Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag icke gör mig stora förhoppningar om hjelp och biträde i vår betryckta penningeställning genom indragandet af ifrågav:de lån, helst vid betraktande af vår närvule handelsbalans och den ringa förhoppning, som företer sig under närv:de handels- och kredit system, att en förändring 101 Den 20 Jannarf. kan upstå, jag tror, att det silfver, som i landet kommer att indragas, ganska hastigt åter utgår, så bör jag icke inlåta mig i bedömande af de reglemeutariska föreskrifterna för förvaltningen af Stats-lånet, men då jag lika med andra talare anser det vara af stor vigt, att Begeringen får dessa medel till utdelning, instämmer jag i Hr Mannerskantz’s reservation.
Man har sagt, att jordbruket borde komma i åtnjutande eller erhålla understöd af detta Stats-lån.
Med någon kännedom om denna näring ber jag att få uplysa, att den icke kan blifva betjent med något låneunderstöd, hvarför en ränta af 9 å 10 proc. erlägges, lika litet som jag tror, att en friare räntefot gagnat jordbruket.
Åtskilligt klander har man riktat mot Privatbankerne.
Jag anser det öfverdrifvet och instämmer med Gr.
Liljencrantz deri, att dessa banker, de må hafva upstått under hvilken form som helst, varit ganska nyttiga för landet.
Klandret anser jag således hafva varit fullkomligt ogrundadt, såvida man icke antager, att dessa banker äro alltför stationära, enär de icke följt den numera allmän blifne seden att spela bankrutt.
Visserligen vore det ganska nyttigt, om jordbruket kunde få någon lättnad i sin betryckta ställning till följd af den aftynande inre handelsrörelsen, men för att komma till ett sådant förhållande måste man känna anledningen till stoppningarna, och som detta icke hör till ämnet, förbigår jag denna del af frågan.
Jag önskar återremiss af Betänk.
Gr. Löwenhjelm:
Hvad som vid genomläsning af Utsk:s Betänk, mest faller i ögonen, är att ehuru Stats-lånet blifvit beslutadt af båda statsmakterne skall dess förvaltning anförtros åt blott den ena statsmaktens delegerade.
Jag anser detta politiskt orätt och obilligt och vågar tillägga mindre grannlaga.
Mot mig halva två talare upträdt och påstått, att ett föreg:de B.
St:rs Beslut skulle göra någon ändring häri omöjlig, emedan enl. samma Beslut lånet skall öfverlemnas till Fullmäktiges i Banken disposition.
I likhet med hvad Gr.
Liljencrantz sagt får jag förklara, att jag icke tror, att ett sådant beslut lägger hinder i vägen att genom ett nytt stadgande förtydliga detsamma äfvensom det updrag Fullmäktige erhållit, så att detta updrag öfverflyttas till en komité, bestående af Fullmäktige och Regeringens ombud.
Icke desto mindre har man anfört åtskilligt som skulle göra saken ganska invecklad, till och med sådant som skulle åstadkomma mera villervalla.
I anledn. deraf, att man sagt att sättet för indragandet af lånet skulle föranleda olika tankar emellan Regeringens ombud och Fullmäktige, hvarigenom oredor upkomma, som borde undvikas, erkänner jag, att jag icke kan bedöma detta och lemnar det i sitt värde, men sjelfva grundsatsen vidblifver jag och att vidblifva en princip är icke det samma som att eftergifva fordringar, då den synes röra ett på förnuft grundadt motstånd, hvarföre jag i denna del fogar mig efter majoritetens tanke i saken.
I hvad Hr Bildt yttrat, i fråga om orimligheten af uteslutandet af vår handel och i afs:de på jordbrukets underhjelpande instämmer jag.
Jag har redan sagt, att ju mera lånet kan utlemnas eller spridas till näringarna af på Den 20 Jan aari.
105 förhand känd auktoritet, hvilket vore önskligt, ju mindre behöfde Privatbankerne anlitas för sådant ändamål; men det finnas andra låneanstalter, som jag icke vill utesluta, såsom Filialbanker och diskonteringsfonderne hos Hypotheksföreningarne.
Jag har redan sagt, att jag instämmer med Hr Mannerskantz i hans reservation, och jag anser mig icke hafva begått ett misstag, då så många andra talare yttrat samma tanke.
Någon modifikation deri torde vara önsklig och i det fallet tror jag Frih.
Tersmedens och Hr Bildts äro lämpliga.
Prof. Agardhs reservation och Hr Bildts skäl för belåning af spritdrycker äro förtjente att tagas i öfvervägande, om man betänker, att af denna artikel, hvaraf jag aldrig varit eller blir tillverkare, utgör en stor del af Statens inkomster, och det vore då orättvist att utesluta dem.
Jag har icke begärt återremiss af Betänk, i förhoppning att denna åsigt skulle delas af flere talare inom Ståndet, men jag har under diskussionen öfvertygat mig att skäl finnas af hög vigt, att man icke utan största risk bör yrka på denna rättighet.
Jag får förklara, att om Ståndet bifaller Betänk, med de förändringar, som nyss varit omtalade rörande belåningsrätten af spirituosa, återtager jag mitt yrkande om återremiss och upmanar de ledamöter, som i det afs:det varit af lika tanka med mig, att afstå derifrån.
Hr Gripenstedt, Joh.
Man har visserligen här framställt åtskilliga mera allmänna betraktelser öfver handelns och näringarnes olika betydelse och öfver deras sammanhang sinsemellan, men dels anser jag att detta ämne aflägsnar oss alltför långt frän den fråga, som nu är föremål för öfverläggning, och dels har Hr Bildt enl. min åsigt på ett särdeles uplysande sätt uptagit dessa betraktelser.
Jag förbigår således den delen af frågan.
I öfrigt anser jag, att vi här hafva 2:ne hufvudfrågor, nemi. l:o den anvisning som förekommer i G:te punkten, att Fullmäktige i Banken skola vara berättigade att utlemna någon del af ifrågavide lån till Privatbanker eller andra penningeförvaltande
Verk, på det att penningarne må blifva spridda till allmänheten; och 2:o huruvida det icke vore nyttigt och nödvändigt att bereda Regeringen något inflytande i förvaltningen af det ifrågav;de lånet.
Hvad nu den första frågan vidkommer, får jag fästa upmärksamheten derpå, att redan i K. M:s Propos. voro ordalagen så affattade, att icke något hindrade Fullmäktige att på det sättet använda medlen, men jag kan icke bestrida att det är måhända lämpligare att detta mera bestämdt uttryckes för att icke det moraliska ansvaret, som kan anses träffa Fullmäktige, skulle genom en allmän opinion kunna blifva alltför tungt.
Jag anser mig således hafva allt skäl att gilla den amplifikation Utsk. i 4:de punkt, föreslagit.
Dess nytta skall man vid nogare eftersinnande medgifva.
Afven i det afs:det anser jag öfverflödigt att efter Hr Bildts utredning af saken ingå i alltför vidlyftig undersökning derom; men jag kan icke underlåta att derom yttra några ord.
Jag förutskickar då den anmärkn., att jag förbigår frågan om Privatbankernes mer eller mindre förtjenst om det allmänna 10* Den 20 Janu&ri. bästa och om den materiel» utveckling, som under sednare åren uppenbarat sig.
Jag vill blott hafva sagt, att om Privatbankerne icke kunna fortsätta den rörelse, som de för närv:de i sina respektiva orter bedrifva, så måste man erkänna, att deri ligger en ganska betänklig svårighet, äfven om man hyser den åsigten, att dessa banker icke äro till sin natur sådana man önskar.
Det är ett factum, att de sammanknutit affärsförbindelser, och ett afbrott i det afs:det måste vara betänkligt.
Afsigten med rättigheten för Fullmäktige att utlemna en del af lånet till Privatbankerne är ingen annan än att derigenom sätta dem i tillfälle att fortsätta den rörelse de bedrifvit, och följaktligen, om premissen är riktig, en ganska nyttig verkan åstadkommit, och endast på detta sätt kan det förklaras, att
Privatbankerne kunna begagna sig af ett lån på drygare vilkor än de kunna sjelfva betinga sig.
Och Hr Bildt har fullkomligt rätt deruti, art om Privatbankerne genom några 100,000 Rdr försättas i sitt normala skick, hafva de ingen svårighet att betjena rörelsen med flere gånger större belopp och att derigenom upstår den fördel, att rörelsen kan få större hjelp än genom direkta lån äfvensom mot billigare vilkor.
Det synes mig vara en sak, som icke kan bestridas, att det är af vigt det Fullmäktige erhålla en rättighet, utan att man binder händerna på dem.
Hvad nu den andra frågan vidkommer, nemi. om lämpligheten, att Regeringen deltager i lånets administration, torde det vara ursäktligt, att jag icke mycket utvecklar min åsigt efter de skäl, som tala derför, enär detta redan i Hr Mannerskantz’s reservation blifvit på ett förtjenstfull t sätt ådagalagdt.
Jag anser det således nyttigt att så sker, och jag öfverlemnar åt II. o. Adur att bestämma formen.
Jag tror, att hvad sorn här är föreslaget, är ganska lämpligt.
Jag vill blott slutligen tillägga, att jag anser nödigt att roan icke genom en återrerniss fördröjer frågans afgörande.
Man kan genom en modifikation i R. o. Ad:ns förra beslut nu definitivt afgöra frågan, hvilket vore så mycket mera önskiigt som alla lära medgifva, att om någonsin den gamla regeln haft sin tillämpning, så är det här, nemi. att snar hjelp är dubbel hjelp, och att förhala tiden medelst en återrerniss vore ganska olycksbringande.
Att tiden brådskar, anser jag mig vara berättigad att säga, emedan utsigterna för lånets afslutande äro i detta ögonblick ganska goda, så att man kan vänta sig att denna affär kan hvad dag som helst vinna önskad utgång.
Den i sista punkten förekommande föreskrift torde endast afse formen för Bankens räkenskaper, men kan, det oaktadt, vara ganska betänklig.
Om för det i BaukoUtsk-. s Mern.
N:o 69 afsedde ändamål ett kreditiv å 3.000,000
Rdr silfver skulle å utländsk ort erhållas och ett motsvarande belopp försträckningar från Statslånefonden genast utlemnades, så skulle hela krediti vet uptagas i Bankens räkenskaper såsom metallisk kassa och följaktligen kunna hända, att räkenskaperne utvisade en metallisk kassa af åtskilige milhr
Rdr, under det i Bankens förvar icke funnes en enda.
Om en enskild person så förde sina
Den 20 J»nnari.
107 räkenskaper, skulle det anses bedrägligt, och jag fliser icke att ett dylikt förfarande af Staten bör godkännas.
De förklaringar Utsk:s Ordfide afgifvit och hans upmaning till mig och öfrige ledamöter, hvilka begärt återremiss, hafva på mig gjort den verkan, som en på skäl grundad framställning alltid bör göra.
Lika med annan ledamot får jag således förklara, att jag afstår från min begäran om återremiss, destoheldre som jag har hopp, att de åsigter, jag förfäktar, kunna på annat sätt, än bättre göra sig gällande, än gerom ärendets återremitterande.
Jag har nemi. funnit, att mina betänkligheter vid 4:de punkten kunna genom en annan tolkning af ordalagen undanrödjas.
I Hr Mannerskantz’s tillägg är jag beredd att instämma. förmodandes likväl, i likhet med Gr, Liljencrantz, att en ringa förändring i redaktionen af detsamma skulle göra det ännu mera öfverensstämmande med de premisser, Hr Mannerskantz framställt.
Hvad jag förra gången upläste, var en utredning, ämnad att delgifvas Utsk., i händelse R. o.
Ad:n skulle besluta en återremiss.
Nu då fråga är om att fatta definitivt beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. ville å pag. 9 i Utsk:s Betänk, fästa sin upmärksamhet vid Hr Mannerskantz’s reservation, hvilken är af detta innehåll: »att K.
M. må berättigas, att för hvarje DiskontDirektion tillsätta ett ombud, som skall äga deltaga i Direktionens bestyr med utlåningen af Statslånefondens medel, börande det för BankoDiskontverket i Stockholm af K.
M. sålunda tillsatta ombud jemväl erhålla rätt att yttra sig i fråga om Statslånefondens fördelning, samt beredas tillfälle att inhämta kännedom om de beslut och åtgärder, som vidtagas med afs:de å sättet för medlens användande till näringarnes understödjande inom alla delar af landet.»
Mitt förslag är af följande lydelse: »att K. M. berättigas, att för hvarje
DiskontDirektion tillsätta ett ombud, som skall äga deltaga i Direktionens bestyr med utlåningen af Statslånefondens medel; börande det från BankoDiskontverket i Stockholm af K.
M. sålunda tillsatta ombud jemväl erhålla rätt att yttra sig i fråga om Statslånefondens fördelning, samt rörande de åtgärder, som vidtagas med afs.-de å sättet för medlens användande till näringarnes understödjande inom serskilda delar af landet.»
Detta mitt förslag skiljer sig från reservanten derutinnan, att Hr Mannerskantz velat bereda Regeringens ombud rättighet att yttra sig i fråga om lånets fördelning, men icke full kännedom om de beslut och åtgärder, som sedermera vidtagas, då jag deremot tror att såväl med Hr Mannerskantz^ premisser, som med hvad här blifvit i samma rigtning sakrikt i dag yttradt, öfverensstämmer, att Regeringens ombud äfven bör hafva tillfälle att yttra sig öfver, samt de åtgärder, som med ärendets handläggning ytterligare vidtagas.
Vidare har Hr Mannerskantz medgifvit länets spridning till alla delar af landet, hvaremot jag endast sagt serskilda delar af landet.
Jag förmodar, att orden »alla delar» inkommit i Hr Mannerskantz’s förslag af den tillfällighet, att samma uttryck förekommer i Utsk:s förslag; men mig synes orden »serskilda delar» innefatta en nyttig frihet för 108 Den 20 Jannari. vederbörande, att vid fördelningen göra afs:de å förhållandena, i hvilken hänsigt mitt förslag torde ega ett företräde och böra iakttagas, i händelse man eljest godkänner punkten 4.
— I öfrigt förenar jag mig med Gr. Löwenhjelm i anhållan, att punkten 6 likasom de öfriga måtte godkännas med uteslutande i punkten af orden: »undantagandes spirituösa drycker».
Jag anhåller således om bifall å Utsk:s förslag, med iakttagande af de förändringar jag nu sednast framställt.
Hr Flach, Joh. Fredr.
Då jag anmälde mig, hade ännu ingen talare vidrört sista punkten i Betänk., som synes mig vara den vigtigaste.
Sedermera har Hr Carleson utvecklat mina åsigter; men jag anhåller likväl att få yttra några ord.
Som vi känna, hafva R.
St:r redan beslutat, att Bankens metalliska kassa skall förstärkas.
Jag tror det vara olämpligt att i afs:de på detta lån göra ett supplementär-stadgande, serdeles som Statslånefonden skall afskiljas frän Bankens öfriga fonder.
Endast i fråga om bokföringen åsyftar man reda, men utom det att sådan kan på annat sätt vinnas, skulle genom Utsk:s förslag kunna upstå mycken oreda i bokföringen, i händelse åtskilliga af de förskotter, som utlemnas, komma i henderne på personer, som fallera, och på det att R. o. Ad:n må kunna bedöma det, som komma kan, af hvad som redan inträffat, vill jag uplysa, att i Banken finnas redan protesterade vexlar till ett belopp af omkring 500,000 mark Hamb.
Det är lätt besvaradt.
I 106 § BankoReglem. föreskrifves hvad sorn menas med metallisk kassa.
Det är vexlar, dragna på handelshus i Hamburg och Altona, som icke blifvit betalde eller remitterade till Banken, hvilket är ganska rätt.
Nu har emedlertid inträffat, att innan dessa vexlar förfallit och åtgärder vidtagits för deras indrifvande, hatva de personer, på hvilka vexlarne varit dragna, fallerat och vexlarne återkommit med protest, men då afföres icke dessa vexlar ur räkenskaperne.
Vore det nu klokt och rigtigt, att i denna fråga, der man icke behöfver sammanblanda Bankens allmänna rörelse med den enskilda, sä ställa till, att man aldrig får veta, hvad den metalliska kassan verkligen utgör, förr än det visar sig, att någon metallisk kassa icke finnes.
Derföre yrkar jag afslag på denne punkt och anhåller, att R. o. Ad:n ville deruti förena sig, emedan i annat fall man blottställer sig för vådor, som äro ganska stora.
Jag hade icke ämnat yttra mig om de öfriga punkterne, men då man begärt, att de, som yrkat återremiss måtte afstå derifrån, emedan tiden skyndar, torde jag få göra den erinran, att om tiden skyndar för de lånesökande, så är angeläget, att de lånegifvande begagnar tiden för att öfvertänka de vilkor, som för utlåningen böra stadgas, (^tvifvelaktigt göras anmärkn. inom de öfriga Stånden, som föranleda återremiss.
Det är också det förnuftigaste sättet att sammanjemka de olika åsigterne.
Jag hemställer derföre, om icke en återremiss af Betänk, i dess helhet vöre lämplig.
Den 20 Januari. 109 Tersmeden och Hr Bildt.
Det är klart, att hvilken åsigt man än må hafva om Privatbankerne, måste man erkänna, att deras verksamhet haft ett mäktigt och fördelaktigt inflytande på näringarne.
Det kan icke nekas, att i en ort, der Privatbank mast i följd af penningekrisen inskränka sin rörelse, sådant på affärslifvet i orten verkar i högsta grad hämmande, men Banken är derföre icke destomindre fullkomligt säker, och kunde Riksbanken understödja en sådan Bank, så att den kunde åter utvidga sin för tillfället inskränkta rörelse, vore orten dermed mera belåten, än om Riksbanken omedelbart lemnat. en och annan näringsidkare försträckningar.
Jag kan således icke finna annat, än att punkten 4 är välbetänkt upställd.
I afseende på punkten 6 hafva anmärkmr framställts af åtskilliga talare, hvilka förordat Prof.
Agardhs reservation.
Afven jag måste gilla den tanke, som å denna reservation är uttalad och hvilken är grundad på en framställning at Fullmäktige.
Jag anser likväl denna fråga icke vara af den vigt, att man bör fördröja ett definitivt beslut; ty det är klart, att om punkten förändras eller återremitteras, föranleder detta ytterligare åtgärder från Utsk:s sida som åter förorsakar tidsutdrägt, och då frågan är af så stor vigt, torde tidsförlusten eller utdrägten vara af mera betydelse än vinsten af en yrkad förändring.
Vid punkten 6 har man med rätta sagt, att det vore orätt att utesluta spirituösa drycker från belåning.
Dessa drycker äro icke uteslutna genom sjelfva stadgandet, utan genom sådana inhemska produkter, hvilka företrädesvis böra belånas.
Man har här framhållit nödvändigheten och lämpligheten att antaga Hr Mannerskantz’s reservation.
Afven jag tror, att det vore nyttigt, men utöfver samma reservation anser jag icke rådligt att gå.
Omöjligt derföre att R.
St:r beslutat, att medlen skola ställas till BankoFullmäktiges disposition, och orådligt, derföre att sednare delen af punkten 2 innehåller eller uptager ett föreg:de R.
St:s beslut, nemi. punkten 3 i Utsk:s Betänk.
N:o 66 så lydande; vatt så snart på fullt säker hand aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt, R.
St:rs Bank må efter behof och enligt Fullmäktiges bepröfvande genast utgifva ett deremot svarande belopp i sedlar; hvarefter genom indragning af lånet eller kreditivet, på sätt Fullmäktige finna lämpligt, den metalliska kassan skall beredas» etc.
Som Hrrtne behaga finna, står denna Fullmäktiges rätt, hvilken tillhör administrationen af lånet, att utgifva sedlar på denna valuta äfven innan den inkommit i landet i ganska nära förhållande till Bankens styrelse i öfrigt.
Det går påtagligen icke an, att Fullmäktige vidtaga denna sedelutsläppning utan att ega fullkomlig reda på Bankens metalliska kassa, och att känna de affärsförhållanden, som på densamma hafva inflytande.
Jag tror, att R.
St:rs beslut är riktigt, men att det måste tillämpas med noga afs:de på Bankens ställning i allmänhet.
Det vore således ganska farligt, om icke samma Styrelse, sora administrerar Banken i öfrigt, icke skulle få administrera sjelfva lånet, utan detta bestyr öfverlemnas åt andra.
Följaktligen kan Regeringens deltagande i administrationen af lånet icke utan äfventyr utsträckas utöfver hvad Pir Man - 110 Den 20 Januari. nerskantz föreslagit och li vilket jag på det högsta förordar.
Emellan detta förslag eller tillägg och det af en annan talare här afgifna förefinnes obetydlig skillnad, och det synes mig icke lämpligt, att man för denna obetydliga skillnad blottställer sig för den olägenheten, att derigenom om möjligen ett annat Stånd kan dela R. o. Ad:s åsigt, besluten blifva olika.
Jag anhåller således om bifall till Hr Mannerskantz’s förslag.
Slutligen hafva 2:ne talare mycket skarpt angripit den sista punkten i Utsk:s förslag, så lydande: »att af det lån eller kreditiv, hvarom aftal på säker hand blifvit träffadt, må såsom metallisk kassa genast få beräknas så stor del, som motsvarar de före lånets eller kreditivets indragning från Statslånefonden efter hand utgifna försträckningar »
Detta stadgande är en nödvändig följd af det utaf R.
St:r bifallna Utsk:s Mern.
Jag har nyss upläst det sista mom. i detta Mern.
Deraf är tydligt, att så snart på full säker hand aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt eger Banken att genast utgifva ett deremot svarande belopp i sedlar.
Förut är redan stadgadt i BankoReglem. att
Fullmäktige icke få utgifva andra sedlar än de som motsvaras af metallisk valuta eller också icke med mera än 30,000.000 Rdr Ernt öfverstiga denna valuta.
Det är således klart, att om nyttan af detta lån skall blifva en sanning, så får man i nu ifrågav:de punkt icke säga, att Fullmäktige icke få utgifva sedlar på annat än metallisk valuta, och att i denna valuta inberäknas icke statslånefonden.
Det är derföre nödvändigt att ställa dessa stadganden i harmoni med hvarandra, så att den metalliska valuta, hvarpå Fullmäktige få utgifva sedlar äfven inbegriper statslånefonden.
Icke heller är stadgandet uti den af de 2:ne talarne så mycket klandrade punkten främmande för hvad som redan nu är medgifvet.
Det är alla bekant, att Fullmäktige kunna ega dispositioner hos bankirhus i Hamburg, och att ett dessa depositioner motsvarande belopp i sedlar kunna utgifvas, så att dessa depositioner äro att anse såsom en del af metalliska kassan.
Nu är visserligen sannt, att dessa depositioner äro Bankens egendom, men öfver det ifrågavtde lånet har Banken samma depositionsrätt som öfver sina depositioner i Hamburg.
Således blir detta mom. eller denna punkt i Betänk:t icke annat än en tillämpning af det förut fattade beslutet om rättighet för Fullmäktige att utlemna lån till näringarne. så snart lånet är kontraheradt, och att i metalliska valutan inrycka depositionsräkningarne i Hamburg.
Jag anser stadgandet nödvändigt, och anhåller om bifall å detsamma.
Paykull:
Då jag var en ibland dem, som yrkade, att Regeringen skulle få någon del i Statslånets administration, är detta en förnyad anledn. för mig att begära återremiss.
Jag gör det icke. derföre att jag anser det vara enligt med de flestas önskningar, såsom en annan talare yttrat sig, utan derföre att jag anser det vara den rätta åtgärden.
Man liar här framlagt åtskilliga re daktionsförslag, men jag befarar, att om vi här skola företaga oss att omredigera alla dessa punkter, sådant icke synnerligen väl skulle lyckas.
Jag yrkar fortfarande återremiss och vill icke öda Den 20 J»nu»ri. lil tiden med besvarandet af anmärkn. mot mitt förra yttrande, tillkomna till en del af missförstånd.
Hr Carleson: I anledn. af Gr.
Lagerbjelkes yttrande får jag erinra, dels att, enl.
St:rs beslut, Banken ar berättigad att, så snart aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt, genast utgifva ett motsvarande belopp sedlar, dels att den omständighet, att föreskrifterna om
Bankens styrelse och förvaltning äro undantagslagar, alldeles icke rättfärdigar föreskriften om en missledande upställning af Bankens räkenskaper.
Och missledande blir ju denna upställning, derest i samma ögonblick
Banken erhållit ett kreditiv på 3,000,000 Kdr och motsvarande sedelbelopp blifvit utgifvit i försträckningar, Banken upför dessa 3,000,000 Rdr såsom metallisk kassa.
Hvarest finnes väl denna metalliska kassa?
Jo! om kreditivet erhållits i Paris eller London, så finnes den möjligen der, men i Bankens förvar är den ieke.
Vid jemförelse af det ifrågav:de stadgandet med 106 § i BankoReglem. synes som Bankens hela metalliska valuta kunde någon tid, t. ex. under vintern, vara liggande å utländsk ort och att under det de för allmänheten framlagda räkenskaperna uptaga den metalliska kassan till 3,000.000
Kdr eller Statslånefondens belopp, funnes deraf i Bankens hvalf ingenting för att honorera hans förbindelse att vid anfordran inlösa sine utgifne sedlar.
Det kan icke vara rätt, att Bankens räkenskaper föras så, att allmänheten förvillas och inledas att tro att valuta finnes, då ingen sådan saknas.
Hvarför icke hellre lägga sanningen i dagen, och hvarför icke i räkenskaperna upgifva förhållandet, sådant det verkligen är.
Sedan K. St:r beslutat, att så snart på fullt säker hand aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt, R.
St,:rs Bank må efter behof och Fullmäktiges bepröfvande genast utgifva ett deremot svarande belopp i sedlar, måste Fullmäktige försättas i tillfälle att upfylla denna föreskrift.
Om icke någon föreskrift lemnäs, hvarigenom Fullmäktige berättigas, att utöfver de 30.000,000
Kdr i sedlar, som få utsläppas, ett ytterligare belopp får komma rörelsen till godo motsvarande de 3,000,000
Kdr i silfver, komma Fullmäktige i en svår ställning, hvilkendera föreskriften skall gälla.