Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., anhöll att detta utlåt, ytterligare matte få hvila på bordet; men då icke någon af Ståndets ledamöter hördes deruti instämma, förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, att ytterligare bordläggning ej finge äga rum; hvarefter Hr Liljenstolpe yttrade:
Jag anhöll att detta betänk, malle få hvila på bordet, emedan jag nu icke är i tillfälle att, såsom jag önskat, kunna utreda frågan.
Jag skulle tro, alt denna motion egentligen och hufvudsakligast hade bort tillhöra BancoUtsk:s behandling, enär den åsyftar ökande af Bankens lånefond; den har likväl endast blifvit remitterad till Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:n. Utskotten säga, att så många utvägar finnas för landtbrukaren alt erhålla lån, såsom t. ex. i Banken emot inteckning i fastighet, s. k. odlingslån äfvensom andre aijjorlissemcntslåu.
Jag har för detta ändamål gjort mig 326
Den 16 November e. m. underriiltad i Banken af vederbör, tjenstemän derstädes och erhållit de upplysningar, att för närvarande och sedan lång tid tillbaka har man ej kunnat erhålla dylika lån på mindre än 2 år, från den tid, då ansökningen inkommit.
Jag anser det således icke vara så lätt för landtbrukaren, som Ulsk:n sig föreställt, att anskaffa medel till jordbrukets förkofrande.
Omkostnaderna derför äro så betydliga och omvägarne, särdeles i afseende på odlingslånen, så vidlyftiga och tidsutdrägtiga, att man ganska väl torde kunna applicera det gamla ordspråket: all ”medan gräset gror, så dör kon.”
Jag vågar således anhålla om ålerremiss af detta betänk., med anhållan tillika, att detsamma måtte af BancoUtsk. blifva bchandladt i förening med Stals- samt Ekon.Utsk:n.
Jag får den äran upplysa, att BancoUtsk. blifvit så väl undfägnad! med motioner i enahanda syftning med denna, att, utan all afsaknad, denna enda kan gå bort.
Om vid frågan om bancolåns beviljande, en motion mer eller mindre till Utsk. inkommit, så hade detta sannerligen icke gjort något till saken.
Jag ser för min del således icke något skäl, hvarför B. o. Ad. ej skulle bifalla Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns betänk.
Då StatsUtsk. hade detta betänk, lill öfverläggning, fann det, att jordbrukaren redan har utvägar till låns erhållande af de tillgångar, som R.
St. för dem bestämt.
Banken lemnar odlingstån och bancolån, äfvensom Riksg.cont. förskjuter medel till större företag.
Men då nu de tillgångar, som Staten för delta ändamål äger, äro så anlitade, att icke några vidare penningar finnas, att för detsamma disponera, så fann sig Utsk. deraf föranlåtet att afstyrka motionen, till hvilken åtgärd jag äfven anhåller om R. o. Ad:s bifall.
Cederström, Jacob: Banken har redan så be tydliga capitaler fästade vid jordbruket, och hvilka så långsamt åter till Banken inkomma, att denna del af dess utlåningar tilläfventyrs är den farligaste i afseende på realisationens vidmakthållande.
Enligt min förmening bör således hvarje tillökning i delta afseende af R.
St. afslås, så vida R.
St. icke kunna komma i tillfälle att från Banken skilja allt sådant.
Jag tillstyrker bifall lill betänk.
Slatssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns utlåt.
Vid förnyad föredragning biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Ulsk:ns d. 13 dennes f. m. på bordet lagda ullåt:n: N:o 8, i anledn. af väckt motion om en extra provineialläkarcs anställande för Södertörn; samt N:o 9, i anledn. af väckt motion om uppförande af en brygga vid Blockhusuddstull, eller om rättighet för mindre far - Den 16 NoTember e. m. 327 koster att vid tullkammaren i Stockholm erlägga hamnumgälder.
Föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 13 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 10, i anledn. af väckt motion om inköp för Statens räkning af framlidne Amiralen Guslaf af Klints sjöcharlverk.
Ilr Rå fel t, Anton, uppläste den af Frih.
Hamilton vid betänk, fogade reservation, hvarefter Hr Råfelt muntligen fortfor:
Utom det att jag anhåller få instämma i den nu uppläste reservationen, ber jag få tillägga, att det icke finnes någon sjöstat i hela verlden, som icke har sitt eget sjöcharlverk.
Dessutom, då enligt det värderingsinstrument, hvaraf StatsUtsk. haft del, men som jag icke anser mig böra här uppläsa, emedan det innehåller en mängd speciella uppgifter, det verkliga värdet af berörde sjöchartverk, efter en ganska låg beräkning, uppgår till 8,400 r:dr utöfver hvad för detsamma blifvit äskadt, så anhåller jag, att den af Amiral af Klints arfvingar äskade summan, nemi. 50,000 r:dr, mätte af R.
St. beviljas, alt, utan särskild beräkning af ränta, under loppet af 3:ne är, utgå med 16,066: 32. om året.
Jag anhåller på denna grund om återremiss af betänk.
Jag instämmer i den af Hr Råfelt gjorda tillstyrkan, med den ändring likväl, att R. o. Ad. genast måtte fatta sitt beslut, att inköpa det omförmälda sjöchartverket, samt alt en inbjudning mätte de öfrige Stånden meddelas, att uti detta beslut sig förena.
Denna fråga är, enligt min förmening, af en ganska stor nationel vigt.
Det händer nemi., att om dessa plåtar komma från Sverige, så torde, efter ett sekels förlopp, sjelfva chartonia blifva ganska dyrköpta, eller skall man dä blifva nödsakad att copiera dem på nya plåtar från gamla chartor, hvilket icke häfver sig så lätt.
Hamilton, Hugo, Förklarade sig instämma med Frih. Cederström.
Förekommen af Hr Råfelt uti önskan att få Frih. Hamiltons reservation uppläst, får jag nu endast anhålla, att uti densamma i allo mig förena.
Jag gör det så myckel hellre, som jag förmodar, att skälet till Utsk:ns afstyrkande af inköp utaf detta så allmänt berömda arbete endast är att finna deruti, att K.
M. icke i nåder härom täckts framställa propos.; och anledn. lill K.
M:s nåd, svar med afslag å Förvaltningens af Sjöärendena förnyade und. hemställan om nådig propos. lill R.
St., rörde anslag lill inköpande af ifrägavar. chartverk, synes mig uteslutande vara den, att K.
M. icke velat, ”då några för ändamålet disponibla tillgångar icke funnos”, för ett sådant inköp, hos R.
St. ”nu äska erforderliga medel.”
Att detta arbetes inköpande icke torde vara stridande mot 328 Den 16 November e. m. K. M:s nåd. vilja, torde man alltför val kunna sluta af Dess nåd. bref af d. 10 Sept. 1840, deruti K. M., på uti förevarande betänk, upptagna skäl, väl icke pröfvat lämpligt, att vid dåvarande riksmöte föreslå R.
St. nämnde sjöchartverks inlösen för Statens räkning; ”men uppdragit åt Förvaltningen, att med Capitaiuen af Klint afsluta contract om detsammas fortsättande intill nästpåföljande riksdag1’ etc.
Jag vågar alltså vördsammast instämma uti hvad af Hr Frih.
Cederström blifvit föreslaget — och att, till vinnande deraf, nu föredragna betänk, må varda återremitteradt.
Hr Råfel t:
I händelse icke 69 § Reg.F. lägger något hinder deremot att, på sätt Frih.
Cederström föreslagit, nu genast fatta ett beslut, så har jag ingenting att deremot invända.
Hr von Schantz, Carl Jacob:
Fullkomligen erkännande billigheten deraf, att det finnes ett chartverk öfver vära kuster, skulle jag dessutom tro det vara en glömska, så väl af nationens heder som af den tacksamhet man är skyldig dea person, som offrat hela sin lefnads bemödanden för utarbetandet af detta chartverk, om nu detsamma för en ringa penning skulle gå ifrån oss till ulländningen.
Väl äro tillgångarne små, men icke äro de så trånggångne, att möjlighet ej skulle finnas att anskaffa summan.
Jag tillstyrker derföre vördsamt, att 11.
St. mätte bifalla, att denna samling inlöses såsom ett dyrbart minne af den man, som mer än i ett fall sökt att hedra Sverige.
StatsUtsk. fann visserligen, alt det bade varit önskligt att kunna bifalla Gr. Löwenhjelms motion i delta hänseende, och Uisk:s ledamöter saknade icke eller tacksamhet mot den man, som författat detta sä nyttiga chartverk; men Utsk. fann derjemte, att enär Konungen icke blott undvikit alt begära anslag till inköp af nämnde verk, utan tvertom afslagit en af Förvaltningen af Sjöärendena derom gjord framställning, så trodde Utsk. sig vid sådant förhållande icke för närvar, böra inleda Staten i detta köp, då man äfven å en annan sida hade svårt att uppsöka tillgångar dertill, så vida andra anslag, hvilka voro i fråga, skulle kunna beviljas.
Jag erkänner visserligen, all det var påkostande att nödgas biträda detta Utsk:s tillstyrkande; men dä man ägde förhoppning att härigenom icke någon egentlig skada eller förlust för Staten skulle uppkomma, emedan man hade anleda, förmoda, alt dea person, som nu äger detta verk, på samma villkor och mot samma förmåner som dess företrädare, skulle behålla detsamma åtminstone någon tid, så var del kanske icke ur vägen, alt afvakta en bättre lid för detsammas inköp, då tillgångarne vore närmare till hands.
Skulle R. o. Ad. finna att tillgångar icke saknas, samt att det är af behofvet £>akalladt, att genast inköpa verket, så har jag visserligen ingen ting deremot, men skulle tro, att det i sä täll vore nödigt alt återremittera utlät, lill StatsUtsk., som i alla fall skall framskaffa peuningarne.
Hr Den 16 November e. m. 329 Hr von Hartmansdorff, Au g.:
I sak är jag af deras mening, sorn önska alt medel måtte utfinnas till detta chartverks inköp.
Jag inser visserligen de betänkligheter, som kunnat förekomma hos Konungens rådgifvare, att begära medel för sådant ändamål, enär icke Statens mera trängande behof kunnat i andra hänseenden fyllas.
Jag inser jemväl svårigheten för StatsUtsk. alt i delta fall anskaffa medel, enär penningar behöfvas till så många särskilda föremål.
Men en utväg faller mig in, för att anskaffa de 50,000 r:dr som behöfvas.
StatsUtsk. har åt en annan inrättning, Nya Elementarskolan, för hvilken jag högeligen intresserar mig, föreslagit nyssnämnde summa; men de öfrige
Stånden hafva återremitterat frågan på ett sätt, som gör alt jag befarar, det berörde inrättning alldeles icke kommer i åtnjutande af de 50.000 r:drne.
Skulle så illa vara; finnas dessa penningar i behåll, och om skolan har sä svåra medtäflare, att hon genom deras bedrifvande förlorar det i fråga var. anslaget; så, och enär det berömda chartvcrket icke har några medtäflare eller afundsmän, önskade jag, att det genom berörde medel bevarades åt fäderneslandet.
Att R. o. Ad. nu genast skulle besluta något sådant, anser jag stridande emot 69 § Reg.F., emedan fråga är om ett statsanslag.
Jag förenar mig derföre med Hr Råfelt och andre ledamöter, som yrkat återremiss.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Stats- samt Allm. Resv.- o. Ekon.Ulsk:ns utlåt.
N:o 10 gjorde anmärkmr föranleda lill samma ullät:s åter remitterande.
Föredrogs och bifölls LagUlsk:s d. 13 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 23, i anleda, af väckt motion, ang:dc förhöjning af ansvaret för åverkan och ohägn m. m.
Föredrogs LagUtsk:s d. 13 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 24, i anledn. af väckt fråga, ang:de förändring i 7 § och upphäfvande af 8 § uti Jordab:ns 16 cap.
Då, på sätt jag förut yttrat, jag anser det vara föga väl betänkt, att för närvar., då man har att förvänta antagande utaf ett nytt lagverk, verkställa partiella lagförändringar, med mindre än att desamma äro af behofvet högst påkallade, får jag för min del påyrka afslag å LagUtsk:s förevar, betänk., emedan jag icke kan finna, att stadgandet i 7 § 16 cap. Jordab:n, att jordägare, som träffar pä vägen rymmande landbo, äger att honom återföra, är i någon mån vådligt.
Det är visserligen icke tillåtet för husägare i stad alt återföra en hyresgäst, som söker rymma; men man hör dervid besinna, att det är stor skillnad mellan städja 4 H. 42 330 Den 16 November e. ra. å landet och hyra i stad, enär hyror i städerne hetalas qvartaliter
Förut till husägarne, hvilka svårligen böra förlora något om försigtighet iakttages, men att deremot arrenden vanligtvis hetalas efteråt, d. v. s. efter hvarje års slut.
Dessutom är det på landet vida svårare än i städerna att kunna anlita vederbör, executors handräckning, särdeles i gränsprovinserne, hvarest det lätteligen kunde bända, alt onder det jordägaren reste lill länsresidenset, för alt medelst handräckning af landshöfd.embetet låta återföra den rymmande landhon, denne redan lyckats komma öfver gränsen.
Af sådan anledn. och då jag hvarken funnit alt ifrågakomne lagstadgande hittills medfört några menliga följder, eller att lagbudels tillämpning gifvit anledn. till någon klagan, att Konungens Bef:h:de derigenom blifvit gripne i utöfningen af deras embete, så får jag förnya min förut gjorda anhållan om afslag å LagUtsk:s förevar, betänk.
Jag ber alt i allo få instämma med Frih. Cederström.
Jag anser lika med honom, att jordägare
Kro föga betjente med rättigheten alt bos Konungens Bef:h;de begära hemtning af landbo och dennes gods, som han med sig förer, öfvertygad derom, att den landbo, som rymt, redan på förhand förskingrat godset, innan han hunnit återhemtas.
Dessutom kan det Ilända, att landbon är i besittning af jordägarens egendom, d. v. s. inventarier af hvarjehanda slag, och det vore vådligt alt i dessa tider, då våra Författningar lemna tillfällen alt begå svek, äfven öppna den utvägen för en oredlig landbo, att kunna tillegna sig jordägarens egendom.
Ced ers t rom , A n der s: Förevarande lagstadgande, infördt i Wexiö stadga, öfverflyttadt först i Landslagen och derefter 1734 i vår nu gällande lag, strider uppenbarligen emot det system, som i andra dylika fall blifvit följdt.
Det kan ej blifva riktigt alt gripa Konungens Bef:h:de i embetet och sjelf skalfa sig rätt.
Lika med Utsk. finnér jag, att i förevar, fall ändring bort ske, men tror, lika med de 2:ne föreg:de talarne, att dermed icke brådskats, utan att saken kunnat lills vidare hvila.
Men då nu LagUtsk. inkommit med detta förslag, och R. o. Ad. redan sisth riksdag biföll ett ungefär lika lydande, så tror jag, att äfven detta borde bifallas i hvad det är lika med det förra.
Stjernstedt har i sin reservation framställt ett förslag, som med en obetydlig förändring är lika med det nyssnämnda, hvilket jag anhåller måtte antagas, emedan det har i så måtto företräde framför Utsk:s förslag, att det innehåller bestämdt, att om ej landbo, som afflyttar, betalt lega eller den utskyld etc. etc., bafve jordägaren, der fordringen ostridig och förfallen är, vald qvarhålla hans gods, som å hemmanet finnes, intill dess han rätt för sig gjort, hvilket är lika med hvad som finnes stadgadt för ägare af hus isladen, hvilken äger rättighet att qvarhålla det gods, som hyresgäst har, intill dess denne för sig rätt gjort häfver.
Detta vore en verklig fördel för jordägaren, hvarigenom han slapp att springa Den 16 November e. m. 331 landsvägarne omkring, för att taga fast den förrymde landbon.
Jag tillstyrker propos. på Frill.
Sljernstedts förslag lill lagförändring.
Jag vill visserli gen medgifva, att Frill.
Stjernsledts förslag äger företräde framför LagUtsk:s; men jag anser just den omständigheten vara vådlig, att det i första raden af detta förslag förekommer: ”Rymmer landbo bort inom stämmolid, lite jordägaren Befallningshafvanden lill, att honom, och allt det lian med sig fört, äter hemia.”
Innan jordägaren skulle kunnat fä någon hjelp af K.
Fef:h:de, torde i de liesta fall landbon redan kommit undan, elier oek förskingrat egendomen; och då den bot, som derföre blivit föreslagen, eller 10 R:dr, är så obetydlig, att den ej kan medföra något correctiv mot landbos rymningsförsök, samt i öfrigt icke något sä förskräckande ligger deruti, alt en jordägare, sorn pä vägen anträffar sin landbo stadd i rymning, återför honom, kan jag ej annat än förnya min begäran om afslag å förevar, betänk.
Jag får dervid ytterligare förklara, att om det vore i sammanhang med den nya lagens antagande, skulle jag ingalunda motsätta mig antagande af ett annat förslag i st. f. det hittills härutinnan gällande lagbudet; men dä jag ej linner consecjvent eller principen ligt alt utau behof vidtaga partiella lagförändringar, samt någon olägenhet, mig veterligen, icke uppstått af det nu gällande lagbudet, hvaremot verkliga olägenheter kunde uppkomma, derest man antoge LagUtsk:s förslag, eller Frih.
Sljernstedts contraförslag, så fortsätter jag mitt yrkande om propos. pä afslag.
Jag medgifver, alt ifråga var- lagförändring är af obetydlig vigt och att det varit under närvar, förhållanden likgiltigt om fråga derom blifvit väckt eller icke; men då nu sä skett, skulle jag dock tro, att denna förändring, synnerligast om den completteras med Frih.
Stjernstedts förslag, verkligen utgör en förbättring.
Då de anmärkn:r, som blifvit mot förslaget gjorda, hufvudsakligen afse det vådliga för jordägaren deruti, alt landbon komme undan, medan dea förre anlitade K.
Bef:h:de, ber jag få fästa uppmärksamheten derpå, alt vär nu gällande lag endast i det fall tillåter jordägare att sjelf återföra landbo, då nemi. denne under rymmandet träffas på vägen; och utöfningen af denna rättighet är således beroende af en dubbel tillfällighet, både af alt på vägen träffa den rymmande landhon, samt af att hafva den physiska-i makten att emot hans vilja återföra honom, då det icke kan antagas, att han vid alla tillfällen skall låta godvilligt leda sig, hvarförutan det är fara värdi, ali en så beskaffad landbo begagnar första tillfälle att åter smyga sig bort.
I det nya förslaget tillägges jordägaren den bestämda fördelen alt qvarhålla det gods, som kan finnas i behåll.
Delta är dock en fördel, då, enl. hvad jag sökt ådagalägga, nu gällande lag i förevarande fall icke lemnar någon verklig sådan. 332 Den 16 November e. m.
För öfrigt liro motiverne tillräckligt klart oell fullständigt utvecklade, såväl i Ulsk:s betänk, som i Frih.
Stjernstedt reservation, att jag ej tror någon betänklighet böra uppstå alt bifalla delta förslag, med tillägg af Frih.
Sljernstedts reservation.
För min del finner jag hvarken det ena eller andra förslaget svara mot den förväntan man kan hysa i fråga om det fall hvaröfver lagstiftas hör.
Jag skulle tro, att 10 dalers bot för landbo, som rymmer bort med gods, som måhända till största delen tillhör jordägaren, och 5 dalers för dem som honom vid rymningen varit behjelplige, på intet sätt svarar mot den skada, sorn jordägaren tillskyndas.
Emedlertid, om jordägaren, på förhand underrättad om tilltaget, möter den rymmande, så har han rätt att gripa och tillbakaföra rymmaren, med allt hvad denne medförer; efter della Förslag skulle dertill Konungens Bef:h:de anlitas.
Landhon är emedlertid borta, och hvad qvar är af godset det, säger den siste talaren, äger jordägaren att i qvarstad behålla.
Ja wöhl! denna rättighet har han i alla fall.
När helst någon rymmer från sitt hem, äger hus- eller jordägaren rätt till det qvarlemnade godset, till så stort belopp, som den förrymnde är skyldig; men för bristande inventarier, för afrad som hort erläggas, får han intet, och jag hemställer då om förutnämnda hot är förenlig med billighet och rättvisa.
Jag afstyrker betänk.
Hr von Hartmansdorff, Äng:
Tvenne ledamöter som försvarat betänk, hafva likväl förklarat, att den i fråga var. lagförändringen vore likgilllig; men likväl velat bifalla henne.
Uet är dock icke för ro skull, eller i brist på annan sysselsättning, som man stiftar lagar, utan derföre att deras ändring är högst nödig eller nyttig.
Då sådant icke är förhållandet vid detta tillfälle, så afstyrker jag fiir min del förändringen, instämmande med de värde ledamöter, som yrkat afslag å betänk.
Skälet, alt emedan betänk, inkommit från LagUlsk., så horde man äfven antaga det och icke låta saken förfalla, kan jag ej gilla; typå samma grund kunde man säga, att emedan läkaren skrifvit receptet, så hör ock patienten förtära medicamenlet.
Frih. Cederström, Anders:
För min del har jag aldrig Förklarat, det ju ej detta betänk, vore nyttigt, utan alt framställningen kunnat hvila till längre fram, dä nya lagförslaget kommer i fråga.
Då emedlertid LagUlsk. föreslagit detta stadgande, hvars antagande är nyttigt, men roed föreslåendet hvaraf kunnat uppskjutas, tror jag likväl, enär ett uppskof med antagaudet deraf ej skulle till något tjena, att betänk, kan bifallas.
Ehuru jag för min del till alla delar instämmer i en högt aktad ledamots mening, som förklarat, att betänk, icke af det skäl bör antagas, att det inkommit till Ständerne, skulle jag likväl tro, att den nuvar. tillåtelsen för jordägare alt sjelfva kunna återhemta en landbo, är en barbarism, som icke later sig förena med sednare tiders fordringar.
Den 16 November e. m. 333 (orde ej vara mer än billigt, att jordägaren anlitar den cxeculiva makten fiir atl få sin landbo återbemtad, om så anses nödigt.
Det är ej så afgjordt, att det nya lagförslaget så hastigt blir anlaget, oell vid sådant förhållande skulle jag tro, atl den föreslagna laglorändringen vore af behofvet påkallad.
Hr Gunther, Claes Ephraim:
Jag delar lika tankar med de ledamöter, som förklarat, att den nu föreslagna lagförändringen är af behofvet mindre påkallad för det närvar.; men likasom jag å ena sidan hyllar denna åsigt, instämmer jag å den andra med Just.ombudsm. deruti, alt det nu befintliga stadgandet i 7 och 8 §§ l(i cap. Jordab:n är föråldradt och oförenligt med nu rådande rättsbegrepp.
Men hvarföre jag ändock sagt, atl förändringen vore af behofvet mindre påkallad, är, att det redan under en längre lid saknat all tillämpning; ty säkerligen bar icke på 50 års tid det fallit någon jordägare in, att sjelf taga sig den rätt, sorn lagen här medgifver, utan han har, i detta som i andra fall, anlitat vederbörande myndighet.
Jag tror således, att det vore alldeles oskadligt, om lagstadgandet qvarstår sådant det finnes, till dess en ny lag i sin helhet blifvit stillad; så mycket hellre, som stadgandet egentligen tillhörer broltmålslagsliflningen, fastän del influtit i civillagen, och vi innan kort hafva att förvänta en ny criminallag, om vi än fä vänta något längre pä ny civillag.
Då emedlertid Just.- ombudsm. icke allenast vid föreg:de riksdag, utan äfven vid den innevar. väckt motion att borttaga det ifrågavar. stadgandet, har LagUtsk. ej baft någon skälig anledn. att icke biträda hans förslag, såsom i och för sig sjelf riktigt och välgrundad!.
Min mening är i följd häraf, all del kan vara temligen likgiltigt, antingen II. o. Ad. låter stadgandet qvarstå, som det är, eller antager Ulsk:s förslag, hvaremot jag skulle anse del vara vådligt alt frångå della och i stället antaga Frih. Sljernsledts, i dess reservation gjorda framställning, såsom åsyftande en vida mera ingripande förändring, än som här bör komma i fråga.
En sådan tillåtelse för jordägaren, att äfven efter slämmolidens slut kunna qvarhålla landbos gods lill dess denne för sig rätt gjort, skulle allt för mycket utvidga den förres rättigheter, och behöfves icke eller, så länge jordägaren, efter vår uuvar. lags system för förmånsrätter, har företrädesrätt bos sin landbo, ehvad denne qvarsitler ä den arrenderade egendomen, eller derifrån redan alflyttat.
Så tolkas åtminstone 17 cap. ö § liand.b:n vanligen af dumstolarne; och så langéen sådan företrädesrätt tillägges jordägaren, har lian icke behof af rättigheten alt vid landbondes aflvttning qvarhålla dennes gods; hvilket deremot för en husägare i stad är af stor vigt, emedan hans företrädesrätt ej sträcker sig till andra saker än dem, sorn finnas i huset qvar.
Pä denna grund skulle jag vilja afstyrka R. o. Ad. att antaga Frih.
Stjenstedls förslag, hvaremot 334 Den 16 November e. m. det, som sagdt är, kan vara Iikgillligt om Utsk:s antages eller det äldre stadgandet qvarstår oförändradt.
Uppå härefter framställd propos. först till bifall och sedan lill afslag, blef LagUtsk:s betänk.
N:o 24 af R. o. Ad. afslaget.
Föredrogos och bi föllos LagUtsk:s ncdannämndc d. 13 dennes f. m. på bordet lagda belänk:n: N:o 25, i anleda, af väckt motion, ang:de stiftande af en lag i afseende på gode män eller compromissaricr; samt N:o 26, i anledn. af väckt motion, ang:de bestämmelse af viss tid, hvarinom vigsel, efter slutad lysning lill äktenskap, bör äga rum.
Föredrogos och lades till handlingarne LagUtskts d. 13 dennes f. m. pä bordet lagda mern.
N:o 27, i anledn. af äterremiss utaf Utsk:s under N:o 8 afgifna utlåt, öfver vackt fråga om förändring af 12 cap. 1 § Giftermålsb:n och 15 cap. 24 § kyrkolagen; samt N:o 28, i anledn. af äterremiss af Utsk:s betänk:n Niis 2 och 12.
Vid föredragning af LagUlsk:s d. 13 dennes f. m. på bordel lagda betänk.
N:o 29, i anledn. af väckt motion om uppbäfvande af 3, 5 och 6 §§ i 2 cap.