Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej dela denna mening; ty jag tror, att crediten försvunnit genom felaktiga financeoperationer vid förflutna Riksdagar.
Det förekommer mig ej billigt, att klaga öfver brist på credit, då man förut gjort allt för att rubba den.
Jag tror att det skulle blifva högst nyttigt för Riksens Ständer i allmänhet, att i förvåg få ett utlåtande af Utskotten gemensamt, som innehölle deras tankar till besvarande af Friherre Björnstjernas framställningar, och instämmer således med dem sorn sådant yrkat.
I öfrigt delar jag deras mening, som ansett tryckningen af discussionen böra ske i ett sammanhang, på det att Publiken må kunna skärskåda saken i hela dess vidd och ifrån båda sidor.
Ridd. o. Ad, Prof, 5 Band. n. Deri 7 dpril f. m.
Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkånnagaf att
Plenum koinine klockan 5 i efter - middag att fortsåttas.
Herr Tham, Wollrath '.
Jag anser mig icke böra uppehålla Ridderskapets och Adelns tid med att yttra mig uti hufvudfrågan, så mycket mer, sorn Friherre Wirséns anförande blifvit begårdt på bordet.
Det år endast i anledning af frågan örn ProtocollsUtdraget, sorn jag anhåller att få såga några ord.
Att bestämma någon viss tid för Utskotten, tror jag ej år lämpligt, då Ridderskapet och Adeln ej år i belägenhet att kunna kånna huru lång tid för Utskottens arbete erfordras.
Men deremot finner jag så mycket mindre någon olämplighet uti att anmoda Utskotten, att så fort* sig göra låter inkomma med project till financeplan, som jag ej vet huru man förr ån detta skedt skall kunna riktigt pröfva de från StatsUtskottet inkommande anslagsfrågor.
Jag tror ej att
Financeförslaget blott kan innehålla en liqvid emellan creditorer och debitorer; det torde komma att närmare ingripa i Statens öfrige förhållanden.
Min önskan vore således, att Ridderskapet och Adeln nu ville lemna hufvudfrågan och förena sig om det beslut, att genom ProtocollsUtdrag anmoda Stats- och BancoUtskotten, att så fort sig göra låter inkomma med grunderne för den blifvande Financeplanen.
Då Friherre Björnstjernas motion framställdes, tycktes den vinna Ridderskapets och Adelns allmänna bi - Dm 7 April f ni, 165 fall, synnerligen som den var billig och påkallad af magtpåliggande omständigheter.
Friherre Wirsén lur val besvarat motionens hufvudfråga om financernes reglerande under denna Riksdag, men jag kan ej dela Friherre Anckarsvärds åsigt att vi skulle anse de af Friherre Björnstjerna i öfrigt framställde frågor, vara, genom Friherre Wirséns anförande i dag, nöjaktigt besvarade.
Vi hafva dessutom icke begåTt att få dem besvarade hår i Ståndet, utan ifrån de sammansatte Utskotten.
Om äfven de skulle taga sin ledning af Friherre Wirséns tankar, hvilket år ganska möjligt, anser jag dock råtta tiden nu ej vara inne att derom förehafva någon discussion, utan böra vi spara vårt krut tills svaret från Utskotten hinner ankomma.
Jag anhåller således om proposition på remiss af Friherre
Björnstjernas motion samt på expedierande af ett sådant ProtocollsUtdrag, som Friherre Boije föreslagit.
Friherre Anckarsvärd', Jag utbeder mig att med några ord få upptaga Ridderskapets oell Adelns tid genom besvarande af Friherre Boijes yttrande, att jag skulle hafva bestridt, det discussionen i hela dess vidd finge tryckas.
Jag skulle icke hafva gjort det, om jag ansett discussion öfver ämnet nu vara för handen, men Friherre Boije anmälte hindret mot tryckningen, innan discussionen ännu var börjad, och i supposition, att en sådan skulle uppstå.
Nu har det visat sig att discussionen blifvit helt annan, ån man hade väntat.
Discussionen borde hafva varit om de grunder, som Friherre 164 Ven 7 April/, m.
Björnstjerna framställt; i dess ställe har den gått ut på Friherre Wirséns anförande, och då detta blifvit begärdt på bordet, borde nu ej deröfver discuteras.
Jag hemställer, äfven om icke de ljusaste idéer och de klaraste sanningar, kunna komma att förlora sitt värde, då de framställas utur sitt råtta sammanhang.
Jag har blott velat hänvisa till råtta föremålet för vår öfverläggning, hvilket vid detta tillfälle endast år Friherre Björnstjernas Memorial.
En annan sak åro de principer, som Friherre Wirsén i sitt yttrande anfört.
Det år blott som svar till Herr Friherre Boije, jag velat yttra detta och skall ej nu längre upptaga tiden.
Herr Grefven och 'LandtMarskalken tillkånnagaf, att flere Ledamöter, hvilka anmält sig att tala, ännu icke haft tillfälle yttra sig.
Förenande mig fullkomligen med den vårda Ledamot, som sist tälade deruti, att discussionen aflågsnat sig ifrån sitt rätta föremål, och från den enkla frågan om remiss Öfvergått till Finans-vetenskapens grund-principer, torde Ridderskapet och Adeln f afseende å ämnets vigt, likväl ej ångra den derpå använda tid, hvarföre äfven jag anhåller att få yttra några ord; utbedjande mig Ridderskapets och Adelns öfverseende, då jag munteligen och oberedd inlåter mig i ett ämne, som med så mycken skicklighet af Herr Friherre Wirsén akrifteligen blifvit framståldt.
Ben 7 April /. nt. i 65 En realisations iner eller mindre nytta, utgör egenteliga ämnet för discussionen, och beror hufvudsakligen derpå, om Bankens Silfverfond efter skedd realisation möjligen skulle kunna gå ur landet eller ej; ehuru jag visserligen ieke anser denna Silfverfond af större vårde, ån all annan motsvarande förmögenhet, år den såsom utgörande egentliga garantien för hela vårt
RörelseCapital likväl i detta afseende af särdeles vigt.
Den af Stats-hushållningens namnkunniga författare Say, Ricardo och Ganilk uppstålde princip, att ett metalliskt RörelseCapital ej kan gå ifrån ett Land, och att i händelse så vore, det snart måste återkomma, år fullkomligen sann i de Länder, hvarest dessa Författare skrif vit # men fullkomligen oriktig, då principen användes på Sverige, Om t. ex. allt i Frankrike befintligt Silfver skulle utgå till närgränsande Länder, är det gifvit att massan deraf skulle fälla Silf— verpriset i dessa Länder, liksom ali annan vara, hvars tillförsel år ymnig.
Att dess sällsynthet i Frankrike der åter skulle stegra dess värde, hvarföre det snarligen dit skulle återvända, detta år onekligt; men jag vill hemställa, om samma resultat kan förväntas af vår Banks 4 å 5 Millioner, hvilka successive utförde till continenten, 'knappt skulle förmårkas på Europas Handelsvåg, och således ej eller der kunna åstadkomma den reaction, ofvannåmnde författare med skäl förutsätta och på hvilken de byggt deras theori.
Ån olyckligare för Sverige skulie resultatet blifva, i händelse Bankens metalliska, a6fi Den 7 April / ml fond först medelst actier eller lån blefve förstärkt, då den bortgången, qvarlemnade Sverige med ett till J:del nedsatt RörelseCapital, hvilket då troligen blef alp mi, samt en betydande actie eller utländsk skuld, sorn årligen drog ansenliga räntor ur Landet.
Månne för öfrigt vid en tidpunct, då hela Europas Capitalister fått en särdeles lust att spela på fonderne, ej en dylik håg kunde väckas hos de Svenske, som sedan realisa+ionen vore verkståld, hade ett förträffligt tilli alle att snot BancoSedlar uttaga Silfver i Banken, och insätta det i Franska, Engelska och andra fonder.
Att detta ej kan ske nu till större belopp, (och till ringare är det af ingen betydelse) hårrör deraf, att om t. ex.
Vexlar för En Million R.dr Hamb.
B;co för sådant ändamål, uppköptes utöfver hvad vår import kråfver, skulle delta uppköp så betydligen försämra coursen, att våra Capitalister derpå förlorade mer ån de på de utländska fonderna kunde vinna, hvarföre saken nu förbjuder sig sjelf.
Oberåknadt att Sverige sjelf 2:ne gånger blifvit tvunget att medelst inställande af Bankens Silfver-utvexling förekomma dess fullkomliga upplösning, har detta öde äfven drabbat långt rikare Länder ån Sverige, hvarpå Amsterdamska Bankens bestormning, samt Engelska Bankens 2:ne gånger instålde betalningar, lemna ett ovedersägligt bevis.
År i8i4 nedsatte Engelska Parlamentet eri Den 7 April j. m.
Committé, som skulle undersöka om den tidpunkt vore inne, då Banken utan fara kunde börja sina betalningar.
Committéen afgjorde, att som coursen ännu vore allt för ofördelaktig för England, och vinsten kunde förleda folket att föra Silfret utur Landet, så vore perioden ej den rätta att börja betalningen i reda pen» ningar.
Parlamentet förlängde på grund af denna undersökning
Resirictions-billen och återtog den ej förr ån 1820, då coursen hade så förändrat sig till Englands fördel, att det medförde vinst att skicka Silfver till England.
Jag får nu vördsamt hemställa, om Sverb ge, hvars cours varit uti ett sig ståndigt försämrande tillstånd kan våga, hvad England ej vågade 1814: om Sverige i synnerhet kan våga det efter 120 Skillings cours, då medelcoursen förde 3:nesistförflutne åren varit 1252, dåden för närvarande år 126, och då äfven denna medelcours år artificiel, nemligen upprätthållen medelst uppoffring af en del Bankens metalliska förmögenhet.
Till yttermera stöd för hvad jag hår vördsamt anfört, och till bevis huruledes Silfret kan vandra först ur Banken och sedan ur Riket, blott genom enkla och naturliga handels-förhållanden, till och med utan att förtroendet till Banken behöfver vara borta, anhåller jag att få anföra några exempel.
År iSre, då Franska Arméen framträngde till Ryssland, fruktade Engelsmännen att de för r i63
Den 7 April f,m. någon tid kunde blifva beröfvade sitt behof af Rysk Hampa, Tjära, Beck m. 11. för dem nödr vändiga artiklar, och uppköpte dessa i stor qvan. titet.
Härigenom uppkom ett sådant öfverflöd på VexHr i Petersburg och ett sådant missförhållande i coursen, att Silfver och Guld (det sednare äfven eftersökt af den i fält trädande Ryska Arméen), med stor vinst skickades till Ryssland.
Jag var då i England och såg hela Skepps-laddningar med dessa metaller afgå till förenämnde Land.
Skulle Sverige vid denna tidpunct haft Silfver i omlopp, så frågar jag, om våra Köpmän lifvade af en ganska naturlig speculations-anda, hvilken äfven jag skulle dela i händelse jag vore Handlande, ej exporterat vårt Silfver till Ryssland, för att derpå vinna flere procents ren behållning?
Man kan såga, att för detta Silfver, ett motsvarande qvantum producter skulle blifvit importerade, hvilka vid ett annat tillfälle åter exporterade, kunnat åter skaffa samma^Siifver.
Ja visserligen, men emellertid hade Bankens Silfverfond fått vidkännas en stöt, som möjligen medfört dess och hela vårt penninge-väsendes upplösning.
År 1 tSao . vistades jag åter i England, Då var förhållandet motsatt.
En stor export från England till Kontinenten, och liten import derifrån tili England, hade så Ökat tillgången på Vexlar derstädes, att man med stor vinst kunde ditskicka Silfver, och jag såg många Skeppsladdningar af denna metall komma till England.
Hvad som förut ofta håndt kan ännu hända, och blott en sådan handels-conjunctur erfordras, Den 7 April f, m. för att beröfva oss hela vår Banks metalliska förmögenhet, den må vara 5 eller 8 Milloner, ty båda delarne åro af ringa betydenhet på Europas handelsvåg.
Detta talar för möjligheten af Silfver-w*- förseln från Sverige; hvad åter införseln beträffar, är förhållandet annorlunda, Öfverflöd på Yexlar har ännu aldrig inträffat i Sverige, om ej under Amerikanska kriget, som gjorde 1776 års realisation möjlig.
Något dylikt lärer icke eller med säkerhet kunna förväntas; hvarföre jag till dess en sådan conjunctur inträffar, anser allt realisations-försök vara ganska vådligt.
Sveriges Geografiska läge gör äfven, att en realisation år vådligare hos oss, ån på Continenten.
Bank antager 16 Bod fint Silfver till M:r 27 10 Sk., och utgifver det till M:r 27 12 Sk, Coursen differerar i följd deraf på Continenten .vanligen ej mer, än hvad kostnaden utgör att bortskicka eller låta hemta Silfret, som alla årstider lått och skyndsamt transporteras medelst de åkande posterne, I Sverige deremot, der transporten går sjöledes, fordrar hvarje afsändning till utrikes orter åtminstone o månader; och vintertiden kan den till och med alldeles icke ske.
Den som således då behöfver Vexlar, får ej göra afseende på några procent, och år tillgången knapp derpå, så stiger coursen lått några procent utöfver dan
Den 7 April J, m. faststälda realisations-normen, (den må vara 120, i5o eller i4o Sk).
Den som då har credit utrikes dräger på speculation , och skickar ut Silfver om Våren, för att betåcka sina Trattor.
Geografiska läge innebår således en beständig orsak, hvarföre man med vinst skickar Silfver utur Landet, och blott en ganska tillfällig, då man med fördel kan draga Silfver till Landet.
Min aktningsvärde vån, Hr Friherre Wirsén , anser största ojågenheten af vårt närvarande penningeskick bestå deri, att myntqvantiteten genom enskilfe medborgares omtanka och besparing icke kan ökas, så långe Silfret blott utgör en vara och ej ett gångbart mynt, då den Handlande hellre importerar afsåttbara consumtiorts-aruklar, ån ett på sätt och vis obegagnbart Siifvermynt.
Jag medgifver riktigheten af detta inkast, som likväl helt och hållit förfaller, så snart Banken befullmåktigas, att lör nya Sedlar och viss Minimi-cours inköpa Silfver.
Tillfälle erbjudes då åt Importeuren, att förvandla sin Silfver-vara till gångbart mynt; RörelseCapitalet ökas i mån deraf, och Bankens Silfverfond förstårkes, hvarigenom möjligheten beredes för en framtida realisation, som äfven jag skall anse vara nyttig, om den sker på en naturlig och ej en artificiel våg.
Jag har begärt ordet, för att få fylla en brist, som mitt sista yttrande ägde.
För att föra Herr Grefve Lövenhjelm Dm 7 April f, m'.
171 till minnes,’ att FinanceComittéens
Betänkande verkligen innebår det yttrande, att realisationen icke var en temporair h.odling, utan en beständig myntheståmning, bchölver j»g blott hänvisa till p.ig 22 i FinanceBetånkandet, der yttrandet står: och jag har alltså i denna del ej anfördt mer, eller annat ån som var med full sanning öfverensstämmande.
Mig synes i Öfrigt visserligen , att ProtocollsUtdraget till Utskotten borde blifva i enlighet med hvad jag har begärt; men måhända vore ändamålet vunnit med det förslag Herr Tham gjort, och hvartill jag också vill inskränka mig.
På Herr Hartmansdorff^ ungdomliga anmärkningar emot mitt yttrande, har jag ej annat svar att gifva, ån att jag ej bryr mig om dem; men också icke årnnar ändra ett ord af hvad jag sagt.
Jag ämnar ej förlänga discussionen.
Frågan har hår varit, antingen att förelägga Stats- och BancoUtskotten viss tid, eller att blott anmoda dem att skyndsamt inkomma med förslag till Financeregleringen.
Jag vill ej bestrida en sådan önskan, men jag anser den ej nödig, och denna öfvertygelse grundar sig på den tro jag åger, att det hos Utskotten finnas både vilja och förmåga att gå Riksens Ständers önskniHgar till mötes.
Men då jag ger detta öppna förklarande af mitt förtroende och min aktning, önskade jag tillbaka ett bevis på Utskottens förtroende och aktning för Riksens Ständer, för I Svenska Folket.1
Jag önskade nemligen, att hvar och en som det kan, måtte medverka derhän, att BancoUtskottets svar rörande Bankens publicitet blifver affirmaiift.
Om vi gå tillbaka till äldre tider, böra vi erinra oss, att det var den hemlighetsslöja, som 1672 kastades öfver Banken, samt den deraf följande myntförvirring och förlägenhet, som lo år sednare hade enväldet till påföljd. s Herr Hjerta:
Jag vill blott lemna en gård af tacksamhet åt Friherre Boije, som vid detta tillfälle haft den godhet, att ej vilja besvara den del af mitt yttrande, som han ej uppfattat.
Hvad sjelfva sifken angår, anhåller jag om proposition, enligt Herr Thatns förslag, utan be. stämmande af någon tid för Utskotten.
I anledning af de utaf Friherre Björnsjerna anförde exempel, får jag endast nämna, att efter min öfvertygelse de bevisa just motsatsen af hvad Friherren trott.
År 1812 utförde England mycket silfver till Ryssland; men detta år var i England gångbart ett pappersmynt, som, ehuru ej sjunkit så djupt under ssitt nominala värde, som vårt, likväl fallit nog för att drifva ur rörelsen allt reelt mynt, med undantag af några underhaltiga Guinéer och skillingar.
Detta år kunde således Englands silfver med mera förmon användas att betala importen från Ryssland, än inom sjelfva landet, der det åtminstone såsom mynt var oan - ftrtt 7 April f. m, 175 vändbart. 1820 deremot var Engelska-Banken i full verksamhet för att bereda sig till dess, genom 181g års Parlaments beslut, förestående inlösningsskyldighet af sina sedlar.
Då måste det således vara ett behof och alltså en förmon att införa guld och silfver.
Också lefVererade endast Spanska Regeringen åren 1819 och J820 ölver 18 millioner Piaster i silfver tili den Engelska.
Angående Friherrens fruktan, att genom våra svåra vinter-communieationer m.( m. coursen hos oss, äfven under en fortfarande realisation efter 120 sk., kunde uppstigatill j5o skillingar, eller mer ån 8 procent öfver pari, och derigenom det blifva lönande utföra silfver, så torde detta inkast alldeles försvinna, då man erinrar sig, att samma transportkojinad för silf vers utförande, som anses sa uppftegra coursen, år oundviklig vid Utförandet af silfver, dd således den vinft af en sådan speculation, som endast härigenom skulle uppkomma, måste reducera sig till netto noll. Friherre Tfirsén".
Det är i afseende på sjelfva propositionen, jag anhåller få nämna några ord.
Föremålet lör Friherre Björnstjernas förslag år tvåfaldigt.
Det ena har alseende på tidsvinsten, eller att fmanceplanen skyndsamt skall inkomma; det andra deremot är att ämnet skall handläggas inom Utskotten och till besvarande upptagas, i det system af frågor han framkastat.
Jag måste erka ina, att hvad tidsvinsten angår, må det vara mitt fel, att, genom de gifna svaren på Friherre Björnstjernas frågor, 174 Den 7 April f% m. nu hafva föranledt till den utsträckning af dis— cussionen, som hår redan borttagit mycken tid, och jag anhåller derföre om Ridderskapets och Adelns tillgift; men jag utbeder mig tillika att iå framställa grundernä för mitt handlingssätt.
Det var en enskild man, som ansåg sig böra erinra om nödvändigheten af financefrågans skyndsamma behandling; och som derjemte påkallade en särskild ledning för öfverlåggningarne.
Påminnelsen om skyndsamhet ansåg jag icke erforderlig.
Planen för behandlingen af ämnet gillade jag ej heljer.
Jag trodde det derföre vara min rätt, att mot denna enskilda mening uppställa en annan; men denna utveckling å min sida hade ett enda föremål, som äfven simar anförandet, nemligen den vördsamma anhållan till Högloflige Iiidderskapet och Adeln, att Friherre Björnstjernas förslag måtte till Stats- och BancoUtskotten remitteras, utan att följas af någon utaf Högloft.
Riddcrskapet och Adela besluten föreskrift för målens handläggning inom Utskotten: och det är denna anhållan jag nu förnyar.
Dermed afser jag, att Ståndet icke med sitt bifall må beledsaga det system, som för Friherre Björnstjernas förslag ligger till grund; emedan det blir ett band på Utskottens fria behandling af frågan i hela dess vidd.
En annan vård Ledamot, Herr von Francken, har åter framställt frågan i den form, att Utskotten sjelfve skulle föreslå en tid, inom \
Ben 7 4p>'H f. i?
5 hvilken de med sitt Betänkande skulle kunna inkomma.
Men då skuHe ju Öfverlåggningarne om denna erforderliga tid upptaga en tid, hvilken nyttigare kunde användas på sjelfva saken?
Att nu ingå i en discussion öfver hvad sorn blifvit yttradt i hufvudsaken , år hvarken min afsigt eller min rätt, och jag skall ej missbruka Ridderskapets och Adelns tålamod i denna del.
Jag får blott i förbigående erinra, att då man råttvist citerar framlidne RiksRådet Liljencrantz, borde man ej heller glömma att hvad jag tillåtit mig föreslå uti det nu förhanden varande åmnet, år blott ett upphämtande af denne utmärkte Mans tankar och förnämsta verk.
Hvad sluteligen angår tryckningen af det jag anfört, må mig tillåtas betyga min tacksamhet för deras godhet, som det behagat yrka; men jag hemställer vördsamt, om icke ändamålet låmpeligast vinnes, då anförandet, jemte de discussioner, hvartill det föranledt, får ett rum i Ridderskapets och Adelns Protocoll.
Sådan vöre åtminstone min önskan.
Friherre Björnstjerna; I anledning af hvad Friherre; Wirsén nyss anfört, anhåller jag få upplåsa slutet af mitt anförande, det lyder sålunda: ”Utan allt anspråk att gifva ledning åt TJt skotten, hvilka, sammansatte af utmärkt upplyste, redlige och nitiske, medborgare, säkerligen komma att uppfylla sitt vigtiga kall på ett dem hedrande sått, har jag likväl vågat framställa hvad jag anser utgöra grun - 176
Den 7 April J. m, derne får den blifvande Finans-regleringen , och classificerat desse grunder i vissa af delningar, i män af deras mer eller mindre inflytelse pd det hela, på det Utskotten, i händelse de sa för tjenligt skulle finna, äfven afdelningsvis måtte till Stånden kunna inkomma med sina i ämnet fattade beslut och anföranden.
Det synes således af min motion, att jag ej åsyftat att gifva någon ledning åt Utskotten, hvilket jag visserligen ej eller kunnat.
De grunder jag framställt, innehålla blott ett utdrag af de särskilta me.ningar jag hört på Riddarhuset framställas.
Hvad tiden angår för ingifvande af Utskottens Betänkande, stadgar 44 §.
Riksdagsordningen, att Riksens Ständer medelst Ståndens pluralitet äga rätt, att föreskrifva Utskotten tid, inom hvilken de med sina Utlåtanden skola inkomma.
När Stånden hafva denna rått, måtte de äfven hafva en del deraf, den, att anmoda Utskotten att skyndsamt utlåta sig, och att inkomma först med grunderne, såsom utgörande blott en del af det hela.
Herr Grefven och LandtMarfhalken yttrade, att, då förevarande ämne delade sig i tvenne delar, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra till Ridderskapet och Adeln framställa tvenne särskilde propositionerj och föreslog Herr Grefven och LandtMarfkalken således först, att Friherre Björnst jernäs den 20 sistledne
Mars förmiddagen på bordet lagda Memorial måtte, jemte alla de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne, denne dag med» d eldte Den 7 April f. m. 177 deldte yttranden, endast med undantag af Friherre Wirséus anförande, som blifvit hegardt på bordet, lil!
Stats- och BancoUtskotten remitteras ; hvilket bifölls. < Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg nödigt, att, på sått Friherre Boije föreslagit, särskildt anmoda Utskotten att, så fort sig göra låter, till RiksStånden afgifva fullständiga och behörigen motiverade grunder till den finans plan, som af Utskotten kommer att utarbetas.
Om jag ej allt för orätt förstått Herr Friherre Boije;, har han förenat sig med Herr Tham i den önskan, att Utskotten måtte anmodas så fort ske kan inkomma med en fullständig finans-plan.
Skall således proposition göras i anledning af TIerr Friherre Boijes och Herr Thams framställningar; så år det en fullständig finans-plan, och ej blott allmänna grunder, som Utskotten skola anmodas att ofördröjligen afgifva.
Herr Lagerhjelm, Pehri Jag skulle ej hafva uppträdt, om jag ej ansåg detta ögonblick vigtigt.
Uen erfarenhet jag af Riksdags-ärenden inhämtat, har öfvertygat mig derom, att det år af största vig, att Utskotten så fort som möjligt, Ridd. o. Ad.
Prot. 5 Band. i$. flen 7 April f. m. för Riksens Ständer framlägga grunderne för den blifvande finans-regleringen.
Det är en billig vördnad emot Riksens Ständer, att grunderne framställas före utföringen; oell det är äfven ganska vigtigt, emedan det för Riksens Ständer är nödigt, att känna dem vid de arbeten, som hos Ständerna förekomma.
Man liar ansett dessa saker hafva ett sådant samband, att grunderne icke kunna skiljas från detaillerne.
Såsom bevis på motsattsen, vill jag blott nämna en af de vigtigare, nemligen frågan om en realisation skalf iöretagas nu genast eller icke.
Hvar och en finner lått, att allt efter som denna fråga afgöres, blifver finans-planen ganska skiljaktig till sin beskaffenhet.
Om nu betydliga skiljaktigheter uppstå emot Utskottens förslag, måtte det för dem vara af högsta vigt, att veta på hvilka grunder de böra bygga sine arbeten.
Det år ej blott denna fråga, utan många flera, men desse derivera sig dock alla ifrån denna.
Jag anser ej något arbete nied såkeihet kunna göras, förrän Riksens Ständer hafva afgjort, huruvida en realisation af Banken nu genast kan taga sin början.
I afseende på detta ämne, år det af vigt att pubiiciteis-frågan bestämdt och snarf af BancoUtskottet besvaras.