Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nu icke fråga om att ändra denna summa, men jag hemställer att vi icke måtte öka densamraaa genom åläggande af skyldighet för banken alt, i händelse den skulle befinnas för liten, upplåna penningar för att kunna belåna sådana vågförda metaller, emedan, som nyss sades, det ej till annat tjenar, än till fördel för någre penninge- och kapital-ägare här i Stockholm, hvilka nödgas hafva kassor utan ränta i banken.
Som jag icke var ledamot af BankoUtsk., då denna fråga der behandlades, så anser jag mig så mycket mindre förhindrad, att motsätta mig en återremiss.
Jag anser nemi. det af flere talare föreslagna bifallet till Den 19 April f. m. 1S1 motionen mola, bland andra, äfven det förhinder, alt för lånens belopp ej något maximum deruti är utsatt.
Jag anser delta vara ett väsendtligt hinder, emedan erfarenheten visat att, på den tid då det var tillåtet att obegränsadt belåna vågförda effekter, begagnades denna rättighet utan gräns.
Så snart tillgång till lån finnes, beräkna de, som önska belåna vågförda effekter, ej alltid så noga hvad dessas belåning kostar; och under hopp om fördelaktigare försäljning utsträcka de denna lånerörelse alltjemt, åtminstone så länge som det är utsigt att få effekterna försålda för ett pris, som under vanliga förhållanden skulle anses antagligt.
Della är ett skäl, hvarföre jag afstyrker, att det i betänk, fastställda maximum må genom lån ytterligare ökas.
En talare har sagt, att sedelstocken härigenom ej skulle ökas.
Det är visserligen sannt, såvida de upplånta penningarna ej utgifvas i form af lån; men då meningen just är att uppbära penningar för att åter utgifva dem i låneväg, så måste ovillkorligen, då dessa obligationer äro ställda i så små valörer, det fallet inträffa, att de skulle öka sedelstocken, och delta i en tidpunkt då banken kan vara nödsakad alt i andra grenar af lånerörelsen indraga sedelstocken.
Jag måste äfvenledes motsätta mig en sats, som en talare, hvilken visserligen likasom jag ifrar för bankens bestånd, har yttrat, nemi. alt banken är till för det allmänna bästa.
Det är visserligen sannt, alt banken ej bör motverka det allmänna bästa, men begreppet örn det allmänna bästa är individuell, hvaremot skyldigheten att upprätthålla myntvärdet, måste anses vara bankens första åliggande; hvadan hvarje åtgärd, som motverkar detta hufvudändamål, måste ställas der bakom.
Jag för min del vågar tillstyrka R. o. Ad. att bifalla BankoUlsk:s förslag i denna del.
Hr von Troil: Hr Mannerskantz har upplyst, ali Banko Utsk. vid afgifvande af sitt förslag fästat sin uppmärksamhet på den möjligen förestående krisen.
Utsk. min tack samhet derför, och önskar blott att dervid måtte så begås, att krisen motverkas och ej befrämjas för så vidt det på banken ankommer.
Om här blifver en allmän villervalla inom jernhandteringen, så kan verkan deraf på banken ingalunda blifva ringa.
Deremot har en annan talare, Frih.
Cederström, Jakob, yttrat någonting som än ytterligare lemnar stöd för den mening, jag tagit mig friheten här framställa.
Frih:n har nemi. sagt, alt det ej var väl betänkt af R.
St. att fastställa ett visst maximum för belåning af metaller, ty belåningen af guld och silfver åtminstone kunde vara obegränsad.
Detta styrker mig i den öfvertygelse jag haft, allt sedan jag började egna någon uppmärksamhet ål banken, att det ej vore någon möjlighet att i längden förhindra ökad sedelulgifning utan metallisk grund, såvida man ej vill tillåta banken att göra upplåningar.
Frih:n har nu motsatt sig dessa upplåningar, men deremot förklarat med sina åsigter öfverensstämmande, alt banken skall kunna obegränsadt utgifva sedlar. 182 Den 19 April f. m. för ali belåna gukl och silfver, oell det tyckles nästan sorn meningen vore att gå ändå litet längre.
Hvad åter af den siste värde talaren blifvit anförd t, så äger det visserligen sin riktighet att myntvärdet är det, sora i främsta rummet bör rör:de banken afses; men jag tror att den nu föreslagna åtgärden, långt ifrån att motverka realisationen, tverlom befrämjar densamma.
Att någon tillökning af sedlar derigenom skulle uppkomma, är i min tanka ett fullkomligt misstag; ty hvad depositionerna beträffar, så har jag redan tagit mig friheten anmärka att de äro af 2:ne slag: sådana, som äro insalta af allmänna inrättningar eller kassor, och sådana, som äro insatta för all när som helst kunna uttagas.
Dessa sednare böra helt och hållet betraktas såsom varande redan utelöpande sedlar; ty om t. ex. en grosshandlare här i Stockholm har sin kassakista på sitt kontor för alt betacka de dagligen förekommande behofven, eller lian lägger ned sina penningar i II.
Sl:s bank, med rättighet all när som helst utlaga dem, är förhållandet alldeles detsamma.
Det är en fordran sora måste kunna hvilken dag som helst af banken bemötas, och banken skulle vara särdeles illa ordnad, om ej sådana depositioner voro beräknade som redan utelöpande sedlar.
Hvad åter obligationernas valörer angar, så glömde jag verkligen, då jag sist hade ordet, att tillkännagifva den åsigt, alt 100 r:dr är något för lågt.
Jag tror för min del att den kunde Hyttas upp till 250 r:dr b:co eller måhända 500 r:dr r:gds.
Om derjemte uppsägningstiden bestämmes till minst 6 månader, så är dessa pappers skiljaktighet från vanliga bankosedlar så stor, att de ej kunna förblandas.
Att de i alla fall kunna någon gång förekomma i liqvider är ganska möjligt; men det gäller om alla räntebärande papper, likasom äfven om privata reverser, som understundom användas vid liqvider.
En värd talare har uppmanat mig, att närmare utveckla på hvad vis ett bifall till den ifrågavar. motionen kan inverka på realisationen.
Sedermera hafva flere talare uppträdt i samma syftning som jag, och jag kunde väl, i anledn. af deras anföranden (som till en stor del innehållit hvad jag har alt säga), undvika att vidare uppträda; men jag bör dock tillägga några ord, särdeles som ämnet är af stor vigt och af ett betydligt inflytande på behandlingen af banko-frågor i allmänhet.
Det är kändt, att ulgifvandet af sedlar i större myckenhet, än som motsvarar den metalliska valuta, hvarpå de grundas, härleder sig ifrån öfvertygelsen derom, att för den dagliga rörelsen alltid erfordras ett betydligt kapital, som ej kan derifrån dragas för att användas till silfverutvexling; och man skulle derföre kunna gå temligen långt med lifgifvande af sedlar utöfver motsvarande valuta, i fall banken vore ensam om denna sedel utgifning.
Såsom vi känna, hafva vi redan länge ägt en mängd sedel-utgifvande privatbanker, och deras antal har under sednare året ytterligare tillökats med 2:ne, så att jag ej tror mig taga till för mycket, om jag antager, alt Den 19 April f. m. 1S3 sammanlagda beloppet, hvarmed alla dessa privatbanker deltaga i rörelsekapitalet, uppgår till 10 millioner.
Jag har dessutom erfarit att cirkulerande papper äro ulgifna af hypoleksföreningarna, åtminstone af några utaf dem, som uppfylla alldeles samma behof, som privatbankssedlarna, nemi. att tjena såsom bytesmedel.
Då det nu är gifvet, att i och med detsamma dessa bytesmedel eller sedlar tilltaga i mängd, och motsvara den dagliga rörelsens behof, i samma mån mäste R.
St:s bank bereda sig derpå, alt dess sedlar kunna oförhindradt begagnas till utvexling af silfver, då våra handelsförhållanden äro sådana, att vexelbrist uppstår, och utländningens fordringar hos oss måste godtgöras med klingande mynt, sä mäste naturligtvis banken vid sin sedelutgifning alltid taga i betraktande beloppet af de cirkulationsmedel som jemte bankens sedlar utgöra rörelsekapitalet.
Men för att ifrån dessa allmänna betraktelser komma till hvad som här egentligen är i fråga, så är det visserligen sannt, att de sedlar, som äro i frjjga att upplånas af allmänheten, åter skulle utlånas lill exportörer som ej kunna försälja eller afsätta sina artiklar, och all dessa summor sålunda qvitta med hvarandra; men det är derjemte otvifvelaktigt att de personer och allmänna inrättningar, som hafva depositioner i banken, och hvilka depositioner äro af den beskaffenhet, ali de, med föga fluktuerande, hvad beloppet angår, hafva stått der länge och troligen kommo att stå der än vidare, samt, om jag rätt minnes, uppgå för det närvar, till öfver 800,000 r:dr, skola skynda alt begagna sig af ett lemnadt tillfälle att göra sina fonder räntebärande: och jag hemställer dessutom till hvar och en, huruvida icke, då obligationer af banken å låga värden med ständigt löpande ränta komma i rörelsen, dessa äro papper som hvar och en gerna vill lägga sig till?
Och om således icke dessa obligationer komma att göra tjenst såsom bytesmedel och förorsaka tillökning i rörelsekapitalet, hvarigenom möjligheten att använda bankens sedlar till silfverultagning underlättas?
En föreg:de talare har redan fästat uppmärksamheten på angelägenheten deraf, som i min tanka är i närvar, tid af större vigt än någonsin, alt icke rubba den finans-plan, som vid förra riksdagen uppgjordes, och hvartill hörde att för hvarje lånerörelse ett visst maximum bestämdes.
Den lagen gjordes i nödens stund, och under en så bekymmersam tid att fråga på allvar uppstod om att nödgas slå igen bankens lucka.
Den har sedermera visat sin ändamålsenlighet och ganska kraftigt bidragit alt hjelpa upp bankens ställning.
Vi hafva nu tvifvelsutan ali förvänta, om icke nära, åtminstone icke så långt borta, en repetition af de bekymmer som vid förra riksdagens början existerade; och jag hemställer om, under sådana förhållanden, och då R.
St. en gång gjort en reglering för bankens förvaltning som bevisat sig vara nyttig och god, del nu kan vara skäl att ändra denna reglering?
En värd talare, sora mycket motsatt sig de åsigler, som jag yttrat, har talat om den stora viglen för samhället att söka hålla näringarna uppe.
Jag instämmer fullkomligt med honom i denna 184 Den 19 April f. m. åsigt, men om det är gifvet att en kris skall inträffa, som kommer att inverka på banken, och som icke i min tanka kan undvikas; så måste jag fråga, om det då är skäl alt, för alt lindra denna kris, som väl i allt fall skall bafva en öfvergång, äfventyra den inrättning, utan hvars bestånd någon säkerhet och varaktighet i näringsföretag aldrig kan äga rum?
Det blefve en hjelp för ögonblicket, men ett förderf för framtiden.
På dessa grunder måste jag fortfarande anhålla att R.o. Ad. måtte bifalla Utsk:s betänk, i denna punkt.
Den siste värde talaren har uppställt en ganska riktig grundsats, den nemi. att den del af rörelsekapitalet, som öfverstiger valutan i silfver, mäste naturligtvis grunda sig på den förmodade summa, som behöfves för rörelsen i landet, och som ej kan inbjudas till invexling i banken.
Dertill har talaren gjort några uppgifter, som dock tåla något beriktigande, emedan de leda till i min tanka oriktiga konklusioner.
Sålunda har Hr Akerman sagt, att rörelsekapitalet har genom privatbankerna fått en tillökning af 10 millioner.
Då förra qvartalsuppgifterna på privatbankernas utelöpande sedelstock kungjordes i tidningarna, uppgick den till 10,271,790 r:dr; men jag ber att dervid få fästa uppmärksamheten derpå, att i privatbankernas förvar ligga 4,009,400 r:dr b:co af R.
St:s mynt, och att således ej fullt 6 millioner är den tillökning i sedelstocken, som privatbankerna åstadkommit.
Nu torde äfven böra tagas i betraktande, att privatbankerna pä de sednare åren hafva fått så mycket ökadt lif, att de verkligen behöfva ett större rörelsekapital än för dem var af behof för de åren som jag nyss antydt.
Men frågan bär blifverväl egentligen, om man kan antaga att de obligationer, som lemnäs i st. f. de upplånta peuningarna, antaga arten af utelöpande sedlar som komma att suppleera myntet.
Om man vidtager den utväg, Hr von Troil antydde, nemi. att ej bevilja obligationer på så små valörer som 100 r:dr; så finnes ingen anledn. att förmoda, att de skulle antaga natur af löpande skuldsedlar.
Och då förekommer det för hvar och en, som vill se saken ur sin enkla synpunkt, ganska klart, att de penningar, som annars skulle legat oanvända men i allt fall varit att för banken betrakta såsom utelöpande sedlar, då komma att begagnas af näringsidkaren till hans förmån.
Af både Hr Akerman och Hr Mannerskantz är antydt att då detta betänk, af Rankolltsk. uppgjordes, så lefde vi i helt andra omständigheter, än som sedermera bafva uppenbarat sig; men just detta synes mig ålägga Ståndet att, innan det gifver sitt bifall till detta utlåt., noga öfverväga beskaffenheten af de omständigheter, som sedermera inträdt.
Jag ber att få besvara ett par ord af Gr.
Hr Gr. har nemi. antydt, att lån på metaller skulle motverka exporter, åtminstone till någon grad.
Men om man ej finge belåna några metaller, så vore det naturligt, att den, som tillverkade jernet, finge sälja det nästan till hvad pris som helst; men jag hemställer om sådant vore nyttigt för landet, om det ej vore nyttigare att Den 19 April f. m. 185 kunna öka värdet af sina exporter, derigenom att jernfabrikanten underhålles med kapitalförlag till dess att han kan få sälja för någorlunda billigt pris?
Liljencrants princip bär vara riktig, så vore det aldra bäst och mest fosterländskt, att alldeles taga bort de här bestämda 3,500,000 r:dr b:co; ty då är det naturligt att exporten blefve alldeles nödvändig, äfven om blott halfva priset betalades för varan.
Jag hoppas, att, på de skäl som äro anförda och då just de llrr som försvarat betänk, sagt att förändrade omsländighetar inträffat sedan betänk, uppställdes, R. o. Ad. äfven på detta skälet ville återremittera betänk.
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att anslag blifvit ulfärdadt lill fortsättande af plenum kl. 0 e. m.
Jag erkänner, lika med andra talare, som redan yttrat sig, att banken visserligen bör, om han utan äfventyr för sitt eget bestånd kan understödja näringarna, äfven göra det.
Men, på sätt andra talare också anmärkt, är bankens förnämsta syftemål att upprätthålla myntvärdet orubbadt.
Om nu banken utlånar, så att han icke kan fullgöra denna sin högsta förbindelse, eller om lian förhåller sig så att man pä honom kan tillämpa hvad man plägar säga om den enskildte, att ”den som lånar så att han ligger, den skall man slå så alt han ligger”, då skall Sveriges bank icke länge beslå.
Den som vill se ett exempel på, livart det leder, när banken icke kan fullgöra sina för bindelser, lian betrakte förhållandet i Frankrike.
När jag varder, för några år sedan, ansåg jag denna inrättning vara den säkraste af alla dylika, som jag kände, och likväl har det icke behöfts mera än några veckor för densamma att gå under.
Det är således under närvar, omständigheter mycket behöfligare än det någonsin förr varit, mycket nödvändigare än när Bankolltsk. uppgjorde sitt betänk., alt R.
St. akta banken väl, aldenstund svära päkänningar för honom stunda och de hafva redan infunnit sig, ty dä banken på en postdag försäljer 180,000 m:k Hamb.luco, utom hvad som ulföres i silfver oell guld, så visar sig redan vid krisens början att den blifver svår.
Efter denna betraktelse af saken i allmänhet, anhåller jag att få fästa mig vid de anmärkmr, som blifvit gjorda emot Ulsk:s betänk.
Den första frågan måste naturligtvis blifva den: ökas sedelstocken eller icke, derigenom att ifrågavar. upplåning äger rum?
Man har erkänt, och ingen har best ridt det, att en del af de medel, som nu stå oförränlade i banken, skulle på delta sätt blifva förräntade och utgå i lån lill allmänheten samt följaktligen varda utelöpande.
Om så förhåller sig, är det ju klart alt flere sedlar skulle linnas i rörelsen och kunna påkänna bankens silfverförråd, än om dessa summor qvarstode på deposition.
Man säger, och det med skäl, att de sedlar, som stå på deposition och dagligen kunna uttagas, äfven böra räknas lill den utelöpande sedelstocken.
Sä sker ock, men dessa sedlar, som stå pä deposition, gå icke så lätt ut när man icke kan göra dem räntebärande på sätt åtskiliga ledamöter här hafva föreslagit.
Dessa depositioner 186 Den 19 April f. m. liro för närvar, sa betydliga, alt de uppgå till 11 millioner.
Säkert är ali de Heste enskille gerna låna åt banken, som han känner och tror, om denne upptager lån, men att mången drager i betänkande att låna åt en bruksägare eller annan näringsidkare, som lian icke känner.
Följaktligen kommer mycket af dessa depositioner att qvarstå och således alldeles icke besvära bankens silfver med någon påkänning.
Ilar är föreslaget, att sedlarne skulle böjas ifrån 100 r:dr, såsom Gr.
Gyldenstolpe uppgifvit, till 500 r:dr r:gds eller något dylikt; men de af Eder, mine Hrr! som kunna påminna sig hurudan! förhållandet var för 30 år sedan, eller hvad det kan vara, torde erinra sig huruledes den lidens räntebärande diskontsedlar voro omtyckta och lago icke blott i kassakistorna hos köpmännen, utan äfven i pulpeterna hos hvarje enskilt person, som kunde dem åtkomma, allt derföre, att de voro räntebärande.
Så skulle nu äfvenledes komma att tillgå med ifrågavar. obligationer.
Deskulle genom den åtföljande räntan blifva högst begärliga och följaktligen desto flere tillskapas.
Banko-fullmäktige skulle få en dubbel påkänning, dels af bruksägare, som ville låna och dels af kapitalister, som ville draga ränta på sina penningar.
Beggedera skulle ropa på nyttan och nödvändigheten att sådant skedde.
När man nu vet huru mycket den för närvar, äger företräde, som ropar högst, huru skulle icke då banko-fullmäktige blifva bestormade?
Kunde de verkligen förmå att sätta sig till motvärn, så mycket som behöfdes?
Skulle man icke få höra, att under nuvar. förhållanden banko-fullmäktige genast borde börja med åtgärdens vidtagande.
Men frågan är icke blott den:
När är tiden inne? — utan äfven den: huru mycket skall på detta sätt utlånas?
Utan tvifvel skulle man på den förra frågan svara, straxt och på den sednare ett obegränsadt belopp.
Jag kan icke inse annat än att sådant skulle för banken medföra en ganska betydlig fara.
Ilar anmärktes nyss, att, i den mån, som bruksägare få tillfälle att belåna sina effekter, sä sälja de dem icke, utan behålla dem, intilldess att konjunkturen blifver bättre.
Denna anmärkn., som i min tanka är sann, har man velat bestrida.
Jag anhåller derföre att få säga Eder, mine Hrr! att jag har känt en bankofullmäktig, som just genom tillfälle lill jerns belåning underlät alt sälja det intill dess han blef bankrutt.
Samma verkan, som i smått drabbar den enskilde, när han i förhoppning att få ännu mera dröjer med sin varas försäljning, får riket i stort jemväl vidkännas.
Således bör man, i min tanka, icke på detta sätt uppmuntra underlåtenheten att sälja, ty det är klart att för allt det jern som utskeppas, äfven om det sker för lägre priser, så besparas utvexling från banken af ett motsvarande silfverbelopp.
Jag tillstyrker derföre vördsamt att R. o. Ad. måtte godkänna Utsk:s betänk.
Min åsigt är alt bankens bestånd bör alses i främsta rummet.
Sedermera bör man afse den nytta, som landet af banken kan hemta.
Jag vill således be - Den 1!) April f. m. 1S7 trakta frågan ifrån de båda synpunklerna.
l:o loper banken någon fara och 2:o bar landet någon nytta af förslaget?
Beträffande den första punkten, anser jag alt Hr von Troil bar utvecklat äm net så, att jag blott bar obetydligt att tillägga.
Jag kan icke förstå lutra en sedel skall kunna verka mera på bankens metalliska kassa, då densamma blifver utlånad, än då han tinnes qvar bos långifvaren, som också kan när som helst få silfver derför.
Det bar ännu icke kommit så långt i vårt land, att man af fruktan för revolutioner eller någonting annat söker att skaffa sig silfver för att skrinlägga detsamma.
Om detta vore förhållandet, så kunde möjligen de farhågor, som den siste värde talaren bär i så högt mått velat framställa, äga rum.
Hittills bar man endast tagit ut silfver då man verkligen behöft det, icke för att bestrida sina löpande utgifter inom landet, utan för att liqvidera utländningen; och då dessutom alla de depositioner, som finnas i banken innestående, skola inräknas i bankens sedelskuld, på hvilken banko-fullmäktige mäste göra afseende, då de böra tillse att metalliska kassan bibehålies vid tillräckligt belopp, så uppstår ingen fara för denna metalliska kassa derigenom att man upplånar en summa penningar och sedan utlånar den på en export-vara.
Banken löper ingen risk, då naturligtvis utlåningen sker pä sådana villkor alt banken alltid har fördel dervid, och emedan dessa lån icke äro stående lån, utan skola omsättas i samma mån som banken nedsätter värdet af panten.
De sedlar som upplånas och utlånas till bruksägare, komma dessa naturligtvis icke alt använda till annat än alt skaffa förlag till bedrifvande af sin rörelse.
Detta förlag blir då så mycket angelägnare att på delta sätt erhålla, som, i händelse af den svåra kris man kan förvänta, bankens silfver kommer att gå ut och rörelsekapitalet derigenom minskas.
Sedelstocken minskas alltså, men genom denna upp- och utlåning har man då utväg alt bibehålla cirkulationsmedlet vid samma belopp, utan alt derföre behöfva öka bankens sedelstock och derigenom äfventyra bankens bestånd.
Nu har jag således inkommit på frågan om nyttan för landet och vår hufvudsakliga näring af ifrågavar. åtgärd, hvilken ingen lärer kunna bestrida, och den har egentligen icke heller blifvit bestridd af någon utom af en talare, som ansett att, genom det att man belånar jern, man förhindrar dess försäljning.
Det är visserligen sannt att man det gör, men man förhindrar dess tvungna försäljning till underpris, hvarpå icke blott den enskilda, utan äfven landet i allmänhet skulle förlora.
Således tror jag mig hafva visat att banken ingenting riskerar genom den ifråga var. åtgärden, men att landet deraf kan vinna ganska mycket, hvarföre jag äfven tror att saken bör tagas i ytterligare öfvervägande, och vågar vördsamt anhålla att R. o. Ad. icke vägrar återremiss.
Jag hade visserligen icke ämnat att vidare upptaga R. o. Ad:s lid i denna fråga, men sora en talare har velat påbörda mig en sats, den jag aldrig framställt, mäste jag vika från denna föresats.
Han säger noral, det jag yttrat, alt 188 Den 19 April f- m. belåningen af jern skulle motverka exporten deraf.
Jag har sagt, att en i oändlighet medgifven belåning af vågförbara effekter kan motverka exporten af sådane.
Samme talare har sagt, att om man fortsatte den satsen till sin längsta utsträckning, så vore det aldra rättast alt icke medgifva någon sådan belåning.
Denna sals allika välgrundad, som om man t. ex. sade, att derföre att icke alla kunna få län i diskonten, så borde ingen få lån der.
En annan talare har med mig instämt deruti, att, genom en obegränsad belåning af jern, exporten förhindrades.
Jag skall närmare utveckla huruvida ett sådant påstående äger sanning eller icke.
Om t. ex. en person har jern vågfördt och jernet gäller 15 r:dr Sk??, så tänker han möjligen: nu vill jag icke sälja jernet; nästa år får jag säkert lti r:dr; och hvarföre viii lian då icke sälja det?
Jo, emedan han beräknar att 4 proc. på 15 r:dr gör omkring 22 sk. och han hoppas att priset på jernet skall lill nästa år stegras så, att han kan få någon vinst derpå.
Ilan tror äfven, alt efter man det året icke köpt något jern ifrån Sverige, så skall man nästa år ovillkorligen behöfva det.
Jernet fortfar emellertid alt vara vågfördt, derföre att ägarne af en eller annan anledn. tro ali priserna skola stiga.
Att detta lika ofta kan föranleda missräkning, som vinst, är sannolikt, likasom det inträffar med säd och andra varor.
I sjelfva hufvudsaken vill jag icke vidare upptaga (iden; jag har blott velat ådagalägga alt mitt yttrande i ofvanberörde afseenden icke saknat grund, såsom en värd talare velat påstå.
Jag skulle tro, att man här kan spara sig mödan att så ofta upprepa, att upprätthållande af realisationen och betryggande af bankens säkerhet är del första som bör afses, enär jag icke hört någon inom huset bestrida giltigheten af denna sats; och hvad min obetydliga person vidkommer, så vågar jag tro, att jag för upprätthållande af nyssnämnde stora grundsats började draga mitt strå åtminstone lika tidigt, sorn de Heste af de Hrr, som nu haft den godheten att om densamma mig undervisa.