Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förbigår att nu åter upprepa defc orättvisa i förbindelsen att uppgifva prsesumtift värde å sin egendom och det obehagliga för taxeringsman och skattskyldige att desse värden, på de förres godtyckliga pröfning al - Den 21 Februarii, 495 lena beroende, stundom ogillas, äfvensom den erindran att med återgående till 1800 års bevillningsförordning, ej mindre detta stadgande kunde förefalla, än de mindre nödige 3me taXeirings instancer som ett förflutit århundrade ansett Onödige, och som nu till beredande af en rätt. vis beskattning, kunde som fordom, inskränkas blott till en taxeringsinstance; och då jag till vidlyftighets undvikande torde få åberopa hvad jag de sista Riksdagarne anfort till förändring i bevillningsprinciper för hemman och qvarnar, som 1 Högloflige BeVillningsUtskottets handlingar äro att tillgå, får jag förnya det yrkande , att med upphäfvande af bevill— ningsgrunderne för hemman och qvarnar i 1809 års bevillningsstadga, principen för desses beskattning i 1800 års bevillningsförordning måtte åter blifva gällande såsom mindre betungande och hvilkas betydliga nedsättning den’ na Riksdag, Bevillningsutskottet otvifvelaktigt i alla fall bör hafva till föremål, hvarigenom den procent af Bevillningen som nu afdrages, till kostnader i och för desse taxetingsinstancer. kunde besparas till fördel för de 6kattskyldige och äfven för embets- Och tjenstemän, sorn med desse trentie taxetingsinstancer hafva befattning, hvilkas besvär och kostnader otvifvelaktigt öfverväga den ringa ersättning som af bevilliiingsprocenten kunde dem tilldelas-
Men, då jag nu anhåller att få fästa uppmärksamheten på rättvisan af eri närmare pröfning af 1800 års bevillningsgrunder för hemman och qvarnar, som efter min öfvertygelse äro allena lämpelige, samt att 496 Dea 21 Februarii. betydlig nedsättning må göras i bevillning för hemman, om hemmansägare skall rättvisa vederfaras, får jag tillika hemställa, om icke nu utan rubbning af föreskrifter för nu gällande bevillning, som till sine hufvudgrunder icke får detta år förändras, det likväl kunde med upphäfvande af det förhatliga stadgande sorn icke är förenligt med rättvisa, att hvarje Province skall utgöra en bestämd bevillningssumma, blifva innevarande års taxerings- och pröfriings-Comitéer öppet lemnadt, att afseende på hemmanens nedfallne värden till nedsatt belopp, beräkna hemmansvärden, der rättvisan sådant påkallade.
Denna förändring för detta år synes mig icke motsägas af bevillningsgrunderne, till undanrödjande, åtminstone för sista bevillningsåret, af den trängsel, hvari taxeringsmännen sig befinna emellan taxeringsedens innehåll i 5 art. 6 §.
Beviilningsförordningen samt föreskriften af en för hvarje Province bestämd bevillningssumma, i följd hvaraf det sällsamma nu i flere år i Berednings- och Taxeringscomitéerinträffadt,att det till Protocollet blifvit bestämdt förklarat, detegendomar voro för högt värderade och borde nedsättas, men att den för hvarje Province bestämde bevillningssumman , som borde utgå, hindrade den nedsättning som taxeringsmännen, jemlikt deras edeliga förbindelse, ansett hafva bordt äga rum.
Jag anhåller ödmjukeligen att detta anfö* rande må till Bevillningsutskottet remitteras.
'Kkn jr Fuhr uart&, 497 N:0 2.
Grefve Härd, Carl Custaf:
Utaf de i Ridderskapets och Adelns sena» re Plena lörefallna Discussioner, i anledning af Herr Friherre Rudbecks föredragne och remitterade motion, har man inhämtat, att tänkesätten äro delade, så väl om tillvarelsen af en nog allmänt ötverklagad förlägenhet och dess utsträckning derhän, att den skulle kunna benämnas lör nöd, som ock om orsakerne dertill och botemedlen deremot.
Om jag medgifver, hvad här blifvit yttradt, att förslaget till allmän förändring af det financiella och Stats* economiska systemet borde med mästa nytta utgå trän högsta Styrelsentagten, såsom ensamt försatt på den ståndpunct, hvarifrån det hela kan öfverses, är det likväl med den anmärka ning att något sådant förslag icke ännu blifvit Riksens Ständer meddcladt och icke heller lärer vara att förvänta, et.är Kongl.
Majit, vid Riksdagens öppnande, föiklarat sig, i afseende på Finance-väsendet, vilja inskränka sig till den önskan, att Riksens Ständers åtgärder måtte blifva sådane, att de kunde freda oas för de omständigheter, under hvilka så många andra Stater hafva suckat.
Om det, å en annan sida, skulle synas förmätet af mig, att tillägga något i ett ämne af denna omfattning-, hvaröfver så många upplyste Talare förut yttrat sig, och ännu mera öfveiflödigt, sedan fri* ga uppstått och af Ridderskapet och Adeln Bil. till Ridd. o.
Pr. i Band. 32 Den 21 Felrunrii, bifallits om ett särkildt Utskotts organiserande till dessa vigtiga ämnens förberedande behandling, får jag, i förra afsesndet, förklara, att jag anser mångfaldigheten af åsigter bidraga till ämnets fullständiga utveckling och deraf finnér mig uppmanad, att, likväl utan anspråk, yttra mina tankar, och i senare hänseendet anmärka, att det icke är säkert och, i anseende till bristen på erforderliga materialier, knappt troligt, att ett särskildt Utskott nu kan uppfylla hvad man af detsamma torde Vänta; äfvensom att, om dess handläggning skall, som jag förmodar, åsyfta utarbetandet af ett system, som varagtigt befordrar nationens välstånd och förekommer de olägenheter, sorn nu föranledt dess organiserande, måste det mindre afse den närvarande, än den tillkommande tiden, kanske till och med i något fall uppoffra den förra för den senare.
Men äfven vi, som nu lefva, äga anspråk på lindring i vårt betryck, och den torde också kunna vinnas blott man bemödar sig att vid Val af medlen undvika dem, som kunna mot, verka en allmännare reform för framtiden.
Om förlägenhet och nöd ar förhanden, är den första frågan.
När i ett land, som njuter förmonen af en lagbunden styrelse, som icke oroas af yttre fiender, eller skakas af inre stormar 'och som i tilli äcklig mängd frambringar allt hvad till lifvets uppehälle erfordras, likväl lif och rörelse saknas i hvarje näringsgren; den reela egendomen, jorden icke äger något värde; en del menniskor lida brist på Den 21 Februarji, 499 lifsmedel, under det andra sakna afsättning derpå; hvarje allmän tillväxt af production nästan anses som en olycka för den enskildte producenten; den production medborgaren ser sig nödsakad, att neka sig, icke blott luxen, utan äfven de större eller mindre beqvämligbeter, som, i olika förhållanden, för hvarje menniska utgöra vilkor för lifvets angenäma njutning ochsparsamhet icke medföra någon förbättring i tillståndet; den skuldsatta jordägaren icke äger någon utväg att förekomma sin undergång, än mindre att förkofra sina omständigheter ; då måste förlägenhet existera; och en förlägenhet, som åtminstone helt när» gränsar till nöd, ty lidandet är dermed före-j nadt.
Sådan är ställningen i de från hufvudstaden mera aflägsna provincerne, mera i somliga, i andra mindre, men mäst i de orter, hvars nästan enda Näring går ut på production af
Säd; der penningar icke inflyta på någon annan väg, än genom afsättning af denw na vara, utan tvärtom största delen af ally männa utskylderne derifrån utföres.
Sådan äc ställningen i Westergöthland och attderärsådan äfven i flera andra provincer, derom vittnar den klagan, som från snart sagdt alla Rikets delar här försports- Undantag torde finnas, men de bevisa intet.
Kronoutskylderne utgå visserligen ännu, utan betydeliga restantier.
Vanan hos folket, att utan knot betala sina skatter och fruktan för den hastiga execution, som måste följa på uragtlåtenheten derutaf bidraga härtill; mea 5C0 Den 21 Februarii. den omständigheten att utmätning ofta behöfver användas och att dervid kreatur eller andra nödvändighetsartiklar merendels komma i fråga, tillintetgör den bevisning, som af utskyldernas ordentliga inflytande i Statscassan skulle vilja hämtas för den sattsen, att nöd icke existerar.
Att man velat anse odlingars företagande och fortsättande såsom ett bevis derpå, att jordbruket är lönande, är ett misstag.
Då productioners värde fallit, men contanta utgifterne äro lika, söker man öka productionen, för att ersätta den uppkomna bristen ; men det sker då för att förekomma undergång, icke i hopp om förkofran- Likaså är det ett misstag, om man som bevis på välstånd vill anse den ökade folkmängden, ty der fattigdomen förnekar medlen till det nya slägtets både fysiska och moraliska bildning, är dess förökande icke någon vinst.
Uti de framställningar jag här gjort finnes endast sanning, ingen öfverdrift; och jag tror icke, att någon inom detta
Stånd skall finnas nog egoist, för att säga: detta tillstånd är icke nöd.
Han skulle i och meddetsamma säga:
Mine medbröder äro icke berättigade, ali åtnjuta d« fördelar, som jag vetat förskaf^ fa mig; det är ett öfverdrifvit anspråk af dem, att ens sträfva efter deras förvärfvande.
Men om någon skalle tvifla på tillvarelsen af det tillstånd, som jag nu benämnt som nöd, förmodar jag honom vara i den lyckliga ställning, att han aldrig för egen del känt behof, icke ens förlägenhet och att han icke heller Den 51 Felrutirii. saknat vilja och förmåga, att förekomma dem, i den krets, som omgifvit honom.
Hvilka äro orsakerne till den öfverklagade nöden, är den andra frågan.
Besvarandet deraf är kanske ej för ögonblicket af så vigtigt inflytande, ty om än en stor del af orsakerne skulle igenfinnas i lagstiftande- eller administrativa magiens åtgärder.Jkan likväl icke botemedlet vinnas genom ett hastigt antagande och tillämpande af motsatta grundsatser; men ijdet afseendet är besvarandet vigtigt och värdt ett skickligare utförande, än jag kan deråt meddela, att genom utvecklingen af de orsaker, som vålla en nävarande nöd, man kunde härn-* ta en varning för framtiden, att icke stifta lagar, utan fästa noggrann uppmärksamhet på de möjliga och en säker beräkning af de nödvändiga följderna deraf.
Jag vill försöka, att efter min förmåga utveckla de väsendteligaste orsakerna till vår bekymmersamma ställning, och tror dem vara* ito.
Fredslugnet efter ett långvarigt allmänt krig.
Denna orsak har medfört sin verkan i alla länder.
Den spänning af krafter, som genom ett allmänt krig förorsakas, utvecklar nödvändigt nya, men de kunna öfver'pännas.
När freden inträffade blefvo alla nationer omtänkte på medel att bota de refvor, sorn i deras Financebyggnader uppkommit genom så stora ansträngningar.
Det säkraste medlet ansågs nästan allmänt vara att helt och hållet förbjuda eller åtminstone inskränka importen af 501 Den 21 Februarii. fiämmande
Nationers producter och detta system antons lika allmänt, utan att man betänkte att häraf skulle uppkomma blott hämmad rörelse, men icke någon tillökning at inkomst, utom i den händelse, att en eller annan nation uteslutande antagit detta system och såmedelst lått tillfälle retablera sina affairer genom påskyndandet af de öfriges undergång.
Systemets allmänhet ejorde det icke allenast onyttigt, utan skadligt för alla
Det antogs äfven här, och jag är långt ifrån att lägga Konungens Rådgifvare det till last, om de tillstyrkt eller icke afrådt från dess antagan^e> ^ j3g tror hvad en annan värd Ledamot yttrat, att vi annars blifvit offer för vår t i bera li té; men äfven om Systemets antagande varit illa beräknadt, ville jag icke göra desse
Rådgifvare ett fel derutaf att de tillstyrkt hvad Rikets Ständer önskat.
Det vore vådligt om dessa skulle kunna på andra öfverflytta ansvarigheten för egna misstag och ganska illa om vi skulle vilja det.
Men jag återkommer till ämnet; för Sverige skulle kanske det nya Systemet medföra större känning, än för flera andra länder.
Continentalsystemet hade gjort det till en nederlagsplats lör Englands fabrikater.
Från oss fördes de till andra länder.
En vidsträckt corn missions- och frakthandel satte oss i tillfälle att bära de bördor, sorn kanske annars skulle krossat oss och gat oss en vinst, motsvarande, om ej öfverstigande den förlust, som uppkom genom en ökad Comsumtion af utländska produeter.
När vi upphörde att vara Englands Commissionärer, Den 21 Februarii, försvann denna vinst- Handeln, som en rym; lig tid sysselsatt en mängd menniskor, och gifvit dem alla förtjenst, afstadnade.
Den i allmänhet minskade vinsten blef för hvar och en mindre, för de flesta otillräcklig, så mycket mer, som der lätta tillgångar på öfverflödsariiklar gjort dem till ett behof, som man icke hastigt kunde vänja sigutaf med.
Följden häraf blef mångfaldiga banquerouter, en hämnad circulation i det inre och en rubbning i den enskilda Crediten 2:0.
Den år i8rS verkställde hastiga in* dragning af FilialDi6conterne och föreskriften om deras utredning på fern år i stället för en förut nästan obestämd tid, hvilken åtgärd ma. tiverades af en felagtig ansedd förvaltning- Att Götha OnalDisconts utlåningar skulle utsträckas längre, äa man kanske förmodat, var ganska naturligt då intet correctiv var deremot gifvet.
Det enda som kunnat användas, hade varit, att icke tillåta assignationernes emottagande i allmänna uppbörden,, ty då hade dessas inlösen oftare kommit i fråga och treprocentssedlar troligen icke kommit att gälla, som verkligt mynt.
Om förtroendet för assignationerne till en början blifvit mindre hos enskilde har det likväl småningom vunnits genom DiscontDirectionens uppmärksamhet, att icke för långt begagna Veikets credit.
Den härigenom uppkomna tillökning i Rörelsecapitalet var likväl endast skadlig för Capitalisterne, som lingö för mycket concurrence. och derigenom sattes i nödvändighet, att ned - Den 21 Februarii. sätta räntan och nöja sig med mindre säkerhet, äfvensom för penningeläuta jarne, för liv Ika de stegrade pr i s< me gjorde lönerne o i 11 räck— lige.
Det förre anser jrg icke tor något allmännt ondt och det senare a• hjeIptes genotn lönernas betydliga förhöjning.
För Näringarne deremot anser jag denna tillökning hafva medfört ett gagneiigt inflytande, isynnerhet för jordbruket.
Capitalisterne nödgades använda sina penningar till egendoms köp eller som biträde åt näringarne, och production af spmn^mål ökades oberäkneligt genom vidsträckta odlingsföretag.
Om än mången enskild, genom för långt utsträckta speculationer, beredt sin undergångs om än myntvärdet blifvit mera obestämdt, har dock det allmänna vunnit, ty den ökade productionen är en nationalrikedom* som at våra eftejkommande åtminstone skall bereda förmån och oberoende och kanske skola de icke fördöma, utan beklaga offren för en mindre väl betänkt Financeoperation.
Den oförmodade skyndsamma indragningen af alla FilialDisconternes utelöpande ledlar och upphörandet af Götha CanalDisconlens octroy hade deremot det mäst förderfliga inflytande på näringarne redan lidande genom handelns afstadnande, och i synnerhet på jordbruket.
I vissa delar af Riket var nästan intet annat mynt gångbart, än
DiscontAssig nationer jordbrukaren hade belastat sig med skuld, dels genom fastighetsinköp på Credit i förhoppning om vinst, dels gei om Egendomens uppodling och förbättring för lanta penJiingtr.
Mttn hade påräknat att under en län - Ceri 21 Februarii. gre tid få begagna
Discontens biträde och att såmedelst efter hand genom ökad afkastning afbörda sin skuld.
Men nu skulle dessa skulder genast inbetalas eller genom andra lån omsättas på lem år i stället för sexton.
Med detsamma man ålades att hastigare betala, inskränktes utvägarne att erhålla penningar Irån 4 Disconter till en och denne ena bief o tillgängligare derigenom, att med 1820 års början inbetalningen skulle lämpas efter primitiva lånet, i stället för det närvarande.
Istället att man förut kunnat upplåna penningar på ramn med Credit, måste man nu anskaffa en annan säkerhet intekning i fastighet och deraf uppkomatt månge egendomar blifvit belastade med skulder långt utöfver det värde, hvartill de nu fallit.
Allmänna Cassör och en:-k Ida Capitalister anlitades, men dels voro deras tillgångar otillräcklige att lemna hvad som till Dlsconternes liqviderande erfordrades, dels felades sådan säkerhet, som numera ansågs antaglig, dels skedde kanske också en och annan beräkning på större framtida vinst af den allmänna förlägenheten.
Osäkerhet, obestånd och banquerouter följde häraf.
Egendomsvärdet föll 1 samma mån, som penningarne stegrades och hägen för egendoms köp blef mindre, äfven i samma förhållande, sorn hoppet om vinst försvann.
Den, som genom egendoms försäljning under de uppdrifne priserne blifvit Capitalist, såg sin förmögenhet fördubblad, utan någon använd moda; ty han kunde nu återköpa samma egendom lör hälften af det förra värdet, kanske för mindre, Den 21 Februarii.
Ått all minskning af ett rörelse-Capital ar skadelig lärer af alla tiders erfarenhet vara besannadt — och det v.ar då ganska naturligt, alt indragning på så kort tid ar en sa betydlig del deraf skulle medföra svåra följder, 5:0 Allmänna Magazinslnrättningens felagtigs organisation och förvaltning.
Denna inrättning hade det dubbla ändamålet, att bibehålla Spann1 målen vid ett jämnt pris och förekomma brist.
Den har icke uppfyllt nägotdexa.
Dte-s upphandlingar hafva, såsom Herr EhT; i borgh anmärkt, varit betydligast under de år, dart^ne, i följe af sämre skördar, varit högre Och : emot icke ägt rum, de år, då ym ti. sise*tiar sänkt priserne så lågt att proi\ - i.m-kostnaden knappast varit ersatt.
De sista upphandlingame ha varit så inskränkta, att åtminstone i Skaraborgs
Län noggrann un* dersökiing skett om behofvet att sälja, och frälsegodsbönder ha blifvit uteslutne trån rättigheten dertill.
När åter utlåningar skolat ske, ba lika beskaffade inskränkningar ägt rum, så att äfven då Possessionater eller deras underhafvande icke fått låna eller ens för contant betalning köpa.
Magazinsinrättningens åtgärder i afseende på upphandling ha i allmänhet haft den inskränkta tendens, sorn en småstadsköpmans, som begagnar landtmannens behof att sälja om hösten för att då köpa, och om sommaren låta honom högre betala sin egen produet.
Den har sjelf år iSiQutan behof stegrat priset å Råg till 12 R:dr Ban-‘ Den 21 Februarii.
Sö? co, då tillförsel icl<e saknades för nR;dr;men den har ej kunnat hindra samma Sädesslags fall förliden vinter ända till 4 K:dr.
Den har ett år stadgat upphandlingspriset å Hafre i Skaraborgs
Län till 5 R:dr och längre fram på våren i Jönköpings
Län till 6* R;dr, då likväl hafre kunnat af den närmare till Jönköping, än Mariestad belägna slättbygden försäljas på förra stället till samma pris, som å det senare.
Nu då, efter allt utseende, brist blir på tjenligt vårutsäde, åtminstone i de fleste provincer, äger inrättningen ingen tillgång der. på, emedan den återgått den ensfkilde specuianten i förväg och afsändt sine förråder till utrikes orter.
Inrättningen har minskat sine tillgångar genom inköp af fastigheter och nya Magazinsbyggnader, i en tid, då dess rörelse allt mer och mer inskränktes.
Desse omständigheter bevisa, att Inrättningen icke motsvarat sin bestämmelse och den har tvärtom verkat skadligt i två väsentliga hänseenden.
Den har tillintetgjort ali en6ki!d spänne målshandel genom dess obestämde albit»aira mesurer i förening med dess i för. hållande till enskildas ofantliga penningetillgång.
1 vårt land, der några goda år vanligen följas af ett eller två missväxtår; der populationen är i tilltagande och således consumtionen borde ökas, der jordbrukets tillstånd är sådant, att flere provincer ha öfverproduetion, andra brist, lämnsr spannemålshandel alltid hopp om säker vinst, om ej så hastig eller stor.
Den kan af enskilde bedrifva» med måttlig
Den 21 Fcbrunrii. bekostnad och mindre risque, med både hastigare och säkrare beräkningar, än af ett allmänt verk, som ej kan se med egna ögon eller verka med egen omedelbar kraft.
Om enskild spannemåls handel existerat hade tror ligen spannemålsprisen icke stigit så högt som 18*9, ty då hade spannemålshandiares concurrence vid försäljning bidragit att sänka demj icke heller hade priserne kunnat falla så lågt som 1821 och 1822, ty då hade samma Concurrence vid upphandling bibehållit dem högre.
Följden af Magazinslnsältningens existence har alltså i detta afseende varit, att då den icke sjelf kunnat köpa, icke heller bestämdt förklarat, att den ej vi i le köpa, och den härigenom afbållit enskilda från speculationer, har spannemålen blifvit så litet afsättelig, att Jordbrukaren, hvars mästa utgifter inträffa de n tid, dä tillgången på denna vara är ymnigast, måst för att skaffa penningar dertill, liksom truga bort sin vara, för ett vanpris.
Han kan snarare sägas hafva köpt penningarne, än sålt varan.
Magazinslnrättningen har, äfven från en annsn sida betraktad, bidragit till den nu öfverklagade förlägenheten.
Dess origtiga förfarande, att alla år om våren och sommaren på borgen utlemna den spannemål, som om hösten blifvit inköpt, förledde, isynnerhet sedan penningeförlägenheten blef mera allmän, många mindre omtänksamme jordbrukare bland allmogen, alt så snart upphandling börjades, afyttra allt hvad sorn för det närvarande ö - Den 2i Februarii. gonblicket kunde umbäras, i förtröstan på den hjelp, man iärt sig att af Magazinslmättningen i behofvets stund påräkna.
Härigenom vänjdes man ifrån iagttagandet af den i enskild hushållning så vigtiga grundsatsen’, att under de goda åren göra besparingar för de sämre och derigenom bereddes mångas obestånd, sorn slutligen måste använda till och med tre tunnor, för att betala en borgad, och således kunde sägas hafva på förhand förtärt kanske ett helt års gröda.
Icke sällan lärer fastighet lått säljas, för att betala hvad ägaren borgat till utsäde derå. 4:0
Stetsutgifternes beständiga ökande och den synbara förmögenhetens, eller jordens och näringarnes nästan uteslutande belastande med bidragen till deras bestridande.
År 1810 bestämdes Statsutgifterne till 3,334,000, 181 st till 4,292,000, 1815 till 4,824,000 och 1818 till 5,474,000 R:dr.
Utgifterne äro således nu nära 60 procent högre, än 1810.
Det är väl sant, att bevillningen icke blifvit i samma mon, som Statsutgifterne ökad, men de indi— recta pålagorne måste ha bli t vit det.
Den åc 1812 stadgade princip, att jordägaren skulleskatta för sin egendom, utan afdrag för möjlig skuld, gjorde, i fört ning med bristen på lånetillgångar, att han äfven fick utgöra den beskattning, sorn förut drabbatCapitalisten.
Den vidtagne författningen, att för hvarje län bestämma ett minimibelopp af bevillning, hade den verkan, att der uppskattningen, förut, i förhållande tili andra orter, var högre, blef den nu öfver ali Den 21 Feiniar ii. billighet förhöjd.
Penningelönertles förhöjning, som gjo t en tillökning i Statsbehofvet, biet fördubblad genom varuvärdenas fall, men bevillningen, till numerären nästan densamma, som 1813 och 1814, blef af samma orsak äfven mer än fördubblad.
Resultatet af det nu anförda blir, att lian,* delns afstadnande och Rörelsecapitalets indragJ ning ur provincerne, jemte Magazmsrörelsens felagtiga bedrifvande, vållat creditens och näringarnes förfall; att näringames skuldsättande i förening med bristande credit, å den ena sidan, och, å andra, osäkerheten för långifvare hindrat myntets återbringande i rörelse och näringarnes deraf beroende uppkomst , samt att, i följd häraf, utskylderne mäst blifva tryckande, örn än Statsutgifterne inskränkts till det mäst nödvändiga.
Huru skall landets svåra belägenhet afhjelpas, är den slutliga och hulvudsakliga frågan.
Upplösningen af detta problem på ett sätt.
50m tryggar mot återfall, kan efter min tanka icke i ögonblicket vinnas, endast förberedas.
Medlen i allmänhet anser jag vara: näringarnes befriande från det band af enskilda corporationer, och mångfaldiga auetoriteter, som nu inskränka dem; Rörelsecapitalets utspridande till alla delar af Riket och creditens återställande genom lättade utvägar, å ena sidan för jordbrukaren och näringsidkaren, att på vilkor, möjlige att uppfylla, erhålla de lånebiträdena han behöfver, och, å den andr», Den 21 FelruariU 511 genom befrämjandet af säkerhet för långifvaren, att icke förlora sina penningar, med detsamma han lemnar dem ur sina händer; och slutligen skatternas jemnare fördelning och nedsättning till sådant belopp, som icke öfverskrider möjligheten, att, med vilkor af framtida bestånd, utgöra dem.
Med anledning häraf får jag framställ» följande fösalager. 1:0 Jag anser Allmänna Magazinslnrättningen böra, icke till sin organisation förändras, utan helt och hållet upplösas.
Jeg tror det vara tillräckligen ådagalagdt, att denna inrättning hittills icke uppfyldt sin bestämmelse, och jag tror det kunna bevisas, att den icke kan görs det.