Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna punkt bifölls. 6:le och 7:de punlctcrne.
Dessa punkter ansågos ej föranleda till annan åtgärd än alt läggas till handlingarne.
Jag får blott anmäla min reservation mot Ståndets beslut i 4:de punkten. II. E. o.
Ad. åtskiljdes kl. nära 12 på natten.
In fidem protocolli, Albert Munck. 414 Den 26 Mars.
Thorsdagen den 26 Mars 1857.
Justerades 3 prot.-utdr. för d. 23 och 24 dennes.
Upliistes till justering och godkiindes ett från Exp:sUtsk under N:o 51 afgifvet förslag till R.
M. ang. regleringen af utgifterne under RiksStatens Första HufvudTitel - Eöredrogs ett från ExpisUtsk. inkommet Mern.
N:o 5 i enl. af återremiss å skrifvelse-förslaget N:o 46.
Det anmärkta förbiseendet har icke, på sätt en ledamot i Preste-St. yttrade vid ärendets föredragning, egt rum i följd af ett tryckfel, utan det har uppkommit deraf, att LagUtsk., som på begäran erhållit rättighet att sjelf läsa korrektur på sitt Betänk., i det handskrifna konceptet öfverhoppat detta ord, och ej heller märkt sådant vid korrekturläsningen.
En rättelse har visserligen sedan blifvit genom tryck medelad, medelst anmärkt ändring efter nb. ett sednare Betänk.; men, åtminstone så vidt det kommit till Exp:sUtsk:s kännedom, så har vid föredragningen inom RiksStånden ingen ledamot af LagUtsk. på denna omständighet fästat sina Ståndsbröders, än mindre Exp-.sUtsk:s upmärksamhet.
Det hade likväl varit önskligt, om så skett; ty derigenom hade Exp:sUtsk. undvikit att iråka det missförstånd, som nu uppstått; och jag tillåter mig bifoga den önskan, att framdeles .vid liknande tillfällen dylik uplysning måtte före beslutet till prot. meddelas de respektive RiksStånden.
Hvad angår det nu föreliggande Mern., tillstyrker jag naturligtvis bifall derå på grund af ofvan anförda förhållanden; men i betraktande af de omständigheter, hvarom jag nyss haft äran uplysa, hoppas jag emedlertid att Exp:sUtsk. såväl här som i de öfriga Stånden må anses frikalladt från något grundat klander i förenämda afseende.
Uppå härefter framstäld propos. blef ifrågavar:de skrifvelseförslag med den deri af Utsk. införde rättelse af R. o. Ad. godkändt, och ansågs förev:de Mern. icke i öfrigt föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: anförde skritligen: R. o.
Ad. har i föregående plena genomgått de 3 första Huf - Deu 26 Mars. 415 vudTitlarne af Statregleringen och dervid bifallit alla de betydligt ökade anslag, som af Regeringen äskats.
Sammanräknade beloppet å första HufvudTiteln utgör derigenom för 1857, 1,451,400 Edr och för hvarje af .åren 1858 och 1859, 1,301,400 Edr oberäknadt såväl de 300,000 Rdr hvilka årligen från ltiksg:sKont. utbetalas, som Norriges betydliga bidrag.
Anslagen å 2:dra HufvudTiteln upgå årligen till sammanräknadt 2,300,000 lfdr och å tredje HufvudTiteln till 480,000.
Sammanlagde förhöjningen å anslagen under dessa 3 titlar upgår således, för år räknadt, till icke mindre än 813,125 Edr.
— Då jag icke tilltrott mig att kunna bära ansvaret derföre att med min röst hafva bidragit till de beslut, hvarigenom dessa högst betydliga förhöjningar tillkommit, så får jag nu för framtida händelser deremot nedlägga min reservation.
Genom besluten rörande både l:sta och 3:dje HufvudTiteln äro de årliga anslagen härunder långt högre i förhållande till vårt lands folkmängd än t. ex. i England, Frankrike, Österrike etc; och jag har ej, oaktadt jag skulle önskat det, förmått lära mig att lika med Eegeringens ledamöter inse att vårt land, — der innevånarne på mera än ^ af dess yta i missvext-år, såsom nu är händelsen, nödgas för att uppehålla lifvet äta ett bröd upblandadt med de mest onaturliga beståndsdelar (såsom bark, ben, halm etc.) hyser mera välmåga eller är bättre i tillfälle att betala höga anslagssummor än befolkningen i nämnde mäktiga Stater.
Om mera sparsamhet spårats i de framställningar i anslagsväg, som vid denna Riksdag algifvits, så hade sådant oemotsägligt af hela nationen emottagits med djupaste tacksamhet och Regeringens ledamöter blifvit upburne af allmänna rösten både inom och utom representationen.
Efter besluten rörande den hittills pröfvade delen af Statsregleringen torde det vara alldeles fruktlöst att söka tillvägabringa någon sparsamhet i fråga om anslagen under öfriga hufvudtitlar.
Byråkratiens mägtiga inflytande i förening med högsta makten skall tillintetgöra alla försök i sådant afseende.
Derom lärer väl det parti som vid denna Riksdag äger votum decifinum både inom EiksStåndens delegationer och inom plena säkerligen draga försorg.
Och sådant måste alltid vara ganska lätt så länge representationen såsom i vårt land till omkring £:delar består af snart sagdt uteslutande löntagande tjenstemän med sine Chefer i spetsen, de der i främsta rummet hafva till ögonmärke åtminstone icke de samhällsklassers fördelar hvilka mest bidraga till samhällsinrättningens underhållande.
De, politiska kalkyler och combinationer, hvilka, efter hvad velat synas, legat till grund för besluten rörande lista HufvudTiteln önskar jag icke måtte blifva idel missräkningar.
Framtiden kommer att häruti gifva sitt domslut.
Nekas kan väl emedlertid ej att det är ganska vanskligt i synnerhet i våra dagar att upgöra långa beräkningar för framtiden.
Erfarenheten visar att ödet och händelserne deröfver så lätt kunna draga ett strek — och detta då man minst kan ana det.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskin inkomna Mern. och Uti. nemi. från ConslilulionsUlskollet.
N:o 8, med förslag till grundlagsändringar, åsyftande dels förändring i föreskrifterne rörande RiksStyrelsens förande i vissa fall, dels utvidgad tjenstetillsättningsrätt för sådan styrelse, som i Konungens ställe i vissa läll förer Regeringen, dels grundlagarnes bringande till närmare öfverensstämmelse med EiksAkten af d. 6 Aug. 1815; Statsl/lskotlel.
Nio 48, i ani. af K.
Propos, angide en med Danmark afslutad traktat om uphörande af Oresundska tullen m. m.
Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekon.Utskottet.
N:o 11, i ani. af väckt motion angide anläggning af en elektrisk undervattens-telegraf emellan Skåne och ön Rugen.
Rrih. af Ugglas, Curt Gustaf: Angelägenheten af att det nu bordlagda Betänk., i fråga om den med
Danmark afslutade traktaten om Sundska tullen, snart blir afgjordt, föranleder mig att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att detta Betänk, blir satt främst på föredragningslistan i nästkommande plenum, och jag får anmoda de Hrr, som skulle vilja taga närmare kännedom om detta Betänk., att göra det under dessa dagar, så att någon vidare bordläggning ieke deraf behöfver komma i fråga.
Dessutom får jag uplysa, att K. M:s ifrågavaride Nåd.
Prop. stått i sin helhet aftryckt i Postoch InrikesTidningar för d. 25 dennes, i hvilken tidning man således kan inhemta alla de uplysningar, som i ämnet kunna erfordras.
Uppå i ani. häraf framställd propos., beslöts att StatsUtskis nu bordlagda Utlåt.
Nio 48 skulle upföras främst å föredragningslistan för nästa plenum.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s d. 21 dennes e. m. på bordet lagda Nåd.
Stil-, angide grunden för utgörande af de till Båtsmans-indelningen i Blekinge län anslagne s. k. öfverskotts- och reserv-räntor.
Ånyo föredrogs BevillnisUtskis d. 14 och 18 dennes på bordet lagda Betänk.
Nio 5, angide ifrågaställde förändringar i föreskrifterna om allmänna bevillningens utgörande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det visserligen syntes nödigt, att punktvis företaga detta Betänk, till afgörande och att, i sammanhang med Utskis yttranden angide §§, äfven motsvarande förslag till förändrad redaktion pröfvades, men att dervid likväl torde vara nödvändigt att göra 2:ne särskildta förbehåll, nemi. att om Utskis första hemställan, pag. 5, som angick grunderna för bevillningen i dess helhet, återremitterades, icke de öfriga punkterna be liöfde - D eu 26 Mai s. 417 hofde punktvis förekomma, emedan, i sådant fall, återremiss måste beslutas vid hvarje punkt, och att i afseende på §§ 116 och 119, hvaröfver Utsk. yttrat sig på 2:ne ställen, propos. till bifall å redaktionen icke kunde framställas innan Utsk:s begge yttranden öfver dessa §§ blifvit af lt. o.
Ad. pröfvade, hvadan Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om lt. o. Ad. bifölle att Utslcs Betänk., med dessa förbehåll, blefve punktvis till afgörande företaget.
Härefter förekom: 1:sta punkten, innehållande hemställan, all de i åtskilliga motioner väckta förslag, om uphäfvandc af bevillning enl.
t:sta och %:dra arlilclarne, [. n. må lemnäs utan afseende.
Ilr Bildt, Knut:
Jag har uti min Betänk, åtföljande reservation, hvilken igenfinnes pag. 1—4, yttrat, att, enl. mitt förmenande, Hr Stolpes motion ieke blifvit inom Utsk. behandlad med tillbörlig upmärksamhet.
Då jag icke vill uppehålla discussionen med att uprepa de skäl, som här äro anförda, så inskränker jag mig till att begära återremiss i den syftning, som Hr Stolpes motion innehåller.
Innan jag yttrar mig om det nu föredragna Betänk., torde det tillåtas mig att upläsa en reservation af Hr J.
Malmborg, hvilken så enkelt, men träffande skildrar det oefterrättlighetstillstånd, hvari vår bevillning för det närvande befinner sig.
Reservationen igenfinnes pag. 24 och lyder som följer: »Under det man nödgas erkänna, att af alla beskattningsformer, från och med de urgamla natura-prestationerna, småningom öfverflyttade till grundskatter på fastigheterna, till och med de nyare, under vexlande former af accis-, tull-, stämpel-, tillverkningsm. fl. mer och mindre indirekta beskattnings-titlar, ingen enda är till principen så riktig eller i verkställigheten borde kunna blifva så rättvis, som den inkomst-skatt, hvilken med individuel kännedom om hvarje särskild persons ställning, honom af hans närmaste samhällsmedlemmar påföres, torde dock svårligen gifvas någon beskattning, öfver hvars ojemna fördelning klagomålen äro så allmänna och — man må icke förneka det — så befogade, som just denna inkomstbevillning.
Det är öfverflödigt att ingå i någon bevisning för detta påstående.
En hvar har förnummit samma klagan och är i tillfälle att vitsorda dess rättmätighet.
Men från missbelåtenheten öfver tillämpningen är steget till ogillande af sjelfva saken, vore den ock aldrig så rättvis, helt nära.
Man må icke neka, att Hr Spångbergs vid innevar:de Riksdag väckta förslag, om afskaffande af all bevillning, har många anhängare, hvilka, lika med motionären, för missbrukens skull vilja upoffra den grundsats, genom hvars följdrika genomförande det likväl endast är möjligt att rättvist fördela skattebördorna och att i tider — såsom jag hoppas — aflägsna, då det allmännas välfärd kan taga i anspråk utomordentlig ansträngning IV H. 27 ■118 Desi 2S Marg. af samhällets alla medlemmar, hafva en tillförlitlig grund både för bedömandet af landets verkliga krafter och för tillgodogörandet af desamma.
Innan man hunnit till den förtviflan om sätlet, som röjer sig i omförmälda motion, hafva många förslagsmeningar derom blifvit framkastade, försökta och åter öfvergifna.
Nya saknas ieke heller nu.
I allmänhet gå de ut på att framtvinga sanningsenliga upgifter och att i söndring emellan olika samhällsklasser, samt någon förment stridighet dem emellan, finna elementer, passande för utöfningen af ett rättvisans värf. — Man har sökt upställa en mängd anvisningar för mätandet af de inkomster, den eller den rörelsen borde anses lemna, samt det värde, den eller den fastigheten borde åsättas.
Man har i städernas TaxeringsKomitéer, äfvensom i Prof - ningsKomitéerna inrymt ett öfvervägande inflytande åt icke-borgare, under antagande att de borgerliga yrkena i synnerhet undgingo ett lämpligt deltagande i bevillningen.
Man har ställt särskildte ombud att bevaka Kronans rätt.
Månne då rättskänslan är så förslöad, att allt vädjande till densamma, när fråga är om Statens rätt och om medborgares förbindelser till det allmänna, förblifver overksamt?
— Visserligen äga alla beskattningsformer det gemensamt, att icke kunna påräkna någon välvillig stämning hos dem, som skola beskattas.
Man sagn naturligtvis helst, att skatten icke funnes.
Men icke är det detta, som i förevande fall förlamar beskattnings-rättens och beskaftnings-pligtens utöfning.
Icke heller saknas förmåga att med någorlunda säkerhet stadga omdömet om den eller den egendomens värde, den eller den näringsidkarens inkomst af sin rörelse.
I beggedera fallen råder man och man emellan en till visshet gränsande allmän mening.
Det är orättvisan af den stadgade olika bevillnings-procenten, som hos hvarje rättrådigt sinne alstrar och måste alstra ovilja.
De större eller mindre klass-stridigheterna och krono-ombudens offentliga pligt träda i bakgrunden för den gemensamma obenägenheten att göra sig till verktyg för en lag, som förutsätter oredlighet i taxerings-upgifterna och slapphet i beskattnings åtgärderna, och som gifvet- helgd åt dessa lyten genom en derpå grundad olika beskattning, på samma gång den upmanar och förpligtar taxerings männen att handla på heder och samvete.
Så vigtigt det är för statskassan, att den påräknade bevillningssumman under vanliga förhållanden utgår, så myeket angeläg-' nare det ock vore, att i en häfdvunnen samvetsgrann upskattning af egendomsvärde samt inkomst af rörelse och näring, äga tillförlitlig grund för beskattning under utomordentliga tillfällen, då landets välfärd vore i fara, så är det likväl, enl. min tanke, af ännu betydelsefullare vigt, att den författning, som omedelbart utgår från folk ombuden oell i hvarje den minsta kommun skall göras känd och tillämpad, bär prägeln af sträng rättvisa och ärligt allvar.
Att den ene samhällsmedlemmen skulle skatta 2-|, den andre 2, den tredje \ och den fjerde ^ proc. af sin årliga inkomt o. s. v., innefattar ju ett uppenbart hån emot den medborgerliga likheten inför lag, emot hvarje sundt begrepp om rättvisa.
Och sådan är likväl
Den 26 Mars. 419 denna R.
St:rs egen lagstiftning, sådan har den varit och sådan vill man annu bibehålla den, — emedan man förutsätter orättrå dighet vid lagens tillämpning, derest den i sig sjelf vore rättvis.
Jag protesterar emot denna lagstiftnings-teori och hemställer till R.
St:r, att EevillmsUtsk. måtte få sig ålagdt att upgöra förslag till sådana förändringar i BevillmsStadgan, att hvarje samhällsmedlem skall, utan åtskiljnad för olika klasser, i bevillning, enl.
2:dra artikeln, erlägga en proc. af sin årliga inkomst.»
Jag förenar mig till alla delar i denna Hr Malmborgs reservation, och jag vill börja med att i samma anda som han, och i full öfverensstämmelse med hans slutord, yrka återremiss på liela detta förslag till BevillmsRörordning, detta lappverk, hvilket icke kan genom små förändringar ständigt blott uprepareras, utan hvilket väl en gång måste, som allt annat märket och oefterrättligt, helt oeh hållet omarbetas.
Man hör tidt och ofta så skrytsamt om talas, att det förnämsta prerogativ, som Svenska folket äger, det egentliga beviset på den uråldriga frihet, om hvilken historien bär vittne, är dess rätt att sig sjelf beskatta.
Men hur beskattar man sig sjelf?
Man yrkar ständigt på borttagande af grundskatterna, derföre att dessa trycka ojemnt; men det oaktadt fortfar man att beskatta sig sjelf på det mest ojemna och oefterrättliga sätt.
Man fordrar af den ena Statsmakten den yttersta noggrannhet i alla dess beräkningar och äflas ständigt, i ett envist bemödande, att i alla denna Statsmakts åtgöranden se begäret att öka Rikets skattebördor, under det att den andra statsmakten, i sin sjelfbeskattning, på det lättsinnigaste sätt begår den grofsta orättvisa och låter det småaktiga kifvet fortfara, under hvilket den ene individen riktar sig på den andres bekostnad.
Stadsbon säger: då jorden icke närmare till dess värde beskattas, så vill också jag söka smyga mig ■undan en del af den skatt jag borde ge.
Landtbon säger: så länge ingen strängare kontroll finnes på att en rättvis bevillning utgöres för handel och näringar, vill jag hafva jordvärdet så lågt nedsatt som möjligt, på det jag må komma undan med lägre skatt.
De åter, som icke kunna komma undan, de fattigare samhällsmedborgarne, hvars yrken och näringar man nära nog på skillingen kan upskatta, och embetsmännen, få egentligen vidkännas bevillningen.
Man anser i detta fall Staten såsom ett »commune bonum», hvarutaf hvar och en söker draga så mycken fördel som möjligt, men till hvilken deremot hvar och en vill skatta så litet som möjligt.
Detta förhållande kan icke i evighet fortfara; hvarföre icke då försöka omarbeta äfven Bevilln:sFörordn:n, på sätt man gjort på sednare tiden med många andra samhälls-lagar?
Hvarföre icke åtminstone försöka att gifva bestämdare grunder åt denna förordning, denna, att jag så må säga, skamfläck för Svenska lagstiftningen, denna eviga källa till kif och trätor?
Då bränvins-lagstiftningeu först började omarbetas, trodde man icke heller att man skulle komma till något resultat.
Riksdags förslag i den vägen bar också ej stämpeln af någon fullkomlighet; det utgjorde emedlertid den bas, hvarpå detta Riksmötes arbeten i denna väg byggas, och nu komma vi troligen att få glädja oss åt en ganska god lagstift - 420 Den 26 Mars. ning i denna riktning.!
På samma sätt bör det kunna gå med BcvillmsEörordmn.
Bevillningen borde icke vara något annat än det rättvisa bidrag, livarmed hvar och en, i mån af sin inkomst, skattar till samhället, hvilket har rätt att till sitt underhåll fordra en del af den årsbeluilining, som förvärfvas under dess skydd.
Man behöfver blott kasta en hastig blick på det närvande bevillmsförslaget, för att tinna huru orättvist det är upstäldt.
Om jag på måfå ser på en sida i detsamma, så tinner jag huru en grosshandlares minimi-bevillning är upskattad till 45 Rdr 75 öre, hvaremot artisten, som lefver för de sköna konsterna, för att sprida bildning genom dem, hvars vinst ofta beror af dagens tycken, upskattas till 37 Rdr 5 0 öre, eller nära nog lika högt som grosshandlaren.
En skeppsvarfs-ägare skattar icke mer än 22
Rdr 50 öre, under det en mångleri-idkerska skattar 37 Rdr 5 0 öre.
Den som drifver en af de för det närvande mest vinstgifvande rörelser, och använder kapitaler af flera hundra tusen
Rdr, han betalar mindre bevillning än den, hvars hela förlag upgår till några hundra, eller i Stockholm kanske till tusen
Rdr, och hvars hela rörelse består i försäljning af äpleti, pepparkakor och dylikt.
En parmmätare betalar 30 Rdr, eller lika mycket som en handlande af andra klassen.
Den som lefver af sina händers tarfliga förtjenst betalar sålunda lika mycket som den, som lefver i öfverflöd och dagligen dricker utländska viner, samt derpå använder årliga kapitaler af ända till 20 å 50,000 Rdr..
Men jag vill icke trötta Jirrme med dylika jemuförelser, ty de skulle kunna räcka i oändlighet hela BevillmsEörordmn igenom.
Dock ett måste jag tillägga: kan man vidare tänka sig något mera orättvist, än den bevillning man pålagt PrivatBnnkerna?
Då inkomsten af all annan handel och rörelse, den må nu drifvas af enskild person eller bolag, ej beskattas med mer än 21- proc., så har man pålagt PrivatBankerna en bevillning af 3 proc.- för all inkomst under 6 proc., och 9 proc. för allt hvad derutöfver förtjenas.
Hvad slags billighet ligger till grund härför?
Ar icke bankrörelsen en bolagsrörelse lik all annan?
Nej, säger man, den är grundad på särskildta privilegier, på en exceptionel lagstiftning, och kan derföre med skäl olika beskattas.
Jag bestrider riktigheten af detta påstående, och anser äfven Bevilln:sEörordn:n i denna viig godtycklig och ej rättvis, oell vill söka bevisa detta, då vi framde les komma till den punkt, som rör detta förhållande.
Jäg tror alt, till följd blott af hvad jag här i korthet yttrat, Hrr:ne böra vara öfvertygade om, att bland de författmr vi nu äga, så är denna den mest oefterrättliga, och vågar påstå, att bland de Betänk:n, som kommit på detta Utsk., det nu ifrågarande på det minst omfattande sätt vidrört det ämne, Utsk. haft att skärskåda.
Jag vet att inom Utsk. upstått betydliga svårigheter för att sammanjemka de olika åsigterna, och kanske är det omöjligt att denna gång fullt förena dem, men jag vågar lika väl tro, att något bättre än detta bordt och kunnat åstadkommas.
Om man också anser att de olika meningarne icke kunna sammanjemkas, så att man vinner ändamålet fullkomligt, så tror jag likväl att frågan är af den vigt, att man bör försöka hvad som kan uträttas genom en återremiss.
Inom I) en 26 Mars.
• ganska kort tid, kanske inom en månäd, stro Utsk:s alta andra göromål afslutade, och den långa återstående delen af Riksdagen har Utsk. ju då öfrig för att använda till denna frågas lösning.
Skulle likväl Utsk:s härvar:de ledamöter förklara, att mindre af bristande, tid, än af oförmåga att sammanjemka de olika åsigterna, något bättre Betänk, ieke kan vid denna Riksdag åstadkommas, så anhåller jag att R. o. Ad. ville åtminstone fatta det beslut, att en skrifvelse från R.
St:r måtte afgå till K.
M. med underd. anhållan, det K.
M. täcktes nedsätta en Komité, för att utarbeta bättre oell bestämdare grunder för en ny BevillmsFörordning, hvilken kunde företagas till granskning vid R.
St:rs nästkommande sammanträde Hr von Koch, Nils Samuel, anförde dels muntligen, dels skriftligen: / Ehuru jag icke har så särdeles mycket att anmärka vid den nu föredragna punkten, så anser jag likväl, på grund af det föredragningssätt Hr Gr. o. Landtm, föreslagit oell Ståndet bifallit; att de, hvilka i likhet med mig önska en återremiss i den syftning som den siste värde talaren framställt, nemi. för en omarbetning af hela llevillmsFörordmn, böra yttra sig vid denna punkt.
Det är af sådan anledning, som jag tager mig friheten att framställa mina tankar om det nu framlagda förslaget till BevillmsFörordning: ....') Frih.
Jag ämnade visserligen yttra mig i samma syftning som de föreg:de talarne, men jag kan ieke, vid förnyadt genomläsande af Betänk., finna ätt den nu föredragna punkten skäligen kan blifva föremål för en återremiss.
I den nu föredragna punkten är endast fråga om huruvida en bevillning bör utgöras eller icke, och i det fallet måste man instämma i'
Utslcs förslag och medgifva att en bevillning bör utgå.
Derefter kommer frågan om bevillning efter första artikeln, och först vid, pag. 7, der det är fråga om bevillning efter andra artikeln, hade den begäran om återremiss, som nu blifvit framställd, bort göras.
Om-jag ej misstager mig, har Utsk:s Ordförande begärt ordet, och örn han nu går in i hufvudfrågan, så skall äfven jag i sinom tid begära ordet för att yttra mig vidare.'
,Ehuru hufvudsakligen förekommen af Frih.
Raab, anhåller jag likväl att få yttra några ord.
Det är ledsamt att vid föredragningen af en punkt, i hvilken Utsk. endast afstyrkt motioner om att ingen bevillning^ mätte utgå, nästan alla BevillmsFörordnms grunder blifvit omrörda..
Jag hemställer till dem, som yrka återremiss af denna punkt, om deras mening verkligen är, att ingen bevillning skall utgå..
Om också deras mening är' sådan, så hemställer jag om ej Bevillms-, Utsk. i alla fall, efter grundlagen, är skyldigt att uppgöra grunder för bevillningens utgörande; ty det, beror på den slutsumma, sorn visar sig, huruvida någon bevillning skall utgå eller icke.
För att icke besvära R. o. Ad. med 2, 3 discussioner i samma sak, vill jag nu ') Hr v.
Köchs härefter skriftligen afgifna anförande, hvilket dock först efter tryckuiugen af detta ark blifvit afleimiadt, Aunes’ tryckt i slutet h af häftet. 1 • - " k. ' ■ v " ' ■■■ i. ■' 422 Den 26 Mars. icke vidare uptaga tiden; ty längre fram tordevi komma i tillfälle att diskutera såväl frågan i dess allmänhet, som särskildt de punkter, hvilka afhandla de grunder, som här så mycket blifvit klandrade.'
Då skall jag blifva i tillfälle, icke så mycket att försvara dessa grunder, som att visa att för det närvar:de ingenting bättre kunnat åstadkommas, och derföre inskränker jag mig nu till att yrka bifall till denna punkt.
I motsats mot de bägge siste talarne anser jag, på grund af det yttrande hvarmed Hr Gr. o. Landtm, började föredragningen af detta Betänk., att de talare som började denna discussion med fullkomligt skäl, redan nu yttrat sig om frågan i sin helhet, och jag instämmer i ganska mycket af hvad de yttrat.
Jag har vid tillämpningen af BevillningsFörordmn nogsamt fått erfara dess i alla afseenden orättvisa stadganden, och olämpligheten af alt den för olika samhäll s-medborgare bestämmer olika grader för taxeringen, och olika proc. för skatte-bidragens utgörande.