Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med erkännnande af den nödvändighet, att kurhusafgiften afven hädanefter måste utgå som hittills, vore det endast i sjelfva detaljfrågan, om billigheten af dess användande och fördelande, som nn blifvit ifrågasatt, som jag anhåller få framställa den önskan, att härader allt för långt aflägsne från residensorten, må vara berättigade, att, oberoende af länets gemensamma lazarett och kurhus, hvar för sig förse sig med dennd inrättning, närde sådant vilja och kunna tillvägabringa.
Jag känner ett härad inom Kronobergs län, som hr beläget 7, 8 å 10 mil från läns-lazarettet; och jag hemställer, huruvida de sjuka lämpligen kunna transporteras en sådan väglängd, hvaraf också händer, att detta härad, oaktadt det i förhållande till de öfriga häraderna inom länet utgör nära i folkmängd och kurliusafgift, sällan kan begagna sig af denna annars gagneliga anstalt.
Denna fråga torde således relativt till loeala förhållanden böra behandlas och afses, hvarföre jag förenar mig uti hvad Hr Carleson, i strid med Frih. Raab, nu härom yttrat.
Frågan är af för [mycken vigt, att jag skulle lemna obesvarade de anmärkningar, som blifvit gjorda.
Hr von Hartmansdorff har yrkat den ändring i förslaget att, der det nu står: ”lika för aila betalande inom ”samma län,” borde det i stället heta: lika för alla inom samma kurhus-district, likasom att förvaltningen skulle vara gemensam, icke inom hvarje län, nian inom hvarje district.
Orsaken till dessa olika åsigter är, alt Hr von Hartmansdorff åsyftar delning af länen i olika dist ricter, och jag, att hela länet skall gemensamt bidraga till kurhus-inrättningarna.
Jag utgår från den synpunkt, att om länen först delade sig i större dislricter, skulle sedan strid uppstå inom dessa districler, hvilka härader eller hvilken stad, som kunde vara för smitta mest blottstäld , och deraf åter uppkomma, att socknar och -städer, som äro närmast sjökusten belägna och, i följd deraf, för smitta mest utsatte, blefve från de aodra skiljda och för svaga att underhålla kur - Den 29 Februari f. m. 459 lius, och kunde således icke få sina sjuka kureradc.
Fick smittan inrita sig, så kunde den lätt utbreda sig öfver hela länet och blifva lika vådlig för alla dess innevånare.
Detta har jag icke ansett mig kunna förtiga och bestrider således Hr von Hartmansdorffs förslog.
Jag får i anledn. af den siste talarens yttrande blott upplysa, alt kurhus-districten inom Calmar län äro längesedan åtskiljda; och alt den tvist, sorn der pågår, icke rörer de redan befintliga kurhusen eller kurhus-districten, utan delningen af deras medel, så att hvarje district sjelft finge behålla och använda sina bidrag.
Det förhåller sig följaktligen icke alldeles så, som den siste talaren förmenat.
Hr Eden hjelm, Gillis/ Som uppbörden af kurhusmedlen är olika inom hvarje län; så får jag vördsamt anhålla, att de författningar, soni nu existera, må få qvarblifva.
En värd talare har nämnt om delning; jag får tillkännagifva min önskan, att inom Malmöhus län måtte det härutinnan få förblifya vid detsamma som hittills.
Raab: Hr von Hartmansdorff har förklarat, att förhållandet inom Calmar län icke skulle vara så, som jag uppgifvit.
Jag uppgaf, alt fråga uppstått, sedan Hr von Hartsmansdorff blef anförtrodd länestyrelsen, att dela länet i vissa kurhus-districter, med derefter lämpad delning och debitering af kurhusmedlen.
Att denna min uppgift är enlig med sanna förhållandet, torde Hr von Hartmansdorff benäget medgifva.
Med anledn. af ett yttrande, som blifvit fäldt, får jag tillkännagifva, att i det län, der jag bor, mäste kurhus-afgiften vara så högsom den är, emedan lazarettet icke äger annan existens, än i öfverskottet af kurhusafgiften.
Förhållandet i Blekinge är enahanda med hvad Frih.
Ridderstolpe uppgifvit rörande Westmanland.
Blekinge äger ingen fond för lazarettet, som endast måste underhållas af öfverskottet på kurhusmedlen.
Om en sådan delning, som blifvit ifrågasatt, skulle komma att äga rum, föreser jag, att deraf split och oenighet skall uppstå; och jag tror, hvad Blekinge beträffar, att nu gällande författning är fullt ändamålsenlig.
Under loppet af nästföregående discussion hade Hofcancellercn ankommit samt å K.
M:s höga vägnar lill R. o. ^5o I) «ti 39 Februari f. in. Ad. öfverlernnat sex nåd. propositioner och skrifvelse!' till It.
M:s den 26 dennes e. m. på bordet Ingda nåd. propos., angtde 2:110 kronohemmans i Stockholms Jan anslående till boställen för Landtstats-tjensteinän.
M:s den 26 dennes e. m. på bordet lagda nåd. skrifvelse till R.
St., angtde skjutsväsendet i Riket.
Hr Ribbing, Bengt: uppläste följande:
I den tv. propostn ang:de skjutsväsendel göres det förslag, att, i händelse vid entreprenads föranstaltande om skjutsningsbesväret, tillskott utöfver skjutspenningarna någorstädes skulle erfordras, detta endast skall bekostas af de sk jntssky Idige vid hvarje gästgifvaregård.
Detta finnér jag mindre rättvist och anter först och främst alla närmare gästgifvaregården belägna hemman, 1»viIka, i händelse af behof, kunna när sorn liebst anslås som tillökning i reserv-skjutslag, böra i ett sådant tillskott deltaga, men livad sorn vore ändå rättvisare och billigare, alla, sorn aro underkastade skjutsskyldighet af hvad beskaffenhet sorn helst.
De kronosk jntssky Idige hafva för omkring några och 20 år sedan blifvit nära nog befriade från deras skjutsningsbesvär genom upphörande af de förr ofta inträffande durchmai schema, som voro mycket besvärligare och älventyrligare än reserv-skjutsen; och erhölls ej den tiden för kionskjuts, om jag rätt minnes, mer än 8 sk. milen, då nu belommes lika lega med hvad för gästgifvarskjuts erlägges.
Reserv-skjutsskyldige fiafva deremot blifvit allt mera betungade med skjutsnings-besväret, dels genom den liflfgare rörelse, som nya inrättningar och företag, såsom bruksanläggningar och andra dylika, förorsaka, dels derigenom, att till åtskilliga skjutsningar, som förr utgjordes genom kronoskjuts, nu användes gästgifvarskjuts, och dels derigenom alt endel innehafvare af reservhemman funnit utväg att, på de öfriges bekostnad, från skjutsnings-skyIdighet erhålla befrielse.
I afseende på den frågan, huruvida minoritetens bland skjutsskyldige vägran att ingå på entreprenad borde underkastas majoritetens beslut, tror jag, att en sådan minoritet ej är att befara, såvida det villkor, som jag föreslog, då ärendet sist här förevar, stadgades, nemi. att förhöjningen i s k j u t s
I e g a n endast borde äga rum, d e r entreprenad antogs.
Vid öfvervägande af den reservation, som åtföljer den K. propostn, så, förbigående hvad sorn om sädesutfodrin - Den ag Februari f. m. gen m. m. der omförmäles — får jag vid framställningen om skjutsnings-besvärels ingående i calcul vid köp af hemman, göra den anmärkning, att sådant Ii vilar på en alldeles oriktig grund, emedan många innehafvare af skjnlsskyldiga hemman köpt dessa, dels då de varit mindre hardt betungade med skjuts, dels då de ännu ej blifvit ålagde ett sådant besvär, men hvilket sedan tillkommit, antingen genom nya gästgilvaregårdars anläggande eller reservernas tillökning.
Grundlagen stadgar, att ingen ny beskattning kan utan bifall af R.
St. åläggas; men på detta sätt inträffar den dock, endast genom domaremaktens och Konungens Bef;h;des beslut, hvilket likväl idella fall kan utrdvikas, om frän alla hemman, sotn äro förbundne alt utgöra skjuts af hvad allmän beskaffenhet sotn helst, bidrag lemnäs till de vid gäslgifvaregårdarna skjutsskyldige, eller blifvande entreprenörer, der det behöfves.
I det län, der jag bor, tror jag icke, alt- någon förhöjning i skjutslegan skulle vara någon förmån för reservlaget; ty under den tid jag varit landshöfding, har jag ej hört någon klaga öfver för låga skjutspenningar.
Deremot har jag ofta hört, att de, soln bo en half eller en fjerdedels mil från vägen, ofta klaga deröfver, att de icke fä skjutsa, emedan skjutsen borttages af dem, soin bo invid vägen, och alt de förre af samma anledn. nödgas ligga 8 ä 14 dagar vid hållet, och derigenom försumma qvarnresor och andra nödiga körslor.
Jag tror således del skulle blifva ett onus för reservlaget, om skjutsningen skulle besörjas genom entreprenad.
Ilr Ha minar ber g, Carl Axel:
Principen erkänner jag fullkomligt, det onus som all skjutsskyldighet tillskyndar jordbruket och landtmarmen, isynnerhet hvad hållskjutsen beträffar, utan att jag likvisst tror det låter sig göra frånskilja jordbruket detsamma.
Ilar gifves likväl orter, der mgn alldeles icke, äfven med nuvar. skjutslega, skulle vilja undvara den bi-inkomst, sorn uppkommer genom skjutsningsåliggandet.
Denna fråga är, så väl som de flesta ekonomiska, af relativ och luca! beskaffenhet.
Att billigheten fordrar en förhöjning för hållskjuts i allmänhet, äfvensom enahanda förhållande kan vara för de större städerna, och möjligen en eller annan ort, der local-omständigheter göra skjutsskyldigheten mera tryckande, vill jag gerna medgifva, men alt skäl förefinnas alt generelt höja skjutslegan tror jag ej, icke heller att det vill blifva möjligt, medelst anställande af entreprenad-auctioner, att få skjutsskyldighetens utgörande från jorden öfverflyttad på enskilde.
— Meningen eller afsigten med entreprenad måtte vara att, genom mänga conen rrenter, frambringa lägsta pris och bästa vara, men hvartill ovillkorligen fordras, all speculanter finnas, som kunna täfla o. s. v. Detta skulle blifva ganska svårt 4 fia Den ag Februari f. m. att tillvägabringa på de flesta skjutsombyte-ställen, oell nära omöjligt på aila mindre s. k. häradsvägar, der jag föreställer mig förhållandet blir sådant, att, då endast gästgifvaren oell en eller annan närmast boende hemmansägare äro de, sorn möjligen kunna åtaga sig hästhållningen, det alltför mycket koinrne att hero på dessas godtycke att vid entreprenaden bestämma skjutslegan; och då frågar jag: hvem, iitänne reservlaget skal! ersätta den skilnad, sorn kunde uppkomma emellan entreprenörens pris, oell det, som den resande hade alt betala?
— I sådant fall gäller bättre, att jordägaren in natura utgör dess skjutsskyldighet, än med contant uppoffring ur cassan.
Te rs m ed en, Wilh,, anhöll, att den K. skrifvelsen ytterligare måtte få hvila på bordet.
Klingsporre, Mauritz Philip Staffan: förenade sig nied Frih. Tersmeden.
Sprengtporten, Jac. Willi., den 26 dennes f. m. gjorda förslag, att II. o. Ad. till Exped.Utsk. mätte öfverlemna att uppsätta ett förslag till besvarande af det tal, Konungen höll vid riksdagens början.
Terseden Wilh.:
Här blef i plenum sisth Onsdag så mycket ordadt i fråga om lagligheten och lämpligheten för Sländerne att ingå till Konungen med svar på throntalel, att jag anser mig deröfver icke behöfva yttra något annat, än att jag till alla delar förenar mig i Hr von Troils då afgifna yttrande; likväl vill jag tillägga, att bebofvet af ett sådant meddelande mellan Representationen och Konungen, hvarigenom nationen kunde fritt frambära sina bekymmer, blifvit ytterligare bestyrkt af det långa anförande, som Hr von Hartmansdorff vid samma tillfälle afgaf, synnerligen om man skulle taga för afgjordt, alt de åsigter, han visade sig hafva, delades af Konungens öfrige Ministrar.
Det var, efter min tanke, så litet förenligt med ett sannt constitutionelt systeme, att, som jag sagt, behofvet derigenom blifvit så mycket större för nationen att fritt yttra sig inför Konungen; men sedan nu två Stånd hafva helt och hållet nedlagt denna fråga, och det således icke blir möjligt att vid denna riksdag aflemna ett svar på Konungens tal; så får jag hemställa till de värde motiouärerne, — ifall de anse sig för sådane, hvilket jag betviflar, åtminstone efter hvad Frih.
Sprengtporten sjelf yttrat, — om de ej skulle finna lämpligt återtaga sina s. k. motioner, på det vi måtte slippa en hel förmiddags discussion i samma ämne.
Jag har redan i ett föregående plenum ganska bestämdt uttryckt min mening, alt jag aldrig haft för afsigt att väcka motion i Sm - Den *9 Februari £, ra. 463 net.
Hvad jag yttrade hade afseende pä formen af sjelfva föredragningen, och jag föreställde mig, att den åsigt jag yttrade skulle få sin plats i conlrapropos.
Nu återstår blott för mig att förklara min förundran, att denna s. k. motion blifvit föredragen, då jag icke ansett mig hvarken berättigad eller pligtig att vidtaga den åtgärd, sorn 29 §:n Ridd.- Ordn. föreskrifver, att justera och till prof. skriftligen afgifva ett sådant muntligt anförande.
Jag hoppas, att Hr Frih. o. Landtm, samt R- o. Ad. måtte deraf inhemta, att jag, för min del, icke yrkar någon föredragning af denna fråga.
Sprengtporten förklarat sig icke yrka föredragning af den utaf honom i sisla plenum väckta fråga, hvilken nu blifvit för R. o. Åd. lill föredragning anmäld, ansåg Hr Frih o. Landtm, sig böra hemställa, om R. o. Ad. fann den af Frih.
Sprengtporten väckta fråga icke böra föranleda till någon åtgärd.
Jag anhåller, all Hr Frih. o. Landtm, läcktes Jemna tillfälle åt I]r von Troil alt besvara den hemställan, som Frih.
Tersmeden gjorde; emedan, om äfven han beger sig dertill, att hans motion må förfalla, jag då afstår från att yttra mig. —•
Skulle deremot Hr von Troil blifva qvar vid sin motion, så utber jag mig att återfå ordet.
Frågan om ett und. svar på Konungens throntal befinner sig i en betydligen förändrad ställning mot under förra plenum, sedan två Stånd beslutat att för närvar, låta den förfalla, och det således icke vidare för denna gång blir möjligt att frambära till timonen en öfverensstämmande opinionsyttring från alla fyra Stånden, ehuru affattad i olika ordalag.
Då jag dessutom hört flere värde ledamöter vara af den tanka, att tiden vid delina liksdag redan är för långt framliden, för att numera kunna aflemna, ett sådant svar, och denna tidsutdrägt blifvit ytterligare ökad genom den bordläggning, som i sista plenum åstadkoms af det amendement jag gjorde vid BondeSt:s inbjudning, och hvilket man behagat kalla en ny motion; så vill jag nu ej bestrida, att denna s. k. motion må förfalla.
Jag vågar dock yttra den tanka, alt hvad inom
Ståndet vid denna riksdag blifvit vidgjordt i fråga om adresser, är ett frö, som kommer att bära frukt vid en annan.
Jag erinrar mig, huru förhållandet var med en annan fråga, nemi. om upplåtande af Ståndens sessionsrum för främmande åhörare: man ropade vid första förslaget derom, att del vore grundlagsvidrigt och farligt.
Vid påföljaude riksdag insåg redan pluraliteten, alt det var intetdera, och numera finnes ingen enda person, som påstår något dylikt.
Jag vågar förutse samma behaud - 464 D c n 29 Februari f. ra. lingssätt af frågan om svar på Konungens tbrontal, ehuru det vid denna riksdag icke, enligt min önskan, kommit till verkställighet.
Jag uppstår endast'nu för att hemställa, 0111 ej, till förkortande af våra protocoller, det vore lämpligt, att den discussion, som i sista e. m. plenum föreföll, i afseende på huruvida Frih.
Sprengtporten s. k. motion var någon motion eller icke, och dervid jag yttrade mig nog vidlyftigt, dels om onödighelen af dess bordläggning, och dels att uppmana Frih.
Sprengtporten tillden fork läring han nu gjort, kunde få utur prot. utgå.
I afseende åter på Hr von Troils motion, hvilken naturligtvis icke var så beskaffad, att den kunde anses som ett amendement till den föredragna inbjudningen, är det med nöje jag finner, att Hr von Troil nu i dag, — för att begagna ett uttryck, som han vid loria riksdagen lät oss höra, — ätit upp sin motion, och att den således mätte vara försvunnen.
Som jag föreställer mig, alt ett sådant utplockande af yttranden skulle blifva svårt, och i allmänhet icke heller är lämpligt, alt någonting utgår nr prot.; så skulle jag anhålla, alt delta-måtte stå som det står.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då intet finge nr prot. uteslutas, såvida ej Ståndet enhälligt det beslutade, och här 1111 blifvit yrkadf, att den del, som, enligt Gr.
FröJichs önskan, skulle försvinna, mätte qvarstå; kunde Hr Landtm, ej göra propos. till bifall å Gr.
Fröliehs ifrågavar. framställning.
Uppå derefter framställd propos., biföll R. o. Ad., alt den af Hr von Troil väckta fråga, ang:de uppsättande åfelt förslag till lind. svar på Konungens tlirontal, skulle förfalla.
Hr Ribbings, Arvid, den 16 dennes e. m. på bordet lagda förslag 0111 sättet för delgifvande af R. o. Ad:s beslut, rör;de BondeSt:s inbjudning af den t5 Februari ang:de en und. adress till K. M. Hr Rosenqvist, Fredr.
Leonhard, uppläste följande :
Då under discussionen 0111 det Hederv.
BondeSl:s inbjudning till H. R. o.
Ad. att med BondeSt. sig förena om en adress till Konungen, på sätt Riksdagsman Hans Jansson föreslagit, jag var en tyst åhörare, anser jag som en skyldighet att öppet förklara, att orsaken dertill hvarken var fruktan gller lättrördhet, hvarken framhållandet af den K. oansvarighetens sköld, eller klagotoner hos visse talare.
Fullkomligt delande så väl ande- sorn orda-meningen af Riksdagsman Hans Janssons föreslagna och af det Hederv.
BondeSt. antagna adress, hade jag tänkt yrka propos. till bifall
Den 29 Februari f. m. 465 bifall "1 det Hederv.
BondeSt:s inbjudning; men jag afhålles derifrån af det skäl, alt jag under öfvei läggningen icke börde en enda löst, som fullkomligt delade mina åsigter, hvarföre jag förutsåg, att resultatet ofelbart skulle blifva, att, vid af mig begärd votering, mitt ja lill bifall blifvit det enda af 5oo. — Jag mäste således i denna fråga åtnöja mig att inlör en på våra förhandlingar uppmärksam samtid och en kommande tid härmedelst till prot. nedlägga min reservation mot det af H.
Ståndet fattade beslut, att, med afslag å det flederv.
BondeStjs inbjudning till deltagande i den af Hans Jansson föreslagna adress, lägga densamma till handlingarna.
Den ailda som uppenbarar sig uti våra grundlagar, hvilka för mer an 3o är sedan blifvit antagna, bära omisskänneligen stämpel, å ena sidan, af det företräde, som den lidens statsmän ville tillvälla sig och konungamakten, och, å den andra, af den efterlåtenhet, hvartill antagarne gjort sig skyldige, dels af gammal vana, dels ock af bristande tillförsigt till egen intellectuel förmåga och fysisk kraft.
— Moti verna för den tidens statsmäns handlingar känna de blott sjellve, men vi känna centnertung! bristerna i deras verk.
— Dessa grundlagar hafva lagt en högst betydligt större makt i Konungens händer än i R.
St:s, så att den ena Statsmakten står i intet jemförligt förhållande till den andra, hvilket, ibland mycket annat, synes deraf, att Konungen städse talar till R.
St. i nåder, dä deremot desse alltid tala till Konungen i underdånighet, oaktadt begge Statsmaklerne rätteligen äro och böra vara lika, så mycket mera, sorn ett folk alltid är och förblifver statsmakt ulan Konung, men en Konung hvarken är eller kan vara statsmakt utan folk och rike.
Beviset härpå ligger för nära vår lid för att behöfva nämnas.
— Oaktadt nu R.
St:s makt ingen ting betydt allt'sedan år [772,.och oaktadt alla de förändringar, som våra grundlagar sedan 3o år undergått till utvidgning af den nådiga Statsmakten, och följaktligen i samma man till en viss inskränkning i den underdåniga, så finnes dock ingen ting stadgadt, som förbjuder en adress af dylik tendens, sorn den ifrågavar.
Hans Janssons, att nemi. med hofsamhet i uttryck omtala landets tillstånd och behof, samt sålunda besvara hvad den nådiga Statsmakten i samma ändamål afgifvit.
Lägges nu härtill livad brukligt varit och är i andra constitutionella länder, hvilka — vi måste ty värr medgifva tiel, — stå betydligt framföre oss i erfarenhet, upplysning och utveckling, samt att det bör vara hvarje landsfader angeläget att komma till en sann kännedom om sitt lands ställning, just för att kunna i sin mån bidraga till förbättring; så var det i sanning åtminstone för mig smärtände, att inora detta Hus icke få se propostn, så enkel och billig som den ifrågavar., samt dertill understödd af ett af MedSlåndens enhälliga önskan, så motsvarad, som den i a H. 59 466
D«n 29 Februari f. ra. min tanke förtjent; och jag har derföre afgifvit denna mia reservation emot hvad som i denna sak skett.
Den tystlåtenhet, sorn R. o. Ad. iakttog vid föredragningen of den motion, jag framställde, ger mig anleda, förmoda, att R. o. Ad. möjligen deri skulle vilja instämma: oell under förutsättning häraf, anser jag mig pligtig uppgifva hvad, efter min tanka, kunde och borde yttras af den, som linge sig uppdraget att anföra R. o.
Ad:s deputation, ifall en sådan skulle komma att äga rum.
Jag skall taga mig friheten uppläsa dessa få ord, i hopp att de icke skola finnas vara stötande för någon af dem, som i hufvudfrågan yttrat särskilda opinioner.
Jag skall söka göra det långsamt och tydligt, på det R. o. Ad;s ledamöter må kunna finna, om det sä förhåller sig, som jag förmält mig hoppas.
Hr Ribbing uppläste derefter följande: R. o. Ad. helsafögenom oss dess deputerade det Hederv.
BondeSt., att dess inbjudning till förening roed BondcSt. i en und. adress af R. o. Ad. blifvit eroottagen, såsom ett prof på BondeSi:s förtroende oell vänskap.
R.Sl:s sammansättning för närvar, är obeqväm till den grad, alt icke ens ett enkelt svar, då R.
St. samfäldt tilltalas, kan i rätter tid hinna afgifvas.
Också hafva flera förändrade förhållanden inträffat, sedan BondeSt. föreslog den und. adressen, och R. o. Ad. har dels af delta skäl, och dels på grund af andra omständigheter, sorn dess prot. närmare upptaga, icke kunnat i densamma sig förena; roen för R. o. Ad., som roed allmogen har så mycket gemensamt i landtligt lefnadssätt och vike, skall, intill dess enklare och gemensammare former för våra allmänna öfveriäggningar kunna, på den af grundlagarna utstakade väg, erhållas, belsningar alltid vara välkomna från det
Stånd, som egentligen vårdar bruket af fosterjorden, och hvar och en som har henne kär, ärar BondeSt. och älskar dess fri- och rättigheter.—
Det är icke mina ord ensamt jag frambär, del är R. o. Ad:s, som önskar alt i BondeSt:? fortfarande vänskap sig innesluta.
På det att icke det gamla ordspråket, att tystnad alltid må betyda bifall, ma kunna emot mig anföras, uppträder jag äfven nu för att förklara, att jag, för min del, aldrig skall anse nödvändigt, att det ena Ståndet courtiserar det andra.
Jag hyser för BondeSt. en uppriktig både högaktning och tillgifvenhet; men just derföre, att jag det gör, tror jag att BondeSt. gillar den sats, så många hufvuden så många sinnen; och icke är den ene skyldig alt tänka lika med den andie.
Jag begär, att Hr Frih. o.
Landtm, ville framställa propos. på, huruvida förslaget 0111 deputationen afslås eller icke.
Frih. Cederström, Jacob: Redan i förra plenum, Den 29 Februari f. m. 467 då Hr Ribbing yttrade sig, tog jag mig friheten fästa bans uppmärksamhet på hvad grundlagen i §:n Riksd.Ordn. innehåller.
Deraf'hade Hr Ribbing bort finna, att en ledamot, som icke i ett beslut deltagit, har grundlagsenlig rätt att fä sin särskilda tanka vidfogad det prot.utdr., som afgår till de öfriga Stånden; men alt vijja påbörda Ståndet att företaga hans opinion mot majoritetens en gcång fattade beslut, det blefve rakt stridande mot Jin.
Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta uppläsa det irsta mom. af denna §, hvilken angår detta fall. 1 mom. af 57 §:n Riksd.Ordn. upplästes.
Hr Lagerhjelm, Pehr: Förekommen af Frih.
Cederström, har jag intet annat att tillägga, än min önskan, att Hr Ribbing ville låta sin motion förfalla.
Uti det sista ordet, som Hr Lagerhjelm uttalade, nemi. att det var en motion och icke någon reservation, torde ligga ett tillräckligt svar på Frih.
Cederströins yttrande.
Det är icke någon reservation mot beslutet, som jag velat framställa, men jag har önskat det tillägg dervid, såsom villkor för dess fattande, att R. o. Ad. skulle meddela Bonde,5t. svar på samma sätt, som R. o. Ad. fått emottaga inbjudningen, genom en deputation, och dervid aflemna det förklarande jag föreslagit.
Detta har jag så mycket mindre ansett vara ur vägen, som man här pä förmiddagen hört anföranden, som åsyftat att förqväfva yttranderätten från folkets sida, vid ett dyrbarare tillfälle, då det af sin Konung tilltalas; men jag är visserligen icke någon vän af långa tal.
Det är ofta en omväg att höra hvad som går en genare väg, från bröst tili bröst; mitt har jag lättat, och vill icke vara den, som envisas alt producera min mening, utan öfverlemna!' den till antagande eller förkastande af R. o. Ad:s majoritet.