Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet måtte finna hans framställning vara föranledd af önskan att leda öfverläggningen till sakens afgörande, på ett sätt, som öfverensstäinde med R, o.
Ad:s önskningar.
Jag har för mycken sannskyldig vördnad för de andra Stånden , för att någonsin sätta i fråga, att de skulle vilja inblanda sig i våra förhandlingar; och derföre uppskjuter jag allt svar på Gr.
Kantzous yttranden, tills man får se, om någon sådan inblandning kommer att äga rum.
Då först kommer pluraliteten inom detta
Stånd att i denna fråga visa sig, och dertill uppskjuter jag allt vidare svar.
Uppå Landtnäs befallning, upplästes å nvo det förut upplästa yttrande af Gr.
Anckarsvärd, innehållande uppgift å den propos. han begärt till R. o. Ad. måtte framställas.
Såvida jag rätt uppfattat Gr.
Anckarsvärds mening, tror jag, att lian frångått den propos. lian först begärde, och instämt i Hr von Troils begäran om propos. endast derom, huruvida R. o. Ad. vill, att de i 41 §:n Riksd.Ordn. nämnde personer skola deltaga i bänkm:s-va!et.
Jag instämmer i hvad Hr Ribbing yttrat, och har begärt den af Hr von Troil föreslagna propos:n, såsom kortare och mindre ingripande; och åtnöjer jag mig med, att endast den blir framställd.
Den propos.
Hr von Troil begärt upplästes, så lydande: ”att de uti 41 §'n Riksd.Ordn. omnämnde personer ej må uti ”bänkm:s-valet deltaga.” Hr Frih. o. Landtm.:
Den begärda propos. innefattar, enligt mitt begrepp, ett förslag till ändring i iö§:n Ridd.- Ordn., hvilken § innehåller: ”att, enligt anteckningslistan, ”samtl. R. o. Ad:s närvar, hela antal delas uti i5 särskilda, ”men till beloppet lika, delar, hvarvid, om något mindre an”tal skulle öfverblifva, detsamma på de sista afdelningarna ”med en person på hvardera fördelas bör.
Sedan detta blifvit verkstäldt, uppropas hvarje afdelning för sig, som begifven sig inom skranket, att förrätta bänkm:s-val, hvarvid ”hvar och en inlemnar en sluten sedel, o. s. v.” R. o. Ad. torde finna, att ordalydelsen i i8§:n är så bestämd och vidsträckt, att den omfattar hvar och en af R.. o. Ad:s an> teck - Den 20 Januari, 33 tecknade ledamöter; hvarföre det ej kan tillkomma R. o. Ad, att, ulan förändring af Ridd.Ordn., utesluta någon af de antecknade ledamöterna från deltagande i bänkm:s-valet.
Om denna § är en sådan tolkning af 4i §:n Riksd.Ordn., som strider emot mångas af nuvar.
R. o. Ad:s öfvertygelse, får jag likväl fästa uppmärksamheten på det förhållandet, att denna tolkning af Riksd.Ordn. är gillad af de ledamöter, som voro vid sista riksdagen närvar., och af dem antagen, samt genom K.
M:s sanction blifvit en lag för R. o. Ad., att tjena till efterrättelse vid denna riksdag, utan att kunna än dras, på annat sätt, än Ridd.Ordms 4> § bestämmer.
Jag $om, vid emottagandel af den befattning jag nu innehar att föra ordet i R. o. Ad:s sammankomster, aflagt ed att, enligt min, öfvertygelse, lill kraft och verkan bibehålla och vidmakthålla Ridd.Ordn., äger ej att ingå i någon vidare tolkning af grundlagen uti ifrågavar. fall, utan är skyldig att ställa mig så väl grundlagarna som Ridd.Ordnrs ordalydelse till efterlefnad.
Ehuru de så allmänt yttrade meningarna ang:de bänkm:s-valet lätteligen skulle kunna sätta mig i förlägenhet att yttra min nu framställda öfvertygelse; måste likväl känslan af min pligt vara den öfvervägande, och jag kan ej derom tveka, då denna öfvertygelse är fast grundad på Ridd.Orduts oförtydliga ord.
Då jag ej heller kan vika från en gång sålunda fattad mening, är jag ock förhindrad att framställa den propös., Gr. Anckarsvärd begärt.
Då Hr Frih. o. Landtm., å sin sida, har täckts gifva oss sin tanke tillkänna; så får jag för min del yttra, att jag anser mig skyldig att ställa mig den fullmakt jag erhållit att inom detta rum föra talan och i densamma åberopade
Rikets gällande grundlagar till efterrättelse; deruti omnämues icke Ridd.Ordn., och således kan jag ej fatta annat, än att den må lända lill efterrättelse, endast så vidt den öfverensstämmer med grundlagen.
Är det nu så, som Hr Cederschjöld sade, att de äro öfverensstämmande, så måste de begge följas; men är det åter, som jag fruktar, att Ridd.Ordn. står i motsägelse med Riksd.Ordn., så kan jag icke finna annat än att grundlagen måste gälla framför den enskilda lagen.
Leonic:
Jag anhåller att få till prot. antecknadt, att jag icke är nog lycklig att kunna dela Hr Frih. o. Landtnäs åsigter.
Uti en sak, så vigtig sorn denna, anser jag Riksd.Ordn. böra framför Ridd.Ordn. ligga till grund för R. o. Ad:s handlingssätt.
Anckarsvärd och de med honom öfverensstämmande talarne, hvilkas åsigter i denna sak äro lika med mina.
Jag anser mig skyldig, att vid detta tillfälle anhålla om Hr Frih. o. Landtnäs framställning, huruvida R. o. Ad. yrkar den af Hr Landtm, nu vägrade propos.
Visserligen skulle en ny casus kunna uppkomma, i händeli H. 5 34 Den ao Januari. se Ståndet yrkade proposrn; ty 55 §:n Riksd.Ordn. stadgar för detta fall, att öfverläggningen korame att hvila, intill dess Const.Utsk. yttrat sig i tvistefrågan; men jag anser det , företrädesvis vigtigt att, genom resultatet afen votering, få utrönt R o. Ad:s opinion, till ogillande af Hr Landtnäs åsigt, och, ehvad man sedan skulle låta frågan falla eller icke, skulle dock den följd vinnas, dels att de antecknade ledamöterne af Ministeren och Högsta
Domstolen torde afhålla sig att deltaga i bänkm:s-valet, dels att, i annat fall, en opinionsledning Liefve lemnad de öfrige Stånden, derest fråga der skulle uppstå att protestera emot R. o. Ad:s grundlagsvidriga val af utsk:s-ledaniöter.
I ovanliga händelser inträffar latt en dilemma, men man bör söka att lösa den förevar. på ett sätt, som lemnar R. o. Ad. tillfälle, att uttrycka sin opinion; och delta tillfälle inrymmes oss, örn Hr Landtm, till Ståndet framställer, huruvida det yrkar den vägrade proposm.
Jag hoppas, att R. o. Ad. mätte begagna detta tillfälle alt yttra sin mening, och att den skall befinnas stridande emot Hr Frih. o.
Landtm:s, hvilken, enligt min öfvertygelse, under discussionen blifvit så grundligt vederlagd, att jag anser öfverflödigt ingå uti vidare motbevisning i denna del.
Då jag nödgas protestera emot det sätt att tolka grundlagen, som Hr Frih. o.
Landtm, här framställt, är jag skyldig att af grannlagenhet och i anseende till det förtroende och den högaktning, jag hyser för Hr Landtm., tillkännagifva orsaken, hvarföre jag ej kan dela dess åsigter och velat framkomma med min protest.
Jag kan nemi. icke tro, att, såsom Hr Landtm, framställt, Ridd.Ordn. kan anses innefatta en tolkning af grundlagens mening; emedan en Ordn:s-stadga för Ståndet, måste obestridligen vika för grundlagens föreskrift, och vara i öfverensstämmelse med grundlagarna uppfattad.
Skulle åter, i öfverensstämmelse med Hr Landtnäs åsigt, Ridd.Ordnts föreskrifter, i alla fall, anses såsom en tolkning af grundlagarna; hemställer jag, om det ej, i följd af stadgandet i 3i §:n af Ridd.Ordn., att vid alla andra val och voteringar, de, som till samma bänk höra, må, då deras bänknummer uppropas, träda inom skranket, samt hvar och en framlägga sin val- eller voteringssedel, skulle inträffa att de nu ifrågavar. personijrne, hvilka ej heller i denna § finnas undantagna, vid alla tillfällen ägde rättighet och skyldighet, att i besluten deltaga.
J\Tu säger likväl Riksd.Ordn. bestämdt, att de vid åtskilliga tillfällen ej äro dertill berättigade; och jag tror icke, att någon sätter i fråga, att dessa personer vid sådana tillfallen må kunna i besluten taga del eller ens öfvervara dem, ehuru nyssåberopade 3i § icke, i sådant afseende, innehåller något undantag.
Det är på sådan grund jag bestrider, att en sådan bokstaflig tolkning, då den ej är förenlig med grundlagen, må vid tillämpningen af Ridd.Ordn. följas.
Den ao Januari. 35 den sisle talarens framställning, att R. o. Ad. måtte yrka den nu vägrade proposin, så bestrider jag densamma, såsom i allo formvidrig.
Ur Cederschjöld:
Här har blifvit hegardt, att Hr Landtm, måtte fråga, huruvida R. o. Ad. yrkar propos.
Mot delta förfarande får jag varna; ty i sådant fall skulle, derest denna propos. blefve med ja besvarad, frågan hvila, tills Const.Utsk. deröfver yttrat sig; och något Utsk. kan icke sättas, förrän sjelfva frågan är afgjord.
Vi skulle sålunda komma in i en cirkel, som ej lemnade någon utgång, utan året kunde gå om, innan denna fråga blefve sliten.
Jag hade högligen önskat, att de skäl, som här af flere värde talare och äfven af mig blifvit förebragte, förmått verka på Ilr Landtnäs öfvertygelse, innan han uttalade sin opinion i frågan.
Men sedan detta skett, ser jag ingen annan utväg, än att för närvar, låta dervid bero, i hopp att i framtiden en annan Landtm, skall hafva annan öfvertygelse, eller också en i min tanke onödig ändring i Ridd.Ordn. blifva beredd; ty för min del vill jag ej bjuda till att öfvertala Hr Landtm., att frångå sin yttrade åsigt.
Man säger, att Kungsord skall vara såsom Guds ord, och här vill jag, att Landtnäs ord skall vara oryggligt såsom Kungsord.
Ilar är nu icke mera fråga om luifvudsaken, utan endast om formen; och i detta afseende biträder jag Hr Dalmans begäran, att Hr Frih. o. Landtm, måtte framställa propos., huruvida Ståndet yrkar den vägrade proposm, för alt åtminstone sålunda en opinionsyttring må äga rum.
I alla de fall, der grundlagen medgifver Landtm, rättighet att vägra propos., förutsätter den, att
Ståndet skall kunna yrka den, och en sadan vägran sålunda blifva underkastad Const.Utsk:s pröfning, så att icke, såsom i motsatt fall skulle inträffa, Hr Landtm., då hans opinion är i strid med Ståndets, må kunna erhålla en allena beslutande rätt.
Det är på denna grund, jag instämmer med Ilr Dalman, och jag ser ej huru man skall komma till ett slut på annat sätt; ty så länge ett tecken till utväg finnes, kan jag icke underkasta mig, att frågan skall bero endast på Hr Landtnäs afgörande.
För öfrigt får jag anmärkningsvis nämna, att då Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf sin öfvertygelse, alt dess aflagda ed hindrade honom att framställa propos. i sjelfva saken; så förekom icke något omnämnande af skyldigheten att iakttaga grundlagarna, hvilka jag tior Ilr Landtm, hafva besvurit lika väl som Ridd.Ordn.
Jag anhåller blott att få till prot. antecknadt, att jag i allo instämmer i det yttrande, som nyss afgafs af Hr Cederschjöld.
Vi hafva nu kommit så långt i denna discussion, att det synes ganska svårt, att fullkomligen formenligt komma utur densamma; men sedan Hr.Frih. 36 D c n 20 Januari. o.Landtm., på den grund, att, enligt i8§:n Ridd.Ordn., lieja 11. o. Ad:s antecknade antal skall fördelas i 25 liänkmisafdelningar, förklarat sig ej kunna meddela propos.; så skulle jag dock tro, att ett annat, än det af Gr.
Anckarsvärd föreslagna sätt, linnes att vinna ändamålet, enär jag, och livar och en af de till dessa 25 bänkm:s-äfdehiingar hörande ledamöter, äga ovillkorlig frihet-, att lemna våraröster åt hvem vi behaga.
Vid sådant förhållande ser jag intet hinder, hvarföre icke, då detta blott är en ekonomisk sak, det skulle gå an, att Hr Landtm, hemställde, om R. o.
Ad. förenar sig derom, att icke till bänkman välja någon af de i Riksd.Ordms 4* § nämnde personer.
Jag nödgas vid Frih.
Boyes förslag göra den anmärkning, att, om också, såsom jag tror, R. o.
Ad. ville förbinda sig att icke till bänkman välja någon af de ifrågavar. personerna, skulle likväl den olägenhet qvarstå, att vi icke kunde förhindra desse herrar att välja på oss, och att vi således kunde anses olagligen valde; hvarföre också, till förekommande deraf, icke finnes annat sött, än att de hindras att deltaga i valet.
Hvad sjelfva saken angår, vill jag icke längre trötta R. o. Ad. med något anförande i ämnet, helst den synes vara fullkomligen utredd; utan anhåller jag blott, att R. o.
Ad. ville förena sig i Hr Dalmans yrkande, att propos. må blifva framställd; ty jag anser icke något fall kunna förekomma , då Landtm, kan vägra propos., utan att Ståndet äger rättighet att yrka den.
Ilr Dalman: Gr.
Horn har anmärkt, att den af mig begärda propos. skulle vara formvidrig.
Jag vill visserligen icke bestrida, att, om denna propos. af Ståndet bifölls, den oförutsedda händelse skulle kunna komma att inträffa, att öfverläggningen enligt 55 §:n Riksd.Ordn. förklarades hvilande, och hänvistes till Gonst.Utsk., innan ett sådant vore af R. o. Ad. valdt; men mine herrar! anledningen härtill är ock den lika oförutsedda casus, att Hr Landtm, i en ordningsfråga, som rörer Jt. o. Ad.‘s enskilda organisation, vägrat propos.
Vid ett sådant förhållande anser jag, så väl för den speciella frågans, som för prsejudicatets skull, särdeles vigtigt, att R. o. Ad. får tillfälle uttala äfven sin mening.
Detta är hvad jag egentligen åsyftar; tv om vi skulle medgifva Landtm, rätt, att i alla de constitutiva frågor", som föregå riksdagens öppnande på Rikssalen, upphöja sin enskilda åsigt till en lag, för hvilken Ståndets opinion ovillkorligen torde vika; så kunde det möjligen hända, att R. o. Ad. finge foga sig efter de mest vidunderliga begrepp om grundlagens tillämpning.
Jag tror oss icke i detta fall hero af något ”kungsord", utan att vi här stå hvarken under Konungens eller Landtm:s opinion, i afseende på yttrandet af vår egen; hvarföre jag också tror, att, då grundlagen lemnar
Ståndet rätt att yrka en af Landtm, vägrad Dcu 20 Januari. 37 propos., vi vid detta tillfälle böra begagna denna rätt och visa, att vi icke uppoffra den i och för några considerationer eller för farhågan alt inveckla oss i svårigheter, hvarföre, efter min åsigt, skulden dock alltid stannar på den sidan, der man icke vill förstå grundlagen, sådan den är skrifven.
För någon stund sedan, hade R. o.
Ad. tillfälle att höra Hr Cederschjöld säga sin mening örn denna frågas närvar, beskaffenhet.
De ledamöter af R. o. Ad., som bevistat föregående riksdagar, känna, att denne ledamot är särdeles örn om grundlagarnas helgd.
Det kan således icke vara tvifvel underkastadt, att saken befinner sig i sådant läge, att intet yrkande af den bär vägrade proposm förnuftigtvis bör äga rum; utan tror jag, att vi med trygghet kunna förlita oss på Hr Cederschjölds omdöme i detta fall, helst frågan i sig sjelf är så trasslig, att jag hemställer, huruvida det är rätt att vilja intrassla den ännu mer.
Yi behöfva ej heller, i afseende på denna fråga , frukta några censorer i de öfriga Stånden, helst R. o. Ad. alltid, så långt jag minnes tillbaka, eller under de 3:ne riksdagar jag bevistat, ti11- kännagifvit den största grannlagenhet i de formfrågor , som rört de andra RiksStm, och således enahanda grannla genhet måste kunna förmodas hos dem.
Enighet och förtroende emellan RiksStin mäste finnas och förutsättas , såsom ett villkor för ärendernas ändamålsenliga behandling; och R. o. Ad. bör följaktligen icke befara, att dess förhandlingar blifva föremål för censur i de andra Stånden, då R. o. Ad. ej upphäfver sig till censor, öfver deras.
Man har talat om considerationer, och att man icke af dem borde låta afhålla sig att yrka, hvad man anser rätt.
Jag, för min del, har icke considera tioner för annat än grundlagen , och hvad jag anser rätt; ty hvarken menniskofruktan eller jagt efter folkgunst leder mig; men just denna respect för grundlagen förmår mig att nu söka afböja en propos., tvertemot min öfvertygelse i sjelfva saken, hvilken öfvertygelse jag redan för 17 år sedan, och äfven derefter, vid åtskilliga tillfällen yttrat.
Man har här talat om prsejudicat, och jag vill äfven för min del åberopa prsejudicatet från i8a3 eller den riksdag, då fråga härom först väcktes.
Då gick det så, att, efter en långvarig discussion, debatten slutades utan propos., och Ståndet tyst samtyckte, att de ifrågavar. personerne skulle få vara med vid valet; men ingen af dem blef dervid utsedd, och knappt någon erhöll röster, äfvensom åtskillige afhöllo sig från valet.
Ej heller derefter har någon af dem blifvit till bänkman utsedd; och jag hemställer derföre, om det icke nu vore tid alt ej längre uppehålla sig med en öfverläggning, som jag visat ej kunna lagligen slutas på annat sätt än jag föreslagit, enär pröfningen af en vägrad propos. skulle bero 38 Den 20 Ja n n a i- i. på Const.Ulsk., sora ej i ett sådant fal! kunde blifva organiseradt.
Jag får derföre hemställa, 0111 icke H. R. o. Ad. skulle tackas medgifva, alt Hr Frih. o. Landtm., efter slutad öfverläggning, må förklara, det bänk m:s-vale t, utan hinder af nu förevar, fråga, kommer att för sig gå.
Jag kan på ingen grund biträda Hr Cederschjölds anförande i denna del; ty jag finner det alldeles omöjligt, att R. o.
Ad. vid detta, mera än vid något annat tillfälle skulle kunna underkasta sig Hr Landlmts allena bepröfvande rätt.
Kan Landtm, afslå en propos , så måste R. o.
Ad. kunna yrka den, om det också ej skulle leda lill annat resultat, än att R. o. Ad. korame i tillfälle att uttrycka en annan opinion; och jag ser icke, att frågan nödvändigt behöfver komma till ett L'tsk:s afgörande. i fråga om praejudicalet, skulle den å motsidan yrkade utgång af frågan blifva ett af de vådligaste, som kunde uppkomma; ty här blefve ej fråga om mindre, än att ändra grundlagen, då del endast är Hr Frih. o. Landtm, samt några få talare, som icke medgifva, att hvad af mig, jemte flere ledamöter, blifvit vrkadt, öfverensstämmer med grundlagens tydliga föreskrifter.
Jag anser grundlagen i detta fall vara tydlig; och det är på sådan grund, jag ansett de ifrågavar. personeine icke böra få deltaga i bänkmrs-valet.
. Hr Lefren har yttrat, att någon censur från de öfriga Stånden ej bör kunna ifrågasättas, — och jag svarar dertill ja, i fall vi förfara lagligt; men i motsätt händelse, anser jag censur påkallas af Ståndets förfarande, och det förefaller mig högst speciöst att påstå, det ingen utväg finnes att i denna fråga komma till ett resultat.
Fråga är här, huruvida de oftanämnde personerne må äga deltaga i val till utskts-ledamöter eller icke ; och jag anhåller, att någon af den motsatta opinionen må visa mig hvar det står stadgadt, att desse persöner skola få deltaga i utsk:s-valen, då Riksd.Ordn. innehåller förbud deremot; och kan något sådant stadgande ej visas, måste den positiva lagen äga företräde framför den negativa, sorn (besström här är ingen, hvarföre och då det vore ett högst besynnerligt fall, om Hr Landtnäs åsigt ensamt skulle segra emot Ståndets öfvertygelse, jag anser nödvändigt, alt Ståndets tanka inhemtas, för att utröna hvad pluraliteten vill.
Jag kan således ej frångå att förena mig med Hr Dalman i begäran om propos , huruvida Ståndet yrkar den af Hr Frih. o. Landtm, vägrade proposm, eller icke.
Hr Dalman: 55 §:n Riksd.Ordn. stadgar: ”Landtm, eller talman må ej kunna vägra propos., utom i det fall, då han finnér en väckt fråga bokstafligen strida mot grundlagarnas lydelse.”
Hr Landtm, liar icke lill stöd för sin vägran anfört, att den begärda proposm är stridande mot grundlagarnas lydelse, ty Ridd.Ordn. är icke grundlag, utan endast Ståndsordning.
Jag drager från detta förhållande
Den 20 Januari. 39 den slutföljd, att då frågan här icke beror på en olika uppfattning af grundlagarnas lydelse, utan endast angår en uttydning af Ståndets egen Ordningsstadga, hvad 55 §:n ytterligare innehåller, att öfverläggningen skall blifva hvilande, icke ovillkorligen behöfver här iakttagas, eller förstås på det sätt, att frågan omedelbart hänvisas till Coust.
Tvertom linnes det mer än en utväg att få bänkmtsvalet lagligen förrättad t, hvaremedlerlid principfrågan kan lemnäs in suspenso, till dess Const.Utsk. blifvit valdt.
Frågan är här om en vigtig princip, nemi. huruvida, i händelse Landtm, förklarade R. o. Ad. böra constitueras på elt fullkomligt grundlagsvidrigt sätt, det skulle vara Ståndet förvägradt att protestera deremot , blott derföre, att ett Const.Utsk. ännu icke funnes tillsatt.
Jag kan åtminstone ej medgifva, att, vid sådant förhållande, det kan vara oformligt att yrka en vägrad propos., utan anser jag tvertom beslutet härom ganska maktpåliggande.
Ståndet bör under intet villkor underkasta sig frågans afgörande ensamt af Landtm., ehvad högaktning det än må hysa för Hr Landtnäs enskilda öfvertygelse.
Ur denna åsigt har jag sett saken, och det är hvarken för alt uppehålla tiden, eller för att eftersträfva folkgunst, eller för att väcka nya tvisteämnen, jag framställt min begäran, utan för att göra min, och, såsom jag tror, Ståndets opinion gällande, och erhålla dess protest emot Hr Frih. o. Landtnäs åsigt.
Jag förnyar således min anhållan, att
Ståndet måtte tillfrågas, huruvida det yrkar den vägrade propostn.
Hr Hammarskjöld, Carl Willi.:
Jag får vördsamt hemställa, huruvida fullmakterna kunna blifva gällande, örn icke grundlagarna följas.
Det slår i min fullmakt, att jag är ovillkorligen förpligtad att ställa mig Rikets gällande grundlagar till efterrättelse.
Om nu ,'\\ §:n Riksd.Ordn. åsidosättes, så nödgas jag hemställa, om min och öfriga här företedda fullmakter kunna vara gällande.
Den högst oväntade och högst obehagliga händelse har inträffat, att Ståndets pluralitet synes sätta sig i opposition mot sfn Landtm.
Jag tror, att de proposrr, som blifvit äskade, icke hafva annat ändamål, än att framkalla en tydlig opinionsyttring.
Det har jag motsatt mig,emedan jag anser oss derigenom icke kunna komma till något resultat, enär något Const.Utsk. icke finnes.
Men då den händelse inträffat, att Hr Frih. o. Landtm., vid detta tillfälle, torde anse sig såsom part emot Ståndet, emedan de fleste, som talat för den åsigten, som äfven jag delar, yrkat, att detta vore
Ståndets ensak och icke någon allmän fråga; sa hemställer jag, om icke det finnes ännu en utväg att komma till slut, nemi. om Hr Frih. o. Landtm, ansåge sig vara för tillfället jäfvig att inhemta Ståndets tanke, enär den compromiss (Const.Utsk.) som sliter dylika frågor mellan Stånden 4°
Den ao Januari. och dess Talmän icke existerar, och lemnade klubban åt någon annan; hvarefter Ridd.Fiscalen kunde anbefallas, att, vid uppropet till valet, förbigå de personers namn, som bär blifvit ifrågasatte.
Jag protesterar på det högsta mot det förslag Gr.
Morn framställt.
Efter mitt begrepp kari Landtm, icke blifva jäfvig, och hans rätt samt pligt är att styra och leda våra öfverläggningar; hvarförutan jag hemställer, hvart det skulle taga vägen, om det berodde på pluraliteten att jaga Landtm, ur utofningen af sitt embete.
Det åren oformlighet, och deremot protesterar jag.
Hr Frih. o. Landtm:
Då anmärkning blifvit gjord emot min behörighet att i detta fall vara ordför., såsom kunde jag nu vara jäfvig, är det denna anmärkning, söm först påkallar mitt yttrande; emedan det hörer till den vanliga ordningen, att den, emot hvilken jäf förekommer, först derom bör yttra sig.
Jag får då tillkännagifva, att jag ej kan anse mig jäfvig, och att jag derföre ej kan, i följd af denna fråga och de olika meningar, som här uppstått emellan mig och de af R. o. Ad:s medlemmar, som i detta ämne sig yttrat, anse mig hvarken skyldig eller berättigad att från denna plats afträda och lemna ordförande-befattningen ' åt någon annan af R o. Ad:s ledamöter.
Hvad åter hufvudsaken angår, eller den begärda propos:n, som innehåller, att de i 4* §:n Riksd.Ordn. omnämnde personer ej må i bänkm:svalet deltaga, hvilken propos. jäg ansett mig hindrad att framställa, och i följd hvaraf Hr Dalman sedermera yrkat propos., huruvida R. o. Ad. yrkar, att den förut af Gr.
Anckarsvärd begärda propos. skall framställas; så har jag, till följe af 55 §:n Riksd.Ordn., anfört skälen för mitt vägrande, och får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet deruppå, att, då jag anser mig, till följe af saulina J, skyldig att göra den af Hr Dalman yrkade propos., följden deraf blefve, antingen att propostn med nej besvarades och saken blefve slut, eller med ja, då den borde förvisas lill Const.Utsk., hvilket likväl ej finnes och ej kunde blifva constitueradt, innan denna fråga blefve afgjord. R. o. Ad:s beslut skulle således medföra ett förhållande, sorn ställde R. o. Ad. utom den i grundlagen och Ridd.Ordn. förutsedda gång af ärenderna.
Jag skulle, genom det sätt, hvarpå jag ledtöfverläggningen, i högsta måtto dertill hafva bidragit.
Jag skulle ej kunna annat än i denna utgång finna en tydligt uttryckt mening af R. o. Ad., att