Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade man i stället vid 1810 Irs Riks* dag inskränkt Tryckfriheten för smädaren, så. hade Sverige undgått scandalen af de stridskrifter, som nästan dageligen utkommo under loppet af 1815 års Riksdag.
Om vi ännu ej hunnit nyttja och handhafva Tryckfriheten på ett sätt, som skyddar hvar medborgare för lömska anfall af detta vapen, hvilket likt alla andra vapen, kan använda6 till både gagn och skada, sa kan orsaken härtill vara flerfaldig.
Det kommer nemligen till en del deraf, att af den Tryckfrihet, som vi tillkämpade oss 180g, lia vi endast nästan fått behålla den, som medgifver anonyma anfall mot ej bestämdt uppgifna, men dock til 1— tfäckeligen för gissningar utsatta personer, och Den 21 Maji f, m. det under skydd af ett om i städet för ett forti eller af angreppets framställning i form af fråga m. fl. utvägar, som t England fåfängt skulle befria angriparen för behörigt åtal.
Men $ill en god del torde detta af många Läsares fjifafl uppmuntrade missbruk härleda sig deraf, att en stor dei af flen läsande publiquen isynnerhet i Landsorterne, ännu ej fått lära, att interesstra sig för allmänna ärenden, och derföre mäst är rpad af enskilta.
Och sådan är ttienskliga svagheten, att man är mera nyfiken få läsa klander; än beröm ty dervid vinner ens egit personliga värde genom jämförelsen.
Vi hafva än mera frihet att trycka personliga förolämpningar, åtminstone under form af allusioner, och med löfte om framtida bevis, än i England.
Man skall kunna läsa Engelska Dagblad för en hel månad, utan att finpå ett enda angrepp på en persons enskilta eller husliga förhållanden.
Der får man ej ens i enskilt hillet till en person skrifva något smädligt eder så förolämpande, att det kunde ge skälig anledning till tvekamp, utan att bli behandlad som en libellist; äfven Ojn man efter hvad som blifvit skrifvit och tryckt beVisar det. blir ansvaret lika.
D[en beskyllning man gör i tryck mäste svedan vara bevisad, eller vara: ett verkligt factum.
Deremot har man en desto vidsträcktare frihet alt granska medöorgares allmänna lif och deras Embetsåtgärder?
Just denpa frihet gör Embetsman der så Den 21 Maji j. m.
Varsamme, att ae sällan ge uppsåtlige anledningar till klander.
Opinionen om Domares rättvira är allmän. jag skulle derföre önska ett Förslag , som satts en säkrare och bestämdare gräns för friheten att i tryck angripa medhorgares personliga förhållanden; men jag önskade tillika ett sorn återställde rättigheten att, oberoende af någons godtyckliga åtgärd, fritt få yttra sig om åtminstone den inre Styrelsens åtgärder-
Huru olika ock tankarne må varaomnyttap af Tryckfrihet i allmänhet och om dess gränsor, ja om sjelfva den politiska friheten så kan väl, blott en mening vars om orättvisan af det stadgande, sorn åt en aucthoritets godtycko och således på discretion öfverlåter en Tidningsskrifvares, äfven en medborgares, ej blott lagligen undfångna egendom, utan medborgerlig ära.
I den mäst despotiska
Stat kan den största missdådare göra anspråk på ranfakning och dom.
Till och med för närvarande i Frankrike är en sådan makt ej öfverlåteti till någon Embetsman.
Då ifrågavarande stadgande vid 1812 år$ Riksdag antogs och sattes i verkställighet genast, lärer det ansetts för hvarken någon förändring eller förklaring af Grundlag, utan förett blott reglementariskt stadgande,1 som vid samma Riksdag, då det föreslags kunde inrotas.
Af samma grond bör det kunna upphofvas vid samma Riksdag, som Förslag deroth göres.
Och ett skadligt stadgande bör meri Hen 21 Maji f. hi. mera skäl kunna hastigt afskaffas än införas.
Således hade i min tanka Riksens Ständer kunnat a 815 upphäiva detta stadgande.
Men då det blifvit upptagit och sedan bibehållit i Tryckfri-* hetsFörordningen, oaktadt eine Riksdagar passerat, Samt derigenom indirecte sanctioneradt af Riksens Ständer, återstår för dem för dess upphäfvande genast vid denna Riksdag ingen annan utväg, än att för deras del besluta, och hos Konungen i underdånighet an; håila , att älven Hans Majit täcktes dertill lem* na sitt nådiga bifall.
Då detta Tillägg tillkommit med åsidosättande af de lagliga former, måtte det likså hastigt kunna återgå.
Ett skadligt
Förslag mätte med mera skäl, utan iagttagahde af de föreskrilne formers långsam* het, kunna upphäfvas, än antagas.
Jag föreslåe således, att Riksens Ständer vid denna Riksdag besluta upphäfvande af ilrågs varande stadga , samt hos Kongl Maj t i underdånighet anhålla, att Hans Majit täcktes dertill sitt nådiga bifall lemna, och begär härå Herr Grefven och LandtMarskalkons proposition.
Herr Rnjenblad, Bernhard:
Såsom icke älskare af godtycklig magt, den må hvila bos en Regerings högsta orgarter, eller bos Sekreta eljer andra Ständernes Constituerade Utkott, skulle jag visserligen Icke draga i betänkande att för min del god Dea 21 Maji j, m. 255 kanna Högloft.
ConstitutionsUlskottets
Förslag om uteslutande af 4 § 8 Momentet ur Tryckfrihetsförordningen, så vida det Höglofl.
Utskottet derjemte hade föreslagit en sådan ändring i 5 §. af denna Lag eller dess Rättegångsordning, att det i lörutnämnde Moment innefattade mindre onda ej mera behöfdes, så* sorn ett correqtif mot ett större ondt.
Man har ansett det namn för oväldig rättvisa, EngUnds Lagskipning förvärfvat, vitsorda förträffligheten och ändamålsenligheten af crimioella måls afgörande genom moraliska Domslut, det vill säga genom Edsvurne, 0- återkalleligen och omotiveradt frikännande eller fällande.
Men måane ej förhållandet med detta Juryinrättningens vunna anseende är detsammi, som med de slutsatser för nyttan af prohibitiva Handels- och NäringsLagar, stora skatter och Statsskulder, man velat draga af Englands under sådane förhållanden stigande Välmåga?
Månne ej likasom andra industrien befrämjande orsaker satt England i stånd, att oaktadt prohibitivsystem och dryga Statsbördor utveckla den rikedom och makt, det upp’ nått, äfven så andra öfvervägande omständigheter låtit dess lagskipning vinna och förtjena sitt anseende, ej genom, men oaktadr, Juryinrättning; jag för min del vågar tro förhållandet vara sådant och skall nu försöka utreda detta mitt påstående.
Då Statens åndamålär skyddande af hvarv |e dess medlems genom Samhäljsbandet försa - 256 Dea 21 Maji f m. krade rättigheter, så mäste hvarje ingrepp i dessa g en-oro Staten förekommas, eljer om de ej kunna förekommas, bestraffas.
Detta har alstrat criminalLagar, hvilkas föremål ej endast omfattar bestraffande af verkligen begångne förbrytelser, utan äfven förekommande af straffs åläggande för icke begångne, det vill säga skydd för den oskyldigt anklagade.
Det högsta maj för en criminalLag, hvars uppnående den alltid bör äga i sigte, är således hvarje Jkyldigr beflraffning, hvarf e ofiylchg- bejrielfe.
Hos de Folk, der odling eller de intellectuella förmögonheternes utveckling ännu är i sin början, der har hvarken arter) af förbrytelser elier sättet för deras döljande vunnit den utvidgning, som för det fullständiga utredandet fordrar den stränga juridiska undersökningen, der har också den oförderf-- vade naturen ännu bibehållit i sin ursprungliga renhet helgden af demoraliska förbindelserne-
Derföre har vanligen hos dessa folk det moraliska, på Domrarnes inre öfvertygelse, grundade domslutet blifvit valdt framför det på Juridisk visshet byggda, hvilken man ej eller ägt nog skicklighet att utreda- Således ser man hos Nordens äldre invånare, till hvars Folkstam Englands eröfrare AngloSaxerpe hörde, sakers afgörande öfverlemnad åt en edsvuren Nämnds godtycke, stundom tillsatt af ijdäradet, stundom af Anklagaren, stundom af den Anklagade, hvilken sistnämnde äfven å 'fissa fall ägde rätt genom egen och ett visst $ntal af honom sjelf valde mans edgång afgöra sin sak.
Men också omvexlande med des - Den 21 Majt f. 237 fea domsätt finner man jernbörd med flere sådane medel att utröna sanningen, hvilka uttryckte tiriehvarfvets öfvertygelse om Förgyhens omedelbara deltagande i sakers afgörande genom ödets utslag.
Deremot i de Länder, der odling framskridit, och i följd med den ej endast mångfalden af brott , utan äfven Svårigheten genom dejas invicklade förhållanden att skilja det sanna och det sannolika, der har så väl helgden af dea oskyldiges rätt att bli frikänd, som af den förnärmades och samhällets anspråk att se den rätta brottslingen straffad, framkallat nödvändigheten att ej öfverlemna åt den moraliska öfvertygelgens god J tycke dessa dyrbara fordringar, utan att göra dem beroende af den fullkomligaste visshet, åstadkommen genom permanenta
Domare af jpröfvad sakkännedom och skicklighet, af ansvar för sina handlingar, oberoende af parterne, och skyldige att på laga skäl motivera sina domar, hvilka ändå fällda inom de lägre instancerne kunnau nderkastas granskning af högre med ännu mera urkiljning besatte Domstolar.
I England, der man i allt nästan endast äf tryckande nödvändighet tillåtit sig afvikelser från af Förfädren öfverlemnade stadgar och former, der har man ärtnu bibehållit AngloSaxerries sätt att afgöra brottmål.
Men det motstridiga häri med tidehvarfvets verkliga kraf, har såsom jag förut nämnt, blifvit modifieradt genom tillkomne omständigheter, hvilka borttagit en del af dess skadliga följder, filand dessa omständigheter igenkänna vi dets Brittiska folkets allmänna deltagande i allt na» 23§ Den 21 Maji f ml tionelt, som fäster en noggrann och upplyst uppmärksamhet vid hvarje offentlig handling* och sålunda underkastar den det starkaste moraliska band, på samma gång, som det gifver Samhällsförhållanderne det starkaste moraliska stöd.
Äfvenså finna vi en af dessa modifierande omständigheter vara det tillfälle, denna allmänna uppmärksamhet äger, att följa hvarje Domstols handlingar, då äfven de lägre af dessa alltid sammanträda i folkrika Städer* just vid tidepunbteri af ea stor bildad publiks sammanvaro, hvilken sålunda sedan den lika med Juryn följt
Domarens undersökning af förevarande mål, kan lika med Juryn stadga sin moraliska öfvertygelse- och på detta sätt bildar en slags kontroll öfver dennas godtycke liga rätt till beslut.
Men allt detta oaktadt, ser man likväl vid sådane måls behandling, der enskiidta passioner närmare vidröras eller häftigt på individuella opinionen verkande ämnen förekomma, i sjelfva England det godtyckliga sfgörandet genom Jury medföra väld och orättvisa.
Såsom exempel häraf återkallar mitt minne 2 händelser ur Engelska Lagskipningens historia, den ena från Americanska oroligheternes början, då en i Boston vakthafvande Officor, som först sedan han nära blifvit misshandlad af Folket tillåtit sig gifva eld, like väl af en utaf just samma Folk sammansatt jury förklarades skyldig till mord, och endast genom befälhafvande Generalens ingrepp i Doinaremagted kunde räddas; den andra, då efter det fanastiska upploppet i Birmingham *79°j under hvilken man satte eld på ett
Dis - Dm 2i Maji f. mi sidéntercapell och dess Predikants den lärde Priestleys hus och dyrbara samlingar, samthsn sjelf med moda blef räddad ur mordbrännErnes händer, en af Stadens invånare utgjord, ej mindre fanastisk, Jury, oaktadt ovedersägliga bevis, frikände de hufvudsakligaste brottsligarne, och först sedan Domrarne funnit sig befogade hålla till dem ett skarpt tal om de skyldigheter, de åsidosatt, fällde några mindre brottsliga.
Och vid politiska förbrytelsers afdömmande ser man ej vanligen utgången bero mindre på sakens rätta förhållande, än pa hvem, som tillsatt Jury, antingen en af Rege~ ringen eller en af Oppositionssinnade Magi» strater utnämd Scherif?
Hos oss, hvars CriminaLlagar i alla öfriga händelser fördra afgörande genom på Juridisk visshet motiverade domslut, har man blott i Tryckfrihetsmål afvikit från denna allmänna grundsatts, och infört en godtyckligt afgöran. de Jury.
Men hvarför i detta enda fall ändra vår Criminella Rättegångsordning och sålunda underkasta den tvenne motsatta principer; hvarföre frånkänna en i enlighet med 17, 28, 31» och 33 §. § RegeringsFormen samt allmän
Lag tillsatt Domarecorps, som enligt 36 §. är oberoende af allt utom lagen, men också ansvarig inför den och skyldig att på den grunda sina beslut, och sora äger sig uppdragit det dyrbara värf att skydda de i 16 §•
RegeringsFormen Svenska Folket försäkrade heliga rättigheter af lif, ära, egendom, perfonlig frihet och välfärd, hvarföre, säger jag, frånkänna den-; Den 21 Maji f. m. na Domarecorps skyddandet af Svenska Folkets rätt att i tryck yttra sina tankar, men också att ej genom tryck blifva till sina heliga rättigheter förnärmad eller se allmänt lugn stördtj och i det ställe öfverlemna detta skydd åt en Rätt, hvars afgörande med någon skick, ligbet hos den anklagade nästan helt och bål* 1 it beror af denne?
Ty vår jdryssammansättning, deri olik den Engelska, är sådan, att blott en enda röst utom de Ledamöters, af den anklagade sjelf tillsatte, fordras för att frikänna.
Månne éj också såsom en följd häraf skulle kunna inträffa frikännande af uppenbart mot TryckfrihetsFörordningen stridande skrifter, uri. derlättadt äfven derigenom, att den verklige fast ej uppgifne Författaren sjelf kommit att sitta i Juryn och således att dömma i egen sak? månne ej å en annan sida, då en anklagad saknar skicklighet eller vilja, att till egen förmån begagna lagens brister, den händelse skulle blifva möjlig, att en af samma personer sammansatt Jury, under alldeles lika förhållanden frikailat en anklagad, men förklarar en annan skyldig till en förbrytelse, som medför förlusten af en af de dyrbaraste medbom gerliga rättigheter?
Bland alla Tryckfrihetens missbruk ägä inga vidsträcktare och 6vårare följder, än dé som kunna föranledas af Tidningar eller periodiska skrifter.
Ty liksom dessa, uppfattande de för det ögonblickliga intresset mäst begär^ liga ämnen, kunna sätta hela den läsande ali; män - f)en 21 Maji J. m. 24* mäoheteB i samband med tiden och tiden9 hän.' delser, och sålunda kraftigt bidraga till Tryckfrihetens välgörande verkningar ho" ett fritt folk, Nationalandans och upplysningens framsteg, så äga de äfven förmåga att undergräfva hela samhällsbyggnaden, om lagarne skulle sakna all tillbakahållande kraft-
Hos oss, der utgången af hvarje till Domstol öfverlemnadt Tryckfrihetsmål är godtycklig och detta godtycke ofta är den anklagades eget, der måste emot de möjliga följderne häraf finnas något motvägande, och det enda nu lagliga är HofCanzlerens i 4 §, 8 Mom.
Tryckfrihetsförordningen stadgade Indragningsrätt.
Således så länge Rättegångsordningen i Tryckfrihetsmål befinner sig i sitt närvarande skick, kan ej nämnde Moment utgå , utan att borttaga det enda befintliga stöd mot sjelfsvåldet, ehuru jag gerna medgifver oriktigheten af principen för dess stadgande och lättheten att eludera detta.
Ehuru det ej står i omedelbart sammanhang med mitt ämne tror mig likväl böra omnämna hvilka missbruk af allmänna Tidningar och periodiska Skrifter, jag anser vara störande allmänna lugnet, och således hufvudsakligen påkalla lagarnes hämmande makt- Bland dessa räknar lag ej framställandet af hvilken ej samhällsordningen störande sakåsigt sorn helst, och i hvilka uttryck som helst, blott dessa senare ej öfvergå täll personliga smädelser.
Bland en större samling af tänkande menniskor må - Bil. till Ridd. 0. Ad.
Pr. IV Band. 16 242 Ben 21 Maji f. m. ste otvifvelaktigt under mångfalldigt olika synpunkter de vigtigaste saker framställa sig; och således en mängd af olika åsigter uppkomma, och då man med innerlig öfvertygelse är fästad vid sin åsigt, så insmyger sig så lätt vid bedömandet af motsatta, en klädsel af uttrycken, sorn det lugnare bepröfvandet aldrig kan gilla, som förvånar den ovane Läsaren och som måste smärta dess föremål.
Men denna mindre tiMbörltga uttryckens klädedrägt tillhör likväl de menskiiga ofullkomligheter, som måhända aldrig kunna undvikas, men också aldrig medföra någon synnnerlig skada.
En gång vand dervid fäster man ingen synnerlig uppmärksamhet på dem, anser dem på sin höjd uttrycka Författarens individuella känsla och betraktar endast sjelfva den afsöndrade saken.
Deremot anser jag för tryckfrihetens farligaste missbruk kanske det farliga ste för Staters bestånd, de bemödanden, som från något utmärkt blad kunna utgå, med föremål att under förförande språk och genom förledande sofismer försvaga samhällsbandet och undergräfva den makts moraliska styrka, hvars föremål och hvars pligt är att upprätthålla frihet, lag och rätt.
I öfverensstämmelse med hvad jag här har yttrat, är\ således min önskan, att på samma gång måtte ur TryckfrihetsFörordningen kunna utgå dess 4 §:s 8 Moment och förändras dess 5 §• i likhet med vanlig Rättegångsordning.
Då skall från Sveriges Grundlag och Sveriges lagskipning försvinna allt godtycke, Den 21 Maji./, ml 245 och hvarje medborgare äga trygghet atf endast kunna straffas efter lag och laga dom, men också att finna skydd af lag och laga rätt.
Bilagor till FleniProtocollet för den 21 Maji, eftermiddagen.
N:o 1* Herr Riben, Carl Wilhelm: Svenska Hemmanen voro icke af begynn nelsen Kronans utan hörde fullkomligen sina ägare till, hvilka voro så frie att de icke erkände någon öfver sig.
Denne Svenska Hemmans ursprungeliga natur bevisar Svenske Folkets frihet och Bondens fordna anseende.
Bon4 de kallades också endast den som var ägare till sitt hemman; han hette man för Jigi han Var odalburen till sin jord, hade Stora friheter och deltog i landets Styrelse, hans skyldigheter voro ringa och frivilligs.
Efter hand åtogo
Bönderne sig att bygga och underhålla Den *i Maji c. m'.
Slotten samt Upsala öde, att utgöra krigstjenst till fots och förse vägfarande män med skjuts och gästning.
Detta är ursprunget till de besvär och räntor, som i dag trycka Svenska jordbruket.
Hemman bestodo icke fordom af visst hemmantal och voro derföre icke satta till ständig ränta: deraf uppkommo de åtliga skattläggningarna genom hvilka hvar Bonde skattlades efter sitt ämne.
Den första syn och skattläggning beslöts år 1282, då hemmanen i vissa Landsorter blefvo satte till öre och örtug eller ättung och tolftung.
Dessa skattläggningars föremål voro: 1:0 vtt utsätta huru mycket hvar Bonde efter det af honom innehafvande öretal eller annan jordräkning borde i årlig ränta skatta till hemmanets Jordeboksränta, 2:0 att sätta hvart hemmantill en viss sättning, det vill säga tillhus ru stor del Bonden i extra ordinaire skatter borde svara.
Följderna af dessa årliga skattläggningar voro minskning och osäkerhet i Kronans inkomster och kostnad för Allmogen.
Allt koni an på skattläggningsmännens godtycke.
Den grund som var desse föreskrifven, var ock obillig, då ett litet hemman enligt sitt öretal sattes lika väl till sättning, som ett dubbelt större.
Gustaf den I ville afhjelpa dessa olägenheter och förordnade derföre år 1528 en ali - Deri 21 Maji e, lil.
215 män skattläggning öfver hela Riket.
Skattläggningsmännen, som af Konungen förordnades, blefvo befallte att uppskrifva hvart hemman med sine ägor med utsäden, höbol, mulbete, fiske, skog eller andra förmohnsr, dock så att gården icke skulle skattläggas efter ägornes vidd utan efter deras godhet, med iakttagande af tillhöriga lägenheter och förmohner, Derefter skulle Hemmanen med Torp, Utjordar,'Qvarnar, Strömmar, Fisken, Ängar, Holmar, eller andra lägenheter upptagas och inskrifvas i årliga räntan.
Å denna allmänna skattläggning skulle ock ransakas, om någon hade slagit under sig Kronans Jord, Skogar, Strömmar, Qvarnsr, Fisken, Ängar, Holmar, Skär eller andra Ägor, hvartill innehafvarne med goda skäl borde visa sin rättmätiga åt-- komstj mäktade de det ej skulle egendomen komma under Kronan igen.
Sammaledes skulle ägor tagne från Kronohemman och roed orätta lagde under Skattehemman åter läggas till sina rätta hemman.
Vidire förordnades, att de större gårdar, å hvilka flere åboer kunde bärga sig, särdeles när de hade öfver 2 markland jord och annan god lägenhet bredevid, skulle räknas för 2 och ett halft mantal, i hvilket fall skatten skulle förökas, men de Skatte- eller Kronogods, rom allenast lago för 4, 5 eiler 6 öres land jord eller mindra skulle skattläggas för allenast halfva sättningar, och räknas för en half uti gärder och andra ovissa pålagor, så framt icke jordens godhet och andre förmbhner ersatte dess ringhet, i hvilket fall ett sådant hemman skulle räknas för helt. 246 Den 21 Maji e. m.
De Frälsehemman som voro lagde för hel ordning och fulla gärder skulle med flit ransakas, efter sorn Adeln besvärat sig att somliga endast utgjorde hälften af de årliga utlagorna.
Äfven biet förordnadt, att den Bonde eller Landtman, som brukade 2:ne Hemman Krono- eller Skatte, skulle hålla bägge vid magtmed byggning, gödning, stängning oeh dikning och svara till 2 mantal, så att han icke fickläggadet ena under det andra.
Denna af Gustaf I, påbjudne skattläggning blef dock icke allmän; med hans död afstadnade den alldeles.
År 1582 förordnades af Johan lil skattläggning på de Kronohemman, sorn sålldes till skatte under ständig Besittningsrätt: den verksfälltes af Häradshöfding, Fogd.’ och Prest.
År 1602 företogs den första allmänna skattläggning i Gestrikland, Helsingland, Ångermanland och Medelpad: 12 sädesland jord räknades för ett fullgärds hemman, hvarefter det skattlades med sina vissa räntepersedlar.
1605 ekedde en allmän skattläggning i Dalarne och nedre Bergslagen.
1615 skedde skattejämkning i Helsingeland, 36ig en allmän jordrefning i Westergöthland och 1624 beslöts en allmän jordrefning öfver hela landet på det skatten måste bli lämpad efter hemmanens rätta godhet, hvarefter ock en allmän jordebok upprättades der hemmanen till natur och ständig ränta upptogos, och ingen fick sedermera öka eller minska sina hemman med ägor från andra hemman.
Allt från 1624, klagades beständigt öfver ojemn skattläggning; en ny lofvades stan? digt, men påbjöds först 1689- Denna af Carl XI anbefallte skattläggning skulle i synnerhet, afse Kronans säkerhet och hemmanens måttliga beskattning för att idke råka i odes mål, och skiljde sig från alla föregående förnämligast deri, att då man vid de sistnämd^ alltid lågt öretalet till grund, så såg man nu påo hemmanets verkeliga förmohner, bestående i Åker, Äng, Skog, Mulbete, Fiske m. m.
Men äfven denna skattläggning blef i verkställigheten partiel och ensidig som alla föregående, hvilket ock inträffade med den myckenhet af mindre skattläggningar öfver enskilta lägenheter, hvarigenom intagor å allmänningar blefvo satte till visst hemmantal och ränta.
Den stora ofullkomligheten uti da hittills omnämnda skattläggningarne härrörde deraf, att hemmanen b'*efvo satte till vissränta och mantal utan att deras ägor och tillhörigheter förut blifvit ordentligen refvade och till sin rätta beskaffenhet tillförlitligt beskrifne.
Deraf hafva uppkommit de tid efterannan skedde förmedlingar och det ännu emelian lika Hemman befintelige olika Hemmantal, hvadan vid många Riksdagar allmänna ref- och skattläggningar blifvit begärde och lofvade samt i vissa landskap verkstäldte.
Refning ar en förrättning, hvarvid ett Hemmans egor och tillhör]gheter geometrice afmätas på Charta af tagas och till Jin befkajfenhet beskri/vas.
En slik förrättning utgör uu mera grunden för ali skattläggning hvarom kan läsas Landtmätarelnstructionen af den 20 April *725, Kongl. Brefvet af den 27 Julii 1737 , Kongl.
Förordningen den x Martii 1749, Kongl.
Resolutionen på Presterskapets besvär den 7 Julii 175a m. fl.
Sedan refning blifvit verkställd anställes ransakning och derefter skattläggning.
Grund vid Skattläggningen är Hemmanets samt dess ägors godhet och villkor, hvadan Hemmanet kan så väl förmedlas, som till Man» tal och ränta förhöjas, allt som Skattläggningsmännen pröfva.
I anledning häraf sker sjelfva skattläggningen, hvarmedelst hemmanet efter sina förmåner, ägor och tillhörigheter, sättes till visst mantal och årlig ränta, som efter hvarje orts rätta undervisning och bruk till sina persedlar uppföras, hvilka uträknas efter Kronovärdering.
I öfrigt iakttages vid Skattläggningar de för hvar landsorts särskildt utkomne och ännu vanlige Skattläggningsmethoder.
Se härom skattläggningsmethoden af den 30 Januarii 1688 och KammarCoinmissionens bref den 30 Mars 1742.
Svenska Hemman fördelas nu för tiden !
Den 21 Maji c. m. tre slag, hvilken fördelning i Kronans Jordebok. uteslutande är antagen. 1:0.
KronoHemman, af hvilka Kronan äger räntan. 2:0.
Frälsehemman, af hvilka Frälseman* nen och icke Kronan är ägare till räntan. 3:0.
Skattehemman, af hvilka en äger jorden och en annan räntan.