Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej inse att det är en syftning till inskränkning uti Konungens makt, om Folkets Representanter ge^ nom ett öppet ådagaläggande af landets, särdeles med afseende på framtid, bekymmersamma ställning, lemnar Konungamakten ett nytt tillfälle, att visa sin välgörande verkan på ett tillstånd, sorn ensamt ifrån den äger att hoppas och förvänta någon förbättring- och hvilken är val den adle Grefvens mening när han uttrycker sig, som om Konungamakten icke skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga, på. andra vilkor än Folkets trälan de i armod.
Den ädle Grefven yttrar, att man låtsar icke veta huru inskränkt S.tatsRådernes. makt och verkningskrets är, efter vår Regeringsform.
Jag kan icke medgifva att den makt är inskränkt, sorn genom StatsFörfattningen och An. svårighets! agen förbinder och förpligtar, att in_ för Konungen sjelfkrafde påminna om Rikets rätt oell bästa; att påstå denna makt vara för ringa, är detsamma, som att säga att goda, på sakkännedom grundade råd ej voro tillräckligt verkande anledningar för Konungen att åstadkomma det goda och nyttiga.
Jag lemnar hvad intryck en sådan tankyttring ifrån en Konungens Rådgifvare, skulle göra uppå Svenska Na. fion, om den här lämnades utan motsägelse; jag Jämnar hvad intryck det skall göra på Nation, att ifrån en Konungens Rådgifvare höra en Den i Martil. klagan deröfver, att StatsRdclet ganska in~ toristitutionelt tituleras, som Ministrar.
Är det att förmoda att Nation skulle glömt de motiver, som ifrån 180g års ConstitutionsUtskott åtföljde våra Grundlagar till Rikets Ständer, och örn Folket icke glömt motiverne till de garantier, hvarpå hela dess frihet hvilar; hvilken skall då dess tanka blifva, om den Rådgifvares nit, skicklighet och drift, som inför Folkets Representanter visar sig icke känna de grunder hvarå StatsFörfattningen blifvit bygd; och månne man Ined en högre grad af moderation kan möta den varde talarens yttranden, än då man nyttjar dess egna ordalag och tror, att han blott låtsat glömma huru Lagstiftaren ansåg StatsRådet, och huru dess Ledamöter af hohom benämndes som Ministrar.
Ätt gifva en fullkomlig utveckling åt det ämne, skulle här kanhända vara illa passande, då Constitutionens helgd är anförtrodd åt den Fäderneslandsälskande anda, Som i alla tider utgjort hufvudcaracteren äf detta Stånd.
Men det torde dock tillåtas mig^ att här anföra några tankar ifrån de Lagstiftare, åt hvilka vi äro skyldige erkänslan, éj allenast för att hafva lämnat oss Constitutionens bokstaf, utan för det de ät sig förvarat den odödliga äran, att till efterkommandes vägledning och tillrättavisande, hafva till grund för den döda bokstafven lagt en lefvande artdä, soni skulle visa sin kraft, då den påkallades; ehuru jag är säker, att Lagstiftaren icke föreställde sig, att dentta anda skulle utur Konungen^ Rådkammare vara utträngd, åtminstone så länge någon af den nya StatsFörfattningens stifta - i42 Den i re der ännu ägde ettrum. 3809 års Lagstiftare yttrade sig, ibland annat: ”Den oafbrutna vanan, att höra råd, allvarligen och högtidligen gifna, skall i en ung Monarks sinne dana, och i en mogen Konungs stadga aktning för sanning och rått.
Och skulle ännu en gång ett oblidt öde uppsätta på Sveriges Thron en egenmägiig Konung, skall dock den förenade kraften af hans rådgifvares föreställningar, af Nationens fritt yttrade tänkesätt och af vissheten om kommande Ständers ovilja, tidigt bryta hans våldsamma lynne.
Plan skall åtminstone icke genom Constitutionsvidriga be_ slut blottställa sin magt för en föredragande Embetsmans vägran af den contrasignation hvarförutan Hans befallningar icke blifva gällande”
Ar en sådan magt och en sådan verkningskrets inskränkt som i dessa Lagstiftarens märkvärdiga rader för Konungens Rådgifvare uttryckes?
Jag stannar här, och vill icke in gå uti någon djupare undersökning af innehållet utaf den ädle GrefVens yttrande, det skulle möjligen inleda mig till slutsatser, hvarmed jag kunde gå allmänna opinionen i förvåg, och jag tror mig icke behöfva göra det, då jag är öfvertygad att dess omdöme uti ett så vigtigt ämne icke kan komma att uteblifva.
Men då jag uti den värde Talarens Anförande tycker mig finna en ordentlig uppmaning till förklarande af en föresedd möjeligt tillvarande önskan af förändring uti den, under benämningen af Ministere, utmärkte Corps, så Den I Alar lii.
143 skulle jag blygas att vid detta tillfälle genom en feg tystnäd förneka, att jag år en af deni, sorn ganska lifligt önska en sådan förändring; och att jag önskar den, derföre, att jag tror Sveriges vål hvila på uppfyllandet af denna önskan.
Jag år Talaren likväl förbunden derföre, att hail frikallar mig ifrån mödan, att närmare utveckla grunderne för denna önskan, då han i sin egenskap af Konungens Rådgifvare inför Folkets Ombud framlägger nödvändigheten af pensions-fond, för de StatsRåd och StatsSecreterare, sorn befinna sig utur stånd att -gilla de grundsatser, hvarpå besluten byggas, och derföre anses böra resignera.
Jag tror, att en sådan framställning såsom vilkor för uppfyllandet utaf en af Lagen föreskrifven ovilkorlig pligt, år tillräcklig att stämpla denna Ministére, och att ådagalägga de anspråk den med rättvisa kan äga å Folkets förtroende: och hvad den föreslagne pensions-fonden vidkommer, så skulle jag, oaktadt mitt stränga begrepp om nödvändigheten att hushålla för folket, likväl icke anse någon uppoffring för stor om derigenom ett så vigtigt föremål, som en ministére-förändring kunde vinnas, men då Stats-författningen lernnar en vida lättare och mindre kostsam utväg uti begagnandet af Regerings-Formens 107 så tror jag att man försigtigtvis bör dröja med nya anslag i detta afseende, intilldess man får erfara om den mindre betungande utvägen icke vid detta Riksmöte kan tillvågabringas.
Hvad den omständigheten vidkommer, att den ädle Grefven med flere af sine Herrar medbröder skulle finnas villige att lemna sina platser åt i44 Den I Martil. några af dem utmärkte personer, som med starka armar tro sig kunna föra det administrativa och financiella svärdet; så anser jag mig böra öppet förklara min innerliga tillfredsställelse deröfver, att det icke lärer stå uti dessa till afgång villige Herrars förmåga, att bestämma sine efterträdare, hvadan ingen särdeles farhåga i detta hänseende kan komma att intaga Sinnena, då af den möjeliga vådan den värde talaren deraf i perspectiv visat, få lära blifva så förskräckte, som den värde
Talåren kati hända föreställt sig* N:0 i5.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus :
Den värde Talaren, hvars motion nu blifvit upptagen, har velat göra det Utskott, som sysselsätter sig med utarbetandet af Stats-regleringeri oeh Rikets financer, uppmärksamt uppå det sätt, Söm synes honom vara det rätta, till afhjelpande af den förlägenhet, som genom penningens hämmade circulätion uppkommit.
Den värde Talaren, nemligen, anser Statshjulet böra bringas i än kraftigare gång; det år i hans tanka genom detta hjuls svängningar, som lifvet skall spridas i Nationen; hade ej Götha Canal varit, säger den värde Talaren, eller strömrensningarne, eller väganläggningarne, eller fästningsbyggnaden, eller öfningslågren och Köjungens resor, så skulle, i hans tanka, förlägenheten - Dea i Martti.
Ml genheten hafva Varit ån större'; bch erfarenheten af det gagn söm härigenom åstadkommits, anser han böra vara bss en ledning vid öfverlåggningen öm såttet att afhjelpa all förlågenhet.
En granskning af Theöriens Vigtighet, ötft dess resultat skulle synas ofördelaktigt, skulle kumla blottställa mig för tillvitelsen att hafvä Velat Utmärka mig genom otillbörligt klander. dag Vill derföre blott hämna, att theoriens princip år lika gammal sorn Egyptens pyramider.
Angeläget likväl anser jag, och det år hvad jag utber mig att få fästa Utskottens uppmärksamhet Uppå, i händelse Utskotten skulle Vilja i motionen finna en ledning
Vid dess öfverläggning.!)?
Om såttet att afhjelpa förlägenheten att dö
Landsorter* vid den blifvande bevillningens fördelande, böra skonsammare behandlas* öfvet hvilka Statshjulet aldrig rullar, der inga byggnader företagas* inga öfningslåger hållas* och Sorn icke komma ätt hugnäs af Konungens besök.
Jemte tnotionfen har på Ridderskapets öch Adelns bord blifvit nedlagt ett' tveäggadt s-vard* hvars administrativa och firtaneiella sidor börd© närmare betraktas, innan det till ett minne för komtnånde slägter, förvaras bland de öfrige uti der dett närvarande tidens strider, förda vapen.
Att det ar konstigt Saintnänsmidt är Cn sättning!
SiU lill kidd, o. Ad Pr. 2 Band. i®
Den i Martil, prohibetismen och liberalismen synas hafva ömsom arbetat deruppå; men det synes som hade behofvet utaf att slipas efter dagens curs gjordt det vekt; det torde ej hålla att sönderhugga förlägenhetens gordiske knut.
De bidrag till tallan öfver tidens nöd och förlägenhet som åtskillige Riksdagsmän lemnat, hafva blifvit ökade, genom den från ett annat håll förda klagan, att Kongl. Maj:ts Stats-Råd inconstitutionelt tituleras för Ministrar, att deras magt och verkningskrets är genom RegeringsFormen inskränkt; att ingen fond finnes att dermed pensionera afgående StatsRåd och StatsSecreterare, då de befinna sig ur stånd att gilla de grundsatser, hvarpå besluten byggas och derföre anses böra resignera.
Gifve Gud] att botemedel mot den å de skattskyldiges sida öfverklagade förlägenhet lika lätt kunde finnas, som de sednast anmälta brister synas mig kunna afhjelpas.
Då Sully, Oxenstjerna, Bernsdorff och Pitt, ehuru egentligen Rådgifvare, brukat tituleras för Ministrar, är det att förmoda, att denna titel icke länge kan synas oangenäm; Svenska Folket deremot torde svårligen vänja sig vid att i ansvarige Rådgifvares personer tänka sig verkliga Rikets Herrar.
De källor hvarifrån Konungens Rådgifvare skola hämta hvad deni tarfvar i magt och verkningskraft äro af moralisk natur, och således outösliga; RegeringsFormens 4:de §, specificerar Den I Martii. tlem: de äro kunnighetens, erfarenhetens, redlighetens och den allmänna aktningens.
Fond till pensionering, synes kunna bildas genom frivilliga bidrag.
Man känner den i England brukliga Panny-afgift.
Genom det derigenom beredda tillfället åt opinionen att yttra sig, kunde RegeringsFormens 107 §. blifva öfverflödig.
Herr Klingstedt, Gujtaf Fredric: 1 afseende på det af Herr Toll gjorde för-, slag, att till a (hjelpande af den allmänna penningebristen och penningars kringspridande i orterne samt soldatens beredande för fält-lefnaden, göra underdånig framställning att Svenska Arméen skulle marchera ifrån den ena orten till den andra, så anser jag detta förslag i anseende till saknade tillgångar lika litet verkställbar^ som det för Landet skulle vara högst skadligt genom in qvarteringar oell transporterande af troppernes tross: jag tror deremot ett vida förmonligare sätt att bereda Herr Tolls goda afsigter derigenom vinnes, att Rikets Högl.
Ständer genom nödiga anslag sätter Hans Maj:t Konungen i tillfälle att anbefalla fortsättningen af de påbegynta och till en del fullbordade Canal- och Strömrensnings-arbeten, samt begag. nande af Lappmarkens rika malm-tillgångar, hvarom underdånig framställning vid sistförflut - i4* Den 1 Martil, lie Riksdag ägt rum, och det är i afsigt att dessa Riks-gagneliga föremål skola få sysselsätta Utskottets uppmärksamhet, som jag ödmjukeligen anhåller, att i händelse remiss af T olls motion äger ruin, detta mitt Anförande mätte densam-* ma iå åtfölja.
N;o 17, Friherre Lagerbjelke, Gujiafi I afseende på en värd Talares, Herr Friherre Anckarsvärds Motion om besparingar på MinisterStaten, Samt om betydliga indragningar af tjenster, hvilka på denna Stat aro uppförda) •har jag ansett såsom en verkelig pligt, att vördsamt meddela de upplysningar jag kunnat inhämta under mina fordna befattningar, dels såsom Chef för Konungens Cabinett, dels såsom Freds-underhandlare och Minister vid främmande
Hof, dels ändtligen såsom den, åt hvilken Under en kort tid ledningen af utrikes Ärenderne varit anförtrodd, vitt hafva deltagit i det slags ärender hvarom fråga är, och att deruti icke mer deltaga, synes mig bilda en på dubbelt sätt fördelaktig ståndpunkt, för att kanske med någon sakkännedom, men säkert med fullkomlig opartiskhet öfverskåda saken.
Jag ämnar icke följa Herr Friherren 1 dert omständeliga tankeledning genom hvilken Hart Kanat sig väg till de slutfoljder han uppgifvit.
En del af de ämnen han vidrört, ligger utom Den j Martil. l4g kretsen af mitt bedömmande; en annan del å ter synes mig mer eller mindre främmande för hufvudfrågan, i den mening åtminstone jag den. samma uppfattat.
På en ginare stråt framtränger jag directe till det resultat Friherre Ankarsvärd åsyftat.
Den värde Talaren önskar besparingar på Minister-Staten; han föreslår indragning af alla extra-ordinaire Envoyé-beställpingarne i främmande Länder, med undantag af tvänne, samt tror de indragna Ministrarnes åligganden af Chargé d!Affairer kunna bestridas.
Att önska noggrann beräkning af utgifter i allmänhet, är hvad hvar och en gerna gör, och hvaruti äfven jag uppriktigt instämmer.
Att under en epok af förlägenhet söka besparingar öfverallt der anslag finnas, måhända icke j hopp att vid hvarje framställning lyckas, men i förmodan att någorstädes vinna ändamålet, är visst ingen ovanlighet.
Men om vid förslaget af en särskild och bestämd besparing någon gjorde sig sjelf följande frågor; ”Är den uppgifna be. sparingen möjlig?” och, detta förutsatt, ”vora dess verkställande nyttigt för Staten och det Allmänna?” samt klefve då den enskilta öfvertygelsens svar på dessa frågor, nekande; då tyckes denne någon vara skyldig att utveckla sina motskäl, om än i fara att möta den mindre gynnsamma känsla hvarmed ett besparingsförslags motståndare torde åhöras.
Sådant är fallet i förevarande ämne.
Till dess utredande lärer höra att undersöka: i) huruvida den önskade bestämningen af beskickuinganie samt af de personers politiska
Den i Murs, värdighet som dervid nyttjas, icke är specialitet, som alltför nära rörer Kronans prerogatif; 2) huruvida den i allt fall vöre lamp elig i allmänna ärendernes nu varande skick; samt 5) huruvida, afven med undanrödjande af denna vidsträcktare åsigt, en sådan bestämning, med afseende på sakens särskilta nåtur och på Rikets vanliga förhållanden till ulländska Magter, vöre förenlig med dess värdighet och interesse.
Hvad den första frågan vidkommer, tror jag RegeringsFormen, både i ord och anda hafva till Konungen allena öfverlemna! ledningen af de så kallade ministériella angelägenheterna.
Huru denna otvungna ledning vöre verkställbar, om en sakernas ordning gåfves, hvilken nödvändigt skulle inskränka valet af personer, som Kongl.
Maj:t ville nyttja till diplomatiska värf, kan jag icke rätt fatta.
I allmänhet sagt, synes mig ändamålet med bestämda anslag vara, dels att förekomma dessas öfverskridande, dels att förhindra medlens användande till utgifter, främmande för anslagets ändamål; men sällan lärer en alltför noggrann bestämning af hvarje tjenst och af hvarje utgift inom Anslagets område, utan olägenhet kunna verkställas.
Minst af alla vore den möjlig att införa i utrikes Ärendema, hvilka vid-livart enda händelsernas skifte kunna ombyta både local och vigt och omfattning.
Jag vet väl att en dylik specialitet blifvit antagen i en af de sist tillkomna constitutionella Regeringarne; men detta skedde vid en fullkomlig omskapning af hela Stats-systemet, och jag tror vårt lands Grundlagar äga en vida mer Monar - Den i Martu, l5i kisk syftning än StätsFörfattningen i det land der denna och andra förändringar timat.
Ständer hafva äfven alltid erkänt principen af Konungens ensamma rättighet i afseende på allt hvad till Diplomatiska ärenderna hörer; och ett kraftigt bevis derpå är just det anslag för MinisterStaten, hvilket i rund summa blifvit till Hans j\:laj:ts fria disposition öfverlemnadt.
Hvad den andra frågan beträffar, huruvida förslaget i allt fall vore lämpligt i afseende på den allmänna politiska ställningen, vädjar jag till Högloft.
Rid der skåpets och Adelns upplysta bepröfvande, om tiden, sättet, omständigheterna nu vöre väl valda.
I ett allmänt tillstånd af oro och ovisshet om dels anade, dels förborgade öden; under ständigt växlande farhågor och förhoppningar, sprittande rörelse och skenbar hvila; med brytning af tänkesätt hos Folken och skiljaktiga interessen emellan Staterna, är det omöjligt att bestämma hvarest bedrifvandel af vårt Fäderneslands angelägenheter, är eller blifver vigtigast.
Konungen kan det ensamt.
Ögonblickets betydenhet är icke alltid störst på det betydligaste stället; och det är icke alltid (fastän oftast) med de mägtigaste Stater, som de mäst maktpåliggande värf måste underhandlas.
Mycket vore härvid att tillägga: men skälen som återhålla ifrån all utveckling, äro lätt insedda.
Flar jag i detta hänseende icke redan lyckats att fästa Flöglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, skulle den ut - fou t förligaste uppställning af politiska hypo thesen föga yerka på dess öfvertygelse, Slutligen återstår att utreda tredje frågan, eller huruvida den föreslagna indragningen v o-, ye passande, i anseende till Sveriges särskildta förhållanden.
Man tillstyrker bibehållandet af Ministrar vid tvenne stora Hof. hjessa äro visserligen för Syerige de vigtigaste, men icke en$anit vigtiga.
Det gifves flera Magter af första rangen; och vid åtskilliga Idof finnas införda ordningar, seder o,ch bruk, hvilka dervarande Svenskar måsfe underkasta sig, af samma skäl sont v* kräfva Utlänningars aktning för hvad hos oss i enahanda yäg är fiffigt.
Detta fiar en stor och ofta skiljaktig inflytelse på en Ministers eller en Charge d’Affaires verknings-* förmåga.
Visserligen utgör den personliga skicka ligheten ett hufvud vilkor; och frågan finge sä-! ke?f en amian riktning, om hvarje Minister ansåges vara oskicklig, samt deremot hvarje Chargé, d’Affaires förmodades, utrustad med stora egen. skaper.
Men billigheten fordrar, att åtminstone
Utgå ifrån förutsättningen af lika förmåga, helst Otn någon skillnad vore att förmoda, troligheten snarare skulle synas vara till fördel af en läng* ye erfarenhet, förvärfyad f flera grader af samma yrke, Men med denna förutsätta likhet
I kunskaper och talanger, kan förenas mycken olikhet i tillfällen och möjlighet att göra dera gällande.
Länder finnas, der politiska verksamheten icke ensamt är inskränkt inom murarna af ett conferensrum; der mycket ses, läres, utSäffas i sälhkapslifvets mångfalhiigt sammansätta
Den, x Martti^ i53 fcretsar: och samina skicklighet i Cabinettet åt—> följes icke alltid af samina inflytelse i Salongen, en inflytelse, till hvilken högre Samhällsvärdighet och längre yana nödvändigt mäste bidraga»
Jag säger ingalunda alt sådant är rätt; jag yågar blott tro att sd är, hälst när detta lämpas till några stora
Hof på längre afstånd ifrån Sverige.
Betraktar man åter sådana Magter gom med vårt Fädernesland äro i grannskapsförhållanden, gälla dessa skäl kanhända mindre, nien ersättas af andra.
Man skulle tro, att den mängd af vanliga eller så kallade kuranta ärender som vid dessa beskickningar förefalla, lika väl kunna uträttas af en Tjensteman med underordnad värdighet, sorn af en med högre.
När olikheten i afseende på det conventionella förhållande som kallas rang, är allt för stor emellan den diplomatiska Agenten och den Embetsman, med, hvilken lian har att underhandla, uppstår ofta nog för den förra nödvändigheten att inera omgång och skriftligen bedrifva ärender, sorn af en Minister lättare och muntligen kunna afgöra», ej sällan med undvikande af många små missförstånd som den idkeflga skriftväxlingen kan alstra, Utur det goda skäl, att Verbo, volant, scripta martent.
Det vore icke svårt, men icke heller tillbörligt, att i detta afseende anföra exempel, — Om hvad jag här äfven an dragit, icke anses sakna ali grund, och om följaktligen beskickningar af andra rangen befunnos tjeiiligast i de Länder, hvartill mina acu.
Dea i Martil. märkningar kunna hänföras, vågar jag fråga: hvarest man då kunde utan olägenhet tillämpa principen att endast hålla, en ej mindre aktningsvärd, men till vissa anspråk mindre berättigad class af Minister,iella Agenter ?
Just der, om jag icke bedrager mig, hvarest Kongl.
Maj:t för det närvarande blott underhåller Tjenstemän af mindre värdighet än Plenipotentiaire
Ministrar, utan att af någon yttrad önskan dertill vara föranledd.
Jag tror mig nu hafva anfört flera, både utur vårt Regeringssätts anda, allmänna ställningen och sakens särskilda natur hämtade skäl emot det framställda förslaget att indraga åtskilliga beskickningar.
Huruvida åter, utan dessas inskränkande eller nedsättning, någon besparing i nuvarande MinisterStatens anslag är möjlig, kan jag, som snart sedan 12 år lemnat all tjenstebefattning, icke känna; men jag är långt ifrån att våga hoppas det.
Fasthell— re skulle jag tro rättvisans kraf, Rikets interesse och Konungens önskan deruti öfverensstämma, att utvägar måtte vidtagas, som förvissa de pd Minister Staten lånade personer, att med ordentlighet och i råttan tid utbekomma de dem lagligen försäkrade inkomster.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma Anförande må få åtfölja Remissen af Herr Friherre Anckarsvärd motion till \ ederbörligt Utskott.
Den i Martil.
N;o 18.
Herr Rappe, Carl: Friherre Anckarsvärds C. H, den 2 4 dennes upplasta Memorial innehåller flere märkvär. digheter.
Jag vill blott anmärka en der förekommande oriktighet; sorn på sitt sätt, specielt rörer mig, och hvilken dessutom, är förolämpande för Riksens Höglofl.
Ständer i allmänhet.
Sedan Herr Friherren framställt Skattebondens nöd, Folkets elände och förtryck, och den vackra uppmaningen, att det vore tid, det den mera gynnade Medbörgaren, underlättade den svagares bördor, omtalar Herr Friherren såsom ytterligare bevis på förtryck, den Skånska Roteringen och den Extra.
Jag kan ej begripa huru Herr Friherren kunnat tro sig med denna origtiga framställning förmå blända någon om sitt Fäderneslands in. rättningar det minsta kunnige Medborgare, Denna Extra Rotering har icke drabbat någon enda Skattebonde, icke heller direct eller lagligen den visserligen i långt större nöd varande FrälseBonden, så vida ej någon skicklig Egendomsherre hafv den skickligheten, att låta sitt Frälsegods utgöra den Rotering som tillkom honom att för Säteri-Egendomen underhålla; men härpå hoppas jag ej något enda exempel skall förefinnas, I några Bergslagsorter har val denna Ro - i56 Den l Martii, tering träffat så kallade Bergsmän af BöndeStåndet; men dessas tillstånd och förhållande till sina öfrige medbroder af BondeStåndet, tror jag var sådant och i synnerhet deras medborgerlighet så stor, att de med välvilja ingingo i deras lindrande, I Skåne, der förr ingen Rotering fanns, blef den visserligen i början högst onereus, men denna Landsorts förmögna och upplysta Possessionater njuta nu hvarje redlig
Medborgares vördnadsfull erkänsla och tacksamhet för den stora uppoffring de gjort, att uppsätta tvenne hela sköna Regementer, hvarigenom de mindre lottade Landsorterne så betydligt blifvit lättade, ock vid påkommande krig Rikets försvar så kraftigt ökats.
Jag vill hoppas att Herr Friherren sjelf, men jag är säker att hvarje medlem af Höglo!!, Ridderskapet och Adeln vet och fullkomligen känner, att Extra Ruteringen af lSioårs
Ständer antogs, just för att lindra de mäst tryckte Medborgares bördor vid påkommande krig; och sedan sekler har Svenska Bonden aldrig rönt ett större och mera välgörande bevis på sina MedStänders patriotiska deltagande i dess öden»
Det var jag sorn i detta vördade Riksstånd i Junii månad i8o9 väckte motion om Extra Roteringens antagande under krig.
Jag gjorde det af ren medborgerlig känsla, att det då var tida att de så kollade meragyu - ben l Martii. flade-innehafvarne af all så kallad privilegierad jord, kraftigt visade det de ömmade och deltogo uti den under alla våra föregående olyckliga krig så hårdt tryckte Skatte-Bondens lidande.
Jag misstog mig ej, HÖgvÖrdige Präste- oell Vällofl.
BorgareStånden antogo den med samina Valvilja som Höglofl.