Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då härvid ytterligare tages i öfvervägande, att H. M., under loppet af mindre än fyra år, gjort betydliga arf, så måste det finnas ganska naturligt, att man kommer till en tvekan, huruvida den uppgifna bristen af 800,000 rdr är att betrakta såsom en hofhållningens skuld till Konungens enskildta förmögenhet, eller såsom en total brist lili H.
M:s sammanräknade tillgångar, hvilket lika litet genom den K.
Proposm, som af det bifogade Statsråds-protokollet upplyses.
Som en ani. till tvifvel om rätta förhållandet framställer sig äfven det nyligen af K.
M. gjorda inköpet af en tiieater, som det af tidningarne synts, för en köpesumma af 275,000 rdr, hvilket äfven borde ådagalägga, att K.
M. ingalunda är i saknad af medel; men hvarvid man kommer till ett tankeslut, att den enskildte spekulationen torde böra ligga helt och hållet utom omfånget af den K. verksamheten.
Uti det, den K.
Proposm vidfogade Statsråds-protokollet yttrar Hr Finans-ministern: »Det är utom allt tvifvel att äfven för framtiden en lämplig förhöjning i det ordinarie anslaget är af omständigheterne påkallad, och detta bör icke finnas för någon oförväntad!, då man tager i betraktande, att den närvrde anslagssumman blifvit bestämd för fyratio år tillbaka, och att under tiden såväl behofven i allmänhet, som prisförhållanderne särskildt, undergått en högst betydlig förändring.»
Den sednare perioden är redan af mig bemött.
Hr Finans-ministern yttrar vidare.
»Men tydligt är också att en dvlik permanent tillökning i hofhålinings-summan, så att H. II. 22 338 Den 11 Febrnari f. m. inkomsterne må komma att för framtiden motsvara ntgifterne, ej på långt när behöfver uppgå till så stort belopp, som det tillfälliga anslag, hvilket nu är nödvändigt för att under den nyss angilne perioden af fyra år icke allenast förekomma vidare underbalans, utan ock godtgöra de redan befintlige bristerne.»
Dessa Hr Finans-ministerns yttranden synas mig innefatta motiverna för hans, till den K.
Proposm uppgjorda förslag till första hufvudtitelns förstärkande; men de innehålla derjemte en så spetsigt anlagd utväg, att för framtiden hafva bundet R.
St:r eller dess arftagare, i afseende å anslaget för första hufvudtiteln, att den samvetsgranne representanten icke kunnat låta ett så beskafiädt, möjligtvis ofrivilligt inledt förhållande undfalla sin uppmärksamhet.
Den betydliga brist af 800,000 rdr uti tillgångarne för hofhållningen, som af Hr Finans-ministern antvdes icke lör någon bort vara oförväntad, lemnar en allt för påtaglig anledning till anmärkning, att den, vid stats-regleringens uppgörande, ännu mindre bort för Hr Finans-ministern och för Stats-Rådets öfrige medlemmar vara okänd, då, vid ett motsatt förhållande, Proposm vid riksdagens början, i och för bristens fyllande, i sammanhang med öfriga fordringar för första hufvudtiteln säkerligen blifvit afgifven.
Det mindre behagliga intryck, den K.
Proposm, ej mindre inom riksdagen, än inom allmänheten åstadkommit, till följe af med tidpunkten för dess afgilvande sammanbundne förhållanden, hade då undvikits.
Månne ej sådant hade bort utgöra ett föremål för Konungens rådgifvares uppmärksamhet och handlingssätt?
Förutsatt att den uppgifna skulden utgör 800,000 rdr, så tillkommer naturligtvis räntorne, att successive under de fyra åren medtaga en betydlig del al återstoden utaf den affordrade millionen.
Hr Finans-ministerns förslag och K.
M:s derå grundade Nåd. Propos., att R.
Sl:r måtte, för återställande af jemvigten uti K.
M:s hofhållnings-förhållanden, bevilja ett ökadt anslag för första hufvudtiteln, alt ifrån detta årets början utgå med 250,000 rdr, för hvarje af åren 1863—1866 (eller under fyra år), kan jag, för min del, icke tillstyrka.
Jag tager mig således friheten begära Stats-Utsk:ts uppmärksamhet å det mindre lämpliga eller kanske, rättare sagdt, passande, att till fyra års tid förlänga ett för den enskildte, och sålunda ännu mera för den ställning, K.
M. inom samhället intager, förhatligt och högst besvärligt kreditförhållande, som hvilar på omsättning af låne-transaktioner och ränteliqvider, ifrån det ena året till det andra.
Proposm begär alt visserligen för särskildt ändamål få första hufvudtiteln årligen ökad med 250,000 rdr för en tid af 4 år.
Hr Finans-ministern yttrar: »att utan tvifvel en dylik per - Den 11 Februari f. m. 339 manent tillökning i hofhållnings-summan för framtiden ej på långt när beliöfver uppgå till så stort belopp.
Jag kan likväl härvid icke förbise, att bifallet af ett så beskalladt anslag lör civil-listan, under en tid af fyra år, skulle blifva att allt lör menlöst blottställa de skattdragande för förslagets temmeligen genomskinliga resultat, att anslaget, en gång bifallet, säkerligen skulle blifva permanent.
När har man väl någonsin sett att ett för flera år beviljadt anslag för en hofhållning minskats, upphört eller återgått.
Det visar sig äfven för mig mindre väl betänkt, om R.
St:r genom bifall till formen för K. M.s Nåd.
Propos. skulle på sitt yttersta, i sådant afseende, binda händerna på en, dem efterkommande lagstiftning.
Jag kommer härifrån till den slutsats, att då skuldens tillvaro är antydd och då R.
St:r blifvit anlitade alt mellankomma, i och för det förev:de behofvets afhjelpande, hvilket de icke synas för det närv:de kunna undandraga sig, det tyckes mig vara mera öfverensstämmande med R St:rs värdighet, alt anslå den äskade summan af en million rdr rmt, att genast på en gång och för en gång af Riksg.-Kont. utbetalas; då dervid för hofhållningen besparas räntor och för H.
M. obehaget att hafva fordringsegare.
Då äskandet af detta, vid första hufvudtitelns uppgörelse till pågående riksdag, icke ifrågakomne extra stats-anslag i så behaglig tid sammanträffat med den så allmänt uttalade tillfredsställelsen öfver det ifrån regeringen utgångne reform-förslaget, så kunde det kanhända icke vara olämpligt, om allmänheten sattes i tillfälle att äfven materiell få uttrycka denna tillfredsställelse, medelst den begärde millionens fördelande på debetsedlarne under titel:
Extra tillskotts-algift för en gång för första hufvudtiteln, på sätt, till följe af aflidne Hr von HartmansdorlTs motion, egde rum med krigsgärden, i och för hjelpsändningen till Danmark 1848.
Genom ett sådant förfogande skulle säkerligen den minsta rubbning uti den redan långt Iramskridne statsregleringen komma att ega rum.
Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte till Stats-Utsk:t få åtfölja remissen af den K. Proposm.
Det finnes omständigheter, som hafva ett så nära sammanhang med den föredragna K.
Proposm, at jag icke anser att de böra blifva oanmärkta.
Jag vill dem ant föra under anhållan, att hvad jag kommer att yttra, måtte til| Stats-Utsk:t få åtfölja remissen af den K.
Vid flera föreg:de riksdagar har jag sökt göra den efter min uppfattning rättsenliga maximen gällande, att det endast är funktion, förenad med verkligt arbete, som gifver anspråk på underhåll från statens sida.
I öfverensstämmelse härmed, har jag äfven å lista hufvudtitelns anslag påyrkat berörde åsigters genomförande.
Jag har således påyrkat, att underhåll från 340 Den lt Februari f. m. statens sida endast borde tillkomma Konung och Kronprins (thronföljaren) såsom egande tillvaro för vårt samhälls-skick, samt deras enkor.
Deremot har jag ansett, att något underhåll för öfrige medlemmar af den K. familjen icke bör ifrågakomma.
Det var i fullkomlig konseqvens med dessa åsigter, som jag år 1857 den 23 September, då nuv:de II.
Konungen med anledning af Konung Oscars sjukdom uppdrogs, att med Konungslig makt och myndighet såsom regent föra riks-styrelsen, gjorde en motion, som jag ber att få uppläsa.
Den lydde som följer: »Vid ett löreg:de tillfälle, då regleringen af Kiks-Statens i:sta hufvudtitel till afgörande förevar, påyrkade jag åtskilliga förändringar inom denna hufvudtitel, som jag dock hade föga hopp se gillade af majoriteten inom detta hus.
Denna omständighet hindrade mig likväl icke att dem framställa, då min öfvertygelse sade mig, att de voro rättsenliga.
Samma förhållande eger äfven rum med hänsende till hvad jag nu går att föreslå.» »Vid det åberopade tillfället antydde jag denna, jag vågar påstå, rigtiga maxim, att det endast är en påräknad ersättning genom arbete, som bör ligga till grund för beviljandet af underhållsanslag från statens sida, och att jag, under iakttagande häraf, icke var obenägen att, i följd af förhandenvarande omständigheter och förändrade lefnadsförhållanden öka l:sta hufvudtitelns anslag.
Med det här nu anförda till utgångspunkt och i full öfverensstämmelse dermed, samt då ingen torde kunna bestrida, att det åt H. Iv. H. Kronprinsen beslutade uppdrag, att under H. M. Konungens sjukdom »med full Konungslig makt och myndighet föra riks-styrelsen», innefattar det mest magtpåliggande och mödosammaste kall inom samhället, och hvarvid derjemte är förenadt för II. K. H. betydligt förökade lefnadskostnader, till hvilkas bestridande det åligger R.
St:r och ingen annan att lemna medel, så får jag, tned stöd af R. o.
Ad:s nu fattade beslut och 56:te §:n K. O., vördsamt föreslå: att R.
St:r måtte besluta, det H. K. II.
Kronprinsen, under den tid han förer riks-styrelsen, må ega att årligen i förökadt anslag uppbära en lika stor summa, som den riks-staten honom för när varande anvisar, eller 100,000 rdr bko.»
Denna motion blef remitterad till Stats-Utslct.
Men då efter circa 7 månaders förlopp intet svar derå från Utsk:t lörspordes, så föranleddes jag derom inom Ståndet göra framställning, hvilken på det kraftigaste understöddes utaf t. ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Hr Aminoff m. fl. Afven denna framställning blef utan verkan, hvilket föranledde mig, att efter ytterligare två månader ånyo påyrka svar å min motion, hvaraf en liflig debatt inom Riddarhuset uppstod.
Under densamma Den II Febrnari f. m. 341 uppträdde Stats-Utsk:ts dåvarande Ordförande, numera Landtm.
Lagerbjelke och anförde, såsom skäl, ett af Chefen för Finans-departementet, dåvarande Hr Gripenstedt till Ordföranden afgifvet handbref, så lydande: »Till Ordföranden i H.
St:rs Stats-Utsk., Hr Gr. Lagerbjelke. H. K. H.
Kronprinsen, sorn blifvit underrättad om en af Hr Stjernsvärd hos K. o.
Ad. väckt och till Stats-Utsk:t remitterad motion, ang:de förhöjning i det för II. K. H. bestämda anslag, har befallt mig, genom Hr Gr:n, meddela StatsUtsk:t H. K. H:s önskan, att, då frågan om det anslag, som för H. K.
H. är nödigt under den tid, han, till följd af H. M. Konungens beklagligen inträffade sjukdom, förer Riks-Styrelsen, blifvit af K.
M. ordnad, den väckta motionen, hvars välvilliga syfte H. K. H. med nöje erkänner, icke måtte föranleda någon åtgärd å R.
Med fullkomligaste högaktning tecknar Högvälborno Hr Gr:s ödmjuke tjenare Stockholm d. 28 September 1857. J. A. Gripenstedt.» Hvarefter Hr Gr:n tilläde: »Hrrme torde således finna, att den officiela handling, man påyrkat, verkligen förefinnes; att denna anslagsfråga, väckt till förmån för H. K. H. Kronprinsen, har Kronprinsen-regenten sjelf undanbedt sig; och då kan icke nekas, hvad jag förut anmärkt, att man går H. K.
H:s rätt för nära, då man icke låter honom sjelf bedöma hvad han i detta afseende behöfver, samt, sedan ett sådant undanbedjande skett, låter frågan förfalla.»
Uti detta Hr Gr:s yttrande instämde äfven dåvarande Hr Gripenstedt; jag deremot bestred allt afseende såväl å Hr Gripenstedts skrifvelse som å hvad i öfverensstämmelse dermed blifvit anlördt, och fortfor att påyrka min grundlagsenliga rätt att få min motion behandlad.
Häruti intämmde flere af Ståndets ledamöter, bland andra generalen Gr. Löwenhjelm, uti ett längre värdigt yttrande.
Icke dess mindre blef min motion af Utsk:t obehandlad och qvarlemnades på dess bord då riksdagen aflystes.
Af hvad jag nu anfört och som ovedersägligen utgör ett i alla afseenden grundlagsvidrigt förfaringssätt, så borde väl åtminstone den slutsats kunnat dragas, att ingen åtgärd skulle förekomma, som skulle innebära ett återtagande eller annulerande af hvad Chefen för Finans-departementet förklarat och påyrkat.
Något som än ytterligare bestyrkte denna förutsättning, var, att ingen tillökning uti H. M. Konungens underhållsanslag hvarken vid förra riksdagen förekom eller uti den i början af denna riksdag grundlagsenligt afgifna K.
Proposm om Statsverkets tillstånd och behof deruti inbegripet anslagen under l:sta hufvud ti teln.
Tvärtom förekommer uti nämnde K.
Propos. och berörde hufyudtitel den förklaring, att H. M. icke 342 Den 11 Febrnari f. m, ansåg annan förändring i anslag till Konungahuset erfordras, än att det för H. M. Enkedrottning
Desiderias hofhållning beviljade anslag komme att ur Itiks-staten utgå.
Under dessa förhållanden var det icke utan största förvåning och en till hvarje Svensk innebyggare sig sträckande pinsam känsla, som man just på sjelfva Carlsdagen, då förtjusningsfebern öfver det afgifna förslaget till ny R.
O. — en feber, hvaraf jag äfven sjelf i viss mån befann mig angripen, med anledning af förslagets innehåll och motiver —, befann sig i sin högsta utveckling, erfor, genom ett handbref från Chefen för Finans departementet till Landtmm och Ståndens Talmän, att min omordade förutsättning, bestyrkt af den sednast afgifna K.
Proposm örn Statsverkets tillstånd och behof, befanns vara förhastad och origtig.
Jar har nu anfört åtskilliga data i sammanhang med hvad jag i början af detta mitt anförande antydde.
Det återstår mig att än ytterligare anföra några dylika.
Innan jag likväl företager mig detta, anhåller jag, att, i egenskap af ett interniesso, få yttra några ord med hänseende till de af mig omordade af Frih.
Gripenstedt aflåtne skrifvelser, dels till Utsk:ts Ordförande, dels tili Landtm, och Talmännen.
Må vår Ståndsrepresentation vara än så mycket utdömd af allmänna opinionen på grund af dess egande brister, så är den likväl ännu den enda lagliga myndighet, hvarigenom den ena statsmakten representerar, och har i denna egenskap obestridliga anspråk på behörig aktning.
Uti grundlagen föreskrifves, huru meddelanden, de båda statsmakterna emellan, skola ega rum.
Från Konungamakten medelst K. Propos., kontrasignerad af StatsRåd.
Någon föreskrift eller medgifvande, att dylika kommunikationer kunna ske genom enskilta handbref ilrån någon af Stats-rådets ledamöter, finnas icke; ett förfaringssätt af denna beskaffenhet är således otillbörligt och erfordrar tillrättavisning, då Riks-Stånden och deras Utsk. meddelst ett dylikt tiilvägagående sättas i jemnbredd med ministeriela byråer.
Jag vill nu öfvergå till sjelfva corpus delicti eller det Statsrådsprotokoll, som ligger till grund för den K.
Proposm och för hvilket Frih.
Gripenstedts ofvan anförda handbref var en föregångare.
Innan jag öfvergår till sjelfva frågan om anslaget, ber jag få fästa uppmärksamheten vid ett för detsamma anfördt motiv.
— Såsom sådant anföres uti Statsråds-protokollet under den 6 sisth Februari: »Dessa brister för de år, som förflutit sedan E. K.
M:s thronbestigning, jemte den ansenliga brist, som af lätt förklarliga skäl uppstod under den tid af nära två år, då E.
M. såsom regent förde riks-styrelsen, med särskilda statsanslag derför endast från Norige, utgöra nu tillsammans ett belopp af omkring 800,000 rdr rmt.»
Vid afgifvande af detta yttrande, har Hr Departementschefen icke betänkt, alt det var just han sjelf, som år 1857—58 genom sine åtgöranden förhindrade och omintetgjorde all verkan af min motion om förhöjdt anslag till nuv:de H. M.
Konungen, i dess dåv:de egenskap af regent, och att det således Den 11 Februari f. m. 343 ar han sjelf, Departements-Chefen, han och ingen annan, som genom sagdo Stgöranden är orsak till de brister, som under regentskaps-liden i underhållsanslaget uppstodo; han har derjemte förglömt, att han i sammanhang med sitt af inig anlörda handbref till Ordföranden i Stats-Utsk:t under den 28 September 1857. sammanställdt med dess nu tilikännagifna moliv till den uppstådda balansen i Konungens civil-lista, gilvit fullgod anledning misstänka, att Konung Oscar icke infriat sitt gifna, af Departements-Chefen officiell tilikännagifna löfte, att bekosta de af regentskapet föranledda förökade utgifter för davide II. K. H.
Kronprinsen, och uppmanar jag
Hr Departements-Chefen att förklara, huru med denna sak sig förhåller.
Hvad den anförda balansen angår, så anser jag, att de åtgöranden, som å R.
Stirs sida med anledning deraf böra ifrågakomma, icke kunna blifva andra, än att vi, huru det än må svida, måste betala, men vi måste fullgöra denna betalning på ett nationen värdigt sätt, således icke på det sätt, som
Hr Departements-Chefen föreslagit, då detsamma skulle försätta Konungen under en slags fyra-årig administration, föranleda ackorder med fordringsegare om amortering o. s. v., utan tillstyrker jag, att den äskade millionen på en gång utbetalas och ställes till K.
M:s disposition, för att ögonblickligen kunna undanrödja balansen, utan afseende på om Israels barn dervid skulle gå i mistning om det landet Gösen, och är det för att gifva erforderlig form åt detta mitt förslag, sorn jag ber att få förvandla det uti motion.
Så länge frågan, på grund af Gr.
Mörners motion, blottt gällds de olika sätten för det nu omhandlade anslags beviljande, eller för bifallandet af deri K.
Proposm, trodde jag mig så mycket mindre böra begära ordet, sorn jag i allmänhet anser, att dylika grannlaga frågor bäst och lämpligast afgöras, ju mindre man derom talar.
Någon tvekan att bifalla den K.
Propstn hade jag icke trott här skulle ifrågakomma.
Det var endast sättet för detta bifall, hvarom jag trodde meningarna kunde vara delade.
Men, sedan jag, under diskussionen i ämnet, emot min förmodan försport en tvekan äfven i förstberörde afseende, eller huruvida det vore rätt och billigt alt öka anslaget för lista hufvudtiteln, så och ehuru jag är öfvertvgad att förslaget att sätta den begärda summan på debetsedlarne, icke gör sig gällande, har jag ansett mig icke kunna undgå att uttala några ord i ämnet.
Om jag ock önskat att formen för denna K.
Propos. varit någon annan, eller att densamma bort framkomma på samma gång som den l:sta hufvudtiteln, så kan dock denna omständighet icke i någon mån föranleda mig att motsätta mig bifall till den nu omhandlade K.
Proposms innehåll. 344 Den 11 Febrnari e. m.
Mig svnes, det man icke borde förglömma, att ingen monarkisk stat i Europa har sitt konungadöme för lägre pris än Sverige.
Möjligen är detta dock händelsen i Grekland; men vi veta också, att det för närvarande är mycket svårt att dit få en konung.
Om således, på sätt jag omförmält, vi hafva vår monarkiska styrelse för bättre pris, än något annat land, — om vi icke kunna förneka, att prisförhållanderna föranleda, äfven för hvarje enskild man, mycket större utgifter än tillförene, samt, med särskildt fästadt afseende på förevarande fråga, att de äro minst dubbelt högre än för 40 år sedan, så föreställer jag mig, att icke något annat än bifall bör kunna blifva svaret på K.
I afsende å sättet, tror jag, att man bör bifalla den K.
Propos:n, ehuru åtminstone jag alltid skall hålla Gr.
Mörner räkning för den syftning, uti hvilken hans motion blifvit afgifven.
Efter härned slutad öfverläggning och uppå framställd propos.
Proposm jemte yttranderne remitterad till Stats-Utsk:t. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Onsdagen den 11 Februari 1863.
Undertecknad uppläste en ifrån Hr Gr. o.
Landtm, till honom aflåten skrifvelse af följande lydelse:
Hindrad af illamående att tiUslädeskomma under aftonplenum denna dag hos R. o. Ad., får jag anmoda den främste närvarande ledamoten, att i mitt ställe dervid föra ordet.
,Den 11 Febrnari e. m. 315 Härefter intogs ordförandeplatsen af Gr.
Posse, Arvid.
Fördrogos och remitterades til! Stats-Utsk:t K.
M:s nedannämnde, den 7:de dennes bordlagde Nåd. Propos:r och Skrifvelser till H. St:r, nemi:
Propos:r ang:de upplåtande af en del utaf slottsträdgården i Halmstad till tomt för ny elementarläroverks-byggnad derstädes; ang:de upplåtelse till Wenersborgs stad af en Kronan tillhörig tomt derstädes; om beviljande af anslag till inköp för statens räkning af en del utaf den af Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer; ang:de ersättningsanslag för upphörd dagsverks-skyldighet till åtskilliga militie-boställen; och Skrifvelser i fråga om statsbidrag till kanalisering af Luleå eif, till beredande af farled förbi Hedens- och Eds-forssarne derstädes; ang:de sökt statsbidrag för anläggning af en jernväg mellan Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan; ang:de pensionering å allmänna indragnings-staten af läkare vid arméen och flottan.
Föredrogs ånyo Konst.-Utsk:ts den 28 sisth Januari och 7 dennes bordlagde Mern, N:o C, ang:de fullbordad granskning af de i Stats-Rådet förda protokoll.
I likhet med hvad jag vid föreg:de riksdagar, då Konst.- Utsk:ts s. k. décharge-betänk. på Riddarhuset förekommit, yttrat vara min åsigt nng:de formen för samma Betänk., bör jag ej heller i dag dölja min mening, att den form, Konst.-Utsk:t fortfarande begagnat för Statsrådets s. k. décharge, icke motsvarar hvad, efter min tanke, R.
St:r egt rätt att af Ulsk:t fordra, eller ett omdöme öfver det sätt, hvarpå regeringen i allmänhet blifvit sedan förra riksdagen förd.
Det är nemi. detta omdöme, som måste i konstitutionel mening utgöra resultatet af Utsk:ts granskning af Statsråds-protokollen; ty det,nakna förklarandet, att Utsk:t icke funnit något i lag grundadt skäl att enligt I06:te §:n R.
F. ställa någon ledamot af Statsrådet under riksrätt, eller att Utsk:t icke upptäckt någon anmärkning af den 346
Den 11 Februari e. m. vigt, att den, på grund af l07:de §:n samma Grundlag, bort föranleda omröstningar inom Riks-Stånden, huruvida R.
St:r anse rikets väl kräfva, att de hos Konungen anmäla siri önskan, att han ville utur Statsrådet och från embetet skilja en eller annan af rådgifvarne, synes i sanning hvarken för landet och representationen eller för rådgifvarne sjelfva vara på något sätt tillfredsställande eller tillfyllestgörande.
Beträffande omdömet om den nuvar:de ministéren och dess handlingssätt såsom Konungens rådgifvare, är detta, hos folket och dess representanter, utan tvifvel så enhälligt, att Konst.- Utsk:t omöjligen kunnat finna sig i förlägenhet om väl grundade motiver för samma omdöme.
Onskligt hade fördenskull varit, att Utsk:t framlagt dessa motiver och dervid hufvudsakligen fästat sig vid det obestridliga förhållande, som bland annat företrädesvis utgör karakteren af den nuv:de ministéren, eller dess oaflåtliga bemödanden att här i landet införa och stadga ett konstitutionelt styrelsesätt och derigenom städse verka för både det sociala och det politiska framåtskridandet.
Efter mitt förmenande har den nuv:de ministéren framför de liesta, om icke alla, sina föregångare endast härigenom förvärfvat de mest rättmätiga anspråk på landets förtroende, utan allt afseende på de mer eller mindre obetydliga anmärkningar som i partiella frågor — derom åsigterna både äro och med fog kunna vara delade — af en eller annan Utsk:s-ledamot efter dess åsigt blifvit framställda, ehuru af Utsk:s majoritet ogillade och följaktligen icke rimligtvis, utur någon synpunkt, berättigade till en plats i Utsk:ts Betänk.
Min afsigt är icke nu att föranleda någon debatt rörande den ifrågav:de principen eller att på grund deraf yrka återremiss af Konst.-Utsk:ts Betänk., utan har jag endast velat på detta sätt få denna min särskilda mening till protokollet antecknad.
Den värde talare, som sist hade ordet, yttrade, att, oaktadt Konst.-Utsk:t hvarken funnit skäl att emot någon Stats-Rådefs ledamot tillämpa 106:te §:n R.
F. eller ansett ani. förekomma att framställa någon anmärkning på grund af 107:de §:n i samma grundlag, det dock borde hafva uppdragit någon karakteristik öfver styrelsens handlingssätt.
Konst.-Utsk:t har endast att ställa sig Grundlagens föreskrift till efterrättelse. 106:te §:n R.
F. stadgar: »Finner Utsk:t af dessa protokoll, att någon Stats-Rådets ledamot, eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i kommandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets Grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat, genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 38:de §:n af denna R.