Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu deremot: den, sorn kan förskaffa sig lofligt näringsfång, anses vara berättigad att, i händelse af krigsoroligheter, kunna frilösa sig från försvaret af det land, der han likväl i maklighet vill åtnjuta fredens förmåner, skyddas till person och egendom mot inre oordningar och yttre våld.
Och hvilka skulle det väl då åligga att uthärda krigets mödor och ansträngningar samt stridens faror?
Hvilka skulle det åligga att otlia sitt blod och lif för frihet, sjelfständighet, De xi 25 April e. m. medborgare, Konung oell fädernesland?
Jo! efter motionärens åsigler, sådana, sinn ej dafvn 1'ofli g i nr r j n • sfå ,ig, d. v. s. lösdrifvare eller försvnslösa.
Jag anser d-vc.nat, titt hvar!.en boken, pennan, al n.u eiler plogen böra i.unea fritaga någon från försvaret af fosterjorden; och o ' det en gäng var nödvändigt, ali lagen gjorde harvid >r g :• i: u ndantag, böra ile aiininsto ie icke vi V re utsträckas.
Hvad Utskzs behandling af sjelfva frågan (. ernast beträffar, synes det mia, som nede »let velat gifva 8 §. af 1812 urs för.anning o.-i beruriu.»'sskyIdig neton en tydning, hvilken jag förut ej in:ri saints i frdr/: och hvilken jog ogillar.
Den synes utgå frun iian principen, ett hvad, som icke är directe förbjudet är tillåtet.
U i.,k. har neni. ansett det ej vara beväringsskyldig^ .-renon berörde författning betaget att, under hvilketdcm af beväring.*"ren sorn iielst, för sig lega Annan duglig karl, då legning tillåien dr, oell Utsk. föreslår, att hos K. lil. i reimme -j §. må.to begäras den förklaring, att en inmönstrad och exercerad perso > må, när hail det åslundar, från vidare eonscriptiensskyldb.het njuta befrielse, du han i sitt ställe nnskcff.r annan cuglig karl, och vidare, sorn undergått beväringsexercis. och således i krigstjenst äger redan för »ti rf vad öfning.
Ku tillåter beviiringslagen legning af karlar fr. o. ni. 26 t. o. o. 3y är; men hvad förvärfv :d öfning tror väl Utsk. att cn karl, nära 37 år gammal, kan äga, sorn under sitt 21 år exercerade 10 dagar och sedermera i 16 år kanske aldrig sett något gevär, men väl genom arbete fått styfva lemmar och genom det så allmänt gängse fylleriet cn förslöad, fattning.
.Detta är att utsträcka Iegiiingsrätiigbeten , och hvilket skulle göra beväringsmanskapet mindre användbart, än det nu är; ty snart kan nu en person, efter 3 års åsidosatt exercis, någorlunda lätt återbringas till sin förra färdighet, men så är ej förhållandet med den, sorn ej exercerat på 16 år.
Helt annan är den i beväringsförfattningea redan medgifna rättighet att vid första beväringsåret lega en annan karl, sora då inmönstras; ty denne måste genast ånyo exerceras, ehuru alla vapenföra män, hvilka ej begagnat sig af legningsrätten, äro numera en gång exercerade.
Det oaktadt vet likväl hvar och en, som lågt hand vid beväringsexercis, hvilken stor skillnad det är mellan frivlliga och legda.
De förra äga den bästa vilja, håg och lust vid öfningarna, då deremot de sednare äro tröga, liknöjda, stela, och endast önska, att de 10 dagsverken, för hvilka de tagit betalning, snart mätte slutas.
Dc år, jag haft beväringsbataillon om händer, har jag också alltid nödgats sätta alla legda karlar tillsammans i en class och låta exercera dem en timma längre un de frivilliga, för ali; få alla lika öfvade.
Ulsk:s betänk, innebär ett förslag, sora är skadligt för Armeen, hvarföre jag på det högsta anaåller om afslag derå.
Den 25 April e. 10. lii Riben, Gr- i Wi'
Jn ; .listn icke hetära ett bestämdt afsk;.'.
" Uiskrs betänk., nia’ .Inskränker mig till begäran af äterre liss. XJtsk. ber re, il., efter niia öfvertygelse, tillstyrkt e< v*ncierd. anhållan bos K. M. i eli änne, deri någon anhållan icke behöfves.
Der conscription, sora geno’ > Konungs nea Ständers saf lmnnstätnmande beslut i Sverige "i antagen, hvilar, bland andra, älven p”; den grund, att etet c« dien beväringsskyldig^ ii Hatet att satta en annan karl i sitt ställe.
Händelsen hfu gjort, af Sr tills endast förste oc’> andra clnsserna varit till tjenstgöring uppbådade.
Den siste talaren tyckes utgå från elen synpunkt, att de efterföljande 3:dje, 4-de och 5:te dass. ma skulle varn berofvade en förde!, sou genom riksdagsbeslut blifvit i alf äinliet foeväringsskyldh. e lille’Känd.
Alli, livad sora i detta afseende Lräfves, synes intryckt i 3 J. af conscriptionslagvn soin innehåller, '’att flen, ",,.j är till utskrifning förburdeu, är tillåtet att. i sitt ställe satir, annan duglig k avid'
Derutaf följe , att det ej får varn en oduglig karl, son sättes i stället, emedan sådant vora stridande emot lagen.
Mea personens duglighet eller oduglighet tärer profves vid mönstringen, och oen magt, Regeringen vid det tillfallet beböfver., Ur Regeringen redan tiller!,iand.
Jag tillstyrker således, att motionen må ko..inia nit förfalla och någon skrifvelse till K. M. således icke äga runi.
Gr. Horn, C i nes F vciiv.:
Ja .v bar icke deltagit i be arbetandet rf det nål, sou; nu är för R. o. Ad. till afgö rande föredraget.
J:.g erkänner uppriktigt, att jag Icke gillar betänk., sådant det blifvit nppstaldi; men jag ken derföre icke med den siste talaren instämma i den åsigt, att med duglig karl skulle förstås den, sorn blott icke vore cassabel.
Ivian bar med duglig karl nfsett en exercerad, så vidt. författningen meögifver det, så att, om den karl, sora undergått be vä ri ngsexcercisen oell följande året skulle gå i fält. agde rättighet att i sitt ställe lega en annan, sorn icke vai it exercis underkastad, man trott, att derigenom skulle uppkomma ett mindre fördelaktigt förhållande inom Arméen.
Detta bär varit Uisk:s åsigt.
Jag delar ej densamma.
Jag tror, lika med den talare, som förut yttrat sig, att man icke kan anse den legda karlen, äfven örn lian vunnit någon öfning i exercisen, lika med den, sora bildats efter conscriptionslagen.
Men jag beklagar — jag bekänner det uppriktigt —, att jag eifarit vit. denna riksdag, ett inom BondeSt. en panisk fruktan är rådande för det enda sanna system för Sveriges försvar.
Denna fruktan är likväl kanske förlåtlig, emedan detta Stånd, äger ett sorgligt minne af de otaliga missbruk, som den exccutiva mag ten gjort af krigsyrket och sorn ingifvit det farncgor, hvilka vidlåda detta gamla tappra folk, så ofta man blott nämner ordet beväringspligt.
Jag liar inom Oecon.Utsk. erfarit detta i en långt 3iS D c 11 13 April e. m. vigtigare fråga än den förevarande.
Jag tror icke, att vid detta tillfälle och under närvarande omständigheter någon genomgripande reform i afseende på beväringen är att förvänta.
På denna grund, och då Utsk. utgått från en synpunkt, som det icke kominer att ändra, anser jag någon nterremiss icke böra äga rum, eller någon vidare behandling af frågan nödvändig, utan tillstyrker afslag å betänk.
Jag för min del kan icke instämma i den siste talarens åsigt att afslå betänk., emedan jag tror, att beväringslagen fordrar förtydligande.
Det har blifvit yttradt af Hr Riben, att hvar och en beväringsskyldig äger under beväringsåren alt sätta annan duglig karl i sitt ställe.
Förklaring behöfves öfver hvad sorn förstås med duglig, hvilket jag, för min del, anser den vara, som äger icke blott samma kroppsstyrka, utan äfven samma bildning i krigsväsendet med den, som han skall ersätta.
Dalström har yttrat sig emot legning i allmänhet.
Lika med honom älskar jag ej sammanblandning af legda krigare med deni, som af ädlare motiver gå till striden; men beklagligtvis ar legning tillåten.
Frågan är, huruvida den endast bör tillåtas, innan den beväringsskyIdige deltagit i vapenöfningar, eller äfven sedan.
Jag önskar det sednare, emedan jag befarar, att många flera lega, om de vid 20 års ålder antingen måste förbinda sig att tjena i 5 år eller också genast undandraga sig denna skyldighet.
H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.:
Jag får förena mig med de Hrr, som vika afslag å betänk.
Jag gör det af öfvertygelse, hvilken fullkomligen öfverensstämmer med hvad de framställt, samt derföre, att jag anser det tillägg, som motionären önskar, ej vara af nöden; ty om, såsom motionären förutsätter, för någon beväringsskyldig sådana omständigheter skulle uppstå, som gjorde det omöjligt för honom att utan skada för sig fullgöra sitt åliggande, så äger han genom conscriptionslagen rättighet att till K.
M. ingå med anhållan att få satta annan karl i sitt ställe, och med den erfarenhet, jag äger, har jag icke vid något tillfälle sett, att ansökningar i detta afseende, eller om uppskof med exercisskyldighetens fullgörande, blifvit af Konungen afslagna, när de varit med conscriptionslagen öfverensstämmande.
Af detta skäl anser jag tillägget icke vara behöfligt, utan förenar mig, såsom jag redan haft äran yttra, i de åsigter, som äro framställda af de Hrr, hvilka yrkat afslag å betänkandet.
Jag kan icke förena mig med Hr Riben i den åsigt, att utskrifning skulle vara detsamma sorn fortfarande tjenstgöringsskyldighet för alla 5 åren; ty uti 8 §. af K. kungörelsen om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet af d. 27 October 1812 heter det: ”Den, som till utskrifning förbunden är, äger rättighet att i sitt ställe sätta annan duglig karl.”
Vidare heter Den a5 April c. m. det uti 12 5- ”Sorn till ordning och rättelse vid utskrifningurna fullständiga listor måste vara att tillgå på alla under utskrifning begripna personer.”
Häraf finnér jag, att utskrifning mäste vara detsamma som inmönstring, och alt utskrifning således har afseende på beväringskarlens första inträde i tjenstgöring, helst, då fråga är om flera elassers tjenstgöring, de dertill uppbådas, icke utskrifvas, såsom man ser af i i §., som innehåller: ”Då Vi anse nödigt att större eller mindre del af beväringsmanskapet till tjenstgöring eller vapenöfning uppbåda;” samt af i5 §., som börjas sålunda: ”Då beväringsmanskapet till verklig tjenstgöring uppbådas.”
Då således endast den till utskrifning förbundne, men icke den till tjenstgöring uppbådade karlen äger sätta annan karl i sitt ställe, följer haraf, att ej heller beväringsskyldige af sednare classerna äga en slik rättighet.
För öfrigt har Hr Riben trott, att det vore tillräckligt, om den beväringsskyldige sätter en duglig karl i sitt ställe, samt att dugligheten kunde pröfvas vid mönstringen.
Vid mönstringen sitter landshöfdingen, reg:tschefen och församlingens pastor, och dervid efterfrågas hufvudsakligen karlens frejd; hans duglighet till krigstjenst lärer vara svårt att vid ett sådant tillfälle bedöma.
Jag får dessutom nämna, att om, på sätt Hr Riben yrkat, principen skulle utsträckas till alla beväringsclasserna, vore det förgäfves att vid reg:terna hafva den controll, man nu äger; ty det är ej nog, att man tager emot de beväringsskyldiga, utan der upprättas ordentliga exercisrullor, hvaruti införes hvars och ens skicklighet, huru han fullgjort exercisen och huru hans uppförande varit.
Sådane rullor förvaras år från år vid reg: ter na, för att tjena till rättelse, i händelse omständigheterna skulle påkalla manskapets uppbådande.
Men jag skulle tro, att alla dessa åtgärder vore öfverflödiga och fruktlösa, om den princip skulle göra sig gällande, som Hr Puben antydt.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för alt gensvara en ledamots här fällda yttrande om förslagets skadlighet för Armeen med den försäkran, att jag känner mig lika varm sorn han och någon annan för Armeen, dess bästa och brukbarhet, och att jag aldrig vet mig hafva föreslagit något, som kunde för den vara skadligt eller förderfligt.
Jag får ock den äran erinra samme ledamot, att helt annat är att utskrifva eller uppbåda en beväringsskyldig, och helt annat att exercera honom.
Det sednare tillhör officeren, ingalunda det förra.
I sjelfva hufvudsaken får jag den äran högtidligt tillkännagifva, att äfven jag är hatare af all legning, d. v. s. rättigheten för en beväringsskyldig att hvälfva sin beväringspligt på en annan emot lega; också har jag under dep åren, jag haft äran vara landshöfding, alltid sökt motverka sådant, men, då det ej lyckats mig, alltid stegrat legan. 320 Den 2Ö Aj'lil c. m. för atf: äfven deri gen • försvåra fiel: onda.
Dock, mina iiT, di: rättigheten ..tt •«. kor* ii- nes eli ti $ ..f 1Ö12 års bcväri/igsförorön. tydligen uc-cLiiVcn, synes mig klart, att i.e nådigst foreskrifna vilkorea för rättigheten att lega äga lika verkan såvd viii mönstringstil
Ifailct som under loppet af be vä ringssky
I dighe tens fortfarande; oell förenar jag mig för öfrigt till alla delar i ivad en ädel Grofve i lietta afseende nyss yttrade, neni!, att i.ot bero: ju af tians Majit -.tt nådigst gillo eller förkast': de vid sedana serskilda tillfällen i underd.• anmälda förhållanden.
För mia del anser jag åtminstone den åberopade $. tydlig ock således icke behöfva hvarken någon ändring eller utsträckning, samt yttrade genast denna min öfvertygelse vid lets beredning uti Utsk:safdelningen, ehuru j- . icke förmådde görn mn gällande, utan förblef bland minoritetens antal.
Jag bestrider ingalunda efsing å det ifråga var. betänk.
Hr ‘1 'ben:
Sedan en ledamot af Utsk., Gr. florn,sjelf har begärt afslag ä betänk., baster jag ali instämma i en önskan, so; 1 jag af grannlagenhet icke vågaue genast uttrycka.
Dä jag sednast begärde ordet, skedde det hufvudsakligen för att besvara ett yttrande af llr af Dalström; men jag är förekommen af Hr Peyron och vill derföre, för att icke onödigtvis borttaga tiden, inskränka mig till blott en en enda erinran.
Llr af Dalström talade örn det sätt, hvarpå hau, lika med andra officerare, förstod beväringslagen, måste det hafva filik honom ur sigte, att hvarken ö:djc, 4;de eller 5:te classcrna ännu någonsin varit uppbådade till tjenstgöring, och utt deri casus, som i Utsk:s betänk. är afsedd, således ännu aldrig har förekommit, saint att det följaktligen icke har kunnat ankomma på den varde talaren eller någon annan officer att tillämpa det stadgande, sorn borde tillämpas, i händelse dessa classer skulle uppbådas.
Jag slutar derföre med att ytterligare yrka afslag ä betänkandet.
Om vi någonsin skola uppnå den lyckliga ung, då vi afskaffat den värfvude Armeen och till betydlig del äfven den stående, och då nationalförsvaret skaf! komma att bestå uti nationalbeväringen och en inskränkt tiel af indelta armeen såsom stam, sä skall det ske derigenom, att man icke blott upphör att anse beväringsskyldigheten såsom ett tungt åliggande, utan söker bringa det derhän, att denna skyldighet såsom en kär pligt införlifvas med alla classer af nationen, .lag anser det derföre riktigt att icke utsträcka rättigheten till legning eller gifva någon extensiv förklaring åt lagen i detta fall, utan finner det rätt viii, att det gifves en otydlighet i lagen, som lennar executiva . >agien t öjlighel att inskränka legningen; på hvilka grundel jvj afven tillstyrker afslag u betänkandet. X) r. b s5 Apr il e. ra. Ju Gr. von Platen, Baltzar Julius Ernst:
Det torde vara öfverflödigt att söka fästa lt. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att lagen är otydlig, efter här en lång stund blifvit yrkad en sats å ena sidan och en annan å den andra af samma lag, och det således af lätt att inse, hvarföre TJtsk. sökt göra lagen tydligare.
Dä fråga är om legning i allmänhet, skulle det ju komma i fråga, huruvida alla classerna vore berättigade dertill.
I 20 år har likväl aldrig någon motion örn ändring af stadgandet blifvit väckt.
Jag har begärt ordet i följd af en talares yttrande, att blott en dass skulle kunna uppbådas till exercis. 11 §. af beväringslägen gifver dock t\ d— ligen tillkänna, att icke blott en dass kan till tjenstgöring uppbådas, och stadgar i hvilken ordning classerna till större eller mindre del, eftersom det anses nödigt, skola till vapenöfning uppbådas
Om således exercisen, sorn jag hoppas, skulle sträckås längre än till första classen, skulle det vara högst obehagligt, 0111 legningsrättighetdn skulle vara utsträckt äfven till de sednare classerna.
Jag afstyrker derföre bifall till betänk., emedan jag tror, att man bör förekomma, alt icke den farliga legningsprincipen må utvidga sig.
Jag sätter icke i fråga, att ju icke Svenska folket när som helst vill försvara sig och sitt fädernesland, fastän det mera fruktar exercis i fredlig tid.
Jag beklagar blott, att, nar försvar påkallas, man skall komma att se, huru illa det varit att icke i fredens lugn exercera litet mera, så att nian med mera framgång kunde gå fienden till mötes.
Det oaktadt hyser jag dock fullt förtroende dertill, att det skall gå bia, när det gäller.
Deri discussion, sorn i detta ämne är förd, tyckes mig tillräckligen vittna derom, att ifrågavar.
1812 års förordning tydes på 2:ne olika sätt.
För min del tyder jag den på samma sätt sorn Hr Riben.
Jag anser för tydligt och klart, att hvar och en till utskrif ning förbunden person, han må vara i hvilkendera classen sorn helst, är lika berättigad att sätta en annan person i sitt ställe, med vilkor likväl, att denna person är till tjenstgöring duglig
Oin således R. o. Ad:s pluralitet skulle tolka författningen på samma sätt. men tillika instämma i Hr af Dalströms af flera ledamöter understödda åsigt, hvilken afven jag gillar, så tror jag, att R. o.
Ad. bör återremittera betänk., emedan, efter min öfvertygelse, alla de ledamöter, sorn tyda författningen lika med mig, genom afslag å betänk skulle anses hafva sanctionerat samma tolkning.
Återremiss är således nödvändig, såvida det ändamål skall vinnas, som många åsyfta, nemi. att endast första classen må äga rättighet att lega annan karl i sitt ställe. 5 H. 4, Ben a5 April e. m.
Hr Ri'ben:
Jag bär icke under denna discussion hört någon talare yttra, att legningsrättigheten är inskränkt till första classen.
I händelse derföre jag skulle vara inbegripen bland dem, som, efter en talares förmenande, antydt något sådant, får jag reservera mig deremot.
Jag har visserligen icke begärt ordet föl’ att sätta mig emot en återremiss, om R. o. Ad. skulle, oaktadt de bär af åtskilliga ledamöter lemnade upplysningar, finna den nödvändig, och således behaga besluta densamma.
Jag vill blott hafva äran tillkännagifva, att betänk. redan är afslaget af Hederv.
BondeSt., bland hvilket sjelfva motionärfcn befinnes vara en ledamot; och då frågan dessutom synes närmast röra detta Stånd, torde det blifva ett skäl till för R. o Ad. att nu genast, utan föregående återremiss, afslå betänkandet.
Alla de talare, som vttrat sig, tyckas hafva utgått från samma synpunkt; alla hafva talat för beväringssystemet, men ansett legningsprincipen böra motarbetas.
I afseende på sättet hyser jag skiljaktig åsigt.
Då denna legning en gång är tillåten, har fråga mött, om man endast vid första inträdet i beväringsskyldigheten eller jemväl sedermera kunde få begagna sig af legningsrättigheten.
Jag anser beväringsskyldigheten såsom ett af de åligganden, hvilka tillkomma alla medborgare.
Jag önskar, att den så mangrannt som möjligt må utöfvas, och jag föreställer mig, att om den beväringsskyldige vet, att han när som helst kare komma bort, skall han icke undandraga sig att deltaga i vapenöfningen; men deremot, om han skall tjena i 5 år, utan rättighet att, om han så för godt finner, sätta en annan i sitt ställe, att legning skall blifva mera allmän; och jag tror derföre, att, om man ej kan utestänga all legning, en slik rätlighet bör vara tillåten under alla beväringsåren.
N.‘o 33 blef af R. o.
Vid förnyad föredragning af Frih. Boves , Ludv , d. n dennes på bordet lagda motion med förslag till preliminära åtgärder för slutliga pröfningen och afgörandet af det utaf Lagcommitteen utarbetade förslag till ny lag, blef samma motion till LagTJtsk. remitterad.
Ånyo föredrogs Frih. Boyes, Ludv., d. 21 dennes på bordet lagda motion om lind. anhållan hos K. M., att de uti Högsta Domstolen vid granskningen af LagcommitteVns förslag till ny lag hållna protocoll måtte till trycket befordras.
Jag täger mig friheten hemställa, huruvida icke remiss äfven till StatsUtsk, bör ske; ty om R. o. Ad. anser tryckning böra äga rum, kan icke LagTJtsk. ensamt sig deröfver utlåta.
Den 25 April e. m. 323 Underteckn. 11 id d.
Enligt K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de civillagen, hafva de i Högsta
Domstolen vid granskningen deraf förda protocoll blifvit öfveriemnadc till LagUtsk.
Pröfningen, huruvida dessa protocoll böra tryckas, måste tillkomma LagUtsk., och först sedan detta Utsk. inkommit med utlåt. härom, torde remiss till StatsUtsk., i afseende på tryckningskostnaden, böra beslutas, Ilr Riben, Carl Wilh.:
Jag är förekommen af Hr Gyllenhaal, men får, i anledn. af den upplysning Ridd.Secret. meddelat, hemställa, huruvida LagUtsk. är den auetoritet, som skall utlåta sig, om tryckning bör äga rum.
Det ligger i sakens natur, att hvem som helst kan låta till trycket befordra dessa protocoll, och då en ledamot, med begagnande af den medborgerliga ratt, som tillkommer en hvar af Konungens undersåtare, begärt tryckning deraf, anser jag remiss endast böra ske till StatsUtsk.
Det var för att vinna conseqveqs uti hvad som förut för sig gått, som jag väckte denna motion. K. M. har anbefallt Lagcommitteen att, i den mån det fortgick, låta trycka lagförslaget tillika med de utlåtanden och anmärkningar, 'sorn från särskilda auetoriteter inkornmo.
Jag har saledas varit af den (anka, att detta ändamåls fullkomnande förutsätter, att äfven den sista pröfningen, som i Högsta
Domstolen för sig gick, måtte komma till allmänhetens kännedom; men jag tror icke, att min motion bör sammanblandas med någon medborgerlig rättighet alt på egen bekostnad föranstalta om tryckning.
Jag har begärt tryckning på Statens bekostnad.
Det kan visserligen vara mig likgiltigt, om det ena eller andra Utsk. först utlåter sig i detta ämne; men jag tror, att StatsUtskzs pröfning bör ifrågasättas först sedan LagUtsk. utlåtit sig, om tryckning skall äga rum eller ej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om icke det bästa vore att af LagUtsk. begära Högsta
Domstolens yttrande och öfverlemna det till StatsUtsk. för besörjande af tryckningen.
Jag har i min motion begärt, att Ståndet ville infordra LagUtsk:s utlåt, öfver min anhållan, att tryckning af Högsta Domstolens protocoll öfver granskningen af lagförslaget måtte anbefallas.
Men som hvarje til Utsk. öfverlemnad motion förutsätter et betänk, deröfver, väntar jag, att Utsk., i kraft af Riksd.Ordn., inkommer med betänk, öfver motionen, innefattande till- ner afstyrkande derå, utan att derföre ett sådant Utsk:s utlåtande påkallar något yttrande öfver Högsta Domstolens protocoll.
Jag har ofta hört den pårqinnelsen göras, att inan icke onödigtvis skal! besvära K.
M. med und. önskningar.
Men af alla önskningar 3*4 Den 25 April e. t». anser jag den vara den onödigaste och olämpligaste att hos K.
M. begära, hvad man sjelf kan besluta, nemi. att publika ' handlingar måtte få tryckas, när StatsUtsk. anvisar medel dertill, hvarföre jag äfven anhåller, att propos. må framställas om remiss af motionen blott till StatsUtsk. för erhållande af nödiga medel till tryckningen.
Jag förmodar, att det Utsk., till hvilket B. o. Ad. remitterar motionen, måste först ingå i undersökning, om det är ändamålsenligt eller kan medföra någon nytta att trycka protocollen.
En sådan pröfning förmodar jag tillkommer icke Stats- utan LagUtsk., som, derest det anser sig böra tillstyrka motionen, sedermera sammanträder med StatsUtsk. för att öfverlägga om kostnaden, hvarefter sammansatta Utsk. afgifver gemensamt betank. i ämnet.
På detta sätt anser jag målet lämpligast böra behandlas och tillstyrker derföre remiss blott till LagUtsk., äfven i öfverensstämmelse med den vid denna riksdag antagna princip att blott remittera till ett Utskott.
Jag bör redovisa, hvarföre jag ansett frågan om tryckningen böra hänvisas till K, M.
Orsaken liggar nemi. deruti, att K.
M. anbefallt tryckning af allt det föregående.
Hade sådant ej föregått, skulle jag icke hafva besvärat
Ståndet med min motion; men då, såsom jag nämnde, K.
M. anbefallt tryckning af allt det öfriga, då likväl det angelägnaste från sisth Juli månad varit allmänheten undanhållet, har jag trott, att ett närmare uppfyllande af ändamålet skulle befordras genom dessa protoeolls tryckning.
Jag nekar icke, att Frih.
Silfverskjöld har ganska rätt i sin yttrade åsigt och förnyar derföre min anhållan om remiss till Lagutskottet.
Jag anser äfven den ifrågaställda skrifvelsen till fk.
M. vara obehöflig, men förenar mig med Frih.
Silfverskjöld om remiss till LagUlsk., emedan motionen så mycket hellre bör först och särskildt underställas dess bepröfvande, som remiss till StatsUtsk. blir öfverflödig, i händelse tryckningen skulle finnas onödig.