Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot, och då Öfverintendentsernbetets framställning, i hvad den rörer tomtplats för i fråga v: de byggnad, är alternativ, skulle jag önska, att till Utsk:ts hemställan fogades ett tillägg af innehåll, att byggnadsplatsen blefve uttryckligen bestämd, dag vågar med anledning häraf hemställa, att punkten måtte erhålla följande förändrade lydelse: »att R.
St:r måtte i underdånig skrifvelse anhålla, att K.
M:t täcktes låta utarbeta och för nästk:de riksdag framlägga fullständigt förslag till en ny bibliotheksbyggnad med deruti bestämd byggnadsplats.» Gr.
För min del kan jag icke fin na, att det af Gr.
Oxenstjerna omnämnda tillägg är onödigt, ty hvad man deri begär, är ganska rimligt och någonting hvarå man hoppas att K. M:t skall fästa afseende.
Anledningen till denna slutmening är, att det af Ofverintendentsembetet till ifrågav:de byggnad uppgjorda kostnadsförslag slutar med en alldeles otroligt hög summa, och enligt min tanke bör man ej vid hvarje allmänt byggnadsföretag gå så tillväga, att man uppför ett nationalmuseum en miniature.
Jag tror det således vara ganska nödvändigt, att det nämnda tillägget får qvarstå.
Hvad beträffar den lämpligaste byggnadsplatsen, så hafva i detta hänseende tre alternativer blifvit framställde, nemligen den s. k.
Sillhofstomten, den Kronan tillhöriga Humlegården, samt en tomtplats midt emot K.
Vetenskapsakademiens hus.
Utsk:t har ej yttrat sig i afseende å byggnadsplatsen, emedan det blifvit utredt, att
Sillhofstomten ej vore för ändamalet lämplig, samt K.
M:t ej förklarat, hvilken af de tvenne öfriga platserna
Han ansåg lämpligast.
Emedlertid synes valet vara temligen lätt gjordt, då man besinnar å ena sidan att nödig plats i Humlegården kan erhållas för snart sagdt ingenting, och å andra sidan att tomten midt för Vetenskapsakademiens hus skulle kosta 240,000 rdr, oafsedt att detta läge för en 3 Den 1
Maj bibliotheks-byggnad ingalunda är fördelaktigt; och har Utsk:t derför hyst den förhoppning, att K.
M:t skall gifva företrädet åt det förra alternativet.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utskits förevarande hemställan.
Hr Huss, Magnus; Jag instämmer till alla delar uti de åsigter, som blifvit af den siste talaren framlagde, och ber att med anledning af de af Gr.
Oxenstjerna mot Utsk:ts förslag framställde anmärkningar få nämna, att Utsk:t ingalunda förnekar behöfligheten af ifrågavarande byggnad, hvilket tydligen framgår af Utsk:ts motivering.
Hvad beträffar den omständighet, att Gr.
Oxenstjerna anser slutorden uti Utsk:ts hemställan vara onödiga och derför böra utgå, så vill jag lemna den upplysning, att dessa slutord föranledts af den inom Utsk:t allmänna åsigt, att vid uppförande af Statens byggnader ej tillräcklig sparsamhet under sednare tider blifvit iakttagen, hvarför en återgång i detta hänseende vore önsklig.
För min del anser jag således Utsk:ts hemställan vara sådan, att den bör af R. o. Ad. i sin helhet bifallas, och det desto mera, som tre Stånd fattat enahanda beslut i frågan.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits hemställan oförändrad och dels af Gr.
Oxenstjerna bifall till densamma med följ:de förändrade lydelse: »att R.
St:r måtte i underd. skrifvelse anhålla, att K.
M:t täcktes låta utarbeta och för nästkommande riksdag framlägga fullständigt förslag till en ny bibliotheksbyggnad med dervid bestämd byggnadsplats»; framställde Hr Gr. o.
Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad; och blef denna propos. med ja besvarad.
114:de—120:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 121:sta punkten.
Så vidt jag kan fatta, är den ifrågav:de anstalten helt och hållet en enskild spekulation, tillkommen för att förtjena penningar medelst de besökandes serverande med s. k. bad, och jag kan ej inse, hvarför Staten skall understödja ett sådant fullkomligt privat företag.
Att ett sådant understöd lemnades vid sista Riksdagen må nu så vara; det skedde för att befordra anstaltens sättande i verket, med att dylika bidrag
Den 1 Miij. 9 från Statens sida allt framgent skola lemnäs, kan jag för min del ej finna lämpligt.
Jag får således anhålla om afslag å denna punkt.
Med anledning af den enda invändning, Gr.
Sparre haft att emot detta anslag framställa, nemi. att det vore olämpligt att Staten lemnade bidrag till en inrättning, som vore ett helt och hållet enskildt företag, vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att alldeles enahanda förhållande eger rum med den i 118:de punkten omnämnda anstalt, till hvilken dock IL o.
Ad. ej dragit i betänkande att lemna anslag, på grund af den välgörande verksamhet, den utöfvar.
Således torde det af Gr.
Sparre anförda skäl till afslag helt och hållet förfalla.
Hvad nu särskildt den ifrågav:de inrättningen beträffar, så har jag tillförlitlig kännedom om, hurusom vid densamma ett stort antal personer från Stockholm och landsorten utan afgift erhållit och dagligen erhålla vård, samt att kostnaden derför vida öfverstigit det belopp, som blifvit från Statens sida lemnadt.
Med det anslag, som för närv:de gifves, är det nätt och jemt att anstalten bär sig, men föreståndaren hoppas, att när den blir mera allmänt erkänd och uppskattad, skall Staten ej vidare behöfva med anslag understödja den.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt IJr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Stats-Utsk:ts hemställan i förevrde punkt och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o.
Landtm, propus, på bifall till densamma och, då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 122: dra— 125: te punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 126:te punkten.
Ehuru jag just nyss erfor, att denna fråga blifvit af 3 Stånd afgjord med bifall till Utsk:ts hemställan, har jag likväl icke kunnat låta punkten gå förbi, utan att anhålla, att 1:1. o. Ad. behagade fatta ett motsatt beslut, ehuru det icke för närv:de leder till något praktiskt resultat.
Jag beklagar på det högsta att motionen ej rönt framgång inom Utsk:t, hvilket troligen eger sin grund deruti, att den gjorda framställningen är tilltagen i allt för liten 10 Den 1 Maj. skala; ty 0111 motionären begärt 1 eller 200,000 rdr och derigenom lagt tillräcklig vigt på frågan, så är det sannolikt, att Utsk:t egnat mera tid åt ämnets utredning.
Motionäreu har begärt, att ett anslag ä extra stat af 10,000 rdr måtte lemnäs åt stora Barnhuset i Stockholm, för att möjliggöra räddandet af ytterligare 100 harn.
Denna hjelp är under när v: de förhållanden ganska ringa, men den är dock en hjelp för dagen.
Barnhusets ställning är för närvide sådan, att det hvilken dag som helst kan tvingas att upphöra med sin verksamhet, allenast ett procenttal af de barn, som nu äro på landsbygden utackorderade, till inrättningen återkomma.
Stockholms barnhus har på sednare åren med 33 proc. ökat sin verksamhet.
Förbättrade kommunikationsanstalter hafva lättat samfärdseln mellan Stockholm och landsorten, och den naturliga följden deraf har varit, att antalet barn, som måst på barnhuset intagas, tilltagit i ganska stark progression.
Stockholms befolkning ökas nemi. fortfarande genom inflyttningar, oaktadt mortaliteten vida öfverstiger nativiteten härstädes och af den tjenande klassen äro högst få Stockholms-födda.
Detta i förening med det erkända förhållandet, att många qvinnor sjelfva uppsöka eller skickas till Stockholm för att der dölja eller undgå den smälek eller vanära, sorn ännu följer den ogifta qvinna, hvars fall åtföljes af den i moraliskt hänseende icke — aggraverande tillfälligheten af hafvandeskap, gör att
Stockholms kommun kan icke anses förbunden att draga omsorg om alla de sålunda härstädes till o “ ' komna oäkta barnen.
Det är derföre nödvändigt att åtgärder vidtagas till beredande af förökadt utrymme, hvarigenom medel beredes att förekomma ännu större brott, än som kan anses ligga i tillkomsten af en del af dessa unga medborgare.
Konung Gustaf lil var den som först bröt den gamla traditioaen, att qvinnan skulle anses mera än mannen brottslig, om hon, utan iakttagande af de kyrkliga formerna, råkade att lyssna till naturens röst.
Sedermera har omdömet i denna väg blifvit mindre strängt, och ifrågavide brott stämlas ej numera med uteslutande från samhället och nesa till dödsdag.
Och äfven om dylika antiqverade åsigter ännu skulle få undantagsvis gälla, hvilket till en del af kyrkan påyrkas, är det dock obestridligt, att vi ej kunna lägga denna nesa på barnen.
I andra länder är det vanligt, att man har särskildta barnhus för hittebarn.
Dylika inrättningar finnas ej i Sverige: men uti reglementet för allmänna barnhuset föreskrifves, att jemväl hittebarn der skola emottaga».
Det är emedlertid en glädjande omständighet, synnerligast i närvide tid, att under de sednaste 10 åren ej mer än 3 hittebarn blifvit på barnhuset intagne.
Det är så modernt nu för Den 1 Maj. 11 tiden att bilda Magdalena-stiftelser, och andra föreningar, som hafva till syfte att omvända brottslingar och fångar, och i allmänhet att sysselsätta sig med romantiska tankar i den vägen.
Månne det då icke vore bättre att söka förekomma det onda, och det sker bäst derigenom att man täger vård om det uppvexande slägtet!
Barnhuset är i nä underligt sätt att utackordera barn för billigt pris, ja, de minsta barnen till och med för ett belopp af 18 rdr, h. e. 1,800 öre, om året.
Visserligen är det sannt, att några få af dessa utackorderade barn kosta ända till 75 rdr om året, men i alla händelser kan man lätt förstå, att den vård, som mot detta pris lemnäs dem, ej är afundsvärd.
Mig förefaller detta förfaringssätt som en afbild i smått af de Bethlehemitiska barnamorden.
Man kan ej heller begära, att personer mot 18 å 20 rdr om året skola egna dessa barn någon synnerligt örn omvårdnad, då för närv:de så många sysselsättningar finnas, sorn äro vida tacksammare, än att uppföda och uppfostra andras barn.
En hufvudsaklig anledning till barnhusets närvule svåra belägenhet kan sökas i 13:de §:n 2:dra mom:t af dess reglemente, hvarest stadgas: »att hittebarn och sådane i Stockholm befintliga värnlösa barn, hvilkas föräldrar eller vårdare aflidit, blifvit häktade eller intagna på dårhus, sjukhus eller annan välgörenhetsanstalt, skola, om nöden så fordrar, efter skriftlig anmälan från poliskammarn eller styrelsen öfver offentligt dårhus eller sjukhus-inrättning, provisoriskt emottagas å barnhuset, intill dess föräldrarna blifvit upptäckta, från häkte frigifna, eller tillfrisknat och profves vara i tillfälle, att barnen återtaga.»
Förhållandet har äfven varit att under 1863 äro afgiftsfritt på Öfverståthållare-embetets befallning intagna 200 barn; men på samma tid uppgår antalet af de barn, hvika blifvit af anhöriga från inrättningen uttagne, till endast 4.
Under dessa sorgliga omständigheter har man nu begärt ett ringa understöd från Statens sida för att underlätta inlösen af 100 barn, för att åtminstone i någon mån förekomma det elände, som, drifvet till det yttersta, leder till grofva brott.
Men Utsk:t har svarat, att frågan ännu ej är tillräckligt utredd; och det på samma gång som Utsk:t till Regeringens disposition upplåtit hela lilla kreditivet, 500,000 rdr, för den händelse boskapspesten skulle inkomma i landet.
Ehuru tre Stånd redan bifallit Utsk:ts hemställan, anser jag dock, att då denna fråga hör till dem, som icke kunna falla, och dylika sorgliga och behjertansvärda ämnen sannolikt skola af en kommande representation beaktas, att det ej kan skada, att åt densamma nu egnas något förarbete; och jag vågar derföre anhålla om återremiss af denna punkt, på det TTtsk:t må sättas i nödvän - 12 Den 1 Mai. dighet att åt frågan egna den uppmärksamhet, dess vigt krafvel'.
För min del kan jag ej tränga så djupt in i frågans detaljer som den siste talaren, utan jag vill endast hålla mig till de förhållanden, som blifvit för Utsk:t framlagde.
Som Hrr:ne veta, är det på grund af framställning af enskild motionär, som denna fråga kommit under behandling.
Inom Utsk:t har uppgift erhållits derom, att barnhuset eger att i afgift för hvarje barn årligen uppbära 300 rdr, men att i särdeles ömmande fall barn skulle få emottagas mot en afgift af 150 rdr för hvarje år.
Nu har motionären begärt ett anslag af 10,000 rdr, på det barnhuset måtte sättas i tillfälle att dermed inlösa 100 barn efter högst 100 rdr för hvarje barn.
Jag får emedlertid uppriktigt förklara, att jag ej rätt kan fatta, huru motionären tänkt sig detta förhållande, Om nemligen meningen med det begärda anslaget allenast är att fylla skilnaden emellan de af motionären för inlösen af hvarje barn föreslagna 100 rdr och den i barnhusets reglemente i vissa ömmande fall stadgade afgift af 150 rdr, så skulle ju ej erfordras större anslag än 5,000 rdr.
Är åter motionärens mening, att det begärda anslaget skall för 100 barn motsvara den summa, som i vissa fåll erlägges, nemi. för hvarje barn årligen 100 rdr af Staten och 100 rdr af föräldrarne, så skulle ju dertill erfordras en summa af 20,000 rdr.
Utslct har emedlertid ej jemte motionen fått emottaga de handlingar, hvilka till frågans utredning varit oundgängligen nödvändiga, och hvaraf behörig kännedom kunnat erhållas om barnhusets ställning och dess förmåga att under närvule förhållanden hysa ytterligare 100 barn.
I öfrigt har Utsk:t ej heller ansett sig skyldigt att på egen hand införskaffa dylika uppgifter; ty det måste dock medgifvas, att om en för landet och kommunen så vigtig institution, som Allm.
Barnhuset, befinner sig i en vanlottad ställning och tarfvar understöd, så eger man rätt att fördra, att ett dylikt förhållande skall uti en K. Mits Propos. för R.
St:r framläggas; och man har ingen anledning att antaga, att den af Konungens rådgifvare, som bör åt frågan egna uppmärksamhet, skulle i sådant fall försumma att inkomma med fullständiga handlingar och begära medel till bxdstens afhjelpande.
Detta är en fordran, som man eger rätt att ställa på en Dep:ts-Chef och som man ej bör faktiskt eftergifva genom att upptaga än den ena och än den andra framställningen af enskilda motionärer.
Af dessa skäl, och då Utsk:t varit förvissadt derom, att om något trängande behof verkligen förefunnes, skulle vederb:de auktoritet derom gjort framställning, har Utslct De» J Maj. 13 afstyrkt bifall till motionen, och får jag i enlighet dermed anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag kan icke annat än beklaga det knapphändiga sätt, hvarpå Utsk:t behandlat min motion, dervid åberopande hvad af Hr Frih. von Schulzenheim i detta afseende blifvit framställdt.
Jag hade i sanning föreställt mig, att en framställning af så behjertansvärd natur som denna, endast behöfde göras, för att förmå vederbörande att vidtaga de åtgärder, som barnhusets närv:de betryckta ställning oundgängligen kräfver; och hade dervid endast behöfts fästas uppmärksamhet pä den af Barnhus-Direktionon den 7 Dec. nästl. år (således efter min ifrågav:de motion) afgifna underdåniga berättelse »om allmänna Barnhus-inrättningens förvaltning och ekonomiska ställning år 1864,» deraf ali den utredning af frågan, sorn för Höglofl.
Stats-Utsk:t torde hafva varit behöflig, förefunnits och uti hvilken underd. berättelse specielt åberopas, hurusom R.
St:rs Revisorer fästat uppmärksamheten å den nuv:de lokalens otillräcklighet.
1 afseende härå ber jag att få hänvisa till
Direktionens uti besagda underd. berättelse (pag. 9) gjorda framställning om behofvet af ett nytt större barnhus, dervid å flera föreslagna tomter undersökningar i fråga om deras lämplighet blifvit anställda, Direktionen hade lernnat företräde åt Humlegården samt derom hos K. M:t gjort underd. framställning, hvilken dock förfallit.
Vågade jag uppgifva något förslag, skulle jag anse Garnisons-Sjukhuset å Kungsholmen med dess sunda läge vid vatten och egande en temligen rymlig tomt för att vara belägen inom stadens område vara härtill lämpligt, hvaremot detsamma, såsom långt aflägse ifrån Garnisons-kasernerna, synes mig vara mindre lämpligt för dess nuv:de ändamål.
Detta för att fästa mig vid en speciel del af den för frågan behöfliga utredningen, hvilken uti sin helhet ansetts af mig lättare att åstadkommas af det Utsk., till hvars behandling frågan medelst motionens remitterande öfverlemnats, än af motionären.
I öfrigt torde jag genom att under diskussionen komma i tillfälle att närmare åberopa motionens innehåll, få ådagalägga att utredning i afseende å behofvet af det äskade anslaget ingalunda uti motionen saknats.
Men, Mine Hrr! utredningen må hafva varit hvilken som helst; — så befarar jag ändock att motionen skulle hafva blifvit afslagen, särdeles för det ämne, som jag icke kunnat undvika att vidröra uti motionen, eller prostitutionen, ett ämne, som så nära sammanhänger med frågan ang:de Allmänna Barnhuset, — ett ämne, hvilket uti vår tid, då, ju mera moralen sjunker, osedligheten tillväxer och barnamorden uti en förfärande grad tilltaga, måste J4 Den 1
Maj. ådraga sig afven representationens synnerliga uppmärksamhet.
Se här anledningen hvarför jag väckt denna motion, då jag ej kunnat undgå att märka, huru osedligheten allt mera tager öfverhand och hotar att blifva en kräfta, som kommer att tillfoga samhället de djupaste sår.
Jag har, för att öfvergå till det mera speciella af frågan, utaf föreståndaren för barnhuset erhållit uppgift, att dess ekonomiska ställning är ytterst bekymmersam och krafvel- snar hjelp, om fara ej skall uppstå för dess bestånd.
Detta har gjort att jag ansett som min pligt att väcka representationens uppmärksamhetpånödvändigheten, att åtgärder vidtagas för afhjelpande af de brister, som kännbart vidlåda denna inrättning, hvars ändamål är att bereda skydd och vård åt ett betydligt antal värnlösa barn samt att hämma osedlighet och brott genom möjligheten att få uti denna välgörenhetsinrättning inlösa barn, synnerligast sådane, de der födas utom äktenskapet eller ock under andra särdeles ömmande förhållanden.
Vare långt ifrån att jag genom min ifrågav:de motion, såsom någon, missförstående det åsyftade ändamålet, härvid förmenat, — skulle vilja »lägga hyende under lasten»; Ingalunda!
Möjligheten att, såsom motionen innehåller, vid särdeles ömmande fall. kunna få inlösa 100 barn årligen efter högst 100 rdr för hvarje barn, har tvärtom åsyftat att, om icke att kunna hämma osedligheten eller förseelsen, åtminstone förekomma barnamorden eller brottet: att således underlätta det af Frälsaren uttalade budet: »Låter barnen komma till mig», hvilka af Barnavännen framställda ord, särdeles med hänseende till slutet : »ty sådana höra himmelriket till», möjligen till den grad missförstås af armodet eller andlig förtviflan att de föranleda till barnamord, ehuru de, enligt mitt förmenande, böra så tolkas, att vi. genom vårdandet och skyddandet af de små barnen, skola bereda dem till denna herrliga lott.
Lifligt intagen af ämnets djupa vigt, är jag således glad att hafva afgifvit denna motion och att genom densamma hafva bragt å bane en fråga, som så djupt ingriper i fäderneslandets sociala förhållanden.
Frågan om sedlighetsförhållandena inom landet, en gång hos representationen väckt, samt med beredvillighet upptagen ai pressen, hvars stora vigt ej af någon kan förnekas, kan, såsom man plägar säga, icke falla; och det är derför synnerligen tillfredsställande för mig, att efter att hafva väckt uppmärksamheten på detta vigtiga ämne, afsluta den riksdagsmannaverksamhet, sorn, pä grund af snart upphörande representativa förhållanden, under en lång följd af år varit mig beskärd.
Mitt hopp är äfven fast och innerligt, att, då motionären med dess ringa förmåga, men varma Den I Maj.
15 intresse och välmenande afsigter är för länge sedan glömd, ämnet skall af mera framstående förmågor grundligen behandlas samt att ordning och reda en gång skall bringas uti de af mig påpekade beklagliga förhållandena; - och må man härvid ej förundra sig öfver att jag sökt bringa detta vigtiga ämne å bane, då jag, alltsedan min åren 1842 och 1843 på egen bekostnad i och för fångoch fattig vårds -fö rh ål 1 an den a i andra länder uti sällskap med då varande Majoren Hjelm, med statsanslag i och för sjelfva fängelsebyggnadsfrågan utsänd, företagna utländska resa, sedermera med förkärlek sysselsatt mig med dessa och dermed sammanhängande frågor.
Jag har ock ansett denna tid vara den lämpligaste att väcka frågan om prostitutionen, då allmogen, hvars döttrar mest hemfalla deråt, ännu eger } uti representationen och således mera allmänt kan behjerta denna samhällsvigtiga fråga, — ett ämne nära nog oskiljaktligt med pauperismen och fängelsereformen och derjemte äfven med Allm.
Barnhuset och den troligen snart förekommande frågan om inrättande af ett Hittebarnshus i enlighet med det t, ex. uti St.
Petersburg, hvilket i den vägen skall vara ett mönster, samt hvarom fråga för några år sedan blifvit väckt inom ett härstädes uti hufvudstaden, ehuru anspråkslöst och med små resurser befintligt sällskap: »De Fattiges Vänner».
Dock denna, såsom ock mången annan på djupet gående social fråga, måste lemnäs åt framtiden.
Jag skulle helst hafva önskat afslag å.
Utsk:ts hemställan i denna punkt och bifall till min motion, men jag inskränker mig till att yrka punktens återremitterande i och för en önsklig och af Utsk:t påpekad — såsom icke uti motionen förefunnen fullständig —utredning af ämnet:
Och vågar jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på detta mitt yrkande.
Jag öfvergår nu till en något utförligare redogörelse för barnhusets ändamål och dess närv:de ställning, dervid jag först ber att få fästa uppmärksamheten på sjelfva benämningen:
Barnhuset i Stockholm, utvisande dess egenskap af »allmänt», icke ett blott för hufvudstaden enskildt barnhus; hvilket ock tydligen synes af K.
Fundationsbrefvet den 20 Mars 1637, hvarigenom barnhuset först inrättades, ingalunda såsom en anstalt ensamt för Stockholms stad, utan för hela riket.
Derför anslogs ock till dess underhåll hvar 40:de tunna af den kronotionde, sorn uti alla kyrkoherbergen i Sverige och halfparten af Finland inflöt, hvilket jemte andra förmåner ytterligare stadfästades uti K.
Resolutionen den 27 Febr. 1652.
I öfverensstämmelse härmed stadgades ock i 13 § af K.
Resolutionen på Presterskapets besvär den 2 Mars 1660 rättighet för de socknar, sorn utgifva barnhustunna, att få sina 16
Den 1 Mai. fattiga barn intagna på barnhuset.
K. Reglnutet af den 28 Dec. 1850 förordnar i 9 § 4 och 7 moni., att barnhuset är en allmän läroinrättning i afseende dels å den undervisning i skyddskoppning, som bör lemnäs åt läkare, klockare och barnmorskelärlingar, dels ock å en derstädes inrättad klinisk undervisningsanstalt.
Ett af
Direktionen för barnhuset den 27 Mars 1851 afgifvit utlåtande med begäran om statsanslag visar, att, enligt förhandlingar vid 1828—1830 årens riksdag, till följd af K.
Resolution af den 19 Dec. 1828 om fördelning emel lan Staten och barnhuset af medel ifrån Ryssland, Statsverket bemälctigade sig 45,975 rdr 45 sk. 8 rst b:ko af barnhusets medel.
Fattigvårdskomiténs betänk, den 5 Juni 1839 visar, att Stockholm då bidrog med större belopp än Staten, ty bidragen utgjorde: 1836 1837 af Stockholm 43,815 rdr 37. 1. 31,999 rdr 42. 8. af Staten 20,799 » 33. 6. 22,075 » 1.1. Såsom en fortsättning af denna redogörelse täger jag mig friheten uppläsa en artikel, som jag insändt tili Stockholms
Dagblad för att i nämnda tidning införas i morgon, den vanliga pleni-dagen, då denna fråga skolat förekomma, hvarigenom den utredning af frågan, sorn denna artikel innehåller, således, genom införandet uti dagens tidning, varit de flesta af Höglofl.
Hrr ledamöter före plenum bekant och stor tidsutdrägt derigenom kunnat vinnas, enär uppläsning häraf förekommit».
Artikeln är af följande lydelse: »Ytterligare ang:de Allm. barnhuset:
M:t till följd af, efter vederb:des hörande, utaf särskildt tillförordnad komité (deribland justitiekansleren v. Koch och professoren, nu mera generaldirektören Huss) afgifvet förslag, den 28 Dec. 1850 i nåder utfärdade reglem:te för styrelsen och förvaltningen af Allm. barnhuset i Stockholm innehåller uti § 4: »Direktionen*) åligger att sorgfälligt iakttaga och befrämja», bland annat, »att barnhusinrättningens kapit al er icke minskas; att räntan och öfriga inkomster i rätt tid inflyta, och att inrättningens utgifter icke få öfverstiga inkomsterna.
Huru skall väl detta »åliggande» kunna fullgöras?