Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riks - 334 D e n 31 O c t o b e r f. m. dagsman i en afgångens ställe, som vald blifvit, fortfare i sin befattning till dess företrädaren afgå skulle.’’ 10 §:n. ”Inom R. o. Ad. upphör skilnaden emellan hufvudman och ättemän. R. o. Ad., Preste-, Borgare- och BondeStm välje för öfrigt sina riksdagsmän, på sätt dessa Stånd kunna finna skäl att, under iakttagande af nämnda grunder, närmare bestämma, under loppet af den riksdag, då beslut af Riksens Ständer fattas om intagande i riksförsamlingen af det femte Ståndets ombud.” 11 §:n skulle bortgå och 12 §:n lyda sålunda: ^Förslag till bestämmelser i afseende på femte Ståndet skall af Const.- Utsk. uppgöras och särskildt underställas
RiksSt:ns pröfning och godkännande.”
Derefter skulle en § komma af detta innehåll: ”Vackes på sednare riksdag, än den, der beslut fattas om intagande i riksförsamlingen af femte Ståndets ombud, fråga om ändring i valsättet för ett särskildt
Stånd, sammanträde dess på riksdagen närvar, ombud från begge kamrarne till öfverläggning derom, och blifve intet annat ändringsförslag för riksförsamlingen framstäldt, än det som desse ombud genom flesta rösterna godkänt.
Till antagande af sådant förslag fordras sedermera riksförsamlingens beslut och Konungens samtycke.”
Hr von Hartmansdorff slutar med 2 §§, som, åtminstone vid första påseendet, ganska obetydligt angå det betänk., sorn nu är i fråga.
Han säger nemi. uti i3 §:n: ”Alla riksdagsmän undfå af statsmedlen deras arfvoden, hvilkas belopp hvarje riksdag för den nästkommande bestämmer.”
Detta är alldeles detsamma, som innehålles uti en af de §§, som utgöra det förslag till detaljbestämmelser, som redan till största delen genomgått Const.Utsk:s plenum.
Till sjelfva vallagen kan detta icke anses höra.
Jag bör likväl härvid medgifva, att som Const.Utsk:s förslag innehåller att 17 §:n Riksd.Ordn. skall komma alt upphöra, och denna § verkligen i sista perioden af 2 mom. nämner, att de nuvar. riksdagsmännen hafva sin aflöning af sina committenter och icke af Staten; så har Hr von Hartmansdorff deruti haft en anledn. att såsom contraförslag framställa denna sin mening.
Att jag för öfrigt ej motsätter mig §:n, är tydligt.
Hvad 14 §:n angår, synes den mig helt och hållet höra till ett annat ämne än vallagen.
Const.Utsk. har i den frågan yttrat sin tanke uti betänk.
N:o 45 till svar på väckt motion, ang:de rättighet för Konungens rådgifvare att vara närvar, äfven i andra Stånd, än det, till hvilket de hörde.
Const.Utsk. har tillstyrkt sådan rättighet, och förslaget derom ligger nu på R. o. Ad:s bord.
Jag har i detta hänseende förenat mig med Riksdagsmannen Hans Jansson och andra reservanter, hvilka trott att mot en sådan rättighet borde svara skyldighet för Statsrådets ledamöter alt på Stån - Den 3i October f. m. 3»5 Ståndens begäran meddela de upplysningar, som kunde anses behöfliga.
Allt detta är främmande för närvar, öfverläggning.
Deremot förekommer 3 §§ af vallagen, hvilka äfven, med bibehållande af Hr von Harlmansdorffs systeme, synas mig nu ovillkorligen böra upptagas och ventileras, nemi. 6, 7 och 8 §§:na, af hvilka de 2 lörsta angå de s. k. moraliska qvalilicationerna, eller de sätt, på hvilka valrätten kari suspenderas.
Sådana bestämmelser måste existera och linnas äfven för det närvar, uti 18 §:n Riksd.Ordn. 8 §:n i vallagen angår i grundlagen stadgad skyldighet för den, som till riksdagsman väljes, alt icke utan laga förfall afsäga sig förtroendet.
Om det stadgandet uteslutes, så hänger kanske hela förslaget till valinrättning i luften.
Farhågorna i detta hänseende hafva synts Utsk. böra uttryckas, och det är på denna grund jag hemställer, att äfven, om Hr von Hartuiansdorlfs systeme skulle gå igenom, dessa 3 §§ sedermera må blifva föremål för R. o. Adis pröfning, så att R. o. Ad. icke anses hafva uteslutit dem från grundsatsen af dess gemensamma tanke.
Jag ber om ursägt, att jag nu har på en gång yttrat mig öfver alla punkterna i Hr von Hartmansdoi lis systeme; men jag ansåg mig böra göra det just med afseende på Frih.
Royes till Hr Frih. o. Landtm, gjorda hemställan, att den speciella discussionen måtte dröja till dess Ståndet blefve talrikare samladt.
Jag anhåller, att, när de särskilda §§:na uti Hr von Hartmansdorffs systeme, eller de särskilda frågor, uti hvilka jag skulle önska att Hr von Hartmansdorff ville indela desamma, blifva föredragna, milt förslag i sammanhang dermed må blifva pröfvadt.
Jemte det jag får betyga den sista värda talaren min tacksamhet för den sakkännedom och noggrannhet, hvarmed han granskat mitt förslag, får jag förklara att jag har litet eller intet att invända mot de anmärkmr han gjort.
I den mån förslaget kommer att föredragas till granskning, torde det tillåtas mig att svara på de särskilda punkterna, och vill jag derföre nu blott uppehålla mig vid 1 §:n.
På grund af Gr.
Spens’ anmärknir vill jag föreslå följande förändrade redaction af denna §, hvarigenom jag hoppas att de stötestenar skola vara undanröjda, hvarvid Gi el ven fästat sig. ’’Riksförsamlingen utgöres af ombud för fem Stånd, nemi. de fyra hittills befintliga och ett femte, hvars sammansättning kommer, efter utredning i Const.Utsk., att närmare bestämmas.
Ombuden skola vara lika många för hvarje Stånd.”
Denna punkt innehåller således först frågan om ett femte Stånd. R. o. Ad. har, då det godkände de af Frih.
Sprengtporten framställda grundsatser, förklarat sig vilja lemna rum för de hittills orepresenterade; R, o. Ad. har äfven genom ogillan i5 fl. 49 Den 3j October f. m. de af Frih.
Hamiltons förslag, enligt hvilket de orepresenterade skulle inflickas pä de nu var. fyra Ständen, förklarat, att något sädant icke finge ske.
För att nu få rum för de orepresenterade, finnes ingen annan utväg, än att låta dem bilda antingen ett nytt eller ett femte
Stånd eller ock flera nya, hvarigenom vi tillsammans finge 7 eller F.
Den sednare händelsen kan jag icke föreställa mig såsom möjlig; då återstår icke annan utväg, än att låta de orepresenterade utgöra ett femte Stånd.
Det beslut, som BorgareSt. i detta hänseende fattat, är äfven till ordalagen sådant, att jag icke ser huru Const.Utsk. deraf skall kunna draga annan slutsats, än den att ett femte Stånd skall uppkomma.
Hvad PresteSt. beslutar är ännu ovisst; men efter de öfverläggningar, som derom ägt rum, synes det sannolikt, att äfven det Ståndet bestämmer sig för ett femte.
Huru detta skall vara sammansatt, derom behöfves, på sätt Gr.
Spens anmärkt, en utredning, hvilken icke utan för mycken tidspillan torde kunna verkställas inom Ståndets plena.
Jag har trott, att denna § borde utsätta jemlikhet i Ståndens inflytande på besluten, bestående deruti att hvarje
Stånd ägde lika många ombud i riksförsamlingen.
Jag anhåller att min nu förändrade framställning måtte af Hr Frih. o. Landtm, i främsta rummet underställas Ståndets pröfning.
Sedan 2 Stånd redan afgifvit deras gemensamma tanke till Const.Utsk. rörtde representationsförändringen, utan att ingå i några detaljbeslämmelser, skulle jag visserligen äfven anse ändamålsenligast, att R. o. Ad. icke ingår i någon detaljerad granskning af förslaget, helst en sådan, för att vara fullkomligen noggrann, fordrar uppmärksamhet på statistiska förhållanden, hvilka måhända dels för oss icke äro tillräckligen kända och dels torde fordra en närmare pröfning, innan de kunna läggas till grund för något beslut; men på andra sidan hyser jag den öfvertygelse, att, för alt bibehålla den samverkan och enighet inom de olika åsigter, som uti denna fråga kunna förefinnas på detta rum, det kan vara nödigt och leda till målet att ingå uti en närmare granskning, och jag vill derföre icke bestrida att så må ske.
Äfven förklarar jag, att jag icke skall undandraga mig att rösta för förslag, som i mer eller mindre mån strida mot mina åsigter, just af det skäl, /om jag nämnde, nemi. under förmodan att Const.Utsk., i följd af de anmarkntr, som kunna komma från de öfriga Stånden, blir i tillfälle att jemka och rätta hvad som kan vara felaktigt uti de supplementära gemensamma tankar, om hvilka R. o. Ad. kan förena sig.
Likväl får jag nämna, att jag icke anser mig kunna rösta för sådana förslag, som uti vigtiga principfrågor helt och hållet afskära hvad jag betraktar såsom en oundgänglig nödvändighet alt antaga, om man skall kunna hoppas att vid Den Ji Octobcf f. tn.
387 en kommande riksdag få förslaget bifallet, hvilket i min tanke icke är alt förutse, 0111 det icke uppgöres efter biIlig— hets-grunder.
Jag borde inskränka mig uti mina anmärkntr blott till första punkten uti FIr von Ilartmansdorffs förslag; men den äger så nära sammanhang med de efterföljande, att jag anhåller att i korthet få anföra alla de omständigheter, uti hvilka jag icke kan fullkomligen förena mig med den värde talarens åsigter i detta amne.
Sprengtporten uppläste derefter följande: 1:0
För att dela jemnt Stånden och samhallsclasserna emellan, måste vi återflytta oss till de förhållanden, som voro innan, efter 180g, något Stånd med sig förenat ett större eller mindre antal af de orepresenterade.
Betrakta vi frågan ur denna synpunkt, skulle följande resultat uppkomma : Alla de 4 RiksSttn representera med t. ex. 60 och afstå -ls af deras egen rätt, eiler lika stor andel i representationen, som de sjelfve bibehålla åt de orepresenterade. R. o. Ad. inskränker sålunda sin representationsrätt tiJ! 4S och skänker 12 röster till den dass, som består af frälse embetsman i tjenst med Kongl, fullmakt och afskedade embetsman, sorn antingen innehafva fastighet eller pension.
PresteSt. upplåter af sin representationsrätt 12 röster tili representanterne af universitetens kända samfund, lärda yrken och skolväsendet, och inskränker likaledes sin representationsrätt lill 48.
BorgareSt. samtycker till samma inskränkning och skänker 12 röster åt representanter af bruks- och fabriksrörelsen på landet, samt husägare i städerna, som icke tillhöra något Stånd.
BondeSt. eller skatteallmogen lcmnar 12 röster åt frälset. 2:0
I frågan om valsättet för dessa classen, hvilket isig sjelft är en underordnad fråga, synes väl det lämpligast vara, att frälseallmogen rent af incorporeras med skatteallmogen och röstar samfäldt med den, och alt de öfriga 3 classerna, livilka endast böra betraktas såsom agregater till de Stånd, som åt dem afstått af deras egen representationsrätt, antingen röstade samfäldt i en enda, af alla 3 valclasserna bildad sammanslagen dass, då dislricten skulle blifva 12 (eller 10 om Vettenskapsaeademien och Universiteten bibehöllos vid särskild valrätt), och att hvarje district utsåge 3 representanter, en ur hvar dass, eller ock: att hvarje dass röstade för sig, och fördelad i lika antal eller 12 ä 10 district, utsåge en representant för hvardera. 3:o I fråga om den tidslängd, under hvilken ledamöterne i 2:a kammaren borde bibehålla deras funclioner, gör jag den anmärka., att det blir svårt inom de egentligen näringsidkande classerna, att finna representanter, som för en så 388 Den 3i October f. m. lång tid som t5 år kanna lemna deras hem och yrken, för att uteslutande egna sig åt det politiska lifvet; att, i följd af denna svårighet, täta afsägelse!- skola inträffa, hvilka icke allenast göra sjelfva stadgandet illusoriskt, utan äfven mäste väcka missaktning för ett förtroende, som inom samhället framför alla andra borde hållas i helgd och värde.
Alla dessa olägenheter kunna icke afhjelpas på ett enklare satt, än 0111 andra kammaren utses endast för tvänne lagtima riksdagar, och sålunda ombytes till hälften, hvar gång, då det är lätt att förutse, att en stor del kommer att omvälja.
Anser man härigenom återhåliskraften minskad, loide detta måhända icke på ett lämpligare siitt kunna lättas, än genom det stadgandet, att, då vid slutligt afgörande af frågor, som angå grundlagsförändring, t. ex. 5 ledamöter vika att omröstning skall ske ståndsvis, riksförsamlingen sammanträder och förelager en sådan omröstning, vid hvilket tillfälle de agregerade eller snpplementarclasserna röstade med sina respective Stånd, börande hvart
Stånd bibehålla sitt veto i alla grundlagsfrågor, som blifvit på detta sätt behandlade.
Härigenom undvekes äfven det föga tillfredsställande exceptionella stadgandet att gifva hvarje Stånd veto i sina egna privilegiifrägor, hvarom tvister kunna uppkomma, som kunna gifva anleda, till de vådligaste brytningar.
En hillig och af tidsomständigheterna påkallad medelväg vore äfven funnen emellan att göra grundlagsförändringar alltför lätta eller alltför svåra. 4
Med de muntliga begreppen skulle det vara mest öfverensstämmande, om den andra kammaren utgjordes af en tredjedel af det hela; Stånden skulle då kunna fördelas för valförrättningar i 16 district, hvaraf hvartdera valde 3 representanter, i för den nedre och i för den öfre kammaren, och hvaraf den ena, oansedt hvilken kammare han tillhörde, lämpligast torde höra få väljas äfven utom districtet, och tilläfventyrs äfven utom Ståndet.
Sprengtporten tilläde derefter muntligen: l öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran anföra, skulle jag önska, att Hr von Hartmansdorff uti den af honom föreslagna redactionen ville i stället för uttrycket : "de fyra hittills varande Stånden,’’ nyttja benämningen: R. o. Ad., Preste-, Borgare- och BondeSt ä n d e n.
Jag har förut yttrat, att jag icke tror det vi kunna bifalla detta förslag att bilda första kammaren.
Uti förra plenum uppstod Frih.
Hamilton och yrkade att någon vidare discussion om den punkten icke mätte äga runi, derföre alt densamma var afslagen.
I det fallet hade jag önskat alt R. o. Ad. först hade afgjort denna punkten, ty då hade iR. o. Ad. varit
Den 3i October f. m. öfvertygadt derom, att, ifall de andra punkterna skulle dis— cuteras , Ståndet icke skulle bifalla hvad som icke stod i öfverensstämmelse med dess öfvertygelse.
Likväl kan jag nu icke hafva något emot denna punkt, sådan Hr von Hartmansdorff uppläst den; enär han sagt att kamrarne skola hesta af lika stort antal ledamöter ulan att antalet är nämndt.
Jag hemställer till Hr Frih. o. Landtm., om icke discussionen kunde fortgå i den ordning, att man först afgör huru första kammaren hör vara sammansatt.
Sprengtporten icke åsyftat någonting annat än hvad Hr von Hartmansdorff synes hafva ämnat, så förenar jag mig med Hr Frihtn uti den anhållan, att Hr von Hartmansdorff ville göra det utbyte af benämningar, som Hr Frihtn föreslagit.
Jag skall nu icke upptaga de särskilda anmärkn:r, som blifvit gjorda mot mitt förslag, utan blott hålla mig vid loista punkten, i afseende hvarå jag icke har någonting att erinra mot Frih.
Sprengtportens begäran, att orden:—De hittills befintliga 4 Stånden, måtte utbytas mot benämningen: R. o. Ad. samt Prés teli or g a re- oell BondeStånden.
Boye uppläste följande:
Den grundsats, efter hvilken Hr von Hartmansdorffs förslag måste bedömmas, är af Hrr Grubbe och von Troil samt af mig här framställd, och är af ingen förnekad.
Den fordrar, alt öfre kammaren må äga en återhållande kraft, tillräcklig för uppfyllande af dess bestämmelse, och sålunda äga en egen och från den nedre kammaren afskiljd karakter.
Sedan Hr Grubbe hade i sitt tal, i plenum näst före det sista, granskat förslaget till öfre kammaren, och ti11— kännagifvit sin tvekan huruvida detsamma innehar den nödvändiga återhållskraften, har han i sista plenum tagit ett steg längre, då han bestämdt förklarat, att han der saknade en tillräcklig conservaliv förmåga.
Han har likväl genast öfvergått till den tröst, att förslaget till nedre kammaren också ger åt densamma en återhållande kraft, och — om jag icke uppfattat meningen alltför illa — var det på grund af denna likhet, så stridig emot den erfordrade olikheten, samt derföre att vi icke hafva något annat förslag alt öfverlägga om, som Hr Grubbe tillstyrkte antagande af förslaget.
Hr von Troil har, med den honom egna logiska klarhet, bevisat följden deraf att samma valmän ägde utse ledamöter i håda kamrarne nemi. att då båda kamrarne således i sjelfva formationen finge en fullkomlig likhet i politisk anda, så vore någon olikhet i deras bestämmelse icke iakttagen; och han har alltså förklarat sig ogilla förslaget.
Jemte det jag understödt denna Hr von Troils mening, har jag fästat R. o.
Ad:s uppmärksamhet uppå beskaffenheten af den Sgo Den Si October f. m. conservativa Kraft, sam finnes uti förslaget, nemi. att den skulle blifva beröfvad förmågan att något uträtta, då den vore inom båda kamrarne ställd i en beständig minoritet.
Så länge man ännu erkänner en skilnad emellan samhällets ideella och materiella intressen, och till gärd åt de förra bibehåller Adels- och PresteStm, har samhället en rättmätig fordran att de skola ställa sig till förmur emot de materiella intressenas möjligen för långt sträckta fordringar; och man bör då icke förneka dem förmågan att uppfylla hvad samhället sålunda af dem väntar.
Att af fem
Stånd tre gälla mer än två, är solklart; och det är då också solklart, att återhållsförmågan hos de två alltid skall blifva vanmäktig.
Med ett sådant förhållande i nedre kammaren hade man måhända kunnat åtnöjas; men att antaga detsamma i den öfre, hvars bestämmelse man lofvar nationen skall blifva conservativ, det är att antingen alltför mycket brista i det förutseende, som snart skall uttaga sin rätt hos hela den tänkande allmänheten; eller också att brista i ärligt uppsåt att hålla hvad man lofvar.
För att genomdrifva en så uppenbar motsägelse till den grundsats, hvarifrån man utgår, vill man nu att vi skola antaga, det motståndskraftens underlägsenhet skall ersättas derigenom, att öfre kammarens ledamöter väljas för fem riksdagar; men må man följa mig i undersökningen af denna djerfva sofism, egnad att förvilla oss alla.
Då man tillåter sig att bryta grundsatsen, hvilken bevisning ställer man vät emot densamma?
månne någon annan, lika sann, lika säker grundsats?
Nej, ingenting annat än möjligheten att vid hvarje riksdag skulle mera conservativa tänkesätt kunna ingå till en femtedel i representationen; men denna möjlighet, är den väl ens sannolik? eller, när såg man väl democratien, sedan den åtkommit makten, gifva någon del deraf ifrån sig?
Och hvem vågar väl på förhand försäkra, att icke också en annan möjlighet uppstår, den nemi., att man ifrån sjelfva otillräckligheten af den förmåga, hvartill man nu vill nedsätta Adels- och PresleSt-. n, öfvcrgår till antagande, att deras representationsrätt är lika onödig här som i Norrige, der ingen
Adel finnes?
Jag vill icke nu yttra mig, ang:de huru mera eller mindre lätt det kan blifva att vid nästa transigering med ifrarne för Norrska representationssättets företräde alldeles uppoffra Adeln och PresteSt., eller hvilka följder en sådan kurtis åt Norrska och Svenska democratien skulle hafva; men öppet förklarar jag, att jag anser Hr von Hartmansdorffs förslag utgöra första steget dertill; emedan, om det antages, möjligheten är öppnad till fritt spel åt democratien, derigenom att tillräcklig förmåga till motstånd vore dessa Stånd fråntagen.
Jag vet att då man kastar sig in på möjligheternas fält, förirrar man sig lätt; men just derföre frågar jag, i förnuftets namn: äro vi berättigade att bygga vårt nya statsskick på möjlighetens osäkerheter, och kunna vi väl, inför den fram - Den Si October f. m. tid, hvars ofärd vi möjligen bereda och hvars lugn vi möjligen förstöra, moraliskt ansvara för experimenterandet med så ömtåliga, så dyrbara förhållanden?
Då jag nu redovisat den innerliga öfvertygelse, som ålägger mig att begära propos. till afslag på förevar, förslag, förutser jag, att man skall inför allmänheten göra mig samma beskyllning, som man redan gjort mig bär, nemi. att jag vill blott motarbeta alla förslag; och för att frigöra mig derifrån, begär jag att få i Ståndets protocoll nedlägga min förklaring.
Sedan, genom första voteringen, mitt förslag — att afhjelpa bristerna, och intaga de orepresenterade classerna, men stanna der, — var afslaget, har min pligt vidtagit att, så vidt i min makt står, afböja sådana förslag, som jag förutser skola störta mitt fädernesland uti ännu icke anade olyckor; och sådana äro, efter mitt bästa förstånd, de förslag, som jag här motsagt.
Gerna må mine medborgare bedömma mina afsigter efter det tillkännagifvande jag nu gör, nemi. att jag med glädje bidrager till de orepresenterades intagande och fördelning på våra fyra Stånd; att jag åtnöjes med en rättsenlig tillämpning af tvåkammar-systemet, men just derföre fordrar en öfre kammare, mäktig alt, genom sin återhållande kraft, gifva den säkerhet, som Svenska folket har rätt att begära af sin grundlag; d. v. s. en kammare, som slutar transigeringarna och förmår vidmakthålla jemnvigten, icke allenast emellan statsmakterna, utan äfven emellan samhällets ideella och materiella intressen.
Att försvåra möjligheten för delta ändamål, har aldrig uppstått i min tanke.
Jag tror utvägarna dertill vara ganska lätta, blott att man ville en sådan måtta i förändringen.
Om man antog nedre kammarens personal till 200 ledamöter och öfre kammarens till 5o ledamöter, af hvilka Konungen ägde att för lifstiden utnämna 25, och nedre kammaren, att af sina medlemmar för hvarje riksdag inflytta 25, samt om rättigheten att utnämna ordföranderne i båda kamrarne tillerkändes Konungen, så skulle jag anse ändamålet vunnet.
Måhända skall efterverlden förundra sig öfver, att ett så måttligt förslag, af uppenbar syftning mera till democratiens än till aristocratiens fördel, nu icke ens får komma under pröfning; och till upplysning derom vill jag hafva här anmärkt, att orsaken, efter mitt förmenande, ligger deri, att den pluralitet, som afgjorde beslutet i frågan 0111 Frih.
Sprengtpoi tens förslag, icke insåg till hvilken grad man derigenom inskränkte sin pröfningsrätt öfver de påföljande förslagen.
Till en rättelse i detta olyckliga misstag gifves nu icke mera än en utväg, den att afslå detta och alla öfriga, på vårt bord liggande förslag, för att såmedelst,— om också med någon tidsutdrägt, — komma till en rättsenlig tillämpning af tvåkammar-systemet.
Vi undvika den fara, som man nu bragt öfver oss; och vi hafva öppet, att vid nästa riksdag, hvartill troligen icke länge dröjer, ådagalägga inför pa - Deri 3i Octoberf. m. tioiien vår beredvillighet atl ingå i uppoffringarna, blott att sättet må blifva sådant, alt Svenska folkets säkerhet och framtida lugn icke derigenom försättes i nya och oberäkneliga äfventyr.
Frih. boye tilläde derefter muntligen:
Jag anhåller alt få tillägga några ord.
Genom voteringen olver Frih.
Sprengtporten förslag är, — hvilket pluraliteten måhända icke märkt, — möjligheten alt försätta öfre kammaren i sådant skick som tvåkamnmr-syslemet fordrar, afsk uren förmedelst den förklaring, alt öfre kammarens tillsättande skall ske genom val.
Jag vill icke upprifva något beslut; men jag vill visa eder, mine herrar! huru J härigenom bundit eder.
Innan ni yttrade eder om andra kammarens oförenlighet med systemet, så hade ni redan bundit eder.
Jag har nu hört en tydning af pluralitetens beslut, ledande ända derhän, att vi redan bifallit bildandet af ett femte Stånd.
Det vore ganska behändigt; men jag för min del förstod icke beslutet på det sältet, och måhända förmår R. o. Ad. revindicera någon rätt att förstå beslut på annat siitt, än Hr von Hartmansdorff behagar lyda dem.
Skulle det vara så, som Hr von Hartmansdorff säger, hvarföre äro vi då nu tillsammans, om saken redan vore afgjord?
Jag kommer från denna framställning till en ännu angelägnare erinran, den nemi., att genom de förra besluten äro händerna så bundna och vår pröfningsrätt sä inskränkt, att om vi någonsin vilja antaga en representation, rättsenligt öfverensstämmande med det systeme, med den grundsats, hvarifrån vi utgått, så hafva vi ingen annan utväg dertill än att afslå allt, hvarigenom vi i Guds namn återkomma till frihet i våra öfverläggningar och till frihet i våra beslut.
Nationen skall då få se att vi åsyfta dess sanna väl och att vi hylla tvåkammar-systemet, blott icke så förvridet, sorn Hr von Hartmansdorff föreslagit detsamma.
Jag yrkar afslag på Hr von Hartmansdorffs förslag.
För min del instämmer jag uti den redaclionsförändring, som Hr von Hartmansdorff gjort i första pnnkten af sitt förslag; men jag har egentligen begärt ordet, för att i anledn. af Frih. boyes sista yttrande säga några få ord.
Jag hyser den uppriktigaste aktning för Hr Friluns farhågor, ehuru jag icke delar dem.