Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vore förhållandet annorlunda, och välmågan verkligen i tillväxt, så kan jag knappt begripa, hvarföre man nu skulle behöfva tillgripa utvägen att skuldsätta sig samt kasta bördan af statsutgifterna på sina barn och efterkommande.
Slutligen vill jag blott anföra ett nytt exempel på misshushållning med Statens medel.
Då nemligen casserade gevär skola försäljas, sker det, jag vill ej söka utfundera af hvad orsak, med vilkor, att de skola exporteras.
Derigenom måste en sådan försälj liing naturligtvis inbringa ofantligt mycket mindre, än om gevären finge försäljas till qvaivstadnande inom Riket.
Då Hr Cederschjölds anförande emot K. propos. 0111 Statsverkets tillstånd oell behof åter är bragt å bane, torde det tillåtas äfven mig att deremot göra några anmärkningar, ej så mycket derför, att de åsigter, som deri framställas, äro i allmänhet stridande emot mina egna, utan synnerligast, emedan Hr Cederschjöld med väldig hand anslagit ett accord, som för dagen mäktigt genljuder i sinnena; ty indragningar, besparingar, vägran af anslag och förnekande af sådanas behof utgöra den Jacobsstege, på hvilken man nu för tiden söker att uppstiga till popularitetens himmel.
Hr Cederschjöld uppgifver, att ändamålet med hans anförande är att åstadkomma besparingar.
Jag skall också ifra Den 17 Mars f. m. 3o3 för sådana, när de äro möjliga; men innan man kan spara, måste nödvändiga behof vara uppfyllda, och detta är ej förhållandet med försvarsverket.
Örn man jemnför hvad 1809 års
Ständer anslogo till försvarsverkets materiel med det, som nu dertill får utgå, och tager i betraktande den försämring, vårt mynt sedan nämnde år undergått, skall man finna snarare minskning än någon förökning.
Då anslogs en million riksd. till defensionsverket; nu hafva 3:dje och 4;de liufvudtitlarna för samma ändamål att påräkna ej fullt million.
Jag hemställer dock, om ej denna ena million motsvarar 2 till 3 för närvarande.
Ilr Cederschjöld säger, att alla regleringar, som skett, endast förorsakat ökad kostnad, och påstår, att benämningen ”reglering” hör vara synonym med hushållning.
Jag hänvisar i detta afseende till ett ämne, hvarmed Hr Cederschjöld ej är obekant.
För reglering af undervisningsverken har en summa af 168,000 r;dr ansetts erforderlig, hvaraf vid sista riksdagen beviljades endast 60,000 r:dr.
Af samma skäl, som någon förändrad reglering af försvarsverket ej hör ske, så lange man ej kan tillvägabringa besparing derigenom, af samma skäl borde undervisningsverken förblifva oreglerade, enär äfven en sådan reglering erfordrar nya anslag.
Hr Cederschjöld framställer vidare ett cardinalskäi, som val skulle verka besparing , men sorn jag ej anser lämpligt: att nemligen anslag kunna umbäras derföre, att de ej förr varit erforderliga.
Detta är detsamma som att påstå, det inga nya behof kunna eller böra uppkomma, och skulle hafva till följd, att staten alltid förblefve i ett stationärt tillstånd.
Jag tror dock ej, att Hr Cederschjöld vill räknas bland dem, som åstunda sådant.
Äfven jag erkänner behofvet af de begärda sju reservbatterierna och får dervid nämna, det meningen är att sålunda erhålla icke en materiel i reserv eller en sådan, som skulle ersätta den, sorn under krig kan förbrukas, utan en materiel för reserven, d. v. s. för så många batterier, hvarmed vid ett krigs utbrott den nuvarande ordinarie artilleripersonalen måste förökas; hvilket är nödvändigt, emedan man under fred aldrig kan hafva så stor styrka, som erfordras i krig, då alltid tillökning behöfves.
Hvad anslaget vid sista riksdagen till gevärs anskaffande beträffar, får jag upplysa, att det utgjorde ej, såsom Hr Cederschjöld uppgifvit, 104,000, utan 49^,000 r:dr.
Afsigten hr att med de i5,ooo gevären fylla förråden för kommande behof och icke att genast begagna dem.
Det tyckes således ej vara orättvist, om man till inköpet upptager lån, då ej blott samtid, utan särdeles framtid kommer att hafva nytta af det, som inköpes.
Angående den föreslagna gevärens brungöring har H. Ex.
Brahe redan upplyst, att meningarna örn nyttan deraf äro ganska delade.
Jag fruktar, att om den införes, kunde det slutligen gå med gevären, som 3o't
Den 17 Mars f. m. med fruns bruna thekoppar, hvilka aldrig rengjordes, hvaraf visserligen ingen hushållning bereddes.
Franc Sparre har upplyst, att planen till Carlsborgs fästning icke är uppgjord endast efter oförsökta theorier; men 0111 ock så vore, tror jag icke detta blifva ett skäl att ej verkställa den.
På samma grund borde man aldrig införa något nytt, förrän det blifvit i andra länder profvadt.
Jag skulle i sanning anse lyckligt, om man i statsförfattningen —- den personliga frihetens befästningskonst — aldrig ville tillämpa yngre än 4°~åriga theorier.
I afseende på den principen, att man bör neka anslag åt ett båll, så snart besparing ej blifvit gjord åt ett annat och man ej sjelf förstår att bedöma behofvet af det begärda anslaget, vet jag ej, livart den slutligen skulle leda.
Så skulle t. ex. jag neka allt anslag till medicinalvården, för det jag ej egentligen förstår detta ämne.
Detta förfarande vore väl ingalunda riktigt, då det är representantens skyldighet att taga kännedom örn de ämnen, hvaröfver han skall besluta.
En sådan okunnighet kan aldrig gälla som ursägt, allraminst för en så skarpsinnig man som Hr Cederschjöld, för hvilken det i min tanka ingalunda blir svårt att erhålla nödiga upplysningar om försvarsverkets verkliga behof.
I de af Hr Cederschjöld framstallda utvägar till besparing instämmer jag till en del; för det första i förslaget att hvar som helst uppköpa saltpeter, der den fås för bästa pris, samt om ändradt kruttillverkningssätt.
Jag yttrade denna mening redan vid förra riksdagen och qvarstår ännu dervid, ehuru man numera lärer få svårt att verkställa den, sedan nya contract i likhet med de förra blifvit uppgjorda om krutlefveranser till Kronan.
Men jag medger icke, att .hav tillverkas dåligt krut, utan tror, att vårt ar lika godt sorn andra landers; och om det förr tillverkats sämre, lärer sådant ej kunna tillräknas nuvarande
För det andra tror jag, att den afHr Cederschjöld uppgifna besparing genom användande af endast oöfverskuret kläde till armeens beklädnad blir ganska bra , när det blott först är eonstateradt, att öfverskärning försämrar klädet.
Derom äro likväl meningarna ganska delade.
Jag har talat med två lefverantörer, som voro af alldeles olika tankar.
Den ene påstod, att kläde genom öfverskärning väl får vackrare appretur, men blir mindre starkt; hvaremot den andre uppgaf, att det alls icke får mindre uthållighet, men att det utan öfverskärning underkastas större äfventyr af eassering och sålunda icke i allmänhet kan erhållas för bättre pris.
Att jemnföra Svenskt commisskläde med det Engelska går ej an; ty ehvad det förra användes med eller utan öfverskärning, är skillnaden som natt och dag.
Det Engelska öfverskäres likväl, men kardas icke.
I afseende på aromens beklädnad tror jag för öfrigt, att många besparingar kunna ske.
Den 17 Mars f. ra. 3o5 Nu händer det, att ett reg:te är beklädt med bättre kläde än ett annat, hvaraf uppstår en ej nyttig täflan, sorn medför ökade kostnader.
Till undvikande häraf hafva försök blifvit gjorda för anskaffandet af ett normalkläde; men dervid har mött den svårighet, att fabriköi-erna sjelfva ej äro angelägna härom, emedan de anse sig nu blifva lättare utaf med sin vara, och att de således till och med lagt hinder i vägen för införandet deraf.
Hvad angår Hr Cederschjölds uppgift, att armeens indragning vid 1809 års riksdag blifvit till en del medgifven såsom vilkor för nationalbeväringen, har det icke lyckats mig att i samma riksdags protoc. kunna upptäcka något sådant.
Jag har endast funnit, att K.
M:s propos. om nationalbeväringen blef vid berörde riksdag återtagen.
Hr Cederschjöld har äfven trott, att besparingar skulle kunna äga ruin genom förenkling af militärens uniformer; men i detta fall bör väl göras något afseende på hvad som redan skett, och jag skulle tro, att uniformerna, om man endast undantager några cavalleri-regrters, äro så enkla, som de möjligtvis kunna vara, så snart man vill kalla det uniform.
Jag kommer nu till Hr Cederschjölds sista förslag, att de i förråden och isynnerhet på artillerigården härstädes befintliga obrukbara metallkanoner och mörsare böra försäljas till förekommande af skuldsättning för försvarsverket.
Jag hade knappast trott ett sådant förslag möjligt från en ledamot, som alltid visat sig äga en så patriotisk känsla som Hr Cederschjöld.
Jag höjer min röst deremot, ingalunda af förkärlek till piecerna, derföre att de tillhöra mitt yrke, ej heller derföre, att i min tanka den af Hr Cederschjöld upptagna summa bör nedsättas till 200,000 r:dr.
Fördelad på Sveriges 3 millioner menniskor, gör skillnaden emellan Hr Cederschjölds och min beräkning blott några sk:r på hvarje medborgare.
Jag vill betrakta förhållandet från en mindre materiel, en mera ädel synpunkt.
Jag vill tala såsom rid dersman, såsom Svensk.
Och då frågar jag Eder, mina Hrr! hvad äro väl dessa kanoner?
De äro trophéer, köpta med våra fäders blod, med deras blod, hvilka åt så mången af oss förvärfvat det hedersrum, han här innehafver.
De äro mer än hundraåriga minnen — ack! det enda Sverige skördat — af den tolfte Carls undersköna härnadståg; de äro samtida vittnen af den fjortondes lika ärofulla, men mera nyttiga hjeltebragder.
De erinra, för att nyttja skaldens ord, om den tid, ”då Europas segrare i Nordens hyddor bodde,” och ”0111 det hjeltenainn, som trötta ryktet bar.”
De tyda ock, att ”Svensken än kan bli beundrad af en verld; ty Oscar vuxit opp att föra Fingals svärd.”
Och dessa dyrbara minnen såval af forntida storhet och kialt, som af en ännu icke svunnen förmåga, — månne någon af Eder, J 4 H. 39 Den 17 Mars f. ra.
Sveas högsinnade Riddersman! månne någon af Manhems friborna söner skulle kunna medgifva deras afyttrande, skulle kunna bifalla, att dessa segertecken, sorn utgjort våra förfäders stolthet och för oss böra vara un heligare, linge, för att åt hvarje medborgare bespara en lumpen penning, försäljas?
O nej! jag tror det icke.
Fasansfullt vore elt sådant beslut, och olycksbringande dess följder.
Ty om vi sälja den urgamla ära, vi ärft, hvad värde får sedan den ringa egna, vi kunna oss förvärfva?
Långt bättre vore det att, om nöden så krafvel-, försälja — de hafva ju äfven ett metalliskt värde — de sköldemärken, som här omgifva oss.
Ty dessa tala blott om våra egna anor.
De äretecken, för hvilkas bibehållande jag ordat, tala deremot om Sveriges, 0111 Fäderneslandets anor.
I afseende på den förändrade hushållning med saltpetermedlen, som Hr Cederschjöld föreslagit, hafva H. Ex. Gr. Brahe och Frih. Franc Sparre på ett så upplysande sätt besvarat
Hr Cederschjöld, att jag ej ämnat något dervid tillägga; men sedan nu Hr Cederschjöld åter sökt vederlägga, hvad emot dess förslag blifvit anmärkt, q^li bland annat påstått, att förlusten på sallpeterhandteringen vore en nationalförlust, ber jag alt i anledning deraf få yttra några ord.
Jag anser snltpetertillverkningen för en så vigtig binäring och så betydligt bidragande till lättnad i skattebördorna, att jag på det högsta interesserar mig för beståndet af denna näring.
Jag delar alldeles icke Hr Cederschjölds åsigt och tror ej Kronans pris vara så öfverdrifvet, då man tager i betraktande arbetskostnad, risk af cassation och besvär genom en ofta lång transport; men om ock något öfverskott skulle uppkomma, tror jag, att detta ej bör missunnas den skattdragande allmogen.
Brahe har uppgifvit beloppet af saltpetertillverkningen i norra provinserna.
Jag torde få anföra, att i Kronobergs län uppgår den årligen till 18- ä 19,000 r:dr b:co, en ej obetydlig summa för detta län; och emedan betalningen utfaller i Jan. månad, användes större delen deraf till liqviderande af kronoskatterna samt ingår således åter till statscassan.
Häraf kan jag icke finna någon egentlig nationalförlust uppstå; men väl ville jag anse för en sådan, om man skulle köpa saltpctern, der den kunde erhållas för bästa pris, på sätt Hr Cederschjöld yrkat, ty då skulle den troligen med största fördel kunna införskrifvas från Finland, hvarigenom ett betydligt penningebelopp ginge ur landet; och att deri skulle ligga någon klok hushållning med Statens medel, kan jag för min del ej inse.
För öfrigt tinner jag den anställda jemnförelsen emellan koksalt och saltpeter ej vara hit lämplig, emedan det förra icke kan inom landet tillverkas.
Jag vill endast fästa Hr Cederscbiölds uppmärksamhet derpå, att jag icke yttrat, det allt Den 17 Msri f. ra, Svenskt kläde skulle, såsom oöfverskuret, vara oanvändbart till armeens beklädnad, utan blott, att de prof, jag haft tillfälle att se, vore af sådan beskaffenhet, att dylikt kläde omöjligen kunde användas till arméens beklädande.
Jag tror äfven, att sådant commisskläde, som hos oss för närvarande tillverkas, ej oöfverskuret kan användas, och att, intilldess våra klädesfabriker i detta afseende hinna närma sig de Engelska, det blifver nödvändigt att begagna commissklädet, såsom hittills, öfverskuret; hvilken öfvertygelse jag stödjer på hvad jag hört klädesfabrikörer sjelfva härom yttra.
Ingen kan, enligt hvad jag förut omnämnt, högre än jag önska, att vi måtte kunna erhålla en sådan materiel som den Engelska, äfven om den i bonite' endast närmade sig densamma.
Hr Cederschjöld har satt våra fästningsarbeten i jemnförelse med arbetet vid Götha canal.
Jag hemställer, om en sådan lämpligen kan äga rum, eller om det är riktigt att anse Ständerna, i afseende på förstnämnde företag, inledas i anslag, hvilkas slutliga belopp man ej skulle kunna bestämma.
Gillade ritningar samt uppgjorda kostnadsförslag utvisa hela beloppet, som till arbetets fullbordande erfordras.
Men då man med visshet kunde förutse, att allt ej skolat på en gång beviljas, och man känner svårigheten af att anskaffa de mindre summor, som till detta vigtiga ändamål äskas, har man måst inskränka sig till att vid hvarje riksdag begära det minsta möjliga, för att kunna fortsätta arbetet efter den plan, man uppgjort.
Hvad saltpetertillverkningen beträffar, har aldrig blifvit bestridt, att nuvarande sätt att producera saltpeter är dyrare, än om man införskref beliofvet af densamma; ej heller bar yrkats, att med produetionen borde fortsättas derföre, att den skedde endast inom riket, utan för det att man genom den kan förskaffa en betydlig förmån och inkomst åt de skattdragande, och att man genom denna produetion är i detta afseende oberoende af utländningen.
Jag får äfven nämna, att Hr Cederschjöld ej lärer rätt uppfattat Frih.
Sparres mening, då Frih. ej yttrat, att granna uniformer skola utgöra driffjädern till krigarens handlingar; tvärtom har Frih. just sagt, att känslan för fosterlandet och pligtens bud bör vara den förnämsta, men tillika trott, att något yttre medel behöfdes för att lifva ungdomen och lätta mödorna.
Hr Cederschjöld har föreslagit, att casserade gevär böra säljas.
Detta sker årligen; de söndertagas vanligen förut, så att jern och träd afyttras hvart för sig.
Hr Cederschjölds jemnförelse emellan Svenskt blod och Svensk svett, tror jag mig ej böra till vederläggning upptaga densamma, emedan jag anser sådant vara öfverflödigt, då jag aldrig kan betvifla de känslor, som i detta afseende lifva R. o.
Jag får således endast till 3o8 Den 17 Mars f. m. den värde talaren hemställa, örn han ej låtit så långt hänföra sig af sitt patriotiska nit för besparingar, att känslan derför undertryckt den ridderliga.
Det fördelaktiga intryck, som jag tyckt mig finna R. o. Ad. hafva erfarit af Gr.
Brahes och Frih. Franc Sparres upplästa anföranden, tror jag skulle delas af allmänheten och det vore säkerligen nyttigt alt skyndsamt meddela densamma yttranden, då besparingslusten för närvarande synes vilja öfvergå till en ytterlighet, som kan skada, i stället för att gagna.
Jag hemställer derföre, om ej Hr. Gr. o. Landtm, skulle vilja anmoda bemälde
Hrr att från trycket låta särskildt utgifva sina anföranden.
Som de anföranden,hvarom nu är fråga, lemonts endast för att besvara de af Hr Cederschjöld gjorda anmärkningar samt för att upplysa R. o. Ad. om orsakerna, som legat till grund för de äskade anslagen, äfvensom för att tjena till ledning för StatsUtsk. vid afgifvandet af dess utlåtande, får jag vördsamt hemställa, om de förtjena att tryckas särskildt, då de ändå finnas att tillgå i protoc. för alla dem, som skulle önska att taga närmare kännedom af desamma.
Om jag icke ansett Gr.
Brahes och Frih.
Fi ■ane Sparres yttranden vara af utmärkt förtjenst, och att det skulle blifva nyttigt för allmänheten att få dem sig meddelade, då ropet på besparingar beständigt förnyas, skulle jag ej framställt min begäran om deras särskilda tryckning.
Jag hyser aktning för den modesti, som föranledt Gr.
Brahe att vägra sitt bifall; men jag tror denna känsla höra vika, då fråga är om den nytta, som genom mitt förslag kan åstadkommas.
Om, emot Gr.
Brahes önskan, hans anförande skulle befordras till tryckning, anhåller jag, att jemväl de motiver, som Frih.
Boye dertill framställt, mätte blifva tryckta.
Jag har med lika varmt interesse för någon tid sedan åhört
Hr Cederschjölds anmärkningar, som jag i dag afhört svaren derpå.
Jag är öfvertygad, att samma ädla känsla föranledt både de förra och de sednare.
Proposition af Hr Gr. o Landtm, om tryckning af Gr.
Brahes och Frih. Franc Sparres ypperliga och sakrika anföranden skulle äfven jag önska, emedan de derigenom konime till allmänhetens kännedom och bedömande; men jag inser det ädla i Gr.
Brahes vägran.
Hans tal' var ej ämnadt att tryckas, och Gr.
Brahe är känd för att ej önska annat än att upplysa, der upplysning behöfves.
Det skulle kunna härida, att dessa anföranden ändå hunne till allmänhetens kunskap genom periodiska pressen.
Jag förenar mig Den 17 Mars f. m. 3og derföre med Gr.
Brahe deri, att proposition om deras tryckning ej må framställas.
Då jag påminner mig, att särskild tryckning blifvit begärd i elt fall af mindre vigt och i afseende på anföranden af mindre förtjenst, samt att proposition derom både framställts och bifallits för omkring 14 dagar sedan, och jag nu ser mitt förslag mött af ett besynnerligt motstånd, hvars anledning jag icke förstår; så får jag förklara, att hvad som går an den ena veckan, det kan, efter mina conseqvensbegrepp, användas också den andra.
Jag förnyar derföre min anhållan om Hr Gr. o. Landtnäs proposition.
Jag får hemställa, huruvida proposition bör ske, sedan Gr.
Brahe icke medgifvit den begärda tryckningen.
Jag instämmer så mycket mera i denna Hr Gr:s åsigt, som hans anförande endast är att anse såsom svar på Hr Cederschjölds anmärkningar, och dessa icke blifva särskildt tryckta.
Jag har aldrig courtiserat inom detta hus, och det var ej heller af courtoisie, som jag framställde min begäran om tryckning.
Det var mig alldeles likgiltigt på hvad ståndpunkt, hög eller låg, som talarne befunno sig; jag gjorde endast afseende på den nytta, som jag trodde allmänheten skulle erhålla genom tryckningen.
Alen jag är ej envis och medger gerna, att min begäran, då den mött motstånd, må förfalla.
Ofvanstående i anledn. af Hr Cederschjölds anmärkningar vid K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof afgilna yttranden remitterades till StatsUtsk. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komine att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Cronhjelms, Otto Aug., d. 11 dennes e. m. på bordet lagda anförande med förslag i afseende på tryckningen af hillänget till ltiksSt:s protocoll.
Då min motion nu kommer att remitteras till Exped.Utsk., ber jag att få beledsaga den med det korta yttrande, att jag icke anser Utsk. ovilkorligen böra fästa sig vid det exempel, som jag i motionen framställt, utan endast taga det till ledning, då jag är öfvertygad, att någon besparing i allt fall skall äga rum, örn än det minimum för tryckningskostnaden icke kan till vägabringas, som motionen upptager och hvilket jag icke heller vågar hoppas, då sjelfva Exped.Utsk. är vidrigt sinnadt mot motionen.
Remitterades till Exped.Utsk. 3io Den ij Mars f. in.
Cederströms, Jac., d. n dennes e. in. på bordet lagda anförande i anledn. af det utaf K. M. till 11.
St. öfverlemnade förslag till lag för Banken, m. m. Frih. af Nordin, Carl Joh.:
Som jag begärde Frih.
Cederströms ifrågav. motion på bordet, anser jag mig böra förklara, att detta skedde endast till följd deraf, att jag, då motionen väcktes, icke kunde till fullo höra dess innehåll; men sedan jag nu haft tillfälle att taga närmare kännedom deraf, har jag ingen anmärkning att vid densamma göra, utan hemställer, att den må till vederbörligt Utsk. remitteras.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om, sedan BancoUtsk. uti memorial, som denna dag komme att uppläsas, återlemnat K.
M:s nåd. förslag till lag för Banken, R. o. Ad. skulle finna lämpligt, att remissen af Frih.
Cederströms nu föredragna anmärkningar finge uppskjutas, tilldess nyssnämnde memorial blifvit afgjordt.
Jag skulle för min del vilja tillstyrka remiss af Frih. Cederströms ifrågav. motion, utan afseende på tiden för föredragningen af BancoUtsk:s inkomna memorial.
Vi hafva af tidningarna sett, att BancoUtsk.
, ehuru med en ringa pluralitet, beslutat att återskicka den dit remitterade K. skrifvelsen med förslag till lag för Banken.
Jag har redan förut yttrat min enskilda åsigt, att remiss derå borde ske till BancoUtsk., som bör upptaga målet, och R. o. Ad. har jemväl beslutat att remittera densamma, dock icke ensamt till BancoUtsk., utan äfven till LagUtsk.
Jag tror derföre, att en ytterligare bordläggning af Frih.
Cederströms motion skulle kunna gifva anledning till den tankan, att R. o. Ad. icke skulle ämna att återremittera BancoUtsk:s memorial, en mening, hvilken jag hoppas icke skall blifva den gällande.
Cederströms nu föredragna anmärkningar remittex-ades till Banco- och LagUtskotten.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. ii dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 16, i anledn. af ei-hållen återremiss å betänk.
N:o 2, i’ör:de Talnfännens ersättning för egna riksdagskostnader, klubbkostnaderna, samt aflöningen till Ståndens och Utsk:ns cancellier, m. m.
I sammanhang häiuned föredrogs ett prot.-utdr. från Hederv.
BondeSt. af d. i3 dennes, innehållande inbjudning till de öfriga RiksSt. att instämma i BondeSt:s beslut i denna fråga, nemligen att 1:0 ersättningen för Landtnäs och Talmännens egna riksdagskostnader blifvit bestämd till 400 r:dr b:co för hvarje i månaden; 2:0 någon aflöning af statsmedel för Ridd.-fiscalen icke kommer att äga rum; 3:o den öfriga cancellipersonalen hos RiksSt. och Utsk:n skall åtnjuta ett månadtligt förskott utaf två ti*edjedelar af Den 17 Mars f. m. 3u livad hvar och en vid sista riksdagen tillädes, samt att, emot riksdagens slut och i sammanhang med statsregleringen, »StatsUtsk., efter samråd med Landtm, och Talmännen, skall uppgöra förslag till den tillökning, som cancelli-personalen bör tillkomma; dock så, att denna tillökning icke blifver mindre, än att hvar och en i det hela undfår, hvad för livarje plats vid förra riksdagen bestods; hvarjemte Ståndet dessutom tillagt sin secreterare ersättning för resekostnaden till och från riksdagen samt 33 r:dr 16 sk. b:co i månaden för hushyra; 4:o aflöningen för Ståndens cancelliet- beräknas från riksdagens ulblåsning och till 8 dagar efter dess slut, samt för Utskrs cancelliet- från antagningsdagen och intilldess den anställda personalen, i mån af arbetets upphörande, kan förafskeda;; 5:o det i allt öfrigt kommer att bero vid hvad Utsk. i memorialen N:ris 2 och 16 föreslagit. R. o.
Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas.
Första punkten, angående den månadtliga ersättningen åt Landtm, och Talmän nen.
Utsk. har uti sitt sednare utlåt, yttrat sig anse ett månadtligt anslag af 5oo r:dr till Ur Landtm, och ^00 r:dr till hvardera af de öfriga Talmännen såsom R.
St. värdigt och fullt motsvarande Hrr Talmäns riksdagskostnader.
Om ett sådant anslag verkligen vore fullt svarande emot hvad dessa Representationens högsta embetsmän behöfva för bestridande af de utgifter, som med deras befattningar äro förenade, skulle äfven jag anse anslaget vara R.
St. värdigt; men då jag betviflar, att det är fullt svarande emot kostnaderna, anser jag det icke vara R.
St. värdigt att så inskränka anslaget, att Hrr Talmän skulle nödsakas af egna medel bestrida nämnde kostnader.