Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Just dessa §§. påslås vara de, som åkiagarne af så många Läns BevillningsComitéer hafva åberopat; en mängd vaga ord innehållas deruti; en instruetion för BeredningsComitéen bör vara vida kortare och bestämdare, om den någonsin skall kunna uppfyllas.
I samma Paragraphs mom. 12. bör insättas, näst efter ordet samt > orden: i hän - 376
Den i5 December e. 111. delse Comite'n sådant fordrar.
Det ovillkorliga yrkandet, att alla egare skola uppgifva sin tanka om sin egendoms värde, tjenar numera till intet.
Emot alla cle manga personer, som uppgifva mundtligen, har det aldrig tjent lill något, och äfven de andra lära redan tämligen allmänt hafva påhittat den enkla utvägen, att lemna columnen på värdena uti deras uppgift tom, till dess de på Beredningsstället fått genom samtal, innan Taxeringen börjats, inhämta Ledamöternas tanka.
Skulle stadgandet af de särskilta egare-uppgifterna någon gång tjena till att höja ett egendomsvärde, så kän det dock aldrig nog inpräglas i minnet, att en Förordning, sådan som denna, ej bör redigeras blott med afsigt att utan klagomål få ut stora skattebelopp.
Så redigera FinanceMinistrar, men Ständer böra åsyfta, att fördelningen verkligen blir billig, och det samfälta skattebeloppet ej större, än hvad som minst behöfves.
Art. lil. 2. mom. 16.
I afseende härå åberopas mitt förra Memorial af den 10 December.
Art. III. §. 2 mom. iy.
I stället för: ”till lägre värde än den kunde komma att ”gälla _, om den utan tvångsmål skulle säl"jas” föreslås: — till lägre värde än det högsta , hvaraf fem procents behållen inkomst möjligen kan förväntassedan af - Den i5 December e. m. 377 drag skett för utskylder af alla slag j samt för underhållet af de för skötseln högst nödiga personer och byggnader.
Att samma lika Bestämda grund
Bör vara satt för jordBrukets och Brukens Taxering BeBöfver ej Bevisas.
Genom ett kort stadgande i detta moment
Bör man ersätta alla de många perioder, som Borttagas i det 2:dra ocB 22tdra.
Vid instructionens författande för en samvetsdomstol, sådan som BeredningsComiten ändå alltid Blir, är det af duBBel vigt, att instructionen är kort oell, om möjligt är, Bar åtminstone någon ziffra till sin regulator; genom att der Bygga alltsammans på ordj oell på flera >våningar af ord_, kommer man möjligtvis slutligen derhän, att antingen samvetsdomaren mister sitt samvete, eller domstolen de flesta samvetsgranna ledamöterna, emedan sådane häldre Böta, än åtaga sig att dömma efter en förordniug, hvilken de tro sig äga skäl att kalla mångtydig.
Art. III. §. 2. mom. 19.
Orden, om frälseräutor, som af åho köpas, ”kommer ”köpesumman j att iförhållande dertill öka hemmanets värde” böra, i sammanhang med nyss föreslagna ändring, erhålla lydelsen: kommer detta förhållande j att vid hemmanets värdering iakttagas.
Art. III. §. 2. mom. 21.
I stället för hvad sorn nu stadgas, alt ”pä åbyggnad 37S Den i5 December e. m.
"bör göras skäligt afseende
,“ oaktadt man endast för histställcn upptager hela Brandförsäkringssumman, föreslås : åbyggnad d landet, utöfver hvad enligt
Lag och ortens sed är på hemmanet oundgängligt, må ej ingå i hemmansvärdet, utan serskilt värderas och antecknas i längden till Bevillnings erläggande, enligt Art. II. $. 3. mom. 2.
I sammanhang härmed föreslås, att i sistnämnde Art. II. §.
3. införes ett så lydande mom. 2.
För särskildt värderad åbyggnad å landtegendom erlägges -J ('eller af den Bevillning, som för lika hemmansvärde betalas.
Ar byggnaden brandförsäkrad, betalas hälften mer.
Det torde ej behöfva bevisas, såväl att det döda Capital, sorn ofta ligger i åbyggnader på landet, bör skatta mindre, än det productiva, som att sjelfva beskattningsgrunden äfven här bör vara bestämd.
Art. III. $. 5. mom. 1.
PröfningsComitens göromål synas mig böra på följande sätt beskrifvas:
Att dels , med anledning af de anmärkningar , som vid TacceringsComitéernes beslut göras, eller Comiteen i öfrigt, efter inhemtad noga kännedom, finnér skäliga, vidtaga alla nödiga rättelser i enskildta hemman, eller
Districters fastighetsvärden , dels, sedan alla dessa frågor blifvit af gjorda, höja eller nedsätta det sammanlagda värde, som således har blifvit åsatt alla Den i5 December e. m. 379 hemman i Länets till det beloppsom finnes upptaget i efterföljande Tabell.
En sådan höjning eller nedsättning bör dock alltid ske med ett helt antal Riksdaler pä hvart hundrade, och må Tabellbeloppet _, i händelse det ej härigenom jemnt fjlleSj fäj med iakttagande af närmaste möjliga likhet j öfverskridas.
Skälen till denna vedaction äro anförda.
Det är just härigenom, som ett maximi-belopp blir stadgadt för jordbrukarens bevillning.
MinimiTabellen bör här hel och hållen införas i Paragraphen.
Jag anhåller nu om Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett förslag af ännu större vigt.
Jag ber hvarje Riksdagsman svara sig sjelf, om han tror, att på det sätt som Rikets Ständers Förordningar måste utarbetas, genom först ventilation i Utskott af 48 personer, sedan debatt på fyra ställen, återremiss och nytt betänkande med vederbörlig disputationsact emellan anmärkarne och några stötta ledamöter i Utskottet, derefter delvis olika beslut på de fyra ställena, samt slutligen jemnkningsbetänkanden och nämndvotering, del någonsin skall kunna undvikas, helst der så mångå intressen äro vakna, som vid frågan om ett helt Rikes skattläggning, att icke Förordningen skall bli sämre redigerad, än man hade önskat, sämre än man haft pretention på. 38o Den i5 December e. m. om den utgått från embelsmannamyndighet, och haft en eller några få författare.
Måtte ingen härvid så misskänna mig, som skulle jag vilja insinuera ett tadel emot våra Grundlagar i denna del, eller på minsta sätt emot det förhållande, hvars orubbade fortfarande ingen kan högre än jag önska, att äfven redactionen af Rikets Ständers Förordningar slutligen uppgöras i Ståndens Plena, och ej handlöst öfverlemnas åt Utskott, eller för Ständernas åsigt främmande embetsmannamyndigheter.
Men det inconseqventa ligger deri, att tolkningen af mörka ställen väl i de första instanserna är uppdragen Rikets Ständers Deputerade, men att, enär olika tankar förekomma om Förordningens mening, Embetsverk utgöra de sista instanserna.
Härigp^m kan här, enär tolkningen af en mindre väl redigerad Förordning ofta innebär en verklig lagstiftningsåtgärd, en del af beskattande magten frångår Rikets Ständer, tvärtemot RegeringsFormens § 57.
Det är på denna grund jag vågar föreslå, att, vid alla de tillfallen, der principfrågor äro för handen, BevillningsFörordningen må i högsta instans tolkas af en RiksPröfningsComité, sammansatt af Justitieombudsmannen och Rikets Ständers Fullmägtige; att deremot enskilda frågor och de, i hvilka den enskilde är klagande part, må såsom hittills afgöras i KammarRätlen, och at.t RiksPröf - Den i5 December e. m. 381 ningsComiténs hela instructiön må vara innefattad i Ledamöternas ed, samt hela deras ansvar vara inför tryckfrihet och publik.
Äfven i detta afseende utvecklas min mening häst genom redactionsförslag, och jag får derföre föreslå: att Art. III, § 5, må erhålla följande nya Mom. 12.
Finner Berednings- eller TaxeringsComite' sig i osäkerhet om denna Bevi/lningsFörordnings rätta mening , då böra , den förra hos Taxerings-, och den senare uti PröfningsComiteh sådant anmäla, och emedlertid i längden upptaga hvad sorn mest gagnar Kongl. Maj:t och Kronan.
Finner PröfningsComiteh sig i dylik osäkerhet j vare lag samma, och lände då Prof ningsComiténs utslags grundadt på Kronans största förmon, till efterrättelse för det året; den skattskyldige dock alltid obetaget, att, enligt denna Art:s § 7 Mom. 2, anmäla klagomål i Kongl. Kammar Rätten.
Men till undvikande af samma osäkerhet för ett annat år, vare PröfningsComiteh skyldig, att anmäla frågan hos RiksPröfningsComiteh och begära förklar ring.
För expeditionen häraf till Justitieombudsmannen ansvarar Konungens Befallningshafvande.
Att i § 7 Mom. 1, 2 och 4 må bibehållas oförändrade, men Mom.
3. erhålla följande lydelse: 38a
Enahanda rätt med Skattskyldig äge vederbörande å Kronans vägnar, att anföra besvär öfver PröfningsComite’ns åtgärd’, i afseende pä den Bevillning, som af Debitering beror, dock icke mer än N. N. månaders tid efter PröfningsComiténs sammanträde.
Det tillhör Öfver Ståthållaren eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att i desse fall, inom viss förelagd tid, infordra och vid Handlingarne till Kongl. KammarRätten bifoga den skattskyldiges förklaring.
Från KammarRätten kan ock målet sedaji i laga ordning dragas under Konungens pröfning.
Anmärkningar å Kronans vägnar emot PröfningsComiténs beslut rörande värden eller belopp af inkomst, eller mot dess åtgärder till följd af dylika beslut, tagna af underlydande Comité er, må , utan afseende på hvad andra författningar om Kronans medel stadga, icke få göras af annan auctoritet än Länsstyrelsen, ej heller längre tid efter PröfningsComiténs sammanträde, än att Debetsedlarne ännu äro outfärdade, samt anmärkningen kan hinna bli samtlige PröfningsComiténs Ledamöter communicerad, deras svar inkomma, och, jemte KammarRättens utlåtande i målet, blifva aflemnadt till RiksPröfningsComitén inom årets slut.
Ogillar KammarRätten anmärkningen, förf alle frågan.
På vederbörande
Debetsedlar skall emedlertid anmärkas, att fråga om en högre skatt är anhängig.
Den i5 December e. m. 383 Att efter slutet af §. 7 införes en helt ny §, så lydande: 8. om RiksPröfningsComiteen. Mom. 1.
För att oåterkalleligen afgöra alla tvister, sorn kunna uppstå genom olika meningar om denna BevillningsFörordnings rätta ty delse , skola Rikets Ständers Justitieombudsman samt Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret hvarje år, på utsatt tid i Januari månad, sammankomma under JustitieOmbudsmannens ordförande och med Secreterare från dess Expedition. Mom. 2.
Denna RiksPröfningsComite' upptager 1:0 alla de förfrågningar, hvilka enligt *$*. 5, Mom.
12 göras af LänsPröfningsComite'erna; 2.0 de anmärkningar af Länsstyrelser, hvilka, enligt 7 Mom. 3, Kongl.
Kammar Rätten gillar och till RiksPröfningsComite’n remitterar.
Mom. 3.
RiksPröfningsComitén öfverlägger inom slutna dörrar, men afkunna r beslutet inför öppna, på viss dertill allmänt kungjord dag, äfvensom hvarje Ledamot, som varit af särskilt tanka, då bör offentliggöra sina skäl.
Protocollet blifve bifogadt JustitieOmbudsmannens
Embetsberättelse för förra året.
Morn. 4•
RiksPröfningsComitens alla Ledamöter aflägge före sammanträdet följande ed: 384 Den i5 December e. m. Jag N. N. lofvar och svärj vid Gud och Hans heliga Evangelium, att jag , såsom Ledamot i Sveriges Rikes P röfningsComité, skall tolka nuvarande BevillningsFörordning efter bästa förstånd och samvete, såsom jag ord och mening begriper.
Och skulle den händelsen inträffa, att jag om Förordningens mening är osäker, då skall jag tolka den till de skattdragandes förmon, och noggrannt i protocollet uppgifva skälen till min osäkerhet för nästa Riksdags Ständer; så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ. Mom. 5.
RiksPröfningsComitens Utslag utfärdas enligt flesta rösterna, och blifva genast derefter offentligen kungjorda, samt gälla sedermera till nästa Riksdag, såsom förklaringar af Bevillningsförordningen.
Är derigenom någon anmärkning öfver förra årets BevillningsTaxering gillad, blifve sådant kungjordt för vederbörande skattskyldige , och restlängd inskrifven , sä fort sig göra låter.
Jag anhåller om remiss af detta mitt Memorial till BevillningsUtskottet, samt om communication med respective MedStånden.
Grefve Spens, Carl Gustaf, hade inlemnat följande, som upplästes: Vid Ben \5 December e. m. 385
Vid ett så vidlyftigt och inkrånglad t uppbördssätt, sorn det Svenska, är det omöjligt, att de skattdragandes pluralitet skall kunna controllera, om utlemnade Debetsedlar äro rigtiga.
Misskrifningar äro likaledes vid en så vidlyftig expedition, sorn en Häradsskrifvares, ostridigt möjliga.
Lika gerna medger jag, att den enskifta landtboen icke har enligt närvarande författningar något egentligt klagoskäl; så snart han inärker och anmäler en origtighet, får han den rättad, och stundom hör man lalas om ransakningar i fögderier, när betydligare ■underslef upptäckas.
Allt detta medgifves.
Men då, efter mitt sätt att se, det är samhällets skyldighet, att, der sådant ske kan, genom controller söka förebygga underslefven, häldre än att räkna på fruktan hos Embetsman för straff, som drabba den som händelsevis upptäckes, eller åberopa, såsom ursäkt för nämnde controllers bortovaro, rättigheten hos folket att sjelfva controllera och anmäla, i fall någon förstår hvad som är landskunnigt att pluraliteten ej förstår; då således en controll verkligen synes mig behöflig emot Häradsskrifvares misskrifningar, och dessas möjlighet kan leda dertill, att en egennyttig Häradsskrifvare, i samråd med en dylik Kronofogde, ganska länge och betydligt kan öka Allmogens tunga bördor, har jag ansett mig kunna påkalla Ridderskapets och Adelns samt MedStåu5 H. 25 386 Den i5 December e. m, dons uppmärksamhet p3 elt kort förslag i detta afseende, öfverlygad att, i fall det befinnes overkställbart eller onödigt, sådant skall blifva af sakkunniga män utredt.
Jag får ödmjukast föreslå, att för hvarje socken inom fögderiet vid HäradsskrifvareContoiret uppgöres en lista med i columner, i hvilken införes för hvar och en utskrifven
Debetsedel den skattfordrade personens namn och den summa, hvarpå hela Debetsedeln lyder; att minst dagar före första uppbördsmötet nämnde lista uthänges i sockenstugan, och förbfifver hängande der i minst 3:ne månader till allmänt åskådande, samt slutligen, att när Häradsskrifvaren till LandsContoiret aflemnar sin på uppbördstitlar ställda räkning, skall lian vara skyldig bifoga så väl denna lista, med påtecknadt betyg af KyrkoRådet, att ingen deremot stridande Debetsedel blifvit anmäld, som äfven en särskilt Redogörelseläkning, hvilken visar, att summan af alla personernas skatt är lika med summan af alla uppbördstitlarnas belopp.
Enär på detta vis Häradsskrifvaren i sin bokföring går arne olika vägar till samma summa, och på bägge vägarne blir controllerad, kan aldrig han befara, att icke han sjelf upptäcker en skedd misskrifning, och de reviderande myndigheterna kunna controllera så väl på Kronans, som på Folkets vägnar, och Folket kan trygga sig dervid.
Blifver
Den i5 December e. m. 387 det hvarje host kungjordt, att hvar och en, som erhåller en Debetsedel, eger jemnföra med listan, som i Sockenstugan skall blifva hängande, och uti en till detta ändamål utlyst särskilt Sockenstämma sedermera anmäla, om någon olikhet befinnes, i hvilket fall han ej behöfver betala mer, än hvad som på nämnde lista står, eller, om betalning redan är skedd, återfår hos Kronofogden, hvad som han enligt SockenstämmoProtocollet har öfverbetalt.
Då är jag öfvertygad, att hvarenda afbåde Ståndspersoner och Allmoge begagnar denna rättighet, och då det erforderliga collationerandet reducerar sig till en enda summas för hvar Debetsedel, kan det ej fela, att icke hvar och en kan verkställa det, eller ock finna någon i läsning kunnig granne, som förmår upplysa honom.
Om Remiss till vederbörligt Utskott, och communication med respective MedStånden anhålles ödmjukligen.
Grefve Spens j Carl Gustafhade inlemnat ett så lydande Memorial: Genom de Memorialer, som härstädes och i andra Stånd blifvit aflemnade, har jag blifvit underrättad, att Kongl. KammarRättens anmärkningar emot de sednare årens BevillnuigsComite'er varit ställda icke 38S Den >5 December e. m. blott emot det Läns, der jag bor, utan emot nära halfva Sveriges.
Det slår alldrig felt, all icke Rikets Ständers Bevillningsutskott skulle, vid afgörandet af frågan om Allmänna Bevillningen, äga ett stort gagn af ett så vigtigt document, som en authentik Species facti öfver dessa interessanta mfd skulle utgöra.
Äfven för Ståndens Ledamöter synes mig en sådan öfversigt vara mycket nyttig; Allmänna Bevillningsämnet är för betydligt för oss alla, alt icke vi skulle omfatta alla tillfällen, för att i tid få reda på i hvilka delar de förra författningarna gifvit anledning till olika tydningar, och det är i afseende derpå jag hemställer lill Rikets Ständers Bevillningsutskott, om det ej finner nödigt, att, på sätt RiksdagsOrdningens § föreskrifver, infordra en specifik upplysning härom, samt anhåller alt densamma måtte Ständerne meddelas.
I statistiskt afseende är det äfven vigtigt få veta, huru stora summor som varit i fråga, och jag anhåller derföre, att äfven detta måtte specificeras.
Innan jag slutar detta Memorial, nödgas jag härvid erkänna en brist hos mig sorn Memorialets författare, och anhåller om ursäkt derföre; hade flera dagar återstått af motionstiden, skulle jag hafva dröjt med detta mitt anförande.
Jag erkänner nemligen, att fjäg hade bordt, innan det inlemnades, genomläsa Herr JustilieOmbudsmannens Embetsberättelse!’, hvilken jag är Den i5 December e. m. 389 öfvertygad med sin uppmärksamhet följt detta mål, som rörer en så stor del af Sverige; skulle nu nämnde EmbelsBerätteJser innehålla de upplysningar jag önskat, så anhåller jag att i anledning deraf Lii tillrättavisad.
Herr von Wahrendorff, Martinj hade inlemnat följande, som upplästes:
Förslag att bestraffa tillgrepp af växande skog såsom tjufnad, i stället för åverkan, har redan vid de tvenne sednare Riksmötena blifvit väckt, men förfallit, då blott Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet voro för, men Borgare- och BondeStånden emot den önskade förändringen.
Emedlertid och i den mon ett obehörigt tillgrepp af skogarne är, till följd af gällande författningar, lindrigt bestraffadt, i förening med hvarjehanda annan misshushållning, hafva också skogarne så medtagits, att deras förminskning och totala förstöring, på sina ställen, särdeles hvad allmänningar beträffar, är ögonskenlig.
Man torde häraf kunna hoppas, att de värde Stånden, som tillförene satt sig emot ett förhöjdt straff för tillgrepp af växande skog, under ytterligare förändrade omständigheter, då det onda, eller skogarnes förminskning, är i Bländigt tilltagande, nu mera också kunde 3go Den i5 December e. m. skåda saken annorlunda än för fem år sedan, och under sådan förhoppning har jag äran på nytt framställa den Motion, att olofligt tillgrepp af växande skog måtte af Lagarne anses och bestraffas såsom tjufnad.
Om meddelande häraf till de öfrige Stånden och Remiss till behörigt Utskott får jag äran anhålla.
Herr von Wahrendorff\
Martinj hade inlemnat ett så lydande Memorial; Med anledning af de upplysningar, som blifvit mig meddelade genom en för det allmänna nitälskande person, i anseende till inträffande missbruk vid bedrifvandet af Laxfisket i Riket utaf vissa för fisket i stort privilegierade districter och personer, oftast vid sjelfva utloppen af Strömmar och Floder, till följd hvaraf de vidsträckta trakter, som längre in i Landet gränsa till dessa vattens lopp, äro i fullkomlig afsaknad af allt fiske af någon betydenhet; och då denna omständighet synes hafva sitt ursprung från närvarande, för fiskets rättmätiga fördelande, införde lagars mindre fullständighet, får jag äran vördsamt fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på detta förhållande; anhållande tillika, alt Rikets Höglofl.
Ständer behagade anbefalla vederbörande
Utskott:
Den i5 December e. m. 1:0
Att öfverse hittills varande författningar i ämnet och föreslå ny bekräftelse å alla de Lagar, som leda till allmän nytta, med hänsyn tillika å Laxfiskets bibehållande för framtiden; och 2:0
Att uppgifva sådana ytterligare tillägg och förbättringar, som, utan kränkning af någons bättre rätt, kunna vara möjliga.
Så snart frågan kommit till Utskottet, skall jag till detsamma hafva äran uppgifva alla de detailler i ämnet, hvarvid jag fästat mig, och som vid detta tillfälle, utan nödvändighet, skulle upptaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tid.
Herr af Grubbensj Nils Wilhelm,, anförde skriftligen:
Lagbudens rätta mening äro stundom svåra att förstå; de fordra förklaringar och förändras ofta genom Kongl. Förordningar.
Dessa till Lagen hörande handlingar hafva ända till år 1818 blifvit tryckte, enligt den ordning i Balkar och §§. allmänna Lagen innehåller, under namn af Lagsamling, hvaraf såväl Domare som Parter haft största lättnad, då de genast kunna i denna samling finna hvad förändringar Lagbuden undergått. 3ga Den i5 December e. m.
De Förordningar» som på dessa senare 10 åren utgifvits, hafva ej ännu på detta sätt blifvit tryckte.
Vi afbide en ny Lagbok, men då arbetet med den af år 1734 börjades 1684 och stadfästades 1706, så torde den nu ifrågavarande äfven fordra en lika lång tid; det är sant, att den väntar visst icke för länge, som väntar på något godt; men då troligen nämnde Lagbok icke binner i vår tid alt fullbordas, så anser jag dessa sednare årens Juridiska Förordningar böra af trycket särskildt utgifvas.
Författningssamling utgifves väl nu i nummerföljd, men utom bvad den innehåller rent Juridiskt, upptagas % deraf med Riksmarkegång, Skogsplanteringar, Medicinal- och Ilamn-taxor, Pensionsinrättningar, Rangordningar m. m. hvilket gör Verket voluminöst och dyrt att köpa, samt medför den olägenhet, att man skall bläddra igenom ett stort verks kanske alla årgångar, för att få reda på en obetydlig förändring af en Lagparagraph.
Jag anser för en nödvändighet, att, så mycket ske kan, lättnad beredes såväl för Domare som Parter, hvilka sednare i nuvarande till år 1818 tryckta Lagsamling kunna genast se, om de böra vädja öfver den dom de erhållit eller icke.
Den i5 December e. m. 3g3 Jag får således hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, om icke fortsättning af de förr utgifne
Lagsamlingarne kunde få ske på lika sätt och intill dess Nya Lagboken hinner blifva antagen, och hvartill Staten torde förskjuta kostnaden, såsom varande ett för det Allmänna högst nyttigt arbete.
Om Remiss till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukast.
Herr Pereswetoff Morath > Carl Axelj hade inlemnat följande, som upplästes:
Bristen på någon allmän Inrättning eller Författning, hvarigenom Landtmannen kunde skyddas ifrån de lika så betydliga sorn oundvikliga förlusterne genom sädesprisens allt för djupa fallande, har i sednare tider och synnerligen för närvarande låtit alltför tungt känna sina följder, för att icke sjelfmant för Rikets Representanter framställa sig såsom föremål för uppmärksamhet och behjertande.
Under Högstsalig Konung Gustaf III:s regering blef en SpannmålsDirection inrättad, till upprätthållande af sädesprisen i Landet, och på det jordbrukaren skulle, jemte en tarflig bergning, äga tillgång för utgörandet af sina Kronoutskylder, hvilka Deri i5 December e. m. äfven då, ehuru hälften mindre än de nuvarande, kändes för landtbruket tryckande.
Men nyssnämnde visa och nyttiga Inrättning upphäfdes, en ny
Direction uppkom i förändrad form och med den inskränkning i sitt ändamål, att detta endast var spannmåIsundsättningar tili de deraf behöfvande.
Utländsk spannmål fick införskrifvas, tullen derå nedsattes, och den naturliga följden deraf blef en stockning af spannmål, betydliga penni ngesumraors utgående ur Landet, och inom detsamma en för allmänna rörelsen och näringarne menlig penni ngebrist.
Öfverflödet på spannmål och bristen på penningar verkade i förening en total stagnation i spaunmålshandeln inom Landet.
Den utväg blef då vidtagen, att dels åter till utrikes orter afsända och med stor förlust försälja den inköpta spannmålen, dels att genom auctioner föryttra den till ringa pris och på längre betalningsterminer.
Genom vidtagne åtgärder till det för banden varande ondas afhjelpande bereddes det ännu större, att nästan ali sädesupphandling afstannade år 1825, då landtmannen hade öfverflöd på säd att afyttra.
Då 1826 års missväxt derefter inträffade, tilläts åter alt för nedsatt tull införskrifva utländsk spannmål, ehuru den från Kronans förråd på auctioner försålda säden ännu till högst betydliga qvantiteter var qvar i Landet, inropad af kloka speculanter, som vid försäljningen erhöilo flere procent i vinst.
Man Den iS December e. m. fann ändtligen då, hvad alla tiders erfarenhet gifvit vid handen, att de åtgärder, hvarigenom någon magt upphäfver sig till Förmyndare för folkets industri, helt och hållet misslyckats.
Ifrån den ena ytterligheten Öfvergick man nu till en annan.
MagazinsDirectionen upphäfdes; i stället för att återgå till fordna tiders välgörande och ändamålsenliga inrättningar, vidtogos nya, hvilkas verkningar illa svarat mot afsigten och ändamålat.