Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkandet och således äfven dermed tycktes godkänna hvad jag anmärkt emot den föreslagna publiciteLen, hvilken jag tror mig vid det tillfället hafva visat, sådan den blifvit föreslagen, vara både ändaraålslös och onyttig, till och med skadlig, så Jänge alla RiksStåndens öfverläggningar icke hållas inom ett rum, och så länge icke en hvar, som det åslundar, kan, lika som vid HäradsRätterne sker, lemnäs inträde utan billetter, vid hvilkas utdelning anledningar till menliga missnöjen svårligen och måhända omöjligen kunna undvikas eller förekommas.
Detta allt tyckes Ridderskapets och Adelns pluralitet, genom det af mig nu åberopade Beslut, äfven hafva medgifvit, efter då förekomne skäl och omständigheter, hvilka för närvarande synas mig vara alldeles enahanda som förra gången; Den 3 Februarii f. m. 59 hvarföre jag anser mig höra, likasom då, för min del afstyrka bifall å förevarande Memorial, helst jag hvarken deri, eller af hvad för öfrigt i ämnet är vordet anfördt, kan finna de förr af mig uppgifna och nu åberopade skäl vederlagde.
Jag bör således dervid ståndaktigt förblifva, på det jag icke må anses inconsequent, eller tillvitas en ungdomlig obetänksamhet, hvilken sannolikt af ingen skulle ursägtas en 76 år gammal man, som nu snart i 4p år innehaft det allvarsamma och ansvarsfulla DomareEmbetet, vid bvars utöfning förhastande eller obetänksamhet aldrig ursägtas af någon; och enär jag anser en Representants kall vara af alldeles lika beskaffenhet, bör jag icke tveka att äfven denna gången önska, det Ridderskapet och Adeln täcktes med mig instämma uti anhållan om proposition till afslag å ifrågavarande Memorial.
I annat fall, och då jag tror det icke vara utan interesse för en hvar, att få tillförlitligen upplyst, i hvad måtto allmänna opinionen inom detta vördnadsvärda Stånd sedan sista Riksdag förändrats, hvilket säkrast kan utrönas genom votering, vågar jag ödmjukast anhålla, att den äfven nu må varda anställd.
Mig torde äfven benäget tillåtas ödmjukast erinra, att enär det sätt, hvilket hitintills blifvit begagnadt, för alt underrätta allmänheten örn hvad här afhand - 6o Den 3 Februarii f. ni. las, mig veterligen icke medfört minsta olägenhet, man icke bör förhastadt införa en nyhet, hvars följder svårligen kunna förutses eller beräknas.
Herr von Hartmansdorff, August:
Jag skall ej upptaga tiden med något anförande i liufvudsaken, utan blott yttra mig otn behandlingssättet.
Utskottets
Memorial innehåller väsendtligen tvenne delar; den första tillstyrker offentligheten, den andra angår sättet, huru den bör äga rum.
För min del tror jag, att Ridderskapet och Adeln skulle begå ett misstag, om Ståndet icke behandlade frågan i samma ordning; dels derföre, att det är naturligt att först afgöra hvad man vill, innan man talar otn sättetj att utföra sin vilja; dels derföre, att om icke den ordning iakttoges, det nödvändigt skulle hända, att åtskiltige Ledamöter, som önska offentlighet, men ej gilla det sätt, som Utskottet föreslagit, skulle nödgas uppoffra sin öfvertygelse i ena eller andra fallet, eller ock säga Nej till alltsammans.
Man har bort någre Ledamöter vilja alt verkstäliighets-åtgärderne skola behandlas af Lagutskottet, andra åter, att föreskrifterna derom skola införas i RiddarbusOrdningert; och bäggedera äro afvikande från RiddarhusUtskottets framställning att blott intaga dem i Riddarhusets Ordningsstadga.
Om derföre proposition gjordes till bifall å Utskottets Memorial* Den 3 Februarii f. m. 61 vöre det att befara, att både de, som ogilla hufvud frågan, de som önska detaillerne behandlade i Lagutskottet, och de som vilja se dem införda i RiddarhusOrdningen, skulle alla tre lagga
Nej, hvarigenom ett afslag säkert skulle följa.
Utan oro öfver utgången, emedan jag är Öfvertygad, att det rätta i saken dock småningom segrar, Önskar jag blott, att ett rigtigt behandlingssätt måtte iakttagas, så att man lemnar hvar och en frihet, alt yttra sin mening.
Min åstundan instämmer således med Herr von Heynnes, att nemligen frågan, om offentlighet medgifves, må blifva den första, som framställes, med förbehåll att det lemnäs
Ståndet öppet att sedan öfverlägga om sättet, huru.
Skulle det flå hända, att Ricici erskapet och Adeln ej för närvarande gillade någotdera af de uppgifna sätten, och nit offentligheten följaktligen icke så hastigt ginge i verkställighet, befunne man sig ej i annan belägenhet än att man fattat ett beslut, hvilket man för mellankommande hinder ej kan genast utföra.
I annat fall torde sjelfva heslutet icke ens blifva taget.
Så mycket bör jag dock säga i saken, alt jag ej kan instämma med dem, sorn tro att det är nog alt vara väl klädd, för att här få inträda bland åhörare.
Jag har sjelf, uti en annan nationalförsamling, varit vittne till, att en väl klädd person dock var rusig och anmälte sig att tala, och att man ej utan möda och buller kun - 62 Den 3 Februarii f. m. de fa honora ut.
Vid sådana och flera tillfällen kan man behöfva den verkställande magtens biträde till ordningens upprätthållande; och huru skall man kunna med säkerhet påräkna det, om sjelfva offentligheten är vidtagen utan Styrelsens hörande och samtycke.
Derföre får jag förklara att, derest proposition göres å Memorialet, sådant det är, nödgas jag lägga
Nej, ehuru jag i annat fall ville lägga Ja.
Åtskillige hördes yrka proposition.
Herr von Hejnne:
Då nu endast fråga är om att få sjelfva hufvudsaken under omröstning, förbehåller jag mig att få yttra mig, då den andra frågan, eller den. om verkställigheten, förekommer.
Grefve CronhjelmOtto August:
Jag är visserligen till en del förekommen af Herr von Hartmansdorff; dock får jag, i afseende på sättet, nämna, att de farhågor man velat finna deruti, att, om man ej först afgjorde detaillerne, vissa personer skulle motverka hufvudfrågan, ej torde vara särdeles grundade.
Riddarhuset befinner sig i denna fråga deladt emellan trenne meningar; den första, som vill publicitet helt enkelt, i dess fulla liberalitet; den andra, som vill hafva den dels med inryckande deraf i RiddarhusOrdningen, dels ock med en stadgad lag; och den tredje, som alldeles icke vill hafva den un - Den 3 Februarii f. m. 63 der något villi or.
Jag tror då ej, att man risquerar något, om man voterar om principen först; ty det parti, som vill hafva publiciteten helt enkelt, voterar naturligtvis Ja.
De personer, som vilja hafva lag för densamma, kunna ej votera Nej, emedan de kunde vara säkra att vid den nästa voteringen, om detaillerna, få öfvervigten, enär den enda utvägen för dem, som ej vilja hafva publicitet, och som i principfrågan blifvit öfverröstade, mäste blifva att kasta sig på deras sida, som vilja hafva publiciteten begränsad.
Om derföre votering anställes, blir en oundviklig följd, att principen segrar, ty det parti, som vill hafva den begränsad, mäste väl, på de skäl jag nu nämnt, votera för den.
Jag kan ej i RiddarhusUtskottets Memorial gilla den princip, att Ridderskapet och Adeln ej skulle lemna offentlighet vid sina öfverläggningar såsom en gärd åt nationens fordringar och tidell varfvets stegrade upplysning, utan blott såsom ett ögonblickligt begifvande.
Det är ju att vara i hög grad illiberal, då man likväl vill synas liberal, och innefattar dessutom en oegentlighet; ty en gång medgifven, kunna vi ej mera återtaga offentligheten, emedan opinionen säkert hindrar det.
Sådant Memorialet nu är, kan man likväl tänka sig, att några få Ledamöter i ett plenum kunde göra demonstrationer emot åhörares närvaro, och således aflägsna dem.
Jag finnér visserligen det 64 Den 3 Februarii f. ra. särande-för oss, att vi ej i de.nna sak lunna gora hvad BondeStåndet gjort.
Vi hafva nemligen en StåndsOidning, hvilken, om ock Grundlagen ej lemnar anledning, att den icke af oss ensamme kan uppgöras, dock genom praxis är så stadgad, att vi troligen ej mera ensamme få förordna om densamma, och således ej heller ensamme besluta om offentligheten, utan alltid lära få underkasta oss Konungens sanction.
Jag vill dessutom, att publicitetens erkännande skall införas i RiddarhusOrdningen, på det den ej må kunna genomen ögonblicklig reaction af dess motståndare återtagas, och jag finner åtskillige stadgani RiddarhusOrdningen stridande emot densamma.
Såsom jag nyss haft äran yttra, finner jag det visserligen vara sårande alt vi ej kunna i denna sak göra hvad BondeStåndet gjort; men Ridderskapet och Adeln bar genom RiddarhusOrdningens behandling hittills, d. v. s. genom förbiseende afsin rättighet att sjelf stifta sin SlåndsOrdning, också sjelf tillställt det förhållande, som nu äger rum.
Jag slutar med att säga, att jag, olika med Grefve Frölich, tror att principen borde försl behandlas och sedan detaillerne, och ej kan förena mig med Herr Lefren, att en lag skulle stiftas för förbrytelser mot publiciteten, innan vi ännu veta, om publiciteten af oss blir antagen.
För min enskilta del är jag dock öfvertyga*1» - Den 3 Fe b raar i i f. m. 65 gad, alt principen vinner, om proposition derpå göres, hvarom jag också vågar anhålla.
Många yrkade å nyo proposition.
Enär flere personer begärt proposition till återremiss af Utskottets Memorial, får jag till följd af den öfvertygelse om ämnets beskaffenhet och förhållande till RiddarhusOrdningen, som jag förut trott mig böra tillkännagifva, reservera mig mot all annan proposition till återremiss, än en sådan, hvarigenom Herr Grefven och Ordföranden icke på samma gång medgifver någon annan slags proposition å Memorialet.
Således skulle till contraproposition antagas:
Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln yrka proposition till bifall å Utskottets Memorial.
Ändamålet, hvarföre jag uppstigit, är att fortskynda öfverläggningen.
Det är derföre jag, med minnet af hvad som passerade vid sista Riksdagen, går att yttra mig.
Den dåvarande LandtMarskalken förklarade frågan om publiciteten så ovilkorligt tillhöra RiddarhusOrdningen, att han ej kunde medgifva proposition derå, utan förändring af RiddarhusOrdningen.
Detta ger mig anledning hemställa, om Herr Grefven och Ordföranden ian meddela en proposition sådan, som Grefve Frölich begärt den.
Sistnämnde 11 II.
5 De ii 3 Fe l> ru a r i i f. lii.
Taline har yttrat, alt vi först kunde afgöra frågan om principen, och alt den andra frågan skulle innefatta, om saken blott skulle införas i Ordoingsstadgan, eller intagas i RiddarhusOrdningen.
I den händelse, såsom jag fruktar, proposition icke får meddelas på detta sätt, utan Herr Grefven och Ordföranden finner, att frågan om publiciteten hör tillsammans med RiddarhusOrdningen, och att den ej kan beviljas utan tillägg till 18 §. i denna Ordning, anhåller jag, att få dess utlåtande derom, på det vi ej må upptaga tiden med raisonnementer, som ej kunna leda till något resultat.
Grefve Frölich:
Jag hade ej haft något emot att genast förena mig med den proposition, Herr von Heynne föreslagit, och i hvilken Herr von Hartmansdorff instämt, om jag ej förutsett, att de båda frågorne, om återremiss och om intagande af liufvudsaken i RiddarhusOrdningen, äfven skulle förekomma.
Jag har velat aflägsna dessa frågor, innan vi kommo till hufvudfrågan, i afseende på hvars,behandling jag fullkomligen instämmer med Herrar von Heynne och von Hartmansdorff.
]Nu bardet visat sig, alt en Ledamot satt i fråga remiss.
En annan Ledamot, Herr Tham, har yrkat att få en ändring i RiddarhusOrdningen, hvilken skulle med detsamma beslutas.
Han har sagt, att LandlMarskalken vid förra Riksdagen vägrat proposition, Den 3 Februarii f. m. 67 om fråga varit om förändring i propositionen.
Vid berörde tillfälle gjorde LandtMarskalken följande proposition: Bifaller Ridderskapet och Adelil* att, såsom RiddarhusUtskottet föreslagit, offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar må äga rum, under förbehåll att, efter särskild pröfning, få framdeles bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet.
I denna proposition måtte ligga ett tydligt bevis att han icke vägrade proposition å offentligheten.
Han bade vägrat att framställa proposition å frågan, om beslutet skulle införas i RiddarbusOrdningen eller icke.
I den mån Ridderskapet och Adeln fattat sådane beslut, hvarigenom tillägg i RiddarbusOrdningen blifvit nödige, hade kanske LandtMarskalken vägrat proposition.
Att jag skulle genom det preliminaira beslut, hvartill jag vill öfvertala Ridderskapet och Adeln, så tillställa att Herr Grefven och Ordföranden skulle nödgas vägra proposition, det bestrider jag.
Jag har velat låta den omständigheten slå öppen till en sednare ventilation, huruvida det reglementariska kunde anses tillhöra RiddarhusOrdningen eller Ordningsstadgan.
Det är endast för att förekomma den händelse, att ej alla Ledamöter skulle få uttrycka sin mening, som jag gjort min framställning.
Jag ansåg nödigt, att först undanrödja frågan om återremiss, och alla frågor, hvart saken skulle kunna höra.
Vill nu Ridder u It.
5* t 68 Deri 3 Febr u avi i f. m. skåpet och Adeln de facto med nekande afgöra både frågan om återremiss och huruvida saken skall intagas i RiddarhusOrdningen, så har jag intet deremot; tvärtom.
Om åter ett preliminairt beslut, som ej skulle binda Ridderskapet och Adeln, hvarken i princip eller detailier , vidtoges, kunde vi sedan votera öfver hvarje §. med Ja och Nej.
Om Ridderskapet och Adeln samtyckt till detta, hade vi varit ifrån att höra åtskilliga saker talas, väl ganska förträffeligen, men rörande en fråga, om hvilken vi ej veta huruvida vi komma att besluta i dag eller en annan dag.
Det är möjligt, att votering kan komma alt äga rum om principfrågan.
Då måste det vara väl, att vi på förhand afskiljt sådane frågor om form, som ej böra indragas i hufvudfrågan.
Jag får således förnya min anhållan, att 1:0 Herr Grefven och Ordföranden måtte inhemta Ståndets tanka, om det åstundar återremiss; 2:0 att till Ridderskapet och Adeln måtte framställas, det hufvudfrågan måtte komma till ventilation, och ej consideratiöner göras, förr än efteråt, på hvarest besluten skola inflyta, i RicldarhusOrdningen eller Ordningsstadgan.
Det är endast i detta afseende Herr Tham skiljer sig från mig, att han vill hafva stadgandet in i RiddarhusOrdningen.
Då är jag säker, att de, som med mig önska publicitet, skola votera Nej.
Jag har velat från hvarandra skilja frågorne om forin och Den 3 Februarii f. m. 69 sali.
Det sker bäst, sedan man ser, hurudan saken är, och det kan man ej se, förr än man sett den utvecklad.
Att den första propositionen i sak, sedan den ena formfrågan blifvit undanröjd och den andra postponerad, för öfrigt borde blifva sådan Herr von Heynne föreslagit, var hvad jag ifrån början trott.
Den skulle lyda: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att offentlighet skall äga rum vid dess öfverläggningar, under de vilkor, som framdeles komma att bestämmas.
Så enkel skulle den blifva.
Men först bör frågan om remissen afgöras, och sedan hvart besluten skola hänföras, på det ej ideer om formen måtte förblandas med hufvudfrågan.
Det vore synd, om vi kommo att votera om det, hvarom vi ej ämnade att votera.
Ropen på proposition förnyades.
Herr Riben:
Under den långa stund som förflutit, sedan jag anmälte mig, har discussionen fått en annan riktning.
Här bar blifvit väckt fråga om återremiss.
Den tager jag mig friheten bestrida, så framt meningen är att återremittera Memorialet i dess helhet.
Det vore ändamålslöst.
Det skulle hafva ingen annan påföljd, än att Ridderskapet och Adeln 8 å i4 dagar härefter åter finge använda en förmiddag till discussion öfver samma ämne.
Deremot instämmer jag gerna med de Herrar, som begärt frågans afskiljande.
Skulle Ridderska - 7o Den 3 Februarii f. in. pet och Adeln bifalla, att främmande personer få bivista dess sammankomster, och sedan återremittera de reglementariska stadganden, så bar jag ingen ting deremot.
Men att få återremiss på hela saken, utan att något vore beslutadt, tjenar till intet.
I den händelse Herr Grefven och Ordföranden skulle bifalla denna mening, får jag förklara, att jag ej kan helt och hållet godkänna det förslag Grefve Frölich framstält.
Jag skulle önska, att man ej nyttjade ordet offentlighet, utan som Utskottet föreslagit, tillåtelse för främmande personer att få bivista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Förslaget är gjordt med för starka inskränkningar, för att kunna få namn af offentlighet.
Jag ville föreslå en proposition sådan sorni denna: Bifaller Ridderskapet och Adeln, att främmande personer få bivista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, under förbehåll, att Ridderskapet och Adelil framdeles beslutar sättet.
Skulle en sådan proposition gillas, finner jag ej något hinder för återremiss af det reglementariska.
Jag ber att få fästa deras uppmärksamhet, som yrka tillägg eller förändring i RiddarhusOrdningen, eller som önska straff-bestämmelsers stadgande, på sätt Regeringsformen föreskrifver, jag ber, säger jag, få fästa deras uppmärksamhet deruppå, att, om de stadganden, som Ridderskapet och Adeln beslutar, flyttas ur Ordningsstadgan lill RiddarhusOrdningen, är också den princip om - Den 3 F e b r u a r i i f. in. 7' kullslagen som RiddarhusUtskottet anlngit, att man skulle anse saken, såsom ett blott 'begifvande.
Friherre Wrangel bar framställt ett annat förslag för biljet-utdelningen.
Jag fruktar att, om halfva läktaren skulle upplåtas åt Ministrar och de mest upplyste, luigo vi tillsätta en UrskillningsDeputation, för att bestämma, hvilka de sednare voro.
Att taga för afgjort, att en biljet skulle vara för hvarje Mission, anser jag icke eller tjenligt.
Det kunde hända, att de ej ville begagna den.
Utskqttet har trott det vara mycket svårt, att ingåiminutier, emedan man då alltid lätt glömmer något; just för att ej utsätta sig för den möjligheten, har Utskottet öfverlemna! till LandtMarskalken ett stort antal biljetter.
Jag kan ej förvänta mig annat, än att en LandtMarskalk med urval skall gifva biljetter åt personer, som komma i fråga dertill.
Han lärer ej underlåta, att gifva biljet åt en Utländsk Minister, som önskar en sådan, åt andra Stånds ledamöter, åt andra upplysta personer, och åt tidningsredacteurer.
Herr af Malmborg har yttrat sig directe emot sjelfva saken.
Jag skall ej blifva vidlyftig i mitt svar till honom.
Han har ansett, alt publicitet ej bör äga rum, innan alla fyra Stånden komma under ett tak, och innan dörrarne kunna öppnas för hela allmänheten.
Jag skulle dela hans mening, om vårt auditorium vore så stort, som Ladugårdsgärdet.
Men då det icke så är, mäste en gräns bestämmas. 72 Den 3 Februari i f. m. Herr Rosenbladj Bernhard:
Frågan om offentlighet, antydd vid 1818 års, och väckt vid 1823 års Riksdag, har sedan dess gjort betydliga framsteg.
Det är ej utan tillfredsställelse man sett, huru våra öfverläggningar fått offentlighet genom tidningarne.
Förut gåfvos de ej tillkänna, utan genom en.
Riksd agsTidning, som blott ganska ofullständigt och sent antydde beslut och discussioner, och genom protocoller, som behöfde stundom decennier för att blifva fullbordade.
Gaf någon vanlig tidning Riksdagsdebatter, voro de stympade utdrag, valda af partiska omdömen, eller ej mindre isolerade anföranden, insända af författarne sjelfve.
Nu ser man de flesta tidningar, visserligen mer och mindre väl, sysselsätta sig med dagens debatter, och vissa gifva dem med en opartiskhet och fullständighet, sorn är sällsynt att träffa äfven i länder, der likväl mera vana finnes vid tidningslit lera t uren.
Jag ber om förlåtelse, om jag upptager sjelfva hufvudfrågan; men då jag hört en ledamot yttra farhåga om utgången, anser jag som en pligt att återkalla i minnet några af de förhållanden, hvilka äga rum.
Offentligheten är i det närvarande Europa af Göthiskt ursprung.
Ursprungen från alla Göthiska Statsförfattningar, har den qvarblifvit i alla länder, der sådane varit stadgade, och gifvit styrka åt institutioner, sorn eljest kunna hafva många fel.
Det är offentligheten, som gif - Den 3 Februarii f. di. 73 ver tle Engelska
Domstolarne den rättvisa de äga, under det alt der finnas former och ofta lagbud, onekligen de mest olämpliga.
Vi hafva sett, huru offentligheten blifvit allt större och större hos oss, och dess välgörande följder.
Efter 1719 och 1720 årens Riksdagar och RegeringsFormer voro våra öfverläggningar länge slutne för allmänheten.
Vi kunna gerna, utan att förnärma den tiden, tillåta oss att erinra, huru ofta man då förfor på ett sätt, som nu ej vore möjligt, och huru man till exempel i ett Stånd, BondeStåndet år 1756, vid valet af Talman, tillät sig förklara enhälligt antaget ett beslut, mot hvilket 70 å 80 personer förklarade sin reservation i sådane uttryck , som jag anständigtvis icke tilltror mig att anföra; Riksdagsmän, som derföre blefvo straffade till och med med kroppsstraff.
I afseende på sättet för offentlighetens införancle/så, ehuru jag får förklara mig hafva samma tanka som år i8a3, att den af oss ensamme kan införas utan förändring i RiddarhusOrdningen, skulle jag tro, att saken, i afseende på dess vigt, borde underkastas Konungens sanetiön.
Jag är ej för, att gifva åhörare en juridisk rätt till inträde.
Den kan ej uppkomma.
En annan rätt finnes ej hos våra Commiltenter, än den, att våra beslut skola ledas af hvad som är klokt, rattvist och nyttigt.
Jag delar äfv*en den tanka, att en särskilt lag hör stadgas, ehuru jag ej tror, att den ofta kan 74 Den 3 Februarii f. »n. komma i fråga.
Det har blifvit anmärkt att, om vi ej skulle antaga offentligheten, en sådan lag vore onyttig; men jag ber att få erinra, att lagen blifver gemensam för hvarje
Stånds offentliga öfverläggningar, och om vi ej medgåfvo offentlighet, kunna MedStånden göra det.
Derföre, i fall Herr Lefren icke väckt fråga derom, skulle jag hafva varit benägen att väcka den.
Jag anhåller, att, såsom Herr von Hartmansdorff föreslagit, Herr Grefven och Ordföranden ville, på samma sätt som skedde vid förra Riksdagen, först till Ridderskapet och Adeln framställa frågan om offentlighetens medgifvande, eller tillåtelse för främmande personer att öfvervara våra öfverläggningar, med fullt förbehåll, att öfverläggning sedermera skall, såsom Grefve Frölich föreslagit, först företagas om föreskrifterne, och slutligen om formen, huruvida de böra i RiddarhusOrdningen intagas, eller i en särskilt OrdningsStadga, och, i detta sednare fall, huruvida denna bör underkastas Konungens sanction.
Friherre Anckarswärdj Carl Henrik:
Då utan tvifvel hvar och en stadgat sin mening i hufvudfrågan, vore det fruktlöst att söka bringa ändring i den mening man fattat.
Således är nu hufvudsakligen fråga om formen, för att komma till ett beslut; och då jag i den delen förenar fnig med Herr von Hartmansdorff, bör jag ej vidare upptaga tiden.
D e ii 3 Februari! f. m.
Grefve Posse_, Arvid:
Sjelfva saken är, både vid detta tillfälle, och flere föregående, så utredd, att föga dervid är att tillägga.
Lika med Friherre Anckarswärd är jag öfvertygad, att hvar och en stadgat sin öfvertygelse; och att hvarje försök att rubba den vore fruktlöst.
Jag har uppträdt blott för att gifva tillkänna de skäl, hvarföre jag ej kan i allo instämma i Grefve Frölichs proposition.
Jag förenar mig med honom deruti, att det reglementariska afskiljes; men en annan fråga, om hvilken mycket är ordadt och på hvilken vi måste lägga vigt, blir, huruvida stadgandet om offentlighet bör intagas i RiddarhusOrdningen eller Ordningsstadgan.
Grefven har trott denna frågas afgörande kunna uppskjutas.
Om det sker, och Ordföranden sedan vägrar publiciteten i annan form än att stadgandet derom införes i RiddarhusOrdningen, komma vi i en ganska besynnerlig belägenhet.
Vi hafva då sagt, att publicitet skall äga rum, men han säger deremot, att det ej kan ske utan införande deraf i RiddarhusOrdningen.
Då måste vårt Beslut antingen förfalla, eller sjelfskrifvet komma in i RiddarhusOrdningen.
Dessutom har Grefve Frölich anmärkt, att LandtMarskalken vid sista Riksdagen ansåg sig oförhindrad att göra proposition nära nog lika med den, Herr Grefven nu yrkat.
Om vi genomgå hvad som då föreföll, finna vi, alt den af LandtMarskalken framstäldte proposition innehöll orden: såsom 76
JiiddarhusUtskottet föreslagit.
Detta Utskott tillstyrkte då, att stadgandet om offentlighet vid våra öfverläggningar skulle intagas i RiddarhusOrdningen.
Nu har deremot Utskottet afstyrkt sådant.
Förhållandet är derigenom olika.
I öfvertygelse, att Grefve
Frölich fäster uppmärksamhet vid hvad jag anfört, och derefter jemkar sig, anhåller jag få yttra mig om införande af publicitetsfrågan i RiddarhusOrdningen.