Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid Konungens Proposition hafva 23* 356 Den (2 Januari i. åtskillige anföranden blifvit gjorde, hvilka ganska sent ankommit.
Jag skall uppräkna dem, för att sätta Ridderskapet oell Adeln i tillstånd, att bedömma möjligheten att bifalla motionen.
Boyes anmärkningar blefvo afgifne den 2g December, och ankommo till Utskottet den 8 Januarii.
Dagen efter var här plenum på Riddarhuset, och dagen derefter plenum i StatsUtskottet.
Således torde den tid, sorn derefter förflutit, vara alltför ofullständig, för alt på den kunna genomgå de delar af motionen, hvilka hade gemenskap med StatsRegleringen.
Samma förhållande är med Friherre Anckarswärds motion om förhöjning af StatsSecreterarnes löner.
I andra Stånd, nemligen BondeStåndet, hafva anmärkningar blifvit afgifne den ig
December, som ankommit den 9 Januari.
Hos Ridderskapet och Adeln hav Grefve Gyllenborg afgifvit ett anförande i samma ämne, som ankommit efter Utskottets sista sammankomst.
Det är ingalunda min mening, att härigenom tillvita Secreteriaten vid Stånden någon försummelse, emedan jag är öfvertygad, att detta, hvad Ridderskapet och Adeln angår, till en stor del upkommit genom sättet, hvarpå Ridderskapet och Adeln sysselsätter sig i sina plena.
Jag hemställer endast, om det skulle vara lämpligt, att, innan motionerne ankommit, företaga den Kongl.
Propositionen till granskning.
Förhållandet har varit, att re - Den 12 Jann a r i i. clan vid Riksdagens böljan, i November månad, förevar Konungens Proposition i Utskottets afdelning, men då man hann komma till sådane punkter, i hvilka motioner voro gjorde, ansåg man sig vara skyldig den uppmärksamhet emot StåndsLedamöterne, att man väntade med föredragningen, tills desamma blifvit Utskottet meddelade.
Det bar äfven icke undfallit
Utskottets uppmärksamhet, att frågor förekomma, som hafva sammanhang med frågor om myntbestämningen, och hvilka således svårligen kunna separat behandlas.
Sedan jag meddelat dessa upplysningar oin remisserne i allmänhet, och om de tider, då de lill StatsUtskoltet ankommit, hemställer jag till Motionären, om han ej finner sig hafva skäl att återtaga motionen, helst det är overkställbart att inkomma med de ifrågavarande Betänkanden inom den af honom bestämda tid.
Så kärt det vore för mig, om hans begäran kunde gå i fullbordan, helst jag kanske, mera än han, Önskar, att
Riksdagen måtte vinna ett snart slut, är jag likväl angelägen, att hvad som göres, ej måtte blifva ett hastverk.
Ehuru till en stor del förekommen af en annan Ledamot i StatsUtskottet, anhåller jag dock att få yttra mig öfver Herr Hjertås motion.
Den värde Talaren har yrkat, att StatsUtskottet skulle åläggas till Rikets Stan - 353 Den 12 Januari!. der inkomma med InkomstBetänkändet sednast den i5 Januarii, och med UtgiftsBetärikandet innan den i Februarii.
Under erkännande af Rikets Ständer i 44 §•
Riksdagsordningen grundade rät,t, att förelägga Utskotten tid för deras Betänkandens angifvande, måste jag, hvad detta fall angår, upplysa, att den värde Talarens förslag är overkställbar!; ty StatsUtskottet har ännu ej förehaft frågan om inkomsternes beräkning.
Den lärer ej kunna föredragas, och beslut derom fattas, samt Betänkande uppsättas, och till RiksStånden afsändas, inom tre dagar.
Sker en sådan fordran ändå, måste jag beklaga, att den blifver ouppfylld.
Orsaken, hvarföre Utskottet ej kunnat företaga de frågor, hvilka i den Kongl. Propositionen blifvit framställde, är den, som Herr Lagerhjelm anfört, att ålskillige anmärkningar, hvilka inom RiksStånden blifvit gjorde, ännu ej kommit Utskottet tillhanda, och desse anmärkningar böra likväl pröfvas i sammanhang med sjelfva Propositionen.
Antalet af sådane Memorial, sorn ännu ej äro expedierade, uppgafs för 2 dagar sedan vara emellan 5o och 6o, en del från Ridderskapet och Adeln, men liufvudsakligast från BondeStåndet.
— Men Motionären har ej inskränkt sig till hvad Grundlagen fordrar, han har äfven gjort sig den mödan, att underrätta Utskottet, hvad dess Betänkänden böra innehålla, och huru de böra uppfattas.
Den 12 Januari!. 309
Ilan har full rätt att uppgifva sina åsigter, men icke bör han fordra, alt de skola tjena Utskottet till bestämd efterrättelse.
Ingen magt finnes, sorn kan tvinga mig alt yttra, hvad jag efter min öfvertygelse ej vill eller kan yttra.
Det är ock långt ifrån mig, att vilja säga, det lian skulle hafva för afsigt att åsyfta något sådant; men jag tror ej, att man af Utskott, af Rikets Ständers afdelningar, sam arbeta för fäderneslandets bästa, kan beställa utlåtanden, på samma sätt, som man beställer arbeten af handtverkare inom en viss tid.
På dessa grunder anhåller jag, att förslaget måtte afslås.
Det torde tillåtas äfven mig, dock endast i egenskap af medlem af StatsUtskottet, att yttra mig öfver Herr Hjertås förslag.
Rikets Ständer äga obestridlig rätt, att förelägga tid, då deras Utskott skola med sine Betänkanden inkomma.
Jag får tillägga, att, i följd af min Riksdagsmanna-erfarenhet, jag gerna ser, att Ständerne begagna denna rätt.
Jag får ytterligare tillägga att, i följd af hvad jag om fordna tider har mig bekant, jag gerna ser, att StatsUtskottet måtte vänja sig vid den tanka, att det ingalunda må ställa sig i bredd med det fordna SecretaUtskoltet.
InkomstBetänkandet hade redan före detta kunnat afgifvas.
Der förekomma endast tvenne frå - Den 12 J a n tt a r i i. gor, sorn kunna påkalla någon vidlöfligare öfverläggning, nemligen frågorna om mantalspenningarne och om matlagsafgiften.
Men just det, att Konungens Proposition är af alla känd, och att hvar och en, som vet, huru InkomstTitlarne böra bestämmas, kan se, att ej mera än 10,000 å ao,000 R:dr skillnad kan uppkomma, har varit orsaken, hvarföre inom Afdelningen fråga derom senare har uppstått, än som kunnat ske.
Detta Betänkande är under arbete, och kan, om ej till den i5 dennes, dock kort derefter aflemnas, och jag förmodar, att dessa få dagar blifva oss af Motionairen beviljade.
InkomstAfdelningen har varit sysselsatt med andra göromål, med utlåtandet öfver Revisorernes Berättelser för åren i8a5 och 1827.
Detta har dragit en månads lid.
Huruvida den förmån Utskottet haft, att bland sine Ledamöter äga några af de Herrar, som öfvervarit desse revisioner, förkortat arbetet eller ej, lemnar jag derhän.
Man har trott, att det borde fullbordas, sedan det varbörjadt, och derföre har beräkningen af Statslnkomsterne fått stå tillbaka.
— Jag deltager ej i den afdelning, som har att göra med UtgiftsBelänkandet.
Men jag har likväl trott, att det borde och kunde blifva färdigt under loppet af Februarii månad.
Jag har den öfvertygelsen, att så ännu kan ske, ehuru flere remisser ännu sahnas.
Jag önskade likväl, att vår tid inom Utskotten ej mätte Den H Januari!. oss fråntagas, och derföre må det tillåtas mig hos Herr Grefven och LandtMarskalken framställa en anhållan, den nemligen, att, så ofta det låter sig göra, Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes sammankalla Ridderskapet och Adeln på eftermiddagarne, så att Utskotten kunde få begagna förmiddagarne.
Detta är af stor vigt för StatsUtskottet under det att det sysselsätter sig med förberedande åtgärder.
Då måste StatsContoirets betjening vara tillstädes, många böcker upslås, många uplysningar sökas, hvilket allt är svårt vid ljus.
Hafva vi en gång kommit så långt, att discussioner i Utskottets Plena företagas öfver målen, då kunna vi sätta till eftermiddagarne och nätterne rätt så väl, som Ridderskapet och Adeln.— Jag säger: jag bar gjort mig hopp om, att UtgiftsBetänkandet skall under loppet af Februarii månad kunna blifva färdigt; jag får tillägga att äfven med afseende derpå, att den i4 Mars är den sista dagen, då Rikets Ständer äga rätt att vara tillsammans, har jag trott, alt detta borde vara föremål för UtskoLtets bemödande.
Jag gör mig förvissad, att denna omständighet ej eller fallit någon Utskottets Ledamot utur minnet.
Men sedan nu motion blifvit väckt, att tid för Utskottet må bestämmas, anhåller jag att den också måtte få remiss.
Yi äro 36 Ledamöter af Utskottet; det åligger Utskottet alt ärenderne bereda och utarbeta.
Den, som del - 302 Den 12 Januarii. tagit i Utskotls-göromål, lärer veta, att ej alla kunna ärender bereda oell utarbeta; att mångå deltaga i Utskotten, på samma sätt som i Ståndens Plena, blott genom voteringar, och att genom Utskottets talrikhet ärendernes gång kan försenas. —Herr Hjerta har äfven framställt sin mening, huru Utskottet bör behandla det stora ämnet, eller den blifvande Stats-regleringen.
Han har obestridlig rätt att meddela sin mening deröfver, och Utskottet åligger att lyssna till bans yttrande; men på sätt han först framställt sin motion, anser jag den ej vara enlig med våra former.
Han har begärt proposition på, huruvida Ridderskapet och Adeln instämmer i bans mening.
Visserligen, kunna så många af Ridderskapet och Adeln deruti instämma, som finna för godt att det förklara; men jag tror ej, att det kan ske i följd af en proposition till besvarande med Ja och Nej.
Jag mottager med erkänsla hvarje mening, som kan tjena till ledning för mitt omdöme, men förklarar tillika, att jag blott lill ledning för mitt eget omdöme emottager den.
Enligt Grundlagen har ingen Utskotts-medlem rättighet att frånsäga sig sin befattning, men ingen annan får, annorlunda än indirect, verka på hans öfvertygelse.
Det är Utskottets och hvarje dess Ledamots rätt, att framställa sin öfvertygelse om Stats-regleringen, såsom han kan den upfatta.
Det är Rikets Ständers rätt, alt göra anmärk - Den 12 Januari i.
363 ningar dervid, och Utskottets rätt, att yttra sig, huruvida det funnit de gjorde anmärkningarne af den beskaffenhet, att de inverkat på dess öfvertygelse.
Sedan blir det Rikets Ständers rätt att Betänkandet förkasta, och alt antaga en annan mening.
På denna grundval af förstånds- och samvetsfrihet äro alla våra institutioner byggde, och jag är öfvertygad, att molionairen cj vill rubba den.
Friherre Anckar sw är d , Carl Hindrik:
Under äfventyr alt äfven få lill mig lämpade de tillmålen af illvilja mot fäderneslandet, och democratiska afsigter, som från motsatta sidan blifvit lämpade på motionairen, känner jag mig af pligt och öfvertygelse manad, att förklara mig fullkomligt hylla det förslag han framställt. 109 §.
RegeringsFormeu bestämmer ganska tydligt:
Ej må Riksdag längre räcka än Trenne månader från den dag, då Konungen låtit om StatsVerkets tillstånd och behof Rikets Ständer eller deras Siats-Utskott underrätta.
Skulle likväl, vid nämnde tids förlopp, Rikets Ständer ännu icke hafva Riksdags-ärenderne af gjorde, anmäle de det hos Konungen, och äske att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter, hvilket Konungen ej äge magt att vägra eller förhindra.
Jag utbeder mig då, att få framställa, huruvida icke Rikets Ständer äga förbindelse att, 364 Den 12 Januari!. inora den i lagen föreskrifne tid, hafva uppgjort de åligganden, sorn i 109 §:n stadgas.
Jag frågar derföre, om ej i följd deraf uppkommer för den enskilte Riksdagsmannen, och för Rikets Ständer i allmänhet, det åliggande, att söka upptänka medel att befrämja ett sådant mål, eller att sluta inom den tiden.
Följden af ett uraktlåtande härutinnan är i Grundlagen bestämd till den gamla Bevillningens fortfarande, och jag frågar Eder, mine Herrar, om Representanterne fullgjort deras åliggande, i fall de ej fastställt en ny Bevillning och en ny StatsReglering.
Jag tror således ingen annan utväg finnes, än att gifva StatsUtskottet en ledning, hvartill jag tror oss vara berättigade och pligtige.
Jag kan ej godkänna den af en Ledamot gifne förklaring, att man ej beställer Betänkan— den af Utskott, såsom arbeten af handtverkare.
Jag måste ogilla sådane paralleller.
— Jag påkallas till den förklaring att InkomstBetänkandet ej är vidlyftigare, än att detta Betänkande långt före detta kunnat, och bordt vara inne.
Jag hembär min vördsamma tacksamhet till den Ledamot af StatsUtskottet, som, oaktadt af olika åsigt med mig och med Molionairen i hufvudsaken, likväl visat den liberalitet, att medgifva syftningens riktighet.
Det tillstånd af beroende under deras Utskott, hvarmed Rikets Ständer vid förra Riksdagar åtnöjt sig, kan jag icke gilla, och jag kan ej tro, Den 12 Januari). 365 att Rikets Ständers Utskott ensame föreställa Rikets Ständer.
Det är deras åliggande, att utarbeta förslag till ledning för Rikets Ständers öfverläggningar, och då måtte det äfven vara deras pligt att emottaga den ledning, som kan vara behöflig.
Jag anhåller, att i detta afseende få fästa upmärksamheten på framfarna förhållanden.
Sista Riksdagen börjades i Januarii månad; skrifvelsen om StatsRegleringen ingick den 20 November, och BevillningsFörordningen utfärdades den 20 December.
Jag hemställer om sådant kan vara meningen; och om det stämmer öfverens med Svenska folkets fordringar, att tiden så uppehälles, samt om det icke är angelägit, att få StatsRegleringen och Bevillningen uppgjorde.
Jag tror, att Konungen kan afblåsa Riksdagen efter 4 månader, och att Rikets Ständer då ej kunna svara till, om de genom sin försummelse råkat låta den förra StatsRegleringen och den förra Bevillningen förblifva sådane de äro.
Mig vore visst kärt, om det stöde i StatsUtskottets förmåga, att inom föreskrifven tid tillvägabringa en fullständig StatsRegiering, men jag tror det icke.
Jag har föreställt mig, att StatsRegleringen innefattar flere föremål, och att den således kan delas i flere Betänkanden.
Jag tror, att första föremålet för StatsRegleringen är, hvad som fordras för underhållet af StatsMachinens jemna gång.
Dertill höra alla löneanslag för civile och mi - 366
Den 12 Januari i. litaire verk och embetsman, domaremagtens underhåll, skjuts för fångar m. m.
För det andra anser jag ett särskilt
Betänkande kunna och böra innefatta, hvad nu af Styrelsen begäres såsom tillökning.
För det tredje, anser jag ett särskilt
Betänkande böra och kunna innefatta alla sådane tillfällige anslag till bestämde föremål, som beviljades vid sista Riksdagen.
För det fjerde, det som nu begäres såsom extraordinarie bidrag, och hvartill nya lån äro föreslagne.
För det femte, Statens bidrag till mindre allmänna föremål.
För det sjette, hvad RiksgäldsContoiret fordrar för sådane skuldliqvider, som Staten redan erkänt och anvisat på RiksgäldsContoiret.
Jag föreställer mig, att det blir omöjligt för StatsUtskottet, att inom den föreskrifne tiden tillvägabringa den StatsReglering, som skulle fylla alla dessa behof.
Åliggandet står likväl qvar för oss, såsom representanter, att hålla StatsMachinen i sin jemna gång.
Har man det gjort, sätter man styrelsen i tillfälle, att uplösa Riksdagen, om den behagar, men tvingar den tillika, att medgifva den ytterligare tid, som kan fordras till den öfriga regleringen.
Långt ifrån att detta är klandervärdt, tror jag det vara representantens pligt i detta land, och i alla länder, att tillvägabringa de garantier, hvartill Grundlagen gifver full rätt.
Det blir således alltid en försummelse, om ej sådant skerj och jag vädjar till Eder Den 12 J a n u a r i i. 367 alla, mine Herrar, om det är enligt med Lagstiftningens anda, att vi landtman skola vara här år och dag, eller om det skall så tillgå att, då vi ej kunna uppehålla oss här så lång tid, det slutligen skall öfverlemna endast åt dem, hvars tjenst och öfrige befattningar medgifva att de kunna blifva här, att afgöra Statens vigtigaste angelägenheter.
För mig vore det en nedslående känsla, om jag skulle anse Rikets Ständer underordnade deras Utskott, om Ständerne ej kunde meddela Utskotten förslag till ledning för deras åtgärder.
I sådan händelse skulle jag blott önska, alt derom erhålla visshet, för att kunna begära permission att resa bort och komma tillbaka vid viss dag, för att fullgöra mitt kall såsom voterings-machin.
Intill dess fortfar mitt påstående, alt Herr Hjertås motion icke allenast är Grundlags-enlig i yttersta grad, utan ock den nyttigaste motion, ' som någonsin blifvit gjord, och att den hade fÖrtjenat en ordentligare behandling.
Jag skyr ej att förklara, alt jag i denna åtgärd anser mig behöfva en garanti för sådane önskningar, som förra Ständer utan påföljd fått afgifva, och vi kanske kunde finna oss föranlåtne att förnya.
Jag ber, att vi en gång för alla måtte komma öfverens, att ej nämna Konungens namn, till motsats för den mening, att då bär är fråga om garantier, man ej kan vara Honom lika tillgifven.
Jag svarar den värde 368 Den 12 Januarii.
Ledamot, som yttrat, att de blott då voro nödvändige, när vi hade en Konung, som ej kunde styra Riket, att Statsförfattningen likväl föresett utväg att göra en sådan händelse så oskadlig som möjligt, och att allt livilar på Rådgifvarnes ansvarighet.
Således är Konunga-namnets användande en sköld, som man i första utvecklingen kan nyttja till förkrossande af en motståndares mening, men jag hoppas och tror, att vi hunnit den punkt, då dessa uttryck ej till förledande verka på mängden.
Herr Hjerta har sagt, att han vädjar till folket.
Jag vädjar ock till det, äfven om jag skulle få erfara de vidriga uttrycken af folkförvillare, hvilket alltid varit min lott, och ett Riksdagsmanna-arfvode, som den sjelf— skrifne representanten måste nöja sig med, enär han ej till styrka för sina meningar har folkets val att stödja sig på.
Jag utbeder mig, att Ridderskapet och Adeln täckes fästa synnerlig uppmärksamhet på Herr Hjertås motion, och ej afslå den så lätt, som här blifvit framstäldt.
Jag skulle utbe mig få fråga Eder, mine Herrar, huru snart Ni tron en StatsReglering kunna ankomma, som hvilar på myntregleringen, eller hvad Iliksdalern skall komma att gälla?
Jag anser mig till en början icke behöfva veta mera, än hvad som fordras för Statens oafbrutna gång.
Dertill hafva vi nog upplysningar, då vi veta hvad den be höft - Den 12 Ja unar ii. 3ör> liöft med sådan Riksdaler, som vi liillills haft.
Jag förklarar, såsom en annan talar re, att jag kommer i yttersta stunden, att bestrida alla låneutvägar, men medgifver ej talaren någon fördel af detta inkast emot motionen.
I sådan afsigt hade jag ej hyllat den, och jag har bjudit lill att vara consequent i mine grundsatser hela min lefnad.
Jag hade önskat, alt Ridderskapet och Adeln instämt i Herr Hjertås förslag, att StatsUtskottet måtte i stöd af 44 §•
Riksdagsordningen föreläggas, att inom möjligaste korta tid rörande StatsRegleringen afgifva ett Betänkande, som upptager hvad Staten kan tarfva till en fortsatt och oafbruten gång, med undantag af alla anvisningar på öfverskotlen, och med iakttagande af endast den tillökning, som under 8:de IIufvudTiteln är föreslagen i och för fångars skjuts och underhåll, på det Rikets Ständer inom den i RegeringsFormen föreskrifne tid måtte komma i tillfälle, alt åtminstone pröfva cle sålunda uppgifne oundgänglige behofven, och öfver desamma besluta.
Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på denna min framställning.
Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om Ridderskapet och Adeln vill påtaga sig ansvaret för den tidsutdrägt, som eljest kan uppkomma; om Ridderskapet och Adeln vill påtaga sig det äfventyr, som Grundlagen gifver vid han9 11.
H 370 Den 12 Januari!. den, att Riksdagen afblåses den 14 Mars, utan att man reglerat Staten och uppgjort Bevillningen.
Det är detta jag tager mig Friheten göra till ämne för öfverläggning, och noggrann pröfning, samt ber Ridderskapet och Adeln inse, i hvilken ställning Ridderskapet och Adeln kommer till folket, om vi ej bjudit till att skaffa oss sådane garantier.
Jag vet ej, hvarföre Ständerne böra utsätta sig för en godtycklighet, och tacka såsom för en nåd, om göromålen få längre behandlas.
Styrelsen kan linna sig föranlåten att afblåsa Riksdagen, om den finner att vi ej uppfylla folkets fordringar, och det blir då för den snart sagd t en pligt att göra det.
Det blir svårt för oss att urskulda oss; det blir svårt för oss att säga, att Utskotten ej kunna göra mera; att de förklarat oss böra bafva förtroende till deras handlingssätt, emedan de behandla ämnena så, att vi ej hafva annat alt göra, än att godkänna deras Betänkanden.
— Jag anhåller om proposition på Herr Hjertås förslag.
Som jag äfven har det förtroendet att vara Ledamot af StatsUtskottet, anser jag mig pligtig att, sedan jag förenat mig med hvad Grefve von Schwerin yttrat, fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en omständighet, i hvilken det synes att Herr Hjerta och Friherre Anckarswärd äro af 1 Den ia Januari i. olika tankar.
Jag har ej kunnat fatta annat af Herr Hjertås motion, än att meningen vore, icke allenast att förelägga Utskottet tiel, inom hvilken Betänkanderne skulle vara färdige, utan äfven att förelägga Utskottet en method, hvarefter det skulle sina skyldigheter, enligt Grundlagen på annat sätt föreskrifne, fullgöra.
Friherre Anckarswärd, mera liberal och mera inseende det rätta i detta fall, har blott nyttjat ordet ledning, som han önskat måtte lemnäs
Utskottet för dess handlingssätt.
En sådan skall alltid blifva nyttig.
Men annat är att få en ledning, som man visserligen är skyldig att följa, så vidt den Öfverensslämmer med egen öfvertygelse, annat att emottaga ett föreläggande af Rikets Ständer, då det blef ett brott emot Rikets Ständers beslut, om man ej lät leda sig deraf.
Det är blott på denna enda punkt jag velat fästa uppmärksamheten, under yttrande af min tacksamhet för alla de upplysningar, som meddelas ett Utskott, hvilket behöfver dem, och är intresseradt, att Riksdagen ej onödigt förlanges.
Jag anhåller, att remissen af denna så kallade motion, tillkommen efter motionstiden, ej måtte få kraften af befallning, utan endast af en ledning för StatsUtskottet.
Jag har sökt att framlägga sådane facta, på grund af hvilka det 372 Den 12 Januari i.
Iiiåtte vara lutt för hyar och en alt finna, huruvida motionen är verkställbar eller ej.
Jag hemställer till hvar och en, hvartill det skulle tjena, att meddela en befallning, sorn innehåller overkställbarhet af hvad söm begiires.
Till styrka för motionen har jag hort en talare uppdraga en mörk tafla, föreställande följderna deraf, att Kongl. Maj:t åtskiljde Rikets Ständer den i5 nästkommande Mars, utan att Statsregleringen vore fullbordad.
Jag skulle förena mig i denna åsigt, om allt det han anfört, skulle blifva en följd, i fall motionen ej antoges.
Jag föreställer mig att det är StatsUtskottets skyldighet, att fullgöra det uppdrag, som Grundlagarne lemna det, i afseende på Stats-regleringen; jag hemställer då örn en motion kan upptagas här, som innehåller, att Utskottet skulle upprätta den på annat sätt, än som står i öfverensstämmelse med 5t) §.
Det är i följd af StatsVerkets behof, som Statsregleringen skall vara inrättad, och det är en sådan Stats-reglering, som jag ådagalagdt icke kunna innan den föreskrifne tiden vara verkställbar.
Jag anser det vara en särskildt sak, att föreskrifva handlingssätt för Utskottet, och en särskilt, om RikeLs Ständer genom StatsUtskottets antagne arbetsmethod skulle blifva satte i den beklagliga belägenhet, att, vid den tid, då Riksdagen borde vara slutad, ej hafva afgjort det väsendtligaste.
Jag betraktar det Den ii Januari!; sednare ur samma synpunkter, som talaren, men skiljer mig ifrån haus öfvertygelse sa lill vida, att jag ej tror Herr Hjertås motion bidraga det ringaste till afböjande af en sådan händelse, ty dess ena punkt innebär en stridighet emot Grundlagen, och den andra, overkställbarbet i afseende på tiden.
Jag anser det derföre vara af ingen vigt, om motionen blir remitterad eller ej, varandes Utskottet likväl alltid skyldigt, att med tacksamhet mottaga all undervisning, som meddelas det.—
Till följd af hvad jag nu yttrat, får jag hemställa, om icke motionen kunde förfalla, utan att någon sådan följd skulle derigenom uppkomma, som Friherre Ankarswärd velat draga.
Jag ber få förklara, att jag aldrig bestridt någon representant den rättighet, att fordra skyndsamhet af Utskotten.
Hade motionen endast innehållit della, bade jag ej yttrat mig, men då motiverne strida mot min känsla, kan jag ej annat än söka vederlägga dem.
Man har updragit en mörk tafla öfver det ansvar Ridderskapet och Adeln skulle underkasta sig, om Ståndet ej biföll Herr Hjertås motion.
Derigenom skulle man tillvita oss tidsuldrägten, säger man.
Tidsutdrägten kommer från rättigheten att skrifva, och ingifva, tusentals motioner, och från den skyldighet man har, att ej så lill sägandes ka - 374 Don 12 J a n u a r i i. sta dem under bordet.
SA länge man ej afstår från rättigheten att få dem profvadet lärer det blifva deras fel, som göra mängden af motioner, om tiden utdrages.