Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörner, som föreslagit, att §:n skulle lyda sålunda: »Den allmänna hypotheksbanken öppnar sin verksamhet, så snart halfva antalet af nuv:de hypotheksföreningar till inträde deruti sig anmält och beloppen af deras inträdessurnmor bestämmt»;. af Frih.
Tersmeden, som påyrkat den förändring i §;ns lydelse, att i stället för orden »en hypotheksförening» skulle sättas orden »tre hypotheksföreningar.» Härvid anmälte sig Frih.
Tersmeden och yttrade:
Som mitt framställda förslag i det närmaste öfverensstämmer med det af Frih.
Raab afgifna, anhåller jag att med honom få förena mig.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte vidare, att Frih.
Raab hade yrkat, att oftanämnde § skulle erhålla följande lydelse: »Den allmänna hypotheksbanken öppnar sin verksamhet, så snart en eller flere hypotheksföreningar till inträde deruti sig anmält för en sammanlagd inträdessumma af minst 5 millioner rdr.» Härefter framstälde H.
Exc. först propos. på bifall till Hr Åkermans förslag, dervid svarades blandade ja och nej; sedermera propos. å antagande af Gr.
Mörners förslag, då svaren utföllo med många nej jemte ett eller annat ja; och slutligen propos. på bifall till det förlag till §:ns lydelse, som Frih.
Raab afgifvit, hvilken sistnämnde propos. besvarades med många ja tillika med åtskilliga nej; bvarupå 11.
Exc. förklarade, det ban nu funnit ja öfvervägande.
Den 8 September e. m. 93 Hr Akerman anhöll om votering, hvarefter och sedan R. ö. Ad., uppå H.
Exc. Hr Gr. o. Landrmns framställning, beslutat, att kontrapropos:n vid den blifvande voter:n skulle innehålla bifall till Hr Åkermans förslag, upsattes och justerades följande voter.propos.: »Den som vill, att G:te §:n uti det af Sammans.
Stats- och BankoUtsk:t i Utlät.
N:o 24 framlagda förslag till förordning ang. en allmän hypoteksbank för riket skall erhålla följande lydelse: »Den allmänna hypoteksbanken öppnar sin verksamhet, så snart en eller flere hypotheksföreningar till inträde deruti sig anmält för en sammanlagd inträdessumma af minst fem millioner rdr»; röstar Jd | den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att nämnde § skall lyda sålunda: »Den allmänna hypoteksbanken öppnar sin verksamhet, så snart fran en eller flere hypotheksföreningar anmälan göres om inträde och det sammanlagda lånebeloppet, som sökes, minst upgår till tio millioner rdr.»
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 16.
Nej — 17. § 7.
Ad. i afs:de å den föregående §:n fattade, torde en förändrad redaktion äfven af nu i fråga v:de § erfordras, hvarföre jag tager mig friheten föreslå följande förändrade ordalydelse: »I den mån anmälan till låns erhållande genom hypotheksbanken göres, på sätt i § 6 säges, skall hypoteksbanken etc.» Gr.
I afside å det i denna g framstälda förslag, tager jag mig friheten framkasta en anmärkning, hvilken, ehuru jag är förvissad om att den ej kommer att upväcka några synnerliga sympathier inom det Höglofl.
Ståndet, jag dock ej ansett mig böra underlåta att uttrycka.
Den rörer nemi. den, enligt mitt förmenande, allt för långt utsträckta frihet för hypotheksbankens uplåningsoperationer.
Skulle denna § i sitt nuv:de skick antagas, så vore det ingenting som hindrade hypotheksbanken att uptaga t. ex. ett utländskt lån på 80 eller 100 millioner, utan att derföre behöfva göra någon sorts anmälan hos K. M:t.
Mig synes, att det vore i sin ordning, att K.
M:t finge hafva något att säga vid dylika låneoperationers verkställande.
Åtminstone vore det ej mer än billigt att K.
M:t fick kännedom om, huru stora summor, som i form af utländska lån indrogos i landet.
Jag vill visst icke nu söka upgöra något redaktionsförslag för ifrågav:de §, men jag tror dock en sådan åtgärd vara nödvändig, på det ett mom. må i denna § inflyta, som i någon mån begränsar den annars alltför vidsträckta 94 Den 8 September e. m. fr i ket, som blifvit hypotheksbanken medgifven.
Man kan ju t. ex. utsätta ett visst antal millioner, som banken skulle få uptaga helt och hållet på egen hand, men att, om några ytterligare millioner skulle behöfva uplånas, det då skulle fordras K. M:ts Nådiga tillstånd.
Om det första antalet millioner bestämdes till 100, så borde man väl. ej kunna finna obilligt, att K.
M:t sedan finge höras, då det blefve fråga om, att, utöfver detta, ganska rikligen tilltagna, belopp, än ytterligare skuldsätta den Svenska jorden.
För åvägabringande af en redaktionsförändring i detta syftemål, anhåller jag alt §:n måtte återremitteras.
Oaktadt det beslut, som i afs:de å den föreg:de §:n fattades, ser jag ej något hinder, hvarför ej denna § i sitt nuv:de oförändrade skick skall kunna antagas.
Det står ju tydligen, att »i den mån hypotheksföreningarne anmäla sig till hypoteksbanken, skola da äfven erhålla lån»; för min del kan jag icke finna, att någon orättvis inskränkning häruti eger rum, oell får jag derföre förorda §:ns bibehållande, sådan den blifvit af Utslct föreslagen.
Frih, Raab:
Jag kan icke underlåta att uttala tvekan, huru vida Hr Åkermans förslag verkligen står tillsammans med 3.-dje §:n.
Hr Åkermans förslag gick derpå ut, att i den mån hypotheksföreningarne taga delaktighet i banken, skola äfven lånen för deras räkning upgöras.
Tredje §:n deremot lyder: »På det belopp, för hvilket delaktighet i hypotheksbanken blifvit tecknad, skola årligen trefjerdedels % till banken inbetalas, äjven om hypoteksföreningen något lån från banken ej uttagit.
Å sådan inbetalning räknas föreningen tillgodo lika stor ränta, som hypoteksförening, hvilken lån erhållit, lör dess kapital-afbetalningar i räkning påföres.»
Under sådane förhållanden skulle man kunna tänka sig det fallet, att hypotheksföreningarne sökte delaktighet i banken, utan att begära lån, och huru skulle då Hr Åkermans förslag kunna göra sig gällande.
För min del anser jag §:n i sitt nuv:de skick vara alldeles tillfyllestgörande, hvarföre jag äfven yrkar på dess bibehållande, oförändrad.
Ehuru jag visserligen ej kan föreställa mig det förhållandet inträffa, att en hypoteksförening skulle anmäla sig som delegare, utan att behöfva lån, en omständighet, på hvilken Frih.
Raab ansett sig böra fästa upmärksamhet, vill jag dock, för undvikande af all tvetydighet, göra den ändring i mitt nyss framställda förslag, att det i stället skulle komma att heta: »I den mån anmälan till låns erhållande genom hypotheksbanken göres, på sätt i § 6 säges, och erforderliga säkerhetsbandlingar derför finnas i beredskap, skall hypotheksbanken etc. etc.» Gr.
Mot det af Hr Åkerman sista gången fram stälda förslag ber jag att få anmärka att, enligt detsairmas orda - Den 8 September e. m. 95 lydelse, skulle den meningen komma att försvinna, som förekom* mer i § 7, och som innefattar att det ej är nog med anmälan, utan att erforderliga säkerhetshandlingar äfven böra finnas i beredskap.
Hr Åkermans förslag synes sålunda vara stridande mot ordalydelsen i § 7, hvarföre jag äfven af det skälet tror, att det ej bör af det Höglofl.
Ståndet antsgas.
På det af honom anförda skäl, finner jag ej mer ani. nu, än då Hr Åkerman först framställde sitt förslag, att förorda detsamma, utan tror jag, att det af Olslct i denna punkt framställda eger ett obetingad! företräde, hvarföre jag äfven fortfarande anhåller om §:ns bibehållande oförändrad.
Jag hemställer till Hr Åkerman, huruvida man ej skulle kunna antaga den redaktion, jag ber att få föreslå.
Enl. mitt förmenande kunde nemi. den på förslå och andra raden förekommande mellanuiening »hvilka såsom delegare uti hypoteksbanken ingått» helt och hållet försvinna, om man nemi. förbytte ordet »särskilda», på första raden, till ordet »delegande».
I den händelse blefve ordalydelsen följande: »I den mån de delegande bypotheksföreningarne ingått, till erhållande af lån etc. etc.» Jag anhåller om propos. på bifall å detta redaktionsförslag.
Jag tager mig friheten anhålla om up lysning, huruledes det i nej-propos:n vid förra voteringen uptagna förslag var affattadt.
Exc. Hr Gr. o, Landtm., i ani. häraf, upläst det i nej-propos:n vid den nyss försiggångna voter:n innefattade förslag, yttrade Frih.
Som jag ej kunnat finna att något af de här framställda förslagen eger företräde framför det af Utslct i denna § afgifna, hvilket deremot enl. mitt förmenande på det tydligaste sätt i verlden uttrycker allas mening, så inser jag verkligen icke, hvarföre man, af blott ändringsbegär, vill förändra §:ns nuv:de ordalydelse.
Då dessutom erfarenheten så ofta visat vådan af att på stående fot besluta om några redaktionsförändringar, så skulle jag föreställa mig, att R. o. Ad. gjorde klokast att besluta antagandet af §:n, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen.
Öfverläggningen förklarades härmed afslutad; hvaruppå H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, i afs:de å den ifrågav:de 7:de §:n, hade yrkats dels bifall till densamma oförändrad, dels af Hr Åkerman, att början deraf skulle erhålla följande lydelse: »1 den mån anmälan till låns erhållande genom hypoteksbanken göres, på sätt i § 6 säges, och erforderliga säkerhetshandlingar derföre finnas i beredskap, skall hypoteksbanken etc.»; dels af Frih. Raab .... 9fl
Den 8 Sept.ernber e. m.
Härvid anmälte sig Frih.
Raab och yttrade, att han afstode från sitt särskildta yrkande och förenade sig med dem, som anhållit om bifall till §:n.
Efter det H.
Exc. omförmält, att Gr.
Mörner hade yrkat, det ipn skalle till Utsk:t återremitteras, framställde H.
Exc. propos. på bifall till den ifrågav:de §:n oförändrad, och då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. §§:ne 8 och 9, Biföllos. § 10.
Mot den nu föredragne §:n tillåter jag mig göra åtskilliga anmärkningar.
Först och främst synes det mig som den ej stöde i fullkomlig konseqvens med hvad som i den föreg:de § 9 är stadgadt.
Denna g lyder nemi.: »Hypoteksbanken må ej företaga uplåning, ställd på viss årlig afbetalning, eller utgifva obligationer lydande på så beskaffade lån, utan så är att vilkoren dervid äro förenliga med de grunder, som för sådane låns utgifvande till bypotheksföreningars delegare finnas till efterrättelse fastställda», och i nu föredragne § 10 heter det, att banken vid uplåningar skall i afs:de på lånevilkoren iakttaga hvad i § 9 är sagdt.
Men då, enl. reglementet för hypotheksföreningarne, deras lån skola ställas på viss längre amorteringstid, kan jag således ej förstå, huru det skall gå till att banken, som berättigas att äfven uplåna penningar mot obligationer, ställda på inlösen efter upsägning, kan ställa denna uplåning i öfverensstämmelse med den basis, på hvilken hypotheksföreningarne äro grundade.
Deli 8ndra anmärkningen är mot sjelfva förslaget att bypotheksbanken skall vara berättigad att, der gynnsamma förhållanden föranleda, uptaga lån.
Denna frihet för en hypotheksbank kan jag för min del icke gilia.
Jag ber i detta hänseende få återuprepa, hvad jag vid de gemensamma öfverläggningarne redan tog mig friheten yttra, att denna-hypotheksbanks ändamål icke bör vara något annat, än att upträda som en medlare mellan kapitalisterna och hypotheksföreningarne, såsom varande, med stöd af den garanti staten lemnar, bättre än dessa sednare i tillfälle att betinga fördelaktiga lånevilkor, men att denna uplåning icke bör ske i vidsträcktare mån, än kändt är att hypotheksföreningarne förmå konsumera.
För min del kan jag derföre ej gilla ett annat sätt att gå tillväga, ty skulle hypotbeksbanken få sysselsätta sig med att uptaga ej blott smärre upsägbara lån, utan älven vara berättigad uplåna, då intet kändt behof för hypotheksföreningarne vore för handen, så förvandlas dess verksamhet h. o. h. till en vanlig lånebanks-rörelse.
Skulle afsiglen med nu klandrade stadgandeti vara sådan, hvari - Den 8 September e. m. «7 hvarigenom banken ej komme att bibehållas vid sin egentliga bestämmelse, så skulle åtminstone jag icke interessera mig för dess inrättande, och kunde ej undgå att dela den fruktan, som af någon bland mina motståndare blifvit uttalad, att inrättningen snart skulle utveckla sig till en makt i staten.
I sammanhang med dpssa anmärkningar, måste jag fästa upmärksamhet på behofvet af ett stadgande, som måhända lämpligast kunde finna plats vid slutet af denna §.
Jag tror nemi., då man betänker, å ena sidan, den ofantliga utländska skuld, hvaruti riket redan häftar, och å andra sidan, det inom de flesta provinser tilltagande begäret efter ökade lånetillgångar, försigtigheten bjuder, att. man icke nu genast lemnar hypotheksbankens uplåningsrätt obegränsad.
Jag föreslår alltså att ett visst maximum för uplåningssumman bestämmes, som icke må öfverskridas, utan till följd af Konungs och Ständers gemensamma samtycke.
Det är icke så lätt, att så här, på fri hand, som man säger, föreslå det rätta beloppet för ett sådant maximum, och i det fallet tillåter jag gerna någon jemkning, men jag har föreställt mig, att om maximum kunde bestämmas till 40 millioner, så skulle man någorlunda träffa gränsen för det rätta.
Detta likväl, under förutsättning att de kontrakter, åtskilliga hypotheksinrättningar redan ingått med utländska bankirer om lån, men hvarå endast obetydligt ingått, så att enl. finanskomitéens tablå, obligationer befinnas osålda för omkr. 22 mill.
, kunna brytas, och dessa föreningars behof i stället fyllas genom hypoteksbanken.
Mitt yrkande, hvarå jag vördsammast anhåller om Hr Grins o. Landtmms propos., utsträcker sig således derhän, ej blott att denna § i sin helhet mätte få utgå, utan äfven att ett stadgande af följande ordalydelse måtte i stället införas: »Hvpotheksbankens sammanlagda uplåning må ej öfverstiga 40 mill. rdr, så vida ej Konungen o. Rikets Ständer till ökad uplåning lemnar bifall.» Hr Hjärne:
Jemte det jag instämmer i de anmärkningar, Hr Åkerman mot denna § anfört, tillåter jag mig äfven dertill lägga några ord.
Denna § anser jag nemi. vara belt och hållet stridande mot den idé, som annars utgör grunden för hela detta lagförslag.
Genom det stadgande, som i denna § är infördt, tror jag att i framtiden samma olägenheter komma att göra sig gällande, som varit orsaken att man för närvarande ansett sig nödsakad att afbryta de nuvarande bypotheksféreningarnes äfventyrliga verksamhet och sätta dem under en högre, gemensam instans, nemi. en hypoteksbank.
I följd af det nu föreslagna stadgandet, skulle det nemi. komma att ega rum en viss sammanblandning af hypotheks- och privatbanks-rörelse, som jag för mjo del ingalunda kan gilla.
Som jag för en stund sedan hade äran nämna, består min egentliga farhåga i detta hänseende deruti, att en privatbank möjligen, i följd af en inträffad penningekris, kan falla och således förorsaka mycket ondt derigenom, att den ovilkorligen i fallet drager H. X. 7 !(
S Den 8 September e. m. med sig den i dess affärer inblandade hypot beksinrättn ingen.
Hvilka ofantliga olägenheter, som dä bunna komma att upstå, behöfver jag knappast vidröra, emedan man lätt inser följderna af en hastig realisering genom tvungen försäljning af tusentals fastigheter inom en och samma provins.
Akerman har under diskussionen af en föregående punkt vidrört den omständigheten, att hypotheksbanks-direktionen, om den uptoge ett större lån, än som kunde af bypotbeksföreningarne absorberas, möjligen kunde råka i förlägenhet att få dessa penningarne fruktbärande, för att undvika den eljest upkommande, törhända ganska betydliga ränteförlusten.
I delta hänseende gifver beklagligtvis den påföljande 16:de§:n tydligen vid handen, huru sådane överskjutande medel skulle användas.
Den lyder som följer: »Der så händer, att på afslutade uplåningskontrakt eller af annan anledning medel till hypoteksbanken inflyta, som ej genast kunna till utlåning i vederbörlig ordning för delegande hypotheksföreningar eller till fullgörande af andra bankens förbindelser användas, ege hypoteksbanken sådana medel på kortare tid i vanlig utlåningsväg, mot säkerhet, företrädesvis i jordegendom, eller eljest i statsverkets, eller egna, eller nuvarande hypotheksföreningars räntebärande obligationer, eller genom upköp af sådana obligationer, eller, der det annorledes ej kan ske, genom medlens insättande t bank-inrättning mot ränta, fruktbärande göra.
Utlåning, hvarom i denna § sägs, ege hypoteksbanken, der så skäligt pröfvas, äfven genom de i banken delegande hypotbekslöreningar verkställa låta.»
Vi se således att organisationen blifver fullkomligen privatbanksmessig, i händelse den föreslagna åtgärden skulle bifallas, och sedan skulle det blott bero på omständigheterna och konjunkturerna, huruvida ej en sådan upstånden privatbank skulle kunna blifva en permanent inrättning.
Och vidare, för att ej göra några förespeglingar om det sätt, på hvilket denna inrättning med tiden kan utvidga sig, huruledes skall man någonsin kunna rättvist dela emellan de olika bypotheksföreningarna den vinst, som hypoteksbanken möjligen kan göra; det är ju således ej ens tänkbart att konseqvent genomföra den idé, som det sammansatta Utsk:t i denna g framställt.
Det är af dessa skäl jag anser §:n vara af farlig beskaffenhet, och som den är stridande mot sjelfva idéen med en hypoteksbank (ty det ligger ju i sakens natur, att en sådan inrättning ej bör hufvudsakligen rigta sin verksamhet åt samma håll som en vanlig lånebank, utan endast och allenast vara, hvad meningen med densamma från början varit, och som jag hoppas alltid kommer att blifva, nemi. att den skall vara en medlare mellan låntagarne å éna sidan och långifvarne, hypotheksföreningarne, å den andra), så anser jag R. o. Ad. gjorde klokast att afslå densamma.
I motsats till den siste värde talaren, anser jag det vore i högsta grad obetänksamt, att, genom upbäfvande af den i denna g föreslagna åtgärd, söka inskränka en rättighet för hypoteksbanken, hvilken, för skötandet af de låneope - Den 8 September e. m. rationer, som aro densamma åiagde, är af väsendtligaste vigt, nemi. den, att få draga fördel af de gynnsamma konjunkturerna.
Otvifvelaktig! 8r väl, att centralisationen åtminstone skall medföra den fördel, att någon vidare täflan emellan de särskildta hypotheksföreningarne, hvarigenom ett märkligt inflytande på lånevilkoren upstått, ej vidare kommer att ega rum.
Således kan genom enhet i afseende på uplåningen den olägenheten i någon mån förminskas, att de från utlandet indragne kapitalerna komma att öfverstiga det verkliga behofvet.
Om den frihet, hypolheksföreningarne, i afseende på uptagning af lån, varit i åtnjutande af, mer än en gång skuldsatt landet hos utländningen utöfver det för handen varande behofvet, derigenom nemi. att den ena föreningen indragit ett utländskt lån, under det den andra icke kunnat använda ett redan indraget; så har detta förhållande förorsakats derigenom, att de konkurrerat med hvarandra på den utländska marknaden och med ett ord saknat enhet i afs:de på uplåningssättet.
Nu upreser man sig mot centralisations-grundsatsen och säger att den blifvande hypoteksbanken måtte afskäras den för dess verksamhet mest vigtiga lifsfunktion, eller att draga fördel af de gynsamma konjunkturerna för uptagandet af lån.
Jag frågar Eder, M. Hrr! huru J kunnen tänka Eder en anstalt, som har till upgift att tillhandahålla hypotheksföreningarne med penningar, kunna ega bestånd, om den ej har frihet att under gynsamma förhållanden verkställa sina låneoperationer.
Det finnes ju vissa tidpunkter, då det är nödvändigt att uptaga lån utom landet; andra deremot, då det kan vara lämpligt att göra en uplåning inom landet.
Om man i detta hänseende skulle företaga sig att binda händerna på direktionen, så skulle följderna icke underlåta att snart visa sig.
Om man förhindrade dem, att ibland göra utländska, ibland inhemska uplåningar, hvad blefve närmaste följden af ett sådant steg?
Hänvisade man dem uteslutande till utlandet, vore det att eöra den mest förderfliga inskränkning i utöfvandet af deras verksamhet, ty den absoluta följden blefve den, att uplåningen derstädes skulle ske, äfven vid sådane tillfällen, då den utländska penningemarknaden vöre tryckt.
Man kan således ej tänka sig en rörelse, som skall befatta sig med penningeaffärer, utan att man ger den frihet att röra sig och begagna de gynsamma tillfällen, som erbjudas.
Jag kan således ej fatta huru denna § skall kunna borttagas, utan att hela den basis, på hvilken förslaget är grundadt, äfven i och med detsamma skulle rubbas.
Hvad beträffar den af Hr Åkerman framställda princip att hypotheksbankens uplåningssumma borde bestämmas till ett visst maximum, t. ex. af 40 millioner, så tror jag ej att ett sådant stadgande har sin plats i denna, utan snarare i 7:de §:n, der det redan är föreskrifvet huru med uplåningar skall tillgå.
För öfrigt ber jag slutligen få tillägga, att det är så mycket mera anledning, att ej alltför strängt fästa sig vid den form, att hypotheksföreningarnes lån alltid skola vara ställda på viss amorteringstid, som det mången gång för jordbrukaren är behöfligt att för sin landtegendoms befrämjande vidtaga någon förbättring, som endast kräf - 100 Den 8 September e. m. ver en tillfällig förskottering af penningar; derföre har det sammansatta [Jtsk:t i 16:He §:n äfven med allt skäl föreslagit, att säkerhet, dock företrädesvis i jordegendom, men eljest i statsverkets och hypotheksföreningars räntebärande obligationer, är, för låns försträckning på kortare tid, antaglig.
Som jag för min del sålunda anser, att jordbruket icke tillskyndas någon nytta af denna inrättning, så vida man ej medgifver direktionen att iogå sådane uplånings-transaktioner, som i denna och 16:de gg:ne äro föreskrifna, så kan jag ej annat än på det varmaste förorda det af det sammans.
LJtsk:t i denna § framställda förslags antagande.
Den siste värde talaren har sagt, att den i denna § föreslagna lånerörelse måste medgifvas, såvida man ej vill omöjliggöra den nytta, man väntar af denna inrättning.
Han kan ej inse att hypotheksbanken skall kunna verka gagneligt för jordbruket, så vida man ej medgaf direktm att ingå sådana uplånings-transaktioner, som i denna och l6:de §§:ne blifvit föreslagne.
Dessa hans uttryck göra, att jag måste betvifla, att han känner de reglementen, som, om ej i detta ögonblick, åtminstone i många år varit gällande i det land, der man på det mest konseqventa sätt tillämpat idéen med hypotheksföreningarne, nemi. i Preussen.
Enligt dessa reglementen tillgick så, att hypotheksföreningarne skulle vara medlande organer mellan låntagare och långifvare.
Låntagarne anmälte sig för erhållande af lån på så och så mångå millioner; sedermera uptogs lånet af hypotheksinrättningen på samma vilkor, som den till låntagarne utdelade detsamma, och var det så anordnadt, att lånet skulle till dessa inrättningar inflyta på samma dag låntagaren var skyldig att uttaga detsamma.
Den enda skilnaden i låntagarens och långifvarens procentbetalning var den, att den förre betalade */« % ■ administrations-omkostnader.
På detta sätt kunde idéen med hypotheksföreningarne verkliggöras, eller att dessa inrättningar icke borde upträda som annat än medlare mellan långifvare och låntagare, och det ber jag dessutom få tillägga, att, så vidt jag har mig bekant, var icke, då först hypotheksföreningarne i riket inrättades, någon särskildt lånebanksrörelse med dem förenad.
På sätt jag förut sagdt, är det egentligen denna sammanblandning af privat- och hypotheksbank, som jag synnerligen för framtiden fruktar för, och det är derföre jag önskar, att man måtte återgå till den idé, som legat till grund för dessa inrättningars primitiva tillkomst.
Som jag för min del anser denna g vara i högsta måtto äfventyrlig, yrkar jag, att R. o. Ad. måtte afslå densamma.
Med kännedom om de personers insigter, som varit ledamöter af Finanskomitéen, kunde jag ej föreställa mig, alt de nedskrefvo annat, än för hvilket de hade välgrundade skäl.
Jag undrade derföre, hvad denna g kunde betyda, då jag ej var i stånd att derom vinna uplysning af några motiver i komitéens betänkande.
Jag har nu af Hr Mannerskantz’s sista yttrande fått någon klarhet i detta hänseende.
Den 8 September e. m. lul Jag finner nemi. till min stora förundran, att meningen verkligen varit att bilda icke blott en hypoteksbank, utan derjemte i viss mån en upp- och utlåningsbank.
Hr Mannerskantz har visserligen sagt att afsigten ej skulle vara att göra utlåningar på namn och korta tider, utan att meddela landtbrukare försträckningar på några år, såsom t. ex. till odlings- och dylika företag, vid hvilka vinsten ej vore så hastigt att påräkna.