Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, yl trade, att då, på sätt Gr. Hamilton upplyst, R. o. Ad. verkligen genom antagande af alla de §§, som i den gamla författningen angå Beredms- och Taxer:s-comile'erna, äfven antagit io5, 106 och 107 §§:na i sistnämnda författning, hvilka äro alldeles desamma sorn den i3", i38 och 1 >9 i Utsk:s förslag, torde R. o.
Ad. finna, att något beslut i afseende på >38 §:n icke vidare kunde äga rum, så vidt det ändrade denna §.
Då man lärer fattat beslut att slumpa, och dessa §§ genom en surprise redan äro afgjorda, så återstår endast för mig att deremot anmäla min reservation.
Jag vet väl, att R. o. Ad. beslutat i f. m. plenum, alt, med föi kastande af Bevilln.Utsk:s förslag ang:de Beredu:s-comite'ernes upphörande, den gällande bevilln.- stadgan skulle, i hvad densamma rörer till varon af Deredn:soch Taxer:s-comite'er, landa till efterrättelse; men icke kunde jag af detta R. o. Ad:s beslut draga den slutföljd, att
Ståndet derigenom gillat hvarje § specielt, som under dessa rubriker förekomma i den nu gällande bevilln.stadgan, destoinindre som det nya förslaget har alldeles omflyttat §§:na, så att somliga af dem i gamla förslaget stå nu under rubriken
Pt öfn:s-comite', och anser på sådan grund R. o. Ad. vara oförhindradt att fatta sitt beslut i denna fråga ; grundande jag min öfvertygelse derpå, att Hr Frih. o. Landin), framställde till R. o. Ad. bifall eller afslag å nästföregsde §, hvilken också utgör den io5 i nu gällande bevilln.stadga och står under artikeln Taxerrs-comite på landet.
Det är blott frågan om Beredtus- och Taxer:s-comite'ernes oförändrade bibehållande, och de stadganden, som i öfverensstämmelse med desamma stå i bevilln.förordn., som R. o. Ad. godkänt, men icke de speciella föreskrifter, som röra rättigheten för de skattskyldige att njuta befrielse ifrån bevilln. eller skyldigheten för husbonde att ansvara för sina arbetares bevillning, o. m. d. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad:s på förmiddagen fattade beslut vore så omfattande, att det inbegrepe alla de §§, som då uppräknades, tordeR. o. Ad. finna, att någon pröfning till förändring i 138 och i3g §§:na icke kunde äga rum, hvarför Hr Landtm, nu ville föredraga 140 §:n.
Den io October c. m. a 63 Hr Printzensköld:
Jag får reservera mig emot en sådan tydning.
Jag nämnde redan rinder f. m. plenum, att jag icke för min del kunde gilla det sätt, hvarpå R. o. Ad. gick till väga, då R. o. Ad. nog summariskt antog i835 års författning i stället för dessa §§; men sedan Hr Frih. o. Landtm, förklarat sin mening i saken, har jag egentligen ingenting att tillägga.
Jag vill blott säga , att i afseende på 137 §:n, är den antagen på 2 ställen, och detta bevisar att förfarandet icke varit det rätta.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att han visserligen vid föredragningen af 137 §:n hade bort. fästa uppmärksamhet på förhållandet; det vore en förbiseelse af Hr Landtm, att icke märka det, men R o. Ad. torde finna att, då propos:n varit om R. o. Ad. biföll förslaget i 137 §:n, och då Ståndet bifallit detta förslag, så hade saken ej undergått någon förändring; propos;n hade icke innehållit, all förslaget skulle under den nämnda §:n upptagas, utan blott att det förslag, som i nämnda § blifvit framstaldt, skulle bifallas. R. o.'Ad. torde deraf finna, att det beslut, Ståndet vid 187 §:n fattat, icke stöde i någon strid med det som R. o. Ad. förut fattat.
Jag instämmer också deruti, att då R. o. Ad beslutat under f. m. att bibehålla gamla bevilln.stadgan från och med § 5i t. o. m. § i33; så bör äfven beslutet lända till efterrättelse; men då en olikhet förefinnes mellan den 138 §:n och den 107, sä får jag anhålla, att den 1 38 §:n måtte få samma ordalydelse som den 107, emedan följande ord i det nya förslaget äro uteslutna: med rättighet att åtnjuta ersättning af den som dem sedermera under året antagit.
Hr Frih. o. Landtm yttrade, att han icke rätt hört och fattat Frih. Cederströms framställning.
Jng begärde ordet endast i anledn. af Gr.
Hamiltons förklarande, att då R. o. Ad. beslutat bibehålla §§ från och med 51 t. o. m. i33 i i835 års bevilln.- förordn., och 138 §:n i den nu föreslagna bevilln.förordn. är densamma som 107 §:n , gamla bevilln.stadgan ; så skulle i följd deraf den 138 §.‘n böra förblifva oförändrad.
Jag anser att R. o. Adis beslut lägger hinder i vägen för att kunna antaga något annat än hvad den 107 §:n gamla bevilln. förordn. innehåller; men då 138 §:n i den nya nu föreslagna bevilln.förordn. icke är lika med 107 §:n i den gamla , så anhåller jag att redactionen i den i38 §in i den blifvande bevilln.förordn. redigeras till likhet med den förutnämnda 107 §:n i gamla förordningen.
Det är den to6 §:n i gamla 264 Den 10 October e. m. bevilln.förordn., som svarar emot den 138 §:n i det under öfverläggning varande förslaget.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, hvilken § det än vore af de redan bifallna, som svarade emot den 138, R. o. Ad. torde finna, att någon pröfning eller något beslut om denna § numera icke kunde äga rum. i4o, 14-1 och i42 §§:ne.
Utskottets förslag t>ifö 11 os. Hr Printzensköld:
Hr Frih. o. Landtm, framställde så hastigt propos. till bifall å den i(\i §:n, alt jag sannerligen icke bann taga tiden i akt för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett förhållande, som der förekommer.
Det är gjordt ett tillägg i denna 142 §, sorn motsvarar § N:o 160 i nu gällande bevilln.förordning.
Det är nemi. i38 §:n i delta förslag, som befriar jordägare från ansvarighet för arbetsfolks utskylder, och det är 1 58 §:n i detta förslag, som i denna i4> åsyftas, men icke 1 38 §:n i den nu gällande bevilln.förordn.; således blir det nödvändigt att förändra §:ns nummer, så att den refererar sig till den §, sora i nu gällande bevilln.stadga förekommer, och som är den 106 §:n.
Hr Frih. o. Landtm, fästade, i anledn. af Hr Printzenskölds anmärkn., uppmärksamheten deruppå, att alla citationer i bevilln.stadgan, som kunna göras i §§:na , måste rättas efter den nummer, som den § får, hvarpå citationen syftade.
Då R o. Ad. antagit en mängd andra §§ än Utsk:s förslag innehölle, hade en helt ny nummerföljd af §§:na, än som förut ägt rum, uppkommit.
För att förena alla dessa siffror, skulle fordras en jemförelse af R. o Ad:s alla beslut, hvartill tillfälle nu icke kunde vara , hvarföre något bestämmande af §§:nes nummerordning och antal nu icke med säkerhet kunde äga rum ; och hemställde Hr Landtm., om R. o.
Ad. fann något att erinra vid denna förklaring.
Ropades nej. l43 §:n.
Då detta betänk, första gången förevar, gjorde jag och flere andre ledamöter jemte mig anmärkntr emot 3:dje punkten , eller det 3:dje undantaget för personer, under det året de beredas till den heliga nattvarden.
Detta undantag, som låter ganska väl, tolde i verkställigheten föranleda , att mången , under förevändning att läsa till nattvarden, befrias från skatt, och att, då detta lyckas ett år, så fortfar man dermed i flera år.
I stället för att uppmuntra till dcsfo mera flit och skyndsamhet med den angelägna nattvardsläsningen, torde undantaget vålla att man uppskjuter henne så länge som möjligt, för att befrias från Den 10 October e. m. 205 från skatten.
Jag anhåller alltså att §:n måtte få förblifva sådan han är i nu gällande bevilln.förordning.
De farhågor Hr von Hartmansdorff nu yttrat kommo visserligen i betraktande under öfverläggningen härom inom Bevilln.TJtsk. ; anén det öfvervägande antalet inom Utsk. trodde dock, att dervid icke vore någon fara.
Åtskiilige, isynnerhet af Högv.
PresteSt:s ledamöter, ansågo det här föreslagna undantaget vara af stor vigt; ty förhållandet vore sådant, att en person pålandet, under den tid han beredes till sin första nattvardsgång, hade svårt att få tjenst, och att denna svårighet motvägde den fruktan man hyste , att en sådan person , för att slippa den obetydliga skatten , skulle fortsätta läsningen i flera år.
Är förhållandet sådant, så torde det vara skäl att lindra dem, som äro af naturen mindre väl lottade och derföre ej kunna fullborda denna läsning på ett år; ty tiden , som åtgår till läsningen, minskar möjligheten till arbetsförtjenst.
Då detta betänk, förra gången förevar, var jag en ibland dem, som önskade, att detta förslag skulle utgå.
Jag vidhåller ännu samma tanke.
Utom de skäl för borttagandet af detta stadgande , sorn Hr von Hartmansdorff anfört, finnes ännu ett annat.
Man kan nemi. af ordalydelsen i §:n draga den slutsats, att den som fortsätter denna läsning 10 å 20 år, skulle under hela denna tid vara befriad från ifrågavar. skatt.
Det heter nemi. ”för det året,” d. v. s. för det år, hvarunder de läsa till skrift.
Meningen kan ej vara, och är visserligen icke heller, för så lång tid som jag exempelvis anförde; men den slutsats jag nu framställt kan derifrån dragas, och de fleste lära också, om detta stadgande införes, draga ut på tiden med nattvardsläsningen till dess de fyllt 18 år.
Hamilton yttrat, yrkar jag bifall å TJtsk:s förslag.
Jag tror icke, att känslan hos allmänheten för det religiösa och heliga är så försoffad och försvagad , att befrielse från denna lumpna beskattning skall kunna förmå föräldrar undandraga sina barn ett eller annat år längre från att beredas till den heliga nattvardens begående.
Jag tror, att föräldrar anse som den skönaste perioden i sin och deras barns lefnad, då desse begå H. H. nattvard, hvadan jag är fullt öfvertygad , att de farhågor, sorn 2:ne föreg:de talare förespeglal , icke böra kunna ingifva något bekymmer; hvaremot jag anser att den läsande nattvardsungdomen bör befrias från bevilln. under läsningstiden, emedan den derunder ej kan biträda sina föräldrar med arbete.
Jag tillstyrker bifall till det föreslagna undantaget.
Oaktadt alla de trosartiklar den i4 H. 34 a6G Den 10 October e. m. siste talaren uppräknat, har jag dock icke kunnat öfverlygas om nyttan af ifrågavar. stadgande.
Det bevisar alltför liten grad af erfarenhet hos den värda talaren, då han tror, att så hög grad af religiositet och rättskänsla finnes hos den lägsta medborgareclassen , att den icke skulle begagna sig af det undantag har föreslås, ifall detsamma bifölles, och att icke denna dass skulle taga tillfället i akt som ett ytterligare medel att undandraga sig erläggandet af en skatt, hvartill Staten är berättigad.
Med stöd af de utaf
Hr von Hartmansdorff uppgifna skäl, tillstyrker jag afslag å detta förslag.
Jemte det jag verkligen tror, att de skäl, som Frih. Thure Cederström anfört, också kunna hafva sin vigt, får jag fästa deras uppmärksamhet, som bestridt Ulskrs förslag, derpå, att om man betraktar saken ur en blott ekonomisk synpunkt, så skulle den lindring i bevilln., personer under nattvardsläsningen åtnjuta, blifva så mycket mindre , än den förtjenst de kunde påräkna genom arbete under tiden, att de af ekonomiska skäl visserligen hellre skulle vilja arbeta än läsa.
Jag kan ej föreställa mig , att icke en person af i5 å 16 år skulle, om han arbetade den tid han använder på nattvardsläsningen, kunna förtjena vida mer än hvad bevillningen utgör.
Vill man således ej fästa något afseende å det religiösa, så tycker jag att man af rent ekonomiska skäl borde lemna bifall till Utskrs förslag.
Hr Munck a f Rosen sc h öld :
För de farhågor Hr von Hartmansdorff framställt, att folk af arbetsclassen af vinningslystnad skulle uppskjuta sin första nattvardsgång, fin* nes ingen grund i verkligheten.
Ty det är en vinst för hvar och en af denna dass att få påskynda sin första nattvardsgång; alldenstund ingen, vore han än kommen till högre ålder, får så stor lön, om han tager tjenst innan som sedan han gått till nattvarden.
Jag tillstyrker bifall till Utskrs förslag.
Hr von H a r t m a n sd o r f fr Gr Hamiltons anförande, hurusom det vore lätt för en yngling vid den ålder, då nattvardsläsningen kommer i fråga, att förtjena den ringa afgift , hvarom nu talas, synes just bevisa onödigheten af undantaget.
Då dertill kommer dess möjliga skadlighet, synes R. o. Ad. hafva dubbelt skäl att förkasta Utsk:s förslag.
Jag anhåller om ursägt att jag ånyo uppträder; men då mina egna skäl blifvit anförda emot mig, måste jag nyttja dem ännu en gång, måhända med bättre framgång.
Jag har sagt, att det vore lätt att förtjena den ringa penningen, som behöfves för erläggandet af bevillningen; men det är just med det villkor alt nattvardsläsningen vore fullbordad.
Skola flera timmar om dagen borttagas med läsning, och likaledes många timmar förnötas med gången från hemmet till kyrkan eller prestgården , der läsnin - Den io October e. m. gen förehafves; så är det klart, att sådant förhindrar möjligheten till förtjenst.
Jag får äfven understödja förslaget, och kan försäkra, att det är stödt på billiga grunder.
Jag nödgas ånyo uppträda, för att bestrida bifall till förslaget.
Jag vet ej hvad religiösa saker haf va att skaffa med beviiln.förordningen.
Den sorn känner huru det går till på landsbygden , skall inse ändamålslösheten af detta stadgande.
Den yngling eller den qvinna, som skall beredas till nattvarden, plägar vanligen och nästan alltid vara fri från arbete hos sin husbonde, under den tid beredelsen pågår.
Jag skulle knappast tro, att i hela Sveriges rike finnes en enda husbonde, sora skulle undandraga sig den både af natur och gudomlig lag åliggande skyldigheten att lemna tillfälle åt dessa unga varelser att bereda sig till en så helig förrättning, som den ifrågavar.; men jag tror , att han ändå kan hafva tillräcklig nytta af dessa personer äfven under läsningstiden, för att icke befrias från att för dem betala bevillning.
Delta förslag leder endast till försök att undandraga K. M. och Kronan dess tillständiga rätt.
Jag tillstyrker fortfarande afslag å §:n i denna punkt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då flera meningar uppstått ang:de 3:dje punkten i 143 §:n, ansåg han sig böra skilja den från de öfriga; hemställande alltså, om R. o.
Ad. behagade bifalla förslaget i de 2:ne första punkterna.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bi falla Utsk:s förslag i 3:dje punkten.
Ad. ansåg 3:dje punkten böra utgå.
Hr Landtm, yttrade, att då han ej kunnat fatta hvil ken mening som varit den öfvervägande, ansåg han sig böra förnya sin först framställda proposition.
Jag önskar att Hr Frih. o. Landtm., vid ropens bedömmande, såsom svar på den gjorda propos-.n icke måtte räkna för flera än en hvarje ledamot som upprepar sitt ja eller nej, 3 å 4 gånger efter hvar andra.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. be hagade bifalla Utsk:s förslag i 3:dje punkten.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna nej öfvervägande. a68 Den lo.October c. n>.
Jag anhåller att få reservera mig emot Ståndets nu fattade beslut.
Jag anhåller äfven fa leservera mig och tillika att Hr Frih. o. Landtm, icke ville räkna Hr von Hartmansdorffs nej för mer än ett.
Äfven jag anhåller att få reservera mig.
Jag vill ej upprepa de skäl, som förmå mig dertill, de äro redan af mig utvecklade, utan beklagar endast att R. o. Ad. fattat ett beslut, hvarigenom en billig lindring för den fattige i dess utgifter icke blifvit medgifven. >44 §:n Utskottets förslag bifölls. i45 §:n, esta punkten.
Jag skulle anhålla att få till denna § göra ett tillägg.
Det ar nemi. allmänt bekant , att i vissa landsorter comministrarne äfvensom presterskapet i allmänhet få ersättning för resor i sockenbud, eller s, k. sockenbuds-hö.
I Westmanland har en sådan ersättning blifvit inberäknad bland presternes inkomster.
Denna inkomst bör dock ej anses som sådan, utan för hvad den verkligen är, en ersättning för den nödvändiga embetsresan, hvarföre jag föreslår ett nytt mora., af innehåll: — "prester för den ersättning de erhålla i och för resor i sockenbud."
Jag nödgas bestrida antagandet af det tillägg den siste talaren framställt.
Jag har aldrig hort talas om en sådan ersättning för resor i sockenbud.
En sådan, om den gifves, verkar i alla fall icke någon inkomst utan blott en ersättning , och som bevilln.stadgan undantager alla ersättningar för afgifter, dem en person måste vidkännas; så kan icke, enl. en rik tig tolkning af bevilln.förordn., bevilln. påföras för åtnjutandet af hvilken ersättning som helst, — således icke heller för den ifrågavarande.
Om derföre ett sådant farhållande, som den siste värde talaren omnämnt, verkligen inträffat, så bevisar det ingenting annat, an en okunnighet hos den, som så tillämpat bevilln.förordn ; och hade ändring deruti blifvit af vederbör, sökt, så är jag också ganska öfvertygad, att rättelse vunnits.
Hamilton förenade sig med Hr Printzensköld.
På det alt villkoren icke malte sammanblandas, hemställer jag att propos. på sockenbuds-hö göres särskildt, och att mig må tillåtas sedermera anmäla ett särskildt föremål för befrielse från bevillning.
Hr Frih. o Landtm, yttrade, att lämpligast torde vala att först framställa propos:*' å bifall till Utsk:s förslag, med öppen ratt för Ståndets ledamöter att föreslå och be - Den 10 October e. m. sluta öfver de särskilda propostr , som kunna anses nödiga; hemställande Hr Landtm, nu , om R. o. Ad. behagade bifalla i:sta punkten i i/|5 §:n.
Ad. behagade bifalla att, på sätt Frih.
Cederström föreslagit , comministrars sockenbuds-hö äfven borde i denna s:sta punkt införas bland undantagen från bevilln. efter 2:dra artikeln.
Hr von Hartmansdorff; Uti 2:dra §:n afUtsk:s förslag till bevilln.stadga, är upptagen ibland andra stater äfven minister-staten.
Det är bekant, att tillförene var ministerstaten icke underkastad bevilln. efter 2 art., roen det har skett i sednare tider, och som jag tror, med afseende derpå att våra utrikes varande sändebud hafva för deras lönevillkors ringhet haft tillstånd att längre tider vistas hemma i fäderneslandet.
För dem som det göra vill jag icke begära befrielse, de må dela samma afgifter med oss öfriga, som äro hemma i landet; men för dem, som städse vistas utrikes , och för de öfriga under den tid de göra likaledes, hemställer jag, örn ej R. o. Ad. skulle finna billigt att medgifva befrielse från bevilln. efter 2 art.
De äro, såsom man vet , i allmänhet ringa aflönta, jemförelsevis till de kostnader, som deras vistande på främmande ort och sjelfva deras egenskap fordra.
Efter de beslut, som Ständerne vid denna riksdag fattat, att nerol, nedsätta anslaget til! minister-staten, är det en följd att deras villkor blifva än ringare.
Jag hoppas således, att R. o. Ad. måtte deraf hemta ett ytterligare skäl att bifalla min hemställan.
Erkännande billigheten af hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit , får jag dock fästa uppmärksamheten derpå, att vid pröfningen af 4 §;u i delta förslag till bevilln.förordn. upptagas bestämdt pensioner och arfvoden till minister-staten , som de der skulle till bevilln. taxeras.
Samma § har af R. o. Ad. blifvit bifallen , så vidt jag kan påminna mig, och jag vet ej huruvida R. o. Ad. kan göra ändring i detta dess förut fattade beslut.
Den 4 December e. m. 3oi nen nu livilat för länge på bordet.
Det torde derföre böra inskränkas blott dertill, att Utskottet ofördröjligen, och sist innan månadens utgång, matte besvara densamtna.
Då denna Motion nu skall remitteras, ber jag tillika att få fästa Utskottets uppmärksamhet på vigten deraf, att Rikets Ständer linder deras härvaro måtte komma i tillfälle, att inse följderna af ett det enklaste och vanligaste Credit-bruk vid Bankrörelse; och att, i händelse Utskottet ej skulle anse sig kunna så hastigt besluta, att tillstyrka Rikets Ständer begagnandet af begge upplåningssätten, Utskottet åtminstone mätte tillstyrka den af mig föreslågne upplåningen mot låg ränta, för att dermed sätta Banko-Disconten i tillfälle, att kunna bispringa allmänheten med lån på korta tider.
Detta upplånings-sätt afser att sätta i rörelse de penningar, som eljest mäste hållas i Cassa, och att sålunda, utan ökning af Credit-Sedelstocken och endast genom en ringa räntebetalning, förskaffa Banken medel till penninge-rörelsens befordrande.
Jag anhåller att detta yttrande må få åtfölja Motionen.
Jag bade egentligen ämnat dröja med att yttra mig i denna fråga, till dess den återkom från 3oa Den 4 December e. m.
Utskottet; men dä Herr Hjerta nu önskar, att Banko-Utskottet måtte tillstyrka den åtgärd, att Rikets Ständers Rank med början af nästa år skulle mot lag ränta upplåna penningar, så önskar jag blott få fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att en slik åtgärd af Banken endast skulle gagna Handels-Classen i Stockholm.
Jag måste ej mycket bedraga mig, om jag vågar påstå, att det väl ej kan vara allenast de Handlande i Stockholm, som hafva nytta af den föreslagne 2 procent-upplåningen.
Det finnes väl andre än Handlande, så väl i Stockholm som närliggande orter, hvilka hafva behof af att hålla Cassa.
Men, mine Herrar! det finnes dessutom en stor del medborgare, som hafva i Banko-Disconten beviljade Lån, hvilka icke kunna utbetalas på flera månader af brist på medel.
Månne ej dessa äfven äro betjente med att utfå dem?
Och om Rikets Ständer besluta den åtgärd, jag anvisat, skola de erfara, att redan uti Januarii månad tillräcklige medel skola erhållas för Discont-låningens behof, och att alla de nu hvilande lånen skola kunna utassigneras.
Så skiljaktigt jag i många delar af Herr Hjertås financeprojecter tänker med honom, så skjddig anser jag mig att hålla honom mycken räkning
Den 4 December e. m. 3o3 för det nu ifrågavarande förslaget.
Det allmänna intresse det rörer, påkallar mig alt derföre böja min röst; ocb jag tror att Rikets Ständer icke handlat ratt, om de, efter att 2:ne månader hafva varit tillsamman, synts hafva velat göra intet för att afhjelpa den tryckande penningeförlägenhet, hvaruti allmänheten nu befinner sig. / Friherre
I händelse den förlägenhet Friherre Boije omnämner, är verklig, anser jag vida lämpligare, att Rikets Ständer då öka Discont-fonden, utan att betala ränta till Stockholms Handelssocietet.
Cederströms förslag att genom ett större Creditiv på Banken öka
Discont-fonden, synes mig vara rakt stridande mot de principer, som af 1823 års Ständer etablerades och sedan blifvit följde, att nemligen ej utgifva några nya sedlar, utan att in få en motsvarande valuta i metalliska fonden.
Om Rikets Ständers Bank utgifver flere sedlar, än hvarföre valuta ingår, tror jag den handlar mot nyssnämnde principer, och således ej rätt.
Deremot förenar jag mig nied Herr Hjerta; ty då man upplånar de sedlar, som till utlåning behöfvas, finnes motsvarande valuta i Banken, utan alt man ökar sedelstocken, och utan att man rubbar förhållandet emellan den och metalliska 3o4 Den 4 December e. m. fonden.
Dessutom tror jag, att då man ger två ocli får fem procent för samma summa, har man ej bortskänkt något.
Herr Lefrerij Johan Pehr:
Jag hemställer, om ej Creditiv behöfver anvisas, då fråga är att upplåna penningar, utan viss bestämd tid till deras återbetalning.
Jag tror man behöfver ett sådant Creditiv, för att göra face mot de anvisningar på Banken, som för dagen inkomma, och hvil-, bas större eller mindre antal man på förhand icke kan bestämma.
Något Creditiv behöfves visserligen icke.
Upplåningen sker genom insättning i Vexel-Banken för Banko-Discontens räkning.
Obligationens betalning sker i Vexel-Banken, sedan Disconten godkänt densamma.
Disconten vet alltså ständigt Läningens tillstånd.
Komma mycket Obligationer in, hvilket ej ofta händer, då de på Beursen äro begärlige papper, annonceras allmänheten, att upplånings - behof förefinnes, och nya insättningar ske då genast.
Hvad Herr Lefren lärer befara, då han anser ett Creditivs bestämmande nödigt, kan blolt hända genom tvänne tilldragelser.
Den ena vore, att räntepapper till högre procent utfärdades, och allmänheten sålunda ut - Den 4 December e. m. 3o5 utbyter Obligationerne emot sådane.
Men detta bestämmes ju af Rikets Ständer sjelfva, ty andre oifentlige papper finnas få eller inga.
Den andra vore, om ett krig eller annan händelse gjorde Rikets Ständers Bank osäker, och allmänheten derföre skulle på en gång tillströmma, att uttaga Sedlar.
Detta fall synes ej nu vara att befara; men om det än inträffade, hvad vore väi faran deraf?
Så länge den kära Silfver-fonden är •tryggad för utvexlingen mot sedlar, synes anig i sådant fall det föga betyda, om litet mera Sedlar dä utgifvas.
Det förefaller mig verkligen besynnerligt, att samme Talare, ■sorn yrkar, att Handels-societeterna och. privata Cassa-ägare borde mot 2 procent få insätta sina penningar i Banken, för att i Discontväg utlånas, äfven påstår, att denna åtgärd icke sätterBanken i tillfälle alt behöfva någon Creditiv-summa, hvaraf dessa Cassa-ägare kunna vid anfordran erhålla betalning.