Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När sedan beslut i hufvudsak skola fattas, så mota svårigheter i sjelfva BancoUtskts sammansättning, emedan RiksSln oftast invälja ledamölerne i Utsk. med hänsyn derpå alt alla intressen der skola blifva bevakade.
Det är ingalunda, såsom i andra banker, bankägare, som der sammanträda, för alt tillse huru Banken skall gifva dem den största fördel, utan här i Sveriges eller R.
St:s Bank är den som skall draga vinsten en moralisk person, nemi.
Slaten i det hela.
Det är icke så lätt all sammanbinda olika intressen hos olika personer och corporalioner, som hafva så svårt för alt icke förblanda sitt eget enskilda interesse med Statens, och detta sednare rätt urskilja; de råka i strid med hvarandra.
Dervid har ofta under våra riksdagar så tillgått, alt hvarje intresse lager för sig allt, efter som del har styrka till.
Del har vanligen först då tillåtits att företaga afhandlingeu af ett mera omfattande mål af Bankens rörelse, när man kommit fram med ett sådant, förslag, som upptager alla de olika intressena mer eller mindre gynnade.
Det förslag, som nu inkommit, härleder sig deraf, att cursen under sommaren och på hösten en längre tid stod ovanligt låg.
Uppmaningar skedde i RiksSltu alt göra inköp af silfver, och särskilda motioner afgåfvos med anledn. deraf, med yrkande att då å Fullmäktiges sida inga åtgärder i detta afseende förnummos B:co Utsk. skulle dem vidtaga.
Då fattade BancoUtsk. det beslut, som sedan af Ständerna gillades, om uppköp af en fond i Hamburg, som skulle få räknas till Bankens metalliska cassa.
Vid samma tillfälle ingicks till Fullmäktige med affordran af dess yttrande öfver det förslag, som nu utgör föremålet för detta betänkande-
Det åtgick en längre tid förrän Fullmäktiges svar återkom.
Derefter skulle financeafdelningenförst och sedan hela BaneoUtsk. deröfver deliberera.
Samma stridiga åsigter, som här yppats, finnes äfven i mer och mindre mån i Utsk., der meningstriden t. o. m. om ordalagen måst genom voteringar slitas.
Alltså har det icke varit i Utsk:s förmåga att med betänk, förr inkomma än som skott, och härföre har jag ansett mig skyldig att redogöra.
Rappe, Axel Ludv., anförde skriftligen:
Som jag inom Utsk. biträdt det nu för handen varande betänk.
, anser jag mig pligtig, i en fråga af så stor vigt, söka niola några af de anmärkmr, hvilka mot detsamma blifvit gjorda.
En värd talare har synnerligen fästat sig vid de möjliga förluster, den stora kostnad, som den ilrågavar. vexelhandel 228 Ben 13 November f. m. skulle tillskynda Banken.
Äfven med förutsättande att dessa farhägor vore grundade, hvilket af flera skäl synes mig föga troligt, och att vexelhandel verkl. skulle tillskynda Banken större utgifter än inkomster, så rubbar det ingalunda min öfvertygelse om förslagets stora gagn både för Banken och den allmänna rörelsen.
Troligen har en förvexling af begreppen om
Bankens olika sätt att göra vinst eller förlust legat till grund för de yttrade betänkligheterna.
Banken kan nemi. genom sin lånerörelse hopa stora sedelvinster, genom förenklad, mindre dyr förvaltningskostnad etc. ytterligare öka dessa vinster, under det alt på samma gång, genom ogynnsamma, af handeln beroende cursförhållanden, silfret ulföres ur dess hvalf; de sednare årens erfarenhet har härpå lemnat oss bedröfvande och varn,ande exempel.
Åtgärder, sorn med ett eller annat 1000 r:dr ökat eller minskat Bankens vinst, hafva alls icke inverkat på dess metalliska behållning.
Låt således vara, att Bankens vinst i sedlar skulle till någon del minskas genom förvaltningskostnaden m. ui. af den föreslagna vexelhandel, kan ju det mål, sorn dock i första rummet hör afses, Bankens förstärkning med silfver, härigenom icke destomindre underlättas.
Och vill jag söka visa att sä ock bör blifva fallet.
Att silfver skall, som man säger, i naturlig väg ingå i Banken, kan nära nog anses som en chimere.
Genom de dryga kostnader, som äro förenade med införande af silfver till direct. vexling, måste curson nedgå till 124 å 125 sk., på det dessa kostnader skola kunna blifva heläekta; men när cursen nedgår till detta belopp blir alltid för köpmannen större uträkning att öka sin varuimport, enär han då erhåller varan för betydligt lägre pris, och sålunda har större chance för vinst.
Träder nu Banken emellan och uppköper vexlar, när cursen nedgår under 128 sk., så försvinner pä samma gång detta importpremium, under det genom vexlarnes realiserande Bankens silfvervaiula ökas.
En annan omständighet, som icke eller bör förbises, är, att cursens alltför betydliga fall nedsätter värdet af landels exportvaror.
Bankens mellankomst är således, äfven i detta afseende, af stort värde.
Häraf skulle visserligen inträffa, att imporleuren ginge i mistning af de fördelar, som en låg curs bereder honom, samt att importvarorne komma att hållas dyrare än händelsen vore i motsatt fall, en mening som äfven inom Utsk. blifvit uttalad; men utom det all lockelsen till en öfverdrifven import härigenom minskas, vinnes äfven den fördel, att exporleuren undgår den förlust, som alltid åtföljer cursens fall.
Må delta likväl icke sä förslås, som afsigten vore att Banken skulle styra cursen, ulan endast att den skall sättas i tillfälle att när cursen nedgår under vexlingsgrunden, genast kunna begagna sig häraf, för att förstärka sin silfvervaiula, och icke som hittills varit fallet, när Banken endast haft rätt att köpa silfver, genom de tidsödande omvägar med contraclers uppgörande m. m. se det ena tillfället efter det andra gå sig ur häuderne.
Alla andra länders väl organiserade banker såsom de Danska, Norrska, Fransyska m. II.
Den 13 No veml) er f. m. hafva ock, såsom ett oeftergiflig! villkor, räll lill cn dylik vexelhandel.
Hr Lefre'n, Johan Pehr:
Jag log mig den friheten begära ordet, då en värd talare koni lill en punkt i sin deduction, som jag för min del anser särdeles väsendtlig.
Ilan nämnde nemi., att denna försäl jning af vexlar oell uppköp vid andra tillfällen vore en ganska riktig åtgärd, fullkomligen öfverensstämmande med Bankens förhållande i allmänhet och med realisationens upprätthållande isynnerhet.
Jag delar denna åsigt alldeles så sorn han uttryckte densamma, men likväl med ett villkor, och detsamma villkoret nämnde 11r von Troil i förbigående.
Det var nemi. alt denna operation är riktig, såvida icke Banken på samma gäng vidtager sådana åtgärder, som förstöra hela dess nytta; nemi. släpper ut nya sedlar här hemma, medan den säljer vexlar i Hamburg, dragne pä det creditiv Banken der förskaffat sig, sedan dess deponerade behållningar derstädes tilläfventyrs tagit slut.
Det är denna punkt, som alden väsendlliga i hela den speciella fråga, som nu är före; och del är derföre jag tror, att BancoUtsk:s hela framställning i denna sak hade hort förekomma på samma gång som BancoUlsk. låtit Ständerna få vela om de ämna tillstyrka det villkorets antagande, som Hr von Troil nämnt.
Förr än man i sitt sammanhang ser hvad Utsk. vill tillstyrka för att upprätthålla realisationen, så kan åtminstone jag icke säga om jag vill bifalla eller afslå detta förslag.
Finnes Utsk:s plan innehålla en tillräckligt stark dam deremot, alt man icke utsläpper nya sedlar annorlunda än emot inlemnade silfver, sä säger jag ja lill denna operation, ty då är den riklig; men om nya sedlar oupphörligt skola i låneväg utsläppas här hemma medan man säljer vexlar dragne på Bancocredilivet i Hamburg, så säger jag nej lill operationen, ty då är den grundfalsk.
Jag har begärt ordet blott för alt särskildt fästa BancoUtsk:s uppmärksamhet på denna punkt af Hr von Troils deduetion, som jag anser vara villkoret för framgången af denna operation, och utan hvilket villkors uppfyllande man icke kan antaga den föreslagna åtgärden.
Hr Stråle, Nils Wilh., hade inlemnat följande:
Vid granskning af det utaf BancoUtsk. uti dess mern.
N:o 22 framställde förslag, alt Bancofullm. mätte berättigas både alt uppköpa och att försälja vexlar, hafva många betänkligheter hos mig uppstått.
Till en början torde det tillåtas mig att erinra, att då Utsk. yttrar, att ”en vexel i sjelfva verket icke är annat, än en anvisning på metallisk valuta”, torde Utsk. icke hafva alldeles rätt uppfattat förhållandet.
Vexel i allmänhet är öfverlåtelse af en fordran å utländsk ort, till en annan person, att dermed betala sin skuld eller uppbära penningar; men huru liqviden sker, antingen med klingande mynt, pappersmynt eller helt enkelt genom öfverförande i räkning från ett conto till ett annat, är en likgilllig sak för sjelfva affärens afslutau - 230 Den 13 November f. m. de.
Om acceplanten skall tillhandahålla ett större belopp i metallisk valuta torde han i de liesta fall få lof att förse sig dermed, till liqvidens fullgörande, ty finnes en dcpositionsbank eller bankier, lärer han väl söka undgå att hålla en stor metallisk cassa.
De fleste vexelbelalningar torde ske ulan att metallisk valuta till något större belopp dervid kommer i fråga.
En vexel kan så mycket mindre anses vara en ^anvisning pä metallisk valuta, sorn fastän vexcln lyder på Hamburger b:co eller Pund Sterling, finnes dock ej någon metallisk valuta, sorn är pregiad med någon af desse benämningar.
De motiver Utsk. i sitt meni. anfört, äro ganska korta och synes mig icke tillräckligen utveckla ämnet.
Likväl nämnas uti ingressen såsom moliver: ”bibehållande och förstärkning af Hankens metalliska cassa”, ”fördel för Banken” och ”lättnad i handel”.
Det torde således vara desse 3:ne omständigheter som böra hvar för sig betraktas. 1:0
Bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska cassa.
Huru sådant skall lillvägabringas, derigenom alt Banken köper och försäljer vcxlar, torde ej lätt kunna förklaras.
När de uppköpte vexlarne icke användas att derföre till Banken införskaffa silfver eller guld, utan i stället ett motsvarande belopp skall vid påfordran geuom vexeltrasscring försäljas, så är det klart, att när operationen är verkställd, slår Banken precist på samma puukt sorn förut, och möjligheten af silfvers uttagande och utförande är densamma.
Enär, enligt Utsk:s bifallna mein.
N:o 18, Bankens å utländsk ort ägande fond inräknas uti dess metalliska cassa, minskas dessa belopp lika, antingen silfver uttages utur Banken eller vexlförsäljning sker.
Uppstår det förhållande, alt inländske mäns disponible fordringar ä utrikes ort öfverstiga audre inländske mäns förfallne skulder, då finnes ett verkligt öfverskott, sorn kan och bör Riket tillgodogöras.
Bursen mäste stå myckel lågt och föga utsigt vara alt genom import af utländskt kram erhålla vinst, innan den handlande sjelf besluter sig, att hellre indraga sin utländska fordran i reelt mynt, än alt sälja vexel eller införskrifva varor.
Derföre är det visserligen nyttigt att Banken då träder emellan och antingen genom contract om leverering eller direct vexelköp medverkar dertill att öfverskottet blifver en behållning för Riket.
Men den valuta, som under sådana förhållanden blifvit upphandland, den bör ej så snart kunna komma i fråga att åter utvandra ur Riket, och alt under flere år hålla en fond utrikes, i afvaktan på kommande vexclbehof, det torde vara mindre lämpligt, utan hellre den melalliska valulan, som för Bankens fordran erhållcs, böra till Banken ingå.
Har åter vexeluppköp skett blott derföre, att cursen tillfälligtvis fallit, i följd deraf att tillgången någre postdagar varit större än behofvet, så måste säkerligen inträffa, alt innan kort behofvet blifver större än tillgången, alt cursen stiger och att Banken åter måste försälja sin vexellillgång.
Icke kan man kalla en sådan vexcloperation bibehållande eller förstärkande af Bankens cassa, ty under den
Den 13 November f. m. 231 period, som förflutit emellan vexelköpet och försäljningen, kan ingen fara för silfverutförsel hafva ägt rum, och när denna uppstår, då måste försäljningen ske och Banken återkomma i sitt förra tillstånd.
För min del tror jag inga andra vexelköp bidraga att bibehålla eller förstärka Bankens metalliska cassa, än de som hafva till föremål alt till Banken införa silfver eller guld, således utan all tanka på vexelförsäljning. 2:0 Bankens fördel.
Denna skulle väl bestå deruti, att Banken koper vexlar till lägre pris, än hvartill sådane sedermera försäljas.
Detta kallas vanligen vexelrytteri, men har sällan gifvit sine idkare verklig avanee och tyckes såsom industrigren ej böra vara föremål för Svenska Bankens åtgärder.
Tager man i betraktande, att en särskild expedition och nya löner tolde för planens verkställande erfordras, samt de omkostnader och provisioner, som åtfölja en sådan vexelrörelsé, torde det ock visa sig att vinsten hlifver föga lockande, kanske ingen.
Den egentliga fördelen tyckes man vilja finna deruti, att om Banken, när conjuncturen hlifver så missgynnande att silfver skulle komma alt uttagas utur Banken och föras utur Riket, hade en fond, hvarå vexlar kunde lemnäs, skulle derigenom si 1 frets utförande hämmas.
Detta vore visserligen förhållandet, om Banken kunde fortfara att draga vexlar sä länge den missgynnande conjuncturen varar.
Men då försäljningen upphörer, när den uppköpta vexeltiilgåugen är uttömd, dä hlifver elfccten densamma som i fall intet uppköp hade ägt rum, ty nog hade denna vexell i llgång ändock hittat vägen att fylla ett kommande större vexelbehof.
Skulle åter Bancolullm. bemyndigas att utöfver den fond Banken sjelf ägt utrikes, ytterligare draga vexlar på blancocredit, då öfvergår operationen ifrån vexelrytteri till vexelvingleri oell skulle möjligen kunna slutas med alt Banken finge sjelf utföra sitt silfver till betalande af sin skuld, i fall öfverskott å handelsvågen ej lemnade tillgång dertill.
Den andra fördelen för Banken anses väl ligga deruti, alt om
Banken för uppköpte vexlar hade intagit silfver, och detta åter utfördes, vore transportkostnaden förlorad, hvilken åter besparas om vexel lemnäs.
Hvad införselskostnaden angår, så besparas den bilt, antingen derigenom alt, då contract om leverans af silfver ingås, leverantören erhåller ett förskott, hvarå räntan godtgörer honom transportkostnaden, ulan att Banken kan anses derigenom ha något förlorat, enär förskottet i alla fall varit för Banken räntelöst, eller ock att Banken låter den genom vexelköp å utrikes ort samlade fond der vara räntebärande, så länge att räntan betäcker omkostnaderne.
Utförselkostnaden åter drabbar ej Banken, utan exportören, och då denne gerna vill bespara densamma, synes det vara klart, att han, i fall Banken säljer vexlar, förr anlitar Banken härom, än han skulle hafva uttagit silfver, i fall Banken ej haft någon vexelförsäljning.
Denna verkar således menligt för Banken, derige - 232 Den 13 November f. m. nom alt Bankens reela tillgångar anlitas förr än eljest hade skett. 3:o Lättnad för handel.
Dermed åsyftas förmodl., alt då tillgången på vexlar vore större än behofvet, och cursen således fallande, trassenten vore säker derom alt cursen ej kunde falla under det belopp, som vore bestämdt för Bankens uppköp, och när brist åter visade sig, remitlenten bade alt påräkna, att bos Banken få vexel lill ett visst pris, så länge tillgång fans.
Likväl tyckes det, att remittenten borde få köpa vexel till möjligen lägsla pris och trassenten åter erhålla det högsta möjliga samt alt silfverinförsel eller utförsel borde vara den enda och rälla regulator härutinnan, men ingalunda Bankens inblandande i vexelhandel», hvarigenom möjligen den enes eller andres rätt kan förnärmas.
Först då ej mindre den lägre cursen utan ock andre förhållanden gifva säker anledning att ett öfverskott finncs, sorn kan användas till förstärkande af Bankens reela fond, är det som vexelköp med verklig fördel för det allmänna kati ske; men då kommer ej försäljning i fråga.
Under kortare lider kan en fluetuation i cursen äga rum utan menliga följder för Staten.
När, i följd af R.
St:s beslut vid 1823 års riksdag, uppköp af silfver verkställdes lill Bankens consoliderande, sä skedde sådant en längre lid utan menlig verkan på cursen; men slutligen torde det uppköpta beloppet hafva varit större än öfverskoltet på handelsvågen.
Brist uppstod och curseu steg ända lill 140 sk. på Hamburg och deröfver.
Banken hvarken utvcxlade silfver eller lemnade vexlar.
Likväl jemnade sig förhållandena utan Bankens medverkan, så att carsel) föll närmare pari innan realisationen verkställdes, och när silfverutvexlingen började, förspordes icke att något silfver fördes utur landet, hvilket skulle hafva inträffat om vexelbrist fortfarande hade ägt rum.
Detta tyckes mig ådagalägga, att ett tillfälligt fall eller stegring i cursen icke är af beskaffenhet att fordra någon åtgärd, eller att någon skada för Staten i allmänhet derigenom bereddes.
Vår financiclla historia visar flere försök att styra cursen, hvilka alla misslyckats och förorsakat stora förluster.
Det vore nyttigt om man toge erfarenheten härom till ledare för omdömet.
Såsom tjensteman uti Riksg.cont. från år ISOR till år 1811, derunder jag äfven någon tid förrättade Secret.tjensten hos Hrr Fullmäktige, har jag haft tillfälle att på närmare håll se vexelrörelse för allmän räkning.
Under en föreg:de period hade Riksg.cont. i följd af vexelköp råkat i concurser och gjort förluster.
Under en sednare tid var förhållandet bättre.
Riksg. cont. anmälde sig aldrig på börsen om uppköp af något visst belopp i vexlar.
När börstimman slutades och vexlar funnos till öfverlopps, antog Riksg.conlis commissarie de säkre till lägsta curs.
Få sådant sätt upphandlades circa 700,000 r:dr Hamburger b:co årligen, utgörande räntan å Riksg.cont:s utländska skuld.
Att detta utgjorde öfverskott å handels o va - Den 13 November f, m. 233 vågen visade sig deraf, att cursen icke uppjagades.
Tvertom var det tillfallen, då Riksg.cont. kunde falla cursen.
En postdag förklarade Riksg.cont:s commissarie, enligt honom lemnad föreskrift, alt contorets curs vöre en sk. b:co under den gängse.
Den dagen erhöllos inga vexlar.
Men postdagen derefter föll cursen en skilling.
Samma operation förnyades omkring 14 dagar derefter.
Hrr trassentcr ej voro nöjde med detta Fullmäktiges förfarande är naturligt.
Den enskildes och det allmännas intressen komma lätt i strid med hvarandra.
Oni den nu föreslagne vexelhandel företoges, kommer det troligen alt visa sig, att trassenter och rcmittenler hafva olika intressen, samt alt, då det ena fordrar alt Banken skall köpa eller sälja, är anspråket å andra sidan motsatt.
Lätt kan det hända, att den som får befattning med vexelhandel för Bankens räkning, finner sine åtgärder klandrade, huru Iian än må förhålla sig.
Då jag ej kan finna, att den föreslagne vexelhandel skulle för det allmänna medföra någon väsendtlig nytta, utan deremot inleda Banken uti invecklade förhållanden, alltid medföra äfventyr och möjligen förluster, ville jag för min del icke bifalla Utskis förslag.
Skulle likväl H. R. o.
Ad. finna för godt att antaga hufvudfrågan, att vexelhandel hör äga rum, då hemställer jag, att någon bestämd föreskrift icke måtte meddelas om en viss curs, hvarvid uppköp eller försäljning skall ske, utan att det malte stadgas, att uppköp sker, då cursen fallit så lågt att för vexeln kan inlevereras silfver i Banken till ett pris af 128 sk. för en sp.r:dr, samt att försäljning åter icke vidtager förr än det visat sig, att silfver fortfarande uttages ur Banken för att föras till utrikes ort.
I händelse af ålerremiss, anhåller jag alt detta mitt anförande får till Utsk. åtfölja.
Hr Akerman:
Af de yttranden, som här afgifvits i den na fråga, synes det mig vara gifvet, att en återremiss skall beslutas, och jag har äfven för min del deruti instämt, men jag skulle önska, att efter en så lång öfverläggning något mätte vinnas i sjelfva saken redan vid detta tillfälle.
Alla talare sorn yttrat sig, hafva dels bestämdt ultfyekt sig för principen och äfven den enda, som deremot har gjort något inkast, Hr von Hartmansdorff, har icke eller satt sig emot den, ehuru han önskat, att den förlust för Banken, som han trodde skulle inträffa, icke mätte blifva alltför stor.
Då jag förra gången hade ordet, gaf jag tillkänna, alt min och, som jag tror, hela Utsk:s afsigt med detta betänk, endast varit att bereda Bancofullm. ett tillfälle att, när så passar sig och det för realisationens uppehållande är hehölligt, begagna utvägen af att köpa och sälja vexlar.
Jag skulle derföre önska, när alla talare godkänt principen, att R. o. Ad. vid betänk:s återremitterande ville förklara, att
Ståndet godkänner denna princip, eller öfverlåtande åt Bancofullm. af rättigheten att köpa och försälja vexlar. 4 H. 30 Den 13 November f. m.
I anledn. häraf yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt sådana förklaringar vid återremisser, som den nu af Hr Akerman ifrågasatte, egentligen kunde äga rum vid behandlingen af de statsregleringen, bcviliningen eller Riksg.cont. ruride frågor, hvilka i 09 § Reg.F. äro omnämnde; men att vid bordläggningen af sådane frågor, som den nu förevar., hvaruti, i anledn. af anmärkmr till förändring, RiksStin äga alt antingen utan återremiss besluta om förändringen eller återremittera förslaget med dylika anmärknir, grundlagen icke syntes föranleda till återremiss med förklarande af Ståndets tanke.
Sedan uppå härefter framställd propos. öfverliiggningen förklarats vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansäge de emot BancoUtskis förevar, mern. gjorde anmärknir föranleda tilt detsammas återremitterande.
Lades på bordet följande från Utskin inkomne ullåtin, betänk in och mern., nemi. från Stats-, samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskotten:
Nio 2, i anledn. af väckt fråga, att Calmare län måtte i 2 landshöfdingedömen fördelas; Nio 3, i anledn. af väckt motion om rättighet för rust- och rotehållare i Barne, Wiste, Ase och Kållands m. 11. härader i Skaraborgs län, att erhålla utsyning å närmast belägna kronoskog för kncktestugors uppbyggande; Nio 4, angide inköp och utdelning af ett antal exemplar utaf Svenska Fornskrifts-sällskapcts handlingar; Nio 5, i anledn. af väckt motion om rättighet för vissa hemman i Färentuna härad af Stockholms län att erhålla årlig utsyning å cn Kronans park; Nio 6, i anledn. af väckt motion om uppmuddring af sundet vid Södra Stäket; Nio 7, i fråga om en lånefond till jordbrukets förkofrande; Nio 8, i anledn. af väckt motion om en extra provincialläkares anställande för Södertörn; Nio 9, i anledn. af väckt motion om uppförande af en brygga vid Blockhusudds tull, eller om rättighet för mindre farkoster att vid tullkammaren i Stockholm erlägga hamnumgälder; Nio 10, • anledn. af väckt motion om uppköp för Statens räkning af framlidne Amiralen Gustaf af Klints sjö-charteverk; La g- Utskottet:
Nio 23, i anledn. af väckt motion, angide förhöjning af ansvaret för åverkan och ohägn m. m.; Nio 24, i anledn. af väckt fråga, angide förändring af 7 § och upphäfvande af 8 § uti Jorda-bins 10 cap.; Nio 25, i anledn. af väckt motion, angide stiftande af en lag i afseende på gode män eller compromissarier; Den 13 November f. m. 235 N:o 20, i anledn. af väckt motion, angide bestämmelse af viss tid, hvarinom vigsel, efter slutad lysning till äktenskap, bör äga rum; N:o 27, i anleda, af ålerrensiss utaf Utsk:s under N:o 8 afgifna utlåt, öfver väckt fråga, om förändring i 12 cap. 1 § Giftermålsb:n och 15 cap. 24 § Kyrkolagen; N:o 28, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk:n N:s 2 och 12; IST:o 29, i anleda, af väckt motion om upphäfvande af 3, 5 och 6 §§ i 2 cap.
Giftermålsb:n och förändring af 9 § i sam ma capitel och balk; N:o 30, i anledn. af väckt motion, om förklaring af K. kungörelsen d. 1 Oct. 1812, ronde vissa iakttagelser vid hcsvärsskrifters och ansökningars inlemnande.
Besvärs- och Ekon.-Utskottet:
N:o 73, i anledn. af väckt motion, om upphörande af rättigheten för Calmare stad och domkyrka, att uppbära bropenningar för underhållet af 2:ue inom stadens område belägna bryggor; N:o 74, i anledn. af väckt motion, om stadgande af viss afgift för öfverfarteu af Långebro i Christianstads län; N:o 75, i anledn. af väckt motion, om åliggande för Commercecoll. att kungöra, hvilka handlingar, som för bestyrkande af utländska hit ankommande fartygs nationalitet erfordras; N:o 76, i anledn. af väckt motion, om upphörande af den, genom handelstractalen med Ryssland, stadgade nedsatta tull å från Finland inkommande varor; samt N:o 77, i anledn. af väckta motioner, om bestämmande af aflöning för fjerdingsman; om säteriägares m. fl. skyldighet alt deltaga i fjerdingsmannabestyret; om ordningen för denna tjensts bestridande af sockenboarne; samt om utfärdande af ett reglemente för fjerdingsman.