Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen vid en föregående förklarat sig äga tillräckligt med hvad som då erhölls, och oansedt Ständerna redan vid 1828 års riksdag begärt, att medel för försvarsverket måtte beredas inom förhanden varande tillgångar.
Oaktadt alla dessa anslag till mäteriellen höiman sägas på detta rum, att våra förråd äro tomma.
Man har sett alla dessa stora anslag inom RiksSt:n försvarade, snart sagdt, endast af de tre vice Talmän, som Regeringen tillsätter och hvilka således måste anses uttrycka Regeringens opinion.
Man har sett löneförhöjningar utöfver R.
St:s stat beviljade för gardesreg:terna, under det att medel saknas för Stockholms befästning i ett ögonblick, då vår östra granne befästar Stockholms förstad (jag menar Åland) på ett sätt, som väcker både förvåning och farhågor.
Man har sett embetsverkens organisation verkställas med högst betydlig^ anslag till nya lönestater, fastställda utan R.
St:s hörande och utan att invänta en snart förestående riksdag.
Man har sett allmänna medel, såsom Cancelli-styrelsens handcassa, tvärt emot R.
St:s beslut disponeras.
Man har sett alla våra di9 H. 7
Den i Juli f. m. plomater erhålla portofrihet, ehuru sådan frihet aldrig tillförne tillerkänts någon utan R.
Strs samtycke.
Man har sett gamla passevolancefonden, 3oo,ooo r:dr b:co, undandragas Ständernas granskning och användande samt emot Ständers beslut förklaras för icke statsmedel.
Man har sett tull— och postuppbörderna kosta ofantligt i jemnförelse med hvad de inbringa &c. Äfven för allt detta torde någon ursägt finnas i Statsrådets protocoll.
I afseende på myntfrågan och creditväsendet hafva åtskilliga uraktlåtanden å Styrelsens sida ägt rum, hvilka ej finnas af Constit.-Utsk. förklarade.
Bancofullmägtige begärde blott att af Regeringen erhålla en viss tid bestämd för verkställigheten af stiftad lag, för att återgifva oss ett ordnadt mynt och fullgöra besluten derom vid sista riksdag.
Men Styrelsens opinion vacklade så länge, att denna vigtiga samhällsangelägenhet måst sättas på spel och ånyo öfverlemnas till behandling af nya Ständer.
Hvarföre finnas inga ursägter härför företedda?
En förändring af den, utaf R.
St. enligt 79 §.
Reg.F. fastställda myntfot har blifvit af Regeringen beslutad.
Hvar finnes ursägt derför?
Regeringen har vägrat sin sanction å R.
St:s förslag tilt lag, ang:de invisningar enskilda personer emellan, angrde upphörande till någon del af de tysta förmånsrätterna m. fl., som deL vill synas, i tidens andra framgående förbättringar.
Hvar hemta anledning till ursägt för dessa förhållanden?
Förenkling i skatteväsendet har länge varit ett stort föremål för begge Statsmagternes uppmärksamhet.
Hvad är likväl dervid åtgjordt?
På hvad punkt stå frågorna om förenkling af uppbördsväsendet, förvaltningen af Kronans spannmålsräntor, markegångssättningen, räntepersedlarnas reduclion, skattejemnkningen och näringsfriheten, så länge af nationen begärd, m. fl. allt vigtiga föremål för statsmannabemödandet, och hvilka R.
St. hänskjutit till Styrelsens åtgärd, men hvaraf några resultater hitintills icke förmärkts och hvartill Constit.-Utsk. bort framlägga orsaken.
Inom Representationen hafva vid nästan alla riksdagar ganska allvarsamma tvister ägt rum, angrde R.
Strs rätt att borttaga eller förändra de ordinarie statsinkomsterna.
Detta tvistefrö hade bort undanrödjas, och det ligger Regeringen till last, att så icke skett.
Tullcommitte'en, ämnad att vägleda R.
St., påtänktes och sammankallades ej förr, än sedan Ständerna sammankommit o. s. v. Sk jutsväsendet har allt sedan 1809 utgjort ämne för R.
Strs öfverläggningar.
Huru mycket har Regeringen väl dervid åtgjort?
St. hafva ansett nödigt, att skjutsning af Kronans ekvirke till farbar väg måtte besörjas på entreprenad efter föregången auction; men Regeringen har vägrat en dylik auction för någon annan händelse, än när ekehygget verkställes af enskilda.
St. begärde förhöjning i kronoskjutslegan i likhet med gästgifvarskjuts; men Regerin - Den i Juli f. m. gen har icke medgifvit denna för annan händelse, än i fredstid.
I afseende å hållskjutsen, så qvarstår den ännu med alla sina förderfliga följder för vår uppväxande allmoge, och Regeringen har visat sig så litet benägen att bidraga till förminskning och afskaffande af denna hållskjuts, att hon afslagit ett enskildt bolags anbud att öfvertaga densamma m. m., ehuru vi alla lära öfverensstämma deri, att en sådan entreprenad vore mycket önskvärd och kunnat blifva ganska nyttig.
Huru har enväldet i den ceconomiska lagstiftningen varit begagnadt?
Har ej systemet varit i denna del vacklande; hafva ej de ceconomiska författningarna varit i många fall felaktiga, fordrat förklaringar, dessa åter förklaringar o. s. v.?
Hvad har Styrelsen gjort för vår handel, vår sjöfart och vårt jordbruk.
Finska h ndelstraclaten torde vid bedömandet deraf tjena till någon ledning.
Slutligen beder jag att få möta ett inkast under en föregående debatt.
Jag ansåg mig då icke kunna ingå i något närmare bedömande af Styrelsen och förbehöll mig detta till den dag, då dechargebetänk. skulle förekomma; ty då först trodde jag mig kunna äga grundlagsenlig rätt att yttra mig deröfver, äfvensom möjligen officiel kunskap i detta fall.
Jag yttrade tillika vid nämnde tillfälle, att om nationen icke ägde förtroende för ministeren, borde inga andra anslag än de högst oundvikliga beviljas.
Man tog detta vilkorliga yttrande såsom ovilkorligt, och man vidtog samma manöver, som dagligen brukas, att nemi. fråga, hvar man skulle finna bättre personer i stället, då troligen ingen Styrelse i verlden skulle kunna uppfylla de stegrade fordringar, sorn numera från vissa håll å henne framställas.
Jag tror likväl icke, att Svenska nationen är orättvis; jag tror tvärtom, att bon ådagalägger ett bestämdt rättssinne i detta som i andra afseenden, och jag hemställer till Eder, mina Hrr, om någon hört tadlas; om man tvärtom icke med både tacksamhet och nöje emottagit nyheten om intagande i Styrelsen af en Ugglas, en Schwan, en Poppius, en Åkerhjelm o. s. v. De sta utan skuggor, och detta bevisar, att Nationen erkänner deras förtjenster.
Personer hafva funnits inom Rådkammaren, som, utan att, såsom man här någon gång hort det kallas, vilja föra monarchien till dess upplösning, likväl önskat förståndiga reformer, men som bortgått ur Conseillen, då de ej derstädes kunnat göra sina åsigter gällande.
Nationen vet detta, och det påkallar hennes tacksamhet för dessa män.
Vare dock långt från mig att härigenom uttala något personligt tadel emot den öfriga rådgifvande personalen.
Jag kan skänka dessa män, såsom enskilda personer, min fulla högaktning, ehuru jag tror många af dem sakna förmåga att uppfylla det vigtiga kallet af en Konungens rådgifvare.
Jag anser det således vara orätt aft skära aila öfver en kam, och jag hade gerna sett, att Utsk. gifvit oss någon ledning för att mera specielt bedöma hvilka personer, som deltagit 5u Den x Juli f. m.
V j de klandrade rädslagen.
Jag frångår visserligen icke den collectiva ansvarigheten hos rådgifvarne för hvad som göres eller underiåtes; men jag tror rättvisan fordra, att man derjemte äger tillfälle urskilja, hvilka af dem särskildt förtjena förtroende, ehuru de icke förmått göra sina åsigter gällande.
Man har haft tillfälle att under granskningen af föregående mål, angrde de Halländska kyrkohemmanen (ett mål, märkvärdigt derigenom, att en hel allmänhet, understödd af Representationen, blifvit, synnerligen genom högsta domarens åtgärd, vägradt att vid domstolar, enligt Svensk lag, få pröfvad en angelägenhet, hvarpå hela dess välfärd berodde), inhemta, hulu åtskilliga af Konungens rådgifvare, en Ugglas, Adelsvärd, Nordin, ja, äfven, om jag ej misstager mig, II.
Ex. Ilr Gr. af Wetterstedt, afstyrkt den klandrade åtgärden.
Man har bort, att några af dessa rådgifvare reserverat sig mot åtskilliga regeringsbeslut, som väckt allmänhetens missnöje.
De hade derför bort tillgodonjuta rättvisa.
Detta bar likväl icke skett, emedan deras namn icke blifvit af Utsk. tillkännagifna, och emedan en personlig granskning, företagen på detta rum, måhända strider både mot grannlagenheten och tilläfventyrs icke öfverensstämmer med grundlagen.
Det är dock icke obekant, att bestämda förhållanden gifvas till ledning för omdömet öfver vissa af Administrationens ledamöter och att man från dessa kommer till resultat, hvilka ligga öppna för den allmänna granskningen.
Det är bekant, alt personer stödja Carl XIV Johans thion, hvilka bibehållit sig under 4 särskilda, nästan alla hvarandra olika Regeringar; som stödt Förmyndare-regeringen; sorn deltogo i Gustaf IVAdoIphs klandrade åtgärder till ögonblicket af hans fall; som icke kunde stödja hans thron, men likväl vilja stödja den nya Dynastiens.
Det är bekant, att en person finnes inom Konungens Rådkammare, som varit en bland medskaparne af vår constitulion och som i Rådet intogs genom den auctoritet, han då med rätta ansågs äga i afseende å vära constitutionella förhållanden och uppfattandet af nationens behof.
Han har likväl sedermera visat en förundransvärd förmåga att frångå allt, hvad han förr yrkat; han har talat om vådor för friheten, botat tryckpressen och stundom här råkat i debatt med egna colleger.
Det är bekant, att det finnes en annan bland Konungens nuvar. rådgifvare, som tillhört den suveräne GustafIV;s närmare omgifning och som, i början af vår frihetstid utnämnd till Statsråd, likväl aflägsnades från denna plats, emedan han ej ansågs vara nog frisinnad.
(Jag säger frihetstid, mina Hrr! emedan jag räknar den lagbundna friheten först hafva inträdt år 1809.
Den tid, som annars vanligen benämnes frihetstiden, var, i min tanka, en tid af partisöndringar, af våld och förtryck, der stora individer utmärkte sig, men der fäderneslandets interessen djupt sårades.)
Den rådgifvare, hvarom jag nyss talade, har likväl åter blifvit, nära ao år senare, inkallad för att stödja thronell, sedan Den i Juli f. m.
53 lian aflagt sitt prof genom ett vid sista riksdag afgifvet förslag till en ny Tryckfr:sförordn., ämnad att, snart sagdt, med dess finaste rötter upprycka den tryckfrihet, vi äga.
Det är bekant, att en af Konungens ministrar, som jag ger ali den rättvisa Iian förljenar, hvars diplomatiska erfarenhet visserligen torde vara mindre lätt att ersätta, och hvars personlighet måhända kan anses nästan oskiljaktig från Carl XIV Johan, likväl ännu i dag till Nationen har en ogäldad skuld för indragningsmngten.
Dessa flyktiga teckningar om statsmannakaraktererna lios vår Styrelsepersonal skulle visserligen än vidare kunna utsträckas; men jag frågar Eder, mina Hrr! visa dessa exempel ej tillräckligt för alt kunna bedöma densamma och de resultater, man af deras statsmanna verksamhet kan vänta sig.
Jag liar nu fullgjort, så vidt jag förmått, det tunga kall, jag åtagit mig, sedan riksdagens början indragen, snart sagdt emot min vilja, allt längre och längre i en politisk hvirfvel.
Jag har ansett det nu afgifna yttrande vara påkalladt af min pligt, ehuru jag icke trott mig böra vara ensam alt fullgöra dem, eller trott, att en man i mina omständigheter skulle vara den , som nödgades framträda dermed.
Men då jag städse klandrat eonsiderations- och svaghetssystemet hos Styrelsen, har jag icke velat, alt man skulle kunna göra mig sjelf samma förebråelser tillbaka.
Jag ägerpligter, och dyra pligter, äfven inom mitt enskilda lif, hafva stundom måst sättas på spel för fullgörandet af pligterna såsom offentlig man; och delta har sannerligen varit ganska tungt.
Jag är skyldig den nuvar.
Dynastien allt hvad jag äger, d. v. s. min uppfostran, eller den lilla bildning, jag kunnat förvärfva.
Denna tacksamhetskänsla känner jag djupt och den skall aldrig öfvergifva mig; det är måhända den enda egendom, jag förmår gifva i arf åt mina små barn.
Min öfvertygelse har varit, alt det är uti folkets belåtenhet, uti ett sansadt framskridande i tidens riktning, som styrelserna finna sitt starkaste stöd; och jag har således icke trott mig kunna bättre afbörda äfven mina enskilda taeksambetspligler, än då jag till olfentlig vederläggning" framställer förhållandena, sådana de banat sig väg till min kunskap och sådana jag innerligt tror dem vara uppfattade af Nationens opinion.
Lika mycket som jag älskar sanningen ohöljd, lika angelägen är jag att göra Styrelsens handlingssätt till föremål för den offentliga discussionen, på det att andra äfven må framlägga ljussidan deraf och rättvisan, hvarlielst den finnes, få göra sig gällande.
Jag vet, att de personer, hvilka talat i samma anda som jag, blifvit bittert klandrade och deras motiver granskade och ogillade.
Jag öfverlemnar mitt handlingssätt i detta fall till bedömande af hvarje Riddersman och af hela Svenska folket; men oansedt jag vet, att det är svårt att tala om sig sjelf, är jag skyldig alt ej tillåta ovederlagdt ett oblidt bedömande af mina motiver, hvilka 54 .Den i Juli f. m. jag icke heller vill undandölja.
Jag har på delta runi åtskilliga gånger hört deni närmare eller fjermare anfallas.
Må jag derföre sjelf en gång upptaga och vederlägga de vanligaste anfallen; ty om dessa mera direct ske, är ämnet lör grannlaga att sedan af mig sjelf kunna mera upptagas.
Mången gång har jag hört (och säkert hafva äfven många af Eder mina Hrr, hört) talare, som yttrat sig emot Styrelsen, lågt framställas, såsom de der handlat af enskild hämndlystnad eller bitterhet mot någon hög person.
Dessa känslor kunna omöjligen finnas hos mig; jag har tvärtom, såsom jag redan erkänt, de största tacksamhetsförbindelser till
Dynastien och skall aldrig upphöra att erkänna dem.
Man har vidare någon gång framställt felslagna förhoppningar såsom motiv för klandret.
Jag har aldrig ägt några lysande förhoppningar; jag har icke ägt andra än dem, som blifvit tillfredsställda, och jag är i mitt enskilda lif den lyckligaste menniska på jorden.
Jag har inga affärer och kan således icke hafva dem dåliga, och jag hoppas, med Försynens bistånd, att med mitt arbete och med de knappa tillgångar, jag äger, kunna draga mig och min familj fram, såsom en ärlig man.
Jag nämner detta, emedan man stundom alltför högljudt härleder oppositionsandan från missnöje, egentligen härflutet från förstörda affärer.
Man har talat om beräkningen hos oppositionsmannen att svänga sig upp och att fiska i grumligt vatten, sedan samhällsskicket väl först vore omstörtadt; men jag tillhör ej dem, som tro på denna drömbild: republiken, eller räkna på några omhvälfningar, emedan jag tror, att den constitutioriella monarchien är den enda passande statsform i vår tid och för våra samhällen.
Jag tror vidare Representationen icke böra nedsätta Regeringen för att vinna framgång för sina önskningar; tvärtom bör hon söka gifva Regeringen mera kraft, och för en man på min ståndpunkt i samhället finnes, i det fallet, intet annat medel härtill, än att uttala, hvad jag anser skola befordra både Regeringens och Nationens väl, hvilket alltid är och bör vara med hvartannat oskiljaktigt sammanväfdt.
Men, mina Hrr! det gifves slutligen äfven en annan bevekelsegrund hos mig, och jag måste rent uttala den, äfven om ämnet är af den mest grannlaga beskaffenhet.
Vi hafva en åldrig Konung, hvars
Dynasti är innerligt befästad uti folkets hjertan och en älskad borgen för vårt sjelfbestånd; men vi kunna derföre äga felaktiga institutioner och felaktiga lagar.
Menniskan på thronen är äfven menniska, och man har sett, att menniskan der ej alltid kan frigöra sig äfven från en viss skuggrädsla, måhända någongång understödd eller uppkommen af olyckliga, ehuru obetydliga bändelser, och man kan deraf förklara en viss obenägenhet emot förändringar i statsskicket; men när den dag (som Försynen länge nådeligen fördröje!) inträffar, att den åldrige Konungen nedstiger i grafven, så Den i Juli f. nr. 55 frågar jag Eder, mina Hrr, om inga reformer då slett, om icke den missbelåtenhet, som funnits, då blifvit bortjagad, huru svårt blir det icke då för den unge man, som skall emottaga Regeringen, omgifven af gamla institutioner, gamla rådgifvare, gammalt missnöje?
Jag frågar, om någon af Eder ens kan begära, att påen thron, den han ännu knappt hunnit bestiga och der hau, den förste af sin Dynasti, som tager den i arf, knappt hunnit sätta sig fast, hans första handling skall blifva att stöta alla dessa gamla och måhända mägtiga interessen.
Tbronföljaren är äfven menniska.
Reformerna blifva då helt säkert åter tillbakakastade io å i5 år och Nationens skönaste förhoppningar åter omintetgjorda.
Derföre måste tiden, den närvar, tiden, noga begagnas och reformerna ske under den gamle Hjeltekonungen, som ännu har i behåll hela sin mannakraft, som njuter hela Europas aktning och vid hvars auetoritet Svenska folket bör tryggt kunna förlita sig, om man lika tryggt visste, att
Konungen vore upplyst om folkets tillstånd och dess verkliga behof.
Det är derföre, mina Hrr! under Carl XIV Johan, som de nödvändiga och väl afvägda reformerna måste ske, och det är under hans älskade Son, som de böra stadfästas och utvexlas.
Jag önskar, att denna sanning ofta blifvit och ofta måtte blifva framsagd inom Konungens Conseil.
Jag har nu slutat; jag emotser, att detta mitt anförande kommer att strängt klandras, och att man icke lärer underlåta att äfven tillskrifva mig onda afsigter.
Jag underkastar mig dessa skiljaktigheter i omdömet, lugn i medvetandet, att jag handlat endast och allenast i följd af den uppfattning, jag gjort mig om pligterna hos den, som enligt grundlagen är kallad att vara en bland Svenska folkets representanter, och glad, att denna min representantpligt i vissa fall låtit förena sig med dyrbara enskilda tacksamhetspligter.
— Jag begär återremiss af betänkandet.
Det bittra tadel, som i dag och i går blifvit uttaladt emot det Utsk., hvaraf jag har äran att vara ledamot, befästar mig i den öfvertygelse, som vid mitt inträde i Utsk. ännu utgjorde en tvekan, den nemi., att jag hade gjort bäst att icke inträda i ett Utsk., der före mig män, med hvilka jag ingalunda vågar mäta mig, fått från båda sidor uppbära ett lika bittert tadel, som jag nu fått emottaga.
Men jag trodde mig pligtig att gå mitt Stånds förtroende till mötes, under hopp, att i ett redligt bemödande att iakttaga, hvad min öfvertygelse sade mig vara rätt, finna en motvigt emot det hotande tadlet.
Må samtid och efterverld bedöma mitt offentliga handlingssätt!
Jag underkastar mig gerna dess domslut; och oaktadt visserligen icke likgiltig derför, hoppas jag dock, att det icke skall utfalla så illa, som vissa leda - 56 Den t Juli f. m. möter här tyclits vara färdiga att rösta för.
D;i jag inträdde i Constit.-Utsk., ansåg jag det nödvändigt att uppgöra för mig ett bestämdt system, hvarefter jag borde handla; och jag ansåg mig då icke äga rätt att från någonting annat än grundlagarna hemta ledning fördetta system.
Jag fann då i 4 §•
Reg.F. stadgadt, att ”Konungen äger att allena ”styra .Riket på det sätt, Reg.formen innehåller,” och att han i de fall, der nedanföre stadgades, borde ”inhemta underrättelse och råd af ett Statsråd, hvartill Konungen kal"lar och utnämner kunniga, erfarna, redliga och allmänt ”aktade, infödde Svenske Frälse- och Ofrälse män af den ”rena Evangeliska läran.” Jag fann vidare i 9 §.
Reg.F.: ”att ”uti alla mål, som hos Konungen i Statsrådet förekomma, ”skall protocoll föras, och att de tillstädesvarande Statsmi”nistrar, Statsråd, HofCancelleren och Statssecreterare, eller ”de, som dessa sistnämndes tjenster förrätta, vore ovilkorligen förbundne att sina meningar yttra och förklara, Kodungen dock förbehållet att allena besluta;” och att ”om ”någonsin den oförmodade händelse skulle inträffa, att Kodungens beslut vore uppenbarligen stridande emot Reg.F. ”eller Rikets allmänna lag, skulle det åligga Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra;” att ”der någon särskild mening icke blifvit till prot. anförd, ”anses de närvarande hafva styrkt Konungen till det beslut, "han fattat,” samt ”att Statsrådets ledamöter skulle för råd"slagen vara ansvariga, såsom i 106 §, derom vidare stadias.
” Ytterligare såg jag, huru nämnde 106 §. talar om sådana lagöfverträdelser, att Riksrätt bör ifrågakomma, och huru 107 §. bestämmer Utskts skyldighet att bos Ständerna anmäla, huruvida Konungens rådgifvare i sina rådslag iakttagit
Rikets sannskyldiga väl och nytta; och då jag i dessa §§. finner, hurusom någonting annat än positiva åtgärder icke får blifva föremål för Utskts pröfning, har det i sanning förundrat mig att höra påstås, det Utsk. äfven bort yttra sig i afseende å det, som från Konungens rådgifvares sida kan hafva blifvit underlätet.
Jag har sökt följa Hr Gr.
Cronhjelms långa anförande och trott mig deruti igenkänna allt detsamma, som vid föregående riksdagar blifvit från den sidans talare framstäldt, och af allt detta skulle jag vara frestad att tro, det den värde talaren föreställde sig, att vi agde en ministerstyrelse som i andra länder.
En sådan finnes dock icke ännu, sedan förra riksdagens Ständer förkastade Constit.-Utskrs förslag dertill; och man har icke hört den ens påyrkas vid denna riksdag.
Skulle derföre något tadel äga rum emot Konungens rådgifvare i afseende å uraktlåtenhet af åtgärder, sorn kunna anses för Riket nyttiga, återfaller detta helt och hållet på Representationen, som icke sökt tillvägabringa sådana ändringar i grundlagen, hvarigenom ansvar i nämnde hänseende kan drabba Sty~, Den i Juli f. m. 5?
Styrelsepersonalen.
Jag ställer till elen värde Grin den fråga, om det val finnes någon stat i verlden, der ett Utsk. är satt att granska Styrelsens system, eller uppgöra ett annat, i händelse det iakttagna ogillas?
I andra länder anklagar ltepresentationen Ministeren öppet, och denna försvarar sitt handlingssätt lika öppet.
Anfallet sker genom vägrade anslag åt hvarje minister-administration; med bifallet eller afslaget qvarstår eller faller ministern.
Ett annat förhållande är med vårt statsskick; och 1809 års grundlagsstiftares mening var det icke, att Gonstit.-Utsk. skulle på det sätt uppfatta sin pligt, som Gr. Cronhjelm fordrat, Utskrs kall är en medlares emellan folket och Regeringen; det har endast att tillse, om rådgifvarne i sina rådslag handlat emot grundlagarna, allmän lag eller emot gällande författningar, eller derunder icke iakttagit
Det är redan ett nog svårt kall att under sådan förutsättning tillhöra Constit.-Utsk.; och under ett vidsträcktare och sådant, som Secreta Utskottet fordom var, befarar jag, att ingen numera skulle deruti vilja inträda, tyman skulle bäfva för den vidd af kunskap, som erfordrades för de pligter, man hade.
Majoriteten inom Utsk. har bestridt mig rättigheten att låta mina reservationer medfölja, och jag respecterar för mycket ett fattadt beslut för att vilja eludera det genom en uppläsning här af mina i Utsk. emot majoriteten yttrade åsigter.
Jag förklarar endast, att jag anser, det man bort pröfva rådslagen i deras helhet, för att kunna fälla ett säkert omdöme, om lådgifvarne iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, och icke hvarje isoleradt fall, såsom Utskts majoritet nu tvingat Utsk, alt göra.
En sådan pröfning hade, efter min mening, endast bort äga rum i sådana fall, der grundlag eller allmän lag blifvit öfverträdd, hvaruppå sålunda remiss bort ske till Riksrätt; och huru har man väl möjligen kunnat med en sådan pröfning komma till något säkert resultat i det hela.
Man har anmärkt, att om ordföranden i Constit.Utsk. hade samma skyldighet att leda besluten och ansvara för expeditionerna som ordföranden uti en kämnersrätt, så skulle han blifvit suspenderad för sitt förfarande i denna fråga.
Jag skulle verkligen önska, att man på mig ville och kunde tillämpa denna påföljd; jag kunde då, utan att bryta emot aktningen för dem af mitt Stånd, som valt mig och måhända också gilla mina åtgärder, blifva befriad från den visserligen icke afundsvarda plats, jag inom Utsk. innehar.
Cronhjelms framställda anmärkningar hafva till det mesta omfattat Förhållanden, hvilkas underlåtna iakttagande Hr Gr. klandrat.
Jag har icke kunnat följa honom så noga, att jag kan besvara alla ; men jag skall dock upptaga några.
Hvad t. ex, beträffar tryckfriheten, här majoriteten inom 9 H. 8 58 Den i Juli f. m.