Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna olägenhet upkommer således egentligen icke från systemet, att Taxeringskommitéerna skola bestämma det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas, utan deraf, att en alltför sen tid till ansökningarnes inlemnande blifvit bestämd.
Då emellertid beslut om denna tidsbestämning redan är fattadt, så får man rätta sig derefter, och jag skulle således tro att det bästa vore, att man vidtoge någon förändring i Hr Braunerhjelms förslag på så sätt, att bestämmandet af det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas, öfverlemnas åt näst derefter för socknen sammanträdande Taxeringskommité, så att detta bestämmande, i st. f. att ske förskottsvis, kommer att ske först efteråt, hvarigenom den fördel vinnes, att Taxerings-kommitéen erhåller en säkrare ledning för sitt omdöme, ulan någon annan olägenhet, än den att krögaren under det år, då han börjar sin rörelse, icke på förhand vet hvad han derföre kommer att skatta, dervid han likväl icke kommer att stå i någon sämre ställning än andra näringsidkare, hvilka icke eller veta huru stor bevillning dem blifver påförd, förr än nästa Taxerings-kommité hållit sitt sammanträde.
Skulle ock någon olägenhet häraf anses upkomma, så kan den likväl lätt undvikas, enär K. M:s Beflnde möjligen kunde komma i tillfälle att afgifva sina resolutioner näst innan Taxerings-kommité sammanträdde, och då vore all olägenhet undanröjd.
Jag anhåller derföre att 15:te §:n måtte få denna redaktion: ”Då K:s Beflnde, enl. nästföreg:de §, meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, bestämme näst derefter för socknen sammanträdande Taxerings-kommité det kannetal bränvin, • som anses å 126
Den 9 Augusti f. m. hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt tinder den tid, för hvilken tillståndsresolutionen är gällande”.
När vi komma till den §, som handlar om förskotts-afgifterna, så blir del nödvändigt, för den händelse, att krogrörelse börjar drifvas, iunan det är bestämdt huru många kannor anses pä krogen kunna komma att försäljas, att bestämma det afgift förskottsvis skall erläggas för det minsta antal kannor, som får på krogen belöpa, hvarefter, sedan det blifvit bestämdt, för huru många kannor afgift skall erläggas, fyllnadeu uti det förskottsvis betalade beloppet skall erläggas.
Delta hörer likväl icke hit, utan till den 18:de §:h, och då vi komma dit, blir tid nog att derom yttra sig.
För narrande inskränker jag mig till att begära Hr Gr. o. Landtm:s propus, å det förslag jag nyss afgifvit.
Det skulle icke glädja någon högre än mig, om den lank eller förbränna, som i går frän samma häll bjöds oss, under natten kunnat undergå klarning och rening till en bättre och antagligare produkt, än den tarfliga, sorn då framräcktes, och jag erkänner att det af Gr.
Lagerbjelke nu upplästa förslaget förekommer mig något bättre än det som i går var å bane.
Jag vill icke begagna min rättighet att begära detta förslag på bordet, för att närmare få betänka saken, emedan sådant skulle förorsaka tidsutdrägt, men jag måste likväl göra ett par anmärku:r, önskande att de betänkligheter, som för mig framställt sig, måtte kunna undanrödjas.
Lagerbjelkes förslag innehåller, gävidt jag kunnat upfatta detsamma, att näst sammanträdande Taxerings-kommité skall bestämma det kannetal bränvin, för hvilket skatt skall erläggas.
Derefter säger Gr:n, att detta medförer den olägenheten, att den, som fått försäljningsrättighet, blir det första äret taxerad först efteråt, men att detta likväl endast detta år eger rum och icke sedermera.
Jag tror det icke ligga uti redaktionen tydligen uttryckt, att taxeringen skall ske på förhand de följande åren, utan att man deraf kan draga den slutsats, att för alla de 3 år, som man fått tillståndsresolution, skall på lika sätt förfaras, så att, om tillstånds-resolutionen utfärdas hösten år 1855, så får man sin första debitering 1856, den andra 1857 och den tredje 1858, och således blir man allt jemt debiterad efter det år då försäljningen pågått.
Dét borde väl vara uttryckt, att först sammankommande Taxeringskommité borde icke allenast taxera näringsidkaren för clet då löpande äret, utan jemväl för det derpå följande, eljest blir denna § så förstådd, att taxeringen för alla 3 åren göres först efter slutadt år.
Della anser jag vara uti princip oriktigt, ty det förhåller sig icke, såsom Gr.
Lagerbjelke förmenat, att bränvinsförsäljaren derigenom icke kommer i värre belägenhet än andra näringsidkare, ty dessa blifva icke taxerade till mera än 5 proc. af den behållna inkomst de anses ega, då denne deremot blir taxerad för det antal kannor bränvin, som han supponeras kunna försälja.
Del skulle vid sådant förhållande kunna hända att lian blefve taxerad till vida högre kannetal, än han kan blifva utaf
Den 9 Augusti f. m. 127 med, hvarigenom rörelsen blir för honom omöjlig, och det är derföre af så mycken vigt att taxeringen sker innan försäljningsåret börjar, på det han måtte vara i tillfälle att afsäga sig denna rörelse.
Vidare finnes uti 14:de §:n, sådan den af Disk. blifvit föreslagen, omnämnt huru det skall förhållas med sådana utskänkningsställen, som hafva kommit i gästgifveris ställe, men derom finnes här ingenting nämnt, hvarigenom en lucka upkommit, som torde böra fyllas.
Jag har icke gjort dessa anmärknrr för att söka sönderrifva förslaget, utan för' att få en och annan af dess brister afhulpen, hvarigenom de betänkligheter, jag nu framställt, kunde blifva undanröjda.
De betänkligheter, den siste värde talaren emot förslaget framställt, tror jag kunna undanrödjas genom en närmare granskning af detsamma.
Första mom. af den föreslagna §:n innehåller nemi.:
"Dä K. M:s Befh:de enl. näst fureg:de § meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, bestämme näst derefter för socknen sammanträdande Taxerings-kommité det kannetal bränvin, som anses ä hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt”.
Några andra krogar sysselsätter sig således icke Taxerings-kommitéen med, i afseende på bestämmande af det kannetal bränvin, som kan anses der blifva försåldt.
Det sista mom. innehåller att ”Taxeringskommittéen skall bestämma det kannetal bränvin, som anses å hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt, under den lid, för hvilken tillsländs-resolulionen är gällande'"'.
Det är således gifvet att för alla de krogar, som efter kommitéens sednaste sammanträde erhållit tillstånds-resolutioner, företager kommiléen bestämmandet af det kannetal bränvin, sorn kan anses blifva årligen försåldt, under hela den lid, frän hvilken tillstånds-resolulion blifvit meddelad, så att om denna gäller för 3 år, så fastställer också Taxerings-kommitéen det kannetal bränvin, som under dessa 3 år kan anses årligen blifva försåldt.
Således anser jag den första af de betänkligheter, Frih.
Haab yttrat, alldeles förfallen.
Hvad åter de rättigheter beträffar, som blifva meddelade i st. f. nuvar:de gästgifveriet', så är det redan genom en annan § bestämdt föreskrifvet, att dessa minuterings-rättigheter utdelas på samma sätt som alla andra, hvarföre det är klart, att äfven för dem gäller stadgandet i denna §, så att jag skulle tro äfven denna betänklighet härigenom vara undanröjd.
Efter den grundsats, enl. hvilken Serskildta Utsk. uprättat sitt Betänk., skulle bränvinsminuterare på landet vara skyldig att erlägga afgift efter det anbud, som vid skedd auktion bade blifvit antaget, och hvilket anbud naturligtvis beräknades efter år, samt förblef lika för hela den tid, för hvilken rättighet hade blifvit genom auktionen förvärfvad.
Deraf följde naturligtvis, att den skatt, som krögaren på landet skulle erlägga, icke kunde eller borde blifva föremål för Taxerings-kommitéens bedömande, hvilket äfven kommer att blifva 128 Den 9 Augusti f. m händelsen med denna slags rörelse, såvidt den drifves uti städerna.
Genom R. o. Ad:s fattade beslut kommer en helt annan grund att följas i afseende på meddelande af tillstånd för bränvinsminutering och utskänkning på landet, hvaraf också följer, att de grunder, Serskildta Utsk. upställt för beskattningen af denna rörelse på landet, helt och hållet hafva förfallit, så alt andra grunder mäste sättas i stället.
Det är dessa grunder man vill stadga uti den nya §, som i går blef af Hr Braunerhjelm föreslagen, och i hvilken förändringar nu blifyit af Gr.
Lagerbjelke ifrågasatte.
Vid närmare granskning af de båda förslagen, synes mig det af Gr.
Lagerbjelke upgjorda ega ett obestridligt företräde framföre det af Hr Braunerhjelm framställda, men jag fruktar likväl att äfven vid det förra låda brister, sopi mäste afhjelpas, hvartill jäg dock icke tror mig på detta rum vara mäktig.
Man har nemi. till följe af det förändrade sätt, hvarpå rättigheterna skulle meddelas, blifvit nödsakad att återgå till den vanliga formen för beskattningen, nemi. att den skall genom Taxerings-kommité bestämmas.
Man har således här måst föreslå samma grunder, som af Serskildta ölsk. redan blifvit föreslagna i afseende på beskattningen af gästgifvars utskänknings-rättighet, hvilka grunder finnas lili 12:le §:n af den föreslagna Författn:n utvecklade.
Enl. denna § skall Taxerings-kommiléen bestämma det kannetal bränvin, som för året kan anses vid gästgifveriet kunna försäljas, hvilket Taxerings-kommitéens beslut gästgifvaren, om han dermed är missnöjd, eger rättighet att öfverklaga, så att denna beskattningsfråga är ställd i fullkomlig likhet med hvad för beskattningsfrågor i allmänhet är stadgadt.
Det synes mig vara helt naturligt, att de utminuterings- och utskänkningsrättigheter, sorn K. M:s Beflude eger att genom serskild resolution meddela, äfven böra, i afseende pä beskattningssättet, blifva enahanda, såattden beskattuingsauktoritet, som tager hand om ärendet, icke sträcker sin åtgärd längre än till det är^ under hvilket den utöfvar sin verksamhet, alldeles på samma sätt som det tillgår vid bestämmandet af bevilln:n för ali annan handel och rörelse, af hvad namn och beskaffenhet som helst.
Lagerbjelkes förslag skulle likväl här ett helt annat förhållande inträffa.
Den första, efter tillslånds-resolutionens utfärdande sammanträdande Taxerings-kommité skulle nemi. bestämma skatten, icke blott för det år, som möjligen vore förflutet, innan denna kommité sammanträdde, utan äfven för de båda derpå följande, i händelse tillstånds-resolutionen innefattar en tid af 3 år.
Detta är, enl. min tanke, en oformlighet.
Väl låter det, i brist på bättre, göra sig att man bemyndigar näst sammanträdande Taxerings-kommité att retroaktivt gå tillväga, ty denna form har förut varit begagnad, ehuru R.
St:r vid sista Riksdagen förändrade Bevilln:s-Förordn:n, så att någon sådan retroaktiv pröfning icke nu mera eger rum; men att tillåta Taxerings-kommité att inlåta sig uti pröfning af skatten för ett år, då denna kommité icke längre existerar, det anser jag för min del vara oformligt.
Denna kommité bör väl icke rätteligen i det ena fallet längre utsträcka sin verk - Den 9 Augusti f. m. 129 verksamhet än i (let andra, d. v. s. dess verksamhet hör icke omfatta mera än det år, för hvilket Kommitéen är nedsatt.
Detta är ett fel uti förslaget, som jag tror genom en förändrad redaktion böra afhjelpas, ehuru jag, på sätt jag nyss tillkännagaf, icke anser mig mäktig, att här på ett ögonblick kunna åstadkomma en sådan förändring, att §:ns lydelse skulle för detta ändamål blifva fullt riktig och tydlig.
Ett annat fel har äfven förekommit mig vidlåda detta förslag.
För gästgifvare är nemi. den rättighet meddelad, hvilken äfven synes naturlig, att, derest han icke ätnöjer sig med Taxerings-Kommitéens beslut, så eger han, likasom alla andra skattskyldiga, att deröfver anföra besvär, i den för dylika frågors behandling föreskrifna ordning.
Uti nu föreslagna § finnes ingenting omförmäldt röride en sådan rättighet för bränvins-utskänkaren.
Skall då meningen vara den, att den skattskyldige icke må ega rättighet att klaga öfver TaxeringsKommitéens beslut, utan att det skall emot honom ega laga kraft i samma stund det blifver meddeladt?
Liefve denne skattskyldige försatt i sämre belägenhet än alla andra, som erlägga skatt till Staten, men sådant anser jag vara stridande emot både princip och rättvisa. l'å grund af hvad jag nu anfört, torde R. o. Ad. finna, att ifrågavaride förslag, om ock bättre än det förut uppgjorda, likväl saknar den fullständighet och den harmoni med de principer, som i dylika frågor böra göra sig gällande, hvilken uti en lag aldrig bör saknas.
Huru dessa brister skola afhjelpas kan jag icke nu för ögonblicket upgifva.
Det enda möjliga sätt att vinna ändamålet, anser jag vara det, att man remitterar detta förslag till Serskildta Utsk., som, efter hvad jag tror mig veta, af de öfriga Stin erhållit återremiss af Betänk., med föreskrift för Utsk. att taga den föreslagna §:n i öfvervägande och upgöra ett sådant förslag, som kan undanrödja de felaktigheter i det nu förevaride, som af mig blifvit påpekade.
Frih. Creutz, Stephani Ehuru det ingalunda är min mening att i allmänhet klandra Hr Braunerhjelms förslag, har jag likväl trott mig böra deremot uttala en anmärkn., nemi. i afseende på Kyrkoherdarnes inblandande och ingripande i bränvinsväseudet och kroginrättningarne.
Finnas då icke andra personer än dem att använda uti så beskaffade värf?
Jag tror att man lämpligare skulle dertill kunna använda t. ex. Ordfiden i sockennämden, ty det nu föreslagna är i min tanke ett gyckel emot presterne, hvilket påminner om den bekanta visan att ”prestefar lian skall nu allting bestyra.”
Då presterne f. n., likasom mången annan, begagna bränvin, och jemväl ofta producera denna vara lika mycket som åtminstone de mindre bränvinsbrännarne i landet, så äro de visserligen fullt kompetenta lill det förtroende, som Hr Braunerhjelm velat gifva dem; men då man likväl måste betrakta presterne såsom Ordets tjenare, så tror jag det icke vara förenligt med deras kall, att de tillika användas såsom arrangörer för krogväsendet i landel.
Jag kan väl icke 10 II. 9 130 Den 9 Augusti f. m. hoppas någon framgång åt min uttalade mening, men jag hatlikväl ansett mig höra uttala densamma, och det skulle verkligen förvåna mig, om ingen stämma här höjde sig i samma syftning, som min.
Jag har äfven velat påpeka huru nyttigt det nu hade varit, om R.
Sl:r icke hade afslagit frågan 0111 kommunal-nämnders inrättande i landet, åt hvilka man lämpligast hade kunnat updraga så beskaffade värf. Gr.
Den siste värde talaren har ordat åtskilligt ang:de olämpligheten af alt Presterskapet skulle hafva något bestyr i denna fråga, men då ingenting derom uti mitt förslag förekommer, anser jag mig icke behöfva bemöta detta yttrande.
Hr Printzensköld har deremot verkligen i sak framställt åtskilliga anmärkmr emot mitt förslag, öfver hvilka jag anhåller alt få yttra mig.
Ilan bar försl ansett olämpligt, alt kannetalsbéstämningarne skulle göras pä olika lång tid för gästgifverierne och för andra utskänknings-ställen.
Det är likväl den betydliga skillnad emellan dessa, att bränvins-utskänkarne, eller krögarne, hafva sina rättigheter på högst 3 år, men de hittills varande gästgifvarne deremot på obestämd lid, och det vore således omöjligt, att för den tid, dessa sednare hafva sina rättigheter, bestämma något visst kannetal.
De gästgifvare deremot, som få sina rättigheter efter den nya förfatlnrn, stå i alldeles samma förhållande som öfriga krögare, och för dem bestämmes kannelalet alldeles på samma sätt som för de sednare.
Det är dessutom den skillnad emellan ett gästgifveri och en vanlig krog, att om gästgifvaren upphör med sin krogrörelse, så qvarstår han likväl såsom gästgifvare, men en vanlig krögare, som förlorar sina krogrättigheter, han qvarstår som intet.
Jag tror mig härmed tillräckligt hafva bemött Ilr Printzensköld» första anmärkn.
Ytterligare har af samme värde talare blifvit anmärkt, att i Utsk:s förfatlningsförslag stadgar den §, som talar om bestämmande af kannelalet för gästgifverierna, uttryckligen, alt Taxerings-Kommitéens beslut kan öfverklagas, hvaremot mitt förslag derom ingenting innehåller.
Jag skulle för min del snarare tro, att ett fel ligger uti den § af Utsk:s förslag, som stadgar sådant, enär ett dylikt stadgande ingalunda behöfves, utan följer af de allmänna föreskrifterna i ämnet, och då uti den af mig föreslagna redaktionen af 15:de §:n något annat stadgande icke är uttryckt, än att t. ex.
Kommitéerna skola i detta fall besluta, så är det äfven gifvet, att detta beslut kan pä vanligt sätt öfverklagas.
Slutligen halden värde talaren sagt, att det vore orimligt, att Taxerings-Kommitéerna skulle bestämma kannelalet för hela den lid, för hvilken tiilständs-resolutionen är gifven, och att detta stod i uppenbar strid emot hvad om bevillnms bestämmande i allmänhet är stadgadt.
Den värde talaren har likväl härvid förbigått, alt sedan, till följd af R.
Stms beslut, bevilln. numera skall åläggas krogarne, sä kommer i allt fall, äfven om mitt förslag antages, bevillnm att af Taxerings-Kommitéerna årligen fastställas för krogarne, så alt icke någon förändring kommer att på något sätt Den 9 Augusti f. m. 131 ske uti Taxerings-Kommitéernas lagstiftning i detta hänseende.
Mitt förslag innehåller endast, att det kannetal, som anses komma att på krogarne försäljas, kommer att en gång för alla bestämmas för hela den tid, som rättigheterna omfatta.
Delta anser jag för min del vara alldeles nödvändigt.
Krögaren står för ,öfrigt, i afseende på sin bevilln., uti alldeles samma ställning, som alla andra näringsidkare och deruti är, som jag förut sagt, ingen skillnad gjord.
Men utom denna bevilln. har han kannetals-afgiften, och så vida någon redbar person skall vilja åtaga sig krogrörelse, så måste han väl vela hvad han skall i detta afseende i skatt erlägga, och vara försäkrad om, att icke hans rörelse kan blifva nedtryckt genom en möjligen orimligt högt satt kannelals-beräkning.
Det är derföre nödvändigt att sådant på förhand bestämmes för hela den tid, under hvilken han har rättighet att utöfva sin försäljning.
Det vore ändå bättre, om han hade det bestämdt, redan innan han började sin rörelse, men sådant har icke låtit sig göra, sedan R. o. Ad. bestämt så sena tider för ansöknings inlemnande och sockenstämmas utlåt.
Om endast en förändring gjordes i dessa tidsbestämmelser, så att de sattes några månader tidigare, så skulle krögaren, innan han börjar sin rörelse, veta hvilken kannetals-beräkning han hade att rätta sig efter för hela den tid han hade rättighet att drifva sin rörelse.
Skulle under tidens lopp några oegentligheter i afseende å kannetals-afgiftens belopp upstå, så kan Taxerings-Kommitéen i alla fall vid bevilmns bestämmande vidtaga de rättelser, som möjligtvis kunna årligen behöfvas.
Någon inkonseqvens emot öfriga stadganden förefinnas således icke i mitt förslag, utan vågar jag hoppas, att de anmärkn:r, Hr Printzensköld deremot framställt, må kunna anses vederlagde, och vågar jag derföre fortfara i min anhållan om bifall till förslaget.
Mot det förslag, Gr.
Lagerbjelke framställt, hafva åtskilliga anmärkn:r blifvit gjorda, men jag anhåller att, för min del, få deruti instämma och hoppas, att det utaf R. o. Ad. måtte bifallas.
Jag vill blott söka, att, så godt jag kan, gendrifva en eller annan af de gjorda anmärkmne.
Hvad först angår den anmärknm, att uti förslaget icke funnes intaget något stadgande om rättighet för den beskattade näringsidkaren afl anföra klagomål, så tror jag, i likhet med Gr.
Lagerbjelke, att i denna författn. ingenting derom behöfver sägas, ty han har denna rättighet i Revilln:s-Förordn:n sig tillförsäkrad.
Det finnes visserligen uti I2:te §:n af Utsk:s förslag stadgadt, att gästgifvare eger rätt att öfver Taxerings-Kommitéens beslut sig besvära, men då uti samma § stadgas att: ”Gästgifvare, som icke inom en månad från det Taxerings-Kommitéens förrättning blifvit afslutad, hos socknenämnden upsagt den rätt till bränvin® utskänkning, som gästgifveriet åtföljer, vare underkastad den afgift, som bör under det nästföljande försäljningsåret utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt”; så 9* 132 Den 9 Augusti f. m. vill jag lemna derhän, hvad nytta denna besvärsrätt kan medföra för gäslgifvarne ; men det är dessutom icke här stället att derom tvista.
Deremot utgör den 12:te §:n ett stöd för Gr.
Lagerbjelkes förslag, enär uti denna § finnes föreskrifvet, att Taxerings-Kommittéen skall i förväg, innan gästgifvaren börjat sin utsäljuing för året, bestämma hvilken skatt han bör erlägga.
Således skulle, enl.
Hr Printzenskölds förmenande, TaxeringsKommiléen härvid vara utan all ledning, ty den har ingen annan ledning, säger Hr Printzensköld, än den försäljning, sorn blifvit under året verkställd; men, enl. den 12:te §:n, åligger det just Taxerings-Kommitéen, såsom jag nyss sade, att, innan gästgifvaren, börjar sin försäljning, bestämma huru mycket han skall under nästföljande försäljningsår uti kannetals-afgift betala.
Lagerbjelkes förslag skulle dessa afgifter deremot icke komma alt bestämmas förr än utsäljningen redan hade börjat, och således finnes då redan en lika säker beräkningsgrund lör afgiften, som vid hvar och en annan näring, ty för dessa bestämmes den icke först sedan året är slut och näringsidkaren känner sin inkomst, utan den bestämmes under det löpande året, så att den t. ex. bestämmes i Juni månad år 1854, fastän icke skatten nppbäres förr än 1855 på vintern.
Således tror jag icke, att det skall blifva värre, att för de enl.
14:de §:n tillåtna försäljnings-ställen bestämma skatten, pä sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, än det nu är för Taxerings-Kommitéen att bestämma skatten för hvar och en annan.
Icke eller kan jag inse att det för försäljarne är svårt att åtaga sig försäljningen, endast derföre att de icke få i förväg veta huru stor skatt de skola erlägga.
Utsk:s förslag är detta redan fallet med dem, som för kortare tid än ett är erhålla rättighet att försälja bränvin, såsom vid läger, badorter o. s. v.; ' de få icke veta, huru stor skatt de skola erlägga, förr än långt efter det deras försäljning uphört.
Hr Printzensköld yttrade, alt man borde till Utsk. remittera detta förslag, men Utsk. har icke sjelf framställt något förslag, och således kan icke någon återremiss här ega rum.
För att sätta Utsk. i tillfälle att yttra sig i frågan, så mäste det väl hafva något att yttra sig öfver, ty i annat fall har det ju ingenting att säga, hvarföre jag tror det vara bäst, att till dess granskning öfverlemna ett redan upgjordt förslag, hvaröfver det får utlåt, afgifva.
Enl. hvad jag i dag inhemtat, har BorgareSt. återremitterat nästan hvarje § i detta Betänk., äfvensom ifrån PresteSt. åtskilliga §§ hafva blifvit återremitterade.
Ett enda Stånds beslut binder icke Utsk., och jag får således äfven af detta skäl anhålla om bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag.
Creutz gjorda anmärkmri, att Kyrkoherdarne icke borde inblandas uti sådana ärenden som detta, får jag för min del förklara, att jag gerna skulle hafva velat undvika sådant, men att jag varit dertill nödsakad till följd af den redan antagna 13:de §:ns innehåll. toen 9 Augusti f. m. 133 Frih.
Raab: Af Gr.
Lagerbjelkes sednare yttrande har jag lärt mig inse litet närmare, än förra gången, hvad som menas med detta förslag.
Jag erfor sålunda, att meningen skall vara den, att den Taxerings-Kommité, som hålles näst efter det att sådan rättighet, som här är i fråga, blifvit beviljad, skall på en gång åsätta taxering för alla de år, som rörelsen kommer att drifvas, så att, om K. M:s Befh:de beviljar en sådan rättighet för 3 är, så skulle Taxerings-Komitéen bestämma afgifterna på en gång för alla 3 åren.
Nu har likväl R. o. Ad. godkänt den grundsats, som ligger i 8:de och 12:te §§:na, deri det heter, att Taxerings-Kommitéen skall för hvarje år bestämma det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas.
Jag hemställer då, om det kan vara rätt, att i en följande § gå ifrån denna grundsats och säga: ”Nu hafva vi tänkt bättre på saken och funnit, att taxering icke bör hvarje år åsättas, utan hvart annat eller hvart tredje år”.
Jag tror, att då man skall utfärda en författa., så böra §§:na ställas i sammanhang med hvarandra, så att den ena §:n kommer i någorlunda samband med den andra.
Vidare har man i 8:de §:n tillerkänt näringsidkare i stad, som icke åtnöjas med Taxerjngs-Kommitéens beslut, rättighet att inom en månad få upsäga rörelsen, och uti 12:te §:n har samma rättighet blifvit gästgifvare ä landet tillerkänd.