Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är och måste vara en allmänt erkänd sanning, alt i alla lagskipningar tvenne omständigheter äro af yttersta vigt, nemi. skyndsamhet med ärendenas behandling och noggrannhet med lagens tillämpning.
Båda dessa saker befordras i betydlig mån genom en särskild ÖfverKrigsDomstol för de militära ärendenas behandling, och man måste erkänna, att man i hög' grad afsäger sig dessa fördelar, om man öfverflyttar dessa måls behandling på de allmänna Domstolarne, som redan äro i betydlig mån betungade med arbete, och då de derjemte för det närv:de arbeta på icke mindre än 12 Divisioner, så kan man icke hos dem påräkna samma enhet, som man får då dessa mål handläggas vid en Domstol, som är gemensam för hela Riket och sammansatt af blott en enda Division.
Om man skall afsäga sig fördelarne af en redan befintlig institution, så fordras det onekligen att olägenheterna af densamma skola vara särdeles bjert framstående.
Hvilka äro då dessa olägenheter, som böra förorsaka KrigsHofRms indragning?
Den kostnad som KrigsHofR:n medför kan väl icke dertill vara någon hufvudsak lig anledn.; ty äfven efter den af K. M. vid denna Riksdag föreslagna lönelillökningen upgår totalsumman för KrigsHofRms aflöning icke till mer än 12 ä 13.000 Rdr årligen.
Äfven om man bifaller Utsk:s förslag kommer man icke att kunna inbespara särdeles mycket af denna summa; också har jag icke hört någon åberopa detta skäl.
Man har isynnerhet fäst sig vid att ledamöterne i denna Domstol äro afsättliga och kommenderade för tillfället.
Det är sannt att detta utgör, om man så vill kalla det, en brist uti KrigsHofRms närvar:de organisation, men denna brist finnes hos alla länders KrigsDomstolar; ty åtminstone, så vidt jag vet, så har man hittills icke i något land lyckats bilda sina KrigsDomstolar annorlunda. 106 Den 4 April f. m.
Härpå vill man grunda indragningen af KrigsHofRtn, men ingen har vågat tala om uphäfvande af RrigsR:na, oaktadt deras organisation är behäftad med alldeles samma fel.
Jag fruktar, att man svårligen skall kunna undvika denna brist i organisationen, utan att på samma gång förfela ändamålet med denna institution.
Det återstår likväl en omständighet, hvilken åtminstone talar för någon förändring, och det är det ringa antal mål, som årligen handläggas af KrigsHofR:n, och möjligen skulle de kunna afgöras på ett enklare sätt.
Jag vill likväl, såsom jag förut yttrat, icke nu derom fälla något bestämdt omdöme.
Det är väl möjligt, att man kan utfinna ett bättre sätt för dessa måls afgörande, men jag vågar tryggt påstå, att denna förbättring icke vinnes genom Utsk:s förslag att öfverflytta målen på HofRma, och gifva dem ett par militär-personer till biträde.
En svårighet härför ligger redan i den omständigheten, att uti de särskilda städer, der våra HofR:r residera, icke alltid Officerare af Arméen och Flottan kunna vara till hands för att taga säte i Domstolen; Det finns andra sätt att komma till målet och jag har här hört 2:ne särskilda förslag framställas. Hr Stjernsvärd har framställt ett bestämdt förslag, och Gr.
Sparre har framställt ett annat, hållet i mera allmänt syfte.
Afven jag sjelf är betänkt på en annan utväg, men det är onödigt att här ingå i några specialiteter, när, såsom sagdt är, frågan i alla fall, i följd af tre Stånds beslut, kommer under K.
Jag har blott velat framställa dessa mina åsigter, för att sätta K. o.
Ad. i tillfälle att öfverväga de fördelar eller olägenheter, som kunna finnas å ena eller andra sidan.
Då tre Stånd beslutat att en skrifvelse ang:de KrigsHofR:ns indragning skall afgå till K. M., så kommer naturligtvis denna skrifvelse att afgå, och det blir först sedan R. o. Ad. beslutat att afslå det af Ekon.Utsk. gjorda förslaget som mitt förslag kan komma under öfverläggning.
Sedan jag sist hade ordet har Gr.
Sparre gjort ett annat förslag, och som jag tror att det är ganska få skiljaktigheter dem emellan, så skulle möjligen en votering om dessa två förslag kunna undvikas, om vi kunde förena oss om samma förslag.
Jag håller icke alls på ordalagen af mitt förslag, blott grundtanken blir bibehållen, och jag har ingenting emot att förena mig med Gr.
Sparre, om i den skrifvelse han föreslagit blir intaget, att R. o. Ad. för sin del anser att endast i tjenst varande Officerare böra kommenderas, och att de böra vara oafsättliga under den tid de innehafva kommenderingen, samt att denna kommendering bör ske efter tur corpsvis.
Jag vill icke ab solut bestrida lämpligheten af en särskild MilitärDomsto), och detta är för öfrigt, enl. min upfattning, icke hufvudfrågan, utan här är egentligen fråga om organisationen af denna särskilda Domstol, och i det hänseendet är frågan, huruvida den närv:de organisationen är sådan som den borde och kunde vara.
Det är visserligen Den 4 April f. m. 107 sannt, att i viss mån speciella kunskaper erfordras för att döma i dessa speciella mål, och äfven att tillämpningen af KrigsLagen tilläfventyrs kan vara svårare för den som endast äger allmän juridisk insigt, än för en militär, som efter praktiken bättre bedömer förseelsens beskaffenhet och följder.
Men jag tror likväl att erfarenheten visar, att om de militära ledamöterna i KrigsHofR:n icke hade en väsendtlig ledning af den lagfarne ledamoten, så skulle de stå sig ganska slätt.
Och hvad de lägre KrigsR:na beträffar, så har man icke få exempel på actioner mot dessa Rätter, då de haft Auditörer, som saknat domare-erfarenhet och således missledt Rättens öfriga ledamöter.
För öfrigt lärer det icke vara obekant för dem som känna KrigsHofRis nuv:de organisation, att målens utredning egentligen beror på KrigsFiskalen, likasom i de flesta fall utslaget af KrigsHofRättsRådet eller den civile ledamoten.
Att dessa icke få vara fremmande ens för det scientifika af krigsväsendet har visat sig vid behandlingen af flera vigtiga mål, t. ex. frågor om af befälbafvares på sjöfartyg begångna fel i seglationen; men äfven i dessa har utredningen skett af de civila ledamöterne.
Deraf kan man draga den slutsats, att det för en jurist icke är omöjligt att döma äfven efter KrigsLagarne, och att göra det lika väl som en militär.
Men då det säkert skulle fördröja ärendernas gång om en domare, som är utan mi 1 i tär iska insigter, skulle vara utan ledning och hjelp af militärer, så har i det hänseendet blifvit föreslaget, att den civila
Domstolen skulle få ett par militärpersoner till biträde, när den hade militärmål att afgöra.
Så går det till i Högsta Domstolen, och man kan väl icke bestrida, att de vigtigaste och mest maktpåliggande militära ärenden der förekomma.
Det kan visserligen icke undvikas, att de militärpersoner som tillkallas till en viss grad äro afsättlige, men i det afseendet kan man, på sätt Hr Stjernsvärd föreslagit, stadga, att de åtminstone under kommenderingstiden äro oafsättlige.
Jag har således ingenting emot att en särskild MilitärDomstol existerar, men jag vill blott att i denna Domstol skall finnas mer än en lagfaren ledamot, och att de ledamöter, som der äga domsrätt skola vara kommenderade under en viss tid.
I så fall vill jag medge att de 12,000 Rdr, som KrigsHofRm nu kostar, icke är en alltför stor utgift, och att den besparing som skulle upkomma genom KrigsHofRis indragning icke skulle motsvara de olägenheter, som skulle blifva en följd deraf att det icke funnes en särskild
Domstol för krigsärenden stationerad i hufvudstaden.
Exc. Hr Justit.
StatsMinistern nyligen här yttrat, att han i ani. af den skrifvelse, som, på grund af tre Stånds beslut, kommer att till K.
M. aflåtas, skall taga saken i närmare öfvervägande, så är jag fullt öfvertygad, att Hr Justit.Ministern icke eller skall förbise de olägenheter, som äro förenade med KrigsHofRms nuv:de organisation, och det skulle vara ett stöd för en sådan åsigt om R. o. Ad. förenade sig om det förslag till skrifvelse, som af Gr.
Sparre blifvit framstäldt.
Hr Gr. o. Landtm, framställde nu, att då flere talare anmält sig till afgifvande af ytterligare anföranden i detta ämne och tiden 108 Deni April e. m. vore långt framskriden samt dessutom vore desto mera behöflig, som han från H. M.
Drottningen erhållit svar, att den deputation, som It. o. Ad. beslutat, komme att på e. m. emottagas, förev:de öfverläggning måtte upskjutas till e m:s plenum, hvilket bifölls; hvarefter R. o.
Ad. åtskiljdes kl. half 4 e. m.
Just. 5 protisutdrag för förmiddagens plenum.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, enl. R. o. Ad:s fattade beslut, han jemte en deputation, beslående af Gr:ne Lagerbjelke och von Platen, Frihine Sprentporten och Sköldebrand, samt Hrr von Troil, Sam.
Gust, och af Nordin, inställt sig hos H. M.
Drottningen, för att tolka R. o. Adis deltagande i H.
M:ts förlust genom H. H.
Grefvinnan Theodolindas af Wurtemberg dödliga frånfälle samt efterfråga H.
M:ts helsotillstånd; och att H. M. behagat genom sin Öfverllofmästarinna uttrycka
Sin tacksamhet för R. o. Ad:s deltagande och meddela att H. M. i dag befann
Sig bättre, men i går varit särdeles lidande i följd af
Sin djupa sorg.
Besvärs- o. Ekon.Ulsk:s Betänk.
N:o 76, i ani. af väckt motion om KrigsHofUins indragning.
Hr af Funck, Carl Oscar, anförde skriftligen: Hvad Hr Stjernsvärd yttrat i sitt förslag i afseende på kommendering i tur inom 4:de MilitärDistriktet och närgränsande Distrikt, samt tiden af ett års tjenstgöring, är jag fullt öfvertygad om, att Hr Stjernsvärd önskar och äfven häruti ser all möjlig rättvisa och billighet, samt att han derigenom icke vill lemna rum åt något godtycke; men, ehuru en sak oftast låter vacker, riktig och stödd på billiga grunder, får man derföre icke låta förblända sig af endast theoretiska satser, utan äfven taga praktiken i förening med theorien såsom ett rättesnöre.
Att turberäkning är en rättvis sali och låter äfven verkställa sig till en viss grad, kan ingen bestrida, men allt har sin gräns.
Mången kan i sina tjensteåligganden vara en utmärkt och duglig officer, men följer derföre Den 4 April e. m. 103 fcke härutaf, alt han är lämplig eller duglig lill domare.
Då nu således här är fråga om domarekallet, kan väl ingen bestrida, ehuru skicklig en officer än må vara, att icke det blir nödvändigt att upsöka dem, som häruti äga djupare insigt, mera eftertanka, beslutsamhet och sjelfständighet i förening med en skarp blick, hvilka egenskaper hos domaren måste finnas framför alla andra.
Hvarföre icke då söka förmågan på ett vidsträcktare fält, såsom inom hela Arméen, i st. f. inom Distrikt.
Att den satsen Hr Stjernsvärd uttalat, om turberäkning, är, ^efter min öfvertygelse, om icke här, men i allmänhet riktig, måste jag erkänna; men då jag detta erkänner, hoppas jag man häruti icke måtte missförstå mig; ty lika litet, som jag nu här vill gilla en turberäkning, hvarigenom en olämplig eller mindre duglig kunde blifva använd före en duglig; lika litet skulle jag kunna gilla ett sådant system, att en äldre som är duglig, oftast med mera stadga och erfarenhet, förbigås af en yngre med mindre erfarenhet och praktisk duglighet, om ock med en s. k. större förmåga; då likvisst den, som till tjensten passande är, har fullt rättvisa anspråk på, att i sin tur blifva använd eller befordrad, så länge han är duglig peli som sådan erkänd.
Blir det efter godtycke, stänges eller helt och hållet qväfves all duglighet, i st. f. att den genom befordran skall upmuntras.
Hvad åter tiden beträffar, att vara kommenderad på ett år, är det, efter mitt omdöme, en alltför kort tid vid eit så v i g t i g t och maktpåliggajide kall, der kontinuitet fordras för att vinna större säkerhet, och detta så mycket mera behöfiigt, som de i KrigsR:ne kommenderade icke vinna någon praktisk erfarenhet, genom de ständiga ombyten, som derstädes förekomma.
Hr Bjö rnstjerna, Oscar Magnus Fredr.:
Det har varit med blandade känslor af förundran och ledsnad som jag sett delta Betänk, komma från ett Utsk., bestående af 48 personer, utan att någon enda deremot reserverat sig, äfvensom att det redan blifvit af 3 Stånd bifallet.
Jag tror det- vara ett axiom inom hvarje annat land i Europa, att förbrytelser mot KrigsLagarna böra afdömas af särskild Domstol.
Motionären har sagt, att i KrigsHofH:n förekomma afven mål, som egentligen höra under civila Domstolars afgörande.
Detta är visserligen ett fel, men som torde lämpligare kunna afhjelpas genom en föreskrift mot ett sådant än genom att uphäfva sjelfva Domstolen.
Jag kan icke finna det annat än abderistiskt att en och samma
Domstol skulle ena dagen döma en person till några böter för en örfil eller ett oqvädingsord, och andra dagen döma en annan af med lifvet för samma brott.
Sverige har, alltsedan Gustaf 11 Adolfs tid, varit berömdt för sin krigslagskipning, och det skulle vara smärtande att höra det man kastat denna ut genom fönstret, och att man inom Svenska Arméen är belåten, bara man får gå och processa och advocera med förmän och kamrater inför en vanlig Domstol.
Jag skulle finna det sorgligt, om roan på detta rum genomdrefve en sådan sats.
Jag tror icke, att man på sednare tider satt i fråga alt 110 Den 4 April e. m. militära förbrytelser skola afdömas af andra än KrigsDomstolar.
Jag vet, att efter 1789 års revolution afskaffades i Frankrike KrigsDomstolar, och man ställde Arméen under de vanliga civila, men det dröjde icke heller länge, innan man deraf skördade föga välgörande frukter, och få år derefter infördes åter KrigsDomstolar.
Jag kan icke finna, att det beslut, som blifvit af Utsb. föreslaget och sedan af 3:ne Stånd gilladt, tillkommit efter mogen granskning af sjelfva saken.
Jag skulle snarare tro det vara blott en opinionsyttring, som mindre afsåg huruvida KrigsDomstolar böra afdöma sådana saker; och att man fästat sig vid omständigheter, som man egentligen bordt lemna å sido.
Sparre, men önskar, att han icke måtte antaga de förändringar Hr Stjernsvärd föreslagit, derföre att jag tror att, när R.
M. täcktes låta undersöka och lemna förslag till en förbättrad organisation af KrigsliofRm, det icke är rätt att binda K.
AI. vid vissa punkter, för den händelse K.
AI. skulle till denna anhållan lemna Nåd. bifall.
Jag tror tvärtom det är lämpligt lemna fria händer åt dem, som skola upgöra det nya förslaget.
Jag tror icke heller det är lämpligt, som Hr Stjernsvärd föreslagit, att personer skulle i tur från yissa corpser kommenderas till bisittare i KrigsHofR:n, utan att det vore tjenligare om K. AI. finge välja inom hela Arméen.
Lika litet kan jag inse, hvarföre tjenstgöringsliden skulle vara så inskränkt som Hr Stjernsvärd ansett; jag tror tvärtom det vore nyttigt, att ledamöterne finge längre erfarenhet, och således blefve bättre i stånd att handlägga de förekommande ärenderna.
Stånd redan bifallit detta Betänk., så blir det ju K.
ALts sak att vid denna R.
St:s anhållan fästa det afseende K. AI. finner för godt.
Denna anhållan är affaltad i så obestämda termer, att den helt och hållet lemnar åt K. AI. att besluta i saken, och dessutom är det kändt att K. AI. enligt grundlagen har rätt att utan R.
St:s hörande organisera Statens inrättningar, såvida det icke strider mot den statsreglering IL St:r fastställt.
Under sådana förhållanden anser jag den fråga, som nu är å bane, icke kunna nog behjertas och af R.
St:r vid afgörandet upmärksammas, hvaraf måhända äfven de, som sedan skola handlägga ärendet, kunna hemta någon ledning.
Större delen af de talare, som på f. m. i denna fråga upträdt, hafva anfört såsom skäl för bibehållande af en särskilt
Domstol för handläggande af sådana mål, som nu tillhöra KrigsIIofRms behandling, dels att det vore svårt för de allmänna
Domstolarne att äga fullständig kännedom om dithörande författningar — hvilka en talare kallat inkrånglade — samt att tillämpa dem i de fall som komma i fråga; dels också, att, om sådana mål komma till de särskilda OfverDomstolarne, så skulle de vara mera utsatta för olikhet i behandlingen, än om de gå till en särskild KrigsHofRätt.
Vi veta likväl att denna fråga är så pass utkämpad, att derom icke mycket behöfver yttras.
Jag medgifver visserligen att det kan vara en svårighet att hänskjuta alla mål, som röra KrigsLagarne, till de Den i April e. m. lil vanliga Domstolarna, och att det stundom är nödvändigt alt föra dem till en särskild sådan.
Men, såsom H.
Exc. Hr Gunther anmärkt, kan det äfven vara svårt att alltid finna hos en KrigsDomstol den sjelfständighet, som man påräknar hos domaremakten.
Detta är en omständighet, som icke förut blifvit vidrörd, och på hvilken jäg tager mig friheten fästa R. o. Ad:s upmärksamhet, emedan jag anser häruti till stor del ligga orsaken till det missnöje, som i vissa afseenden äger rum med KrigsHofR:n, och som utan tvifvel har till icke obetydlig del gifvit anledning till de vid hvarje Riksdag återkommande motionerna om denna Domstols indragning.
För att närmare belysa detta, ber jag att få uprepa ett inkast, som i ett annat Stånd blifvit framställt af en person, som satt sig emot Bevilln:sUtsk:s Betänk, derföre att han, i öfverensstämmelse med den åsigt som på sednare tider gjort sig gällande, ansåg det vara rätt och läm-pligt att uphäfva alla privilegierade Domstolar, då de gällde quoad personam, men icke då de vore det quoad causam.
Oaktadt denne man är en rättslärd, vill jag dock, utan afseende å hans erfarenhet, hemställa, om icke sådan specialkunskap om författningarna, som i afseende på hithörande ärender erfordras, kan inhämtas på förhand under målets utagerande, fastän saken afdömes vid allmän domstol; så sker t. ex. med tvister som angå bergsväsendet, äfvensom ang.-de patenter, och i båda dessa fall komma dock större fordringar på specialkunskap i fråga, än vid militärmål, der det endast gäller att känna till de för det omhandlade fallet gällande författningar, hvilka deremot för ingen vanlig domare kunna vara svåra att förstå.
Det är för öfrigt bekant, att om en förbrytelse begås, för hvilken ansvaret finnes i allmänna Lagen utsatt, men en krigsman finnes deri inblandad, så skall hela målet efter närv:de förordningar icke till vanlig Dom'stol, utan till KrigsDomstol och der afdömas, Det är denna abnormitet som med skäl ger anledn. till ett allmänt missnöje och sorn bör afskaffas.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att under den s. k.
JuliRegeringen i Frankrike, mellanåren 1830 och 1848, ventilerades frågan om KrigsDomstolar ganska grundligt i DeputeradeKammaren derstädes, och alla de mål, som voro af på engång militär och civil natur, togos från de förra, och öfverfördes till de allmänna Domstolarne.
Om en sådan åtgärd vidtages, så blir risken mindre.
Det anses allmänt — jag vill icke utlåta mig huruvida det är med rätta — att då civile och militärer komma tillsammans inför en KrigsDomstol, fullkomlig oväld icke alltid kan iakttagas mellan dem som höra till facket och dem som stå derutom.
Denna förmodan må vara grundad eller icke, så har dock den stora allmänheten länge ansett behöfligt och ändamålsenligt att borttaga dessa mål från de särskilda
Domstolarne och öfverflytta dem till de allmänna, helst som organisationen af de förra sedan blefve vida lättare.
Jag har tagit mig friheten fästa upmärksamheten derpå, att H.
StatsMinistern varit närv:de här i dag och äfven gifvit hopp om att han kommer att behandla ämnet, så att man kan få en tillfredsställande lösning af frågan.
För öfrigt finner jag, så vida det är 112 Den 4 April e. m. fråga om en opinionsyttring i detta ämne, att om Gr.
Sparres och Hr Stjernsvärds förslager kunna sammanjemkas, Ii. o. Ad. från sin ståndpunkt kan hafva mera skäl att förena sig om ett sådant än att bifalla de andra Ståndens beslut, hvarföre jag äfven för min del önskar, att en sådan sammanjemkning, hvilken jag då äfven biträder, mätte verkställas.
Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Hvad Hr of Funck yttrat, hvilar på ett misstag.
Jag har icke sagt annat än att ledamotskapet i KrigsHofR.n borde gå turvis efter corpser, och jag hemställer, huruvida det vore fördelaktigt att en enda i hufvudstaden förlagd corps, t. ex. LifbeväringsReg:t, skulle lemna ledamöter till donna Domstol Med Hr Björnstjerna är jag af helt och hållet olika tanka.
Jag tror det tillhör den ena statsmakten likaväl som den andra att ingå i specialiteter, helst som jag sett att sådant haft ganska god nytta med sig.
I afseende på Ilr Hjertås yttrande medgifver jag, att civila mål böra skiljas från KrigsDomstolarne; så går det till i Frankrike.
Der äro KrigsLagarne icke i så outbildadt skick som hos oss, utan der återförvisas alla civila mål, och det är endast militära brott som KrigsDomslolarne der hafva att handlägga.
Men detta har egentligen icke med KrigsIIofR:n att göra, utan angår KrigsLagarne, så att dermed torde väl nu få anstå.
Då jag har ani. förmoda att Gr.
Sparre i sitt förslag anmärkt de brister, som jag volat afhjelpa, förenar jag mig med honom.
En talare har förundrat sig öfver, att ingen reservation finnes detta Betänk, vidfogad.
Jag har inom Etsk. hvarken yttrat mig för eller emot detsamma, men jag har ansett mig både kunna och böra biträda detsamma.
Inom Utsk. har blifvit fidagalagdt, hvad som också af flere talare vitsordats, att KrigsHofRm är behäftad med åtskilliga bristfä 11 ig het ei-.
Den föreslagna skrifvelsen skulle för öfrigt icke innefatta någon begäran från II.
St:r om Domstolens uphäfvando, utan endast om utredning af ämnet, såvida sådant låteb sig göra.
Det är således öfverlemnadt till K.
M. att häröfver besluta; och vid öfverflvttningen till HofR:ne af de civila målen blir det först fråga om huruvida det låter sig göra, och sedan om sältet huru det skall ske.
Det är icke någon besparingsanda, som i delta Betänk, uttalat sig, utan endast en önskan, att KrigsHoflLn måtte bättre organiseras.
Jag har endast velat anföra dessa ord för att rättfärdiga mig mot den beskyllningen, att man skulle i Utsk. hafva utan tillräcklig upmärksamhet behandlat detta ämne.
Den siste talaren har funnit sig föran låten att gifva mig en tillrättavisning, hvaraf jag icke gjort mig förtjent.
Jag måste då vända mig till honom för att efterse huruvida den icke bör återfalla på honom sjelf.
Han klandrade hvad jag yttrade om Frankrike, i fråga om huruvida under Ludvig Filips regering KrigsDomstolarne afdömde civila frågor.
Jag yttrade, som I) o ii i April e. m. 113 sorn jag tror, tillräckligt tydligt, att man der tog de civila målen från KrigsDomstolarne och öfverflyttade dem till civila Domstolar, hvaremot de militära målen stannade qvar hos de förra.
Det var ett sådant beslut man, såsom äfven Hr Hjerta uplyst, fattade i Frankrike, och som således öfverensstämmer med det jag önskar man måtte fatta här.
Hr Hjerta yttrade också att Öfriga mål, deri en militär vore inblandad, nu måste dragas inför KrigsDomstolarne.
Inom garnisons-orter och på fästningar har det varit brukligt; men vi kunna i detta afseende trösta oss med, att vi icke äga många af hvarken ena eller andra slaget.
Jag vet, att i främmande länder är det antaget, och har under krigstider varit brukligt, att ställa civila personer under militärdomstolar, men jag vet icke att det i något land varit vanligt, som man nu vill göra här, ställa militärer, i fall som röra krigslagarne, under civila domstolar.
Sparre har mycket väl utvecklat krigsdomstolarnes rätta beskaffenhet, samt att meningen ingalunda är, att militärer icke skulle inför civil domstol och efter civil lag kunna tilltalas och straffas; och hvad jag fordrar skall af militärdomstol afdömas, det är brotten mot krigslagarne.
Hr Stjernsvärd har äfven sagt, att det är en rättighet för den ena statsmakten att ingå i specificationer och småbestämmelser; då skulle man försl vara öfverens omatt man önskar detta beslut, men som jag icke önskar att detta beslut må af K. M. fattas, så önskar jag icke heller, att det måtte inflyta i den und. skrifvelsen.
Mig synes att man i allmänhet lagt för mycken vigt derpå, att, om man finge en riktig organisation af krigsdomstolarne, skulle man fråntaga dom all befattning med vanliga brottmål, och inskränka dem till att vara endast för de mål som röra krigsartme.
Detta anser jag man icke kan taga i betraktande, emedan naturligtvis det då skulle blifva en annan organisation af krigsdomstolarne.
Jag tror icke att detta är riktigt, utan att det snarare är en ny organisation af KrigsKme, som borde sättas i stället; eller en högre instans af samma slag som KrigsR:n nu är.
Det är derföre jag anser orätt, att, som Gr.
Sparre och Hr Stjernsvärd föreslagit, i skrifvelsen utsätta några vissa grunder.