Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ifrågavarande tull bör dock ej sättas för hög, ty då antingen lurendrejas varan ut, eller ock missbjudas de fattige, som samla benen.
Grefve von Rosenx Axel:
Instämmande med Herr Cederschjöld, får jag upplysningsvis nämna, att BorgareStåndets Representanter i allmänhet uti denna fråga tyckas äga ett olika omdöme emot exporteurerne.
Jag äger i detta ämne någon erfarenhet ifrån ett betydande Handelshus, sorn 396
De ii 3o öetober f. m. exporterar ben, och detta sker icke för Sockerbrukens räkning, eller för att tillverka bensvärta, utan till jordens gödning.
Jag gör mig det begrepp om saken, att icke en hundradedel af de ben, som utföras, behöfvas lill alla Sockerbruk i Sverige, och så länge vi icke sjelfve nyttja dem till gödning, skulle förhöjningen endast beskatta den arbetande klassen.
Jag anhåller således om bifall lill Utskottets förslag, och får erinra, att till de fattiges kokinrättning gar icke samlas ben från andra ställen, än der man bestämdt vet, af hvad slags beskaffenhet benen äro.
Om vi skulle consultera BorgareStåndels beslut, rörandeTulltaxan, skulle vi träffa på många förbudsartiklar.
Jag håller mig inom den redan fixerade principen, att inga förbud böra föreslås, utan att det må vara Kongl.
Maj:ts höga lätt, att när landets ekonomiska bestånd det fordrar, härutinnan vidtaga nödiga försigtighetsmått.
I anledning af det nu framställda skäl om nödvändigheten af varsamhet vid exporten af ben, får jag nämna, att jag icke kan anse ben annorlunda än såsom ett råämne, hvars utförsel icke lärer blifva särdeles hindrad af de 2 runstyckens förhöjning jag föreslagit i Taxan.
Jag anhåller, att til!
Herr Tham få framställa en liten principfråga.
Den 3o October f. m. -*97
Han har sagt, att det vore princip vidrigt att försvåra exporten på ben, emedan de fattigare folkklasserna derigenom skulle lemnäs till pris åt andra folkklassers intresse.
Detta är fullkomligt öfverensstämmande med det system Herr Tham i allmänhet yrkat; men jag får påminna, att hart afvek derifrån i fråga om tackjernsutförsel, för alt icke gynna exportörer af rudimaterien, och förstöra jernförädlingen i landet.
Jag skulle tro, att Herr Tham antingen den gången talat emot sin grundsatts, eller också nu afviker derifrån.
Att göra skillnad emellan en liten och en stor näring, då en grundsatts är i fråga, kan jag icke gilla.
Man måste, när grundsattsen är antagen, lämpa den på alla förekommande händelser.
Någre Talare hafva framställt den arbetande klassens ömmande omständigheter.
Denna philantropi är oväntad från dem, som icke finna sig hindrade, att öppna vägen för en störtflod öfver landet af främmande varor, hvarigenom iooo:detals fattige inhemske arbetare slutligen gå miste om dagligt bröd.
Jag tror icke, att den fattige skulle lida genom en förhöjning af utförseltullen å ben, och anser en sådan destomera böra äga rum, då intet förbud kan begäras, utan att bryta emot de redan af Ståndet antagne grundsattser.
Jag erkänner äfven, att förbud icke kan äga rum, utan att Den 3o October f. m. fela emot det redan fattade beslutet, och får derföre allenast föreslå ett alternatif af 8 sk. utförseltull.
Herr Hjerta har i ett föregående Plenum visat orimligheten deraf, att stadga en princip, som vid hvarje artikel kan eluderas, derigenom att man för hvarje gång skulle komma i strid om det maximum, utöfver hvilket Konungen icke skulle äga höja tullen.
Om 33f procent skulle bestämmas såsom detta maximum, är det klart, att man först måste bestämma hvad som utgör hufvudgrunden för Värdet.
Då nu i senare tider benen synas hafva tagit stor faveur, och ett annat ännu högre pris derpå sannolikt snart nog uppkommer, så skulle man i alla fall, med 33 f procents skyddstull, och 8 sk. värde, ändå ej kunna komma till högre tullafgift än 2 sk, 8 rist.» oaktadt pundet af oarbetade ben skulle gälla i handel iG sk., och derutöfver.
Jag måste anhålla om tillökning i tullen just derföre, att, såsom Herr af Billbergh visat» varors värden icke nu, såsom i förra Riksdagens Tulltaxa, kunna höja sig med gångbara priset, och sålunda af sig sjelf reglera tullen, utan deremot nu äro fixa, och tullen af det gångbara priset oberoende.
Herr af Billbergh är ett af hjulen i det system» som annars utgör polaritet till mitt tänkesätt i afseende på handelsfrihet; men han voterade dock i förra Plenum lika med mig, emedan han ansåg det så kallade liberala systemet slå på en alltför svag grund, om Den 3o October f. m. 399 ic1<e Rikets Ständer tilläto Kongl.
Maj:t, ,'itt vid behof erforderligen förhöja tullen.
Jag anhåller derföre oinRidderskapetsoch Adelns uppmärksamhet på detta förhållande, och skall icke vid hvarje punkt besvära Ridderskapet och Adeln med en särskild strid, för alt eludera det fattade beslutet, ehuru sådant ganska väl låt sig göra; men vill hufvudsakligen anmärka, att Konungen mången gång skulle kunna vida mera gagna genom en tull förhöjning, än genom ett förbud.
Uti ifrågavarande fall måste jag vidblifva mitt förra yrkande, emedan jag anser denna till utseendet obetydliga omständighet vara af mycken vigt.
Den siste värde Talaren har förespått, att priset på ben skall uppstiga till 16 sk.
Men jag får hemställa, om icke i6f procent i alla fall är en ganska ansenlig utförseltull, och om icke de, som begagna varan, väl må betala hvad den kan vara värd.
En annan Ledamot har anmärkt, alt man icke vid frågan om tackjern följt samma grundsalts.
Men det är en väsendtlig skillnad emellan en näring, som en gång är grundad på prohibitiva inrättningar, och en helt ny näring, som håller på att stiga upp.
Den bör icke grundas på en lika oriktig princip, oaktadt man beklagligen nödgas vidhålla en sådan för den andra.
Hvad iför öfrigt det lilla tillägget i tullen beträffar, som Friherre Åkerhjelm gjort, så är 4oo Den 3o Oc.tober f. m. just dess obetydlighet ett af skälen, hvarföre jag bestridt det, emedan jag tror, att det skulle kasta en ridikyl på Rikets Ständer, att besvära Förstärkta StatsUtskottet nied en votering örn 2 r:st.
Första gången frågan om proliibitifsystemet förevar, förklarade jag, att jag icke kari mäta mig med Herr Lefren i principer och theorier.
Jag erkänner inga andra än de mathematiska och aritlimetiska.
Alla andra grundsattser mäste gifva vika för erfarenhetens läror, och jag skall derföre aldrig antaga någon annan princip, än den jag anser vara allmänt nyttig.
I det ämne, som nu är i fråga, står en stor allmänhet på ena sidan, och några få personer å den andra; och jag vet icke, om man bör uppoffra den stora allmänheten för några få Fabrikörer.
Den Fabrikör, hvilken betalar lika mycket för varan, som Köpmannen, har likväl derjemte en besparing på utförseltullen och alla • omkostnaderna.
Vill han då icke tillverka bensvärta, tili samma pris, som utlänningen på dessa goda vilkor, hvilka utgöra tillsamman 5o å 60 procent, måste antingen inrättningen vara onaturlig, eller ock han begära en onaturlig vinst.
I mitt tycke är denna discussion benigare än alla öfriga.
Till föda Den 3o Oe t o ber f. m. föda samlas beri, icke annorstädes, än der man vet, af hvad egenskap de äro.
Hvad de gamla benen beträffar, måtte tendensen med deni vara att antingen användas till gödning på utländsk ort, eller ock till Sockerbruk.
Jag får ännu en gång upprepa, att till det sistnämnda beloppet åtgår ganska obetydligt, i synnerhet som bensvärtan kan uppglödgas, och på det sättet många gånger brukas.
Jag kan icke finna annan tendens till högre tull, än att öka Rikets inkomster, och det bör väl icke ske på exportartiklarnes bekostnad, minst de, sorn nära den fattige.
Då här blifvit väckt fråga, dels om exportförbud på kreatursben, dels om en så hög tull, att den skulle motsvara förbud, ber jag få fästa uppmärksamheten på vigten af detta ämne.
År 1827 exporterades öfver 98,000 Lisp. ben, hvilket uppgick i värde till en summa af 16,476 R:dr.
Det ringa priset på denna vara, som ännu existerar härstädes, visar, att vi ännu icke lärt använda artikeln inom landet.
Att nu stadga ett exportförbud, vore icke blott att hindra en betydlig inkomst på handelsvågen, utan ock, att försätta varan i sådant vanvärde, att ingen menniska derefter vårdade sig om att draga nytta af kreatursben.
Jag medger Herr af Ekenstams satts, att örn Kongl. Maj:t fått rätt, att i mån af förän 47 H. 26 4<)2 Den 3o October f. m. drade conjuncturer kunna förhöja tullafgiften, hade vi kunnat undvika att för hvarje särskild vara få en sådan här öfverläggning.
Emellertid tror jag med Herr Cederschjöld, att om också tullen icke skulle gå till mer än iGf procent, detta bör innefatta ett tillräckligt skydd åt näringsidkaren inom landet.
Jag tror också, att man icke bör för de fattiges först i ögonen fallande intresse uppoffra den inländske näringsidkarens, hvarigenom man. indirect ökar de fattiges antal, och äfven minskar välståndet hos dem, som skola skaffa de fattige sysselsättning och underhåll.
Om t. ex. en mindre förmögen person, genom det lägre priset, antingen blir i stånd, att inrätta en fabrik af bensvärta, eller tillvägabringa en betydligare production af jorden, medelst benens kloka användande till gödning, och sedermera genom ett af den myckna utförseln uppstegradt pris derpå, icke kan underhålla sin fabrik, eller icke erhålla nog lönande afkastning af sin jord förmedelst brist på tillräcklig gödning, så kan han med hustru och barn komma attlida derpå mera, än de fattige på exporttullens förhöjning.
Men af denna tulls ringhet vinner utlänningen i allt afseende.
Den bör derföre vara högre åtminstone ända tills vi hunnit lära, att sjelfve behörigen använda denna rudimaterie.
En värd Ledamot har yrkat 8 sk:s exporttull; men jag får Den 3o O c t o b e r f. ra. 4o3 hemställa, om icke den värde Ledamoten läcktes gifva med sig hälften, och Ridderskapet och Adeln bifalla en tull af \ sk. Herr Lefrén:
Jag har ofta den olyckan, att Herr Tham, till svar på mina framställningar, afspisar mig med tillvitelsen om theorier; men jag vill icke uppehålla mig vid dessa undanflygter, särdeles sedan Herr Tham förklarat, att han icke erkänner andra grundsattser, än de mathematiska och arithmetiska.
I anledning af Herr Cederschjölds utlåtande, att det vore en ridikyl öfverlemna en votering om 2 r:st. till Förstärkta StatsUtskottet, får jag nämna, att då man gifvit sig in i Tulltaxan, kan man träffa på flere sådana ridikyler, i fall man kommer in på så låga värden, att de måste bestämmas genom runstycken.
I afseende på Herr af Ekenstams anmärkning får jag, för att tillfredsställa hans afsigt, äran nämna, att den nu föreslagna tullen redan utgör 27 r:st. mer, än deri närvarande, som är blott 5 r:st. på Lispundet.
Jag tror således, att man kail vara fullkomligt tryggad för ali skadlig verkan af varans exporterande.
När dessutom Konungen kan förbjuda denna utförsel, om han finnér den skadlig, hemställer jag, om den värde Talaren icke skulle behaga afstå från sitt yrkande, och 47 H. 26* 4o4 Den 3o October f. m. anhåller vördsamt om proposition å 2 runstyckens tillägg lill Utskottets förslag, så alt tullen kommer att blifva jemt 33f procent.
Hans Excellence Herr Grefven och Lan dt Mar skalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
I anledning af åtskilige Talares hemställan, vill jag icke vara envis, utan nedstämma min pretention till 4 sk.
Jag har haft tillfälle under några år följa denna omständighet troligen mera än de flesta af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, och är af den öfvertygelse, alt benpriserne uppstigit sedan sista Riksdag öfver 200 procent, och att de för närvarande äro i långt större stigande än någonsin.
Då flere ansett för eu ridikyl, att fästa så mycket afseende på denna sak, tar jag mig friheten nämna, att sjelfva LandtbruksAkademien funnit den så anmärkningsvärd, att
Akademien för några år sedan utverkade utförselförbud på ben.
Icke långt derefter lick dock en enskild person Kongl. Maj:ts licence till betydlig export deraf, på samma Akademies tillstyrkan.
Detta är en del af benens senaste historia, hvilken sålunda synes redan förut framställa en något vacklande grundsatts i denna fråga.
Möjligen kan jag af skenbara facta uppställa en oriktig slutsålts, men hoppas då rättelse, D e n 3o O c t o b e r f. m.
4o5 eller i annat fall biträde af Directeuren för Kongl. LandlbruksAkademien, som jag med synnerlig tillfredsställelse nu finnér närvarande.
Emellertid måste jag vidhålla yrkandet om åtminstone 4 sk.‘s utförsellull å oarbetade ben.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner, bidolf Göran:
Det är i anledning af hvad den siste Talaren behagat anföra, sorn jag ber få nämna, att LandtbruksAkademien funnit ben såsom gödningsämne vara af stor nytta, och äfven gjort försök dermed på sitt experimentalfält.
Akademien föreslog ock en gång förbud emot utförsel deraf; men då man icke fann detta verka, att benen mer användes bär i landet, utan att de lågo obegagnade, tillstyrkte Akademien, att de heldre måtto få utföras.
Landshöfdingen i Halmstad inkom med en upplysning, att en stor mängd ben der i Länet funnos, hvilka lågo onyttjade, men en Köpman önskade få utföra, och detta gaf anledning till den omtalade licencen.
Då en så betydligt ökad lull nu blifvit föreslagen, synes i alla fall all försigtighet iakttagen, för att vänja allmogen begagna de öfverflödiga benen så, att de blifva nyttiga till gödningsämnen.
Jag vill blott ytterligare anmärka, att detta är en vara, som troligen inom ett pär år stiger 4o6 Den 3o October f. m. öfver 200 procent i värde.
Om således den föreslagna exporttullen nu utgör en tredjedel af värdet, kan den om 2 år kanske blott utgöra en tiondedel.
Friherr q
Den tillökning jag föreslagit utgör 27 r:st. mer än den nuvarande tullen, och då Konungen dessutom äger rätt att förbjuda utförseln, hemställer jag till den värde Talaren, som yrkat den höga tullen, örn icke all varsamhet blifvit iakttagen.
Ett säkert medel att förekomma en varas stigande, är att belägga den med så hög utförseltull, att den icke kan exporteras.
Olyckligtvis är denna vara af beskaffenhet att icke olofligen kunna utföras.
Om så vore, skulle tullen vara mig likgiltig; ty då blefve varan ändock exporterad.
Men nu kan jag icke förena mig med Herr af Ekenstam, utan får i stället tillstyrka bifall å Friherre Åkerhjelms förslag.
Jag får blott hemställa, om en näring, som uppkommit med en skyddstull af 5 r:st., icke äfven bör äga bestånd med en tull af 3o rrst., eller 600 procents tillökning.
Efter min tanka är det icke fråga om, att oarbetade ben verkligen skola få en så hög tuli, utan blott alt den skall utgöra ett maximum, som Kouun - Den 3o Octo ber f. in.
4°7 gen äger att nedsätta ända till i r:st., om han så behagar.
Då jag har den öfvertygelse, alt benen snart nog stola uppgå lill ett värde af 16 sk., kan jag icke fatta annat än, att den föreslagna tullen icke utgör mer än närmast 25 procent.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å Utskottets förslag.
Hvarefter Hans Excellence hemställde om Ridderskapet och Adeln biföll, att Export-tullen å oarbetade ben må bestämmas till 2 sk. 8 r:st.
Banco för hvarje Lispund.
I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstal Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den senast framställde propositionen.
Häraf finnér Ridderskapet och Adeln orimligheten, alt Kongl. Maj:t icke äger rätt att höja tullen på ben.
Jag anser ämnet vara af den vigt, att det väl kunde förtjena en votering; men då jag likväl gifver efter för pluralitetens önskan, gör jag det icke för ilen enskildta ovilja, som jag i annat fall kunde åsamka mig, utan blott för det Konungen äger att förbjuda utförseln, och derföre att jag hoppas detta 4°8 J3en 3o O c to ber f. ra. correctif skal! vidtagas, när icke något annat får göra sig gällande.
Utskottet föreslår 16 sk. tull på allt bränvin, som ej öfvergår 12 grader.
Detta anser jag ej vara tillräckligt skyddande för en vara af denna beskaffenhet.
Det åsätta priset är visst ett medeltal, men man skulle kunna förskrifva bränvin, som vore 12-gradigt, och sedan genom ökandet af volumen, sälja det med enskildt fördel, till skada för våra inhemska bränvins-fabtikationer.
Jag anhåller derföre, att värdet å bran vinet må höjas till 1 R:dr, och tullen till 5o procent eller 24 sk.
Jag instämmer med Friherre Åkerhjelm deruti, alt tullen på sädes- och potates-bränvin bör höjas till 24 sk., men man bör äfven höja tullen på alla andra slag af bränvin, som äro tillverkade af ris, socker och frugter, såsom Cognac, Arrac och Rumm, till 36 sk. å 1 R:dr.
Detta är det enda sättet, att genom consumtions-afgifter kunna träffa välståndet och njutningen.
Jag förenar mig således deri, att värdet på sädes- och potatisbränvin må förhöjas till 1 R:dr kannan, och tullen derå till 24 sk., samt att man dessutom måtte stadga tullen till 1 R:dr för öfriga slag af bränvin såsom Arrac, Cognac och Rumm.
Den 3o Octo ber f. rn.
Hvad tallen å bränvin af säd och potates beträffar, vill jag ej motsätta mig Friherre Åkerhjelms förslag ; meri jag skulle helst vilja antaga, hvad BondeStåndet beslutat, nemligen 34 s^:s tu^- & allt sädes- och potatesbränvin utan afseende på gradtalet, emedan det är ganska svårt att bestämma gradtalet, så att icke några misstag i verkställigheten äga rum.
Hvad tullen å andra slag af bränvin, som tillverkas af ris, socker och frugter, beträffar, kan jag ej förena mig med Herr Hjerta derom, att förhöja tullen derå, emedan dessa varor lika mycket inkomma ändock, endast med den skillnad, att i sådant fall Statens inkomster minskas, och tullförsnillaren sökas.
Man införskrifver nu dessa varor för 1 R:dr kannan, och det vore då orimligt, att sätta en så hög tull derå; 34 sk:s tull å annat bränvin torde kunna anses såsom ett förbud, och att i samma proportion höja tullen å Arrac, Cognac och Rumm skulle blott föranleda till förlust för Staten, hvilken förlust jag icke vill med min röst understödja.
Jag öfverlemnar för Öfrigt detta till Friherre Åkerhjelms närmare bedömande.
Då jag nyss hade ordet, yttrade jag den önskan, att tullen på sädes- och potatesbränvin måtte höjas från 16 till 34 sk., eller 5o procent, då bränvinet icke öfversteg is grader, emedan Den 3o O c t o b e r f. m. raan bör söka förekomma bränvins införande.
Såsom en fortsättning deraf, får jag nu yrka, att allt potates-och sädesbränvin, som håller öfver 12 grader, må i Tulltaxan anses till ett värde af 1 R:dr 16 sk., och tullen derå i samma proportion blifva 3a sk.
Hvad de öfriga sorterna bränvin beträffar, hvilka tillverkas af ris, socker och frugter, såsom Arrac, Rumm, Genevre och Cognac; så kan jag ej anse deras införande skadligt, utan skulle snarare tro dem vara behöfliga importartiklar, å hvilka likväl 2 R:drs värde och 1 R:drs tull, såsom Utskottet föreslagit, torde böra läggas, till förekommande af deras för ymniga införande, Jag får förnya min anhållan om proposition å den framställning till förändrande af Utskottets förslag, hvilken jag nyss hade äran göra.
Hvad angar den skillnad af 12-gradigt bränvin, och derutöfver, som Friherre Åkerhjelm föreslagit, medger jag visserligen, att, genom införande af stark sprit, författningen lätt skulle kunna eluderas; men då jag besinnar svårigheten, att eontrollera detta, och att man nödgas öfverlemna saken helt och hållit till Tullbetjeningens bedömande, vidhåller jag min tanka, att olika tull ej bör finnas för olika gradtal, utan blott en enda tull, hvarföre jag tillstyrker 1 R:drs värde och 24 sk:s lull å sädes- och potatesbränvin.
Herr Den 3o O c t o b e r f. m.
Thara och Friherre Åkerhjelm hafva ansett ett annat förhållande vara för handen med utländska bränviner, samt att rudimaterien ej kan införas, då den förädlade varan ej kan med fördel i Riket tillverkas; men då jag besinnar, att det endast är en maximitull vi här bestämma, och alt det i alla fall blir Kongl. Majit, som, på GeneralTullStyrelsens rapporter, skall bedöma, om faran af tullförsnillning är för handen, och om tullen således å dessa varor bör nedsättas, samt jag ihågkommer, att det just är dessa varor, som lemna tillfälle till repressalier mot de Magter, hvilka skulle vilja med hög tull belägga vårt jern, anser jag mig, med tillräckligt afseende å det allmännas nytta, icke böra frångå yrkandet af 5o procents förhöjning så väl å värdet, som tullen, på desse varor utöfver hvad Utskottet föreslagit.
På hvad de aine sista Talarne yttrat, kan jag ej göra något afseende, emedan jag icke hört dem.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är något system i våra bränvinsförfattningar, äfvensom på olägenheterna häraf.
Rikets Ständer inskränka rättigheten att bränna bränvin till så små pannor, att productionskostnaden blir högre än i andra länder.
Följden deraf blir, att om bränvin tillätes till införsel, komma Danska tillverkare med stora pannor att concurrera med våra, som endast få an - 4l2 Den 3o October f. m. vända små pannor; utlänningen har då vidsträcktare rättighet lill concurrence, än våra egna medborgare.
Det är alltså klart, att Kongl- Maj:t skall förbjuda införsel af bränvin, intilldess vi få producera det på det minst kostsamma sätt.
Häraf följer, att det öfverklagade lurendrejeriet med utländskt bränvins införsel, kan hvar och en af våra hränvinsproducenter, sorn ifrat emot stora pannor, skylla sig sjelf för.
Så länge productionskostnaden är så dyr, kan man icke rimligtvis uthålla någon concurrence med utlänningen.
Jag vill åtminstone i Protocollet hafva förvarad min tanka i denna vigtiga fråga.
Alla de i Utskottets förslag antagne värden äro blott fidi va, ty man kan icke säga, att en R:dr utgör det verkliga värdet å en kanna bränvin, eller 2 å 3 R:dr å en kanna Arrac, som införes för vida mindre; men Utskottet har antagit dessa högre värden, för att det icke skulle se så orimligt ut med den annars uppkommande höga tullen.
De värden Friherre Åkerhjelm uppgifvit, skilja sig ännu mera från de rätta.
Jag har ej emot, att tullen å bränvinet uppsattes till 24 å 02 sk., emedan jag önskar, alt bränvin ej måtte införas.
Att, såsom Herr Hjerta föreslagit, sätta så hög tull på åtskilliga artiklar, att Kongl. Maj:t nödgas nedsätta dem, deruti kan jag ej instämma; det skulle blott ge Den 3o O c t o b e r f, m. 4*3 anledningar till en mängd ansökningar lins Regeringen, och alt kasta allt på densamma, för att sedermera klandra dess åtgärder.
Jag kan således ej annat än till jättersta grad bestrida Herr Hjertås yrkande, och anser det så mycket olämpligare, som det endast ger anledning till tullförsnillning.
De af Friherre Åkerhjelm föreslagne förändringar medger jag deremot gerna.
Lika med Herr Hjerta, anser jag bränvin af frugter och ris vara af de få artiklar, som lämpa sig till ett repressalie-system.
Men då meningen med en förhöjd tull måtte vara, att försvåra införseln af varan, tror jag ett förbud verka detsamma.
Ingen lärer i alla fall komma i tillfälle att rättligen använda repressalie-sj^stemet, mer än Regeringen.
Jag tror derföre, att värdet och tullen enligt Utskottets förslag kan qvarstå.
Herr Munck af Rosenschöld har åter tält om den olofliga införseln af bränvin i Skåne, hvilken under flera månader utgjort ett särskilt samtalsämne i hufvudstaden.
Jag har gjort mig det yttersta besvär för att få reda härpå, och har nu vunnit en på authentika bevis styrkt öfvertygelse, att ej ett ord deraf var sanning.
Det härflöt detta rygte från eti i Stockholm bofast bränvins-speculant, som i ett ögonblick, då bränvinet var i fallande, fruktade för minskning eiler uteblifvande af en påräknad vinst.
Yi hafva emel - 4*4 Den 3o October f. in. lertid under samma tid, då dessa missbruk skolat föröfvas, utfört Svenskt bränvin lill Dannemark, och detta tyckes bevisa omöjligheten af, alt på samma gång finna räkning vid införandet af Danskt bränvin till Sverige.
Hvar man vet dessutom, att bränvin är en vara, som är ganska svår att lurendreja, och jag skulle önska, att inga andra varor voro lättare att försnilla, än denna.
Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då ingen Ledamot yrkat bifall till Utskottets förslag i sin helhet, ansåg Hans Excellence sig endast böra framställa proposition å de särskildta förslag, som under discussionen blifvit gjorde; och hemställde Hans Excellence alltså först, om Ridderskapet och Adeln biföll, att, på sätt Friherre Åkerhjelm föreslagit, tullvärdet å bränvin af säd och potates till och med 12 graders styrka, må fastställas till 1 R:dr kannan, och införseltullen derå till 24 sk. för hvarje kanna.