Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller om tillgift, för det jag ännu en gång yttrar mig; men det är måhända icke likgiltigt, om man söker genast besvara, eller ej» hvarje försök, att gå Grundlagarne i bakhåll.
Jag får förklara Grefve Frölich mitt förbindelse, för det lian, genom sitt sednaste utlåtande, hjelpt mig Öfvertyga Hr Hjerta, att han gjort en origtig tillämpning af 81 §.; men Herr Grefven har nu sjelf begått ett lika misstag; och jag hoppas, att någon annan, som i öfrigt tänker lika med Herr Grefven, måtte åter hjelpa mig, att vederlägga Den 6 April f. m. honom.
Herr Grefven yttrade: att man genom en viss tolkning af 81 §. skulle kunna betaga Stånden deras rätt, att öfverlägga om Grundlagstydningar, äfvensom icke tillåta ConstitutionsUtskottet öfver denna proposition ens säga sin tanka.
Nu innehåller olyckligtvis den beskedliga 81 §. sora alltid ändå är tydlig: ”Vill Konungen ”hos Rikets Ständer föreslå någon ändring ”i Grundlagarna, höre Han StatsRådet och ”öfverlemne sedan Sin Proposition, jemte ”StatsRådets tankar deröfver, till Rikets ”Ständer, som genastutan att om denna ”Proposition förut öfverlägga _, uppdrage ”ConstitutionsUtskottet_, att sitt utlåtande ”derom till Rikets Ständer afgifvaHuru är det då möjligt, att utan komplett utstrykande af hela denna §. sätta i fråga, att ConstitutionsUtskottet icke skall afgifva något Utlåtande öfver Konungens Proposition, och Ri,ksStånden öfverlägga efteråt om Utskottets Utlåtande, emedan sådant före Utlåtandets afgifvande icke får ske.
Jag har visserligen ingenting emot den vexelundervisningsmethod, som Herr Lefren tyckes vilja göra gällande.
Tvärtom finnér jag den förträfflig, i detta, sorn i alla andra afseenden.
Må det likväl tillåtas mig åberopa, att det icke är jag, som vill tyda Grundlagen på det vis, som man fruktat, att den skulle blifva tydd.
Men till bevis derom, att I Den 6 April f. m. den verke]igen kan blifva så lydd, ber jag, alt blott få uppläsa en del af Utskottets förevarande Memorial.
Utskottet säger nemligen: ”Förslaget är, i allt fall, Konungens, ”ej ConstitutionsUtskottets.
Konungens propositioner i Grundlagsämnen måste af Utskottet bestämt tillstyrkas, eller afstyrkas; ”Utskottet äger icke rätt, att tillstyrka 'dem ”modifierade, ej eller att afstyrka deras ”upptagande till grundlagsenlig beredning.
”RiksStånden åter är förbehållit, att göra ”anmärkningar; dock ej mot Konungens propositioner, utan vid Utskottets yttranden.”
Jag hemställer till hvar och en, om detta innebär något annat, än att ConstitutionsUtskottet skulle hafva ingen vidare handläggning af frågan, än att afgifva ett Utlåtande.
Detta Utlåtande får icke vara motiveradt; det skall likväl innehålla ett bestämdt till- eller afstyrkande, Under dessa ordens annalkande till hvarannan, synes mig ligga en sjuning som säger:
Utskottet skall, utan att raisonera öfver saken, bestämdt till- eller afstyrka propositionen.
Stånden åter, man bör noga observera det, få icke göra anmärkningar vid Konungens proposition, utan blott vid Utskottets yttrande.
Om nu detta yttrande saknar all motivering, såsom här är fallet, så hemställer jag, hvad slags interessant discussion skall kunna uppstå öfver den vigtiga frågan, om en ny Grundlagsparagraf är nyttig, eller skadlig.
Jag öfverlemnar nu 262 Den 6 April f. nj. till Herr Lefrén, att först och främst ogilla detta, som jag nu yttrat, och sedermera, med tillhjelp måhända af någon bland dem, hvilka författat Utskottets Memorial, tillvägabringa en vexelundervisning härom till Ridderskapets och Adelns fromma.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad.
Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, alt det alltid vore mindre angenämt, då en lång öfverläggning uppstod angående formen af ett måls behandling.
Den i afseende å formen nu uppkomna fråga hade härrört derifrån, att ConstitutionsUtskottet väl förklarat Ridderskapets och Adelns anmärkningar öfverhufvud innebära ett bestridande af den föreslagne redactionens nödvändighet och nytta, samt följa k teli gen afslag på Konungens proposition i Dess närvarande skick, men icke bestämt tillkännagifvit, om eller hvilka af Ridderskapets och Adelns anmärkningar Utskottet ansett så beskaffade, att de icke kunde till den i 56 §.
STOCKH”' "5 KÖSSKOL& jc; ie Protocoll, hållna lios II ögloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828, 1829 och 1850.
Sextionileandra Häftet.
Tryck te hos Johan Hörberg 1855.
Lördagen d. 12 Februarii i83o.
Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen* Jjerr af Robsahm, Carl Wilhelm:
Det är åcke för att förklara mitt ogillande deraf, att nästkommande Riksdag blifvit utsatt till i835, som jag 1111 begärt ordet, helst jagar fullkomligen öfvertvgad derom, att, med de åtgärder Rikets Högh Ständer vid denna iakttagit, en urtima dessförinnan torde inträffa; utan det är, för att få i protocollet förväradt detta mitt öppna bekännande, att jag bort till den minoritet, Som i förmiddags plenum förliden gårdag sökt att försvara det Grundlagens bud, hvilket då, genom Ridderskayets och Adelns beslut, enligt min öfvertygelse, på det mest förvånande sätt blifvit öfverträda Herr Dalman, Lars Johan, anförde skriftligen:
Såsom amplifikation af den protest jag i går förmiddagen rnundtligen tog mig fri62 H. 1 * 4 Den 12 F e b r u a r i i e. m. heten liär göra emot den då förrättade voteringen, anhåller jag vördsamt att få skriftligen yttra följande, för att intagas i protocollet.
Öfvertygad, som jag var, att Ridderskapet och Adeln rörande den genom 4 röster bland 280 voterande afgjörda frågan, skulle med stor pluralitet instämma i Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens ovedersägligt grundlagsenliga mening, ”att ej annan proposition, än örn en dag n. b. innom år 1833 till nasta Riksmöte, grundlagsenligt kunde göras,” har jag, såsom dessutom ovan talare, under discussionen ej velat öka den ändå nog stora vidven af protocollet.
Men voteringens oförväntade sorgliga utgång har uppmanat mig, att begagna den numera ensamt återstående utväg, att såsom Folkets ombud högtidligen protestera emot det farliga prrejudicat, att i en contraproposilion upptaga ett odiscuteradt serskildt öfverläggningsämne, hvilket ej af Ordföranden blifvit föredraget, — och att man såmedelst banat sig väg att decretera, det tre Stånd äfven i Grundlagsfrågor kunna besegra det fjerde.
Jag hade sannerligen hoppats att minnena från 1789 och SäkerhetsActen, derföre skulle kraftigt varna, och att slika försök skulle för evigt afvisas.
I fall ej inbjudning verkat, var först tid att discutera ämnet, om det enligt grundlag bos oss skulle förfalla eller af Constitu - Den 12 Februarii e. m. 5 tionsNämnden behandlas.
Men, mine Herrar, hvad är väl ett beroende vid 3 Stånds beslut om tolkningen af en Grundlags-^ annat, än ett förödmjukande farligt beroende af desse Ståndens lagstiftning — mera än af Grundlagen, (såsom Herr Grefve Horn så sannt anmärkt).
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken har vägrat proposition å den tolkning 3 Stånd afgifvit.
Genom inbjudning till instämmande med LandtMarskalken och Ståndet kunde ännu allt lijelpas; men en Statsminister, som likväl ej begärt, att ConstitutionsUtskottet skulle om lagligheten al Landtmarskalkens vägran rådfrågas, har segrat sorn vanligt, — måhända i detta fall mer än han väntat.
Hvad skulle väl 1789 års store
Män af Ridderskapet och Adeln, en Fersen, de Geer, Wachtmeister, Frietsky m. fl., yttra om de kunde nu öfvervara våra öfverläggningar?
Herr Silfverhjelm, Carl Adam, hade inlemnat följande, sorn upplästes: Sedan Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, genom resultatet af förmiddagens votering förliden gårdag, förklarat sig vilja låta bero vid hvad de 3;ne öfriga RiksStånden, i fråga om nästa Lagtima Riksdags utsättande i strid med grundlagens bokstafliga föreskrift, beslulit, och derigenom tillerkänt 6 Dea 13 Februarii e. m. 3:ne RiksStänd rättigheten att såväl förklara som öfverskrida Grundlagarne, så anhålla vi underteknade, att mot ett sådant förfarande få vår reservation i protocollet antecknad. F. L. Rosenqvist af Åkershult. 7E. F. Dalman.
C. U, Roos. C. F. Klöfverskjöld. C. M. Brummer. J. B. v. Utfall. P. A. Reutersvärd.
Nils TVestfelt. C. af Geyer slam. C. G. Stuart. E. v. Fegesack.
Carl A. Silfverhjelm. J. Zengerlein.
Företogs till pröfning StatsUtskoltets den 2 dennes under N:o 383 afgifne, och den 4 derpåföljde på hordet lagde Utlåtande, angående sättet för upptagande af det Statslån, Utskottet i serskildt Betänkande N:o 38a föreslagit.
Herr von Troils Emilj anförde skriftligen:
Jag deltog ej i discussionen förliden gårdag, rörande hufvudfrågan, emedan Ridderskapet och Adeln då befann sig i den, för detta Slånd så vanliga, ställning, att ej kunna inverka på resultatet, såsom redan af 3 Stånd bestämdt.
Utaf de betänkligheter, som uppstå vid hufvudfrågan, nödgas jag likväl att nu upptaga dem?
hvilka jag anser i någon män Den 3 Februarii e. m. 7 lunna undanrödjas genom sättet, hvaruppå detaljerna bestämmas.
Jag får då först erinra om den bestämda åtskillnaden emellan Statens skattkammare, eller Statsverket, och National-rikedomen; att den förra kan, efter de sista skärfvornes inpressande vara uppfyld, ehuru den senare är uttömd, och tvärtom.
Man finner utan svårighet af hvilken jemförelsevis ringa betydenhet tillståndet af Statskassan är, mot den af nationalrikedomen, ty finnes den senare, är det alltid lätt att förse den förre, men i annat fall blir det måhända omöjligt att återfylla den engång tömda StatsCassan, helst crediten måste vara ringa, der fattigdomen är stor.
Man torde då finna, huru föga man bevist för saken, då man sagt, att Staten ingenting förlorar, emedan de nya fordringarne skola betacka den nya skulden.
Att så kan tillställas är obestridligt, emedan det beror af Staten att höja priset på de penningar, den utlånar, till dess både upplåning och förvaltning blifvit betalde; men den vigtigaste frågan återstår likväl, den nemligen, om företaget befordrar eller motverkar förökandet af vår nationalrikedom?
Jag får dervid först, utan ringaste bestridande, medgifva, att rörelse-capitalet inom vårt land är litet, och att dess ökande hufvudsakligen blir åstadkommet genom införskaffande af ädla metaller; men såvida det är lyckligare att äga en nyttig vara, än att hafva den till låns mot ränta, vågar jag äfven påstå, att 8 Den 12 F<% mar i i e. m. nationen Lör, om den kan, heldre förvärfva, är låna dess ökade rörelse-capita 1.
Man ihågkomme härvid, att jag talar om nationen colleclivt och ej om enskildte.
Nationens förmåga att förvärfva ökad massa af ädla metaller heror naturligtvis på handels-»' vågen, och huru fördelaktig denna, under nuvarande period är, det hevisas bäst af det factum, att under de senaste fem åren, hvaribland ett svårt missvext-år, det likväl varit möjligt att, utan coursens höjande, importera silfver, svarande per medium mot nära 1,000,000 R:dr B:co om året.
Att förhållandet äfven naturligtvis bör vara sådant finnes utan svårighet, då man gifver akt på våra importer och exporter.
Vare liufvudsaklige importartiklar, colonial-varorne, hafva, sedan de blifvit frambragte af friare producenter, kunnat erhållas till nedsatta priser, och vår största export-artikel jernet, har i allmänhet med fördel kunnat afsättas.
Man må ingalunda taga för afgjordt, att ett sådant förhållande länge skall fortfara, ty hvilka förändrande förhållanden i verldshandeln, som för jernet kunna uppstå, derpå gifver det senaste halfva århundradet tillräcklige exempel, och hvad kolonial-varorne beträffar så komma de nedsatte priserne troligen att efterhand verka en i samma mån ökad consumlion.
Det är derföre vigtigt för Nationen att under närvarande conjunclur öka sitt ägande silfverförråd, både för att genom störr.erp-' Dc n 12 Febr nar i i e. in. 9 rclse-capital vinna mera ledighet uti de inrikes förhandlingarne, och äfven för att vid vissa tilfällen, t. ex. svåra missväxter, åter kunna exportera någon del deraf.
Men Mine Herrar, detta ökande motarbetas genom upptagande af utländska silfverlån, ty handelns natur är att föra en vara från den ort, der hon är öfverflödig, till det ställe der hon behöfves.
Ingen vill importera en vara, sorn ej mera kan afsättas.
Om man derföre genom lån fyller nationens hela behof af silfver, är ej mera möjligt att det genom handeln kan inkomma, utan vinsten af vår handel måste då, som under contimental-systemet, bortbytas mot onödiga lyxartiklar, hvilka öka Härden, men ej välmågan.
Om sedermera en längre ofördelaktig handels-conjunctur inträffar, befinner sig nationen i början med lika mycket silfver, det är sant antingen den lant eller förvärfvat, men skillnaden är den, att i den ena händelsen skall, utom det silfver som undervigten i handeln uttvingar, en annan betydlig del utgå i ränta och afbetalning, hvarigenom rörelse-capitalet inom några år kan blifva odrägligen förminskadt.
Jag har ej sagt i huru hög grad den föreslagne lånesumman kan verka detta resultat, men jag har undersökt hvartut principen leder, oell drager derutaf den slutsats, att lånet häldre bör tagas af inhemske silfverimportörcr, än af utländske banquierer, och att, om oj undvikas kan, att utomlands afyttra IO Den 12 F e b r u a r i i e. ra. en del af de Stats-obligationer, som mot silfver böra bortbytas, så böra dessa så inrättas, att de, i den nion exportens öfvervigt det medgifver, äro tjenlige att återförvärfvas af svenska folket innan de inlösas af RiksgäldsContoret.
Såsom bidragande dertill yrkar jag, att ardra puncten måtte så förändras, att förskrifningarne skola vara i Svenskt silfvermynt, samt alt räntebetalning och amortissement erlägges i Stockholm eller vid det Svenska Landtränteri, som den långifvande önskar.
Det är ett axiom i handel, att en vara sträfvar till den ort, der den är mest värd, och då en förskrifning onekligen är mest värd i det land, hvarest den blir liqviderad, och i hvars mynt den är beräknad, måste detta gifva Stats-obligationerne en benägenhet att så fort som möjligt återvända till fäderneslandet.
Huruvida Riksgälds-Contoiret derpå vinner eller ej, anser jag jemförelsevis vara af mindre betydenhet.
3:dje punkten af Utlåtandet, som föreskrifver att hela lånet skall upptagas före slutet af nästa år, kan jag ej heller gilla.
Det torde vara en allmänt erkand satts, att hvarje brådstörtad förändring uti ekonomiska och financiella förhållanden alltid skadar, om ock sjelfva förändringen vore från ett Sämre till ett bättre, Man har visserligen påstått, att
Fem millioner Svenskt Banco vöre en obetydlig summa, jämförd med den af alla inteckningar inom landet, och jag med - Den 12 Fe bru ar i i e. m. ger att så är, men den är ingalunda obetydlig, om man jemför den med vårt närvarande rörelsecapital, sorn derigenom komme att ökas med vid pass en sjettedel.
Om detta, enligt Utskottets förslag, skall ske nästan på en gång, blefve utan tvifvel i första ögonblicket ymnig penningetillgång, hvilken, som förr ofta bandt, narrade mången till lättsinniga speculationer, och, när sedan de nya Capitalerne hunnit användas och måhända till en del åter utgå, uppstode ånyo penningebvist och missnöje.
Jag yrkar derföre, att ej mera än en million Svenskt Banco må årligen upp- och utlånas; hvarigenom de välgörande verkningarne af ett sig ökande rörelse-capital komme att erfaras under fem i stället för år.
5:te punkten finnér jag äfven ganska betänklig att antaga.
Att erhålla lån mot låg ränta och högre förskrifning, än hvad som incasseras, är utan tvifvel fördelagtigt för sådane statslån, som det är meningen att sent eller aldrig återbetala, som t. ex. de Engelska 3 procents Stocks; men för lån, hvaraf återbetalningen börjas genast och skall vara fullbordad inom 3^ år, är det ganska fattligt att återbetalandet af en niondedel större capital än man upplånt måtte vara ganska betungande.
Jag skulle önskat, att Stats-Utskottet velat uppställa en riktig beräkning öfver RiksgäldsContorets debet och credit, om det säljer sina 4 procents obligationer för 90 procent, och utlånar dem, 12 Den 12 Fe br u a-r ii e. ra. sorn föreslaget är.
Det förste raan då finner, är, att sjelfva ränteberäkningen är alldeles illusorisk, ty fyra för 90 är ej 4 procent, utan 4f proc.
Årliga räntevinsten blir således ej 1 procent, utan blott procent, hvarmed först skall betalas 1procent capital-förlust, d. v. s. bela vinsten för 20 år.
Derutaf torde vara beyist, att utaf de lån, som
RiksgäldsContoret på föreslaget sätt kommer att upptaga och åter utlåna, och hvilka efter 20 år komma att återbetalas, har RiksgäldsContoret ingen behållning, till betäckande hvarken af risk eller förvaltningskostnad; att af de capitaler, som före 20 år återbetalas uppstår dessutom en verklig capitalbrist, och att vinst ej uppstår på andra än dem, som återbetalas senare än efter 20 år.
När 1111 afbetalningen skall ske årligen under en tid af endast 3^ år, så finnes lätt, att vinsten af de längre lånen endast obetydligt kan öfverskjuta förlusten af de kortare.
Att StatsCtskottet ej bifogat sitt förslag en ordentlig beräkning deröfver, förundrar mig verkligen; emedlertid torde inses, att vinsten af lån mot låg ränta och höga förskrifningar är ingen, då tiden ej är mer än 3^ år.
Vida förmonligare anser jag då den princip, som låg till grund för BancoUtskottets i går afslagne Betänkande, alt nemligen upptaga lånen al pari, men deremot höja räntan ända till § eller f procent under den, som bestämmes för utlåningen.
Men ännu oanvändbarare finner jag metboden att upptaga lån under pari, när jag söker göra mig reda för sättet, hvarpå våra värde
Riksgälds-fullrnäktige skola öfverenskomma om storleken af capitalföi lusten.
Med verklig förundran finner jag, altStatsUtskottet antingen sjelf ej gjort sig reda derföre, eller ock ej vårdat upplysa Rikets Ständer om sin mening derom.
Saken -är likväl ej så ovigtig, ty det är fråga om mera än en half million Svenskt Banco, som RiksgäldsContoret skulle komma att discretionsvis disponera, måhända genom någon utsänd commisionär, likasom Svenska Statens spannemålshandel i Italien för några år sedan.
Fullmägtige i RiksgäldsContoret kunna ingalunda anse sig förnärmade, derföre att man i detta, såsom i andra vigtiga mål, anser controller nödiga.
Jag anhåller, att StatsUtskottet ville uppgifva, hvilka det anser tjenliga till förvissande derom, att rättigheten att bjuda blefve allmän, och att den, som erböde de billigaste villkoren, blefve antagen.
I detta afseende anhåller jag att få fästa Utskottets uppmärksamhet på det sätt, hvarpå Fransyska Regeringen i förra månaden upptog ett lån af 81 mill. francs, och hvaröfver fullständige handlingar och protocoller finnas införde uti flere här i staden tillgänglige utländske tidningar.
Men om Rikets Ständer skulle vilja stadga, att lånet upptoges all pari mot 4f procents ränta, då behöfde endast stadgas, att den, Den 12 Februari i e. m. som anmälde sig först, ägde företräde för en sednare.
Af desse skäl yrkar jag återremiss.
Herr Skogman, Carl David, hade inlemnat följande, som upplästes: Ehuru Ridderskapet och Adeln återremitterat Betänkandet N:o 38a, och sjelfva hufvudfrågan följaktligen ännu är oafgjord, synes det likväl vara lämpeligt, att StatsUtskotlets förslag rörande sättet och villkoren för det tillstyrkta lånets upptagande, till öfverläggning förekommer, på det Utskottet, vid behandling af de återremisser, som ifrån något eller alla af de öfriga RiksStånden torde inträffa, icke må sakna de upplysande anmärkningar i ämnet, som dess discuterande hos Ridderskapet och Adeln utan tvifvel skall framkalla.
Jag anser Utskottets förslag innebära all önskelig latitud för Fullmagtige i RiksgäldsContoret, att kunna upptaga det ifrågavarande lånet på de för Riket förmånligaste villkor, som efter all anledning böra blifva lindrigare än de af Utskottet uppgifna maximibestämmelser för ränta och provisions-beräkning; men jag får härmed vördsamt hemställa, om icke, för ännu större fullständighets skuld, ett förbehåll i afseende på upplåningar må tilläggas, hvilket Fullmäktige i RiksgäldsContoret sannolikt skulle i alla fall hafva iakttagit, det nemligen, att Den 13 F e b r u a r i i e. m.
Fullmäktige böra genom Kungörelser, införda så väl i Svenska, som i Hamburgska, Londonska ocb Parisiska tidningar, utsätta en lämpelig tid af 3 å 4 månader, hvarinom skriftliga anbud på lånet, med 4 eller 3 procents ränta, med i procents årlig afbetalning eller utan bestämde återbetalningsterminer, finge till RiksgäldsContoiret inlemnas, hvarefter Fullmäktige Liefve i tillfälle, att, efter pröfning af anbuden, antaga det, som finnes i alla hänseenden förmånligast.
Äfven torde det vara nyttigt, för alt icke förorsaka någon hastig skakning i penninge-förhållandena och undvika ränte-förluster vid utlåningen, att bestämdt föreskrifva, det lånet skall lefvereras på 4 serskilda terminer, 5oo,ooo R:dr specie inom September månads slut innevarande år, 500.000
R:dr inom Maji månads slut i83o, 500.000
R:dr inom September månads slut samma år, och de sista 5oo,ooo Rrdrne inom Junii månads slut i83a.
Jag anhåller, att desse anmärkningar må, i händelse af återremiss, till Slalsljtskoltet få medfölja.
Ridd:s och Adelns beslut alt återremittera föregående Betänkande, som handlar om sjelfva principfrågan, eller huruvida Statslån skola upptagas eller icke, torde jag få antaga för gifvet, alt så väl 16 Den 12 Februarii f. m. ifrågavarande, som nästföljande StatsUtskoftets Utlåtande återremitteras, och anhåller derföre, att få framställa några anmärkningar emot de båda sednare, hvilka upptaga de detaljer, som blifva en följd af beslutet att låna.
Uti det första af de sistnämnde sysselsätter
Utskottet sig hufvudsakligen med bestämmandet af de för Låns erhållande nödige rabatter, och föreslår, att provisionen icke må öfverstiga 8 högst 10 procent, så att go procent af hvad sorn förskrifves åtminstone måtte blifva behållning.
Då blir likväl räntan å hvad som erhålles icke blott de nominella 4 procenten, utan utgör i sjelfva verket en högre summa, af omkring 4i-|-:dels procent, och således återstår endast circa ^£:dels procent till bestridande af alla för låneoperationen nödiga förvaltnings-omkostnader.
Dessutom måste RiksgäldsContoiret förskjuta ett halft å 1 års ränta, ty äfven med strängaste noggranhet kan icke den RiksgäldsContoiret tillkommande ränta inflyta så precist, att Riksgälds-Contoiret derföre kan hinna köpa vexlar och dermed betala sina ränteförbindelser, hvilka naturligtvis förr skola förfalla till betalning än Contoirets fordringar inom landet blifva räntegifvande.
RiksgäldsContoiret måste följaktligen af sjelfva Capitalet innehålla en del såsom fond för ränteliquiderne, och då denna summa således kommer att blifva ofrugtbar i Contoirets hand, uppstår derigenom en SToa Denj lii Februari i e. m. ea ränteförlust, sora skulle kunna uppgä till 10,000 R:dr årligen.
Besinnar man derjemte, att Contoiret, för att utrikes kunna bestrida räntebetalningen j måste liafva en Banquier, till hvilken fonderne remitteras, att denne troligen skall hafva någon provision, att mäklare-courtage och andre afgifter vid vexelköp äga rum jemte postporto, och att en sådan rörelse alltid är förenad med serskilde omkostnader och förluster, så synes deraf klart, att låneomkostnaderne icke kunna bestridas med knappa §£:clels procent, utan ovillkorligen skola tillskynda RiksgäldsContoiret förlust derutöfver.
För min del anser jag nödigt, förbehålla RiksgäldsContoiret i procent af räntan till låneomkostnadernes bestridande.
Således skulle jag tro det vara ett oundgängeligt vilkor, att länet erhålles al pari eller 100 för 100, hvilket under närvarande penningeförhållanden utrikes, icke torde vara omöjligt.
Den andra anmärkningen, som jag tar mig friheten framställa, är emot utlåningen och det derföre föreslagne Obligationssätt.
Jag tror nemligen, att förskrifningarne måste ställas på Hamburger Banco, eller Svenskt Silfver efter 1G64 års Myntfot, om någon säkerhet skall vinnas att erhålla tillbaka samma mynt, sorn det man sjelf upplånt.
I annat fall kan det lätt inträffa, att RiksgäldsContoiret, vid låne-operationernas slut, får betala till en högre Cours, än det mynt Cm II. 2 i8 Den 12 Februarii e. m. gäller, hvaruti Riksgälds-Contoiret får sin betalning.
— Min tredje anmärkning rörer uppsägningen, som Utskottet frånkänt Riksgäldskontoret.