Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan reservant (Hr Brink pag. 1) säger: ”Det år uti Slåndsindelningen orsakerna finnas till allt det missförstånd, uppehåll och oordning uti ärendendernas gång, likasom till de tvister Stånden emellan hvilka ofta vållat söndringar och split, samt skakat samhällets grundvalar”.
Den förre beropar sig på rättsbegrep för allmänna valens princip; den sednare vill på Slåndsindelningen kasta skulden för rätt mycket ondt, som tilldrager sig under våra ögon.
Om nu den stora frågan såsom Utsk. säger, förirrat sig uti öfver<i r i fler, hvarföre ej komma oss till hjelp med denna irrings tillrättavisande.
Hvad som försiggår vid det allmänna tänkesättets utbildning är aldrig likgiltigt för Statsmannen, minst uti en af dagens frågor af så genomgripande art, som den förevarande.
Dess verkliga lösning förutsätter en utredning, som hittills icke ägt rum.
Hvad dernäst angår Ulskrs egen åtgärd, nemi. att inom representationen bereda rum åt orepresenterade medborgare, medelst någon modifikation af de grunder, som nu bestämma valrätten ; så torde väl någon princip hafva legat lill grund för den modifikation som Utsk. föreslagit.
Hvilken princip? — kunde man fråga.
Utsk. säger (pag. 4) ”1 afseende på de nu orepresenlerade innehåller detta förslag att det uti en persons egenskap af Embetseller Tjensteman nu liggande hinder för hans valrätt och valbarhet skulle uphöra och han fä tillgodonjuta dessa rättigheter såvida han i öfrigt innehade de för desamma erforderliga qvalifikationer.
Hvilka äro nu dessa qvalifikationcr?
— Förgäfves 182 Ilen 27 Maj f. m. söker jag elt svar på dessa frågor.
Del hade likväl varit interessant att lära känna den princip, efter hvilken Utsk. förfarit, så mycket mer som jag icke förmält uplösa den motsägelse, som synes mig äga runi emellan den 12 §:s 2 mom. och 13§:s2mom. af Utskis förslag.
Till följd af det förra stadgandet skulle ingen ofrälse tillerkännas valrätt med mindre han är egare och (—måtte menas eller) fideikommiss-innehafvare af i mantal satt jord.
Enl. det sednare återgifves samma rätt åt alla vid de offentliga läroverken anställde Lärare och Tjenstemän utan villkoret att äga jord.
Den, som af Ephorus blifvit anställd såsom lärare får valrätt utan att ega jord, men icke Domaren.
Nu kan den vid offentligt läroverk anställde läraren skiljas vid sin befattning utan ransakning och dom; men icke Domaren.
Af ålder har det utgjort ett karakteristiskt drag i den Svenska författningen alt endast den, som är en man för sig, äger talan vid sammankomsterna.
Jag vill ej utestänga skolläraren från denna kategori; men frågar: hvarföre har Utsk. nekat Domaren att höra dit?
— Skulle man åter för kategorien af valrätten fordra kännedom uti de ämnen, som på riksdagar förekomma, eller uti riksdags-förhandlingarnas former; hvilken vore då bäst qvaliflcerad skolläraren eller domaren?
— Mig synes frågan lätt besvarad; men hur går det med principen? — hvar är han till finnandes och huru ser han ut?
— Jemför jag 12 § inbördes, nemi. dess l:sta mom. med dess andra, så går det mig icke bättre att utfinna en tillfredsställande grundsats för lagstiftningen.
Utsk. gifver i premisserna noga akt på de punkter, om hvilka alla äro ense.
Månne ej alla äro ense i den punkten att tvenne tjenstemän, t. ex. tvenne Kaptener, den ene frälse, den andre ofrälse, men i öfrigt lika qvaliflcerade, böra njuta samma rätt?
eller med andra ord, månne ej alla äro ense derom att derest man fordrar af den ofrälse
Kaptenen att äga jord för att tillerkännas valrätt, den frälse Kaptenen bör underkastas samma qvalifikation?
— Så har jag åtminstone upfatlat just den allmänna mening, till hvilken Utsk. vädjar såsom vore den ofelbar.
Antager jag nu att Utsk. är af denna mening, då har Utsk. inlagt ett mom. i just den Ridd.Ordn. med hvars npgörande Utsk. icke vill i öfrigt taga någon befattning.
Kan det vara konseqvent?
Antager fl. R. o. Ad. denna §, sådan den förekommer i Utsk:s förslag, så kan man i den blifvande Ridd.Ordntn svårligen undgå att inlägga samma qvalifikation.
Men innan det sker borde man väl besvara den frågan: är inkastandet af detta nya element här af behofvet framkalladl?
— Står det i nödvändigt sammanhang med grunden lill fl. R. o. Ad:s nu varande represen tations-rält?
Vore samhället att betrakta endast och allena såsom ett bolag, en förening af individer för bedrifvande af ett visst näringsföretag, så skulle visserligen rättigheten att föra talan vid bolagsstämma förutsätta en actie uti bolaget.
Staten är onekligt i många fall att anse såsom ett bolag och deraf följer ostridigt att förmögenheten icke kan rättvisligen uteslutas från allt afseende vid valrättens bestämmande inom en viss del af representationen.
Men Den 27 Maj f. ra. 1S3 Slaten innebär derjemte en mycket högre betydelse, framkallas af det enskilda intresset, hvaremot Statens ändamaF är ej allenast alt skydda alla dessa enskilda intressen, utan ock att upfostra oell förädla sjelfva menniskan.
Om man fäster sin upmärksamliet blott på skyddandet af bolagen och af all enskild verksamhet, så finner man lätt, att det förutsätter upoffring af lif och blod när det gäller.
Dä frågar man ej huru många mantal äger den, som går i första ledet eller den som leder alla led; ty man upläcker genast en personlighet, vida uphöjd öfver alla yrken, alla intressen, och dock likväl deras målsman deras försvarare.
Skulle ej denna högsinta, denna ädla personlighet, sorn svurit på att offra allt för andras väl, för Fosterlandet, skulle han ej äfven kunna tänkas vara så qvalilicerad, att han äfven försvarade andras rätt, ja sjelfva Fosterlandets sanna väl från talarebänken?
— Denna fråga, Mine Hrr, vidrör Adelns idé och svaret på densamma måste hämtas utur personlighets-principens verkliga innehåll; ty frågan är med andra ord: finnes ingen så qvalificerad personlighet, att den, oberoende af jordegendom, äger anspråk på en plats inom representationen?
— Man kunde äfven fråga.- gifves ingen så qvalilicerad personlighet, att den ej blott äger valrätten utan lill och med behöfves inom National-representationen?
Vår nu varande författning hvilar på en lugn och noggrann beräkning af de särskilda Statskrafternas naturliga verksamhet.
Lagstiftaren har i dem velat nedlägga en sådan dessa krafters inbördes inskränkning; som hindrar någondera alt öfvergå från kraft till våld.
Han har sökt att bilda en siyrande makt, verksam inom bestämda former, med enhet i beslut och full kraft i medlen att dem utföra; en lagstiftande makt, visligt trög till verkning, men fast och stark till motstånd; en domare-makt, sjelfständig under lagarne, men ej sjelfherrskande öfver dem; alt rigta dessa makter lill inbördes bevakning, lill inbördes återhåll, utan alt dem sammanblanda, ulan all lemna den återhållande något af den återhållnas verkningsförmåga.
På dessa grunder af Statskrafternas ömsesidiga motvigt, hvilar vår nu varande författning.
Men hvilken dödlig kan afväga lefvande krafter med den noggrannhet och på ett sådant sätt, att ingendera kan få öfverhanden?
Man iliogkomme rörligheten i måttet på en lefvande kraft, ja sjelfva riglningen!
Se på viljans energi, snillets inflytelser, passionernas svall!
Hvem håller denna rörliga våg i sin hand, eller då jemnvigten rubbas, hvem förer henne tillbaka uti sitt vågräta läge?
— Onekligen en makt som lefver och verkar på öfvertygelsens väg, som alltid är tillfinnandes då jemnvigten är rubbad, och, ehuru saktmodig och mild, likväl kan tygla sjelfva Statsmakternas öfverdåd.
Hvarest linna denne makt om ej i intelligensen sjelf, i det offentliga element som utgör samhällets innersta lif, osynligt men alltid verksamt.
Men huru kan Statens eget, höga intresse uppenbara sig, om icke medelst en person?
Ater stöter man upp personligheten hvars värde i striden för Fosterlandets sak, vare sig på slagfältet eller på talare-bänken, icke mates af i mantal salt jord. 184 Den 27 Maj f. m. r.agan: huru skall personligheten vara qvalificerad för att bekomma valrätt? — mäste altså besvaras om man blott befattar sig med att reformera i de punkter, om hvilka alla äro ense.
Att denna qvalifikation mäste utgå från afvägningen emellan individens och Statens rätts-anspråk är lika klart, som att svaret på frågan, lämpad på Sveriges National-representation, ej kan gifvas oberoende af det högst egna i Sveriges monarkiska författning, hvarigenom den skiljer sig ifrån alla andra monarkiers helt olika statsskick.
Svenska folket har sin egen lagbok, sina egna grundlagar, ej införda från främmande länder; må det ock veta att bevara sitt egendomliga Statsskick, grundadt på fosterländska förhållanden och store mäns upoffringar, mod och vishet!
Att läran om den s. k. personlighetsprincipen, sådan den hittills blifvit framställd icke gifver en t ill fridsställande lösning af representalions-frågan äfvensom att ämnets egen vetenskapliga litteratur erbjuder helt stridiga åsigter i ämnet, det har jag förr yttrat på detta rum.
Så mycket angelägnare hade det derföre varit att Utsk. yttrat sin åsigt.
Jag öfverleranar emedlertid dessa mina anmärkn:r vid Utsk:s betänk, och förslag till H. R. o.
Ad:s bepröfvande och inser att Utsk. haft svårigheter alt öfvervinna; ty möjligheten af ett resultat, af ett Utsk:s beslut, förutsätter medgifvanden och måhända uppoffring af serskild öfvertygelse i vissa delar.
St. böra dock icke underlåta att göra hvad de förmå på det att frågan måtte komma åtminstone ett steg närmare sin lösning.
Alla orepresenlerade medborgare, hvilka nu ega ett ostridigt rättsanspråk att deltaga i riksdags-ärendenas behandling, böra få tillfälle dertill.
Öfver formen af denna åtgärd, som blott är öfvergaende och förberedande, bör ej mycket tvistas; ty hufvudsaken är att rödja en orättvisa ur vägen, ali inhämta uplysningar af män, hvilka från den lagliga talare-bänken ännu icke haft ordet, samt alt fördela eli ansvar inför efterverldens oväldiga domstol. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.:
Jag anmälde mig egentligen för att instämma uti Hr //'eidenhjelrns yttrande i afseende på embets- och tjenstemännens inrymmande uti representationen; men då jag nu har ordet beder jag få tillägga något.
Då jag anser att man i allmänhet bör utsträcka representationsrätten, d. v. s. valrätt och valbarhet, med vissa qvalifikationer i öfrigt, lill alla som erlägga en viss bestämd skatt till Staten, tror jag, lika med Hr Weidenhjelm, det vara serdeles obilligt, ja politiskt oklokt att utesluta embets- och tjenstemännen, civile och militäre.
De äro visserligen att anse såsom Statens tjenare, och på så sätt uti ett visst beroende tillstånd.
Men då Staten af deras löuer återtager en del deraf uti Statsbidrag och således embets- och tjenstemännen tillhöra öfrige skattdragande medborgare så tinner jag det till och med uteslutande utur denna synpunkt, vara rättvist och billigt att tillerkänna både valrätt och valbarhet åt embets- och tjenstemännen, utan afseende på huruvida de äga eller icke ega jord eller fastighet på landet eller i städerna.
Svårigheten är visserligen på hvilket eller hvilka af de 4 redan be - Den 27 Maj i', m. 185 fintliga Stånden de böra insättas.
Jag har i detta afseende tagit mig friheten uti mern. till H. Const.Ulsk. af d. 16 sistl.
Januari göra ett förslag grundadi efter mill förmenande, på den naturligaste grundprincipen för all klassifikation.
Ett folk indelas naturenligast i 3:ne Stånd, eller stora hufvudklasser, hvilka representera de mest skil jagtiga intressen: nemi.
Landets, Städernas och intelligensens.
Till våra Bonde- och Zforg-areStänd, rätt representerade, vore således tillräckligt lägga ett 3:dje Stånd, representerande intelligensen; men då Adeln, såsom Stånd, ännu synes behöflig för den ärftliga monarkien, och riktigheten att åt Kyrkan äfven bibehålles eli rum uti representationen icke eller kan underkännas, ehuru detta rättast borde finnas inom det
Stånd, som representerar intelligensen; så har jag, med bibehållande af Adelns och Kyrkans representationsrätt, låtit R. o.
Ad. samt PresleSt. förblifva uti deras nu varande förhållande till de 2:ne andra Stånden, samt sökt inrymma de förut orepresenterade på de redan befintliga Stånden.
Jag vidhåller visserligen ej uteslutande mitt förslag, hvilket väsendtligast öfverensstämmer med Hr Gr.
Lagerbjelkes; utan anser jag alt detta, såsom mycket annat, som kan vara villrådighet och olika meningar uriderkastadt, bäst öfverlemnas åt H.
Const.- Utsk:s uplysta pröfning, att sammanjemka.
Jag tror endast att rättvisa, billighet och äfven klokheten bjuda, att icke utesluta ifrån representationsrätten embets- och tjenstemän äfvensom läkare.
Hvad arbetaren åter beträffar, så är jag beredvillig att, ehuru, enligt nyssnämnde princip, hvarje till ett visst belopp skattdragande man bör ega rått att representera och representeras, likväl med afseende på arbetsklassen, göra den modifikation att, såsom en öfvergång, endast valrätt måtte densamma inrymmas.
För alt icke nödgas, genom att ingå uti närmare utredning af mitt åberopade förslag och det sätt, hvarpå jag sökt att uti de n. v. 4 Stånden inrymma de orepresenterade o. s. v., trötta R. o. Ad:s tålamod, beder jag få bifoga ett transsumt af ofvanämnde förslag, hvilket endast består af lösligen upkastade grunder till ett öfvergångs-förslag, ulan att jag velat besvära med några närmare detaljer: ”Till Höglofl. Constitutions-Utskottet.
”Att uti denna lid af oro och jäsning, bygga representationen på andra grunder än de närvarandet eller med förutsättande af Stiindsfördelningen, anser jag icke vara välbetänkt”.
”Härvid, såsom städse vid denna frågas behandling, framställa sig outplånligen utur milt minne, de märkliga ord, som Englands hädangångne utmärkte Statsman, Sir George Canning, yttrat till då för tillfället, en ung, sedermera uti sitt yrke, sjömansyrket, sig utmärkande Svensk militär, ungefärligen så lydande: alt så länge Sverige eger qvar dess StSnds-representation oell dess In - 186 Den 27 Maj f. m. delningsverk, skall det hvila tryggt på dessa säkra grundvalar för dess yttre och inre sjelfbestånd och lycka.
Bibehållom sålunda hvad oss af hädangångne fäder blifvit lemnadt uti arf; och inrymmen endast hvad som tidens, och med den de menskliga idéernas utveckling klafver!
Med arbetssättets förenkling, hvarigenom riksdags-förhandlingarne skulle erhålla en raskare gång, tror jag förvisst, att den hufvudsakligaste förbättring af den närvarande 4-Stånds-fördelningen skulle vinnas.
En förbättring vore ju äfven en förändring •, och det är ju serdeles en sådan, som öppet af mången erkännes vara hufvudsyftet?
— I öfrigt skulle det väl icke vara förenadt med oöfvervinnerliga svårigheter, alt inom de nuvarande 4 Stånden gifva säle och stämma ål: inom Ridderskapet och Adeln och krigareStåndet, med rättighet för hvarje medlem af behörigen introducerad ätt (i öfrigt så qvalificerad att denna rättighet honom inedgåfves) alt distriktseller länsvis, välja till detta Stånd det antal, som kommer att R. o. Ad. tillerkännas, äfven Armeens Krigs-Befä! eller Fullmägtige; inom Preste, eller det kyrkliga, vetenskapliga och EmbelsmannaStåndet, med bibehållande af Ståndets n. v. ledamöters rätt, äfven öfrige vetenskapsmän, Läkare samt Embets- och Tjenslemannakorpsen efter lämpliga valgrnnder; inom Äor^arcStåndet, som representerar all slags borgerlig rörelse, näringarne o. s. v., likaledes detta Stånds n. v. ledamöter, jemte alla andra uti städerne boende, hvilka kunna till detta Stånd räknas, deribland enskilde husägare, äfvensom ett lämpligt antal af personer, tillhörande arbetsklassen; och inom Bonde, eller jordbrukande Ståndet, efter vissa qvalifikationer, i öfrigt en hvar jordegande och jordbrukande person på landet boende samt icke tillhörande annat Stånd.
(Huruvida detta förhållande att tillhöra annat Stånd, bör utesluta ifrån valrätt, anser jag mig icke kunna fullkomligt bestämma, utan beror detta af en mängd andra förhållanden, på hvilket system af en, 2 eller 4 kammar, som torde komma att antagas o. s. v.)
För min del synes 2 kammar-systemet böra föredragas så väl det närvarande att arbeta på 4 rum, som ock framför enkammar-systemet.
Dock bör jag icke härvid förtiga, att af en bland n. v.
Hedervärda BondeShs mest aktade ledamöter den mening blifvit uttalad, som skulle han vilja föredraga att den, på föreslagna grunder valda representationen, diskuterade på ett rum, men beslutade hvar för sig, såsom för det närvarande, på 4 rum.
Riksdagsmanna-arfvodet borde utgå af Statskassan; men icke vara högre beräknadt, än att man städse ihogkomme, att representant-kallet utgjorde den skönaste medborgarekrona, som kunde af folkets förtroende förvärfvas.
Genom detta bemödande att gifva representationsrätt ål dem, som f. n. icke äga densamma, utan att fråntaga dem, hvilka sedan långliga tider tillbaka varit deraf i besittning, tror jag förvisst alt, om ock icke denna vigtiga fråga dermed fullkomligt
Den 27 Maj f. m. 187 nöjaktigt blefve löst, sinnena åtminstone för någon tid skulle lugnas genom ett dylikt, så alt säga, öfvergångs-förslag.
Axel Fredrik Liljenstolpe”.
Vidare anhåller jag, att det må mig tillåtas blott med några få ord reservera frågan om 2:ne förändringar, derom jag äfvenledes ingått till Hö-I.
Const.Utsk. med vördsamt mern.; de röra 2S § R.
F samt 18 § Riksd.Ordn.
Jag anser mig så mycket mera berättigad härtill, som jag har skälig anledning till den förmodan, att förslaget i förra hänseendet blifvit af Högl.
Const.Utsk. hufvudsakligast godkändt.
Mitt förslag öfverensstämmer i öfrigt, med ringa förändring, med 28 § R.
F. uti det förslag, Hr Brinck uti dess reservation vid nu föredragna förslag aflemnat.
Detta yttrande blef härvid af II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, afbrutet, med förklarande alt då någon förändring i 18 § Riksd.- Ordn. oell 28 § R. F., hvarom Hr Liljenstolpe nu talade, icke blifvit af Ulsk. företagen, H.
Ex. icke kunde tillåta någon diskussion om dessa §§.
Då förevar:de fråga varit länge icke endast af R. o. Ad. ulan äfven af bela nationen omfattad med det litligaste och varmaste deltagande, torde det äfven tillåtas mig, som för frågans lösning hyst och hyser det lifligaste intresse, att efter förmåga tillse, huruvida denna lösning kan vinnas genom Consl.Utsk:s förslag.
Jag skall härvid endast hålla mig vid de punkter, som nu utgöra föremål för öfverläggningen.
Till en början och i fråga om möjligheten att vinna det mål vi eftersträfva, anser jag mig böra förutskicka den anmärkn., att jag betydligt afkortar mina anspråk.
Jag tror nemi. att, för alt en gång komma till detta mål eller frågans lösning, hvarje steg, man tager i riktningen att afhjelpa de nuvartde bristerne i vår representation, är af ganska stor vigt, och som följaktligen bör uttagas i hopp att kunna än vidare fortskynda på den banan, men jag tror äfven att för vinnande af delta ändamål, man måste såsom ett oeftergiflig! vilkor fordra, att detta steg förer oss, dit vi syfta, eller att befintliga brister i representationsformen afhjelpas.
Upfyller förevartde förslag icke detta vilkor, anser jag det icke nyttigt och att det icke bör antagas.
Ibland de brister som vidlåda vårt nuvartde representationssätt, och hvarom, enl. mitt omdöme, alla äro ense, är äfven, all en mängd medborgare, hvilka borde äga sådan, sakna representationsrätt: att i följd af det nuvar:de tunga riksdagsmaschineriet arbetssättet är olämpligt och bör göras lättare, och slutligen alt sådant förhindras genom den nu existerande fyrdelningen, enär derigenom isynnerhet i sednare tider R.
St. blifvit delade i 2:ne med hvarandra fiendtliga härar, som icke kan lända fäderneslandet till båtnad.
I afseende på de nu föredragne §§:ne gäller således min anmärkn.
, alt fyrdelningen deruti bibehållits och derigenom jemväl det nuvaride förhindret för ärendernas skyndsamma och eniga af - 188 Dea 27 Maj f. m. görande.
Jag skall likväl för ögonblicket icke närmare uppehålla mig härvid, ty jag får mera tillfälle dertill, då vi komma till den 23 §, som rörer arbetssättet.
Jag skall således nn endast hålla mig till frågan, huruvida de orepresenterades rättmätiga anspråk blifvit tillfredsställde, och om förslaget följaktligen bör antagas.
Föregtde talare hafva redan anmärkt, att dessa anspråk icke blifvit upfylde genom Consl.Ulskts förslag, och att bland dessa orepresenterade äro embetsmän, som icke tillhöra de lärda, eller egentligen de lärda, hvilka äga presterlig befordringsrätt, såsom det gemenligen kallas, äfvensom de embetsmän, hvilka icke äga jord.
Jag tror, att man begår en stor orättvisa och derjemte handlar mindre välbetänkt, då man icke vill intaga i representationen de elementer, som behöfvas för vinnande af uplysningar vid rådslagen, serdeles som desse embetsmän äro till följd af deras innehafvande embeten eller tjenster i den ställning, att de nära ingripa i folklifvet och känna dess intressen samt inom de orter, hvarest de blifvit satte att verka, åtnjuta ett stort förtroende.
Till desse embetsmän höra ofrälse icke jordägande Häradshtr och Landshtr.
Inom landet finnas inga embetsmän, hvilka, så djupt som dessa ingripa i folklifvet och äro mest kompetente, att känna och bedöma dess behof och anspråk.
Jag befarar, att äfven en annan klass blifvit utesluten nemi. ofrälse jordägare, hvilka icke kunna hänföras till dem, som skola äga valrätt enl. 12 § ibland R. o. Ad., ty, såsom redan anmärkt är, skall jemlikt 15 § allmogen inom sig välja riksdagsmän.
Ar nu meningen, att alla ofrälse jordägare, som icke i följd af Kongl, fullmakt varit eller äro embetsmän, skola välja bland allmogen, strider sådant emot ordalydelsen i §:n.
Skulle meningen åter vara den, tror jag en bestämmelse af ordet allmoge måste lemnäs, och att dessa jordägare, som hafva ostridig rätt till inträde i representationen, bort försäkras derom.
I fråga om sättet alt lemna representationsrätt åt dero, hvilka Utsk. dermed ihågkommit, har jag mindre att anmärka emot Utskts förslag, alt en del nu orepresenterade inrymts inom de 3 ofrälse Stånden.
Visserligen strider det emot begreppet af Stånd och dess historiska betydelse, att uti Stånden inrymma elementer, som ursprungligen icke tillhört dessa Ständ, men i sednare tider hafva pä Sländan inympats olika elementor.
Bruksägare hafva nemi. lemnats inträde i BorgareSt., ehuru de synas böra mera tillhöra landets än städernes interessen.
Jag vill likväl icke invända något emot ett fortgående på denna bana, enär erfarenheten visat, att desse näringsidkare icke allenast trifvas väl inom BorgareSt. utan äfven af detsamma omhuldas.
Mina anmärknrr gäller således mindre 13, 14 och 15 §§:ne, men destomera den 12 §.
Jag hade högligen önskat, att Const.Utsk. gifvit R.
St. och isynnerhet R. o. Ad. ett begrepp om sältet, hvarpå den i sistnämnde § omförmälda valrätt skall utöfvas, ty härpå beror i väsendtlig mån möjligheten af förslagets antagande.
Vid pröfning af denna § måste man i främsta rummet göra sig den frågan: önskar man R. o. Ad:s bibehållande såsom Stånd eller icke.
För min del önskar jag det, ty jag anser R. o. Ad. såsom Den 27 Maj f. m. 189 ett nödvändigt element i ett monarkiskt ärftligt samhälle, och tror det icke vara välbetänkt, alt ställa Konungamaktens ärftlighet såsom den ende, hvilken inom samhället lemnar företrädesrättigheter, ulan att jemte denna Konungamaktens ärftlighet äfven bör finnas en annan, som lemnar företrädesrättigheter bland medborgare.
Det synes mig dessutom icke klokt, att tillintetgöra ett Stånd, hvilket såsom R. o. Ad. har så många historiska minnen och sedan uråldriga lider sammanväxt med vår historia.
Erkänner man således, att R. o. Ad. bör bibehållas såsom ett politiskt element, så måste man äfven göra sig frågan, bibehålies denna Adelns existens genom den föreslagna 12 §.
Jag tror icke att så kommer att ske och att, om man vill hafva ett Adelselement i samhället, den måste lemnäs företrädesrättigheter. §:n omtalar hvarken, att sjelfskrifvenheten skall bibehållas eller uphöra.
Jag förmodar dock det sednare, ty om det icke varit Utsk:s mening, skulle från representationen uteslutas åtskilliga samhällsmedlemmar, hvilka dels genom deras ställning i samhället och dels i följd af deras betydliga egendom eljest vore till representationsrätt väl qvalificerade.
Jag antager således, att valen skola ske icke af ätiernes hufvudmän ulan af alla Adelsmän.
Men medför delta valsätt några verkliga företräden för R. o. Ad?
Under nuvaride förhållanden har R. o. Ad. genom sin sjelfskrifvenhet företrädesrättigheter.