Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad de nu af åtskillige ledamöter föreslagna lönetillökningar angår, torde det icke vara lämpligt att derom fatta definitifva beslut, utan tillstyrker jag R. o. Ad., att om
Ståndet anser lönerna böra förhöjas, återremittera Utsk:s yttrande i de anmärkta delarne.
Den öfverläggning, som här föregått, har ytterligare bekräftat min på erfarenhet grundade öfvertygelse om svårigheten att till allas belåtenhet reglera lönestater för embetsverk, hvilkas tjenstemannapersonal, utgrenad i flera klasser, är spridd öfver hela landet.
Vid särskilda tillfällen, då jag haft åliggandet att utarbeta förslag till ny lönereglering för Landsstaten, Den 23 September e. m. 351 bär jag enskildt vändt mig till länens resp. styresman, i ändamål att af dem inhemta uplysningar och ledning för milt omdöme, men sällan hafva svaren varit i någon punkt sins emellan 1 i lista m miga, för ena länet har förordats en klass af tjenstemän, och för vissa andra en annan, såsom varande, om icke uteslutande, åtminstone [öreträilesvis i behof af löneförbättring.
När sedermera, i anseende till lefnadskostnadernas betydliga stegring, det blef oundgängligen nödigt att höja lönerna för alla, har Regeringen, vid förslagets upgörande, måst tillse, alt å hvarje ort harmonien mellan olika grader icke blefve rubbad.
Hr Nordenfelt har i sitt anförande begått ett misstag, då det yttrats, att K. M. föreslagit lönerne för LänsRokhållarne, fördelade i 3:ne klasser
En sådan fördelning egde rum efter förra löneregleringen, men vid den nu föreslagna är klassernas antal minskadt till 2:ne, så att lönen för LänsBokhållare skulle blifva i några af de större länen 1,000 och i alla de öfriga 800 Rdr Riksmynt.
Hvad LänsNotarierne beträffar, torde det vara bekant, att ännu för några få år sedan, dessa tjenstemän ej hade någon lön sig anslagen, emedan det var LandsSekreterarnes skyldighet att sjelfva åt desse sina biträden gifva skälig ersättning.
Först vid sednaste Riksdag bestämdes för LänsNotarier lön å stat af 500 Rdr Rgds, och vid den innevarande äro de föreslagne till ett förhöjdt lönelopp af 750 Rdr Rmt, hvarå jag nu hör yrkas ytterligare förhöjning till 1,000 Rdr.
Med den kännedom jag eger om Landtstatstjenstemännens trägna och och vigtiga göromål, hade jag för min del gerna sett om Statens tillgångar medgifvit deras förseende med än fördelaktigare lönevilkor än de föreslagna, men, M.
Hrr, jag befarar, att om man sönderplockar K. M:s af StatsUtsk. understödda förslag, äfventyrar man att intrassla frågan och sålunda förfela ändamålet.
Sedan jag anmälte mig att erhålla ordet har denna fråga i sin allmänhet blifvit utförligt afhandlad och jag vill således endast tala om förhållandet i Gottlands Län.
Vid Riksdagens början väckte jag en motion o.m löneförhöjning åt Gottlands militärstat.
Den lyckades att tillvinna sig R. o. Ad:s bifall och grundade sig på upgifter från Landskontoret, der man noga kände tjenstemännens behof.
Det är just samma summa som Hr af Dalström nu påyrkat och jag anhåller alt få förena mig med honom och yrka 1,000 Rdr i lön åt LänsNotarien och LänsBokhå 1 la ren.
Dessa tjensters vigt vid många tillfällen beböfver ej omtalas, men fordrar skälig vedergällning.
Sedan jag sist yttrade mig, hafva åtskilliga talare yrkat andra förändringar i förslaget än dem jag förordrat.
Jag inser tydligt, att det vid sådant förhållande blefve temligen svårt för R. o. Ad. att här fastställa bestämda lönebelopp, och då jag dessutom erhållit underrättelse derom, att PresteStåndet återremitteradt frågan, anser jag mig böra afstå från mitt förra 352 Den 23 September e. m. yrkande i afseende å LänsBokhållarnes löner och anhåller nu om punktens återremitterade.
Då jag nu hör Hr Nordenfelt begära punktens återremitterande, så vill äfven jag afstå från mitt förra yrkande och förena mig med honom, under anhållan, att hvad jag i frågan yttrat måtte få åtfölja återremissen.
Äfven jag afslår från min anhållan om fattandet af definitivt beslut i frågan och förenar mig med de ledamöter, som begärt återremiss.
Men jag begär att till svar å Frih.
Alströmers anmärkning få erinra, att om mitt minne icke alldeles felar, så, ehuru R.
St:r visserligen vid beviljandet af de 77.000 Rdr, som Frih. omförmält, fästade det vilkor, att de indelta lönerna skulle indragas, skedde detta likväl till följd af förut från Regeringens sida gjord framställning om ändamålsenligheten deraf, att de indelta lönerna i allmänhet förvandlades till penningar, så att R.
St:r endast i detta fall följde en af Regeringen förut uttalad åsigt.
Jag är fullt och fast öfvertvgad derom, att i fall Regeringen aldrig gjort en sådan framställning, hade R.
St:r icke fallit på den tanken, att vid anslagets beviljande fästa det omnämnda vilkoret; men om man än vill antaga, att icke dessmindre så skett, så öfverlemnar jag dock till en hvars bedömande, om icke Regeringen, vid skärskådandet af lönernas dåvarande och blifvande belopp samt med den kännedom, som
Regeringens embetsman omöjligen kunna undgå att ega om de vexlande priserne på spanmål och viktualievaror, ganska lätt hade kunnat af dessa 77.000
Rdr förse de tjenstemän, som förut hade kontanta löner, med erforderlig förhöjning uti dem, men deremot låta de tjenstemän, hvilkas löner voro indelta, behålla desamma, enär synnerlig skarpsinnighet ingalunda erfordrades för att inse, det desse tjenstemän skulle på bytet komma att i längden betydligen förlora.
Några svårigheter var ej heller för handen att så förfara, om Kegeringens vilja legat åt detta håll, men önskan hos henne att genomdrifva sin en gång fattade föresats, att så fort som möjligt utbyta de indelta lönerna mot kontanta penningar var så stark, att man föga bekymrade sig derom, huruvida sådant komme att ske på tjenstemännens bekostnad.
Regeringen har härigenom äfven handlat just i motsats till hvad man gjort i andra länder
Vi veta nemi. att i vårt grannrike
Danmark, hvars tillgörande af en hög embetsman för några plenidagar sedan på detta rum åberopades, såsom exempel till efterföljd, har man nyligen bestämt lönerne i spanmål, derföre att denna vara är den säkraste mätaren af penningens alltid omvexlande värde, under det att man hos oss afskafiat detta löningssätt, som otvifvelaktigt är det naturligaste och då Regeringen tagit initiativet härtill, tror jag mig icke hafva saknat skäl att lägga henne till last, att det är hon, som framkallat det vilkor, Ständerne fästade vid det löneförbättringsanslag, som Den 23 September e. m. 353 sorn de vid en föregående Riksdag åt Landtstatsljenstemännen beviljade.
Med anledning af hvad jag förut yttrat anhåller jag att denna punkt måtte blifva återremitterad.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga, men då jag befarar, att en återremiss biifver resultatet af denna discussion, har jag' icke velat låta densamma komma till Utsk., utan någon motsägelse emot de yrkade lönetillökningarne.
För min del (år jag således förklara, alt jag icke funnit något giltigt skäl anfördt för tillökningen, åtminstone beträffande LänsNotarierne och LandsKanslisterne.
Vi böra ihågkomma, att de förre icke hade någon ordinarie lön förrän en sådan vid sistlidne Riksdag dem beviljades, samt att den nu från 500 till 750
Rdr förhöjda lönen dock icke är så alldeles obetydlig.
Det bör jemväl ihågkommas, att LänsNotarien utan allt tvifvel erhåller någon del af de sportler, som tillfalla LandsSecreteraren.
Vi veta äfven att LandsKanslisterna hsfva tillfälle att genom kommissioner bereda sig inkomster.
Den enda anledningen till en återremiss torde vara den, att få förhöjning i LänsBokhållarnes löner, för så vidt de blifvit föreslagna till mindre än 1,000 Rdr.
Då man i allmänhet antager denna summa såsom det minsta belopp för en Statens tjensteman, som ej har att påräkna några sportler, torde en lön för LänsBokhållare af endast 800
Rdr kunna anses vara för liten.
I detta hänseende anser jag mig kunna biträda återremissen, men icke i de öfriga.
Då öfverläggningen härmed ansetts afslutad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, emot Ulsk:s tillstyrkande, så vidt det angick LandsKamererarne, LandtRäntmästarne, LandsKanslisterne samt LänsStyrelsernes Vaktmästarepersonal, icke någon anmärkning blifvit gjord, men att med afseende på LänsNotarierne, LänsBokhållarne samt LandsKontoristerne anmärkningar blifvit framställde med begäran om återremiss, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge först hemställa om R. o. Ad. bifölle den del af Utsk:s tillstyrkande, som angick LandsKamererarne, LandtRäntmästarne, LandsKanslisterne samt LänsStyrelsernes Vaktmästarepersonal.
Beträffande sedermera den dol af Utsk:s tillstyrkande, som angick LänsNotarierne, LänsBokhållarne samt LandsKontoristerne framställdes propos. först till bifall, hvarvid ropades Ja och Nej, och sedan till återremiss, hvarvid svaren utföllo med starka
Ja, blandade med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg denna sednare propos. besvarad med öfvervägande Ja.
Då härefter förekom Utskis i mom.
c. gjorda hemställan, i fråga om anslagsförhöjning för Kronofogdarne, yttrade VIII H. ' 23 .1.04 Den 23 September e. m.
Jag hor begärt ordet, icke för att görs någon anmärkning emot Utsk:s förslag i denna punkt, utan för att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på en princip, som deri blifvit af Utsk. uttalad och på hvilken det torde vara skäl att taga vara, för den så ofta åberopade konseqvensens skull.
För att ådagalägga, hvari denna princip består, tager jag mig friheten att upläsa följande stycke: »I afseende å sättet för bestämmande af Kronofogdarnes löner synes Utsk. lämpligare, att de extra inkomsterne, hvilka, bestående af provisioner m. m., upgå, enligt deröfver lernnade upgifter till i allmänhet ringa belopp, icke intogos i beräkningen af löneförmånerne, enär dessa sportler äro beroende af étkade göromål och såsom upmuntran och vedergällning för dem tillkommit.»
Utsk:s ifrågavarande hemställan.
Vidare förekommo och biföllos momtne d. och e., ang:de dels upförande på af lön för Kronofogden i Westerbottens Lappmarker, och dels ifrågaställd ersättning till Kronofogdarna deras besvär med tillsyn öfver do för Kronans räkning utarrenderade Kungsgårdar, hemman och lägenheter.
Beträffande det sedermera förekommande mom. f., ang:de anslagstillökning för Iläradsskrifvarne, yttrade sig Hr Prytz:
Hvar och en, som haft tillfälle att taga känne dom om en Häradsskrifvares mödosamma tjenst och anställt jemförelse emellan deras och Kronofogdarnes åligganden, måste erkänna, att de förre, enligt detta förslag, skulle blifva mindre väl aflönade i jemförelse med de sednare.
Såsom minimi-aflöning för Kronofogdarne har Utsk. föreslagit 2,500
Rdr samt 300 Rdr i boställsersättning, summa 2,800 Rdr, då deremot Häradsskrifvarne endast skulle få 2,000 Rdr och samma boställsersättning, eller tillsammans 2,500 Rdr.
Denna skillnad i lönerna anser jag icke vara med billigheten öfverenstämmande, utan vill föreslå, att
Häradsskrifvarnes minimi aflöning borde höjas till 2,200 Rdr.
Enahanda framställning inom PresteSt. har föranledt denna punkts återremitterande, och om en dylik åtgärd af R. o. Ad. får jag nu vördsamt anhålla.
Hr Liljehöök, Carl Bertild:
Då StatsUtsk. tillstyrkt icke obetydliga tillökningar uti de af K.
M. äskade löneanslagen, får jag hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle anse det här såsom ett minimum föreslagna lönebeloppet af 2,000 Rdr kunna vara tillräckligt.
Det är visserligen sannt, att jemförelsen emellan Häradsskrifvarens och Kronofogdens löner utfaller till den sednares fördel, men man bör dock ihågkomma, att Kronofogden är upbördsman samt att det är vanligt, att en sådan erhåller större lön än andra med honom jemförliga tjenstemän.
Jag anhåller om bifall tilt punkten.
Peri 23 September e. m. 355 Hr Prytz:
Jag skulle tro, att det här föreslagna minimum af 2,000 lldr tillika är ett maximum.
Jag vet icke, huru detta belopp skall kunna förhöjas, och på denna grund har jag framställt mitt förslag.
Jag ber alt få fästa den siste värde talarens upmärksamhet derpå, att delta minimum ganska lätt kan öfverskridas för de Häradskrifvare, sorn hafva goda boställen och sköta dem väl.
Till den af Hr Nordenfelt gjorda erinran får jag för min del foga den anmärkn., att då K. M., vid pröfningen af tjenstemännens behof af löneförbättring, för en hel klass of dem föreslagit hvad K.
M. ansett lämpligt, så är det i sanning en grannlaga sak för representationen att komma och säga, att lönerna äro för ringa.
Hvad nu särskildt Häradsskrifvarne beträffar, så måste jag bekänna, att för personer, som bo på landet och till en del der hafva boställen, synes mig en lön af 2,000 Rdr icke vara någon obetydlighet.
Att i löneväg jemföra Häradsskrifvarne med Kronofogdarne torde icke vara lämpligt, af det enkla skäl, att alla tjenstemän inom embetsmanna-hierarkien icke kunna vara lika aflönade.
Utom det att Kronofogden har en ganska betydlig upbörd, har han en ganska stor tjenstemanna-verksambet, och det är förmodligen med afseende härå, som K.
M. ansett honom böra komma i åtnjutande af högre löneförmåner än Häradsskrifvaren.
Jag vågar hemställa, att R. o. Ad. måtte skänka sitt bifall åt Utsk:s förslag.
Sparre anfört, anhåller jag få lägga den upplysning, att innan detta ärende hos K. M. afgjordes bade Utlåtin blifvit infordrade från vederbörande embetsverk, Kammarkollegium och Statskontoret, hvilka i ganska många fall föreslagit mindre lönebelopp än dem K. M. äskat.
Till följd af det förtroende jag haft att vara Landshöfding, har jag temligen noga bekantskap med de göromål, som åligga de särskildta Landtstats-tjenstemännen, men jag måste, sanningen likmätigt, intyga, att af de ifrågav:de tjenstemännen Häradsskrifvarne, i min tanke, äro synnerligen förtjente af lönetillökning.
De äro ej i tillfälle att bereda sig extra inkomster genom kommissioner eller enskildta bestyr, och det finnes väl knappast någon Häradsskrifvare, som kan sköta sin tjenst utan biträde af åtminstone en skrifvare; de hafva skyldighet att vara närvarande vid upbördsstämmor och andra tillfällen samt få för dessa resor vidkännas, ganska betydliga utgifter.
Men allt delta oaktadt anser jag, att då K.
M. upgjort en lönereglering, som i så betydlig mån ökar dessa tjenstemäns inkomster, torde det vara klokast, att man för denna gång nöjer sig dermed, och jag får derföre tillstyrka bifall till punkten. 35(5 Pen 23 September e. rn.
Jag har visserligen icl<e mycket hopp om fram gång af mitt förslag, men jag har begärt ordet, för att rätta ett af mig begånget misstag.
Jag har nemi. nu blifvit underrättad, att PresteSt. icke återremitterat punkten, utan beslutat gifva Iläradsskrifvarne 2,200 Rdr i ordinarie lön.
Til! besvarande af IIr Nordenfelts anmärkning, att det af Utsk. föreslagna beloppet icke torde blifva ett maximum för de Häradsskrifvare, som äro försedda med boställen, får jag nämna, att lönen i allt fall Olifver ett maximum för dem, som icke hafva boställen.
Oaktadt den ringa utsigten till framgång anhåller jag fortfarande om propos. till mitt förslag, att 2,200 Rdr måtte beviljas åt Häradsskrifvarne, och får jag till stöd härför åberopa så väl de skäl jag förut anfört sorn ock dem Hr Akerman andragit, ehuru han kommit till ett motsatt resultat.
Den härefter lill bifall å Utsk:s i mom. f. gjorda hemställan framställda propos:n besvarades med starka
Sedermera förekom och bifölls Utsk:s i mom. g. afgifne yttrande öfver Prosten Ljunggrens motion om ersättning till Kronofogdar och Häradsskrifvare för dem tillskyndad minskning i bevillningsprovision och debetssedelslösen.
Då härpå förekom Utsk:s jemväl i mom. g. afgifna yttrande öfver Riksdagsmannen Anders Janssons motion om ersättning för de Kronofogdar och Häradsskrifvare, hvilka, i följd af Bergsfogdetjensternas indragning, fått befattning med debetering och redovisning af Kronans inkomster utaf bruks- och bergsrörelsen, anförde Hr Åkerman:
Då BergsKollegium hade tillfälle att yttra sig öfver det från R.
St:r inkomna förslag, att Bergsfogdetjensterna skulle indragas, anmälte Kollegium hos K. M., att sådant visserligen läte sig göra, men att, till följd deraf, en mängd upbördsgöromål måste öfverflyttas på Kronofogdarne i vissa orter, hvarföre Kollegium tillstyrkte, att en lämplig ersättning, beräknad efter en viss procent af upbörden, derför måtte dessa tjenstemän beviljas.
De ökade göromålen äro i åtskilliga orter ganska betydliga, såsom man lätt kan finna, om man ihågkommer, att det i ganska rnånga Bergslager finnas 20 å 40 delegare i hvarje hytta, att blåsningen är dem emellan fördelad i dygn samt att skatten utgår med ett visst qvantitet Tackjern för hvarje blåsningsdygn.
Vid sådant förhållande kan jag för min del ej finna annat, än att billigheten talar för bifall till Riksdagsfullmäktigen Anders Janssons motion, att Kronofogdarne måtte i ersättning för härigenom ökade göromål erhålla 1 proc. af det redovisade beloppet, hvarföre jag ock tillstyrker R. o. Ad. att samma motion bifalla.
Hittills har det vid löners bestäm mande städse varit en regel, att lönen hör motsvara det arbete, Den 23 September e. m. 357 sam
Sr med tjensten förknippadt.
Enligt denna regel hafva, såsom jag föreställer mig, både Kronofogdetjenster och andra sysslor här i landet blifvit med löner försedda, Den allmänna lönetillökning, som K.
M. föreslagit för så väl Kronofogdar, som andre embetsocb tjenstemän, har likväl icke sin orsak deruti, att deras göromål blifvit ökade, utan härrör uteslutande derifrån att de gamla lönerna fick längre motsvara den dyra lefnadskostnaden.
Icke destomindre har StatsUtsk. afifardat den ifrågav:de ganska väl betänkta motionen med det korta svaret, att den i allmänhet föreslagna löneförbättringen utgör en skälig ersättning för de ökade göromålen!
Här borde likväl, i min tanke, den af mig nyss uttalade regeln, att lönen bör sättas i förhållande till tjenstegöromålens vigt och trägenhet, hafva gjort sig gällande.
Ty det måste såsom ostridigt medgifvas, att Kronofogdarne i Bergslagerne hafva genom
Bergsfogdetjensternas indragning fått vidkännas en icke obetydlig tillökning i sina göromål.
Man begår dessutom en uppenbar orättvisa, då man ger alla fogdar lika löner, utan afseende på olikheten i göromålens mängd.
Det är förgäfves att man åberopar, det de nya göromålen äro ett tjensteåliggande, ty det står dock ostridigt qvar, att dessa göromål icke tillhöra fogdetjensten, utan blifvit till densamma från en annan tjenst öfverflyttade.
Jag anser derföre, att motionären haft synnerligen goda skäl för sin framställning och måste således anhålla om återremiss af denna punkt, på det att StatsUtsk. må komma i tillfälle att bedöma, till hvad belopp den ifrågasatta ersättningen bör bestämmas.
Jag tror icke att Staten kan sägas komma att härigenom göra någon förlust, ty Staten har ju i stället genom Bergsfogdetjensternas indragning kommit i besittning af dermed dem förenade löner.
Om ock någon del af dessa löner komme alt utgå såsom arfvode till dem, som fått Bergsfogdarnes åligganden på sig öfverflyttade, så är detta dock icke annat än hvad som är med billighet och rättvisa öfverens stämmande.
På de af Hrr Akerman och Printzensköld anförda skäl anhåller jag att få instämma i begäran om återremiss, på ,det att afseende måtte fästas fi det ökade besvär, åtskillige Kronofogdar fått genom Bergsfogdetjensternas indragning.
Fåh rseus:
På sätt Hr Akerman redan omförmält, hade vid frågan om Bergsfogdetjensternas indragning af BergsKoliegium föreslagits ersättning åt de Kronofogdar och Häradsskrifvare, som skulle öfvertaga Bergsfogdarnes åligganden.
Jag är skyldig att uplysa, att öfver detta förslag inhemtades StatsKontorets Utlåt, och att detta embetsverk afstyrkte förslaget, K.
M. fann godt låta frågan hvila under afvaktan deraf huruvida vid den allmänna Statsregleringen förbättrad aflöning för ifrågav:do Landtstatstjenstemän kunde blifva B.
St:r föreslagen, hvilket nu mera, såsom vi veta, gått i verkställighet.
Till de skäl jag förut anfört, vill jag lägga 358 Den 23 September e. ra. ännu ett.
Jag anser det vara med billighet öfverenstämmande, att då en tjenst indrages och de dermed förenade göromål påläggas en annan tjensteman, som förut ej baft något att dermed skaffa, en skälig ersättning för det ökade besväret gifves åt denna tjensteman.
Jag har förut yrkat bifall till Anders Janssons motion, men som ändamålet torde bättre vinnas genom en återreiniss, får jag förena mig i den begäran derom, som redan blifvit framställd.
Vid bestämmandet af lönestat för embets- och tjenstemän, synes det i allmänhet vara lämpligast, att gifva dem så stora löner, som de skäligen anses förtjena, och delta i ett för allt.
Men att, vid upgörandet af en ny lönestat, gifva vissa tjenstemän några exceptionella förmåner eller om det tillåtes mig att begagna en Fransysk term, några cenlimes addilionels, anser jag icke vara lärnpligt.
Vid detta särskildta fall bör man dessutom ihågkomma, att ehuru, på sätt Hr Akerman uppgifvit, åtskilliga Kronofogdar genom Bergsfogdetjenstei nas indragning fått ökade göromål, det likväl icke derigenom kan anses vara bevisadt, att dessa Kronofogdar hafva mera att göra än andra Kronofogdar och att de förra således äro förtjenta af större löner.
Aro de verkligen förtjenta af högre löner, böra vederbörande Landshöfdingar derom å behörig ort göra hemställan, men att representationen vid fastställandet af en ny lönestat för en tjenstemannaklass, skall, med afseende å nu mera försvunna förhållanden, gifva särskildta förmåner åt en del af klassens tjenstemän, det finnér jag ingalunda vara lämpligt, och då K.
M. något sådant icke föreslagit, får jag för min del yrka afslag å motionon eller bifall till Utskrs hemställan.
Jag skulle i sanning beklaga Statens tjenstemän, om de grundsatser Gr.
Sparre här framställt kunde lyckas göra sig gällande vid den nya lönestat, som varder uprättad.
En sådan grundsats kan vara tillämplig, då det är fråga om att inrätta ett helt och hållet nytt embetsverk, såsom det Statistiska t. ex., hvarom här på f. m. var fråga, men då det är fråga om sådane löneförbättringar, som endast äro en följd af förändrade tidsförhållanden, så är det orimligt att säga, att man icke behöfver taga i betraktande de under tiden tillkomna förökningar i vissa tjenstemäns göromål.
Jag för min del skulle till och med tro, att det vore ganska nyttigt, om man anställde en närmare undersökning om beskaffenheten och mängden af hvarje tjenstemäns göromål och derefter lämpade lönen, ehuru jag ganska väl inser, att sådana svårigheter skulle dervid möta, att åtgärden icke ens bör påyrkas.
Men då det uti ,ifrågav:de fall är östridligt, att vissa tjenstemän hafva genom andra tjänsters indragning fått förökade göromål, likasom att Staten genom indragningen skördat vinst, så vore det sannerligen högst märkvärdigt, om Slaten skulle ega rättighet att så behandla sina tjenstemän, att sedan Staten så till sägandes först tillegnat sig de genom vissa tjänsters indragning upkomna utgiftsbesparingar, Staten sedermera skulle säga till andra tjenstemän, som fått de indragna tjensternas göromål på sig Den 2.3 September e. m. 359 öfverflyttade: »3 ären icke berättigade till någon lönetillökning, ehuru J erhållit förökade göromål derigenom att jag behagat indraga vissa tjenster och flytta dessas göromål på eder!»
Denna sats är så egen, alt jag icke kan föreställa mig, att någon med framgång skall kunna densamma försvara.
Jag har visserligen sjelf haft erfarenhet deraf, alt man litel frågar efter, huru mycket göromål man vältrar på en tjensteman, men jag kan derföre ej gilla principen.
Jag erkänner att det är tjenstemannens skyldighet att emottaga de göromål K.
M. behagar ålägga honom, men jag tror tillika, att tjenstemannen har någon rätt att jemte de ökade gö romålen få lönen ökad.
Efter denna grundsats har man äfven handlat i fråga om embetsverkens reglering hvad ledamöternas antal vidkommer, ty då har skälet, att göromålen blifvit förökade, fått gälla; men då det är fråga om de lägre tjenstemännen, så är man icke så nogräknad, utan då vill man, att ett mindre antal skall förrätta samma arbete, som förut verkställts af ett större.
Jag bestrider på det högsta denna af Gr.
Sparre hyllade grundsats och anhåller fortfarande om återremiss af punkten, på det att de ifrågavide tjenstemännen måtte erhålla den lönetillökning, motionären äskat; beklagande upriktigt, att Regeringen icke visat den välvilja emot sina tjenstemän, att den tagit i betraktande de ökade göromål, som vissa Kronofogdar cch Häradsskrifvare genom Bergsfogdetjensternas indragning erhållit.
Hr Akerman: Gr.