Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bäst visar sig detta deraf, att ehuru det Preussiska myntet bibehåller ett bestämdt värde i Mark kurant, dess värde i Mark Banko är underkastadt kursförändring, hvilket innebär, att sjelfva sjelfva Mark kuranten, ehuru den utgör den myntfot, som reglerar alla liqvider på platsen, dock förändrar sitt värde i förhållande till Mark Banko och är beroende af vexlande kursbestämmelse i detta sednare myntslag, hvilket jemväl är förhållandet med de Danska och Norska Specierne, ehuru dessa äro afsedde att vara lika med Hamburger-riksdalern.
För liqviderna i Hamburg kan således, då endast den större rörelsen afses, enahanda fördelar vinnas, om det Svenska myntet erhåller någon lätt beräknelig olikhet med Hamburger-riksdalern, som om en fullkomlig likhet skulle sökas; men deremot torde jernförelsen med Hamburger-kuranten icke böra lemnäs ur sigte och detta af flera skäl.
Om det Svenska myntet erhåller en sådan värdebestämning, att det står i ett lätt beräkneligt förhållande till Mark kuranten, skall det kunna bringas i den allmänna rörelsen i Hamburg och gälla till sitt fulla värde, i stället att det nu väl är gångbart, men i allmänhet endast till det väde, som det skulle ega, om det jemnt motsvarade Hamburger - 380 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\d 198. riksdalern.
Derigenom skulle det Svenska myntet blifva för Hamburgaren brukbart, emedan Iian vid dess utlemnaude i rörelsen får dess fulla värde, och det skall derföre undgå att komma i smältdegeln, samt således vid gynnsamma förhållanden återvända i oförändradt skick.
Men härtill kommer, att då, på sätt ofvan är anmärkt, Mark kuranten är underkastad kursbestämning, men denna i allmänhet måste vara mindre fluktuerande, så skall den Svenska Speciens bestämda förhållande till Mark kuranten, väl icke göra det Svenska myntet i större partier oberoende af särskild kursbestämning, men ändock dels hålla denna inom vida trängre gränser, dels ock ställa den i den dagliga rörelsen under samma kursbestämning, som Hamburger-kuranten.
Ehuru de mångfaldiga affärsförhållanden, som förefinnas mellan Sverige och Hamburg, rigtat blicken i första hand till denna plats, så torde dock skäl förefinnas att icke lemna ur sigte de öfriga länder, som med oss stå i beröring, och, lika med oss, begagna silfver till värdemätare.
Förhållandet i det öfriga Tyskland torde då företrädesvis vara af vigt, sedan nästan samtliga Tyska staterne under den 24 Januari 1857 träffat förening om ett mynt, och dertill antagit den Preussiska Thalern, under namn af Vereins Thaler.
Denna, stora länder med talrika och idoga befolkningar omfattande, förening, eger utan tvifvel den afgörande betydelse, att dess stadgade myntförhållanden skola blifva bestämmande i afseende på hvarje värdemätare i silfver, som icke reglerar en jemförelsevis lika betydlig omsättning och rörelse.
En sådan finues dock icke i Europa, och någon anledning att en dylik skall uppkomma förefinnes ej eller.
Mera omständligt torde det icke behöfva visas, a t', hvarje mindre land, som vill hafva sitt silfvermynt kändt och erkändt, mäste ställa, det i ett gifvet och lätt beräkneligt förhållande till den Tyska Vereins-thalern; och då denna, på sätt redan är anmärkt, eger ett bestämdt värde i förhållande till Hamburger-mark-kuranten, vinnes ock, genom en sådan anordning, de fördelar, som åtfölja ett Svenskt mynt, hvilket är lämpligt att erhålla en bestämd beräkning i Hamburger Mark kurant.
Enligt myntordningen den 9 Maj 1855 och Kongl. Förordningen den 3 Februari 1855 består myntsilfver af 3 delar fint silfver och en del koppar.
Af 2 skålpund viktualievigt sådant silfver, utmyntas 25 hela Riksdaler Silfver-specie, som alltså innehålla 1^ skålpund fint silfver.
Då nu ett Svenskt skålpund motsvarar 425 Franska gramm, hvaraf utmyntas 16 j Specier, visar sig att en Specie innehåller 254 Franska gramm finsilfver.
Den Tyska Vereins-thalern är deremot grundad derpå, att ett skålpund Tysk tullvigt, motsvarande 500 Franska gramm, finsilfver utmyntas till 30 Thaler, så att hvarje Thaler innehåller 16 j gramm finsilfver.
Den Svenska Specien innehåller väl, såsom nyss är visadt, 254 gramm finsilfver, men sällan gäller den i Hamburg mera än 25 gramm, eller 50 procent mera än Thalern.
Det är denna skilnad af 4 gramm på hvarje Specie, sorn nu vanligen går förlorad för innehafvaren af det Svenska myntet, då han i utlandet vill göra sig det till godo; och denna förlust skall, om än småningom, dock säkert förekommas, om den Svenska Specien bestämmes att hålla 25 gramm finsilfver och således jemnt 50 procent mera finsilfver än den Preussiska Thalern.
Ett Svenskt skålpund finsilfver skulle således utmyntas till i7 Specier och då den Preussiska Thalern motsvarar 40 skilling Hamburger kurant, skulle den Svenska Specien få ett bestämdt värde af 60 skilling kurant; likasom då 150 Preussiska eller Verein? thaler vanligen i silfvervärde beräknas, om än sällan noteras till 100 Hamburger-thaler eller 300 Mark Hamburger
Banko, en lika fördelaktig beräkning borde kunna påräknas för Svenska Specien.
Lika med de flesta utländska mynt innehåller den Tyska Vereins-thalern endast en tiondedel koppar, och då erfarenheten visat, att myntet genom en sådan tillsats vin - Motioner i Borgare-Ståndet 186'?. JW 198.
381 ner erforderlig hårdhet och förmåga att motstå slitning, saknas all anledning att, såsom na hos oss sker, underkasta Staten den uppoffring, sorn en onödig tillsats af en större mängd koppar medför.
Det Svenska myntet bör således hädanefter bestå af 9 delar silfver och 1 del koppar, hvarigenom detsamma både hastigt skall vinna och säkert bibehålla förtroendet i de Tyska länderna, enär det blifver för en hvar lätt att kontrollera vigten, genom jemförelse af 2 Svenska Speciel- med 3 Vereins-thaler, hvilka skola väga lika och ega alldeles enahanda värde.
Den Svenska Specien skulle då komma atl innehålla 25 gramm finsilfver och 2$ gramm koppar samt väga 27$ gramm; så att 18 Speciel- innehålla i vigt 500 Franska gramm.
I Svensk vigt komme en Specie att innehålla 6T85| ort hvaraf ort silfver och j'f§ ort koppar, eller annorlunda uttryckt ort silfver och j-5» ort koppar.
Vidare skulle ! 5Tt Speciel- i vigt utgöra ett Svenskt skålpund och alltså 306 Speciel- 20 skålpund eller ett lispund.
De fördelar, som af en sådan förändring skulle vara att påräkna, skola dock i betydlig mån inskränkas och möjligen till väsendtlig del äfventyras, om icke det Svenska myntet tillverkas med den aldra största noggrannhet i afseende på både halt och vigt.
Det är derföre ock nödvändigt att föreskrifterna i dessa hänseenden blifva så öfverensstämmande med de Tyska som möjligt.
Beträffande finheten äro nu bestämmelserna lika, sä att afvikelsen från den bestämda halten får utgöra ^^delar, men rörande vigten innehåller den Tyska myntordningen, att hvarje särskildt Thaler icke får afvika mera än med 10jj5:delar och den dubbla Thalern med endast T(fofF:delar af sin vigt.
Det nu stadgade remedium i vigt af endast T8C(j:delar hvad den hela Specien beträffar bör bibehållas, men förändring ske i så måtto, som för beräkningen af vigfen bör läggas till grund icke såsom nu, ett utmyntadt skålpund myntsilfver, utan den utmyntade Specien.
Då hos oss silfvermynt hittills utmyntats till hela, halfva, julelar, ,'B:delar och f'lT:delar af en Specie, men det torde vara svårt, om icke omöjligt att verkställa mynt ningen af det mindre silfvermyntet med lika noggrannhet, som det större, torde ett större remedium i vigt böra medgifvas, åtminstone hvad beträffar myntet under j.-dels Specie; hvilket med skäl kan och bör betraktas endast såsom skiljemynt.
Ehuru stora de fördelar otvifvelaktigt äro, som den nu föreslagna förändringen skulle medföra, hvarken kan eller bör det döljas, att den jemväl har olägenheter, af hvilka dock endast en torde vara af beskaffenhet, att den skall kunna väcka en alfvarligare betänksamhet.
Denna härflyter från den, enligt myntbestämningslagen af den 1.
Mars 1830, Rikets Ständer åliggande förbindelse att inlösa de nu i omlopp varande sedlarne med silfver efter den grund, som i samma lag är stadgad; hvaraf jemväl uppkommer förpligtelse för en hvar, som nu är eller intill dess förändringen trädt i verket, blifver förbunden till liqvid i nu gällande mynt, att efter nämnda grund fullgöra sådan liqvid.
Frän dessa förbindelser kan hvarken Rikets Ständers Bank, Staten eller den enskilde, nu eller för framtiden frikallas, och häri förefinnes otvifvelaktigt en svårighet vid genomförande af hvarje förändring i myntet.
Lyckligtvis synes äfven denna svårighet kunna öfvervinnas till följd deraf, att förhållandet mellan det nuvarande myntet och det föreslagna, är sådant, att beräkningen af skilnaden är särdeles enkel och lätt; och att alltså de liqvider, af äldre förbindelser, vare sig Bankens, Statens eller enskildes, som böra fullgöras enligt nu gällande myntbestämningslag, men komma att ske efter förändringen, kunna lätt verkställas med det nya myntet, utan någon beräknelig förlust å någondera sidan.
Det förhåller sig nemligen så, att, enligt hvad ofvan är visadt, 425 Franska gramm finsilfver skulle utmyntas till 17 Speciel- eller 100 gramm till 4 Spe• cier.
Nu innehålla 4 Specier 102,02 gramm finsilfver, hvaraf visar sig, att med åsidosättande af det obetydliga bråket, jemförelsen mellan det föreslagna och det äldre myntet utfaller så, att det nya myntet med 2 procents tillägg motsvarar det nu gällande, 382 Motioner.i Borgare-Ståndet 1862.
Jtä 198. så att liqviden af en Riksdaler Riksmynt, som bör gäldas efter den nu bestämda grunden, kan med det föreslagna myntet ske med 102 öre, 100 R:dr med 102 R:dr och 100 Specier med 102 Specier.
I alla liqvider som uppgå till 50 öre, kan utan svårighet om icke en alldeles fullkomlig, likväl en fullt nöjaktig noggrannhet iakttagas och sällan skall väl någon förändring i myntet vara tillvägabragt eller kunna tillvägabringas, som fullständigare förenar afseendet på rättvisans fordringar med den nödiga enkelheten och beqvämligheten.
Den förmån af ett lika mynt i de Skandinaviska länderna, som icke bör förbises vid en förändring af våra myntförhållanden, skulle, enligt förslaget, icke kunna vinnas i annen mån, än att jemförelsen mellan det föreslagna myntet och det nuvarande Danska och Norska skulle blifva lika lätt, som med Hamburger-riksdalern, så vidt för jemförelsen samma grund gjorde sig gällande, som i fråga om förhållandet mellan Preussisk kurant och Hamburger Banko, då den obetydliga skilnaden mellan det nya Svenska myntet och det Danska eller Norska icke i allmänhet folie oss till last.
Derigenom vunnes dock icke den omedelbara fördel att liqvider, den noggrannhet måste ega rum, kunde mellan dessa länder ske med ett lika mynt.
Detta kan således icke ernås utan att jemväl i Norrige och Danmark en förändring sker till likhet med den nu föreslagna; och då sannolikt samma skäl tala derföre, att dessa länders mynt bringas i förhållande till den Tyska Yereins-thalern, som här, torde ett förslag i syftning att åstadkomma en lika och gemensam värdemätare för alla de tre Skandinaviska länderna, under namn af en Skandinavisk Specie eller annan lämplig benämning icke med ovilja upptagas af de Norska och Danska folkens styrelse oeh representationer.
En större svårighet för denna förändring kan väl förefinnas deri, att det Norska och Danska myntets förhållande till det föreslagna, noggrannt iakttaget, skulle fordra, att vid liqvider med det nya myntet af äldre förbindelser, tillägget skulle utgöra 1,126 likasom att decimalräkningen icke är införd, så vidt jag vet, i något af dessa rikens myntsystemer, men sannolikt skola de stora fördelarne, som ett gemensamt Skandinaviskt mynt erbjuder, framkalla utvägar att undgå eller åtminstone i en väsendtlig grad minska denna svårighet, så att deraf icke skall uppstå hinder för förslagets tillämpning i hela dess afsedda utsträckning.
Efter det en sådan öfverenskommelse blifvit tillvägabragt och utmyntningen af det Skandinaviska myntet vunnit förtroende för noggrannhet, torde anledning icke saknas för Regeringen att ingå sådant aftal med de Tyska länderna, att de särskilda staternas mynt erhåller en större användbarhet i den allmänna rörelsen; hvarefter först alla fördelar af förändringen skola kunna visa sig.
Det blir ock då nödvändigt att vidtaga lika bestämmelser som de Tyska, med afseende ä det förslitna myntets indragande.
Med anledning af hvad sålunda i största möjliga korthet blifvit framstäldt, föreslår jag: att Rikets Ständer för sin del ville besluta: i:o. Att den Franska grammvigten skall utgöra myntvigt och att 500 gramm finsilfver skall utmyntas till 20 Riksdaler Silfver-Specie. 2:o.
Att myntet skall bestå af 9 delar silfver och 1 del koppar, och alltså 18 Riksdaler Silfver-Specie i vigt innehålla 500 gramm. 3:o.
Att myntets remedium i finhet bibehålies, men att remedium i vigten bestämmes i enlighet med här ofvan angifna grunder.
4:o. Att Rikets Ständers Banks sedelmynt, det nu utgifna, så väl som det, hvilket utgifves, intill dess förändringen vidtager, skall äfven derefter inlösas med silfver efter den nuvarande myntfoten. 5:o.
Att, der utbyte sker af nuvarande sedelmynt mot det, som kommer Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
199. att utfärdas efter det förändringen vidtagit, det förstnämnda inlöses med det nya sedelmyntet, med tillägg af 2 för hundrade. 6:o.
Att enahanda grund gäller för liqvid af alla, vare sig Statens, korporationers eller enskildes förbindelser, som äro åtagna att fullgöras i nu gällande mynt, eller som tillkomma, innan förändringen ägt rum. 7:o.
Ätt dessa bestämmelser skola träda i verksamhet, sedan Bankofullmägtige hos Kongl. Maj:t i underdånighet, anmält, det hinder derföre å Bankens sida icke möter och å tid, som Kongl.
Majit finner för godt att bestämma samt låta kungöra. 8:o.
Och att ett nytt formulär för det blifvande nya sedelmyntet efter Banko-Utskottets förslag af Rikets Ständer fastställes.
Samt vidare att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla: att Kongl. Majit täcktes vidtaga de åtgärder, som Kongl. Majit finner lämpliga, på det att den sålunda bestämda grunden för utmyntningen afsilfvermynt ina varda antagen till myntfot i Norrige och Danmark, och att, om sådant sker, en gemensam benämning tillägges det lika beskaffade myntet; äfvensom att Kongl.
Majit måtte bibehålla den nuvarande indelningen af myntets underafdelningar.
A. Vt:.
Björck. JW Af Herr Björck:
Om nedsättning i tullen A hijdfrukter och annan lindring i afseende å deras förtvlhiing.
Den direkta handeln med åtskilliga Medelhafshamnar befordras till väsendtlig del, om såsom lastfyllnad kunna medtagas sydfrukter Apelsiner, Citroner.
Betraktade såsom en öfverflödsvara hafva dessa frukter likväl blifvit belagde med en tull, omkring ^gånger högre än äpplen och andra dylika frukter.
Tullen ökas än ytterligare och ofta nog mångdubbelt derigenom, att det icke är tillåtet att vid tullbehandlingen från nederlag frånskilja de skadade och skämda frukterna, oaktadt icke sällan hälften eller mera öfvergått till förruttnelse och blifver utan allt värde.
Af denna omständighet uppkommer en fördel för det närbelägna Köpenhamn, derifrån vid export till Sverige endast frisk frukt afsändes, sedan den skämda blifvit å nederlaget der frånskiljd.
Då sydfrukter inkomma hufvudsakligen å den tid, då andra friska frukter endast mot högt pris äro att tillgå, och äfven den mindra bemedlade skulle kunna bereda sig tillfälle till förtäring al dessa för helsan nyttiga frukter, om tullen betydligare nedsattes 384 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\$ 200. hvarigenom ej eller någon minskning, utan snarare ökning i statsinkomsten skulle uppkomma, tillåter jag mig föreslå. att tullen å sydfrukter må nedsättas till j af hvad den nu utgör, och att deH i intet fall beräknas för sådant, hvilket såsom skämdt måste frånskiljas; äfvensom att ett dylikt frånskiljande må tillåtas vid förtullning jemväl från nederlag.
Stockholm den 29 November 1862. A. IF.
,M 200 Af Herr Ddlllll:
Om pension för adjunkten vid elementarläroverket i Calmar Abraham Kjöhlströms enka.
Adjunkten vid elementar-läroverket i Calmar, Abraham Kjöhlström, som, enligt befogade intyg af Biskop P. Genberg, under en längre tjenstgöring med knappa lönevilkor genom hedrande och värdigt förhållande i sitt enskilda och offentliga lif i lifstiden tillvunnit sig allmän högaktning, afled i kolera den 7 September 1859 i sina bästa år och efterlemnade en enka med 3 minderåriga barn i särdeles behöfvande omständigheter.
Som denna hans enka saknar medel till sina små barns uppfostran, anhåller jag vördsamt, att Rikets Ständer, i likhet med hvad förut vid flera dylika fall skett, täcktes på allmänna indragningsstaten anvisa en årlig pension af 200 R:dr R:mt åt Läroverks-adjunkten Abraham Kjöhlströms enka.
Hilda Maria Elfving.
Stockholm den 29 November 1862.'
O. E. L.
Dahm.
\ JVs■ 201.
Motioner i Borgare-Ståndet 186'2. j\$' 201.
JVt 201.
Af Herr OÖrJCSOJI I Om låneunderstöd för anläggning af jernväg från Herrljunga station vid vestra stambanan öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla.
De offentliga hinder för en friskare utveckling i kommersiell och industriell hänseende, hvarmed, i följd af ofullkomliga kommunikationsanstalter, icke allenast städerna Wenersborg och Uddevalla, utan äfven den omkringliggande sädesproducerande orten i alla tider haft att kämpa, och hvilka uppenbarligen haft och hafva det aldra största inflytande på ännu mera vidsträckta landtområden, dertill må räknas Wermlands län, Skaraborgs län och Dalsland, hafva från långliga tider tillbaka varit föremål för förstnämnda orters innevånares bekymmer och omtanka; och sedan en i häfderna förvarad, af en framfaren konung i egen hög person på stället undersökt plan cm byggandet af en kanal emellan Wenern och Westerhaget genom den smala landsträckan från Wenersborg till Uddevalla, blifvit af okänd anledning undanskjuten för det sedermera utförda företaget af Trollhätte kanals anläggning, har, - då denna kanal icke förmått på ett med sednare tiders fordringar öfverensstämmande sätt upprätthålla kommunikationen emellan ofvannämnda landskaper och hafvet samt uppfinningen af jernvägar lemnat öppet val emellan detta kommunikationsmedel och den först påtänkta kanaliseringen — tanken på en jernvägsförbindelse emellan Wenersborg och Uddevalla gjort sig mer och mer gällande.
Redan vid början af 1840-talet uppträdde i sådant afseende i Uddevalla några patriotiske män, hvilka dels genom egna och andra enskilda personers penningesammanskott och dels med bidrag från statskassan bragte saken derhän, att genom en från Preussen efterskrifven ingeniör fullständig undersökning gjordes samt ritningar och kostnadsförslag upprättades för anläggandet af en jernväg emellan ofvannämnda städer; men ehuru alla anledningar och öfverslag gåfvo vid handen att företaget skulle bära sig, måste detsamma likväl af brist på erforderliga kapitaier till utförandet lemnäs å sido till en obestämd framtid, under det att med hvarje år behofvet af den ifrågasatta jernvägen blef allt mera kännbart.
Det kan här icke vara utan intresse, att, i en tid dä äfven inom våra landamären jernvägsanstalterna uppnått en icke obetydlig grad af utveckling, fästa uppmärksamheten dervid att ofvanberörda jernvägsförslag är det äldsta inom vårt land och att detsamma, ehuru egande omätlig vigt och direkt inflytande på hela provinsers ekonomiska framåtskridande, fått stå tillbaka, emedan medel till anläggningskostnaderna icke kunnat på enskild väg sammanbringas.
Men om än frågan af nyssnämnda skäl i ett tjugutal af är måst vänta på sin lösning, så har den dock derföre icke förlorat något af sin vigt.
Genom tidernas
ISih, tili R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 Ajd. . 49 38C Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
201, ökade kraf har den vuxit i omfattning, så att det numera icke blott och bart gäller att förena Wenern med Westerhafvet, till deras båtnad och nytta som sända sina varor öfver nämnda insjö, utan förhållandena betinga uu, att man jemväl sammanbinder Wenersborg med vestra stambanan af Statens jernvägar, icke allenast för att öppna lika vidsträckta som fruktbärande trakter af Skaraborgs och Elfsborgs län väg till verldsmarknaden med sina landtmannaprodukter och stora fabriksidkande orter underlättad afsättning af sina fabrikater, på samma gång åkerbruket från Halle- och Hunneberg kan med mindre kostnader och besvär än nu är händelsen åtkomma kalk till erforderlig gödning, utan äfven för att åt norra delen af Bohuslän, hela Dalsland och de utmed Wenerns sydöstra sida belägna trakter åstadkomma tidsenlig kommunikation med det inre landet och hufvudstaden, hvilket måste från Statens sida finnas så mycket mera önskvärdt, som en sådan kommunikationsanstalt ofelbart skall ganska betydligt bidraga att föröka rörelsen å nämnda stambana.
I denna utsträckning har frågan om anläggandet af en jernväg emellan vestra stambanan och Uddevalla öfver Håkantorp och Wenersborg blifvit gjord tilli föremål för noggranna undersökningar och, med antagande att sammanbindningspunkten med stambanan borde blifva Herrljunga, hvarest jernväg från Borås tillstöter, har, på bekostnad af enskilda personer och Wenersborgs stadskassa, herr Majoren och Riddaren C.
Adelsköld upprättat ritningar och kostnadsförslag för anläggandet af en jernbana med ångkraft från Herrljunga station öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla, likasom ett bolag, bestående dels af enskilda personer, dels af städerna Wenersborg och Uddevalla, hvilka såsom kommuner beslutat att i företaget ingå för 300,000 R:dr hvardera, bildat sig, i ändamål att bygga nämnda jernväg af fyra fots spårvidd, såsom bibana tili vestra stambanan, i enlighet med åberopade ritningar och förslag, som vunnit Väg- och Vattenbygguads-styrelsens godkännande, på samma gång Styrelsen hos Kongl. Maj:t i afgifvet underdånigt yttrande förklarat att. bland alla vid nuvarande riksmöte till erhållande af allmänt understöd anmälda vägfrågor, den nyssnämnda vore deraf företrädesvis förtjent.
Då nu det upprättade förslaget utvisar att kostnaden af ifrågavarande bibanas byggande är beräknad till 4,860,000 R:dr Riksmynt samt en fullständigare utredning, än det som ligger i det anförda, derom att företaget i sig innefattar fördelar al aldra största vigt för fäderneslandet icke torde erfordras, men vidare erinras må, att staden Lidköping i dessa dagar förehaft fråga om anläggandet af en likadan jernväg emellan nämnda stad och Håkantorp, hvarigenom det inre landet skall komma att sammanbindas med två vigtiga hamnar vid Wenern, går jag att härmed vördsamt föreslå: att, för anläggandet af en jernväg, af 4 fots spårvidd, från Herrljunga station vid vestra stambanan öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla, Rikets Ständer måtte bevilja ett låneunderstöd af 3,240,000 R:dr, motsvarande tvä tredjedelar af anläggningskostnaden, på enahanda vilkor som blifvit bestämda vid beviljandet af lån till Gefle—Dala jernvägsbolag.
Om remiss af denna motion till Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla.
J Börjeson Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JSfå 202 och 203. 387 JS/S 202.
Af Herr Bhodin:
Orri, låneunderstöd för anläggning af dels bibana från Herrljunga öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla, dels ock en grenbana emellan Håkantorp och Lidköping.
Jemte rict jag, såsom ombud för Lidköping, instämmer i Herr Börjeson» afsrifna motion — angående låneunderstöd för en bibana frän Herrljunga öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla — får jag tillika vördsamt anhålla: att Rikets Höglofiiga Ständer ville, pä enahanda vilkor, bevilja låneunderstöd för en grenbana emellan Håkantorp och Lidköping med belopp motsvarande jj:delar af kostnads-förslaget.
Om remiss h raf till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles.
Stockholm den 2$ November 1862.
Gustaf Bhodin. 203.
Af Herr Lallerstedt:
Om anslag för beredande af tillfälle att t marmor utföra en af Professoren Molin arbetad, i bronzerad zink gjuten grupp, kallad bältespännarne.
Det finnes andra krafter än ångan, som föra ett folk framåt.
Det gifves andra intressen, än materiela, som förtjena en national-församlings hägn och uppmuntran, Visserligen utgör det materiela framåtskridandet ett vilkor för allt annat framåtskridande, men lorvärfvet är fullt berättigadt, endast när det afser tillfredsställandet af icke blott de timliga, utan ock de högre, andliga behofven.
Af Staten måste dessa behof sättas i första rummet.
I bredd med stigande ekonomiskt välstånd, måste en nation göra allt större och större uppoffringar för litteratur och konst.