Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då jag såväl är öfvertygad om att vi icke riskera något för våra skogar, och äfven anser att Utsk:t. begått en försum melse i detta fall, så får jag anhålla om afslag å ifrågav:de punkt, och bibehållande af de förut gällande bestämmelserna härutinnan.
Hr Fåhreeus: Ehuru Kommers-Coll. och General-tull styrelsen vid sednaste revision af tulltaxan ansågo sig icke böra ingå i pröfning af principfrågan rörande tullbeskattning af utgående trädvaror, utan inskränkte sig till att föreslå sådan redaktion af tariffens bestämmelser, att en konseqvent tillämpning blefve möjlig, finnér jag mig nu, sedan ärendet kommit i ett nytt stadium, oförhindrad att bedöma frågan äfven med hänsigt till det principiella.
Redan förra riksdagen höjdes många röster för exporttullens borttagande å virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, men man inskränkte sig då lill att nedsätta afgiften till hälften.
För denna afgift kan skäligen icke heller åberopas samma national-ekonomiska skäl, som legat till grund för bemödandet att genom tull-lagstiftningen försvåra utförseln af ungskogsprodukter.
Vid betraktande häraf, och då tullintraden för denna artikel icke erbjuder statskassan synnerlig fördel, hyser jag, för min del, ingen betänklighet vid att rösta för bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Det torde väl vara obestridligt att de trädslag, hvarom här är fråga, äro af den beskaffenhet att de måste hänföras till mager skog.
Man har velat bibehålla de ifrågav:de utförseltullarne på virke, hufvudsakligen för att skydda den unga skogen; men enligt mitt förmenande är detta skäl icke tillämpligt på ifrågav:de artiklar.
Det förefaller mig nemi. alltid be - 624 Den 29 Maj e. m. synnerligt att man vill bibehålla utförsels-tullsatserne, och detta ännu mera då det yrkas af personer, som så ofta uttalat sitt tvifvel om landets förmåga att genom exporten kunna balancera landets import.
Ty det är ju uppenbart att dessa trädvaror kunna i lorm af virke lemna långt större fördel för landet, än om de användas inom landet för att brännas upp.
Huru jag än vänder denna fråga, måste jag erkänna att jag icke kan finna någon anledning till de yrkanden, som blifvit framställde ang:de bibehållande af dessa tullsatser, och icke heller har jag hört något enda skäl uppgifvas, hvarföre dessa poster böra bibehållas.
Men innan denna fråga afgöres, torde det vara lämpligt att för R. o. Ad. uppläses Statsrådet Malmstens yttrande till Statsråds-prot:t, i hvad det rörer trädvaruartiklar, hvarom jag får anhålla hos Hr Gr. o. Landtm.
Sedan den begärda uppläsningen försiggått, yttrade Gr.
Utom de skäl, jag nyss hade äran anföra, finnes måhända ännu ett, som gilver ökad anledning att bifalla Utsk:ts förslag, nemi. de sväfvande ordalag man användt uti förslaget till tullsatser.
Det heter nemi. »Virke, oarbetadt, sågadt eller tillhuget, af annat trädslag än furu och gran, 5 proc.»
Efter mitt förmenande är en famn bokved både sågad oell till huggen.
Det skulle således kunna hända att man under denna rubrik ville hänföra äfven famnved.
Det är möjligt att man icke afsett famnved i detta stadgande, men det är mer än sannolikt att den på grund af detta stadgande blefve tullbelagd.
I den provins, jag tillhör, är det af stor fördel att kunna exportera bränsle till Danmark; men denna rörelse försvåras deraf att det i Danmark finnes import-tull på denna vara.
Lägger man nu äfven till en export-tull här i Sverige, så blir hela denna rörelse omöjliggjord.
På grund af de skäl, jag nu i korthet haft äran anföra, får jag yrka bifall till Utskits hemställan.
Det förefaller mig som den förste värde talaren, Frih. Raab, alltid haft den lyckan att vistas i orter, der skogen icke haft något värde.
Att lian länge vistats i Småland, det vet jag; och att han sedermera bott i trakten af Stockholm på en egendom, som har rik tillgång på skog, det vet jag äfven.
Men då han bott så nära hufvudstaden, trodde jag verkligen han skulle märkt att ved är en ganska dyr vara här i Stockholm.
Hvarifrån han hemtat den uppgiften att björkskogen vore outtömlig, det kan jag icke förstå.
Vi måste ju ofta köpa den efter 19 rdr famnen.
Jag har hört mina motståndare orda mycket om de fattiges nytta, men af alla de lidanden, den fattige undergår, finnes intet som kan jemföras med deras, som bo i hafvudstaden och lida af kölden.
Dan 29 Maj e. m. 625 Jag har varit Stockholmsbo i många år, och har en egendom icke långt härifrån.
Redan deri obetydliga varan stängselvirke är mycket dyr, och det är nästan en omöjlighet att få köpa en timmerstock.
Huru detta kan stå tillsammans med tillvaron af »outtömliga skogar», kan jag icke förstå, och anser detta uttryck grundadt på ett groft misstag.
Står det i Gr.
Posses ekonomiska lära att Svensken måste frysa, för att slippa svälta, så är jag, för mili del, öfvertygad om att, ifall hans system komme att tillämpas, blefve följden att satsen i verkligheten blefve: »Svensken bör börja med att frysa, för att sedermera öfvergå till att svälta».
Det ena efter det andra komme säkert att inträffa.
Men, som sagdt, är detta den stats-ekonomiska regime han ämnar införa, så önskar jag att han icke måtte blifva Finans-Minister, och får fortfarande vidhålla mitt föregtde yrkande.
Ehuru jag vidhåller mitt förra tillstyrkan de al bifall till Utsk:ts förslag, kan jag icke undgå att uppträda emot Gr.
Posses sednaste yttrande, hvarigenom, derest min uppfattning ej är origtig, velat göras sannolikt att, genom antagande af Kommers-Colkii och General-tullstyrelsens förslag, man kunde äfventyra att ved vid utförsel blefve hänfördt till virke och underkastadt tull.
Jag får i anledning deraf erinra, att med benämningen virke efter språkbruket afses ämnen för handtverks bearbetning, och att någon tulltjensteman desto mindre bör förmodas kunna under virke hänföra ved, som denna sednare artikel intill sistlidne riksdag varit i taxan särskildt till tull upptagen, men då uttryckligen gjordes tullfri.
Raab: Jag hoppas att Gr.
Liljencrants täcktes vara god att taga emot skäl, och derför har jag ånyo begärt ordet i frågan.
Jag har visserligen bott i orter der man förstår att uppskatta trädens värde: förut vid Kalmar och nu nära Stockholm, och i båda dessa trakter finnes rik skogstillgång.
Jag yttrade icke att björkskogen är ett outtömligt förråd, utan jag sade att den är outödelig, och ville dermed blott säga att den växer hastigt till.
Men här är fråga om att bättre använda mogen skog, och jag kan icke förstå Gr.
Liljencrants’ mening att man skulle förhindra utskeppningen af de bättre varorna för att tvinga egaren att sälja dem till ved i Stockholm för de fattiges räkning.
Sådant är visst mycket filantropiskt, men statsekonomiskt är det icke.
Blir det nu fråga om hvad denna tull inbringat staten, så får jag fästa uppmärksamheten på att de år vi skickat ut de största qvantiteterne af dessa trädslag, har värdet icke uppgått till högre belopp än 21,000 rdr; således vann statskassan blott 1000 rdr.
Men året derpå uppgick värdet till endast 7,000 rdr.
Jag hoppas således att hvarken Gr.
Liljencrants eller någon annan vill att man skall såga ned dessa trädslag till ved, och H. IV. 40 626
Den 29 Maj e. m önskar jag oell hoppas således att R. o. Ad. icke måtte neka sitt bifall till denna punkt, pä det vi hädanefter, bättre an hittills, må kunna tillgodogöra oss de kapitaler, som ligga i dessa trädslag.
Jag vill icke länge uppehålla diskus sionen i denna punkt, i hvilken jag också icke tror att meningarne äro alltför mycket delade; men jag måste dock uttrycka min förvåning öfver de skäl, som anförts för tullens bibehållande, och att man anselt som en orimlighet, då en talare sagt att löfskogen vore outödelig.
Visserligen är det sannt att allt kan utödas, men härför är barrskogen mera utsatt än löfskogen, ty vid den förra måste man lemna fröträd qvar, under det den sednare, ölverlemnari åt sig sjelf, återväxer genom rotskott.
Men det som mest förvånade mig var, att man talade om vedimporten från Finland som något ondt.
An befarar man våra skogars utödning genom den stora konsumtionen, än åter är man ledsen öfver att ved tas utifrån och vår skog sålunda sparas!
Dessutom är denna vedimport från Finland till Stockholm, under det åter Skåne exporterar ved till
Danmark, alldeles öfverensstämmande mer Irihandelns principer, som vill att man må kunna från en provins i ett land utföra en vara, och åter i en annan provins införa af samma vara, om detta faller sig mera lönande är att provinserna förse hvarandra.
Från södra Sverige exportera vi bok, och häruppe importera vi björk, och derpå skola vi ju vinna på alla håll, emedan vi exportera den dyrare varan och importera en billigare.
Vidare bar man sagt, att ingenting är ournbärligare i vårt klimat än ved, men ingenting framkallar heller en hastigare produktion af en vara än rask omsättning; och om man besinnar hvilka oerhörda vidder af vårt land ej duga till annat än skogsbörd, så synes mig att man bör vara lugn för tillgången på dessa produkter, om man blott ställer så till, att varan har afsättning och följaktligen den enskilde finner uträkning i att uppdraga skog på dessa vidlyftiga, dertill endast dugliga marker.
Dessutom tillåter jag mig att påpeka en annan tillgång på bränsle, sorn väl kanske icke finnes så mycket i landets norra delar, men så mycket mera i de södra, och det är torfmossarne.
Således kan jag icke hafva någon fruktan för borttagandet af dessa tullsatser, så mycket mera som de uti ekonomiskt hänseende äro af föga eller ingen vigt, då tullen uppgått till endast några få tusen rdr.
Hr Carlhei m-Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar: Utsk:t har i sitt Betänk, omtalat hvad Dep:ts-Ghefen sagt, nemi. att frågan rörande utförseltarifTen kunde blifva föremål för yrkanden från Fransk sida och således kunde komma att ingå i Den 29 Maj e. m. 827 den förestående traktatsunderhandlingen, och att det således vore betänkligt att nu h. o. h. öfvergifva det hittills följda systemet.
Jag hemställer huruvida icke detta skäl fortfarande förefinnes, och får under sådant förhållande anhålla om afslag å ifrågav:de punkt.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall lil!
Utsk:ts hemställan om afskaflande af utförseltullen å ifrågav:de slag af trädvaror, och dels att R. o. Ad., med afslag å denna hemställan, skulle bifalla det af Kommers-Coll, och Generaltullstyrelsen afgifne förslag, att rubriken skulle erhålla följ:de lydelse: »Virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, af annat trädslag än furu och gran, rdr 100 5 rdr.»
Landtm, propus. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dertill svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Furu- och grantimmer, otillhugget etc.; läkter, huggne eller täljde etc.; samt årträd eller ämnen till åror.
I min reservation mot Utsk:ts beslut har jag tillkännagifvit orsaken hvarföre jag önskar bibehålla tullen på omoget virke och omogen skog; och detta till förekommande af misshushållning, samt för att bevara densamma till dess den blir mogen, och således får ett större värde.
Jag betviflar heller icke, att om män anser att staten i något fall bör utöfva ett förmynderskap öfver den enskildes hushållning, så skall hvar och en medgifva att det just är ett sådant fall som detta, der begäret efter ögonblickets vinst gör att man h. o. h. förglömmer huru det en gång skall gå med våra efterkommande.
Den Skogs-komité, som nedsattes 1856 eller 1857 för att undersöka förhållandet med våra skogar och uppgifva förslag till förekommande af misshushållning med desamma, fann genom de uppgifter, som inhemtades såväl från landshöfdingar som hushållningssällskap och enskilta personer, att vår skogshushållning vore en anledning till stora bekymmer, samt att, om den fortfarande sköttes på samma sätt, skulle landet slutligen blifva obeboeligt.
Man föreslog då bland annat, att i den nya skogsstadgan borde intagas föreskrifter med afseende på den enskildas hushållning, så att han icke skulle afverka mera än som med skogens fördel var förenlig.
Jag deremot har icke kunnat anse detta medel lämpligt, och yrkade på att det borde uteslutas, derföre att jag ansåg dess tillämpning vara omöjlig.
Denna omöjlighet grundar sig derpå att man då först på forstmannavis skulle mäta upp de vidsträckta rymder, som finnas, och derefter taxera desamma för att räkna ut huru mycket de kunde 628 Den 29 Maj e. m. tåla i afverkning.
Men sedan skulle man ytterligare hafva en talrik skogsbetjening, som hade tillsyn öfver denna afverkning.
Vi finna genast att en sådan vidlyftig tillsyn vore en omöjlighet, och att detta slags förmynderskap icke kan sättas i verket, så mycket mera som man ofta vid skogens utgallring måste nedhugga träd af ganska ringa dimensioner.
Efter mitt begrepp måste man dock tillse att den unga skogen icke förstöres förr än den blir fullt nyttig, ty, efter hvad vi veta, har denna misshushållning med skogen gjort stora framsteg i vissa delar af landet.
De Hrr ledamöter, som voro hemma i Norrland, klagade öfver förhållandet derstädes, och förutsade de bedrölligaste följder af det hushållningssätt, som der pågår.
Och de Hrr af R. o. Ad., som voro med vid jernvägens öppnande, kunde väl icke gerna undgå att erfara samma sorgliga intryck som jag, då jag på vägen såg de långa räckorna af pitprops.
Hvad det skulle legat för en rikedom i dessa unga träd, om de fått utveckla sig till full mognad!
För min del anser jag således att man i landets rätt förstådda intresse bör tillse att åtminstone några band finnas på en sådan misshushållning, och om man derigenom också icke vinner allt, så hoppas jag att man åtminstone vinner något; och på dessa grunder anhåller jag att R. o Ad., med afslag å Utsk:ts Retänk. i denna punkt, ville godkänna det förslag till stadga, som embetsverken afgifvit.
Hr Paykull, Lars Gustaf:
Afven jag kan icke neka till att misshushållning med skogen möjl. egt rum, men jag tror icke att man kan förekomma densamma genom att lägga höga tullar på skogen, ty detta skulle ju föranleda, att skogen faller i värde, hvaraf en naturlig följd är att man misshushållar ännu mera med densamma.
Den förnämsta misshushållningen med skogen torde icke bestå deruti att man utskeppar för mycket deraf, och dermed förskaffar sig medel att betala de framsteg i odling landet gör, eller medel att liqvidera importen af andra länders alster, utan den består förnämligast i den mängd skog, som förfares, utan att tagas vara på, äfvensom i den mängd träd, som användas, utan att direkte behöfvas.
Jag anser derföre att det enda sätt, hvarpå vi kunna få en väl ordnad skogshushållning, är, att man icke lägger hinder i vägen för skogsutförseln; då jag är fullt öfvertygad om, att hvar och en skall taga vara på sin skog och sköta den så väl som möjligt.
Detta lär i synnerhet gälla om den unga skogen.
Jag kan icke förstå hvarför man vill förhindra densammas utförsel, och finner deruti en alldeles öfverflödig försigtighet, ty ungskogen är just den skog egaren till en egendom kan vänta sig få använda redan under sin egen lifstid, hvaraf följer att företrädesvis denna skog alltid bör blifva väl vårdad, om den erhåller något värde.
Det finnes i vårt land tusendetals stenbackar, som säkerligen skulle kunna bära skog, men der man nu icke bryr
Den 29 Maj e. m. 629 sig om att odla sådan, emedan ungskogen icke kan säljas.
Vore förhållandet annorlunda, är jag öfvertygad om, att egaren skulle odla skog derstädes, i stället för att lian nu i dessa backar endast har ett magert bete åt sina får.
Man har i allmänhet vetat påstå, att man icke kan få någon inkomst af den skog man sjelf sår, men denna föreställning föresvinner mer och mer, just derigenom att man börjat exportera ungskog.
Man ser här af Bevilln.-Utsk:ts Betänk, att flera af B. o. Ad:s ledamöter föreslagit ända till 20 öres tull på smärre grufstolpar eller s. k. pitprops.
Då man kunnat ifrågasätta en så hög tull, bör väl värdet å dylikt virke uppgå till ännu mera, sedan arbets- och frakt kostnaderne blifvit afdragna, ty annars vore ju ingenting att förtjena på en sådan export.
Vi kunna således med säkerhet antaga att det minsta värdet å ett sådant träd är 25 öre.
Ett tunnland innehåller 14,000 qvad.-alnar, och om jag antager att för hvarje träd i bergig eller stenig terräng behöfvas 14 qvad. alnar, så skulle således ett tunnland dylik jord kunna bära omkring 1000 unga träd.
Skogsbörden å tunnlandet vore således värdt 250 rdr.
Nu behöfver ett sådant träd växa 15—20 år, för att få sådana dimensioner, att det kan användas till pitprops; således skulle tunnlandet, efter afdrag af kostnaden för trädens fällning och transporterande till utskeppningsorten, gifva en årlig inkomst af 10—15 rdr, hvilket för hela landet blefve en rätt vacker summa, helst om man tager i betraktande den dåliga mark, der dessa träd kunna växa.
Men om man nu icke får exportera sådan ungskog eller sätter allt för hög exporttull derå, så blir det icke någon, som sår skog i alla dessa stenbackar, hvaraf vårt land öfverflödar.
Jag kan således icke linna annat än att det vore fördelaktigt för skogshushållningen och landet, om tullen på unga träd sattes så låg som möjligt.
Dessutom finnes det ännu ett vigtigt skäl, hvarför det vöre illa för skogen, om hög tull lades på dessa unga träd.
I en väl skött skog måste man nemi. alltid hugga ned en del af ungskogen, för att få den andra att växa desto bättre.
Om den skog, som bör utgallras, icke kan säljas, så lönar det ju icke mödan att hugga den, och då uteblir äfven utgallringen oftast, enär den endast medför kostnad, och ungskogen får förväxa, så att den blir alldeles ogenomträngelig; skogsbetet blir förstördt, och träden, som stå allt för tätt, blifva klena och dåliga, hvaraf följden åter blir att skogen allt mera laller i värde och att man icke vinnlägger sig om någon ändamålsenlig skogsskötsel.
På alla dessa skäl får jag anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk, i denna punkt.
Man måste först göra sig noga reda för hvilka slag af virke här är fråga om.
Här är nemi. fråga om spiror af 8 tums diameter och sparrar af G tums d:o; med ett ord allt som kan hänföras till ung skog, — samt slutligen ännu 630
Den 29 Maj e ra. ett slag, nemi. pitprops, hvilket just tyckes vara det som framkallat den nu visade farhågan.
Jag har sökt göra mig närmare reda för denna sorts virke, och det är sådan, som begagnas till grufstöd.
Den är 2—3 alnar lång och 3—4 tum i diameter.
En reservant har blifvit särdeles förlärad deröfver att vi på ett år utskeppat öfver en million sådana träd. »Tänk», säger han, »hvad skulle det icke blifvit al, om dessa träd fått stå och växa till dess de blifvit fullmogen skog.»
Men detta uttryck bevisar den aldra största okunnighet i skogsskötseln, ty om dessa träd fått stå qvar och växa, hade blott en ringa del deraf blifvit fullmogna träd; ty om man gallrat dem, huru väl som helst, och skött skogen så väl som möjligt, skulle endast omkring 1000 qvarstå vid 100 års ålder.
Om vi nu närmare göra oss reda för dessa pitprops, så komma vi till följande fakta:
De äro af gran, och detta trädslag uppnår erforderlig storlek inom 25 å 30 år.
På hvarje tunnland rymmes icke allenast 1000, som en föreg:de talare antog, utan 5,400, enligt uppgift i Hr Ströms bok, orri skogen blir väl skött och vårdad.
Vi vilja dock nu endast antaga 5000.
Af hvarje sådant träd får man 4, 5, ä 6 olika grufstolpar, hvadan man kan få ända till 30,000 dylika af ett enda tunnland.
Om vi nu endast antaga att tunnlandet temnar 25,000, hvad komma vi då till för resultat?
Jo, om vi tänka oss att den utskeppade millionen vore tagen med den aldra största vårdslöshet, d. v. s. utan utgallring, så vore det fyratio hela tunnland, som blifvit afverkade!
Men nu hafva vi i Sverige 26 millioner tunnland skog, af hvilka mer än hälften ligga norr om Dalelfven, och således behöfva vi väl icke frukta de farliga följder af denna utskeppning, som en och annan nu förespår.
Hvad jag nu sagt, gäller om gran.
Hvad åter tall beträffar, så växer den endast hälften så hög, men det kommer deraf att den växer på sämre jordmån.
Om man vill sköta sin skog vä), så måste man gallra ut densamma, men detta arbete kostar, och detta gör att man underlåter denna gallring, om man icke kan få kostnaden ersatt, och således är det af största nytta för skogshushållningen att den unga skogen står i så högt pris som möjligt samt att man icke genom tullar förhindrar en förståndig skogshushållning.
Som ett bevis på hvilka skador det kan medföra att icke hålla skogens värde uppe, ville jag anföra att midt inne i Småland, der skogen icke har något värde, är det skogsbrist, emedan man der så svedjat och brännt att föga skog återstår; då deremot i Skåne, der. skogen står högt i pris, nästan hvar egendom har en väl ordnad skogshushållning, hvilken bönderna derstädes allt tner och mer börja taga efter.
Deremot tror jag att vi kunna och böra iakttaga långt större sparsamhet i hvad gärdesgårdar och bränsle o. s. v. angår, hvilken konsumtion går tili långt högre belopp än det vi exportera.
Vi veta äfven att egarne till de fleste masugnar oeh Den 29 Maj e. m. 631 kolmilor ofta ordna sin skogsafverkning efter 40 års trakthygge, och ingen faller på den tanken att klandra honom derföre att han äfven hugger den del af ungskogen han kan draga nytta af.
Tvärt om synes det mig ganska önskvärdt att han till högsta pris kan få sälja dessa sparrar och spiror, för att i någon mån kunna betäcka den balans, hvari vi stå till utlandet för vår import, ehuru jag, för min del, visserligen anser det vara önskvärdt, om lagen ålade honom att lemna fröträd qvar, hvarigenom en hastigare återväxt befrämjades.
Slutligen böra vi val hågkomma att redan under Gustaf den l:s tid, — eller för 300 år sedan, började klagolåten öfver skogens utödande låta höra sig; och häraf bör man kunna sluta till huru föga befogad denna klagan är.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk, i denna punkt.
Frih. Kurck, Arvid Fredrik:
Ehuru Hr Åkerman medgifvit att det förmynderskap, han önskar lagstiftningen skall öfvertaga öfver den enskilde till förekommande af skogsförödelsen, svårligen torde kunna låta verkställa sig, har dock samme talare trott att man genom tullagstiftningen, åtminstone till någon del, skulle kunna stäfja den förödelse han nu anser ega rum, och derföre lifligt förordat dessa tullsatser.
Jag kan icke dela denna åsigt, ty jag tror att det ännu är fullt tillräckligt med skog i vårt land.
Dessutom finnes det ingen lagstiftning, som kan förhindra misshushållning med skogen; men man ser äfven att der skogsbrist uppstått, således t. ex. i Skåne, der börjar man plantera skog.
Den åtgärd man här föreslagit, kan ju dessutom icke förhindra att man förvandlar ungskogen till ved eller använder den till gärdsel, och då kan jag icke förstå hvarföre man icke lika så gerna han få exportera samma virke.
Jag kan således icke inse att de tullsatser, man nu föreslagit, kunna bidraga till det åsyftade ändamålet, och röstar derföre på bifall till Utsk:ts förslag.
Jag begärde ordet för att reservera mig mot det beslut, R. o. Ad. i Onsdags afton med en rösts majoritet fattade i reaktionär riktning, och hvilket beslut står i rak motsats till hvad som skett under föreg:de riksdagar — åtminstone så vidt jag kari erinra mig.
Jag hade visserligen från början gerna sett att man gått litet mindre brådstörtadt till väga, men då man en gång antagit en sådan princip, anser jag det ganska beklagligt att man icke håller sig fast vid densamma.
Föröfrigt kan jag icke fatta att, då man här endast vill befria pitprops från tull, man derigenom skulle befordra en förnuftig skogshushållning.
Det är visserligen sannt, att om man kunde lära sig inse att skogen icke tillhör den enskilde, utan det allmänna, och att det således är det allmännas rätt och pligt att öfvervaka hushållningen med densamma, då skulle jag 632 D«n 29 Maj e. ra. rösta för exporttullens upphäfvande.
Men för att kunna få eu sådan rationel skogshushållning, måste man hafva en sådan institution som i Tyskland och Frankrike, der vissa statens tjenstemän anordna trakthuggning och öfvervaka allt som med skogshushållningen har gemenskap.