Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta ämne utbeder jag mig att för R. o. Ad. få framställa några omständigheter, hvilka synas mig behjertansvärda och talande för ett understöd åt Christinehamns och Warnums församlingar, hvilka med berömlig kraftansträngning arbetat på utförandet af det herrliga tempel, som pryder deras stad och utgör nämnde församlingars sockenkyrka.
Vi se af Betänkit, att kostnadssumman upgått till 288,016 rdr.
Vid förra riksdagen beviljades visserligen ett låneunderstöd till denna byggnad af 37,000 rdr, men hvilken summa R. o. Ad. torde finna utgör en högst obetydlig del af det hela; och när man härtill lagger, att detta understöd endast var ett lån, är det naturligt, att summan i dess helhet mäste drabba församlingen.
Också vill jag häremot ej göra några invändningar; men hvad jag önskar, är att R. o. Ad. nu ville förunna ett låneunderstöd, på sätt i BorgareStits inbjudning omtalas.
Vi se af Betänkit att StatsUtsk:t egentligen fästat sig vid KammarColhii på något ensidiga grunder lättade afstyrkande af allt bidrag ; jag tror att R, St:r hafva ani. att se saken ur en något vidsträcktare synpunkt.
Man har hugnat med understöd åtskilliga andia monumentala byggnader; och då detta är ett sådant, torde äfven afside å detsamma böra fästas.
Den utmärkte Arkitekten Professor
Brunii namn är oss en borgen för varaktigheten af denna byggnad, hvilken, enl. hvad Utsk:t anmärker, kan anses ega lä motstycken inom vårt land.
Christinehamns och Warnums församlingar liesta till största delen af mindre bemedlade personer; och deras antal, hvilka ega en betydligare förmögenhet, är jemförelsevis ganska ringa, och dessa hafva redan genom frivilliga bidrag till ett ganska betydligt belopp visat sin nitälskan för utförandet af detta företag.
Detta arbete har blifvit vida kostsammare än man förmodade, och hvar och en känner med hvilka svårigheter ett sådant arbete för öfrigt är förknippad!.
Förutom de upofifringar, arbetet kraft, har församlingen beflitat sig om att utföra andra värderika företag, de der fordrat utgifter till ett icke ringa belopp.
Ett skäl till afstyrkande, hvilket Utsk:t dock icke anför, men som torde ligga bakom och utgöra •gentliga grunden derför, är det prejudikat, som möjligen kunde 144 Den !i juni f. m. upsla för en kyrka, hvilken ej är stiftets domkyrka, att fä understöd; men detta prejudikat hafva R.
St:r redan gifvit genom bidrag till upbyggande af Vallentuna celi Knäröds församlingars kyrkor.
Ingendera eger den arkitektoniska prydlighet, ingendera är ett sådant minnesmärke af skönhet och stil, sorn Christinehamns kyrka.
Hvad som nu begäres, är blott ett lån, för att lättare kunna befria sig från den betydliga skuldsumma, hvari församlingen måst sätta sig, och på det att nuvide generation ej måtte för mycket betungas af de gjorda utgifterna, utan äfven en kommande deraf vidkännas sin andel.
Jag anhåller derföre, med afslag å Utskits förslag, om bifall till BorgareStits oss gjorda inbjudning.
Ehuru jag icke finnes antecknad såsom reservant i denna fråga, har jag dock icke kunnat dela pluralitetens mening i denna sak.
För min del anser jag nemi. att många skäl finnas för bifallande af understöd till ilrågavtde kyrkobyggnad.
Man kan visserligen icke jemföra denna kyrka med domkyrkorna, hvilka det tillkommer Staten att underhålla och bygga; men genom ett bifall till lån för detta ifrågav:de ändamål, har man icke heller gjort så stora upoffringar, som då det rörer en domkyrka
Här har visserligen anslag blifvit beviljadt till reparationsarbeten på Westerås och Linköpings domkyrkor; men jag får fästa uproärksamheten derpå att, då till dessa kyrkor anslag lemnades, är här endast begiirdt. ett lån; och deruti ar en ganska väsendtlig skillnad.
Då det nr fråga om anslag till företag, hvilka gifva någon ekonomisk fördel, såsom kanal- eller sjösänkningsarbeten eller dylikt, tvekar man icke att gifva äskade medel I)å nu här är fråga om denna tempelbyggnad, tycker jag att man borde taga i betraktande huruvida icke samma frikostighet borde bevisas detta företag, som E. 8t:r skulle visa, om det vore fråga om sjösänkningar eller annat sådant arbete.
För min del får jag således, på grund af hvad jag anfört, anhålla om bifall till hvad Kontraktsprosten Arrhenius i sin reservation antydt, eller att 50,000 rdr borde anvisas såsom låneunderstöd till kyrkobyggnaden i Christinehamn.
För min del anhåller afven jag att få yttra några ord i denna för Christinehamns samhälle särdeles vigtiga fråga.
Det finnes väl icke inom Sverige någon jemförelsevis till befolkning och tillgångar så obetydlig kommun, sorn under sednare tider gjort så stora framsteg i både materielt och iudustrielt hänseende som Christinehamn, och det är således icke att undra på, om detta samhälle vänder sig till E.
St:r för att erhålla bidrag till fullgörande af ett företag, för hvilket många andra samhällen skulle rygga tillbaka.
Det är nemi. detta samhälles förtjenst, och särdeles några framstående medlemmars, att hafva fullbordat detta arbete, hvilket är en prydnad, ej blott för samhället, utan hedrar äfven samtiden; ty det finnes icke någon kyrko - i> e ii !#
Juni f. hl kyrkobyggnad, hvilken i förhållande till utseende oell beskaffenhet kan jeni lorås nied denna nu ifVågavide.
Jag tror mig äfven böra fästa upmärksamlieten derpå, alt det icke är något anslag man begärt, utan endast ett lån; oell jag skulle således föreställa mig att någon betänklighet ej bör möta att bifalla denna framställning, hvarom nu är fråga.
Jag får således för min del tillstyrka, att It. o. Ad. måtte antaga Borgare* St:ts inbjudning, med den förändring, att lt. o. Ad. beviljar detta lån på 50,000 rdr mot de betalningsvilkor, som finnas stadgade i StatsUtskits Betiink.
N:o 104 för anslaget till iståndsättande af Linköpings domkyrka.
Denna fråga, som bär före kommer, är en ganska vigtig principfråga.
Det skulle nemi. vara särdeles skadligt, orri det Liefve en städse följd princip, att stats* verket skulle bispringa med låneunderstöd alla kyrkobyggnader.
Då kunde möjligen mångå andra kyrkor i landet, vid de dyrbara reparationer, som derpå måste göras, framkomma med begäran om betydliga summor för detta ändamål; och vid hvarje fall skulle snmma skäl, sorn nu blifvit åberopat)t, kunna framställas, mången gång kanske med större skäl än nu.
Man säger att Christinehamns och Warnums fölsamlingar äro fattiga.
Jag hemställer likväl, om icke dessa församlingar måste anses såsom bland de förmögnare i riket.
Om man anser Christinehamns och Warnums församlingar för fattiga, huru många utfattiga församlingar skulle då icke finnas i Sverige?
Man har sagt att vid detta tillfälle kostnaden vida öfverst!* git, hvad beräknadt. blifvit, och anför detta såsom en orsak, hvarföre nytt lån bör beviljas
Jag hemställer då, huruvida ej samma sak vid många byggnader inträffat.
Se vi icke af ett Betänk, i samma häfte huru en vida fattigare församling begär understöd af förutnämnda orsak.
Summan var visserligen icke lika stor, men förmögenhetsviikoren också olika.
Vidare stiger man att denna ifrågav:de byggnad är vacker.
Det är visserligen en bedröflig san* ning, att man icke kan säga det om flertalet af byggnader; dock bör det här föreslagna sättet väl icke vara rätta medlet, hvarige* nom en bättre stil i byggnadskonsten införes.
Såsom ett ytterligare skäl till bifallande af förslaget har blifvit anfördt att denna kyrkobyggnad blifvit så stor
Det är visserligen särdeles glädjande för Christinehamn att hafva upfört denna monumentala byggnad; men jag kan icke föreställa mig, att, om ett samhälle vill företaga sig sådane, u‘an att rådfråga Staten, det bör ske på annat än samhällets bekostnad.
Vilja de företaga sådane byggnader med Statens hjelp, bör väl Slaten rådfrågas om ritningarne och vara med om sjelfva byggtiadsplanens upgörande.
Ett enda skäl till bifall vore, att man kati åberopa präejlidikat af domkyrkorna.
Hvad dem vidkommer, äro de dock Statens egendom och på många ställen ojemförligt mycket större, än att de kunna underhållas af det lilla samhälle, hvarest de befinnas.
Det H. VII. 10 ne Dan i) Ju lif f. ib. ar icke långt från Stockholm en stad, som skulle förete en domkyrka i ruin, såvida icke
Staten varit till hands att hjelpa den samma.
Som sairdt är, domkyrkorna ii ro Statens egendom, och böra derföre af Staten underhållas, men så ar icke förhållandet med Christinehamns kyrka.
Jag vill visst icke neka, att man mången gång understödt domkyrkorna, men om prejudikatet är vanskligt, må man stadna vid domkyrkorna och ej utsträcka sig till andra kyrkor.
Någon gång har äfven understöd lemnats andra kyrkor, men då har det alltid skett till följd af helt särskilda förhållanden.
Så t. ex. lemnades understöd till Knäröds kyrka i Halland, derföre att, sedan församlingen på egen bekostnad fullbordat sin tornbyggnad, på grund afen utaf OfverlnteudentsEmbetet godkänd ritning, och densamma byggnaden ramlade, man ansåg, att det var en olycka, sorn drabbade församlingen utan dess ringaste förskyllan, samt att Staten, genom att godkänna den felaktiga ritningen, borde få vidkännas ersättningen.
Ytterligare har understöd lemnats till Vallentuna kyrka, hvilken genom åskeld blef förstörd.
Sålunda har det åtminstone då varit särskilda förhållanden, hvilka icke kunna tillämpas på Christinehamns kyrka. ] ett läll är Christinehamns kyrka ett undantag.
Staten har nemi. redan gifvit 37,000 rdr till kyrkobyggnaden; men just detta att Staten biträd) församlingen, borde vara ett ytterligare skäl för alt Staten ej vidare skulle lemna låneunderstöd.
Orsaken hvarföre denna fråga blifvit så understödd, kan väl icke vara den, att här finnas så många Vermländningar, hvilka alla äro böjde för detta anslags beviljande.
Jag vågar anhålla att princip måtte få gälla, och att B. o Ad., med afslag å BorgareStits inbjudning, ville bifalla Ulskils förslag.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H Exc.
Hr Grin o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utskits Utlåt, och afslag å BorgareStits inbjudning, dels afslag å Utlåtit och bifall till inbjudningen; hvarförutan Hr Stuart, jemte yrkande om afslag å Utlåtit, anhållit att inbjudningen måtte på det sätt bitalius, att till Christinehamns och Warnums församlingar anvisades ett låneunderstöd, stort 50,000 rdr, att utgå från liiksg.Kout. under iakttagaude af de betalningsvilkor, StatsUtskit i Utlåtit Nio 104 föreslagit för ett lån till Linköpings domkyrka.
Cederström härefter begärt ordet och förklarat, att han förenade sig i det förslag
Hr Stuart framställt, gjordes först propos. å bifall till StatsUtskits Utlåt, och afslag å BorgareStits inbjudning, dervid svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag å Utlåtit och bifall till Hr Stuarts ofvnnomförmälda förslag, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som vill, alt K. o. Ad., med afslag å från BorgareStit gjord inbjudning, skall bifalla StatsUtskits Utlåt..
Nio 105, i ani.
Oell H Juni t', in.
UV af gjorda framställningar angide ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn, löstalja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, varder StatsUtskits Utlåt, af R. o. Ad. afslaget och Borga reStits inbjudning på det sätt Infallen, att R. o. Ad. beslutaV anvisande till Christinehamns och Warnums församlingar af ett låneunderstöd, stort 50,000 rdr, att utgå från Riksg.Kont. under iakttagande af de betalningsvilkor, StatsUtskit i Utlåtit N:o 104 föreslagit för ett lån tdl Linköpings domkyrka».
Nej -— 23.
Föredrogs Sammansatta Stats-samt Allm Besv.- o.
Ekon.Utsk:ts d. 25 sisth Maj och (5 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 8, i. ani. af dels K.
Skrifvelse med det af komiterade afgifna underdåniga betänk, och förslag ang:de skjutsningsbesvurets ordnande, dels ock väckta motioner i samma ämne; äfvensom i sammanhang dermed BondeStits d. 6 dennes på bordet lagde prot. utdr.
N-.o 3l2‘/2, Ine(i inbjudning till MedStin att instämma uti BondeStits ronde ofvannämnde TJtlåt fattade beslut, enl. hvilket detsamma blifvit i dess helhet bifallet.
H. Exc Hr Gnn o. Landtm, hemställde, huruvida R. o.
Ad., beträffande sättet för föredragningen af ifrågavide Utlåt., behagade besluta alt först till afgörande företaga Utskits å sid. 9 förekommande hemställan, att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postskjutsen skall skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten, samt att, sedan beslut öfver detta förslag, hvarpå Utsk-ts alla öfriga hemställande!! sig grundade, blifvit fattadt, företaga frågan om det lämpligaste sättet för de öfrige punkternas föredragning.
Sedan, till följd häraf, Utskits ofvanomförmälde hemställan blifvit föredragen, anmälde sig och yttrade Hr von Koch, Nils Samuel:
Då jag hvarken vill bifalla komitéens eller Utskits förslag och ännu mindre anser lämpligt eller ens möjligt att helt enkelt afslå Betiinkit och lemna den högst vigtiga frågan obesvarad, mäste jag gå en medelväg, och torde derföre icke kunna påräkna varma svmpathier åtminstone från de yttersta sidorna.
Jag skulle ock önskat fä höra hvad från dessa vidare kan vara att andraga, innan jag framställer mitt förmedlande förslag; men då ingen annan velat yttra sig, skall jag uu säga inih tanke.
Jag hade förmodat att efter den utredning, ämnet redan erhållit, särdeles genom förra riksdagens Ekon.Utsk.
(Betänkit
Nio 110), man ej vidare skulle få höra omtalas huruledes skyldigheten att fortskaffa enskilde resande, — jag talar icke nu om kungs-, 14* Ben H Juni 4. ni. krono- oell postskjuts, — skulle vara att betrakta såsom en »grundräntan, en »inteckning i hemmanen», med hvilken egaren torv firl vat desamma o. m. d. Af yttranden i andra KiksSlånd, — så vida referaten åro riktiga, — tinner jag dock, att detta falska föreställningssätt äunu finnes hos eije st uplysta representanter.
Ehuru jag vid flera föreg:de tillfällen yttrat mig härom och protesterat mot dessa åsigter, mäste jag derföre nu ytterligare, om jag hoppas lör sista gången, på det uttryckligaste förnya denna protest, samt säga hvad skyldigheten att fortskaffa enskilda resande enligt min tanke egentligen är.
Uti hvarje civiliseradL samhälle är det en skyldighet att föda, hysa och fortskaffa resande mot full betalning.
Man kan icke låta dem svälta, frysa eller qvarhållas från hem och sysslor.
Men tesandes rättighet inskränker sig ock till att erhålla föda rum och fortskaffning mot skälig ersättning och att ej blifva prejade derutöfver, Så länge statsanslag eller enskild företagsamhet icke iemnar tillräcklig garanti häremot, bar det funnits nödigt och lämpligt tillförbinda vid vägame boende jordega]e att lemna resande dylika förnödenheter mot skälig ersättning.
Innan konkurrens tipstår, har man på de flesta ställen ansett nödvändigt uprätta taxor äfven för hvad enskilde säljare erhålla af enskilde köpare.
Uvlika taxor finnas i samhällenas barndom nästan å alla förnödenheter.
För bröd, kött, dricka och dylikt försvinna de vanligen senast.
1 afseende å resande har man här ännu taxor för mat, ruin m. m.
En dylik taxa å skjuts filo skjutspenningar — intet annat.
Nu mera begär väl ingen, att taxan å mat eller rum skall sättas under värdet.
Likasom om en resande fordrade att på fartyg — på en ångbåt — fort* skaffas för ett pris, som icke godtgjorde redaren Denne skulle nu ej ens vilja underkasta sig en taxa.
Men många hafva ännu mod att äska, att skjjitspengarne skola vara först och främst, — utan afseende derå om den skjutsande får ersättning för sin kostnad å folk. dragare, foder m. m., — så låga. att den resande får färdas för godt köp. och derjemte, — utan afseende å de olika förhållandena de olika trakterna, — så jemna, att den resande icke besväras med svåra kalkyler för resan, ja knappt med efterseende i dagboken af skjutspengarnes belopp.
Man skulle hafva svårt förklara en dylik pretention, om man icke kände att våra lagstiftare i afseende å denna angelägenhet sönderfalla uti två klasser, »skjutsande» och »icke skjutsande», samt att den stora majoriteten utgöres af den senare klassen.
När nan tillika vet. att hvar och en har en stor benägenhet att anse det för honom fördelaktiga vara det rätta, att det naturligtvis är föidelaktigaie för de resande lagstiftarn att betala låga lin höga skjutspengar, samt att det löga interessanta ämnet fordrar forskning i gamla författningar och eftertanke; så lärer man häruti finna förklaringsgrunden dertill att kloke, hederlige och liberale män, i fullkomligt, god tro, anse hvarje förhöjning i skjutspengarne, — dem många minnas hälften lägre än nu, — såsom ett ingrepp i sina och alla resandes häldvunna rättigheter, såsom ett obilligt tillskansande från de skjutsandes sida Opit !i Juni f. m.
I4!l celi en svag eftergift nf lagstiftaren åt det för mäktigt ansedda jord bruk s-i ii tresset.
Ja, så kan förklaras, att den resande klassen slutligen ansett en grundränta, servitut eller inteckning till sin förmån hvila på den skjutsande klassens jord.
En sammanblandning med kungs-, krono- oell postskjutsen liar kanske oek föivillat begreppen.
Med dessa verkliga onera för det allmänna och statsändamålen har man förvexlat bestyret att fortskaffa enskilda resande.
Om skjuts för det allmännas räkning nu här i landet skall utgöras annat än mot full ersättning, är en fråga, hvars besvarande beror på flera omständigheter, men som jag ej nu vill mycket beröra.
Den frågan måste emellertid, enligt min tanke, ibland besvaras jakande, ibland nekande.
Deremot måste det väl, när man gör sig möda att reda begreppen, för hvar och en blifva klart, att icke en viss klass kati eller bör åläggas att åtminstone utan full ersättning fortskaffa ett obegränsadt stort eller litet antal enskilde resande af alla klasser.
Något positivt gällande stadgande härom skall man ock förgäfves uti våra författningar efterleta, och något lagligt skäl alt äska en aflösning utaf reserv- och hållskjutsskyldigheten likasom af en grundränta finnes således icke.
Väghållning, vissa allmänna byggnaders itpförande och underhåll m. m. äro ock onera af helt annan beskaffenhet, emedan för dessa onera ersättning enligt lag aldrig utgått.
Men det lagrum, man vanligen åberopar atigide skjutsningsskyldigheten, nemligen 28 kap. 5 g byggn.balken, innefattar intet annat än skyldighet att »till hjelp komma» gästgifvare, när hans hästar ej räcka till.
Gästgifvare åter skall enl. 7 § samma kap. och balk hafva »hästlega», enligt hvad »å en tafla sättes ut», likasom han enligt 3 g efter taxa skall hålla »husmanskost och dricka, säng, ljus och hästfoder.»
De som tala om grundränta, inteckning i hemmanet m. m., borde ock besinna, att om skjutsskyldigheten varit afsedd att blifva ett oneröst — d. v. s. förlustbritigande — åliggande för vissa hemman, då kunde det väl ej, annat än uti ett alldeles laglöst samhällsskick. hafva lemnats hufvudsakligen ät de administrativa myndigheterna att bestämma, fördela, lindra, förflytta eller alldeles uphäfva detta onus.
Sådant sker dock vid hvarje ny skjutsreglering, när skjutspenningarne icke bestämmas till just jrmnt hvad 28 kap.
B.B. benämner »skälig betalning.»
Sättes taxan å skjutspenningar högre eller lägre, göres orätt mot en eller annan och handlas godtyckligt.
Detta har aldrig varit lagstiftarens mening, utan är helt enkelt missbruk, som måste rättas, när det uptäekes.
Följden blir annars den, att der skjutspenningarne så föga motsvara kostnaden, att, för befrielse från skjuts till underpris, af 1 mantal betalas t. ex.
400 rdr årligen, motsvarande 8,000 rdrs kapital å 5 %, der skulle genom flyttning af gästgifveri I mil, eller kanske blott l/2 mil, ett sådant hemman a kunna få en present af denna grundränta af 400 rdr årligen eller denna inteckning af 8,000 rdr och denna present tagss ur fickorna på egarne af hemmanet b, som ligger invid den nya gästgifvaregården, om skjutskostnaden der lika litet betäcktes af skjutspengarna och således vöre IJe ii n Juni f. m. lika betungande.
Är det tänkbart att 17 34 ars lag afsett sådan rättslöshet?
Också voro skjutspenningarne då hvad de böra vara nemi. »skälig betalning.»
Endast myntförsämring och förstör centralisation, för ringa upmärksamhet vid beloppens bestämmande, de i senare tider särdeles olika lokalförhållandena under i allmänhet för hela riket lika skjutspenningar hafva alstrat den nuvarande orättvisan och ojemnheten.
En gång känd, måste denna nu afhjelpa!.
Sådant är ännu mera nödvändigt, då med jernvägarne redan påbörjats en fullkomlig omkastning af skjutsskyldigheten.
Jernvägarne komma att intaga gamla hulvudvägar, der trafiken varit störst.
Der försvinner skjutsen, som deremot nu fordras på de till dessa ledande bivägarne.
En stor omstörtning förestår således i detta onus, der det nu fått växa till ett sådant, och om man vill såsom sådant bibehålla det.
Men då hänger äfven Damocles-svärdet och omstörtningens faror öfver eganderälten till hvart och ett af våra 53,000 »skjutsningspligtiga» hemman.
På missbruk böra emellertid inga rättigheter eller skyldigheter grundas.
Lagstiftarens skyldighet är att, så snart ske kan, afskaffa dem.
Full rättvisa mot jordegare vinnes enligt min tanke icke förr än han — lika som ångbåtsegaren — frikallas från tvånget att fortskaffa enskilda resande äfven mot »skälig betalning.»
Dit böra alla lagstiftningsåtgärder syfta.
Men efter en långvarig och stor afvikelse kommer man ej på en gång till det rätta.
Skyldigheten att biträda med skjuts mot skälig ersättning måste sannolikt ännu, åtminstone för vissa fall, en längre tid qvarstå.
Detta har äfven Utskit (43 g) medgifvit.
Ja de nu lidande få sannolikt derjemte ännu någon tid åtnöja sig med lindring i stället för befrielse från tungan och förlusten.
Utan att nu inlåta mig i detaljerna, derom jag framdeles vill yttra mig, bör jag nu upgifva den bana, jag tror att man måste beträda.
Komiterades förslag till författning, såsom det af Utsk:t blifvit amenderadt, är emellertid i de flesta punkter godt.
Lika med Utsk:t tror jag, att på de s. k. postviigarne försöken att befordra post och resande böra ske i smått oeh utan att några särskilda medel dertill nu anvisas.
På bipostvägarne åter anser jag Utskrts förslag, att Staten genom Koms Beflnde besörjer skjutsen, böra vinna allmän tillämpning.
Men i 3:ne omständigheter skiljer jag mig från Utskit, nemi. i afseende å huru kostnaden skall bestridas, angide högsta beloppet af skjutspenningarne och angide bestyret med upgörande af entreprenad-kontrakten.
Beträffande först kostnaden för de tillskott, som utöfver skjutspenningarne måste lemnäs entreprenörerne, så skulle denna kostnad enligt komiterades förslag »för hela riket årligen fördelas och uttaxeras på samtliga skjutsningspligtiga enl. de grunder, att hvarje hemman efter förmedladt mantal betalar lika belopp samt att i städerna hvarje fullt hundratal invånare anses motsvara lT/j mantal på landet.» Enligt Utskits förslag åter skulle statsverket betala hela denna kostnad.
I) e ri S J ii 11 i f. m. IM Bifall till komiterades förslag skulle innebära R.
St-rs erkiinnande deraf, att eu klass — de jordegare, som nu kunna åläggas »l ill hjelp komma» med enskilda resandes förskaffande, — vore skyldig göra detta med bestämd upoffring oell således för annan än full eller »skälig ersättning.» S.idant vore att gå dem till mötes, som tala om »grundränta», och förmodligen ett steg att bilda en ständig sådan.
Derpå går jag, af förut anförda skäl, för min del aldrig in.
Dessutom är fördelningsgrunden efter hemmantalet' af en ny pålaga (alldeles ny för 22,003 3/t mantal nu icke skjutsande eller derför någon afgift erläggande) orättvis, orimlig och opraktisk.
Ett mantal uttrycker numera, ej allenast inom hela riket, utan inom hvarje särskildt län, en så obestämd och olika qvantitet jord och värde, att det aldrig hädanefter bör kunna ifrågakomma att pålägga nya skatter efter mantal.
Såsom bevis härpå behöfverjag blott påminna derom, att enligt officiella uppgifter till representations-komitéen var i Norrbottens län 1 mantal frälse tax. till 6 rdr. i dito 1 d:o d:o tax. till 12,400 rdr. i Wermlands län 1 mantal skatte tax. till 100 rdr. i d:o 1 d:o d:o tax. till 50,000 rdr. i Götheborgs län 1 mantal krono tax. till 100 rdr. i dito 1 d:o d:o tax. till 30,000 rdr, allt bnnko.
Jag frågar om det då kan anses rimligt att. pålägga nya skatter efter en sådan lördelningsgrtind som mantalet?
Men slutligen har komiterades till grunden obilliga för slag äfven enahanda fel som Utskit.s till grunden mera rättvisa, det nemligen, att vid verkställigheten blifva för dyrt.