Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2i Maji, 73 För det allmänna omdömet finnes också redan så upplysande underrättelser och ibland dessa särdeles de af Friherre Edelcrantz medde* lade, att jag endast kan ofullständigt uttrycka hvad som förut blifvit bä tre sagdt.
Men då jag både vid denna och föregående Riksdagar väckt fråga dels om ProductPlacatels upphäfvande, dels om ändring uti flere andra prohibitiva Författningar, och under denna Riksdagen deltagit i de brydsamma öfverläggningarne för uppfinnande af utvägar att förbättra Rikets financiella ställning ; så anser jag mig skyldig att förklara min enskilta fästa öfvertygelse, att alla så kallade
Financeplaner eller operationer endast skola blifva paliiativer och ofullkomligt leda till ändamålet att bereda Rikets välstånd, om icke de Oeconomiska Författningar, hvilka hindra utvecklingen af Rikets Productions-krafter, upphäfvas.
Sedan nära loo år gälla de inskränkande föreskrifter, hvilkas ändamål skulle vara att uppmuntra vår så kallade activa handel, och vise följderna af dessa och öfriga tvångslagar på näringsfliten, som befinner sig uti den oeconomiska vanmagt, hvarutur vi ännu icke förmått lyfta oss.
Det är en länge omtvistad fråga, huruvida den activa handeln är för Sverige nyttig eller icke ; jag tror den vara nyttig så vidt den kan utan monopoliska fördelar, hvilka alltid äro på Ländets bekostnad upprätthållne, men erfarenhe, ten har lärt oss att den uppmuntran, man genom monopoliska Författningar sökt gifva den, icke gagnat Riket.
Vi äga väl ick* nog full* 74 Den 21 Maji. ständiga Statistiska upplysningar om våra Näringars och Prodtictioners tillstånd vid olika aflägsne perioder j men vår närvarande ställning synes s.yika de sluiföljder, som upplyste män iemnat af deras under förflutne tider gjorde anteckmngar, att Riket i den lifligaste af alla, nemligen Jordbruket, med undantag af de sista 20 åren , obetydligt framskridit i förkofran-
Då naturhinder icke kunna anses hafva hämmat denna förkofran, mäste orsakerne igenfinnas uti de administrativaåtgärder, hvarigenom man, på jordbrukets bekostnad, sökt att genom monopoliska fördelar gynna binäringar, hvilka det oagtadt här icke fuo«! nit trefnad
Man åberopar, till stöd för den activa handeln, den tid, då Riketshandel var i Hansestädernes våld; men det är likväl märkligt, att under denna tidepunct, som man anser för så neslig, kunde Sverige utskeppa Spannmål och Victualier till Tyskland.
Förhållandet är deremot nu, att vi äga egna skepp och behöfva dem att hitföra Säd och Victualier från främmande Länder.
Ännu oftare har man åberopat de vigtiga fördelar, sorn vår utrikes sjöfart tillskyndade Riket under kriget om NordAmericanska FriStaternes sjelfständighet; men man glömmer härvid, att denna för Svenska flaggan ostridigt fördelagtiga conjunctur var tillfällig, och att återkomsten af en dylik .icke kan nu förutses eller beräknas; det sedan den tiden ändrade Den 21 Maji, 75 forhållandet emellan Europas Sjömagter är all* mänt kändt.
Så länge herraväldet öfver håfven kunde anses deladt, åtminstone göras stri* digt, var äfven en mindre betydlig Sjömagt icke likgiltig för de täflande, och den kunde då göra sin flagga ansedd och begagna sin aucforitet till fördel för sin, handelj men så langeén Magt finnes, af hvilken det beror att så godt sorn i ett ögonblick tillintetgöra den Nations sjöfart', som kunde blifva menlig för dess eget interesse 5 så måste det vara oförsigtigt att i utvidgad activ handel söka en af grundvalarne för Rikets stigande välstånd.
En sådan handel minskar äfven det oberoende af andra, ett förhållande, sorn hvarje sjelfständig Nation bör eftersträfva.
Det gifves dessutom ett skäl, hvilket särdeles under närvarande conjunctuc är vigtigt.
Man klagar i alls Näringar öfve* brist på Förlag och RörelseCapital j denna brist träffar isynnerhet Jordbrukaren , och så länge Sverige ännu till en stor del består af ödefält, sorn kunde blifva frugtbara, om Folk och penningar icke dertill saknades, är det således icke skäl att genom monopoliska fördelar uppmuntra till användande af dessa för inhemsk Production oumbärliga medel på en rörelse, som af alla fordrar det största förlag, nemligen utrikes sjöfart.
Landets
Capitaler bidraga derigenom mera att lifva utländsk än inhemsk Pros duction, och om fragtandet stundom medför en mer än vanlig vinst för dess Idkare, blottställer den honom oftare ån andra Näringar för hela Capitalets förlust, \ ‘ ' 76 Den 21 Maji, Då man jemför de interessen, hvilka vid denna frågas afgörande äro i en må hända mera synbar än verklig strid, så finner man den stora delens af Nationen, som äger exportabla ProJucter och behöfver vissa oumbärliga Importartiklar, samt således nästan hela Nationens fördel, endast motvägas icke en gång af hela den handlande Classen, utan endast af det inskränkta antal Skeppsredares interesse, och man förundrar sig då med skäl, att detta sednare så länge ägt öfvervigten.
Man anför slutligen, att ifrågavarande Författningar äro nödvändiga för underhållande af Sjöfolk till våra Flottor.
Utan att ingå i undersökning, huruvida vårt försvar bör grundas på en betydande Sjömagt, torde jag icke af någon sakkunnig blifva motsagd i det omdöme, att omtankan snarare och längre behofver rigtas att förskaffa oss Skepp till våra Sjömän, än de sednare till våra Flottor, och ehuru de Sjömän, som egentligen erfordras till ÖrlogsFlottan, dertill särskilt bildas, är det icke tänkbart, att på Sveriges vidsträckta kuster Sjöfolk skulle saknas till den största Flotta, som vi möjligen kunde bygga och underhålla.
Om Utskottets Betänkande återremitteras, torde dessa Anmärkningar dervid få medfölja.
Det: 21 Maji. 77 Herr af Wingård, Johan, uppläste föl» jande:
Anförtrodd Styrelsen af en Province, i hvilken finnas de betydligaste Rikets Skogar, och der Trädvaruhandein utgör ett vilkor för tusendetals Familjers bestånd, fordrar min pligt, att jag söker fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vigten af förevarande ämne.
Det är allmänt kändt, att i Skogstrakten finnes föga Åkerbruk; när härtill kommer, att
Hemmansklyfning-en der vanligtvis är drifven till den största höjd, så att från 20 till 50 Hushåll, och äfven ej sällan derutöfver, finnas på ett Hemman , hvar skola dessa olyckliga varelser, sorn, i stöd af Författningar tillkommit, och som localen anvist blott ett enda Näringsfång, hämta sin föda och penningar till sina Skatters liq viderande, om detta dem från. tages?
Ty att kunna afyttra så 6nart transporterade varor, som Skogseffecter, då de äro belagde med en Exporttull från 25 till 75 procent af varans värde, jemte en mängd andra tryckande föreskrifter, gränsar till omöjlighet.
Oeconomi® och BesvärsUtskottet har uti premisserne af dess Betänkande upptagit alla de skäl, som kunna anföras för en friare Trädvaruhandel; jag tror mig derföre ej vidare böra upprepa dem ; men jag finner frågan dock icke vara bestämd i Resultatet.
Jag gillar till alla delar, att saken öfverlemnas till Kgl, Majtt, och att man ej genom beslut hindrar Kongl. Maj:t, att med utländska Magter behrn ga oss nya handelsfördelar; men jag tror dock, 78 Den 2 i Maji, att detta kunnat förenas med de grunder, presidenten, Friherre EdelcramZ i dess Anförande föreslagit.
Majit hade härigenom vunnit mera upplysning om Riksens Ständers önskan, och de Embetsman, som få sig anförtrodt ärendets slutliga handläggning, mera ledning vid deras arbete.
Ganska vigtig* är dock, att i hvad beslut än häraf föijer , det samma ej må vara underkastadt förändringar; ty enligt den erfarenhet jag äger i denna del, är ingenting menligare, så för sjellva vkogshushållningen, som handeln med ökogseffecter, än temporaira friheter, emedan oviss huru länge tillåtelsen varar att få begagna sin Skog, skyndar Skogsägaren att öfvermåttan fälla den, hvarigenom vanpris vid afsättningen föijer, då deremot stadgade priser och ett måttligt begagnande vinnes genom säkerhet.
Men här» till kommer , att Trädvarome oftast ej säljas till Utländningen, förr än tre år efter de blifvit hämtade ur Skogarne , fordras mera säkerhet i denna Näringsgren, än i någon annan.
Enligt min öfvertygelse, är således bättre, att ej vidare friheter lemnäs, än att ändringar kort derefter kunna inträffa.
Förr eller sednare skall ändå nöden i dessa aflägsna Skogstrakt terne påkalla eftergift i de band, som nu hindra deras begagnande; men många hafva emellertid blifvit olyckliga.
Sorn ett upplysande bidrag till dessa inskränkningars följder, må det tillåtas mig an?
föra, att en Engelsman, vid namn Hurrison, som jemte åtskilliga andra Köpmän år 1815 Den 2 I Maji. 79 korn till Götheborg för att afhämta Trädvator undersamma vilkor, som föregående krigsåren, nödgades, ehuru i Götheborg då fanns ett ganska betydligt förråd af dessa varor, afsegla till Memel, för att lasta sitt behof, åtföljd af öfver 40 andra Engelska Skepp Sammt man har nu varit i Wermeland, för att. tillika med en annan Engelsman köpa, enligt derasuppgifter, 20 SkeppsJaddningar Trädvaror, dem de funno färdiga för sig, men sorn hvarken Köpare eller Säljare kunde åtaga sig Tullens liquiderande, ehuru man sökte rätta priset derefter, b!ef ingen handel utaf, hel 1st Svenska Skeppsägare äfven fordrat 36 och en half procent dyiare frakt för varovnas transporterande tid England, an hvartill de kunnat Öfverföras i Engelska Skepp.
Hvilka betydliga förluster
Riket gör härigenom, torde hvar och en lätteligen kunna inse.
När härtill kommer, att i Götheborg föga penningar finnas hos dervarande Köpmän att lägga i en handel af denna beskaffenhet, skall naturligtvis följa, att drtl slutligen helt och hållet afstadnar.
Bevis på vår handels aftagande bafve vi nyligen deruti, att den förste Amerikan, som ankom i år till Götheborg, med en. laddning, hvars Värde ej lärer uppgått till mer än 4,000 Pund Sterling, fann der ingen Köpare, hvarföre han mäste gå til] Köpenhamn , för att sälja sina varor och förse sig med kanske Ryskt Jern, i stället för Svenskt han ämnat taga.
Jag hemställer till hvar och en, hvart detta slutligen skall taga vägen, och hvilken Fi - 8o Den 21 Maj. nanceplan kan uttänkas, sorn hjelper Landets ställning , så länge band på Näringarne och brist på medel att bedrifva dem, motverka alla möjliga industrieusa företag.
Friherre Cederström, Jacob: Då Riksens Ständer besluta i Oeconomie ärenden, måste naturligtvis, så framt de önska något bifall, deras beslut vara motiverade på giltiga skäl., och bestämdt framställda. bägge dessa delar saknas i Utskottets Betänkande.
Det är allmänt kändt, att Målet af Kongl. Maj.t kan afgöras.
Utskottet hade således ej behöft derom underrätta Riksens Ständer , utan hellre bordt afgifva ett bestämdt svar på den frågan, om det är skäl för Ständerne begära de förändringar , Motionairerne i ämnet föreslagit.
Härvid förekommer först, att all Producion bör underlättas genom afsättningens befrämjande j hindras afsättningen , upphörer Produ. ctionen.
Å en annan sida uppstår den frågan , om Svenska Skeppsredares interesse kan motväga hela Landets 5 men denna fråga besvaras utan svårighet.
Då erfarenheten i öfrigt visat, att de voro lika talrika innan de erhöllo monopolier, är jag öfvertygad, att deras lidande ej skall blifva en oundviklig följd af Producenternes rätt att obehindradt afsätta sira Producter.
Ehuru Friherre Edelcrantz fullständigt utredt frågan i dess detailler, kan jag dock ej undgå anmärka, att han inskränkt sig blott till den del deraf, som rörer Skogsproducter.
Men man må vara nöjd att småningom 6krida Den 21 Maji skrida till målet, och jag instämmer i den rnj-' ning, att detta för närvarande endast må utgöras af hvad Herr Friherre Edelcrantz i afseende på Trädvaruhandeln föreslagit.
Jag vill al*' lenast tillägga, att med aldrig så liten beräkning af hvad våra exportabla Effecter kunna inbringa , man skall finna deras inflytande på handelsvågen blifva långt vigtigare , än det Svenska frakthandeln i dess mest lysande period ägde. jag anhåller således om återreuiiss af Betänkandet, och upprepar i öfrigt, att jag fullkomligt delar Herr Friberte Edelcranlz’s tankar i ämnet.
Grefve Mörner, Carl Slellan-.
Då Oecono. mueUtskottet framställt de skäl, som ligga tili grund lör dess Betänkande, vill jag ej bort-% taga tiden med ett upprepande deraf, jag utbeder mig endast få upplysa, att Utskottet icke afstyrkt ProductPlacatets upphäfvande och icke heller den yrkade rättigheten för utländska Skepp, att utan förhöjde Tuilafgifter i vära hamnar afhemta SkogsefFecter\ men Utskottet har endast ansett tiden ännu icke vara in., ne till en sådan förändring, och icke förr lämpligen inträffa, än en fullkomlig reciprocié emellan oss och andra handlande Nationer äger rum $ det vill säga, när vi jemväl njuta samina fördelar till goda i Utländningens hamnar, som han i våra.
Genom ett motsatt förhållande skall, under det möjligen en inhemsk
Näring vinner förkofran, den Svenska handeln afstadna eller gå alldeles förlorad.
Och då jag Ridd, o. Ad.
Prof. VI, B. II.
Afd. ii, 12. 82 Dm 21 Maji. tror , att Näringar och handel böra stå i band med hvarandra, hemställer jag, om en brytning af detta samband är förenlig med Rikets sanna fördel.
Detta har varit det skäl, hvarföre Utskottet ansett frågan böra öfverlemnas till Kongl. Maj t, som ej lärer underlåta att vidtaga de åtgärder, hvilka med Landets bästa öfverensstämma.
För öfrigt har jag ej något att tillägga, helst Betänkandet till Utskottet lärer komina att återgå.
Grefve Spens, Carl
Guslaf:
Då meningarne i detta ämne varit så obetydligt delade, borde jag måhända icke upptaga Ridderskapets och Adelns tid med några anmärkningar , hvilka icke särdeles skilja sig från hvad man redan anfört, men som jag i denna vigtiga fråga anser det vara nödigt, att, i fall en fri handel med Svenska SkogsProducter icke skulle gå igenom, man likväl bör visa, det ganska många af Ridderskapet och Adeln hyst tänkesätt , hvilka för Näringarne och frihet i Productionen varit fördelagtige, anhåller jag att få uppläsa följandet
Man säger, att Sverige är fritt _i. med glad sjelfkänsla betragta vi vårt Land, och tanke :
Här buros bojor aldrig mer än en kort tid, någongång då Nationens kraft låg i dvala, då dess anda i löndom arbetade.
Må det förlåtas mig. att jag om denna känslan af frihet, och af rättighet till frihet, nu med några få ord påminner, då jag går att tala om en boja, lagd på mina landsmän af ålder, under namn af Näringstvång , tala cm en serskild art af den - Den 21 Maji.
S3 na stora dass bojor, om de nu ifrågasatta
För fattningar, som binda Sveriges Trädvaruhandel.
Jag betragtar de nämda Förrattningarne såsom band jpå fria människors verksamhet , stridande emot Lagprincips, så fränn ej Statens väl dem oundgängeligen focdrat, än mer stridande deremot, så framt Lagstiftaren tillåtit sig, att låta dem olika trycka Medborgare.
Enkia äro, i de't sednare afseendet, de grunder, som böra bestämma vårt omdöme j tydlig är sanningen af den satsen, att skogens ägare ej endast derföre bör betungas härdare än andra Producenter, att hans lott blef en annan slags möjlighet af välmåga.
Mer inveck la dt är det torra afseendet, eller huruvida Statens interesse oundgängeligen fordrar dessa Författningar •, det föranleder mig till flera särskilta betragtelser.
Såsom orsaken till så Väl Productplacatefs bibehållande, som de inskränkningars, som Trädvaruhandeln är underkastad, uppgifves hufvudsakligen :
Nödvändigheten att bibehålla activ handel och Coopvaerdie-flotta, dels för att äga Matroser åt ÖrlogsFlottan, dels för att ej vid afsättningenaf våra Producter kunna prejas afUtlänningen, dels för att öka Landets förmögenhet genom fraktvinst.
Jag tror atti alla dessa afseenden är bäst att följa naturens anvisning.
Ett Land, hvars kust är så vidsträckt, folket så passande till Sjömän, som våra skärgårds-provincers, kan aldrig sakna Matroser eller Coopvaerdie flotta, eller vid sina 84 Den si Maji.
Producters afsättning prej3s af Utländningeti J derföre att egna Skepp felas.
Örn dess sjöfart behöfver understödjas genom konstiga Författningar, eller på andra Näringars bekostnad» är det ett bevis, att man velat drifva den för långt.
All öfverdrift, all onaturlighet är skadlid.
Handeln är för ett Lands Production den lifgifvande själen, men hvar själ förvandlar sig till skugga, när kroppen saknas.
Handeln äger sjelf intet annat värde, än då den upplifvar Productionen.
Att således nedtrycka denna till handelns förmån, är ett totalt misstag om bägges natur.
Man talar om vinsten af frakta handel, och man glömmer, att då all handelsvinst är dubbel, en i ziffror beräknad, som I Köpmännens böcker synes, en icke skrifbar, som det Land gör, hvars varor afsättas, är frakthandeln just en method, att afsäga 6ig den sednare vinsten.
Den, som bidrar, att skaffa Utländningen afsättning, hemskickar kanske litet penningar, men det egentliga, det största gagnet har han gjort främlingar.
Vid öfverflöd af Capitaler och af arbetskraft, blir frakthandeln en påbyggnad på den egentligen för Landet nyttiga; den blifver gagnelig, så vidt den bär sig utaf egen kraft, i annat fall ick® värd, att understödjas.
Med denna åsigt af handeln, må det förlåtas mig, att jag icke inser, huru det kan vara rätt, att hindra af* sättningen af vårt eget Lands Producter, för att konstigt öka lifligheten af vår sjöfart.
Sjelf, va ProductPlacatet inskränker ock ej Exporten.
Det uppmuntrar Skeppsrederierne genom minskning af Utländingar® rätt att tillföra oss Ut; Dpi 21 Maji. 85 landningars varor.
Förklaringen af 1726 nekar Främlingen att transportera varor emellan Svenska hamnar.
Det var med fara att minska Utländningens Production och afsättning, som i7 2otalets Lagstiftare trodde sig böra uppmuntra våra Skeppsrederier', det var den inländska handeln imellan våra hamnar, sorn de exctusivt förbehöllo sina Landsmän.
De pä vår Production, på vår utförsel, lagda banden hafva tillkommit genom Tulltaxor, icke utfärdade till Skeppsrederiernas uppmuntrnn.
Är det nu så, som Presidenten B-tron Edelcrantz påstår, att dessa band på Trädvaruhandeln icke uppmuntra Skeppsredarne, utan frakthanst deln antingen bär sig dem förutan, eller ock ej kan hjelpas; då lemnar jag att döinma, huru en Författning skall anses , sorn trycker en del Medborgare, som det påstås, till förmån för en annan, men hvilken förmån dock icke vinnes.
En annan orsak, som uppgifves, är nödvän; digheten att bibehålla Skogarne,i en del trakter, för Bergverksrörelsen, i en annan, der sådan ej finnes, för den förmånen, att äga Skog.
Hvad Bergverksrörelsc n angår, är det, som Baron Edelcrantz säger tydligt, att ingen Berg-, verksägares rätt förnärmas derigenom, att öf-; riga Skogsägare tillåtas begagna sin Egendom.
Det är dessutom helt olika Skog, som till export och som till kolning användes.
Sken-’ barare är det inkast, att man skall spara Skogen för sin egen skull; det är förlåtligt, att de, sorn i våra skoglösa Orter varit vittnen 86
Dén 2 i Maji. till den nöd, som Trädvarors afsaknad förorsakar, befara för de nu skogsrike Provincerna samma öde; ändamålet är godt, nmn må det ti 1 låtas mig att säga, medlen äro deremot rai-vt stridande.
Låt äfven vara, att ökade Exporttillfällen, hastigt uppdrilna priser, skulle kunna bringa SkärgåidsProvincernas
Innevånare, att utöda sina Skogar; för de öfrige Skogsorterne, <ör den egentliga vigtiga Skogsbygden skulle den högre vinsten blott bereda en bättre hu hållning.
Dock, den ceconomiska frågan, hvad som i stort är mest förstörande, antingen vanskötsel utaf allt genom vanvärde, eller oförståndig res lockande att hastigt iörstöra en del till momentel vinsts erhållande; denna är en åsigtsfråga, och om sådana äro människor envisa.
Ridderskäpet och Adeln har för ofta yttrat sin tanka om frihet i Näringar och han» del, att det nu skulle behöfva idisla beviset på, att ökad liflighet i afsättningen, ökadt värde på varan, ensamt kan i längden befordra en sund hushåilnings-principe.
Jag vill derföre endast fråga dem, som befara skogs-öda genom lössläppt Trädvaruhandel: är det alldeles omöjligt, att här localisera? om i en del Orter en möjlig Skogsbrist befaras, kunna ej de särskilta Stadganden, som för dessa äro nödvändiga, intagas i de provinciella SkogsOrdningar, om. hvilka OeconomiseUtskottet särskilt vid denna Riksdag har föreslagit ?
Något dylikt, nemligen att låta vissa Provincer få åtnjuta Exportfrihet, i fall man ej ville göra den ali - Den ax Maji 87 män, har äfven Herr Prosten Säve föreslagit.
J*g tror det vara enligare med den rätta principen, att låta de särskilta Stadganden, sorn åsyfta försvåring och tvång, vara undantagna frän den allmänna regeln af frihet, och tror, att detta lättast uppgöres i sammanhang med de nämnda förslagen till provinciella Skogsordningar.
Att vissa hamnar mäste, i anseende till Träd varuhandeln, blifva ansedde, såsom hö. rande till en annan Province ; att, till exempel, hvad som i Götheborg är contraband, bör bestämmas efter Wermelands, ej efter Bohuslän*, Skogsordning, det är tydligt.
Betragtandet påminner om en annan uppgifven orsak till nödvändigheten af Trädvaiuhandelns inskränkning.
Man säger nemligen, att de dyrbarare Skogseffecterna böra sparas till våra egna behof; ej genom af-alu lemnäs åt Utländningen, till hans nytta, spm det heter.
Om å ena sidan jag medger, att flera skäl tala för detta påstående, synes å den andra, billigen kunna frågas: om icke en sund sats är drifven till ytterlighet, då man låter de dyrbaraste Bygg. nadsmaterialer ruttna obegagnade, eller då de förträffligaste ämnen till Storverksträd i förtid förstöras af sina ägare, emedan de ej kun* na sätta derå något värde.
En revision af Landets oundgängliga behof i detta afseende synes nvg högst nödigt samt att Ständerne ej blott, som Utskottet föreslagit, böra öfverlemna allt detta åt Ko? 88 Den 21 Maji. nuntrens egen omtanka , utan äfven särskilt frambära sin tanka för Thronell.
Saken bör befragtas från ännu en annan sida.
Äfven af för litet dyrbara varor bör» af en annan orsak, Exporten vara förbuden.
Land, der så mycket tillfällen till vattenverk finnas, bör förädla sina sågblock sjelf; det är af den orsaken det synes mig, att inga Träd under 10 tums fyrkantmått eller 14 tums diameter, böra fä exporteras.
Största deletf af dessa satser synas af Utskottets Herrar Ledamöter sjelfva varit insedda.
De aro likväl af den vigt , likasom hela frågan rörer en så betydlig del af vårt Lands Exporter, att målet hade förtjenat eil annan utgång , än att blott öfver lemnäs åt Kongl, Majit, utan att låta Honom höra vår tanka.
Alia oeconomisKa frågor äro af vår Regeringsform åt Kongl. Majit öfverlemnade att afgöra, men den åtgärd, som Riksens Ständer är uppdragen , bör derföre ej förbigås.
Det ägnar Sveriges Ständer, likasom att äga , så äfven att låta höra en tanka i vigtiga mål.
Om i Oeconomia:Utskottets förslag att låta frågan om en friare utskeppning af Svenska Skogsproducter helt och hållet öfverlemnas åt Kongl. Maji ta visa pröfning , endast med den underdåniga önskan , att reciprocitet må erhållas mellan Ländernas handels-rättigheter, der den ej finnes; kan utan återremiss göras den förändring, att Riksens Ständer hos Kongl. Dm 21 Maji. 89 M aj:t serskilt anhålla, så väl om undersökning al' huruvida någon del af vår Träd varu-export för ÖrlogsFlottan oundgängeligen erfordras att vara förbjuden, sorn om Exportirihet för hela återstoden, med undantag af sågstocksr, hvilka inom Landet böra till plank och bräder förädlas, samt om jemlikhet emellan Svenska och Utländska skepp i detta afseende , då yrkar jäg visserligen ej återremiss på detta Betänkande.
I annat fall anhåller jag att dessa mina anmärkningar till Utskottet må få medfölja.
Huruvida det kan vara rätt, att vid Tul-’ lens bestämmande för Trädvaruexporten, bibehålla den proportion emot andra varor, sorn nu är, blir en fråga , som, när Bevillningsutskottets förslag oin Tullarne förekommer, blir tid att tala om.
Jag skulle mycket misskänna Bevillningsutskottets Herrar Ledamöter, om jag ej tog lör afgjordt, att ibland dem många finnas, som yrka den satsen , att hvar Svensk Producent af sina Lagstiftare äger rättighet att fordra , det hans Näring ej betungas hårdare än hans Grannes , och således , att Tulltaxan för alla serskiita Svenska utgående varor bör bestämmas i ungefär lika proportion till värdet.
Då blir äfven tid att tala om, huruvida för någon utgående vara, främmande skepp böra betala högre Tull än egna; så framt denna skillnad endast bestämmes för alla varor lika och skillnaden ej blir alltför stor, tala visserligen flera skäl för detta sätt att uppmun-' tra Skeppsrederierne. / 9 o
Den 21 Maji.