Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Allt detta sammanlagdt gör att det lämpligaste blir att återremittera Betänktt till BevillmsUtsk.
Till svar på den af Hr Bildt fram ställda fråga får jag hänvisa till pag. 1 af Utsk:s förev:de Betänk., deri säges, att »i Betiink:t förekomma äfven sådana smärre afvikelser »från nu stadgade afgifts-belopp, som vid förvandlingen till det nya »myntslaget ansetts böra iakttagas för vinnande af lämpliga öretal, »och torde i dessa sednare hänseenden vidare redogörelse för för»ändringarne icke erfordras»
— Der hafva vi hemligheten med de märkvärdiga fiskrarne.
Då jag får bekänna att det är jag som påpekat dessa förhållanden, så torde jag äfven få yttra mig i denna fråga.
Dessa 2 Edr, som äro påförde »Fiskare» i 7:de klassen, utgöra ett något högre belopp än hvad som skulle dem åligga efter den gamla förordningen.
Jag har noggrannt genomgått dessa siffror, och jag har icke funnit någon enda hafva blifvit vid förvandlingen till det nya myntsystemet så mycket förhöjd som denna.
Jag kan icke finna något skäl i att öka desse fiskares be' skattning med 6 sk. för att få ett jemnt tal, då det icke finnes någon annan klass, som fått af sådan anledn. högre tillökning än 1 å 2 sk.
Det vore väl då mera skäl att bestämma t. ex. 1 Rdr 85 öre, hvilket tal ju också kan få gälla för jemnt.
Jag skulle tro, såsom jag äfven tror en föreg:de talare hafva yttrat, att t. ex. 1 Edr 75 öre vore en lämplig siffra, och jag anser äfven E. o. Ad. oförhindrad att fatta detta beslut, helst som det öfverensstämmer med den vid förra Eiksdagen bestämda minimi-tariffen.
Jag skulle tro detta vara det enklaste sättet att komma ifrån denna fråga, och får derföre anhålla att Hr Gr. o. Landtm, behagade derå framställa propos. och R. o. Ad. densamma bifalla.
Det kan emellertid, oaktadt allt som här blifvit taladt, icke nekas att Utsk:s förslag i dess nuv:de form innebär en Den 28 Mars e. m. 505 förökning af 6 sk. på de fattige fiskarena, och detta blir verkligen en skatteförhöjning, som jag icke kan gilla.
Jag skulle derföre önska att propos. framställdes om bestämmande af 1 Edr 90 öre i st. f. de föreslagna 2 Edr Ernt.
Erih. af Schmidt, Carl Joh. Georg:
Jag hemställer till de värde ledamöter af Ståndet, som gjort anmärkn. vid förvandlingen af 1 Edr 12 sk.
Bko till 2 Edr Ernt, om det lönar mödan att härom orda, då ifrågavar:de »Fiskare» äro åtskilde i 9 klasser, så att taxeringsmännen kunna sätta dem i en högre eller lägre klass, allt efter som det passar sig.
Då nu öfverliiggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på redaktionen af 10 gm visserligen blifvit yrkadt, af Frih.
Tersmeden återremiss af §:n i dess helhet och äfven af Gr. af Ugglas att §:n i dess helhet måtte bifallas, men med updrag för BevillmsUtsk. att vid afgifvandet af sitt sednare Betänk, i ämnet iakttaga de rättelser, som erfordrades i följd af skrif- eller tryckfel; men att då särskilde propos:r blifvit begärde å de delar af §:n, uti hvilka misstag blifvit upgifne eller anmärkte, B. o. Ad. torde finna att särskilde propos:r borde göras först till bifall, rättelse eller återremiss i afseende på dessa delar och sedermera till bifall eller återremiss å de öfriga delarne.
Hr Gr. O Landtm, framställde sedermera att i afseende på afgiften för Aktörer och Aktriser m. fl. blifvit anmärkt endast ett skrif- eller tryckfel, hvarigenom för 4:de klassen å sidorne 4 och 5 afgiften blifvit utförd med 3 Edr 7 öre, i st. f. 3 Rdr 75 öre, samt att enär detta uppenbarligen utgjorde tryck- eller skriffel, E. o. Ad. torde bifalla den yrkade rättelsen.
Vidare framställde Hr Gr. o. Landtm, att i fråga om den för Fiskare i 7:de klassen af Utsk. med 2 Rdr utförde afgiften, Frih.
Alströmer yrkat den rättelse, att denna afgift må utföras till 1 Edr 85 öre; hvarefter propos. till bifall å Utsk:s förslag i denna del framställdes och besvarades med Ja.
Den sedermera till bifall å 10 §:n i öfrigt framställda propos. besvarades med starka
10:de punkten, ang:de §:n 19.
Hr Nordenfelt, Enar Wilh.: Ehuru Jöns Pehrsson icke saknat anledn. till sin motions väckande, då det vid sist hållna Komité inom Blekinge län uptäcktes att jordtorpen icke voro precist lika, och man har tvekat, om en del af kontrakterna vore af den natur, att de borde gifva anledn. tili att bestämma bevillning för de torp, på hvilka de hade afseende, samt hvilka som borde till bevillning upföras eller icke; så får jag likväl, då icke från någon 506
Den 28 Mars e. m. annan del af riket anmärkn. blifvit gjord om otydlighet i föreskriften härom, yrka bifall till Utsk:s Betänk, i denna punkt.
TJtsk:s i förevande punkt gjorda hemställan bifölls. 11 :te punkten, ang:de §:n 24, hvarjemte förekom Utsk:s förslag till redaktion af denna §.
Jag har icke deltagit i denna discussion, men då jag ser att Bevilln:sUtsk. i sitt förslag till BevillmsStadga låtit en föreskrift qvarstå, som efter snart inträdande förhållanden är fullkomligt olämplig, har jag ansett mig derå böra fästa K. o. Ad:s upmärksamhet.
Jag syftar nemi. på de ord som stå i förslaget till ändringar i gällande bevillnings-stadga: »enl. attest från K.
KrigsColhm»; dessa ord höra, enl. min åsigt, ur Stadgan utgå, på den grund, att K. M. under d. 13 Jan. detta år föreskrifvit, att allt det bestyr och all den kontroll, som KrigsColhm tillförene utöfvat öfver krut-tillverkningen i allmänhet, skulle med år 1838 uphöra, och endast fortfara i afseende å det krut, som för Kronans räkning tillverkas
Denna föreskrift var en naturlig följd af det beslut som 185 5 fattades, hvarigenom det hittills gällande förbudet att införa krut förklarades böra från den 1 Jan. 1859 uphöra.
Då således KrigsColhm från och med sistmde dag icke vidare kan lemna någon attest öfver krut-tillverkningen, med undantag endast för det, som för Kronans räkning tillverkas, är ofvan omnämnde stadgande i BevillmsFörordmn gagnlöst, och jag tror derföre det vore rättast att utesluta ifrågavande ord.
Då jag icke känner huruvida de öfriga Ståndens upmärksamhet blifvit riktad derpå, anhåller jag om återremiss af denna punkt, för att vinna den rättelse jag åsyftat.
Jag instämmer i den siste värde (alarens yrkande om återremiss, men tror att allt, som derigenom åsyftas, vinnes genom de omtalade ordens uttagande.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade att Utsk:s förslag ej syntes kunna oförändradt bifallas samt hemställde om It. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda till återremiss, blef denna propos. med Ja besvarad.
12:te punkten, ang:de §:n 23.
Härvid förekom först Utsk:s hemställan ang:de Hr Falhems yrkande om uphäfvande af den i 25 §:n för fjerdeparts delägare i Fahlu grufvor stadgade bevillning; och yttrade sig derom Hr Heykensköld, Selim:
Mig synes som Utsk. kommit till det nu uplästa beslutet dels genom de missledande anmärkmr, som åtföljde motionen från BorgareSt., dels derigenom att Utsk. saknat någon person, som kunnat lemna uplysningar om de närmare förhållandena vid koppar-tillverkningen i Fahlun.
Den år 1855 utfärdade BevillmsFörordn. innehåller i §:n 25 under rubrik »Fahlu Grufvor»: »Fjerdepratsägare deri betala 2j proc. af förra årets be - Den 28 Mars e. m. 507 »hållning, hvilken afgift innehålles vid årliga utdelningar och af »Bergslagen godtgöres, hvaremot de Verk, af hvilka denna inkomst »utgår, icke skola med särskild afgift efter denna artikel beläggas, »eller till värde uptagas.»
Nu är förhållandet sådant, att l:o erlägga fjerdeparts-ägare bevillning för vinsten å malmbrytningen i enlighet med nyss uplästa §; 2:o erlägga fjerdeparts-ägare som smälter denna malm (Bergsman kallad), bevillning för den vinst han anses hafva derpå; 3:0 erlägges i grundskatt hvart 30:de skepp, råkoppar af denna tillverkning, och 4:o erlägges bevillning å vinsten, som anses upkomma af råkopparns omsmältning till garkoppar.
Således 4 särskildta beskattningar på denna tillverkning, då BevillmsFörordmn i den nyss uplästa 25 <§:n likväl uttryckligen säger »hvaremot de Verk af hvilka »denna inkomst utgår, icke skola med särskild afgift efter denna »artikel beläggas», ty icke kan Utsk. härmed mena de verk och inrättningar som ur grufvan upfordra malm och vatten, utan är väl meningen att de verkstäder hvari malmen förädlas till koppar, skola vara fria från bevillning sedan sådan blifvit för malmen erlagd.
Jag skall nu uplysa huru med desse fjerdeparts-ägare sig förhåller.
Sedan Bergslagets rätt till skatte-kohlen och öfrige previlegier blifvit öfverlemnade till Kronan, hafva fjerdeparts-ägare blifvit fullkomligen ägare af kopparverket.
Betta verk skötes af en direktion, bestående af en utaf K. M. tillsatt Bergshauptman och 2 af Bergslaget valdt! fjerdeparts-ägare.
Fjerdeparts-ägare eller dess arrendatorer köpa på auktion den upbrutna malmen, och orsaken till försäljningen är den, att man vill härigenom utröna huruvida ett arbetsrum kan bära brytningskostnaden eller icke.
Man skulle tro att det vore samma förhållande med denna malmförsäljning som vid andra grufvor, der malmen försäljes; men så är det icke.
Malmen säljes till ägaren sjelf, på det uplysning må vinnas för Grufstyrelsen om arbetsrummet, hvarur malmen brytes, lemnar brytningseller smältvärd malm.
Sedan förvandlas denna malm af fjerdepartsägare eller dess arrendatorer till råkoppar.
Det är således ägaren sjelf eller hans ombud, som tillgodogör sig malmen.
Denna tillverkning drager en särskild bevillning, såsom jag kan visa genom prot.-utdrag, hvilket jag erhållit från KnmmafR:n.
När sålunda bergsmannen, tvertemot den mening jag anser ligga i BevillmsFörordmns föreskrifter, blir påförd en sådan bevillning, så synes väl deraf, att denna punkt icke är nog tydlig.
När härtill kommer att koppar-tillverkningarne vid Åtvidaberg och öfrige kopparverk endast erlägga bevillning för vinsten å sjelfva tillverkningen samt i grundskatt hvart 30:de Sk^. koppar, så torde återremiss böra beviljas.
Hr Boman har vid remitterande af motionen till Utsk., anmärkt att bergslagen vunnit genom den betydliga nedsättningen i kopparriintan; detta är visserligen sannt, ty bergslaget har derigenom vunnit på årets tillverkning omkr. 10,000 Kdr Bko; deremot har bergslaget förlorat omkr. 60,000 Rdr
Bko derigenom att allmogen blifvit befriad från skyldigheten att leverera sina skatte - 508 Den 28 Mars e. m. kohl in natura, hvilka kohl finge af bergslaget losas efter markegång, men som nu måste af bergslaget höjas till giillande priser.
Jag anhåller således om återremiss, samt att BevillmsUtsk. må bestämma det bevillning skall läggas på koppar-tillverkningen och icke på malmförsäljningen, äfvensom att detta må utsättas så tydligt, att icke något missförstånd vidare kan äga rum.
Det kan visserligen vara möjligt att Hr Heykensköld har rätt i sina påståenden, men om ock så är, torde likväl icke vid denna liiksdag BevillmsUtsk. vara i tillfälle att utreda och kontrollera desamma.
När vid förra Riksdagen en lika motion med den ifrågavande väcktes af Hr Falhem, och då såväl Utsk. som sedermera Stånden ogillade densamma, synes deri ligga ett tydligt bevis att saken icke är så oriktig som Hr Heykensköld upgifver.
Jag tror icke att en återremiss leder till något resultat, hvadan jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla denna punkt.
Det är möjligt att något misstag ägt rum, men jag får förklara att jag icke är derom fullt öfvertygad.
Jag skall taga några siffror för att söka uttrycka min mening.
Om vi då först tänka på sjelfva kopparmalmen och anse den vara värd 10 Rdr, samt brytningen deraf lika mycket, summa 20
Rdr, så skulle bevillning då erläggas på 10 Rdr.
Malmens iigare säljer då denna malm till den som bereder råkopparen.
Kostnaden för denna kopparens förädling upgår troligen till ytterligare 10 Rdr, hvilken siffra jag sålunda får uptagen för råkopparen.
Men den som tillverkat råkopparen, kommer icke att draga bevillning på mera än sist omförmälde 10
Rdr eller hans vinst af beredningen, således icke på de 20 Rdr som beteckna sjelfva malmens värde.
Den åter, som sedan vidare förädlar kopparen, skattar sist äfven för 10 Rdr.
Bevillning har då erlagts på 3:ne olika ställen.
Men om malmen blifvit såld på sista hållet, skall den drabbas af bevillning för 30 Rdr.
Derföre står det uttryckligen, att bevillning pålägges vid sådana grufvor, der malmen försäljes, men icke vid sådana, der försäljning icke äger rum.
Då sådan försäljning eger rum, har ägaren rättighet att afdraga sjelfva malmens värde, och det är endast för öfverskottet, som utgör hans behållna inkomst, som han skall erlägga bevillning.
Jag fruktar att, om detta stadgande toges bort, så skulle malmen komma att vid den s. k. råkoppar-tillverkningen debiteras efter försäljningsvärdet man och man emellan, hvilket åter vore orätt.
Det är möjligt att denna min kalkyl icke är fullt riktig, men jag skulle ej tro det, likasom jag vågar vidhålla att Utsk. haft rätt i sin framställning, till hvilken jag anhåller om bifall.
Fahlu grufvas intressenter hafva i fordna tider haft ganska betydliga privilegier, men hvilka Den 28 Mars e. m. 509 sedermera så småningom uphört; och jag föreställer mig, att numera iir Fahlu grufva att betrakta såsom ett annat, enskild person tillhörigt, kopparverk.
Om således förut särskild bevillning varit beräknad för hvarje särskild åtgärd, som vidtagits med produkterna af Fahlu grufva, så bör sådant nu uphöra, sedan andra förhållanden inträdt.
Detta synes tydligt för en hvar, äfven för den som icke närmare känner förhållandena.
Jag skulle derföre tro det vara tjenligast att återremittera Betänk, man undvek då att begå en orättvisa, och Utsk. finge tillfälle att, närmare än som skett, undersöka förhållandet och framställa förslag till uphörande af en sådan trefaldig beskattning å en och samma handtering.
Efter först till bifall och sedermera till återremiss å Dtsk:s ifrågavande hemställan gjorda propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Vidare förekom Utsbs hemställan om afgifterna för skeppsbyggeri-inrättningar; och derom yttrade sig Gr. af Ugglas:
Jag finner här ett minimum af 400 Rdr, som jag nyss icke fäste mig vid.
Jag tror att det förut var 300 Rdr.
Den ändring Utsk. häruti gjort, var en följd af den, som vidtagits i 2:dra §, och torde således få förfalla, samt beloppet återgå till sin förra siffra.
Det är verkligen så, som Gr. af Ugglas uplyst.
Pag. 15 står att skeppsbyggerier, som icke äga 400 Rdr inkomst, skola vara fria från bevillning.
I enlighet med R. o. Ad:s beslut på f. m., om embetsmännens löner, torde denna summa böra förändras till 300 Rdr Rmt.
Hr Gr:s o.
Landtm:s först till bifall å Utsk:s förevar:de hemställan gjorde propos. besvarades med Nej; och uppå sedermera framställd propos., bifölls denna hemstälian'med den förändring, att det minimi-belopp af inkomst, hvarför bevillning af skeppsbyggerier skall utgå, bestämdes till 300 Rdr Rmt.
Propos. till bifall å den af Utsk. i öfrigt föreslagna redaktion af 25 § blef härefter framställd och med Ja besvarad. 13:de punkten, ang-.dc § 26; hvarjemte förekom Utsk:s förslag till redaktion af denna §.
Utsk:s förslag bifölls. 14:de punkten, ang:dc §§ 27 och 28.
Härvid förekom: 510 Den 28 Mars e. m. 1:0 Vtsk:s yttrande om bcvillningen för advokater och sakförare.
Utsk:s yttrande bifölls. 2:o Uls.-ks hemställan all stadgandet om en afgift af 13 Rdr
Sko för gårdfarihandlande, som resa utom landel, mätte ur författningen utgå.
Jag befarar det Utsk:s förhoppning är nog sanguinisk att, i följd af de principer i tull-lagstiftningen, som vid sista Riksdag gjorde sig gällande, af gårdfarihandlande, som resa utrikes och der uphandla varor, några tullförsnillningar icke skola vidare försökas.
Dessa slags personers synnerliga benägenhet att bereda sig all möjlig handelsvinst lockar dem, framför andra, till brott mot tullförfattningarne, dem man ser öfverträdas, huru låga än tullsatserna ii ro.
Dessutom ber jag få fästa upmärksamheten derpå, att åtskilliga varor, som förut varit förbjudna till införsel, nu äro belagda med en ganska hög tull, så att det lönar sig att söka försnilla.
Då i allt fäll gårdfarihandlarens verksamhets-sfer, i afseende på handeln med utländska varor, icke bör sträcka sig längre än till att schackra bort dem han inom landet kan sig förskaffa, tror jag att man gör klokast uti att låta det gamla förhållandet blifva oförändradt, hvarföre jag anhåller att Utsk:s förslag måtte ogillas och att stadgandet i den förra Bevilln:sFörordn:n måtte bibehållas.
Mig förefaller detta stadgande så be synnerligt och medeltidsmessigt, att jag icke begriper huru det kunnat så länge qvarstå i Bevilln:sFörordn:n.
Vanligen anser man som en fördel, att ett land exporterar sina varor och produkter; man antager äfven att husslöjden bör på alla uptänkliga sätt understödjas.
Vore det icke då snarare skäl att betala premier åt de hvilka utföra dessa alster, än att, såsom nu sker, belägga Vestgöthar med särskild utförseltull.
Man säger att denna beskattning upkommit såsom ett band på sinuglingen, men samtidigt befrias de, hvilka resa till Norrige, från all afgift.
Det är således resor till kontinenten man afser; i sanning få af våra gårdfarihandlare lära resa dit; skulle de verkligen göra det, så förtjena de, som jag redan sagt, snarare upmuntran.
Norrige är det enda land der denna handel är stark, och hvarifrån insmugling vore att befara.
Jag anser detta stadgande böra utgå och anhåller om bifall till punkten.
Pir Hjärne:
Björnstjerna i fråga om det olämpliga af den beskattning, som här är föreslagen att borttagas.
Gårdfarihandlande äro redan förut beskattade med 24 Rdr i första klassen.
Det är väl egentligen denna klass, som anses komma att resa utomlands.
Man har då ytterligare föreslagit en skatt af 22 Rdr 50 öre, då de företaga sådana resor.
Jag har förgäfves sökt upleta någon grund för en sådan beskattning, till dess Hr Printzensköld nu uplyst mig att den består deri, att man vill skaffa sig en motvigt mot en befarad tullförsnillning.
Jag hemställer då, om en sådan beskattning af 22|-
Rdr är tillräcklig för att Den 28 Mars e. m. 511 hindra från sådana olagligheter.
Huru man än betraktar denna fråga, nr jag förvissad att man icke kan finna någon rättsgrund eller princip, hvarpå en sådan beskattning hvilar.
När dessa handlande äro förut beskattade efter en annan §, så anser jag orätt att i denna pålägga dem en ny beskattning.
Vid föreg:de punkt, i fråga om afgift för ut ländingar, som resa omkring i vårt land, anförde man att utländningen icke gör så med oss.
Nu tyckes
Hr Printzensköld vilja sörja derför, att den befrielse man lemnat våra landsmän, som resa utrikes, icke skall få af dem tillgodonjutas, utan de ända in i främmande land förföljas af skatter.
Man skulle kunna med skäl fråga, hvarföre de skulle hafva några sådane skatter, då de intet ondt gjordt, och då skulle väl svaret blifva:
Jo, lian skall straffas derföre att han icke något ondt må göra.
Jag får fästa upmärksamheten derpå, att det icke är jag, som funnit upp skälen för Utsk:s förslag, utan detta har skett af Utsk. sjelft; ty det säger med tydliga ordalag, att detta stadgande »synes hafva tillkommit som en motvigt mot »dessa personers befarade benägenhet att bidraga till oloflig införsel »af främmande varor.» Sedan har Utsk. som konklusion förklarat, att den sednaste tullförfattningen är så liberal, att man deraf kunde draga den slutsats, att den förut befarade tullförsnillningen nu skall uphöra.
Det är denna slutsats jag bestrider, emedan erfarenheten dagligen bevisar, att benägenheten till tullförsnillning qvarstår, huru lågt än tullafgifterna sättas.
Som jag icke gerna vill afskaffa en afgift, utan att derför hafva giltiga skäl, och den grund, hvarpå Utsk. föreslagit afskaffande af den, hvarom nu är fråga, efter mitt förmenande är i högsta måtto oriktig, har jag deraf konseqvent dragit den slutsats att afgiften bör qvarstå, huru ringa inkomst den ock må för statskassan bereda.
Hr Ribbings anmärkning om det oriktiga uti att stadga afgift för en handling, som är ganska loflig, så hade jag föreställt mig, det denna anmärkning så mycket heldre skulle från Hr Ribbings sida hafva uteblifvit, som han icke bör vara okunnig derom, att mången handling, i sig sjelf oskyldig, likväl, för det helas väl, är med bötesansvar belagd.
Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag vill i Hr Ribbings ställe svara å Hr Printzenskölds anmärkning mot Hr Ribbing, att om densamma skulle kunna äga någon giltighet, då borde det vara stadgadt att alla skulle betala vitén i förskott, på det de sedan icke skulle göra något ondt.
Propos. till bifall å Utsk:s ifrågavar:de hemställan blef härefter framställd och med Ja besvarad. 3:o Vlsk.-s hemställan om godkännande af åtskilliga jemkade afgiflsbelopp, hvilka förekomma i 27 och 28 §§.
512 Den 26 Mars e. m.
Denna hemställan bifölls. 4:o Ulsk:s yttrande ang:de ett af KonlrahtsProsten Tegnér föreslaget tillägg i fråga om bevillningen för Rättare.
Afven detta yttrande bifölls. 5:o Utsk:s hemställan ang:de redalionen af del i 27 § förekommande stadgande om bevillningen för Skeppsredare och Fartygsägare.
Erfarenheten har visat att denna citation föranledt olika tolkning i afseende å beskattningen.
Denna olikhet skulle undvikas om citationen borttoges och man endast använde orden: »skeppsredare och fartygsägare lika med dem »i städerna.»
Förhållandet är nemi., att § 8 talar om beskattning på skeppsredare efter inkomst, hvaremot § 9, sorn med den 8:de står i sammanhang, säger att skeppsredare, som icke taxeras efter denna grund, skola erlägga lästetalsafgift.
Till undvikande af denna tvetydighet föreslår jag icke någon annan ändring af punkten, än att man blott tager bort citatet af § 9.
Jag fruktar att jag icke rätt fattade Gr. Liljencrantz’s mening; ty här står just hvad han vill hafva: »skeppsredare och fartygsägare lika med dem i städerna, g 9-» Frih.
Björnstjerna har trott det vara lik giltigt om Utsk:s förslag antages oförändradt eller med det amendement Gr.
Liljencrantz föreslagit; men förhållandet är, att äfven en annan punkt än 9:de, nemi. den 8:de, handlar om bevillning för ifrågavande personer, och således synes punkten böra vinna den mera omfattande form, Gr.
Liljencrantz velat deråt gifva, så vida man icke skulle föredraga att upräkna §§, hvilket dock torde vara öfverflödigt eller alltför vidlyftigt.
Jag förenar mig alltså med Gr. Liljencrantz.
Det kan visserligen, såsom Gr.
Liljencrantz anmärkt, vara en skillnad, men endast för dem, som icke bry sig om att granska författn:n.
Jag vet äfven att ifrågavande förhållande föranledt anmärkning i KammarlLn. § 10 uti 1855 års BevillmsStadga säger, att för dessa personer »skall afgiften, så vida »den icke, beräknad till proc. af inkomsten, upgår till högre »belopp, än de uti BevillmsFörordningen utsatta högsta klass-afgif»ter, i hvilket fall nämnde proc.-beräkning iakttages,» bestämmas efter minimi-tariffen.
Mig synes detta stadgande vara tillräckligt tydligt; och då det dessutom finnes flera §§, som röra städerna, så blir författmns anda och mening ganska klar, då man är hemma i densamma.
Jag anser visserligen likgiltigt om denna citation går ut eller ej, men jag tror icke det är behöfligt för den, som vill granska förordmn och följa dess tydliga föreskrift.
Den förändring jag föreslog synes mig vara af den enkla beskaffenhet, att det knappt lönar mödan att derom Den 28 Mars e. tö. 513 derom orda.
Men, såsom Ordf:n i BevillmsUtsk, äfven medgifvit, liar KammarRm tolkat den föreskrift, som är i fråga att fullständigas, på ett sätt, som tydligen utvisade att nämde öfverdomstol icke ansåg 8 och 9 §§:ne stå i oeftergiflig! sammanhang med hvarandra.
Då en sådan oliigenhet kan undvikas genom den simpla förändring, att man borttager citatet till § 9, men låter orden nlilta med dem i städerna» qvarstå, så kan jag icke förstå huru man kan annat än vilja göra en otydlig sak tydlig; hemställande jag således, att B. o. Ad. behagade bifalla mitt förslag.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt att, i afseende på ifrågavande redaktionsförslag, som innehöll »skeppsredare och fartygsägare, lika med dem i städerna, § 9», Gr.
Liljencrantz yrkat bifall med den förändring, att citationen af § 9 uteslöts och således rubriken komme att innehålla »skeppsredare och fartygsägare, lika med dem i städerna», blef propos. till bifall å Utsk:s förslag först framställd och besvarad med blandade
Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll detta förslag, med den af Gr.