Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag förutsatte, att gode man vöre i stånd att allena, utan ledning af någon mera kunnig person, bedöma gradering, husflyttning, väganläggning, skiftesläggning, eller hufvudsakligen det, hvartill insigt och urskilning egentligen fordras vid ett laga skifte, och hvilket uti det föreslagna betänkandet till Landshöfd-Embetet bör afses, skulle jag i sanning tillstyrka, att go^e männen allena finge förrätta loga skiften; men då de icke äga dessa insigter, anser jag dem lika otjenliga att allena förrätta så det ena sorn det andra.
Att Landshöfd.-Embetet skulle pröfva denna sak, synes vara destomera oriktigt, som dess åtgärd icke med någon säkerhet kan, enligt hvad redan är anförd t, grundas på sakens utredning af gode män, och som Landshöfdingen, äfven i händelse denna utredning vore fullkomligare än de omförmälde gode männens, icke, såsom Ägodelningsrätten, på stället utröner rätta förhållandet.
Slutligen synes det högst otjenligt, att den med Landshöfd.- Emhrs beslut missnöjde skulle deröfver anföra besvär hos Ägodel n i ngsräl ten.
På nu anförda skäl kan jag ej förena mig med Hr
Ramsay om sättet för ernåendet af den åsyftade säkerheten för jordägare uti samma byalag, att ej störas genom för dein otjenligt laga skifte.
Men då jag, enligt hvad jag i början af mitt anförande hade äran yttra, inser behofvet af en sådan säkerhet, vågar jag, till vinnande häraf, vördsamt aflemna nedanstående förslag.
Sorn jag med Hr Ramsay anser, att icke någon ändring bör äga rum irti nu gällande författningar i afseende å frågan, om skifte bör företagas eller icke, oftare än då endast minoriteten af jordägare inom samma byalag äskar laga skifte, så torde jag först få tillkännagifva, att jag med minoritet här ej menar det mindre antalet af jordägare uti gården, räknade per capita, utan dermed förstår de jordägare, hvilkas egendomar, sammanräknade efter delningsgrund, ej äro så stora, som de öfriga jordägarnes sammanräknade egendomar, utan afseende derå, om de ägas af flera eller färre personer.
Mitt förslag är, att sedan laga skiftet börjat enligt nu gällande författningar, samt landtmätaren och gode männen kommit till förrättnings-stallet på derom förut lagligen kungjord dag, uti hvilket kungörande hör utsättas, att jordägurne skola vid första sammankomsten tillkännagifva, om de häfva något att erinra emot förrättningens företagande; så tillfrågas alla närvarande jordägare, om de önska förrättningens fortgång.
De frånvarande jordägarne anses äga denna önskan, sä framt de icke skriftligen eller genom befullmägtigade ombud gifva sitt nekande tillkänna, eller hafva laga förfall för sitt uteblif van - Den 24 Februari i. 129 vande.
Om salunda blifvit utrönt, att majoriteten önskar byalagets skiftande, företages ärendet uti laga ordning, utan afseende å de andras vilja härutinnan; men skulle majoriteten önska skiftets inställelse, inhemte förrättningsmännen orsakerna dertill och underrätte sig noga om så väl locala som andra förhållanden, hvilka med skiftet äga gemenskap.
Uti protocollet upptagas begge parternas påstående jemte skälen derför, och slutligen införes äfven förrättningsroännens åsigt af saken, tillika med grunderna, hvarå den hvilar, samt en allmän plan för skiftesläggningen och utflyttningen.
Då förrättningsmännen anse skiftet böra fortgå, men majoriteten vidhåller sin önskan om dess inställelse, äfvensom då förrättningsmännen afstyrka ärendets fortgång, företages ej förrättningen, utan gifves åt minoriteten, jemte ett exemplar af protocollet, anvisning att inom 60 dagar sina påståenden hos Ägodelningsrätten ingifva, hvilken äger att saken pröfva samt deruti dom fälla, och hvarifrån vidare vädjas på sätt, som för andra skiftesmål är föreskrifvet.
Slutligen får jag, i sammanhang med ofvannämnde angelägenhet, föreslå förändring af 4 ^ap. 2 § af K. M:s Nåd.
Kung. af d. 9 Juni i832, angående vissa ändringar och tillägg uti K.
Stadga om Skiftesverket uti Riket.
Uti den åberopade § stadgas, att handtlangning för landtmätare vid ägors mätning och andra göromål ute på marken ej må kunna utfordras under slåtter- och skördetiden, der ej delägarne derom äro ense.
Då en förrättning är lagligen 1 eslutad och det är gifvet, att den icke af landtmätaren kan verkställas utan handtlangning, synes det mig oriktigt, att, på den korta tid, under hvilken i vårt land arbete ute å marken kan verkställas, arbetstiden för så magtpåliggande göromål, som landtmäteri-förrättningar, skall ytterligare inskränkas genom ofvannämnde stadgande.
Afsigtcn att derigenom för jordägare lindra tungan af landtmäteri-förrättningar är visserligen god; men den förorsakar ett öfvervägande ondt ej endast för landtmätaren, utan ock directe för jordägarne, hvilka se sin ägodelning fördröjd måuader och år.
Ofvannämnde stadgande har äfven den olägenhet, att leda till särdeles stora missbruk; ty om en jordägare börjar att slå vid midsommarstiden samt låter några kappar potates qvarblifva i jorden till Oct. eller Nov. månader, torde mången på denna grund vilja neka arbetsbiträde under fyra de vackraste månaderna af vår korta sommar.
Med afseende härå föreslås vördsamt, att ofvannämnde stadgande uti den åberopade §. måtte alldeles försvinna, och jordägarne blott tillförbindas att lemna nödigt arbetsbiträde, hvilket af dem efter delningsgrund skall utgöras, och till fullgörandet hvaraf ordningsmannen i byn, eller byfogden, skall lemna sitt biträde. 1 IJ. 17 i3o Den 24 Februari i.
Att lemna jordägarne öppet att vägra sådant arbetsbiträde, dertill vore äfven mindre skäl, om Hr Ramsays motion föranledde till ett noggrannare iakttagande af deras fördel, innan laga skifte beslutas.
Remitterades till LagUtsk. i sammanhang med Hr RamSäys d. ao dennes till samma Utsk. remitterade motion om ändring i nu gällande Skiftesstadga.
Adolph, anförde skriftligen:
Föranledd af den befattning, H. M. Konungen Nådigst behagat anförtro mig med styrelsen öfver Stuterierna i Riket samt öfriga för Svenska hästafvelns förkofran af Staten vidtagna anstalter, anhåller jag ödmjukast att inför H. R. 0.
Ad. få görä hågra framställningar, rörande detta ämne.'
Sverige ägde redan i äldre tider tillräckligt antal hästar för remontering af ett ansenligt Cavallen, hvars goda beskaffenhet vittnade om den inhemska hästens medfödda styrka samt den omsorg, man i allmänhet egnade åt dess uppfödande.
Ehuru tid efter annan utgifna Nåd.
Författningar visa, att hästväsendets bibehållande uti detta fördelaktiga skick varit af Regeringarna ansett såsom af största vigt för landet, inträffade åtskilliga omständigheter, hvilka på den Svenska hästafveln utöfvade en ofördelaktig verkan.
Bland dessa vill jag anföra, såsom väsendtligast, den förändring landtbruket under sednare tider undergått derigenom, attén betydlig del af jordegendomen kommit i den mindre förmögna landtmannens händer, hvilken vanligen icke äger smak för ett praktfullt stall, samt för öfrigt saknar förmåga att underhålla ett sådant.
Detta medförde, isynnerhet i Skåne, den följd, att då Stuterier fordom funnos derstädes på de flesta herregods, tillvann sig numera ladugården, såsom gifvande en hastigare vinst, den allmänna uppmärksamheten, hvaremot hästuppfödning blef en bisak.
På detta sätt minskades antalet af ädlare hingstar och större paradhästar, hvilka förut bidragit att uppehålla en större och ädlare liästrace.
Aftagandet, som i böl jan var mindre märkbart, visade sig sedan i en hastig progression.
Redan 1777 började man inse de skadliga följderna för landet af en försummad hästcultur, hvarom de då utgifna K.
Förordningar bära vittne; likväl medförde de anstalter, hvilka vidtogos för dess återlifvande, ej så hastig och kraftig verkan, som man förmodade.
Cavalleriet, särdeles det Skånska, måste till större delen remonteras med Danska hästar, hvilkas dåliga beskaffenhet gjorde den inhemska hästracens förfall så mycket kär.barare.
För att åstadkomma en förändring i detta förhållande, anbefalldes år 1B18 åtskilliga förändringar med Sqvädronshingsthållningen för vacanta nummer vid indelta Cavalleriet, äfvensom år 1824 s. k.
Stohållningar inrättade i Skårie.
Såsom hufvudvilkor vid denna inrättning, som till Den a4 Februari i. en början bestämdes för en tid af io år, fastställdes: att 10 stohållare skulle antagas, med skyldighet för hvardera att underhålla 6 ston, mot en ersättning af Staten af R-'dr B:co årligen för hvarje sto, så att kostnaden för denna inrättning uppgick till 2,400 R:dr.
Stoén, hvilkas höjd var bestämd till g qvarter och 5 tum, borde betäckas af Flyinge eller andra inmönstrade hingstar samt årligen undergå mönstring; och ägde stohållaren rättighet att till eget behof begagna dessa ston samt efter behag försälja fölen.
Om efter 6 ston på 10 år icke 3o föl fallit, skulle stohållaren återbära stohållningsskostnaden för bristande fölantal.
Stohållningarna skulle efter deras läge indelas i vissa district, samt någon för saken nitfull ståndsperson utses, att såsom districtchef hafva inseende öfver de i districtet befintliga stohållningar.
Denna inrättnings fördelaktiga verkan på Skånes hästafvel är obestridlig.
Enligt beräkning skulle dessa stuterier på 10 år gifva minst 3oo föl.
Nu äro efter g föl— ningsår redan 3o5 föl derstädes fallna.
Häruti består likväl icke den egentliga fördelen af denna inrättning; den bör sökas i de betydliga privata stuterier, hvilka småningom bildat sig af stohällningar, samt uti den större kännedom i hästuppfödning jemte ett vaknande interesse för denna industrigren, som härigenom spridt sig i Skåne.
Under de sednare åren hafva i denna provins dels nya privata stuterier blifvit anlagda, dels äldre utgångna åter uppsatta.
Vidsköfle, Snogeholms och Gedholms stuterier räknade år i832 hvardera omkring 100 hästar.
Stuteriet vid Bollerup, hvilket, i likhet med det vid Snogeholm, står i förening med en stohållning, utgöres äf mer än 70 st.
Grundprincipen för stohållningarna, likasom för stamstuterierna, består i större säkerhet, att afvel derstädes tages efter på fäderne och möderne dugliga ämnen; hvaremot, vid betäckningarna af publika hingstar, controll och urval af moderston är svårare att iakttaga.
Besinnar man då, att dessa stohållningar, med 60 inmönstrade ston, befunnits kosta staten endast 2,400
R:dr årligen, samt att desamma genom de ädlare hästar, som derifrån utgått i landet, böra i detta afseende hafva medfört nästan samma nytta sorn ett stuteri med lika många ston, så visar sig tydligen det förmånliga af denna inrättning, hvaruti för öfrigt ligger den vigtiga fördel, att stuteribestyret öfverlåtes till den enskildes speculation.
Må man likväl ej af hvad ofvan är sagdt draga den slutsats, att stamstuterierna på sådant sätt kunna umbäras.
De blifva i allt fall nödvändiga till bibehållande af en ädel beskälarerace för landets behof, ett syftemål, som oundgängligen medför alltför stora kostnader för att inbringa vinst, hvarföre äfven dessa stuterier måste påräkna Statens understöd för sitt bestånd Enligt K. M:s Nåd. föreskrift vid stohållningarnas inrättande skulle StuteriÖfverstyrelsen, efter g:de fölningsåret, i3i Den i!\
Februari i. inkomma med und. yttrande om den verkan , desamma medfört, hvarefter deras fortfarande eller upphörande skulle i Nåder bestämmas; och har, till underd. åtlydnad häraf, ÖfverStyrelsen, med anledning af ofvanuppgifna skäl, icke allenast tillstyrkt stohållningens fortfarande i Skåne, utan äfven dess utsträckande till andra provinser, med några föreslagna förändringar i vilkoren.
Enligt ÖfverStyrelsens und. förslag skulle stohållningarnas antal från io bestämmas till 20, samt äfven förläggas i andra provinser utom Skåne, hvilka äro mest passande för hästuppfödning.
Hvarje stohållare skulle förbinda sig att inmönstra i beskälare och minst 5 ston, honom likväl obetaget att efter eget godtfinnande öka detta antal.
Stoägare skulle erhålla 5o R:dr B:co för fölfallet efter inmönstrad hingst och sto, men likväl endast åtnjuta denna förman för 5 sådana föl, så att stohållningskostnaden för hvarje stuteri icke skulle komma att öfverstiga 2Öo R:dr.
Contracten skulle uppgöras på minst 5 och ej öfver io års tid, men kunde likväl inom denna tid af stohållaren uppsägas.
Den, som förbunde sig att vid stohållningen hålla inmönstrad fullblodshingst, skulle äga rättighet att framför andra ingå stohållningscontract; och skulle efter denna plan kostnaden för stohällningen uppgå till 5ooo R:dr 13:co om året.
Härå har K.
M. täckts i Nåder afgifva det svar, att K.
M. väl ansåge stohållningen af nytta för hästafvelns förkofran; men att, då några medel för denna inrättning icke voro anslagna, utan kostnaden derför hittills måst bestridas hufvudsakligast af g:de Hufvudtiteln, som, i anseende till dess ringa tillgångar, dermed icke kunde vidare belastas, och då K.
M. icke heller funne för godt att af R.
St. begära något särskildt anslag fördetta ändamål, kunde K.
M. icke fästa Nåd. afseende å hvad Stuteriöfverstyrelsen rörande stohållningarnas fortfarande eller utvidgning hemställt.
Af sådan anledning och i den förmodan, att R.
St. lära inse den stora fördel, som hästafvelns befrämjande i landet medför såväl i militäriskt afseende som för näringarna, samt det väsendtliga inflytande, som stohållningarna härå haft och i deras föreslagna utvidgade skick än ytterligare skulle hafva, vågar jag föreslå, att R.
St. ville anslå medel till dessa inrättningars fortfarande på sätt StuteriÖfverstyrelsen und:st föreslagit, och att, till följd deraf, de hittills för stohålImngen i Skåne utgående 2,4oo R:dr måtte å ordinarie stat anslås, samt dessutom 2,600 R:dr ytterligare beviljas, så att hela anslaget för stohållningarna i landet komna e att uppnå till en summa af 5ooo R:dr B:co.
St., uppå min derom gjorda framställning vid slstförflutne Riksdag, bifallit, att Ottenby Kungsgård skulle till stuteri anslås och användas, samt K. M.
Nådigst stadfästat detta R.
St:s beslut, öfverlemnades Kungsgården till Den a4 Februari i. 133 Stuteriöfverstyrelsefls disposition uti October månad i83o.
Enligt uppriittadt contract med afträdaren, Hr Landshöfd.
Adlersparre, inköptes då bans vid Kungsgården ägande inventarier, hvaribland i3 hästar, 160 boskapskreatur och iq8 får, hvilket antal sisth höst, då Kungsgården i 3:ne år varit genom StuteriÖfverstyrelsens försorg förvaltad, hade uppgått till 85 hästar, 170 boskapskreatur och 672 får.
Något anslag hade dock ej blifvit af R.
St. beviljadt, hvarken till uppsättande af nödigt antal moderston vid stuteriet, eller till inköp af erforderliga inventarier för Kungsgårdens högst betydliga åkerbruk, utan hafva dessa kostnader blifvit bestridda dels genom en af K. M. Nådigst dertill anslagen, på 4 år utgående summa, stor 8000
R:dr, och dels genom besparingar å stuteriets årliga tillgångar, dels ock af första årets besparing af det anslag 7000 R:dr, som af R.
St till hästafvelns upplijelpande var beviljadt.
Säkerligen finnes icke något stuteri med så ringa årlig statskostnad som detta.
Denna kostnad består af det arrende, som Kungsgården tillförne inbringade, utgörande nära 3,000
R:dr, samt af 5,000 R:dr utaf sistberörde anslag till hästafvelns upplijelpande, så att statens hela bidrag till Ottenby stuteri icke uppgår lill mer än 8000 R:dr.
Men då härifrån årligen afgå 2,327 K;dr, hvilken summa i 12 år, ifrån den tid Kungsgården af Hr Landshöfd.
Adlersparre afträddes, till honom utbetalas, dels såsom ersättning för arrendets afträdande, dels i afbetalning för af honom inköpta inventarier och öfverbyggnad, återstå för stuteriet endast 5,672 R:dr, hvarmed alla aflöningar och utgifter skola bestridas.
Genom ett särdeles lyckligt val af förvaltare, Hr Stallmästaren Reijer och dennes utmärkt ändamålsenliga administration, hafva dock stuteriets knappa tillgångar blifvit så förökade, att de icke allenast varit tillräckliga, utan äfven lemnat ett öfverskott, genom hvilket en ganska betydlig del af förenämnde förökade antal hästar och öfriga inventarier blifvit inköpta, 2:ne nya stenhus, det ena 60, det andra 90 alnar långt, uppbyggda, ett nytt tröskverk uppsatt, samt åtskilliga betydliga reparationer verkställda.
Att således vida mer, än som kunnat väntas, här blifvit verkstäldt, lärer hvarje sakkunnig medgifva; och jag vädjar med full tillförsigt till hvar och en, som besökt denna nydanade inrättning, öfvertygad att de med mig skola intyga , huru i alla afseenden hoppgifvande den visar sig.
Emedlertid och då det förökade antalet hästar, (efter all anledning snart uppgående till öfver 100 st.) fordra byggnader i större scala, samt Kungsgårdens bestämmelse såsom stuteri bjuder, att dessa byggnader uppföras på ett sätt, som äfven för framtiden kan motsvara behofvet, har StuteriÖfverStyrelsen hos K.
M. i und. anhållit om ett anslag af i5,6g4 R:dr 7 sk., för att dermed bestrida uppbyggande af stall, fölhus, ridhus, boningsrum för stallbetjeningen, m. m. 134 Den 34 Fcbruarii. K. M. liar i Nåder bifallit denna und. anhållan samt förordnat, att nämnde simuna skulle af allmänna byggnadsanslaget för de publika busen i landsorterna utgå, nästk. år med 3,ooo R:dr, i836 med 5,000 R:dr, 1837 med 5,000 R:dr och återstoden i838 med 2,694 R.‘dr 7 sk.; men då stuteriet saknar utrymme för der redan befintliga hästar, och det således är af högsta angelägenhet, att byggnaderna med innev. år kunna begynnas, får jag hos 11.
St. ödmjukligen anhålla, att för detta ändamål från Riksg.Cont. bekomma ett räntefritt lån af 6,000 R:dr, att utgå efter behofvet innev. och nästa år, emot förbindelse att detsamma af de sista årens byggnadsanslag, eller åren 1837 och 18 iB, återgälda.
Uppå min derom gjorda begäran biföllo R.
St. sisth Riksdag, att StuteriÖfverStyrelsen skulle utur Riksg.Cont erhålla ett lån, stort 35,ooo R:dr.
Denna tillåtelse begagnades dock endast medelst uttagande år 183x af 6,000
R:dr, hvilken summa, enligt R.
St:s föreskrift, redan är återbetald.
Slutligen anser jag mig icke böra underlåta att vid detta tillfälle framställa den lyckliga förkofran, hästafveln, enligt de underrättelser StuteriÖfverStyrelsen årligen erhåller, under sednaste decennium vunnit, för att derigenom visa, att de statsbidrag, som för denna angelägna näringsgren anordnats, icke blifvit fruktlöst bortkastade.
Såsom bevis härpå vill jag blott anföra resultatet.
Cavalleriets och Artilleriets reinontering, hvartill för 10 år sedan användes
Danska hästar, i Skåne till T% och i öfriga provinser till minst hälften, har under de sista åren kunnat verkställas i öfra delen af landet uteslutande med inhemska hästar samt i Skåne med tillhjelp af högst TL Danska; hvarjemte ett lika ovedersägligt bevis på liästafvelns förkofran är det förändrade förhållandet med importen och exporten af hästar på Danmark, hvarifrån, med få undantag, den egentliga införseln till Sverige verkställes.
Denna import uppgick 1822 till 5g6 st., 1832 endast till 71 st.; hvaremot exporten år 1822 var endast g, men år i832 56 hästar.
Jag är således fast öfvertygad, att om den uppmuntran, hästafveln hittills åtnjutit, än ytterligare fortfar och utsträckes, den tid snart skall inträlfa, då antalet exporterade hästar icke allenast skall uppgå till utan äfven öfverstiga antalet af dem, som till landet införas.
Hr Nordenanckar, Gust., uppläste följande:
Före i83o var stadgadt, att skattskyldige, som ej infunno sig vid hvarken första eller andra uppbördsmölet, skulle derföre böta 12 sk.
Vid nämnde års
Riksdag upphäfdes detta stadgande — som orden lydde — på försök.
Följden deraf har blifvit, att numera ganska få infinna sig vid uppbördsstämmorna.
Orsaken lill deras uteblifvande ar sällan brist på penningar, utan i de flesta fall, att de anse Den a4 Februari i.
135 sig ej behöfva besvära sig med att resa lill mötet.
Kronnbetjeningen måste således sedermera resa omkring i hvarje district nästan till en hvar, för att uppbära dess Kronoutskylder.
Jag känner hela härader, der knappt någon infinner sig vid uppbördsmötena; men då Kronobetjenten sedan kommer hem till deni, hafva de penningarna, jeinnt afräknade, liggande i beredskap att betala med.
Jag tror således, att detta försök misslyckats, oell förmodar, att Hrr Landshöfdingar förena sig i denna min åsigt; hvadan jag hemställer, att något vite eller ersättning för Kronobetjeningens resor i nämnde ändamål måtte åter upplifvas och stadgas.
Jag anhåller, att denna motion må till Bevilln.Utsk. blifva remitterad.
Gr. von Rosen, Axel:
Jag instämmer till alla delar i hvad Hr Nordenanckar anfört rörande misslyckandet af det ändamål, man sista Riksdag åsyftat medelst borttagande af de förut stadgade 12 sk. böter för uteblifvande från uppbördsstämmorna.
Jag har också uti min 5-års-berätteIse ådagalagt, att följderna häraf inom Götheborgs och Bohus Län varit desamma, som Hr Nordenanckar omnämnt.
Jag anhåller, att hvad jag nu haft äran upplysa får, vid remiss af motionen, medfölja till Utskottet.
Ilr Nordenanckar motion lades på bordet.
Gr. von Fersen, Hans, uppläste följande:
Mycket har så inom som utom detta rum, synnerligast sedan Riksdagens början, blifvit ordadt, för att fasta representantens uppmärksamhet å det tilltagande begäret till fylleri hos nationen, och botemedel mot detta onda hafva på flerfaldigt sätt redan blifvit föreslagna.
En utväg, ledande till detta ändamål, har dock ännu lemnats ovidrörd.
Utan att i någon mån vilja förringa värdet och ändamålsenligheten såväl af skärpta straff och lagbestämmelser, som ock af öfriga prohibitiva åtgärder i detta afseende, torde mig likväl tillåtas att yttra den öfvertygelse, att allt dock dermed ej är gjordt och att slika åtgärder ej uteslutande böra antagas såsom de grunder, hvarpå hoppet oin folkförbättringen bör byggas.
Det finnes något, som icke med ett penndrag aflyses och der den bästa förordning måhända mötes med ovilja och förlorar sin kraft, — och detta visar sig, när vanor och bruk skola afskaffas.
Den ena generationen efter den andra hafva uti vissa classen af samhället uppväxt med förespegling af brännvinet, såsom, om ej Uteslutande det enda, åtminstone ett oumbärligt requisitum till förströelse och nöje, och, må vi ej dölja det, begäret till brännvin har blifvit nationelt, ett bruk, en vana, som, om än straffbestämmelserna blifva skärpta och de lagförda förbrytarnas antal ökadt, likväl qvarstår, till dess förbättrad uppfostran hunnit sprida mera bildning och . mera sann kän - 136 Den 24 Februari i. sia för menniskans värde och bestämmelse.
På bildningens väg ligger måhända det enda beståndande correctivet emot den med skäl så mycket öfverklagade lasten; och då troligen icke med fog något häremot torde invändas, synes den enkla slutsats häraf kunna dragas, att allt, som i någon mån kan bidraga till bildningens spridande, ingalunda bör åsidosättas, utan tvärtom förtjena!- all uppmärksamhet.
Många vägar finnas, som kunna leda till detta ändamål.
Bibringandet af en nyttig riktning för menniskonaturens inedfödda begär och sträfvanden, äfvensom ökad contact med mera bildade, äro, bland dessa, icke obetydliga medel till ändamålets ernående.
Må en hvar gå till sig sjelf, granska sina egna böjelser och svara, om ej hos hvarje menniska finnes ett inneboende, ett af naturen nedlagdt begär till förströelse; — och om, vid sådant förhållande, till den naturliga böjelsens tillfredsställande ej någon annan utväg än krogbordet visar sig, hvi bör det då förundra, att detsamma så begärligt blifver anlitadt?
Samfund med prohibitiv tendens äro väl bildade och bildas för att hämma de skadliga verkningar, som häraf härflyta.
Man söker förmå den uppväxande generationen af den lägre classen på landsbyggden, isolerad och obekant med ädiare och nyttigt bildande recreationer, att afstå från, snart sagdt, den enda förströelse, som den är förunnad; men man har ännu ej, liktidigt med dessa åtgärder och bemödanden, varit betänkt att på något annat sätt ersätta den njutning, som man söker afskaffa, att bereda tankens vändning till andra och bättre föremål, för att factiskt för den mindre bildade kunna ådagalägga , att brännvinet ej utgör hufvudelementet för all nöjsam sysselsättning.
Försakelsen utgör icke ett grunddrag i menniskonaturen.
Pluralitetens ögnamärke är fastmera att bereda sig njutning, och vill man borttaga en, måste något annat sättas i dess ställe; ty för den enfaldige och mindre bildade blifver det städse en svårlöst fråga, hvarföre honom betages möjligheten att bereda sig den enda recreation, som han känner och som är honom förunnad.