Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag sluter mig utan tvekan till dessas antal; men skall någon förändring ega rum, bör den ske på sådant sätt, att den medför nytta och icke leder till inkonseqvens i lagstiftningen, hvilket, såsom Hr Gr.
Sparre i sin reservation tydligen ådagalagt, skulle blifva en följd, om Utsk:ts förslag blefve antaget.
Då man såsom vilkor för qvinnans rätt att vara sin egen giftoman bestämt en viss ålder af 25 år, tror jag det Vara onödigt att göra detta vilkor beroende af något annat; och man bör icke omfatta någon för vår lagstiftning okänd teori; det är tillräckligt att hemta stöd af våra egna lagar.
Hur är t, ex. förhrdet med en enka?
Hon får råda och bestämma öfver sig sjelf, och detta utan afseende om hon, på egen begäran eller i följd af tvång, blifvit under förmyndare-inseende ställd.
På samma sätt förhåller det sig med mannen.
Han är och lörblir, efter upnådda 21 år, sin egen giftoman, äfven om han blir förklarad omyndig.
Sålunda är myndigbetsförhållandet, enligt vår nu gällande lag, alldeles icke beroende af giftomannarätten eller tvertom.
Jag skulle derföre för giftomannarättens uphörande helldre velat föreslå en tid af 24 år och 11 månader, ty då hade icke denna lag kommit i kollision med lagen om qvinnans myndighet.
En qvinna, som upnått omförmälda ålder, skulle då på den månad, som felas i de 25 åren, hinna gifta sig och icke, på sätt nu måhända sker, tvirigas att mot sin vilja först blifva myndig och under den korta tiden kanske komma att ingå transaktioner, som för hennes framtid kunna blifva skadliga.
Men Utsk:t har sagt att det icke är så farligt att antaga denna lag, emedan den blott är ett undantag och giftomannarätten ändock alltid komme att qvarstå såsom regel.
Deri har likväl Utsk:t orätt, ty hvad Utsk:t kallar undantag, är regel, lika väl som Utsk:ts regel är undantag.
Jag vill då fråga om lagen aug-.de qvinnans myndighet är en undantagslag?
Första regeln är att qvinnan står under förmyndare-inseende; den andra att hon vid 25 år är myndig; det beror blott på henne sjelf, om hon vill begagna sig af denna rätt eller icke.
Denna qvinnan med - 12* Den 6 Juni f. m. gifna frihet att blifva myndig endast i det fall att hon sjelf önskade det, var ett ganska visligt stadgande, enär det var lätt att förutse, att qvinnan, ovan vid affärslifvet, icke alltid skulle vilja begagna sin myndighetsrätt.
Nu åter vill nian tvinga henne blifva myndig genom förev:de lagförslag, ty utan allt tvifvel skulle hvarje 25-årig qvinna vilja begagna sin rätt att råda öfver sin person, äfven om hon först, ehuru mot sin vilja, måste blifva myndig.
Hvartill tjenar det sålunda att ställa giftomannarättens uphöraude i beroende af myndigheten?
För mången skulle det leda till ganska stora och onödiga utgifter, andra skulle deremot kanske utestängas från möjligheten att få fritt bestämma öfver deras hand och hjerta, ithv att de först blefvo förklarade omyndige, ty det lärer väl icke kunna förmenas föräldrar eller målsmän att, innan qvinnan upuått 25 år, få, i likhet med hvad om sou finnes stadgadt, hos vederbörlig domstol anhålla det hon fortfarande måtte förblifva under förmyndareinseende, då lion visat att hon icke kan sköta den förmögenhet hon måhända eger.
Man finner lätt till hvilken inkonseqvens ifrågavide lagförslag äfven i sitt anförda fall skulle leda.
Dessutom är åtminstone icke alldeles otänkbart att denna lag kunde ge anledning till bedrägerier, något som lagstiftaren, så vidt möjligt är, bör förebygga.
Jag yrkar således att K. o. Ad., med förkastande af Utsk:ts förslag, måtte antaga Hr Staafs reservation.
Vid förra riksdagen yrkade jag, när fråga var om qvinnans myndighet, att hon skulle erhålla den henne tillkommande naturliga rättigheten att bestämma öfver sig sjelf och sin egendom, men då nu ingen utsigt är att vinna det målet, nöjer jag mig med det mindre, som Utsk:t föreslagit.
Mot detta Utskits förslag har blifvit anmärkt det oriktiga deruti att qvinnan skulle kunna, mot föräldrars vilja, sig gifta.
De talare, som haft en sådan mening, synas alltid förutsätta att qvinna skall hafva orätt mot föräldrar.
Så är likvisst icke alltid fallet, utan det händer äfven att föräldrar af helt och hållet, egennyttiga afsigter vilja förhindra sina döttrars giftermål, hvarpå jag kan lemna tydliga exempel.
I allmänhet tror jag man måste anse att menniskan en gång skall blifva myndig.
Det begäret att reglementera och vara förmyndare har ledt till mycken skada; hvar och en menniska kan begå misstag och behöfva rådgifvare, men hvar skola då de der visa männen eller förmyndarne finnas, som äro ofelbara?
Dä jag verkligen icke har eu så stor missaktning för qvinnan, som man skulle kunna tro att en del talare här hysa, så fortfar jag att yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Då jag framställde denna motion, så var det i betraktande af de många trängande förh:den, som i detta läll egde rum.
Jag yrkade då att qvinnan skulle förklaras myndig vid 15 års ålder, på den grund att Svenska lagen anser henne dertill qvalificerad och ger henne rätt att ingå äktenskap.
Jag har således för mitt yrkande ett prejudikat i lagen.
Lagen tillerkänner henne rätt att gifta sig i omyndighetstillståndet; man t) en 6 3 u 11 i f. in. liar lin Ivekats göra henne myndig vid ett visst antal är; det synes då icke vara för tidigt att nu börja betänka vigten af att qvinnnn blir myndig öfver sig; detta är hvarje menniskas högsta sträfvande, icke allenast för den individuela, utan äfven för samhällets utveckling.
Man har i alla tider lagt band på äktenskapet, man har uptagit aila möjliga restriktioner i de förleden, då personer vilja inträda i äktenskap och gör det ännu i dag.
Men hvartill leder detta, månne till mensklighetens väl?
Jag tviflar derpå, ty då man upställer svårigheter för äktenskapets ingående, blir följden elände, brott, och prostitution.
Man har, för att behålla qvinnan i omvndighetstiilståndet, förespeglat att det läge i sedlighetens intresse.
Jag påstår motsatsen och man behöfver icke gå långt., för att se sanningen deraf.
De naturligaste förhållandena kunna och böra icke förkränkas, ty de äro som elden; om de förqväfvas, bryta de desto våldsammare ut.
Det. är ur denna synpunkt som jag betraktat frågan.
Det, tir glädjande att se med hvilket intresse den från första stunden blifvit behandlad; man har hört allmänna tidningar uttala sig att den är mensklighetens allmännaste lifslVåga.
Man kan göra den om intet vid denna riksdag, men länge kan icke qvinnan hållas i denna förnedrande träldom.
Hr Olivecrona har anfört främmande länders exempel, att qvinnan der befinner sig på samma ståndpunkt, men han har dock icke åberopat Förenta Staternas exempel.
Der finnes ingen lag stadgad i detta fall och det är äfven onödigt.
Man har framkastat de gamla fraserna örn pietetsförhållanden och familjerätt; i hvad öfverensstämmelse står detta med de allmänna naturliga rättsprinciperna, som livar och en återfinner i sitt bröst?
Ar icke qvinnan en fullmyndig menniska, skall hon vara fastkedjad vid fader, moder, broder, så länge lion lefver?
Jag kan icke frångå mitt yrkande, emedan det är en naturlig rättighet.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats deL bifall till LagUtskits förslag, dels utslag derå, dels antagande af det förslag, som finnes framställdt uti Hr Staaffs reservation, och dels slutligen antagande af sistnämnde förslag med den förändring, att siffran 25 utbyttes emot siffran 15.
Exc. först propos. å bifall till Utskits förslag, dervid, svarades mångå nej och några ja, samt sedermera propos. om afslag å samma förslag, då svaren utfölio med starka ja tillika med åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Armfelt och Hr Cederschiöld, Gustuf, begärde votering.
Landtmis framställning, beslutat, att kontraproposm vid den blifvande voteringen skulle innehålla bifall till LagUtskits förslag, justerades följande voterings-propos.
: »Den sorn bifaller LagUtskits Utlåt.
Nio 26, i anleda, af aterremiss utaf LagUtskits Betänk.
H:e 15, i fråga om giftomaunarättens uphörande, röstar Ja; l'2fi Den 6 Juni e. m. den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår lt. o. Ad. nämnde Utlåt.»
Jag anhåller att få anmäla min reservation mot detta beslut, sora efter min tanke står i strid med menuiskans yttersta rättigheter och friheter. lt. o. Ad. åtskiljdes kl. '/, 4 e. m.
Justerades ett prot.utdrag för den 30 sisth Maj och den 2, 4 och 6 dennes, samt 3 prot.utdrag för förmiddagens plenum.
Hr Silfverstolpe, David Ludvig, hade inlemnat ett mern., som nu upplästes och lydde sålunda: Sedan Läraren vid Veterinär-Inrättningen härstädes.
Professorn Eeinhold Dahlström, nyligen aflidit och i ytterst knappa omständigheter efterlemnat sin hustru, vågar jag hos R.
Stro ödmjuk, anhålla om, att en årlig pension af femhundrade (500) rdr rmt måtte nämnda enkefru beviljas.
Uplysniugsvis tager jag mig friheten nämna: 1:0 att Professor
Dahlström, enligt bifogadt betyg från K.
SundhetsCollegium *), varit i 26 år anstäld såsom Lärare vid *) Att aflidne Professoren Reinhold Dahlström, enligt 1 K.
Sundhets; Collegii matrikel gjorda anteckningar, den 25 Mars 18.34 blef tredje Lärare vid Veterinärinrättningen i Stockholm, och den 28 Mars 1835 tredje Professor derstädes, hvilken sednare tjenst han till sin död Den 6 J u ii i e. m. 127 Veterinärinrättningen, der lian med nit och omtanka skötte sin befattning; 2:o att lian, till slutet af år 1859. i likhet med de öfrige Lärarne vid Inrättningen, var blott tillförordnad, och sålunda under denna tid icke kunde bereda sin hustru rätt till pension af Staten, och att hans ringa lön icke medgaf honom att för henne ingå i någon annan pensions-anstalt; och 3:o att han insjuknade kort efter sedan han fått fullmagt på tjensten, och dog vid den tid, då Lärarne vid Veterinärinrättningen, på grund af K. M:ts Nåd.
Propos. till Rikets nu församlade Ständer, kunna hoppas att få sina knappa lönevilkor förhöjda.
Transumt af bouptecknings-protokollet efter Professor
Dahlström skall jag hafva äran till SlatsUtsk:t med det snaraste inlemna, anhållande ödmjukast, att denna min motion måtte till nämnde Utsk. blifva remitterad.
Remitterades till StatsUtskrt.
Jag anhåller alt få till prot. antecknadt, att jag icke deltagit i 11. o. Ad.-s beslut på f. m. öfver LagUtsk:ts Betänk, om giftomannarätten.
Eöredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm.
Besv-, o. Ekon.Utsk:ts den 19 och 23 sisth Maj bordlagda Betänk.
N:o 90, i anledning af väckta motioner o,m ordnande af militärundervisningen i Riket, samt om införande af passande krigsöluingar vid Rikets alla offentliga undervisningsanstalter.
Utsk:ts hemställan, att Frih. Creutz’ motion om uphörande af K.
Krigsakademien, samt om inrättande af militärfakulteter vid Universiteten måtte lemnäs utan afseende.
Den motion, jag vid innev;de riksdag väckt i denna fråga, har af Utsk:t blifvit alstyrkt, och Utsk:t har dervid yttrat, att jag äfven som motionär i enahanda ämne vid förra riksdagen icke vederlagt de skäl, som blifvit andragna i motsatt syfte.
Jag har dock ansett, att man vid afgifvande af motioner icke bör vara alltför vidlyftig, utan lemna åt diskussionen att afhandla om skälen för och emot.
Jag har vid framställande af mitt förslag haft tanken riktad på den tid, då universiteterna utan tvifvel komma att sammanslås, och då man bör vara i tillfälle att der studera alla vetenskapens olika grenar, således äfven krigsvetenskapens theori och grunder.
Tilli mpningen häraf torde åter böra inhemtas vid regementen:», och erfarenheten har visat, att sådant hittills skett med framgång.
Då jag emellertid, som frågan nu står, icke innehade, äfvensom att han sistnämnde år blef Byzantinsk stipendiat, betygas.
Stockholm den 31 Maj 1860. J. F. G. KEYSER.
SnndhetsCollegii Ombudsman. 1) e ii 6 J 11111 é. hl. kan hoppas någon framgång åt mina åsigter, har jan har endast velat i korthet uttala desamma, utan att framställa något yrkande, öfverlåtande åt lt. o. Ad. att i frågan fatta beslut.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå främstäld propos. blef Utsk:ts ifrågav:de hemställan af 11. o Ad. bifallen.
Utskits tillstyrkande i fråga om förändrad organisation af Krigsskolan å Carlberg.
Hr Akrell, Carl Fredrik, anförde dels mundtiigen dels skriftligen:
Såsom ett motstycke till Utskrts här gjorda framställning anhåller jag att få framhålla Afdelningen» förslag till beslut, hvilket lyder sålunda: »För så vidt yrkandet om en förändrad organisation af Krigsakademien på Carlberg går ut på att ställa fordringarne för inträde derstädes i samband med undervisuingsmåttet vid allmänna -Elementarläroverken, och att, i hvad ske kan, från Krigsakademien afskilja dess hufvudsakligen för undervisning i humanistiska ämnen afsedde delar, gillar U t sk :t motionens syftning.
Men da, af hvad anfördt blifvit, antagas måste, att en sålunda förändrad organisation är af Krigsakad:s egen styrelse åsyftad, och de anförda skälen, hvarför den hittills icke skett eller ännu bör ske, synas Utsk:t fullt giltiga; då frågan om afskiljande från Krigsakad. af sjökadetternes undervisning är, efter nådigt tipdrag, af sakkunnige pröfvad och den nuv:de organisationen dervid godkänd; då en förening af de båda Krigsläroverken vid Marieberg och Carlberg destomindre synes vara af behofvet påkallad, som föremålen för deras verksamhet är helt och hållet olika, i det att läroverket vid Carlberg har att bilda ynglingar till officerare, under det vid Marieberg redan varande officerare ega tillfälle till vidare utbildning för skiljda grenar af krigsyrket; och då. under afvakta» på de förändrade förhållanden, den väntade reorganisationen af Krigsakademien må medföra, det icke torde vara lämpligt att ingå i bedömandet af .sådana detaljfrågor, som fordringarne för utgångsexainen, kadetternas rang m. m., hemställer Utskottet att någon lt.
Sttrs åtgärd, i anledning af de väckta förslagen oin förändrad organisation af militärläroverken, icke må företagas.»
Mig synes, att Afdeln. härmed uttryckt allt, som i detta afseende kan åtgöras, och jag vill lägga särskild vigt dervid, emedan Afdeln. varit i tillfälle att närmare, än sorn kunnat ske i Ut sk: ts plenum, taga kännedom af de till ärendet hörande handlingar.
Bland dessa får jag särskildt åberopa det yttrande, sorn vid motionens remiss afgafs af guvernören för Carlberg, oell hvilket fullständigt pä förhand vederläde all den bevisning, man sedermera sökt framkomma med.
Detta yttrande blef då äfven af It. o. Ad. med mycket bifall uptaget, och jag hoppas, att R. o. Åd. nu också mätte Den 6 Juni é. m. 12» måtte vidblifva sin en gång uttalade åsigt.
Det är för öfrigt bekant, att redan för 40 år sedan blef dåvarande Kansler för Krigs* Akad:n anbefalld att utarbeta förslag till dess orabildning, ocb detta förslag blef af K.
Mit uptaget, men måste öfvergifvas till följd af bristande medel för dess genomförande.
Sedermera hafva betydliga förändringar blifvit, vidtagna och 1 :a klassen indragen, och nu är frågan endast, om de hinder, som förut stått i vägen för en ytterligare ombildning, numera blifvit undanröjda, samt om tiden till en sådan nu är inne.
Utsk:t besvarar visserligen denna fråga med ja, men dock i ganska sväfvande och obestämda ordalag, och lör min del tror jag, att erfarenheten af den nya skolstadgans verkningar ännu är för otillräcklig, för att man skulle kunna vidtaga en förändring, som i så väsendtlig mån deråt beror.
Man bör nemi. på förhand känna, huru stor portion kunskap kan i hvarje särskild klass af de allmänna läroverken inhemtas, och vid hvad ålder ynglingarne i hvar och en af dessa vanligen äro, för att kunna med säkerhet bedöma, vid hvilket stadium de må anses fullt qvalificerade för inträde vid KrigsAkad.
Utsk:l har äfven uttryckt den åsigt, att. till lölje af den åsyftade förändringen med KrigsAkad., de enskilda militärskolorna skulle komma att uphöra.
Detärockså ganska sannolikt att så komme att inträffa, så vida man nemligen för dem, som utgått från KrigsAkad., förbehölle någon företrädesrätt vid inträde i arméen; men sådant går an endast i de stater, der krigsskolan är uplåten fritt, Hos oss, der hvar och en måste sjelf betala för sitt underhåll och den undervisning han åtnjuter, måste man deremot inskränka sig till att bestämma kunskapsmåttet.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, samt med åberopande af så väl Guvernörens å Carlberg förut omnämnda anförande och Afdelningens inom Utsk:t framställning, anhåller jag, att R. o. Ad. behagade ogilla den nu föredragna punkten i förevrde Betänk.
Att en ombildning af KrigsAkad.
å Carlberg måste ega rum, torde icke kunna af någon förnekas, och är äfven i allmänhet medgifvet; frågan är blott huruvida tiden dertill ännu är inne.
Man har i detta afseende andragit, att 1859 års skolstadga ännu är för färsk, för att man skulle kunna af dess verksamhet och inflytande draga några ankra resultater, och att Carlberg måste ordnas så, att det kommer i ett visst förhållande till de vaidiga offentliga läroverken.
Det är dock tydligt att, om R St:r nu besluta Carlbergs omorganisation, denna i alla fall icke kan verkställas genast, utan fordrar ett år eller par, innan de nödiga förberedelserna blifva träffade, och vid den tiden torde äfven skolstadgan halva varit tillräckligt länge gällande, för att erfarenheten derom skall hafva kunnat stadga sig.
Det är utan tvifvel att ynglingarne erhålla vid Carlberg en ganska god militärisk upfostran, och bland de fel, som man kan förebrå denna anstalt, är ett af de förnämsta, att den är för inskränkt, alldenstund den icke kan mottaga mera än 200 officersämnen.
Mea om man, såsom här åsyftas, toge bort de 2 första klasserna, hvarigenom H. VII.
' 9 130 !)«n B Juni e. m. kursen förminskades till 2 å 3 år, så kunde man med skid fordra, att alla officerare genomginge densamma, likasom för inträde på civila tjenstemannabanan ovilkorligen fordras att hafva absolverat en längre kurs vid universitetet.
Under nuvrde förhållanden deremot ligger det en orättvisa deruti, att blott den ena hälften af arméens officerare har tillfälle att genomgå Carlberg, och äfven för att häruti vinna ändring, är det nödigt att KrigsAkad. ombildas.
Detta skulle äfven medföra den fördel, att ynglingen icke behöfde alltför tidigt bestämma sig för ett visst vitae genus, hvarigenom han ofta riskerar att välja ett, som han vid mognare ålder finner sig icke passa för.
På dessa skäl får jag således anhålla om E. o. Ad:ns bifall till Utskds framställning.
Undervisnings-austalterna sönderfalla i tvenne bestämdt skiijda klasser, nemi. allmänna elementarläroverk och speciella eller tillämpnings-skolor, och det är af största vigt, att de sednare ej belastas med sådane ämnen, som rätteligen höra till de förra.
Det är just en sådan sammanblandning, som f. n. eger rum vid Carlberg, och som måste genom de båda lägsta klassernas borttagande uridanrödjas.
Deraf blefve också en naturlig följd, att ynglingarne ej dit inkomme vid så tidig ålder, hvilket vore en stor fördel, då den tidiga kaserneringen och lifvet »en gar9011» i en så ung ålder, sorn nu eger rum, ingalunda kan hafva ett godt inflytande på (lein.
Afven skulle derigenom upkomma nödvändigheten att vid vära elementar-läroverk införa vapenöfningar, hvilket måste vara af största vigt, då vi väl slutligen skola nödgas omfatta idéen om en natioual-beväpning.
Vid jemförande af det * anförande, Hr Thulstrup vid remiss af motionen här afgat', med Utsk:ts förevtde Betänk., kan jag icke annat finna än att samma grundsatser göra sig gällande i dem båda, och jag kan således ej se någon svårighet vid att bifalla den föreslagna skrifvelse!} till K. M:t.
Såväl Utsk:t som Hr Thulstrup åsyfta nemi., att ynglingen icke skulle inträda vid Carlberg alltför tidigt: jag tror den sednare nämnde 17 år såsom medel-ålder.
Huruvida för öfrigt
Carlberg skulle blifva den euda tillämpnings-skolan för arméens officerare, ma tillhöra K.
M:t att bestämma, som bättre än B.
St:r torde vara i tillfälle att i detta afseende förfoga efter omständigheterna.
Jag anhåller orri bifall till denna puukt i Utsk:ts Betänk.
Hr Akrell: Hr Adelborg har påyrkat, att den und. skrif velse!) till K.
M:t skulle vid denna riks’dag beslutas och afgå, af fruktan för ett ytterligare dröjsmål och undanskjutande af frågan, om man läte dermed anstå till nästa riksdag.
Jag tror dock det är nödvändigt att vänta tills man fått en noggrannare erfarenhet af den nya skolstadgans inflytande, så att man må kuuna med någon säkerhet mot misstag bestämma dels åldern, dels den period af ett elementar-läroverks genomgående, hvarvid ynglingen bör in - !> f ii 6 Juni e. m. 131 tagas vid Carlberg.
Man tiar liiir talat om olägenheten af att kasernera ynglingar vid alltför tidig ålder, men detta hvilar till stor del på ett misstag, ty de flesta inkomma numera till Carlberg vid 15 h 16 års ålder.
Jag tror lör öfrigt, att det ej ligger stor vigt uppå om skrifvelsen afgår eller icke, meu anser det ej lämpligt att dermed f. n. besvära K. M:t, hvarföre jag får förnya min anhållan om afslag A Utskits hemställan.
Om också det vore förhållandet, såsom den siste talaren anmärkt, att en ombildning af KrigsAkad. icke kan nu genast verkställas, ulan man måste dermed dröja, tilldess man fått närmare erfarenhet af resultaterna af 1859 års skolstadga. så tolde dock den föreslagna und. skrifvelsen till K.
M:t böra afgå vid denna riksdag, för att tjena K.
M:t till stöd och anledn. för begäran vid deli nästa om anslag för det åsyftade ändamålet.
Om deremot vid innev:de riksdag ingenting åtgöres, är det möjligt, att äfven vid den nästkommande man lemnar ur sigte det oafvislig» beholvet af en bättre organiserad bildningsanstalt för arméens officerare.
Jag fortfar derföre i min anhållan om bifall.
Såsom Utsk:ts förslag till skrif velse här blifvit upstäldt, anser jag visserligen icke betänkligt att bifalla detsamma, men deremot anser jag helt och hållet öfverflödigt att nu dermed besvära K. M:t.
Hvad sjelfva saken beträffar, så har man här yrkat en skarp afslutning af de humanistiska studierna, då nemi. sådana skulle idkas endas före inträdet vid Carlberg.
Jag tror dock att den humanistiska bildning, som inhemta» i de 5 eller 6 första klasserna vid ett elementarläroverk, ingalunda är tillräcklig, utan bör, såsom nu är förhållandet vid Carlberg, samtidigt med specialstudierna, ytterligare repeteras och utvidgas.
Jag har blott velat fästa upmärksamheteu på denna omständighet, jemte det jag förklarar, det jag anser skrifvelsen, såsom onödig, icke böra nu till K. M:t aflåtas.
Jag förstår icke, hvarifrån den siste värde talaren fått den förmodan, att de humanistiska studierna skulle afslutas före ynglingens inträde vid Carlberg.
Naturligtvis kan ingen hafva hyst en sådan afsigt, ulan tvärtom att de skola alltjemt fortsättas; blott att ynglingen skall hafva af dem inhemtat mera än nu är föl hållandet.
Jag tror således, att hvad Hr Lilliehöök anfört, icke bör på frågan anses verkande.
Hr Akrell:
Jag instämmer helt och hållet i hvad Hr Lillie höök nyss yttrade.
Det är vissa ämnen uti elementar-uudei visningen, sorn äfven i 5:te och 6:te klasserna af ett vanligt läroverk icke meddelas så fullständigt, som är nödvändigt för en officer att känna.
Skulle man åter låta alumnen genomgå alla klasserna, sä komme det att inträffa, att officerarne blefve pensiousmessiga redan i kaptensgradeu.
Jag anhåller fortfarande, att K., o. Ad. måtte alsia Utskits hemställan om en underd. skrifvelse, såsom alldelas obe - 132 Den 6 Juni e. m. höflig, då man vet, att K.
M:t i alla fall lärer upgöra förslag i detta ämne.
Hr Ce d e rsch iöld:
Det är i anledn. af Hr Lilliehööks yttrande, som jag begärt ordet.
Jag tror, att hvad han anförde ang:de de humanistiska studierna, syftade på mig.
Jag har sagt, att om dessa studier sammanblandas med special-studierna, förlora tillämpningsskolorna sitt mål.
Min mening var icke, att man vid KrigsAkademien skulle nedgräfva sina humanistiska studier, utan tvertom att de der skulle fortsättas, men så att deras hufvudriktning skulle blifva beroende af ynglingens blifvande yrke.
De studier, som således blefve af vigt, vore de lefvande språken och matematik.
Utan att emellertid någon direkt undervisning i dessa ämnen meddelades vid Carlberg, skulle ändock en fortgående undervisning deruti kunna ega rum derigenom att vissa vetenskaper lästes på t. ex. franska språket, på hvilket språk de bästa arbeten i fortifikation m. m. lära vara författade.