Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon rättelse kan Ståndet icke omedelbart åstadkomma, utan betänk, måste, medan det rörer Statsregleringen, först återremitteras, på det att anmärkn-.n måtte af Utsk. tagas i öfvervägande innan Ståndet har rättighet att ändra Utsk:s tillstyrkande.
Nu kan Ståndet för öfrigt endast bifalla betänk., hvilket vore motsatsen af hvad Gr. v. Platen åsyftar.
Ar det, för återremissens skuld lagligt, att åt MedStm del - Den 21 Juni. 149 gifva anförandet, så är det äfven tillåtlig! att delgifva dem de yttranden, som i motsatt riktning egt rum, på sätt hitintills vid dylika tillfällen medgifvits.
Möjligtvis har jag någon gång tvekat huruvida andras anföranden bort såsom vederläggning af det första åtfölja till MedStm, men som alla till saken hörande yttranden utgöra föremål för återremissen, så kan jag icke sätta mig deremot.
Hvad tiden för delgifvandet angår, hvarom Gr.
Gyldenstolpe talat, så är, enl. mitt omdöme ingen skillnad, i formellt hänseende, antingen delgifvandet sker nu eller först då, när återremiss af Utsk:s betänk, beslutes.
I intetdera fallet är lagligheten mindre emedan återremiss äi anförandets ändamål.
Det enda, som genom upskof möjligen skulle kunna åstadkommas, vore, att, då betänk, förmodligen förekommer inom alla 4 Stånden å samma dag, delgifvandet af Gr. von Plåtens anförande och deras, hvilka talat emot honom, icke skulle ega rum förr än det vore för sent att verka på de öfriga Ståndens beslut.
Enär något förbud emot delgifvandet icke finnes i grundlagen stadgadt, så synes mig R. o. Ad. icke böra vägra detsamma eller dermed upskjuta.
Sådant vore dessutom ändamålslöst, emedan Gr. von Plåtens anförande redan varit i allmänna tidningarna infördt och såmedelst kommit till de öfrige Ståndens kännedom.
Enl. min åsigt kan meningen icke vara att ingå i något yttrande om hufvudsaken, och jag föreställer mig, att de ledamöter, som sådant tillåtit sig, hafva gjort det i anledn. af Gr. von Plåtens afgifna reservation.
Jag hade trott, alt man hade bort låta denna Gnns reservation och de öfver densamma afgifna yttranden hvila inlilldes hufvudsaken förekommer, hvilket blifvit bestämdt till Thorsdagen i nästa vecka, men jag har icke heller något emot, alt derförinnan det ifrågasatta delgifvandet med MedStm eger rum, och detta af de skäl, som af den siste talaren blifvit angifne, och då följer häraf, att Hrr Råfelts och af Pukes yttranden böra bifogas.
I sjelfva saken eller frågan om formen anser jag mig icke böra ingå i något yttrande förr, än Hr Frih. o. Landtm, föredrager det StatsUtsk:s betänk., hvilket Gr. von Platen med sitt ifrågavar. anförande afselt.
Då nu emedlertid Gr:n begärt ett delgifvande häraf med MedStm, och sådant icke finnes i grundlagen förbjudit, anser jag lika med den siste talaren, att det bör ske.
Man skulle eljelst kunna säga, att en vägran deraf innebär bevis på olämplighelen af Ståndens afskiljda öfverläggningar, hvadan jag icke har något att invända emot delgifvandet med de öfrige Stånden af ej mindre Gr. von Plåtens anförande än äfven af de yttranden, som i anledn. af detsamma blifvit afgifna.
Här är alldeles icke fråga om innehållet af Gr. von Plåtens anförande, ty det är detsamma antingen remiss bifalles eller icke.
Det är således icke derföre jag har begärt ordet, utan här är fråga om att afgöra eller åtminstone afhandla en fråga, som mig veterligen ännu icke inom representationen förekommit, nemi. huruvida det må vara medgifvet en representant alt ifrån den 150 Den 21 Juni. plats, han inora något af de 4 Stånden innehar, kan offcielt uttala sina åsigter inom de öfriga Stånden.
Enl. min åsigt har en representant icke denna rättighet, och derföre tror jag icke heller, att R. o. Ad. bör tillerkänna någon dess ledamot en sådan rätt.
Grundlagen har icke förutsalt ett dylikt fall.
Frågans afgörande beror naturligtvis på Ståndets och i främsta rummet af Hr Frih. o. Landtm:s upfattning af grundlagen.
För att nu emedlertid följa Hr von Hartmansdorffs deduktion, kan enl. grundlagen ett anförande icke meddelas MedSt:n med mindre, än att det afgår till Utsk., och således kan det icke heller afgå till MedSt:n förr än det afgålt till Utsk.
Om derföre det ifrågasatta delgifvande verkställes och hufvudsaken här afgöres med godkännande af Ulsk:s förslag, kommer ju icke Gr. von Plåtens anförande, äfven om det skulle betraktas såsom anmärkn. vid Utslcs förslag, att afgå till Utsk.
Då har det ju afgått till MedSt:n men icke till Utsk., och något sådant förutsätter icke 52 § Riksd.Ordn.
Jag anser derföre oformligt, att nu besluta om delgifvande! förr än sig visat, i hvilket beslut Ståndet uti hufvudsaken stannat.
Bifaller Ståndet Utsk:s förslag, kan Gr.
Plåtens anförande anses såsom en reservation emot samma beslut, och då eger han öppet, att på grund af 57 § nyssnämnda grundlag låta sin serskilda mening åtfölja det prot.-utdr., som till MedStrn afgår.
Afslås eller rättare återremitteras StatsUtskrs betänk., är Gr. von Plåtens anförande att betrakta såsom en anmärkn. emot lltskrs betänk, och skall då åtfölja återremissen, men först då har Gr:n rätt alt begära delgifvande med de öfrige Stånden.
Det synes mig följaktligen obestridligt, att Gr. von Plåtens anförande icke kan delgifvas MedStrn förr, än R. o.
Ad. fattat beslut i hufvudsaken.
Gyldenstolpe har 2:ne gånger yttrat, att ingen riksdagsman eger tala till flere
Stånd utan endast till det, han sjelf tillhör.
Under denna riksdag hafva vi likasom under de föregående sett flera exempel derpå, att motioner blifvit väckte och i flere exemplar aflemnade med anhållan om deras delgifning till MedStrn.
Dylika händelser voro under fordna riksdagar talrikare än nu.
Detta är dock ett sätt, hvarigenom en riksdagsman kan tala till alla 4 Stånden.
Han gör det på förhand innan ännu remiss är bifallen, ty i samma ögoblick han upläser sitt förslag och allemnar det till Ståndets prot., anhåller han vanligen om delgifvandet.
Jag kan icke påminna mig, att sådant vägrats.
Det har väl kunnat hända att om man nekat remittera motionen har man äfven vägrat hennes delgifning.
Ilar åter förhållandet varit sådant, det f. n. är, nemi. att remiss icke kunnat lagligen vägras å motionen eller anförandet, så ser jag icke, huru man egt afslå delgifvandet och tror icke heller att man det gjort.
Jag har måhända icke uttryckt mig så omständligt som jag bort.
Jag hänvisar likväl till mitt första anförande, hvaruti jag tror mig hafva yttrat, hvad jag egentligen afsåg, då jag sade, att man icke har rätt att yttra sig från sin plats till de öfriga Stånden.
Det är visserligen ganska sannt, att man har Den 21 Juni. 151 (lenna rättighet innan en fråga blifvit i Utsk. afgjord, men sedan frågan blifvit inom Utsk. pröfvad och med betänk, till 15.
St. inkommit, påstår jag, alt man icke bar denna rättighet, hvilken aldrig blifvit yrkad eller begagnad vid någon riksdag förr, än Utsk:s betänk, blifvit ålerfemitteradt eller afgjordt.
Således påstår jag, att, innan frågan förekommit till afgörande inom de öfriga Stånden, och detta kallar jag att från sin bänk tala lill de öfriga Stånden, ingen representant eger denna rättighet, och just för att icke inledas på sådane afvägar, anhåller jag, alt 15. o. Ad. icke måtte bifalla remiss af Gr. von Platensanförande förr än det StatsUlslcs betänk., som deri afses, blifvit afgjordt, vare sig ali betänk, bifalles eller återremitteras, och först dä kan anförandet under ena eller andra formen afgå till MedSt:n, meri derföriunan anser jag sådant oformligt.
Lagerbjelke, Gustaf: 1 sak är det fullkomligt likgiltigt, hvad 15. o. Ad. i detta fall beslutar, i thy att, antingen Gr. von Plåtens anförande kommuniceras med de öfrige Stånden eller icke, detsamma är för dem ganska väl bekant.
I formelt hänseende åter är frågan om denna kommunikation af ganska mycken vigt, och såsom föreg:de talare yttrat, och såvidt jag har mig bekant, är del nu första gången en sådan fråga förekommer.
Alt det är en ledamots rättighet, att få sina anföranden kommunicerade med MedSt:n, då dessa anföranden äro af den beskaffenhet, att de böra till Utsk. remitteras eller äro att betrakta såsom reservationer emot ett fattadt beslut, är temligen tydligt, men hvad, som icke finnes på något ställe i grundlagen föreskrifvet, är rättigheten för en talare, att få sina anföranden kommunicerade med MedStm, då dessa anföranden icke äro af den natur, att de böra remitteras till Utsk., eller äro att anse såsom reservationer emot fattade beslut, utan snarare såsom förskottsvis afgifna yttranden i en ännu icke föredragen fråga.
Jag anhåller derföre vördsamt, alt R. o. Ad. måtte låta beslutet i kommunikationsfrågan anstå, intill dess R. o. Ad. beslutat öfver det StatsUtsk:s betänk., sora i Gr. von Plåtens anförande omförmäles.
Någon olägenhet af ett sådant upskof kan icke upkomma men de formella svårigheter hvilka nu förefinnas blifva derigenom undanröjda.
Jag vill afstå från allt yttrande i sjelfva frågan, såvida Hr Frih. o. Landtm, täckes framställa den propos., Gr.
Lagerbjelke föreslagit, nemi. alt R. o. Ad. upskjuter sitt beslut i kommunikationsfrågan intill dess SlalsUtsk:s betänk, i hufvudsaken förekommer.
Anser sig Hr Frih. o. Landtm, icke böra framställa en sådan propos., anhåller jag att återfå ordet.
I anlcdn. häraf yttrade II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt det icke tillkom honom att framställa någon propos. innan R. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara fulländad.
Jag kan icke fatta, huru Gr. von Plåtens anförande kunnat upföras på föredragrlis-listan såsom eli serskildt ämne.
Jag var icke i Ståndet tillstädes, då delta anförande afgafs, men jag föreställer mig, alt Gr. von Plåtens skäl varit, alt han i egenskap af 152 Den 21 Juni.
Konungens rådgifvare velat före sitt aflägsnande från riket gifva såväl Slåndet sora de öfriga Stånden sina åsigter i ämnet tillkänna.
Detta utgör för mig den enda förklaringsgrund, hvarföre ett sådant ärende blifvit föredraget för R. o. Ad.
Det är naturligt, att, då detta ärende blifvit för Ståndet föredraget, hvarje ledamot eger full rätt, att yttra sig öfver Gr. von Plåtens anförande och det ämne, han gjort lill föremål för sin framställning.
Men hvilket är nu detta ämne?
Jo! ett StatsUtsk:s betänk.
Således, om R. o. Ad. nu serskildt företager Gr. von Plåtens anförande till pröfning, kan Ståndet ingå i full diskussion om ett ämne, som Hr Frih. och Landtm, ännu icke föredragit?
Jag anser detta i högsta måtto oformligt, och ehuru frågan för mig är likgiltig nemi. huruvida Gr. von Plåtens anförande skall diskuteras eller icke, anser jag ifråga om formen af stor vigt, alt en sådan oordning i diskussionen och föredragningen icke må ega rum, ty om sådant skulle tillåtas, måste man äfven medgifva en ledamot att midt under dikussioneu öfver något ämne få den kommunicerad med MedStrn innan ännu R. o.
Ad. fattat något beslut, och delta för att såmedelst inverka på dessa Stånds blifvande beslut i samma ämne.
Jag ingår icke i frågan, huruvida Gr. von Platen grundlagsenlig! varit berättigad att afgifva sitt anförande, men jag har velat påpeka de oformligheter, som kunna upslå, om R. o. Ad. bifaller remiss af detta anförande, och hvilken jag således afstyrker.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm., att den fråga han nu hade att framställa, endast rörde kommunikation med de öfrige Stånden af Gr. von Plåtens ifrågavar. anförande samt de af Hr af Puke och Hr Råfelt i anledn. deraf nu afgifne skriftliga yttranden, hvaraf de för kommunikationen nödiga exemplar dels redan blifvit aflemnade dels skulle enl. löfte atlemnas före nästa plenum; samt att H. Ex. härvid ansåge sig först böra hemställa om R. o. Ad. bifölle, alt denna kommunikation . . .
Härvid anmälde sig Gr.
Lagerbjelke, i anledn. hvaraf H. Ex. behagade afbryta sin propos. och upropa Gr. Lagerbjelke, som yttrade:
Den fråga, som först bör afgöras, är väl den, om R. o. Ad. nu vill afgöra kommunikations-frågan eller om R. o. Ad., såsom jag tagit mig friheten föreslå, vill upskjuta afgörandet deraf intilldess sjelfva hufvudsaken eller det StatsUtsk:s betänk., som i Gr. von Plåtens anförande omförmäles, först blifvit af Ståndet afgjordt.
Lagerbjelke i anhållan om propos. derpå, att frågan om remiss af Gr. von Plåtens anförande må anstå intilldess sjelfva hufvudsaken förekommer.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hans afsigt varit, alt hemställa, huruvida R. o. Ad. bifölle att ifrågavar. kommunikation egde rum, men att han, i öfverensstämmelse med den af 2:ne ledamöter gjorda begäran, nu finge först hemställa om R. o. Ad. behagade besluta att med afgörandet af frågan om den af Gr. von Platen, Den 21 Juni. 153 Hr af Puke och Hr Råfelt begärde kommunikation med de öfriga Ständen af deras skriftliga anföranden mä anslå (ilis R. o. Ad. pröfvat StatsUtsk:s utlåt.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
På det all saken må blifva sedd å båda sidor, önskar jag att Hr af Puke och Råfelt måtte låta trycka deras anföranden såsom Gr. von Platen gjort med sitt, eller ock, alt deras vänner måtte taga samma befattning dermed, som hans vänner gjort med hans yttrande.
Uplästes till justering och godkändes följande från Exped.Utsk. inkomne förslag lill R.
St:s underd. skrifvelse till K.
M. N:o 82, ang:de lindring i Rotehållarnes på Gottland skyldighet all anlägga Båtsmanstorp; N:o 83, ang:de befrielse för åtskilliga Pastors- och Komministers-boställen från utgörande af rotering eller om åtnjutande af ersättning derföre; N:o 84, ang:de stämpling af spelkort och afgiften derför; N:o 85, ang:de Post-bevill ningen; N:o 86, ang:de förändrade tullbestämmelser för raffineradt socker och sockersirap med hänseende till serskild sockerraffinaderiet i Fredrikshall beviljad förmån; N:o 87, ifråga om beredande af ändamålsenlig kommunikation emellan Gottland och öfriga Sverige; och N:o 88, ang:de uphörande af mätare-penningar för stenkol, som till riket införas.
Äfvenledes uplästes till justering och godkändes ett af Exped.- Ulsk. under N:o 7 afgifvet förslag lill § i Riksdagsbeslutet, ang:de post-bevillningen.
Föredragos ånyo och remitterades till SlatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 18 dennes f. m. på bordet lagda nåd. skrivelser och propos. till R.
St:r. l:o ang:de den tillökande ordinarie Soldat-roteringen i riket; 2:o ang:de understöd åt Ofverste-löjtnanten J. Z.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 43, med förslag till föreskrifter, afseende dels alt 154 Den 21 Juni. ersätta uphörd Privat-bank, och dels att underlätta penninge-rörelsen i allmänhet.
Stjernstedt, Jakob Theodor:
Hrr Åkermans och Nordenfelts, betänk, bifogade reservationer anhåller jag måtte fä upläsas, och att jag derefter återfår ordet.
Efter det denna upläsning förssiggått, anförde: Frih.
Stjernstedt: BankoUtsk:s nu föredragna betänk, vidrörer 2:ne serskilta frågor; nemi. föreskrifterna i Banko-reglementets 215 §.
"Om sättet alt fylla Privat-bunkernes sedel-utgifning i full en eller flere af dem skulle före nästa riksdag uphöra”, samt frågan om bildandet af s. k.
''''Filial-banker utan 'ändamål alt ersätta uphörd Privat-bank”.
Pä de skäl som reservationerna innehålla, tillstyrker jag det R. o. Ad, behagade afsiå Utsk:s betänk, så vidt det röret: den sednare frågan, elier den om inrättande af ”Filial-banker utan ändamål att ersätta uphörd Privat-bank: samt återremittera betänk i hvad det angår Bankoreglementets 215 §.
Om denna §, tillkommen under andra förhållanden än de närvartde, ej redan funnes i Banko-reglementet intagen skulle jag visserligen anse det mindre nödigt att nu införa några föreskrifter i den syftning som de ifrågavar:de, men då sådane redan finnas och deras borttagande möjligtvis kunde åstadkomma farhågor och dermed förenade störande verkningar, tillstyrker jag af sådant skäl §:ns bibehållande, ehuru med en något förbättrad upställning den jag föreställer mig torde medelst återremiss kunna erhållas.
Jag anser det vara ganska välbetänkt af BankoUlsk. att hafva afgifvit ett förslag i förevar, ämne emedan, såsom jag tror, R.
St. bör vara förberedde på de händelsers inträffande, hvilka betänk, afser.
Hvad sjelfva innehållet angår, är jag af den tanke, att det icke bör tillåtas enskilde personer ingå jemte Riksbanken såsom Aktie-egare, i de nya Banker, hvilka ifrågasjtällas.
Följden skulle eljest blifva, alt för dessa Banker utfärdas reglementen af så bindande beskaffenhet, alt de blifva hinderliga för en friare bankrörelse, såsom nuvande föreskrifter för Bankens låne-kontor redan äro.
Jag tror följakteligen den tanken vara rigtig, att de nya Bankerna icke böra af sådane föreskrifter hindras i sin verksamhet om de än röra sig med Bankens sedlar och till största delen med hans medel.
Af skäl som redan äro anförda, anser jag äfven rigligt, att endast RiksBankens sedlar må af de nya Bankerna begagnas.
Lika med reservanterne tror jag att några nya FilialBanker, som man kallat dem, icke böra komma ifråga på ändra ställen än der någon förut befintlig Privat-bank skall ersättas.
Härifrån undantager jag likväl Norrland, hvarest någon sådan inrättning hitintills icke funnits men möjligen kan anses behöflig för alt gifva lif ät näringarna.
Endast i Länens ResidensStäder böra enl. min åsigt Filial-banker få anläggas.
Der finnas Ränlerier hvarest säkerhelshandlingarne kunna förvaras, och tjenstemän bland hvilka Banko - I)en 21 Juni. 155 Fullmäktige kunna välja ombud, som äro tillförlitliga samt ega nödig lagkunskap och lagkännedom.
Troligen uphör ingen PrivatBank före år 1857, då oclrojerna gå lill ända och sålunda icke förr än nästa riksdag har inträffat.
Någon serskild omtanka, för medels anskaffande till PrivatBankers ersättande torde således icke vara behöflig, men väl måhända för att hilda en Filial-bank i Norrland.
De 500,000 r:dr, som R.
St. ännu icke begagnat och som förut varit anvisade till räntebärande pappers belåning, finnas tillgängliga.
Dessutom äro 800,000 R:dr af redan uplagd Bankovinst oanvände.
När fråga sedermera upstår huru
Riks-banken hör öfverlåta sina medel antingen såsom lån eller kreditiv, synes mig på de grunder Hr Bergman i sin reservation anfört företrädet höra lemnäs åt kreditiven, endast man tillser, att Filial-bankernas assignationer på Riks-bankens kreditiv icke varda löpande sedlar eller ett slags nytt sedelmynt.
Lika med Reservanlerne anser jag, någon Filial-hank icke höra få anläggas i de orter, hvarest Privat-banker ännu finnas, enär afsigten med Filial-banker derstädes endast är, att ersätta de förra.
Alt de ombud, hvilka Banko-fullmäktige utvälja, skola i den händelse säkerhetshandlingarne icke höra insändas till Riks-banken, idan förvaras i vederbönde Ränterier, ega rättighet alt underkänna dessa handlingar, följer såsom mig synes af sig sjelft.
I en fråga så vidt omfattande som denna tror jag icke det vore rätt om R. o. Ad. afsloge eller godkände vissa delar och återremitterade andra, ulan hemställer jag vördsamt, att i händelse Ståndet skulle finna de gjorda anmärkmne hindra betänkis antagande, Ståndet ville återremittera detsamma i sin helhet, på det att Utsk. mätte likaledes taga det under förnyadt öfvervägande.
För R.
St. vore det då öppet, att sedermera besluta öfver frågan i hela hennes vidd.
Hr Nordenfelt, Joli.
Åke: Det sätt, hvarpå H.
BankoUtsk. föreslagit upställningen af 215 §:n, kan jag icke gilla, serdeles derföre, alt Utsk. derigenom velat gifva företräde för enskildte bolag, att öfvertaga Låne-rörelsen, och afskilja RiksBanken från delaktighet i och kontroll öfver de nya Filial-bankerne, på samma gång, som Utsk. bibehållit, såsom en utväg för inrättande af Privat-banker, att öka lånerörelsen vid nuvande Låne-kont., hvilket sednare sätt, jag anser såsom den sämsta utvägen, som Riks-banken kan vidtaga, för alt understödja rörelsen, och göra sine medel fruktbara, då dels Låne-distriktens större omfång, och den större likgiltighet som måste ega rum vid förvaltningen, af tjenstemän utan enskildt intresse, alltid blifva olägenheter, vid nuvande Diskontlåne-kont., hvilka bidraga till
Bankens stora förluster genom minskad kontroll å låntagarnes säkerhet, och utgör hinder för vidtagande af förmånligaste utvägar för Bauk-angelägenheternes bedrifvande.
Hr von Hartmansdorffs yttrade mening att en förening emellan Riks-banken och enskildte aktie-egare icke är möjlig, vill jag bestrida och skall hafva äran närmare utveckla, men måste nu, vid 215 §. 1 morn., (under förutsättning att återremiss beviljas och mine åsigter om en - 156 Oen 21 Juni. skildle aktie-egares inträde uti Bankens lånerörelse kunna göra sig gällande) yrka den förändring, att, på 3:dje raden förekommande orden ”Enskildte Bolag” utbytas mot ”Filial-bank, äfvensom alt på 5:te raden i samma mom. ordet ”antingen” måtte försvinna och uti slutet af mom. hela meningen utgå frän och med orden ”eller ock om” till och med ”vederbörande låne-kontor".
Då betänk, i sin helhet nu kommit under öfverläggning, lager jag mig friheten äfven behandla den sednare förekommande §:n om bestämmelser för Filial-banker, och anhåller om II.
Ståndets öfverseende, då jag mäste blifva vidlyftig, för att kunna framställa mina åsigter och skälen dertill.
Hr Nordenfelt, upläste härefter följande: o o» A detta betänk, yrkar jag aterremiss.
Jag föranledes till denna anhållan, af öfvertygelse, att R.
St. nu, och såsom jag hoppas Statsmakterne framdeles ej böra afsäga sig sin andel i styrelsen och kontrollen af existerande läne-inrättningar, och icke heller gå förlustig den andel af förlags-räntan, som så behörigen bör tillkomma dem, för alt dermed till någon del åtminstone, vid hvarje riksdag underlätta näringarne och bereda möjligheten för de dolda kapita lens lif och rörlighet.
Det är genom ätergifvande till rörelsen af den vinst, den redan frarabragt, som denna åter kan skänka ökad afkomst, och det är genom en sådan successiv progression af nämnde revenyer, som man framlockar de stora rikedomar, som nu ligga obegagnade, på samma gång som man derigenom konsoliderar
Riksbanken utan utländsk skuldsättning, som alltid blifver i längden tung.
Den fördel Banken drager af lånerörelsen är ej att anse annorlunda, än såsom en indirekt beskattning, som med skäl, utgår af rörelsen och är ej annat än en behörig afgäld af den industri, som genom Bankens försträckning blifvit väckt; det kr en förlägsränta och ej annat, och hvarföre skulle man bortskänka sin förlagsrätt, då fördelen deraf kommer näringarne till godo, antingen i form af nya lån, eller underlättar dem genem en minskad beskattning.
Man kan visserligen ej neka, att Iliks-banken, då han lem nar medlen och har ränta på dem, borde för öfrigt vara, utan annat intresse, men man måste besinna att Riks-banken ej frigöres från sine öfrige låneförbindelser, och att R.
St. ej kunna skäligen vara likgiltige, om, genom en lagstiftning för enskildes fördel inom en viss ort, de utestänga sig från möjligheten att bereda en allmän nytta för hela landet.
Riks-banken har samma ändamål som Privat-banksassociationer borde hafva, den nemi., att hufvudsakligast vara oktrojerade, ej för Bolagsmännens enskildta öfvervägande intresse, utan för att tillhandahålla kapitaler mot billig ränta och bereda fördelen af säker placering för sådane medel, som egaren ej vill eller kan använda lill produktiva företag.
Ingen må afundas Privat-bankerne sin fördel; de hafva lärt R.
St. att sköta sina affärer, de hafva varit nyttige, så vidt de kunnat vara det; men beroende af Riksbanken och tillfälliga omständigheter, hafva de icke förmått, utan samband med denne, hälla jemn penningetillgång, och detta förhållande åter har medfört den naturliga följd, alt under gynnande Den 21 Juni. 157 omständigheter hafva de haft öfverflöd på penningar, som retat till spekulationer, hvilka, i motsatt fall, icke kunnat underhållas, utan salt sin man i förlägenhet och brag! låntagaren betydlige förluster.
På samma gäng har Riks-banken lidit genom verkningarne af Privat-bankerne och det allmänna myntet utträngts ur rörelsen af Privatbankssedlar.