Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Liljencrantz tycktes hafva missförstått meningen med den af Hr Gr. o. Landtm, gjorda framställning, som icke afsåg det voter:s-prot., hvilket alltid efter omröstningen uplästes, utan det prot.-utdr. om beslatet, som, ifall Frih. Raabs förslag blefve bifallet, borde till Riddarli.Utsk. expedieras.
Landm:s framställning nyss besvarades med Ja och Hr Gr. och Landtm, förklarat den vara med Ja besvarad, så torde icke något hinder finnas för voteringens fortgång, hvarföre jag anhåller att icke några nya ämnen nu mätte väckas, innan votering försiggått.
Då Hr Gr. o. Landtm, förklarat det plenum skulle slutas med voteringen, så hafva förmodligen åtskilliga ledamöter, i förlitande derpå, qvittat med hvarandra och gått sin väg.
Om man likväl skulle efter voteringen företaga justering af prot:s-utdr. eller något annat, så tror jag det vore origtigt samt bestrider följaktligen att något annat än blott voteringen må företagas.
Ffaab:
Jag hoppas att icke Ståndet frångår det nyss fattade beslutet att prot.-utdr. får justeras.
Då härvid Hr von Hartmansdorff frågade hvilket det beslut var, hvars vidblifvande nu påyrkades, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att då, i händelse R. o.
Ad. genom den blifvande voteringen skulle bifalla Frih.
Raabs förslag, detta beslut i verkligheten kunde anses tillintetgjord! om icke prot.-utdr. ora detsamma blefve Rid - Den 11 Februari.
461 darli.Utsk. meddeladt, så hade han hemställt till R. o. Ad. om
Ståndet ville gifva den förklaring i afseende på dess förut fattade beslut att efter voteringen åtskiljas, att likväl ett sådant prot.- utdr. finge inför Ståndet i detta plenum justeras, enär derigenom icke något nytt ärende kunde anses blifva föredraget och afgjordt, hvilken hemställan af R. o. Ad. blifvit besvarat med Ja.
Uppå härefter af Hr von Hartmansdorff gjord förfrågan, om prot.-utdraget komme att innehålla att jemväl den discussion, som i dag egt runi, skulle till Utsk. öfverlemnas, svarade Hr Gr. o. Landtm., att derom icke någon framställning blifvit gjord.
Vid den härefter företagna voterings slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 39.
Prot.-utdr. öfver det sålunda fattade besluted justerades, hvarefter R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 e. m.
Lördagen den 11 Februari 1854.
Justerades Pleni Prot. för d. 25 sisth Januari.
Företogs val af de ledamöter, hvilka å R. o. Ad:s vägnar borde deltaga i den nämnd, som, enl. 103 § Reg.F. och 64 § Riksd.-Ordn. eger att döma, huruvida Högsta
Domstolens samtliga ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas; och befunnos, vid valförrättningens slut, följande
Hrr genom de fleste rösterne hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: JM 55.
Gylden stolpe, Anton Gabriel, med 99 röster.
,, Mörner, Carl, med 98 röster.
JM 245.
Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, med 101 röster. 462 Den 11 Februari.
M 293.
Gr. Hamilton, Malcolm, med 92 röster.
JYs 311. 77 af Ugglas, Curt Gustaf, med 99 röster. J\S 373. 77 Sköldebrand, Knut Erik, med 100 röster.
JYs 661.
Hr af Geijerstam, Carl, 98 röster. med JYs 734. 77 Taube, Fullm.
Piper, Carl Fredrik, 93 röster. med 1038. 77 Bogeman, Carl Adolf, med 93 röster.
JYs 1543. 77 Hederstjerna, Carl Johan, med 95 röster.
J) i 1662. 77 Nordenfelt, Enar Wilhelm, med 96 röster. JYS 1842. 77 Edenhjelm, Gillis, med 100 röster:
Suppleantert JYs 1.
Oxenstjerna af Eka, Carl, med 92 röster.
JYs 1196.
Frih. Fleetwood, Carl staf, med 89 röster.
Gu- JYs 1560. C. „ von Celsing, Lars Gustaf, med 80 röster.
JYs 2183. 77 Gripensvärd, Jacob Olof, med 78 röster; Sedan genom lottning blifvit bestämdt, hvilken af dem, som erhållit 92 röster, borde blifva Suppleant.
Föredrogos ånyo och biföllos LagUtsk:s nedannämnde d. 28 sistl.
Januari och 8 dennes på bordet lagda Betänkm.
JYS 5, i ani. af väckte motioner, ang:de antagande af Lagberedningens förslag till Civil-lag; och JYs 6, i ani. af väckt motion, ang:de uphäfvanden af lagens stadganden om nedsättande af revisions-skilling och om ställande af borgen för kostnad och skada för rättighet att fullfölja Civila mål från lägre till högre domstol.
Januari och 8 dennes pä bordet lagda Betänk.
JYs 14, i aledn. af väckt motion om ändring af 20—25 §§:ne i K. M:s förnyade Nåd.
Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrältningar d. 18 Oct. 1834.
Då jag vet att denna motions öde genom 3 Stånds bifall till Utsk:s Betänk, redan är afgjordt, så skall jag vara ganska fåordig.
Då jag väckte denna motion utgick jag från tvenne synpunkter; den ena var, att jag ville visa ätt skiften borde med mera raskhet företagas, på det att man derigenom kunde förskaffa landet en större produktion af landlmanna-alster.
Jag tror det vara ganska bevisligt att sådant vöre nödvändigt, ty ännu Den 11 Februari.
463 återstå 25,300 hemman, som äro oskiftade, och om man beräknar hvarje af dessa hemman till 100 Tdand, så upstår en summa 3^ 2,530,000 Tdand.
Att dessa egor icke kunna skötas sorn sig bör, tror jag att hvarje landtbrukare måste medgifva.
Hvad skiftenas behöflighet och nytta vidkommer, så är opinionen derom redan tillräckligt stadgad, oaktadt oredor visserligen lätt kunna upstå genom den långsamhet hvarmed de nu bedrifvas.
Jag vill derom icke nu yttra något vidare, utan öfvergår till den andra punkten, eller den, att genom de stadganden jag yrkat, en mera oberoende ställning måtte Landmätarne beredas.
Sedan jag väckte denna motion, har jag fått bref ifrån flere Landtmätare i flere olika provinser, och derigenom blifvit ännu mera styrkt i den öfvertygelse jag förut hyst, nemi. att den som vill arbeta ordentligt är derifrån under närvande förhållanden förhindrad, enär han blott kan påräkna ^:del af det arfvode han med svett och möda förvärfva!, och dessutom har medhjelpare, som af honom skola aflönas.
När nu dessa fordra sitt arfvode, hvar skall han väl då taga penningar?
Jo, han måste låna och skuldsätta sig.
Kan väl sådant vara rätt?
Utsk. har ibland annat sagt att: en mindre noggrant skeende liqvid af arfvode för verkställdt laga skifte icke i någon väsendtlig mån utgör hinder för dessa förrättningars fortgång i allmänhet'".
Jag frågar då en hvar huruvida för en Landtmätare, som blifvit ålagd att verkställa ett arbete, och med nit och skyndsamhet verkställt detsamma, men icke får någon liqvid derför, det kan vara en upmuntran att en annan gång med samma nit och skyndsamhet förrätta sitt arbete?
Jag kan försäkra att ingen Landtmätare börjar sin bana, utan fast föresats att ordentligt utföra det arbete honom blifver ålagdt; men dä han ett par år så gjort, finnér han att det är omöjligt att dermed fortfara.
Han måste då, såsom mången annan före honom, åtaga sig flere förrättningar på en gång, för att derigenom lättare kunna utfå sitt arfvode, då det är fördeladt på flere händer.
Vidare uptages såsom ett motiv af Utsk. att: ”derestLandtmätare med mindre skyndsamhet, än, vederbör, handlägger en förrättning, en allvarsam tillämpning af de i K. M:s Nåd.
Skiflestadga i sådant afseende gjorda föreskrifter bör kunna åstadkomma rättelse uti nämnde förhållande'".
Det är visserligen sannt att en sådan föreskrift finnes, men jag frågar enhvar om det är rättvist och billigt, att när man stadgar stränga föreskrifter för Landtmätaren, och dessa äfven efterlefvas, han icke äfven fått några mosvarande rättigheter?
Jag vill icke längre uptaga tiden med denna fråga, som redan är afgjord, men jag hemställer dock huruvida icke det Höglofl.
Ståndet vill bevilja återremiss af denna fråga.
Sådant kunde visserligen icke för denna gång något inverka, men till en blifvande
Riksdag, då jag anser det vara troligt att denna fråga återkommer, kunde det vara af vigt, att R. o. Ad. icke ingått på detta Betänk., utan återremitterat det till Utsk. för att vidare behandlas. 464 Den 11 Februari.
Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter propos:r först till bifall och sedermera till återremiss blefvo framställde och besvarade med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla förevar:de Betänk.
, och, efter denna proposms besvarande med starka Ja jemte några Nej, förklarade det han funnit
Ekon.Utskis d. 28 sisth Januari och 8 dennes på bordet lagda Betänk.
M 15, i ani. af väckt motion om utsträckning af den i K.
Kungörelsen af d. 17 Mars 1780, Civile Embetsman medgifna tid att, utan dertill af K.
M. meddelad serskild tillåtelse, vistas utrikes.
De skäl Utsk. anfört för sitt afstyrkande af motionen anser jag för min del icke tillfyllestgörande.
Utsk. synes förutsätta att afsigten med motionen skulle hafva varit den, att tjensteman skulle ulan någon vederbörandes tillåtelse få resa utrikes, men detta har alldes icke varit eller kunnat vara min afsigt.
Jag har nemi. alltid förutsatt att tjenstemannen skulle af sin Chef hafva fått tillstånd att företaga en sådan resa, och jag har föreställt mig, att då en tjensteman nu eger rättighet att utan Kongl, permission vistas i 5 dagar å utrikes ort, det icke skulle vara förenadt med någon våda om denna tid förlängdes till 14 dagar.
Närvarande författning är öfver 70 år gammal och jag föreställer mig att det knappt finnes någon som minnes att den blifvit tillämpad, hvilket väl måste bevisa, att den är olämplig och orättvis, serdeles under närvaride förhållanden då de lätta kommunikationerna med utlandet lätteligen kunna föranleda en resa på 8 å 14 dagar i vigtiga angelägenheter hvilka förut besörjdes genom korrespondens.
Det skulle då vara serdeles hardt för en embetsman, som bor 50 mil från hufvudstaden, att för en så kort resa vara nödsakad att afvakta K. M:s resolution.
Jag har anledn. att tro, att detta Betänk, redan är af två Stånd återremitterad!, och jag hoppas att de ledamöter af R. o. Ad. sorn tagit kännedom om min motion och de uplysande reservationer, som äro Betänk, bifogade, skola vara villige att förena sig uti den anhållan om Betänkis återremitterande, som jag nu har den äran vördsamt framställa.
I anledn. af den siste värde talarens förmälan, alt den gamla författning, som utgör föremål för motionen, aldrig blifvit efterlefd, vill jag nämna att jag tror mig veta att ett sådant fall verkligen inträffat.
Men just det förhållande att sådant inträffat, föranleder mig att förena mig med motionären och att instämma uti den begäran han sednast framställt, att Betänk, måtte återremitteras.
Jag vili icke, likasom han vidlyftigt upgifva de skäl, som dertill bestämma mig, de finnas der han redan anvisat dem.
Hr Den 11 Februari. 4C5 Hr Bergenstråle, Claes:
Utsk. har utgått ifrån den synpunkten att de 5 dagar, som förut varit föreskrifna, utgöra en vida längre tiderymd nu, än på den tid då författningen stiftades, emedan dc lätta kommunikationer vi nu ega göra, att man kan färdas på stimma tid nu vida längre än man kunde innan dessa lättade kommunikationer funnos.
Dessutom har med den nuvande tillåtelsen af 5 dygn, säkerligen ej varit afsedt för uträttandet af affärer, utan endast för nöjet eller något annat icke vigtigt ändamål och i fall man skulle göra den föreskrift, att 14 dagars vistande öfver gränsen vore tillåtet i och för uträttande af affärer, hvem kan väl då ansvara för att 14 dagar vore dertill mera tillräckliga än 5 ?
Jag tror icke att det förtjenar göra någon ändring i deri föreskrift, som i detta afseende hittills varit gällande.
Jag her att få fästa upmärksamhelen på ännu ett skäl att taga motionen i närmare öfvervägande.
Den ifrågavar.-de författningen tillkom nemi. på en lid, då det knappast var möjligt att från någon annan Svensk ort än Skåne öfverresa till Kontinenten, och således kunde den ena embetsmannen då icke anses vara af det anmärkta stadgandet mera gynnad än den andra.
Men sedan kommunikationerne genom ångbåtstrafiken numera förbättrats, bar detta förhållande väsentligen förändrats, ty nu kunna endast embetsman i de södra otterne med någon fördel begagna sig af den i författningen medgifna rättigheten, då de Heste öfrige deremot icke kunna det, på annat sätt än derigenom att de med upoffring af tid och kostnad först landsätta sig i Skåne.
Om t. ex. en embetsman i Stockholm hade någon angelägenhet, som gjorde för honom nödigt att hastigt med ångbåt öfverresa till Kontinenten och genast åter, skulle han icke ulan serskildt nådigt tillstånd kunna det, emedan den korta tiden af 5 dagar, som för en sådan resa från Skåne äro tillräckliga, icke äro det från Stockholm.
Derföre synes mig den ifrågavar:de tidsbestämmelsen af 5 dagar böra så utsträckas, att alla embetsmän komma i detta hänseende i åtnjutande af någorlunda lika rättigheter.
Jag instämmer med dem som yrkat äterrcmiss.
Afståndet hindrade mig att höra hvad den siste värde talaren anförde, men jag tror att han instämde uti hvad vi här borta hafva sagt.
Ordf:dens i Utsk. antagande, att de lättade kommunikationerna skulle göra 4 å 5 dagar tillräckliga, så kan visserligen så vara, men kommunikationerna äro ännu icke så serdeles lätta inom åtskilliga län, ehuru de kanske blifva det om 50 år, och dessutom kan sjukdomsfall inträffa, som gör att 5 dagar alldeles icke äro tillräckliga för tillfrisknandet; så att jag för min del icke finner något af hvad han anfört utgöra något skäl emot hvad jag och andra hafva ådagalagt.
Raab, Adam Christian: En Författning af d. 17
Mars 1780 förbjöd tjensteman att vid tjenstens förlust mera än II. 3. 30 466
Den 11 Februari. 5 dagar vistas utrikes, med mindre han dertill egde Konungens permission.
Motionären har begärt att denna tid måtte utsträckas till 14 dagar, hvilket Utsk. afstyrkt.
Om motionären hade yrkat, att tjensteman skulle utan vederb:des tillstånd få resa utrikes, vore det rätt att afslå en sådan begäran; men då frågan icke är sådan, utan den, om en tjensteman må kunna med vederbörligt tillstånd af sin
Chef få vistas mera än 5 dagar öfver gränsen, så vill jag icke förneka, att ju icke motionen bordt behjertas.
I Skåne är det förhållandet, att man ofta reser öfver till Köpenhamn, och jag är säker på att mången der vistats längre än 5 dagar utan alt sådant blifvit åklagadt.
Jag är säker om att, ifall det skulle hända inom Hr Bergenstråles område att någon tjensteman skulle vilja resa till utlandet på några dagar, och Hr Bergenstråle funne resan ändamålsenlig, det skulle förekomma honom tungt att nödgas neka permission och pass.
Jag tror att Utsk. borde hafva öfvervägt, huruvida icke den föreskrift och det stränga ansvar, som denna författning innehåller, kräft rättelse, och det är i sådan afsigt jag förenar mig med dem, som yrka återremiss af Betänk.
Jag vill blott i några få ord uplysa ett missförstånd af den meningen som jag hos en af de föreg:de talarne anmärkt.
Meningen är icke att de 5 dagarne skola beräknas annorlunda än under ens vistande på utrikes ort, jag må för öfrigt hafva rest ifrån Stockholm eller hvilken ort som helst.
Det är således alldeles detsamma hvar jag bor inom Sveriges landamären, ty de 5 dagarne utgöra alltid lika lång liderymd, och liden för resan tages icke i beräkning.
Jag vill blott erinra den siste värde talaren derom, att just det förhållande, att komunikationerna nu äro lättare än förr, är hvad som föranleder personer att resa utrikes, då man, i st. för en vidlyftig affärs-korrespondens, anser det bättre att sjelf göra ett besök.
Dessutom är jag öfvertygad om, att Författningen, då den stiftades, hufvudsakligen afsåg våra förbindelser med Ryssland och Danmark.
Det behöfdes då blott några timmar att komma öfver gränsen, hvarföre äfven Författningen säger ”riks-granseri".
Den afsåg således de grann-förhållanden, som under den tvetydiga politiska ställningen Rikena emellan dä lätt kunde komma i kollission; hela motivet för Författningen tyckes hafva legat häruti.
Här förekommer dessutom en annan omständighet, nemi. att man verkligen kan resa från Stockholm med ångbåt och uträtta en affär i Hamburg eller Berlin, och komma åter inom 14 dagar; och det är just detta förhållande, som till en stor del föranledt mig att bestämma denna tid.
Det är således ganska hinderligt när man bor i en aflägsen landsort att afbida Konungens tillstånd, hvilket naturligtvis måste fördröjas deraf, att ansökningen först skall gå igenom Chefen och sedan föredragas och expedieras, hvilket uptager åtminstone en månads tid.
Den 11 Februari. 407 Hr Arnell, Gust. Fredr.:
Jag är i hufvudsaken förekommen af Hr Bergenstråle, och vill blott tillägga, att i ett föreg:de plenum användes såsom skäl för afslag å ett af Utsk:s Belänkrn, att man borde så litet, som möjligt, besvära K.
M. med skrifvelser, och att det endast vore i vigtigare fall, som sådant borde ske.
Då denna grundsats blifvit af lt. o. Ad. godkänd, anhåller jag på denna grund om bifall å Utsk:s Betänk.
Det går med denna Författning, såsom med andra, hvilkas stadganden äro så öfverdrifne, att de icke efterlefvas och jag vill anföra exempel derpå från aflägsna år.
Jag befann mig 181 ö i Skåne med en mängd officerare och civile embetsman, som lago i Helsingborg och vid Barnlösa väntande på dårande Kronprinsens ankomst.
Bland dessa embets- och tjenstemän funnos åtskilliga, som icke ansågo sig kunna använda väntningstiden bättre, än att fara öfver lill Danmark.
Det skedde sedan de förskaffat sig pass under andra namn och yrken än de verkliga.
På den tiden var den utmärkte Gr.
Toll högste befälhafvare i Skåne och befann sig äfven i Ramlösa för samma ändamål, som vi öfriga.
När de officerare och tjenstemän, som varit i Danmark längre än 5 dagar, återkommo, skämtade han med dem öfver deras resa på det sätt, att han frågade om de träffat den eller den, som hette sä och så, och som varit i Danmark under tiden.
När en så ansedd embetsman, som nämnde Grefve, sjelf ansåg författningen vara så beskaffad, alt han sjelf gycklade dermed, huru skall man då begära att andra personer skola henne samvetsgrant iakttaga?
Ar det icke bättre att afskaffa sådana förordningar, än att lemna dem overkställda?
Jag anhåller att R. o. Ad. måtte återemittera detta Betänk.
I afseende på hvad en värd talare här yttrat, att man i Skåne reser öfver till Danmark, får jag till en början nämna, att ett serskildt tillstånd är meddeladt Gen.-Befh:ren i Skåne, att lemna 8 dagars permission ät alla officerare inom provinsen, för att resa öfver till Danmark; likaså hafva, om jag icke bedrager mig, Kommendanterne i Malmö, Landskrona och Helsingborg fått rättighet alt lemna passsedlar åt personer att på 36 timmar fara öfver till Danmark.
Hade motionären i sin framställning yrkat, att för civile embetsman det skulle lemnäs rättighet åt någon legal myndighet eller deras Chefer att gifva dem permission att på kortare tid resa utrikes; så tror jag visserligen att Usk. skulle dervid hafva fästat mycken upmärksamhet, men att, såsom den gamla författningen tyckes afse, lemna åt en hvar embetsman rättighet, att utan sina förmäns medgifvande, utan att hafva fått tillstånd af någon legal myndighet, resa utrikes, möjligen under tider då de hade tjensteförrättningar att fullgöra, det tror jag att Utsk. med allt skäl ansett vara orätt, och mig har det snarare förundrat, att en sådan rättighet någonsin egt rum, än att den varit inskränkt inom så kort tid.
För öfrigt är det mig likgiltigt om Betänk, återremitteras, enär 2 Stånd redan vidtagit denna åt 30 * 468 Den 11 Februari. gäld, och Utsk. således kommer att i alla fall ånyo behandla frågan.
Det är bra märkvärdigt att en sådan fråga, som denna, kunnat gifva anledning till yttranden af så olika tankar, och det förvånar mig, att dä Författningen, om än icke alldeles uphäfd, dock är betydligt förändrad, man ändock vill att den skall qvarstå; men det förvånar mig ändå mera, att en värd talare bär bredvid kunnat såsom ett skäl åberopa att man icke bör genera Konungen med skrifvelser, ty det skulle just hafva varit att förekomma en mängd skrifvelser om Utsk. lemnat upmärksamhet åt förslaget, emedan nu hvar och en måste besvära Konungen med underd. skrifvelser om tillstånd att resa utrikes.
Då jag för öfrigt bör att man icke känner den gamla Författningen, skall jag upläsa densamma: ”Den civile embetsman med- Konungens Nild. fullmakt, som, utan underd. anmälan hos K. M. och afbidande af Dess Nåd. nilslund, begifven sig utom riksgränsen, och på utrikes ort öfver 4 eller högst 3 dagar förb lifver, skall vara sin innehafvande tjenst förlustig”.
Jag tror att jag icke behöfver mera än upläsa detta för att hoppas på återremiss.
Ilr F ali ras us, Olof Immanuel:
Lika med flere andra talare finnér äfven jag det vara önskligt att en större utsträckning måtte beredas åt embetsmäns med Kongl, fullmakt rättighet att vistas på utrikes orter.
Till de exempel, som blifvit lill stöd för denna mening anförde, vill jag lägga ännu ett.
Det inträffade för icke länge sedan, att en embetsman med Kongl, fullmakt vistades vid ett hafsbad å vestra kusten; under hans vistelse derstädes blef han angripen af en åkomma, som läkaren på stället icke kunde afhjelpa; men han tillstyrkte honom att begifva sig till Köpenhamn, der ett institut linnes för sådana sjukdomar, som den hvaraf patienten led.
Denna inställde sig då hos Lundsli.-Embetet i orten, för att blifva försedd med pass, men då för K:s Bcflude ansvar är i den åberopade Författningen stadgadt, om pass åt embetsman under ifrågavar:de förhållanden utgifvas på längre tid än 5 dagar, så kunde sådant icke ega rum, och ändamålet blef sålunda icke vunnit.
Det torde lätteligen inses, att sådana händelser ofta kunna inträffa, och det vore derföre önskligt att de hinder, som genom åberopade författning i sådant hänseende upsla, kunde undanrödjas.
Jag medgifver visserligen, att denna brist kan på administrativ väg afhjelpas, utan R.
St:rs mellankomst, men dä frågan nu är väckt, svnes det mig icke vara olämpligt att en framställning till Konungen af R.
Sl:r derom afgifves.
Jag förenar mig alltså med de talare, som yrkat återremiss i öfverensstämmelse med de åsigter jag nu uttalat.
Dä ifrågavarule ämne närmast tyekes hafva sin tillämpning på inom Skåne boende personer, vill jag i korthet uplysa om förhållandet derstädes.
Konungen har medelst serskild skrifvelse gifvil Gen.-Befhuen derstädes rättighet att genom Kommendanterne i sjöstäderna meddela militärer
Den 11 Februari. 469 permission.
Då man på några timmar kan göra öfverfarten lill Danmark, torde äfven civila embetsman kunna uträtta sina affärer derstädes på de i författningen medgifna 5 dagar.
Jag tror det vara öfverflödigt att besvära K.
M. med underd. skrifvelse i sådant afseende, då de embetsman, -som äro bosatte i Skåne, kunna af behörig myndighet derstädes förskaffa sig permission, i händelse de behöfva på några dagar öfverresa till Danmark.
Jag anser det vara en oriktighet att en embetsman får lenina sin bonings-ort och afresa till fremmande land utan att hafva dertill erhållit tillstånd af den myndighet under hvilken hail sorterar, och jag yrkar derföre bifall till Utsk.-s Betänk.
Jag vill endast, i anledn. af Hr Silfverstolpes yttrande, upprepa, att min motion icke har afsett att någon civil embetsman ulan vederbörligt tillstånd skulle få lemna landet, och jag har redan nämnt detta i mitt första yttrande, hvarpå Hr Silfverstolpe förmodligen icke gifvit akt.
Men för den händelse att Betänk, återremitteras, vill jag visst icke motsätta mig att Ekon.Utsk. föreslår ett sådant vilkor för rättigheten att resa utrikes.
Jag anser det dock vara öfverflödigt, ty jag tror det falla nf sig sjelf att ingen får resa ifrån tjenstéorten hvarken in- eller utrikes utan vederbörlig permission.
Brefvet afser endast Kongl, permission, och det är denna omgång, sorn utgör ett onödigt hinder, och som flere talare i likhet med mig ansett vara obehöflig.
Man har anmärkt att två Stånd återremitterat Betänk., och som jag tror mig veta har det tredje Ståndet bifallit detsamma, så att, örn R. o. Ad. nu gör sammaledes, har ärendet fatt det slut, som det efter mitt förmenande till fullo'förtjenar.
Jag har icke läst Hr Dalmans motion, men såvidt den af Ekon.Utsk. refereras och såvidt jag af discussionen kunnat finna, är der icke upstäldt det vilkor för förändring af 1780 års Författning, att samtycke af den civila embetsmanuens
Chef skulle inhemtas för en sådan resa utrikes på 14 dagar, som här är ifråga.
En utaf reservanterna har jemväl uti en af honom anmäld skiljaktig mening framställt den åsigt, att han finner Författningen kunna på det sättet ändras, att en tid af 14 dagar medgifves, dock under förutsättning, att embetsmannens Chef derom underrättas.