väl af sig sjelft, att ingen lärer vara så enfaldig, att i formuläret till anvisning eller assignation intaga sin kommissionärs namn, ty derigenom utesluter han sig från möjligheten alt göra liqvider med andra personer.
Det lärer således vara rigtigt, alt om den, som vill begagna kreditivet, till Banken inlemnat ett formulär, innehållande alt penningar skola lyftas af annor man än han sjelf, kreditivägaren icke kan verkställa en sådan lyftning emot eget qvitto.
Den värde talaren behagade icke besvara den andra delen af mitt yttrande, deruti jag omnämnde, att, om kreditivlagaren Den IG April f. m. 457 afgifvit formulär, deruti kommissionärens namn var intaget, kreditivlagaren icke kunde emot sitt qvitto lyfta penningar.
Jag ser icke någon våda af den utaf mig begärda ålerremisseu, ty, såsom jag redan nämnt, så snart fråga är om vidtagandet af någon åtgärd, hvarigenom allmänheten befrias från utgifter till hufvudstadens innevånare, är motståndet så stort, att jag har all anledning förmoda, alt någon fara icke kan upslå af en återremiss. o Hr Akerman:
Den siste talaren har begått ett misstag, ty just vid sista delen af hans yttrande har jag fästat mig och sökt visa, att iirman, som den kallas, hör allemnas, på det alt Banken må kånna kreditivtagarens handstil, och å hyilken assignalionerne ställas.
Rör:de formuläret yttrade jag, att det vore ett sätt för kreditivtagaren att inveckla saken, och jag kan i sanning icke finna annat, än alt, då han har i sin magt, att i assignationen utsätta sitt namn och följaktligen att ställa den, till hvem han behagar, han har afsagt sig rättigheten, att ställa assignationen till någon annan, och det måste således blifva hans eget fel, som vill hafva del så.
Palmstjerna, hoppas jag, lärer efter den diskussion, som sedermera upstått, inse, hvad jag nog otydligt uttryckt, då jag sisla gången hade ordet, nemi. alt i dessa formulärer till assignaticner lemnäs rum för namnet å den person, som skall uttaga medlen, likasom för beloppet, hvarå assignationen kommer att lyda, hvilka rum ifyllas, när medlen lyftas.
Jag är förekommen af den siste talaren, somså fullständigt utredt förhållande, alt föga är dertill att lägga.
Hr af Harmens har påstått, alt, om man i anvisningen upger den person, af hvilken penningarna skola lyftas, assignanten vore sedermera förhindrad, alt ställa anvisningen på sig sjelf eller meddela qvitto.
Jag vill medgifva, att han kan vara förhindrad dertill, om han varit nog oförsigtig, att ställa formuläret till en viss person.
Sjelf har jag flere gånger både i år och sisth år uttagit penningar på mitt kreditiv i Banken, utan att jag rönt några svårigheter deraf, alt assignationen varit ställd på mig sjelf.
Hr Rosenblad har yrkat, alt till förekommande af efterapning, anvisningarne borde vara tryckte, men skulle man antaga ett sådant förslag, borde väl äfven namnteckningen vara tryckt.
Man har likväl ansett, alt namnet, skrifve!, innebär mera säkerhet emot efterapning, än om det är tryckt.
Hr af Harmens har yrkat återremiss af denna punkt, men jag kan icke inse belmfvet deraf, ty nuvar:de stadgande är enl. min åsigt fullkomligt tillräckligt för betryggande af kredilivtagares säkerhet.
Ulsk:s förslag alt anvisningarna icke må ställas å viss man eller ordres, anser jag välbetänkt, ty utom det, att det på allmänna rörelsen kan vara menligt, medför förslaget den fördelen, alt Banken derigenom kan lättare än eljest kontrollera, hvem som lyftat penningarna.
Jag anhåller om bifall å denne punkt.
Af diskussionen har jag inhämtat hvad, sora förut varit mig obekant, nemi. att till följd af någon särskild 458 Den 16 April f. m. ordningsstadga inom Bankofullmäktige, det skall vara föreskrifvet, att assignationcr pä kreditiv å Banken skola vara icke endast handskrifne ulan äfven ställde å viss man.
Jag kan icke inse behofvet af någon skillnad emellan dessa assignalioner och alla andra.
Det enda man måste tillse, är möjligheten att förekomma öfverassiguering, och i sådant fall kan man ju föreskrifva, att assignationer icke få utgifvas å ringare belopp än 100 r:dr b:co, ty jag tror, att om en näringsidkare behöfver disponera mindre summor å sitt kreditiv än 100 r:dr, han icke äger sådan rörelse, alt kreditivel är honom lill serdeles nytta.
Vigtigare är den af mig omnämnda avisseringsskyldighelcn, ty den förekommer all öfverassignering.
Jag anser det förenadt med slöra olägenheter, alt assignationerne skola ställas till viss man, och tror, att desse olägenheter undanrödjas om de ställas till viss man eller ordres, hvarvid någon våda icke finnes just derigenom, att Banken avisseras hvarje gång en assignation utfärdas, och det målte väl vara likgiltigt, om assignationen är utelöpande någon längre eller kortare lid.
Förenämnde olägenheter har Hr af Harmens vidrört, och i synnerhet om i formuläret till assignatiocerne är intaget namnet å den kommissionär, som skall uttaga medlen.
Förtroendet lill denne kommissionär kan under året förändras, och således upstår af detta förfarande många olägenheter, och ibland dem äfven den, att assignationerne skola vara handskrifne, hvarigenom förfalskningar kunna upkorama.
Jag anhåller om återremiss af denne punk.
Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gahr.:
Till Utsk:s förslag anhåller jag om bifall.
Hvaremot bifall till Hr af Harmens framställning skulle göra assignalioner eller anvisningar å kreditiv i Banken till utelöpande papper till fördel för kreditivägare, som derigenom undvika att betala ränta å de medel, hvarå assignalionerne lyda, emedan räntan icke beräknas förr än assignationen inlemnas i Banken.
Ar assignationen en längre tid utelöpande, så begagnar sig assignanten af Bankens kredit och såmedelst besparar sig ränta.
Detta har man velat förekomma, och derföre har BankoUlsk. på grund af Bankofullmäktiges tillstyrkande, afsiyrkt bifall till Revisorernes anmärkn:r.
Jag anhåller om bifall lill Utsk:s förslag.
Uppå härefter framstäld propos., biföll R. o. Ad. hvad Ulsk. i förevar, punkt tillstyrkt.
Den slutligen uti BankoUtskis ifrägavar:de betänk, förekommande jemförelse emellan Lane- och Kreditiv-rörelsen enl. nu gällande Banko-reglemente och det af Utsk. framstälda regleringsförslag ansågs icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till liandlingarne.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 5:le och 9:de dennes på bordet lagda utlåt. n:o 29, öfver väckte förslag om dels utgifning
Den 16 April f. m. 459 frän Banken af sedlar å 1 r:dr b:co, och dels prägling af silfveruiynl å 16 sk. r:glds oell 4 sk. b:co.
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta puukten, ang:de frågan om utgifning från Bankc7i af sedlar å t r:dr b:eo.
St. vid denna riksdag i motsats lill min önskan afslagil frågan om återinförandet af skillingssedlar, så upstår desto större behof af ett sedelmynt å En r:dr b:co valeur, och om vi än icke lyckas, att vid denna riksdag erhålla sådant mynt, kommer det nog alt i framtiden införas.
Vi känna nogsamt de olägenheter allmänheten fått vidkännas af det nuvar:de skiljemyntet och de förluster detsamma åstadkommit, i synnerhet för allmogen.
Dessa olägenheter skulle undanrödjas, om ett sedelmynt å En r:dr b:co funnes, hvarigenom liqviden å detta belopp med serdeles lättnad kunna åstadkommas, hvilket nu icke kan ske, enär det lägsta sedelmynlet lyder å 32 sk. b:co.
En sedel å
En r:dr b:co kan i många fall ersätta behofvet af både koppar och silfverskiljemynt.
Jag anhåller således om ålerremiss af betänk.
Frih.Stjernstedt, Theod.:
HrRosenblad har beklagatindragningen af skillingssedlarne och önskat, alt sedlar å En r:dr b:co mätte från Banken utgifvas.
Jag tror likväl, att R.
St:s åtgärd med indragningen af skillingssedlarne varit serdeles välbetänkt, och föreställer mig, alt antalet af de olika sedelvalörerne är tillräckligt stort, utan alt det behöfver ökas med nya.
Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å Utsk:s utlåt. i denna punkt framstälda propos. besvarades med starka ja, blandade med några nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande.
2:dra punkten, ang:de förslaget att silfvermynt å 16 sk.