Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om dessa dragas från 1,773 så återstå 1,059 att bygga.
Nu har erfarenheten visat, att hvarje ensamhetsrum i början kostat öfver 1,300 r:dr.
Förhållandet är nemi. att, om man enligt den K. proposm sammanlägger kostnaderna för de byggda fängelserna i Stockholm, Linköping, Christianstad, Gefle och Carlstad, med 426 rum, så får man ett medeltal af 1,319 r:dr för hvartdera.
Tager man åter de 4 sistnämnda fängelserna allena, så får man en medelkostnad af 1,222 r:dr för hvarje ensamhetsrum.
Jag upptager den således 654 Den 23 Februari f. m. för framtiden blott till 1,200 r:dr.
När man dä ser till hvad de 1,059 cellerna skola komma att kosta, sä får man en summa af 1,270,800 r:dr.
När vi derifrån draga de 000,000, som nu äro begärda, återstå 670,800 r:dr att tillskjuta vid nästa riksdag, så alt ej förr än detta ytterligare anslag är beviljadt och betaldt, blifva länsfängelser färdiga för hela riket, härads- och stadsfängelser oberäknade.
Kostnaden borde ej stiga sä högt, när man ser till beloppet af de redan beviljade 1,300,000 r:dr.
Men om det beräknade antalet fängelserum blifver otillräckligt på andra ställen, liksom i Carlskrona, så böra vi ej slippa med mindre.
Sedan jag sålunda haft äran fästa Eder uppmärksamhet på frågans ståndpunkt, i det hela, anhåller jag att fä upptaga några af de anmärknrr, som blifvit gjorda i motsatt rigtning, eller för bifall till StatsUtskis betänk., sådant det för närvar, är.
Hr von Troil har sagt, att vissa orter äro så belägna, att der borde anläggas kronohäkten, såsom i Marks härad af Vestergöthland, i Haparanda, i Norrbotten, i Gamlebyn af Tjusts härader, i Kalmar län, i Sunnerbo af Kronobergs län o. s. v. Jag beder eder, mine Hrr! fasta uppmärksamheten på skilnaden emellan häradshäkten och kronohäkten, Ar det fråga om kronohäkten, sådana som här förekomma, sä kunna de väl egentligen icke anses för häradets, utan snarare för länets.
ex. är förhållandet med häkten i norra delen af Kalmar län hvarest jag närmare känner omständigheterna.
Vid Gamlebyn kan ett länshäkte visserligen behöfvas, men endast derföre att landsh.-residenset ligger i andra ändan af länet.
Om landsh.-embetet i stället funnes midt i länet, t. ex. vid Döderhultsvik, så vore det lika långt från länets båda ändar och olägenheten lindviken.
Men derföre att man ej vidtager denna rättelse, hvilken i så många andra hänseenden äfven vore nyttig, och hvilken jag skolat söka åstadkomma om jag vid länet förblifvit, skulle R.
St. nödgas bekosta ett länshäkte onödigtvis.
Det är ej på det sättet man organiserar; man måste se sakerna i stort.
Här är sagdt att, om återremiss bevilljas, så kommer tiden att förloras.
Det är sannt, men hvems är felet?
Ar det II.
St:s, som vilja hafva saken tydligt bestämd och riktigt utredd; eller är det StatsUtskrs, som inkommit till RiksStm med ett sådant betänk.?
Hvem kan bestämdt veta meningen med ett förslag af följande innehåll: — ”hemställer Utsk., att, på sätt K. M. begärt, R.
St. måtte för uppförande af fängelser efter cellsystemet, utöfver hvad vid 1840—1841 årens riksdag dertill anslagits, anvisa ett ytterligare belopp af 600,000 r:dr att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850; dock' att de å äldre anslagen reserverade medel, hvilkas begagnande till fortsättning af redan påbörjade fängelsebyggnader, utan hinder af den vid 1840—1844 årens riksdag stadgade fördelning emellan läns-, stads- och häradsfängelser, Rikets nu församlade Ständer medgifvit, böra, i den mon dessa medel blifvit till andra än vid ofvannämnda riksdag bestämda ändamål använde, af nu anvisade belopp vara godtgjorde, så att den ursprungliga fördelningen blifver bestående.”
Jag lyckönskar dem, som förstå hvad detta vill säga.
Det är Den 23 Februari f. m. 655 Icke min lott; utan, jag måste gå tillbaka lill elen K. propos:n för att fatta rätta meningen; emedan Utsk. börjar med att tillstyrka bifall till hvad K. M. begärt.
Läser man då den K. proposm, så heter det der först, att K. M. föreslår i nåder att: ”Jemte det R.
St. medgifva, att hvad af förra ansalget 1,300,000 r:dr återstår, må utan hinder af den år 1841 gjorda fördelning emellan läns-, härads- och stadsfängelser kunna till hvilketdera slaget sorn helst, efter K.
M:s pröfning af behofvet, användas, R.
St. tillika för cellfängelsers uppförande ytterligare anvisa 200,000 r:dr.”
Men det slutas ej dermed, utan det finnes äfven ett tillägg af följande innehåll : ”1 sammanhang härmed, och uppå de grunder, sorn finnas utvecklade i just.stats-ministerns hosföljande mern. d. 31 Mars 1846 och d. 17 Febr. innevar. år, föreslår K. M. vidare: att ej mindre städer än härader, emot skyldighet att der så fordras, till
Statsverket afträda deras äldre häkten med tillhörande jord och åbyggnader, må varda alldeles befriade frän byggnad och underhåll ej mindre af de sålunda afstådda häktena, än ock af de nya cellfängelserna, äfvensom från fångunderhållet och bevakningen i desamma; dock med det undantag för Stockholm, hvilket af särskilda omständigheter påkallas” etc. etc.
Detta sednare mern. ”af d. 17 Febr. 1847,” är förmodligen det tryckta som ligger till grund för förslaget ronde den nya häradsindelningen, (jag känner åtminstone intet annat).
Genom bifall till den K. propos:n, hvilket StatsUtsk. föreslår eder mine Hrr! skulle man ju således hafva godkändt allt hvad i den K. proposm innefattas, och dit hörer ju äfven häradernas nya fördelning m. m.?
Är detta verkligen så, eller ej?
Det vet man icke, och det påstå ej heller StatsUtsk:s ledamöter, derföre behöfves upplysning derom genom ett bestämdt betänk, från Utsk.; eller ock derigenom att R. o. Ad. sjeift fattar ett bestämdare beslut, sedan Ståndet, genom återremiss, beredt sig tillfälle dertill.
Hr af Dalström har ifrågaställt, att man genom häradsfängelsers uppbyggande skulle anskaffa utrymme till att der insätta soldater som böra bestraffas.
Det förundrar mig alt ingen af Hrr officerare, som här äro så talrikt församlade, yttrat något emot ett dylikt förslag; ty jag kan aldrig föreställa mig, att de vilja låta sina soldater inspärras i samma fängelser, der tjufvar och rånare sitta.
Man är i andra länder så angelägen att afskilja militära förbrytare från vanliga brottslingar, att jag i Holland sett, huru man vid Leyden upprättat ett centralfängelse för militära förbrytare särskildt, hvarest de under militärdisciplin arbeta för arméens beklädnad m. m.
Jag vill ej säga, alt så borde ske äfven i Sverige med våra långa afstånd och små tillgångar; men jag kan ej inse, att häradsfängelsernas användande äfven till militära fängelser bör blifva något skäl för bifall till StatsUtsk:s betänk.
Hr Åkerman har sagt, att StatsUtsk:s förslag, sådant det är, skulle åsyfta att åt häraderna återgälda den anslagssumma till deras fängelser, hvilka genom 1841 års riksdagsbeslut blifvit dem tillförsäkrad, men hvilken de ej fått tillgodonjuta, emedan hon blifvit an - G56
Den 23 Februari f. m. vand lill länsfängelset uppbyggande.
Förhållandet är visserligen sådant, att R.
St. i und. skrifvelse af d. 5 Juni 1841 anmälde, huruledes de beviljat särskildta anslag för uppförande af nya fängelser efter cellsystemet, nemi. 900,000 ndr till häradsfängelser; men II.
St. framburo tillika den önskan, att en fullständig plan måtte blifva uppgjord i afseende på erfoderliga fängelser af dessa slag för bela riket.
Var Konungen likväl förbunden alt använda medlen efter nämnde fördelning och underlåtenhet deraf ägt rum, så faller felet Konungens rådgifvare lill last, men det åligger alldeles icke R.
St. att godtgöra det genom särskilda anslag när nya begäras; utan Ständerna äro, på sätt Hr
Rääf framställt, oförhindrade, att gifva ifrågavar.
000,000 ndr till sådana ändamål, sorn de finna vara de rätta.
Någon återbetalning eller ersättning bör således icke komma i fråga.
Ilr Akerman har omtalat, att det inom Vester-Norrlands län ej finnes några häradsfängelser, utan att man der måste föra fångarna t. o. m. 30 mil.
Det förundrar mig att byggn.-balken der kunnat så lemnäs utan afseende både af landsh., just.-canceller och jusl.-ombudsman; ty i dess 26 cap. 4 § står:”
Vid hvart tingsställe skall ock ett fängelse vara, ther missgerningsman måge i förvar hållas” etc.
Om förenämnde embetsman hafva underlåtit att fullgöra sin embetspligt, så äro R.
St. ej derföre skyldige att genom särskildt anslag godtgöra försummelsen, utan fångvården eller länets innevånare få bålla sig till den, som vederbör.
Jag tror väl icke att, på sätt Ilr Rr Rääf förmodat, läns-, härads- och stadsfängelser varit beräknade till straff-fängelser, annorledes än såsom tillfälliga undantag.
För min del ville jag endast medgifva, att de må kunna dertill begagnas såsom rön och försök huruvida och på hvad sätt det nya straffsystemet kan utföras och lyckas, intill dess R.
St. finna sig hafva nog erfarenhet för att kunna derom besluta; emedan jag ej vill antaga att man gillar det innan man vet hvad man gör.
— Men jag erkänner riktigheten af Hr Rääfs anmärkn., att förslagets ordalag äro så obestämda, att man ej vet hvad deraf kan härledas för mening.
— Jag anhåller således om återremiss.
Debatten om detta StatsIJtsk:s betänk, har redan varat så länge, och så olika meningar hafva på båda hållen blifvit yttrade, att jag skall söka vara så kort, som jag förmår.
Att ingå i någon meningsstrid huruvida bifall till den K. proposm eller bifall till StatsUtsk:s betänk, skulle innebära en uttalad opinion för eller emot den nya strafflagen, anser jag icke här behöfligt att vidröra.
Det kan vara en brist i mitt omdöme, men, nog af, jag anser att dessa saker icke hafva med hvarandra att göra.
Jag vill endast yttra mig om behofvet af uppbyggandet utaf länshäkten.
Jag känner ett ställe, der det vanligen är 100 eller 120 personer, ja kanske derutöfver beständigt inspärrade i ett länshäkte.
Der finnes 6 små rum till deras herbergerande och det är allt.
Lyckligtvis är förhållandet sådant, att ett strafffängelse finnes derbredvid och derigenom kan man, ehuru med svå rig - Den 23 Februari f. m. 657 vighet, hjelpa sig fram.
Ett nytt häkte är derstädes alldeles oundgängligen af behofvet påkalladt.
Hrr vedersakare hafva ej talat emot vatten- och brödstraffets bibehållande; och om jag icke är af deras åsigt, får jag dock förklara, all det är nära nog ogörligt att inom detta länshäkte med allvar verkställa det straffet och det kommer helt och hållet derpå an, huruvida man i det angränsande häktet kan få låna ett rum för att der insätta personer till vatten och brödstraffets undergående.
Huru skall detta tillgå, der minst 16 personer skola sitta i rummet ?
Det är icke sagdt att man alltid har 16 vatten och bröddrickare tillreds; och kunna andra fångar sammanpackas med dessa.
Jag anser således högst behöfligt att nya länshäkten byggas.
Hvad angår häradshäktena, så medgifver jag att dessa kanske icke äro så behöfliga på alla ställen, men det linnes dock några ställen der de oundgängligen erfordras, der transporter afgå ifrån det ena länet till det andra, och måste intagas öfver natten.
Jag kan citera ett sådant ställe, der det endast finnes 2, ytterst små rum, uti hvilka 16 å 17 personer mäste inqvarteras öfver natten.
Hvar och en torde inse, huru olämpligt detta är och huru omöjligt att afhålla fångarna ifrån kommunikation sins emellan i dessa 2 kyffen, der de skola inpackas.
De komma der tillsammans och kunna der meddela hvarandra alla de instruktioner, som man vill förhindra.
En värd talare har yttrat, att man måste se på behofvet och på tillgångarne.
Behofvet har jag haft äran visa vara för handen och då StatsUtsk. har tillstyrkt ifrågavar. anslag, så har det förmodligen tagit tillgångarne i betraktande, men jag anser mig dock skyldig tillägga, att ju längre man dröjer med bygggandet af dessa häkten, ju större blir behofvet och kostnaden, ty under den mellantid, som förlöper innan sådana byggningar blifva uppförda, kan ett ganska stort antal brottslingar ytterligare beträda brottets bana och dessa skola ovilkorligen öka behofvet af sådana fängelser.
Det är på grund häraf, som jag anser mig böra yrka bifall å StatsUtsk:s betänk.
Att, innan den nya kriminallägen och deraf följande nya straffsystem blifvit pröfvade, eller, åtminstone att innan man hunnit fullborda ransakningsfängelserna, hvilkas både konstruktion och behöflighet är oberoende af det nya straffsystem, som kan komma att antagas, anslå medel till uppbyggande af straffängelser, torde vara mindre lämpligt.
De ledamöter af detta hus, som talat för bifall till Utsk:s betänk., hafva också ansett Utsk:s mening endast hafva varit att anslå medel till uppbyggande af ransakningshäkten.
Jag ber likväl att i detta afseende få fästa uppmärksamheten på den tydliga ordalydelsen i betänk.
— I sjelfva beslutet uti detta mern., äfvensom i den K. propösm, står tydligen hemstäldt att R.
St. måtte bevilja medel för uppförande af fängelser efter cellsystemet.
Detta uttryck lämpar sig lika väl till straffängelse!-, som ransakningsfängelser, och om meningen hade varit att inskränka anslaget endast till uppbyggande af ransakningsfängelser, så borde 2 II.
" 42 658 Den 23 Februari f. m. väl Utsk. uttryckligen hafva föreslagit R.
St. att bevilja anslag lill ransakningsfä/igelxer efter vellsijstemet.
Om således Utsk. endast afsett ransakningsfängelset-, sä synes här vara ett redaktionsfel, som ensamt förtjena!' en återremiss.
Om man emellertid antager att endast ransakningshäkten med detta anslag varit afsedda, så anser jag dock denna fråga vara af sä stor vigt och anslagets belopp så betydligt att det erfordrat en närmare granskning och utveckling än Utsk:s förslag och den K. proposm innehålla.
H. Ex. just stats-ministern har sagt, att den plan till ordnandet af dessa fängelser, hvilken af just.depart. blifvit uppgjord, endast är ett projekt, men att det icke kan anses som en slutligen bestämd plan.
Det erforderliga antalet celler är dock lill en betydlig del beroende af den plan, hvarefter dessa ransakningsfängelset byggas.
Del är tydligt att ju mera dessa fängelser concentreras på ett färre antal ställen, desto mindre antal celler behöfvas, ju flera och mindre dessa fängelser blifva, desto flera celler behöfvas, ty man kan icke bestämdt på förhand säga att ransakningslängarne blifva sä och så många vid det eller det häktet, utan det måste finnas, om jag så får uttrycka mig, ett öfverlopp af celler för att kunna rymma alla, om ovanligt många fångar skulle pä en gäng inträffa; derföre ju mera man concentrerar, desto mindre behöfver antalet af dessa öfverloppsceller vara.
Man kan således i min tanka icke beräkna huru mänga celler behöfvas förr än planen för fängelserna i sin helhet är uppgjord.
Efter milt förmenande har man, vid uppgörande af kostnadsförslag till fängelserna, varit alltför sangvinisk i sina förhoppningar.
Det visar sig nemi. af betänk.
, att det bästa priset för de förut inrättade celler varit 1,012 r:dr, samt att kostnaden uppgått ända till 1,680 r:dr.
Jag föreställer mig för min del att man vid uppgörande af kostnadsförslag icke så mycket får stödja sig på förhoppningar, som icke mycket mera taga fakta i beräkning.
Afven kostnaden för cellerna är dessutom beroende af organisationen i sin helhet, ty ju större fängelserna göras, desto mindre blir kostnaden för hvarje cell, men ju flera och mindre fängelserna göras, desto kostsammare blir hvarje cell.
Det är icke nu min mening att ingå i afgörande utaf hvilket som kunde vara nyttigare på det hela att antaga flera och smärre eller elt mindre antal större fängelser; men jag har blott velat fästa uppmärksamheten på att innan en viss slutlig plan för fängelsebyggnaderna blifvit bestämd, kan hvarken antalet af behöfliga celler, eller kostnaden för deras uppförande på förhand uppgöras.
Till ifrågavar. behof anslogo R.
St. år 1841 1,300,000 r:dr, hvilka till största delen blifvit använde under de sedan dess förflutne åren.
Det är icke min mening alt klandra hvarken anslaget af dessa medel eller sättet hvarpå de blifvit använda, men, genom de redan utförda arbetena, bör en tillräcklig erfarenhet vara vunnen, för att en fullständig plan lill ransakningshäktenas fullbordade byggnad kunnat upprättas; och R.
St. borde derföre äga billigt anspråk, att nu få på grund af en sådan bestämd utredning fatta sitt beslut i denna vigtiga anslagsfråga; så att Ständerna med någon sorts säkerhet kunde vid anslagets beviljande veta ej mindre efter hvil - Den 23 Februari f. m. ken plan medlen komma att användas än ufven den slutliga kostnad, som för fullbordan deraf erfordras.
Det omtalas äfven i betänk. , att Utsk. skulle komma att med annat
Utsk. sammanträda för behandling af andra med reglering af cellfängelserna sammanhang ägande frågor.
Jag skulle för min del tro, alt detta bordt föregå afgifvandet af detta betänk.
En ledamot har visserligen sagt, att en äterremiss nu skulle kunna medföra betydliga kostnader genom uppkommande uppskof med fängelsebyggnadcrne.
Jag ber likväl att dervid få fästa uppmärksamheten derpå, att medel af det gamla anslaget ännu finnas för fortsättandet af de redan påbörjade byggnadsarbetena äfvensom de nya ännu icke påbörjade byggnader, som i händelse 11.
St. bevilja den ifrågavar. anslagssumman kunde komma i fråga att uppföras under delta år, men genom denna återremiss i brist på medel skulle komma att något sednare sättas i verket, ingen svårare olägenhet deraf kunde uppkomma, än att medlen, så vida de komma att beviljas, reserverades till nästa är, dä dermed så mycket mera kunde byggas.
Detta vore en olägenhet, vida mindre än den, om R.
St. nu skulle göra sig så brädt, att de icke kunde iakttaga den högst vigtiga principen, att R.
St. vid anslags beviljande böra göra sig noga reda för såväl det ändamål, hvartill medlen skola användas, som den till dess slutliga uppnående erforderliga kostnad.
Pä dessa förenade skäl, anhåller jag om äterremiss af Etsk:s betänk.
De 2:ne af II.
Ex. just.slats-ministern omtalade förhållanden ur en fångpredikants berättelse hafva beklagligen inträffat inom Kronobergs län.
Jag skulle visserligen kunna citera flera exempel, samlade under en lång följd af år, hvilka mer än tillräckligt ådagalägga olämpligheten af gemensamhetsfängelser, och om deras afskaffande borde icke vara mer än en röst; men då jag anmälte mig var det egentligen för att förena mig med de Ilrr, som ansett åtminstone vissa ransakningshäktcn vara både nyttiga och nödvändiga att uppföra.
Hr von Troil har ibland sådana anmärkt nödvändigheten af ett ransakningshäkte inom det vidlyftiga Sunnerbo härad af Kronobergs län.
Det är, såsom bekant är, tingsställe inom detta härad, beläget 8 mil ifrån länsresidenset.
Det är icke sällsynt att 5,0, 8 ja 10 fångar forslas flere gånger i månaden emellan detta häkte och länshäktet.
Elom det alt betydliga fångtransportkostnader derigenom uppkomma, så inträffar dervid äfven att domaren med mycken svårighet kan få sint pä ransakningen, derföre att fångarne ständigt omgifvas af brottslingar i häktet och icke kunna hindras att med dem hafva gemenskap.
Detta förhållande har föranlcdt domaren i orten att ingå till K.
M. med en rind. anhållan att ett cellfängelse så fort som möjligt måtte uppföras å Ljungby tingsställe och jag hoppas att K.
M. derpå fäster nåd. afseende.
St. sätta K.
M. ur tillfälle alt låta uppföra sådana ransakningshäkten, der de ovilkorligen af behofvet påkallas, så skola alla nu öfverklagade olägenheter i följd af närvar, förhållanden komma att fortfara.
Det förekommer särskildt, hvad läns 40* - 060 Den 23 Februari f. m. häkten beträffar, att för Kronobergs län ett sådant är under byggnad, inrättadt för 90 celler.
Jag skulle föreställa mig att K.
St. icke borde vägra bifall till Stats-Utsk:s betänk., hvaraf möjligen kunde inträffa att denna byggnad, som i höst är ämnad att fullbordas, icke kunde blifva färdig.
Jag förenar mig således, utan alt vidlyftigare orda i ämnet, med de Hrr, som yrkat bifall till StatsUtskrs förevar, betänk.
Såsom ledamot i StatsUtsk. anser jag mig skyldig alt anföra de motiver, som legat till grund för mitt biträdande af Utsk:s betänk.
Man kunde visserligen förutse, att en strid här skulle uppstå i dag, men öfverraskad tolef jag då striden tog den vändningen att uttrycken i StatsUtsk:s betänk, verkat all den oro, som här i dag röjt sig.
Man har ansett att uttrycken i Utsk:s utlät, kunde vara bindande i afseende på det straffsystem, som framdeles komme alt antagas.
Jag kan icke finna ett enda ord, hvarken i K. M:s nåd. propos. eller i Statslltsk:s betänk., som kan gifva den minsta anledn. dertill.
Man må klyfva orden så mycket man vill, så synes det mig icke vara möjligt alt upptäcka, att man af detta betänk, kan med skäl taga sig anledn. till den ringaste betänklighet.
StatsUtsk:s betänk, är ett svar på K.
K. M:s nåd. propos. innehåller intet enda ord, ingen enda anledn. till inrättande af strafffängelser efter cellsystcmet, och StatsUtsk:s betänk, synes icke heller åsyfta någon förändring af den K. propos:n i detta afseende.
Utsk. säger att, ”på sätt K. M. begärt” etc.
Hänvisar detta nu på hvad K.
M. begärt, så är det icke till uppförande af läns-, stads- och häradsfangelser, utan till uppförande af fängelser efter cellsystemet.
Det är dessa ord, som äro så förskräckliga.
Likväl hafva fängelser efter cellsystemet blifvit hittills så förstådda, då medel gifvits till deras inrättande, att dermed endast menats länshäkten.
Det är fortsättningen deraf som K. M. åsyftat.
Jag har endast erfarenhet af ett och annat länshäkte, sorn efter detta system blifvit uppfördt.
När man dertill lägger, hvad som förekommer i slutet af belänk., nemi. alt de reserverade medlen ”utan hinder af den vid 1840—1841 årens riksdag stadgade fördelning emellan läns-, stads- och häradsfangelser, Rikets nu församlade
Ständer medgifvit böra i den mån dessa medel blifvit till andra än vid ofvannänmde i-iksd. bestämda ändamål använda, af nu anvisade belopp varda godtgjorda, så att den ursprungliga fördelningen blir bestående;” sä synes dessa sista ord ”så att den ursprungliga fördelningen blifver bestående” vara en tillräcklig anvisning på Utsk:s mening att dessa medel måtte blifva använda till stads-, läns-och häradshäkten.
Jag kan åtminstone icke för min del inse någon annan mening, än den.
Det är således i denna redaktion en talare vill hafva förändring och det är derföre, han yrkar återremiss.
Dä jag icke deruti linner någon fara, hvarken för dem, som iilska cellsystemet, eller för dem som icke göra det, så kan jag icke se något skäl till återremiss.
Man har under loppet af diskussionen verkligen sväfvat något utom det mål, som här - Den 23 Februari f. m. 001 med åsyftas, då man talat om den nya strafflagen.
Jag frågar: hvad. har detta med den saken att göra?
Man har velat bestrida att häradshiiklen skola finnas.
De finnas redan efter lag, men de finnas i ett sådant skick, att jag beklagar hvar och en, som har befattning med länens styrelse och skall använda dem.
Jag beklagar våra domare, som hafva med brottslingar att göra i dessa häradshäkten.
En person har föreslagit, att de nuvar. häktena skulle kunna förändras.
Derigenom måste det af honom vara medgifvet, att de i sitt nuvar. skick äro olämpliga.
Det öfverensstämmer äfven med den erfarenhet, jag har om de häradshäkten, som finnas inom det mig nådigst anförtrodda län, att de icke äro lämpliga för sin bestämmelse.
De äro inskränkta till utrymmet, som är så trångt att någon ändring icke är möjlig.
Alt utvidga dem, skulle då antingen ske på statens bekostnad eller pä häradets, och jag betviflar alt den utväg, man åsyftat i det fallet, att återkasta denna börda på häradsboerna, skulle leda till målet, emedan häradsboerna troligen icke skulle anse sig skyldiga att förändra dem efter nya cellsystemet.
Jag betviflar derföre äfven att någon förändring kan åstadkommas utan deras begifvande.
Vi veta huru sådana transaktioner och förfoganden vanligen slå ut.
Man får nej en gång, rpan får nej två gånger och ledsnar sedan att fråga vidare.
Jag hemställer således om det är skäl att inskränka K.
M:s myndighet till alt använda dessa medel endast för länshäktens uppförande.
Jag skulle för min enskildta del önskat, att länshäktena kommit i sisla rummet när delta stora förslag gafs till fängelsebyggnader.
Min tanka är att man bör börja med det häkte, der den anklagade skall först insättas.
Nu skickas den anklagade till länshäktet för att beveka honom till bekännelse.
Derifrån fores han långväga bort till häradsrätten, och der sker ransakningen.
Stundom går den fort, men stundom går den äfven ganska långsamt.