Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s Riksg.cont. förblifver, såsom hittills, under R.
St:s styrelse, inseende och förvaltning; och då R.
St. åtagit sig ansvar för den Rikets gäld, contoret ombesörjer, så komma R. St., sedan StatsUtsk. öfver contorets tillstånd och behof sig utlåtit, att genom särskild bevillning tillskjuta de medel, sorn för betalande af denna gäld, till ränta och capital, oumbärliga finnas”.
Denna särskilda bevillning, som ingår till Riksg.cont., är således hvad man kallar den allmänna bevillningen.
Det är nemi. den, som begagnas och behandlas såsom en fyllnadssumma, sedan de öfriga bevillningarne blifvit efter de ordinarie inkomsterna beräknade.
Någon annan bevillning känner icke vår grundlag, och det förundrar mig, att StatsUtsk. kunnat förklara något annat för alt vara bevillning, än hvad grundlagen dertill bestämmer.
Då man sagt, att Hr Lefre'n hade orätt, när han jemförde afgiften till sjöfarten med en communal-afgift, så må man vä! erinra sig den gamla sägen, att all jemförelse haltar något, men ej glömma alt StatsUtsk. tillåtit sig göra en jemförelse, som hallar ganska mycket.
Communal-afgift kan denna visserligen kallas så tiilvida, som man kan anse stapelstäderna utgöra communer, för hvilkas fartyg afgiflerna betalas.
Just den omständigheten alt dessa städer hafva fortfarande varit berättigade att för medlens förvaltning hafva sina ombud bos eller medlemmar i Convojcommissariatet, visar tydligen att saken sålunda är betraktad.
Sprengtporten har sagt, att till bevis derför att afgiften vore en bevillning, kunde man anföra, det R.
St. granska förvaltningen af denna cassa.
Dermed förhåller det sig likväl icke så afgörande, som Frihln tyckes tro.
Förhållandet är nemi. det, att R.
St. år i8a3, d. 10 Nov., hos K.
M. anhöllo om en ny instruction för R.
St:s revisorer, och i 3 §:n af denna instruction begärde, det convojcassan, såsom hon den tiden kallades, äfven måtte vara underkastad granskning af dessa revisorer.
Detta vägrade K.
M. genom nåd. skrifvelse af d. 4 Dec. s. å.; men vid den påföljande riksdagen föreslog K. M. sjelf d. 22 Jan. år 1829, att en ny instruction måtte för revisorerna utfärdas, då K.
M. likväl uttryckligen förbehöll sig dispositionsrätten, hädanefter såsom hittills, öfver de cassör, hvilka förut icke varit af R.
St. granskade.
Ibland dera var Den ig
Maj f. m. 209 var äfven denna.
Ordalagen i K.
M:s nåd. skrifvelse äro följande: '’Den af K.
M. föreslagna instruction ur grundad derpå, att, under förbehåll af den dispositionsrätt K.
M. hittills utöfvat öfver de fonder och cassör, som icke tillförene blifvit af R.
St:s StatsUtsk. eller deras revisorer, utan endast i Kammarrätten granskade, och om hvilkas revision först vid sednare riksdagar fråga uppstått, skola hädanefter granskas i sammanhang med statsverkets räkenskaper och förvaltning, ” etc.
St. härpå svarade, yttrade de sig sålunda: ”Efter noggrann pröfning ej mindre af hvad högstberörde nåd. skrifvelse och förslag innehålla, än hvad vid öfverläggningarna hos R.
St. i ämnet förekommit och anfördt blifvit, hafva R.
St., hvilka funnit ifrågavar. nåd. förslag i det hela utgående från de hufvudgrunder, R.
St. jemväl för sin del godkänna” etc.
Häraf torde R. o.
Ad. finna, attnär K.
M. gjort ett sådant förbehåll, och när R.
St. lemnat ett sådant medgifvande i deras svar på den nåd. skrifvelsen, så lärer man icke af ordalagen kunna leda sig dertill, att medlen äro af bevillningsnatur.
I StatsUtsk:s betänk, är äfvenledes sagdt, att det vore R.
St., som beviljat denna afgift.
Vill man jemföra de fordna tvedrägtstiderna med den närvar., så blir jemförelsen svår, emedan grundlagens bokstaf nu icke medgifver R.
St. att vara egenmäktiga och allenastyrande.
Men om man till jemförelse vill taga en sednare tid, så finner man huiuconvoj-afgifterna af K.
M. förhöjdes den 1 Febr. 1797 och den 8 Maj 1798, samt bihehöllos till oförminskad t belopp den 4 Februari 1800, utan R.
St:s samtycke eller hörande, emedan de först den 10 Mars sistnämnda år sammanträdde.
Under vårt nuvar. statsskick har aldrig varit fråga om R.
St:s deltagande i detta ärende förr än vid riksdagen år i835; och hurudant var då R.
St:s yttrande i detta hänseende?
Det var i skrifvelsen N:o 297, som de deröfver yttrade sig i följande ordalag: ”Med anledn. häraf och till lättnad för Svenska handeln, samt isynnerhet till uppmuntran för export af Svenska producter, få R.
St. hos E. K. M. i und. anhålla, alt convojafgiften för alla utgående artiklar, så snart E. K. M:s kungörande af Dess nåd. bifall härtill hinner allmängöras, må helt och hållet upphöra;”
(Hade afgiften varit af bevillningsnatur, så lära väl R.
St. icke hafva sagt ”K. M:s nåd. bifall härtill”, ty då hade R.
St.' sjelfve och allena kunnat derom besluta.) ”äfvensom att, i stället för den hittills erlagda convojafgift å inkommande varor, som utgått olika för olika varor, eller med dels 5, dels to och dels i5 proc. å tullen, denna afgift hädanefter, under ofvannämnda benämning, måtte, till enhets och enkelhets vinnande, blifva beräknad med 10 proc. å alla irnportartiklar.
Delta var icke en föreskrift, utan blott en und. anhållan att så mätte ske. 25 II. 27 310 Den 19 Maj f. m.
Derefter talas om användande af öfverskotten på de medel, som till denna fond inflölo från Sverige lill Trollhäilecanals ^ombyggnad, hvarom R.
St. yttrade sig hemställningsvis sålunda: — — — — ”hafva Ii. St., utom den E. K. M. i allmänhet medgifna dispositionsrätt af öfverskotten å afgiften till handels- och sjöfartsfonden, ansett sig böra särskildt till E. K. M. i und. öfverlemna, att å dessa öfverskott anvisa medel för befrämjandet af Trollhätte-canals och slussverks bringande till lika dimensioner med Götha canal, såvida E. K. M., efter ofvannämnde vederbörandes hörande, och efter verkställd pröfning och godkännande af plan och kostnadsförslag för arbetets utförande, skulle finna ett sådant bidrag från Statens sida erforderligt och kunna meddelas, utan att lägga hinder i vägen förandra, för handelns och sjöfartens befrämjande, oundgängligen nödiga åtgärder. ” K.
M. gaf sitt bifall härtill genom en nåd. kungörelse den 19 Juli i835.
Jag behöfver icke trötta R. o. Ad. med uppläsning deraf, ty det är ändock klart, att om frågan varit af bevillningsnatur, så hade icke K. M:s bifall till R.
St:s framställning varit behöflig.
Sprengtporten har sagt, att kurhusafgiften vore den, med hvilken denna afgift närmast kunde jemföras.
Jag får då fråga Frib:n, huruvida kurhusafgiflens användande verkligen granskas af R.
St:s revisorer, hvilket Frih:n anfört såsom ett skäl för sin mening.
Icke heller utgår kurhusafgiften till ett för hela Riket gemensamt ändamål, ulan till hvarje särskildt kurhusdistricts behof, hvilket också gör jemförelsen olämplig.
Att convojafgiften icke är ny, det vet en hvar, som lästUtsk:s betänk, och deraf sett alt hon tvertom är ganska gammal.
Frilen har trott, att R.
St. icke borde blanda sig uti communala afgifters disposition och att äfven i sådant afseende Hr Lefre'ns framställning vore oriktig; men jag hemställer till Frih:n, om icke Stals- och Ekon.Utsk:n vid denna riksdag behandlat 2.’ne ganska vigtiga communala afgifter, den ena till fattigvården och den andra till lielsovårdén, utan gensägelse af mina värda motståndare.
En annan talare har sagt, alt det enligt Reg.F:n finnes blott alne slags allmänna afgifter, ordinarie och extra-ordinarie, med hvilka R.
St. kunna sig befatta, och hemställt, om icke detta vore en bland de extra-ordinarie.
Jag måste ånyo åberopa afgifterna till fattigvård och helsovärd samt öfverlemna!- lill talaren alt bestämma, huruvida han vill hänföra dem till ordinarie eller extra-ordinarie afgifter.
Jag tror ej att han kan föra dein till någondera delen, hvilket bäst bevisar, alt det finnes flera slags afgifter, hvarmed R.
St. sig befatta, än de af honom nämnda.
Om 2 Stånd hade stannat emot 2 i besluten ronde den nu under öfverläggning varande frågan, då är äfven jag af den tanken,^att Den ig Bl a j f. m. 311 lion bort hänskjutas till förstärkt Utsk.; men då 3 Stånd fattat samina beslut, så är förstärkta StatsUtskrs åtgärd lika litet behöflig, sorn då 3 Stånd beslutat afskaffa gamla afgifter, på sätt vi redan hafva sett under denna riksdag.
Men då 3 Stånd förslå, är det icke fråga om bevilln.afgifter, ty dertill fordras 4 Stånds beslut.
Man bör icke föreställa sig den motsägelsen, att R.
St,, genom 3 Stånds beslut, borttoge avgifter, hvilka äro behöflig», för att sedan icke lemna ersättning derför, emedan dertill erfordras 4 Stånds beslut.
Jag förnyar min anhållan, att R. o. Ad. måtte, då denna afgift icke är af bevillningsnatur, låta voter:s-propos:n förfalla.
Jag har sökt attvinnaupp lysning i detta ämne, men har icke funnit, med anledn. af de handlingar, som jag genomläst, och de enskilda förfrågningar, hvilka jag gjort, alt detta mål förut varit behandladt såsom bevillning.
Jag har synnerligen fästat min uppmärksamhet derpå, att denna afgift aldrig mig veterligen af R.
St. blifvit beslutad att utgå till nästa riksdag.
Grundlagen säger, att ingen afgift må utgå längre än till nästa riksdag, och således synes mig, alt både uti grundlagen och i R.
St:s beslut denna fråga icke blifvit betraktad såsom varande af bevillningsnatur.
Frågan är således nu, huruvida denna afgift hädanefter må erhålla bevillningsnatur.
Att en sådan fråga kan afgöras af förstärkt StatsUtsk., derpå tviflar jag högligen.
På det skäl, jag nu framfört, och dem jag förut under discussionen hört åberopas, förenar jag mig med dem, som icke anse denna fråga vara af bevillningsnatur, och således anser jag, att densamma ej behöfver afgöras genom votering i förstärkt Statsutskott.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den föreslagna voter:s-propositionen.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Hr Westfelt, Nils, votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposilion:
Den som godkänner den i StatsUtskts utlåt.
N:o 4^3 föreslagna voter:s-propos., ang:de handels- och sjöfartsfondsafgiftens belopp till io eller till 6f proc., voterar . ia; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, anser R. o.
Ad, att all fråga om votering i afseende på ofvannämnda afgifts belopp bör förfalla.
Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: 212 D e u 19 M a j f. m.
Ja — 37.
Nej — 75.
Hr Manck af Rosenschöld, Nils Rudolph, Gr.
Frölich, David, Frih. Sprengtporten, Hr Westfelt och Hr Tersmeden, Carl Reinh., reserverade sig emot det fattade beslutet.
Landtm, yttrade, att då den återstående punkten i utlåt, angick vidsträcktheten af Konungens dispositionsrätt öfver fondens tillgångar, och då mern.
N:o 483 i detta afseende endast innehöll en framställning af de beslut, som då varit fattade, och en hemställan till BorgareSt. i afseende på rätta förståndet af dess beslut, behagade R. o. Ad. finna, alt öfverläggningsämnet innefattades i inom. b) af 1 punkten i utlåt.
N:o 523 ; hvilket mom.
Hr Laudtm. nu lät uppläsa.
Frih. Cederström: R. o. Ad. har nyss genom vote ring afgjort, att icke votera öfver, huruvida proc: 11 skall blifva 10 eller 6§ proc., och detta så mycket hellre, som tre Stånd redan bestämt denna proc. till 10.
Då nu jemväl tre
Stånd bestämt K.
M:s fria disposition deraf, så kan jag icke heller anse, att förevar, fråga kan underkastas någon votering eller vidare pröfning, utan tror, att äfven densamma måste anses vara afgjord.
BondeSt:s beslut, som har bestämt, att -|:delar skulle gå till K.
M:s disposition och ^:del ingå till Riksg.cont,, har af Utsk. blifvit rätteligen bortresoneradt.
Det synes mig äfven klart, att BorgareSt:s förändrade beslut i afseende på siffrorna ej kan verka till något annat förhållande härutinnan, och jag tillstyrker således, att R. o. Ad. i afseende på denna fråga ej må finna någon annan åtgärd vara behöflig, än att lägga'Utsk:s tillstyrkande i denna punkt till handlingarna.
Förhållandet är det, att Bor gareSt.
, som inskränkt afgiften till handels- och sjöfartsfonden till 6-f proc., har yttrat, att, äfven för det fall att denna afgift skulle enligt de öfriga Ståndens beslut utgå med 10 proc., likväl icke mer än 6-J proc. borde ingå till fonden, utan att återstoden skulle ingå till Riksg.contoret.
BondeSt. liar sagt, att alla fondens behållningar borde ingå till Riksg.contoret.
Således lärer det vara afgjordt, att åtminstone två Stånd hafva beslutat att -|.:del af behållningarna, eller hvad som öfversliger 6^ proc., skall ingå till Piiksg.- cont., da deremot de andra tvänne Stånden hafva beslutat, att fondens alla inkomster skola ställas lill K. M:s disposition.
Nu kan jag för min del ej finna något skäl , hvarför de tvänne Ständ, som yttrat att K.
M. skall disponera öfver del hela, skulle hafva större rättighet att få sin mening gällande, än de tvänne andra Stånden, hvilka hafva sagt att K.
M. blott skull disponera |:deltr af fonden.
Jag tror så - Den 19 Maj f. ra. 213 ledes, att denna fråga måste afgöras genom votering i förstärkt StatslJtsk.
En annan fråga är, huruvida någon förändring uti K.
M:s dispositionsrätt öfver denna fond må vara behöflig eller lämplig, och deröfver har Utsk. ansett sig ej böra ingå i något bedömmande.
Här är endast fråga att sammanjemka RiksStins skiljaktiga beslut, och i sådant afseende tror jag att de voter:s-propos:r, hvilka Utsk. föreslagit, böla af Ståndet antagas.
Allt hvad Frih.
Cederström möjligen skulle kunna vinna är, att dessa voter:s-propos:r i så måtto kunde jemkas, att man icke antoge såsom en möjlighet, att afgiften kunde bestämmas till ett belopp af 6-f proc.; men att voter:s-propos:na skulle helt och hållet förfalla, kan jag för min del ingalunda medgifva.
Om således R. o. Ad. skulle behaga göra ofvanstående jemkning i votertspropostna och inbjuda de öfriga Stånden att deruti instämma, så har jag för min del intet deremot, men måste på det högsta protestera emot, alt, när hufvudfrågan är afgjord, detaljbestämmelserna, hvilka deraf äro beroende, skulle komma att tagas i betraktande.
Utsk. har, i refererandet af de särskildta Ståndens beslut, tydligen och klarligen framställt, alt tre RiksSt. sammanstämmande beslutat, att K.
M. skall disponera medlen, nemi. R. o. Ad., PresleSt. och BorgareSt.
BorgareSt. hade icke beslutat mer än 6-f proc. till denna fond, men K.
M. skulle fritt disponera hela detta belopp.
Vid sammanjemkning af beslutet har BorgareSt. väl förklarat, att om afgiften skulle komma att höjas lill 10 proc., så ville BorgareSt. icke lemna mera än 6-f proc. till K. M:s disposition efter Ståndets förra beslut, utan borde 3f proc. ingå till Riksg.cont.
Detta var verkligen ett ganska behändigt sätt att annihilera tre Stånds beslut och få det fjerde Ståndets beslut ensamt gällande.
När tre Stånd beslutat 10 proc., och att K.
M. skall disponera alltsammans, så måste det dervid förblifva, och ett sådant tillägg till ett fattadt beslut, att 6f proc. borde af K.
M. disponeras och 31 proc. komma att ingå till Riksg.cont., lärer svårligen kunna upptagas i en voter:spropos. till sammanjemkning af RiksSttns beslut, då R.
St. förut beslutat, att K.
M. skall fritt disponera medlen, och jemväl nu tre Stånd bestämt, att afgilten skall utgöra 10 proc.
Eljest hade det varit lika conseqvent af Utsk. att föreslå, alt PresteStts beslut skulle komma alt gälla.
Det finnes, efter det beslut, sorn R. o.
Ad. nyss genom votering fattat, icke numera någon utväg att påtvinga R. o. Ad. att frågan är af bevillningsnatur; icke heller kan det i afseende på sjelfva saken nu verka till hinder derför, att icke tre
Stånds beslut skall blifva gällande.
Jag kan icke fatta, huru Frih.
Cederström vill vägra ett RiksSt., nemi. BorgareSt., att, då detta Stånds beslut i denna fråga vid första föredragningen Dc o 19 Maj f. m. ansetts godtyckligt, få meddela en förklaring öfver sitt beslut.
Genom denna förklaring har Ståndet sagt, alt det aldrig liar varit Ståndets mening att medgifva , att mer ån 6| proc. skulle af K. M. få disponeras.
Hvarifrån det tredje Ståndets beslut skulle hemtas, som af Frill.
Cederström ganska riktigt ansetts nödigt, för att fylla den pluralitet, hvaraf lian baft behof, är mig obekant; ty BondeSt. har olidlig beslutat att lemna K.
M. denna dispositionsrätt, utan tvertom förklarat, att bela fonden borde ingå till Riksg.cont.
Jag får således till Hr Frib;n o. Landtm, vördsamt förnya mia hemställan, att voter:spropos:ne mätte af R. o.Ad. gillas, och jag tror att de öfriga Stånden, som beslutat annorlunda, kunna vindicera sin ratt i detta afseende.
Af hvilket skäl R.
St. vid förra riksdagen kunde ingå i föreskrifter i afseende på handels- och sjöfartsfoodens disposition, men ej skulle kunna göra det vid denna riksdag, det har jag icke kunnat begripa.
Jag hoppas att den talare, som nu anmält sig, och som säkerligen skall tala emot min och Utskrs åsigt, ville nöjaktigt utreda den olika rätt, som funnits för i834 års Ständer att disponera öfverskotten, och den som nu tinnes för R.
St., att vidtaga en sådan disposition.
Jag skulle föreställa mig, att intet skäl lör en sådan skiljaktighet i verkligheten förefinnes.
Det undantag ifrån K.
M:s dispositionsrätt, som nu af Frill.
Sprengtporten åberopas, synes vara en tanke, som blifvit frambragt af StatsUtsk. af egen drift, emedan BorgareSt. alldeles icke yttrade något sådant, när dét första gången behandlade frågan, ålen sedan BorgareSt. numera omfattat StatsUtsk;s framställning, så har man härigenom verkligen tillvägabragt ett undantag.
Det gäller dock icke för mer än ett Stånd, ty de öfriga hafva ej derutinnan deltagit.
Följaktligen är det ej ett beslut af två Stånd emot två, såsom StatsUtsk. påstår.
BondeSt. har likväl fattat ett annat beslut, hvilket StatsUtsk. för sin framställning begagnat, det nemi., att sedan BondeSt. lill handels- och sjöfartsfonden anslagit de 10 proctn, så förklarar det, att dessa medel skola öfverlemnas till Riksg.cont., för att derifrån användas af vederbörande för de ändamål, som, R.
St. bestämt, d. v. s. för handels- och sjöfartsfonden.
Men beslutet att liela afgiften skall ingå till Riksg.cont. hafva de öfriga Stånden ej bi träd t.
Det mäste ock vara, om jag så får säga, ett misstag af BondeSt., emedan det strider mot vårt statsskick, att sådana medel, som af K.
IM. disponeras, likväl skola af Riksg cont. uppbäras.
Det kan synas underligt att StatsUtsk. icke fästat R.
St:s uppmärksamhet härpå, men då det förklarat, att medlen skulle öfverlemnas lill K, M:s disposition, så ansågs förmodligen allt vidare yttrande i det hänseendet öfverflödigt.
Om man skulle föreställa sig alt de fyra RiksSttn sulle tillsammans vid sina öfverläggnin - D c a 19 M a j f. m. gar, på samma satt som mrdlemmarne af Utsk , så är det mer än troligt, att erinran örn ett sådant förhållande hade föranledt beslutets förfallande.
Hur har blifvit yttradt, att två Stånds mening vore lika god som de två andra Ståndens, och att derföre omröstning skulle äga runi i förstärkt StatsUtsk.
Jag erkänner visserligen de andra Ståndens rättighet vara lika god som vår; men jag bestrider att sådana beslut verkligen finnas.
Jag nödgas dessutom i minnet återkalla hvad jag för en stund sedan uppläste, angtde K.
Mts dispositionsrätt öfver dessa convoj- eller nu s. k. handels- och sjöfarlsmedel.
Jag anser mig hafva desto större förbindelse att i detta fall söka upprätthålla det förbehåll, K.
M. gjort och R.
St. godkänt, som jag troligen var den ledamot, hvilken föranledde granskningen af Convojcommissariatets medel.
Detta skedde vid i8a3 års riksdag.
K. M. afslog då R.
St:s begäran, men vid 1829 års riksdag, då Konungen sjelf gjorde framställning om en förändrad inslruction för R.
Sits revisorer, så yttrade flan hvad jag nu skall för andra gången uppläsa, emedan det tyckes hafva fallit åtskilliga ledamöter ur minnet: ’’Den af K.
M. föreslagna inslruction är grundad derpå, att, under förbehåll af den dispositionsrätt K.
M. hittills utöfva t öfver de fonder och cassör, som icke tillförene blifvit af R. S t: s SlatsUtsk. eller deras revisorer, utan endast i Kammarrälten, granskade, och om hvilkas revision först vid sednare riksdagar fråga uppstått, dessa skola hädanefter granskas i sammanhang med statsverkets räkenskaper och förvaltning.”
En sådan cassa var denna Convojcommissariatets.
St. vttrat, såsom jag äfven förut uppläst, men som jag nu ånyo måste upprepa, att ”efter noggrann pröfning ej mindre af hvad högstberörde nåd. skrifvelse och förslag innehålla, än hvad vid öfve: läggningarna hos R.
St. i ämnet förekommit och anfördi blifvit, hafva R.
St., hvilka funnit i frå g a v a r. nåd. förs I a g, i det hela utgående från de h u f v u d g r u n d e r , R.
St. jemväl för sin del godkänna;” nar, säger jag, R.
St. hafva yttrat sådant, så är det väl icke värdigt att tvänne riksdagar derefter komma och säga; Vi vilja icke vidare veta af det förbehåll
Konungen gjort och vi förut ansett riktigt, utan vi besluta nu. att K.
M:s dispositionsrätt måtte blifva mera inskränkt.
Örn Regeringen tilläte sig något sådant, hvilket rop deremot skulle icke då uppstå!
Nu har SlatsUtsk. framkommit dermed, och då viii man försvara det.
Jag hoppas, att R. o. Ad. i delta afseende förfar, likasom Ståndet gjorde med den förra votertspi opos:n, och låter äfven denna bortfalla.
Då ett RiksSt. har beslu tat en bestämd summa till K
Mts disposition, i och för handels- och sjöfartsfonden, hvilken underst iger €| proc. af denna uppbörd, och ett annat RiksSt. har sagt, ali afgiiten icke Den ig
M a j f. m. får utgå med mera än 6f proc., och att öfverskottet skal] ingå till Riksg.cont., så är det i sanning förvånande, att ett sådant beslut kan leda dertill att betraktas såsom tre RiksSt:s beslut, att förklara fonden böra stå till K.
M:s disposition.
Jag inskränker mig till att blott anmärka detta, öfvertygad, att någon bevisning i detta fall icke kan åstadkommas, eller att den åtminstone blir så ofullständig och så litet tillfredsställande, att den icke verkar till något förändradt resultat vid afgörandet af denna fråga.
Hvad uter angår den rättighet K.
M. skulle äga att hädanefter såsom hittills disponera denna fond, så har jag redan förut haft äran fästa uppmärksamheten derpå, att om en sådan rättighet finnes bos K. M., så kan man icke anse densamma på något sätt för nära trädd, genom det beslut, som R.
St. i denna del kunde komma alt fatta, enär det beror på K.
M. att lemna sitt bifall till den åtgärd, som R.
St. för sin del beslutat.
Jag får förnya min anhållan om propos. till gillande af voterts-propositionei na.
Le frön:
I h mrje samhälle, som är i fortskridan de framåt, vid frågan om utvecklingen af sitt samhällsskick, (och detta är, Gudi lof, äfven vårt fädernesland, ehuru farten tyckes vilja blifva något sned och något för hastig), är det naturligt, alt då den ena statsmakten gör en concession för att jemka förhållanden, hvilka möjligen kunna vara oriktiga, och den andra statsmakten å sin sidager sitt bifall dertill, så är derigenom ett slags contract upprättadt, ehuru icke i den juridiska form, som af enskilda personer plägar begagnas.
Denna fråga har varit behandlad, såsom Hr von Hartmansdorff nyligen för andra gången i dag har upplyst, på ett sådant sätt, att R.
St. hafva yrkat sin rätt alt få granska denna cassa.
Detta har varit en tid förnekadt, och följden har varit,attRegeringen sjelf kommit medförslag, att medgifva denna granskningsrält, under ett dervid fastadt billigt villkor, och R.
St. hafva antagit detta villkor, och förklarat det öfverensstämmande med sina åsigter.
Detta kallar jag ett contract, hvilket inom hvarje samhälle måste hållas lika heligt, som om det vore uppskrifvet och roed underskrifter försedt.
Detta heter tro och lofven, och jag hemställer, om icke R. o. Ad. finnér det vara klart, alt ett motsatt handlingssätt vore att lägga hinder i vägen för blifvande reformer, enär de ej skulle kunna göras genom frivillig öfverenskommelse, med annat villkor, än att kommande Ständer kunde anse sig moraliskt berättigade ntt bryta hvad föregående
Ständer med den andra statsmakten öfverenskommit.
Den som yrkar reformer mäste medgifva att tro och lofven är ett starkt element i dessa frågor.
Så mycket är ytlradt ang:de sjelfva ämnet, att jag derom icke har någonting vidare alt tillägga.
Det är endast den sist yttrade satsen af Frih.
Sprengtporten, hvilken Dan 19 M a j f. m. 2.7 hvilken Sr af elen nr t, att jag icke ansett mig kunna underlåta att besvara densamma.
Frihjn sade nemi., att om K.
INI. älven måste antagas hafva dispositionsrätten öfver denna fond, sä hindrade det alldeles icke R.