Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad jag nu anfört, och med stöd af de skäl, föreg:de talare i enahanda syfte framhållit, får jag anhålla om afslag å Utsk:ts ifrågav:de hemställan och bibehållande af hvad tillförne varit stadgadt.
Hr Bergenst råle:
I olikhet med de tvenne sista talarne anser jag, att den person, som skall till ordförande i bevillningsberedningen utses, helst bör bo inom distriktet, enär det endast i detta fall är för honom möjligt att ega nödig kännedom om de olika hemmanens relativa värde.
I några län har emedlertid det förhållande egt rum, att Kronofogdarne företrädesvis blifvit använde såsom ordförande i dessa beredningar.
Jag hemställer dock till en och hvar, huruvida det icke är högst olämpligt att inblanda Kronans ombud i dessa så ytterst grannlaga förrättningar.
— Den grundsats, att en och samma person skall vara ordförande i flere distrikter, kan jag icke heller gilla, ty under sådane förhållanden är det omöjligt att hos honom förutsätta nödig kännedom om egendomarnes värden; och följden deraf måste blifva, antingen att han helt och hållet måste subsumera sitt omdöme under de öfriga ledamöternas, eller ock att han beträder en väg, der han nödgas trampa sanningen under fotterna; och i hvilketdera fallet som helst är förhållandet högst oriktigt.
Jag anser derför, att den person, som skall till ord - 256 Den 10 Mars e. m. förande i bevillningsberedningen utses, bör vara boende inom kommunen.
Väl medger jag, att det stundom kan vara svårt, kanske till och med omöjligt att der finna en lämplig person, men derför är det föreslagna stadgandet icke absolut, utan föreskrifver, att personen skall vara »helst inom distriktet boende;» så att Konungens Befh:de eger rätt att i nödfall låta valet falla på någon utom kommunen boende person.
Jag kan således icke firma annat, än att man genom det föreslagna tillägget sökt så mycket som möjligt bevara folkets sjelfbeskattningsrätt; och jag får således på det varmaste tillstyrka bifall till Utsk:ts hemställan.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de förslag och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej, och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr Bergenstråle begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts öfverst å sid. 12 af Betänka N:o 3 gjorda hemställan om införande i Bevillnings-Stadgans 32:dra § af orden »helst inom distriktet boende» emellan orden förordnad och person, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan».
Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut, sedan den förseglade sedel blifvit öppnad, rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 29. § 38 och § 53.
Instruktion för taxeringsförrättningar.
Utsk:ts hemställan medlerst å sid. 13.
Utsk:ts hemställan öfverst å sid. 14, jemte texten till § 7.
Hr Den 10 Mars e. m. 257 Hr Lagerbjelke:
Jag får anhålla, att Hr Wistrands re servation varder uppläst, och att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på afslag å Utsk:ts förslag och bifall till den af Hr Wistrand uti reservationen gjorda hemställan.
Den begärda uppläsningen af Hr Wistrands reservation försiggick, hvarefter anmälde sig och yttrade Frih. af Ugglas:
Anledningen till det förslag, Utsk:t med afseende å denna punkt framställt, är, att Utsk:t, lika med II.
St:r vid uppgörande af sednast utkomna Bevillningsförordning-, ansett lämpligt, att sedan fast egendom blifvit uppskattad till sitt verkliga värde, detta värde fick under några år förblifva oförändradt, såvida icke olyckor eller andra omständigheter inträffade, som deri borde vålla en förändring.
Med sådane åsigter var det nödvändigt, att, sedan R.
St:r antagit en ny R.
O., enligt hvilken riksdagen skall hvarje år sammanträda, iden nya Bevillningslörordningen inflöte några ord härom.
Utsk:t har tillika ansett ett uttryckligt förklarande nödigt, derom att år 1867, då den nya Bcvilln.-Förordnm träder i verkställighet, ny taxering af fastigheter skall försiggå.
Till följd deraf att den Bevilln.- Förordn., som vid 1859—1860 årens riksdag antogs och hvilken innehöll stadgande derom att fastighetsvärde, en gång åsatt enligt denna förordning, skulle i 3 år förblifva oförändradt, först år 1862 blef tillämpad, och sålunda icke kom att gälla mer än under två år innan ny Bevilln.-Förordn. utfärdades, har nemi. mycken villervalla i afseende å fastighets taxering uppstått, i thy att inom några län ny taxering verkställts år 1864, men inom andra åter först år 1865.
Fastigheterna inom landet hafva sålunda icke blifvit samtidigt uppskattade, och den större jemnlikhet i beskattning, som man föreställt sig kunna ernås, om fastighetsuppskattningen öfver hela riket skedde på ett och samma år, har blifvit helt och hållet förbisedd.
Att nu en ny uppskattning verkställes samtidigt torde vara nödigt, och för att förekomma ytterligare förvecklingar, har Utsk:t ansett det vara rätt att utsätta året 1867 såsom det, hvarunder dylik uppskattning skall ega rum.
Att, på sätt reservanten Hr Wistrand föreslagit, göra det möjligt och kanske nödtvunget, att efter utgifvandet af hvarje ny Bevilln.-förordn. en ny taxering öfver hela landet måste verkställas, skulle medföra så många olägenheter och i många afseenden rubba de beräkningar, som just äro grundade derpå, att taxeringsvärdet skall ega någon stadga, att jag anser mig böra högeligen afstyrka bifall till ett sådant förslag.
Jag tror deremot, att om R. o. Ad. bifaller hvad Utsk:t föreslagit, och sålunda stadgar, att taxering öfver hela landet skall verkställas nästa år, men de då åsatte värdena sedermera förblifva oförändrade under tre år, såvida icke särskildta omständigheter deri påkalla en förändring, skall R. o. Ad. deri H. Hl. 17 258 Den 10 Mars e. m. genom hafva lemnat sitt bifall till en åtgärd, som är i detta hänseende för landet den nyttigaste.
På grund häraf anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag tillåter mig att emot förev:de förslag göra den erinran, att jag icke rätt förstår, hur ett dylikt beslut skulle kunna fattas.
Den nya Riksdagen är, detsamma oaktadt, i sin fulla rätt att i afseende å bevillningen göra de bestämmelser, den behagar; och jag tror icke, att vi genom ett sådant beslut skulle kunna i ringaste mån lägga band på näst sammanträdande representation.
Visserligen har Bev.-Utsk:t lörmått R.
St:r att godkänna en traktat för en tid af tolf år, men att nu ytterligare besluta en bevillning under tre år, tror jag ingalunda vara riktigt; utan torde R.
St:r i ifrågav:de hänseende ej böra sträcka sitt beslut utöfver den tid, hvilken den af dem utfärdande Bev.-stadga kommer att omfatta.
Så tillvida delar jag Gr.
Mörners åsigt, att jag icke tror, att ifrågav:de föreskrift kan gälla längre, än till dess en kommande Riksdag antagit en ny Bev.-förordn., utan är det, som Utsk:t i förev:de punkt föreslagit, allenast att anse såsom en uttalad önskan, att den Bev.-förordn., som vid nästa Riksdag kommer att bestämmas, må ställas i öfverensstämmelse med hvad nu stadgas, sålunda, att de värden, som vid den år 1867 föreskrifna taxering komma att åsättas fastigheter, äfven efter antagande af ny Bev.-förordn. må förblifva oförändrade.
Mig synes, att det är alldeles nödvändigt att nu antaga Utsk:ts förslag.
1 förev:de hänseende hafva vi nemi. att välja endast mellan tre åtgärder: att bifalla Utsk:ts hemställan; att bibehålla hvad förut varit föreskrifvet, eller ock återremittera frågan ; ty det af Hr Wistrand uti hans reservation framställda förslag anser jag på inga vilkor böra bifallas.
Att bibehålla närv:de stadgande, att, sedan fast egendom det år, då allmänna bevillningen med tillämpning af utfärdad ny Bev.-stadga första gången påförts, blifvit, enligt föreskrifna taxeringsgrunder, till sitt verkliga värde uppskattad, må detta värde under tre år bibehållas oförändradt, anser jag orimligt, ty enligt min tanke måste detta stadgande så tillämpas, att, när en ny Bev.-stadga utkommer, skall en ny taxering ske, och de dervid åsatte värdena förblifva oförändrade i tre år; och detta stadgande kan ej tillämpas hädanefter, då årliga Riksdagar komma att hållas, enär derigenom en motsägelse skulle uppstå.
Att deremot återremittera frågan, anser jag ingalunda vara skäl, då ändamålet dermed skulle vara att bringa föreskriften i öfverensstämmelse med näst sammanträdande representations rätt och denna rätt i alla fall är fullkomligt oförkränkt.
Jag förenar mig således i yrkandet om bifall till denna punkt.
Ben 10 Mars e. ra.
Jag ber endast att med anledning af Gr.
Mörners sednaste anförande få fästa uppmärksamheten derpå, att enahanda beslut, som Gr:n anser nu icke kunna fattas, tillförne kommit till stånd och varit bindande utöfver den tid, hvaröfver riksdagen egentligen egt att bestämma.
Den första Bev.- förordn.. som efter 1860 års Riksdag utfärdades, trädde i verksamhet först den 1 Januari 1862; och detta år verkställdes en taxering öfver hela landet.
Men på hösten samma år sammanträdde R.
St:r ånyo, och den af dem utarbetade Bev.-stadgan trädde i kraft den 1 Januari 1864.
Stadgandet i den gamla författningen, att den taxering, som verkställdes 1862, skulle förblifva oförändrad i tre år, ansåg man emedlertid, inom många län, för sig så bindande, att man fann sig icke kunna företaga ny taxering förr än 1865.
Jag ber att ytterligare få påpeka nödvändigheten deraf, att året 1867 i förordningen uttryckligen nämnes, ty i annat fall är jag öfvertygad, att samma skäl, som vid föregtde tillfälle föranledde månsen att uppskjuta med taxeringen, äfven nu kommer att utöfva ett likartad! inflytande, och följden häraf kommer att blifva det högst olämpliga förhållande, att en del af Sveriges jord uppskattas det ena året, och en annan del det andra.
Jag har icke velat yttra mig vid behandlingen af de föreg:de punkterna, ehuru jag i afseende å flera al desamma varit motionär, emedan jag utom detta rum förnummit, oell äfven sjelf inser, att det är gagnlöst att vid denna riksdag söka genomdrifva någon förändring i Bev.- stadgan, utan att detta bör öfverlemnas åt blifvande representation.
Mörner, anser jag det orätt att binda händerna på kommande riksdag genom att i Bev.-förordn:n intaga deri af Utsk:t föreslagna bestämmelsen för tre år; och jag tror det ej vara skäl att sträcka beslutet i lörev.de fråga längre än till slutet af den tid, hvarunder den Bev:s-stadga, närv:de riksdag kommer att antaga, eger gällande kraft.
Mörner, anser jag det vara grundlagsvidrigt att fatta ett beslut, hvarigenom kommande representation är bunden i utöfvande af sin beskattningsrätt.
De föreg:de Bev:s-förordn:ne hafva visserligen innehållit bestämmelser derom, att. de med ledning af desamma åsatte taxeringsvärdena skulle förblifva oförändrade under en tid af tre år, men detta har haft sin grund uti .det förhållande, att statsregleringen bestämdes för enahanda tid.
Orsaken, hvarför 1861 års Bev:s-författning var gällande endast under 2:ne år, var, att den på grund af särskildt föreskrift inhiberades under det första året, enär den för sent biel' för allmänheten bekant; och under sådane förhållanden var det 200 Den 10 Man e. m. naturligt, att den deri föreskrifna taxering ej kunde försiggå förr, än efter nämnda tids förlopp.
En talare har sagt, att det ifrågav:de förslaget endast afser att uttrycka en önskan till kommande riksdag, att de åsatte taxeringsvärdena må förblifva oförändrade.
Jag hemställer dock, huruvida en förordning är rätta platsen för en sådan önskan, och hvartill ett dylikt stadgande i alla händelser tjenar, då nästa riksdag kommer att utlärda ny Bev:s-förordn., hvari ett motsvarande stadgande utan tvifvel kommer att intagas.
Att under de förhållanden att R.
St:r sam lades hvart tredje år, men att Bev:s-beredn:ne deremot sammanträdde hvarje år, i Bev:s-förordn:n intogs en bestämmelse derom, att de värden, som vid densammas första tillämpning blefvo fastställda, skulle under tre derpå följande år förblifva oförändrade, stod, enligt min tanke, i full harmoni med dåvarande ordning.
Nu deremot befinna vi oss uti ett öfvergångsstadium; representationen sammanträder åter nästa år, och en del af dess ledamöter blifva valde för en tid af tre år.
Under sådane förhållanden kan det ej vara olämpligt att dessa ledamöter, om de så finna för godt, bestämma, att de taxeringsvärden, som grunda sig på den Bevilln.-stadga, som kommer att af dem antagas, skola förblifva oförändrade under de tre år, derunder representationens sammansättning äfven blir hufvudsakligen oförändrad.
Men att vi nu skulle göra en sådan bestämmelse för en tid af tre år, hvilken period går till ända sedan 2 år förflutit af den tid, för hvilken ledamöterna i andra kammaren blifvit valde, anser jag icke lämpligt eller öfverensstämmande med R.
St:rs omtanka, att ej fatta andra beslut, än sådane som hafva utsigt att blifva respekterade.
Att bestämma, det ett beslut skall gälla under loppet af tre år, men dock förutsätta, att detta beslut kan af näst sammanträdande riksdag kasseras, synes mig vara något, hvarför man bör söka akta sig så mycket som möjligt.
Jag anser derför, att man åt förev:de § bör ge en sådan lydelse, att den icke framkallar en dylik åtgärd från näst sammanträdande representations sida, och detta skulle lättast ske derigenom att man, i stället för att föreskrifva, att de åsatte taxeringsvärdena skola gälla under en tid af tre år, stadgade, att dessa värden skola gälla, intilldess riksdagen derom annorlunda beslutar.
Enligt min tanke är en sådan förändring nödvändig, för att förekomma en oformlighet, och anser jag det derför vara skäl, att Utsk:t tager frågan ånyo i öfvervägande och behandlar den i nu angifna syftning.
På grund häraf får jag anhålla om återremiss af denna punkt.
Mörner har anmärkt, att det föreslagna stadgandet icke skulle stå väl tillsammans med den tidsbestämmelse, som gäller för val till den nya representationen.
Det kan jag dock icke rätt fatta.
Dessa val komma ju att gälla
Deu 10 Mars e. m. 261 för åren 1867, 1868 och 1869, liksom äfven Utsk:ts förslag afser, att taxeringsvärdena å fastigheter skola under samma år förblifva oförändrade.
Mörners förslag, att endast den bestämmelsen skulle inflyta, att taxeringsvärdena skulle förblifva oförändrade, intilldess riksdagen derom annorlunda beslutar, får jag anmärka, att lika angeläget som det är, att man under en något längre tidrymd får behålla sin fastighet taxerad till samma värde, lika nödvändigt är det, att ny taxering inom ej allt för lång tid kommer att ega rum.
Om en Bevilln.-förordning, utfärdad af nu sammanvarande representation, skall gälla under tre år, kommer den att omfatta åren 1867, 1868 och 1869, men om en dylik förordning utfärdas af den år 1867 sammanträdande riksdag, att tillämpas för lika lång tid, kommer den att gälla under åren 1868, 1869 och 1870; således slutar de af närv.de riksdag bestämda tre år med 1869, hvaremot de af nästa riksdag bestämda komme att gå till ända med 1870.
Detta synes mig icke vara så synnerligen svårt att fatta.
Jag kan icke underlåta att gifva före träde åt Gr.
Jag tror, att man ej bör bestämma någon viss tidsperiod, utan endast föreskrifva, att taxeringsvärdena skola förblifva oförändrade, intilldess riksdagen annorlunda beslutar.
Hvilken redaktion man än vill antaga, blir dock resultatet i alla händelser detsamma, nemi. att taxeringsvärdena förblifva oförändrade, tilldess riksdagen pröfvar nödigt att föreskrifva ny taxering, men om den af Gr.
Mörner föreslagna redaktion antages, sträcker sig beslutet ej utom den tid, hvaröfver K.
St:r ega att förfoga.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på en annan omständighet, nemi. att i lörev:de § användes ordet »må.»
Detta ord har föranledt mycket missförstånd, i anseende dertill att man varit villrådig, huruvida det borde anses betyda »skall» eller »må.»
För min del har jag gifvit företräde åt den förstnämnda tolkningen.
Som det emedlertid vore önskligt, att, till förekommande af olika tydningar, en redaktionsförändring företoges, hvarigenom ordet »skall» insattes i stället för »må», får jag anhålla, att punkten varder till Utsk:t återremitterad, för att i den föreslagna syftningen behandlas.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall lill Utsk:ts ifråga vide förslag, dels återremiss deraf och dels af Hr Lagerbjelke, att IL o. Ad. måtte antaga det förslag, som Hr Wistrand i sin vid Betänkit fogade reservation afgifvit. ‘‘62 Deu 10 Mars e. m.
Härvid anmälte sig och yttrade Hr Lagerbjelke:
Jag afstår från min begäran om bifall till Hr Wistrands reservation och förenar mig i yrkandet om återremiss.
Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvarvid svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på förslagets återremitterande, då svaren ut folio med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utskds hemställan medlerst å sid. 14.
Utsk:ts hemställan å sid. 15, jemte texten till det föreslagna nya monr.t i slutet af Instruktionen.
Hr von Geijer, Bror Bengt Gustaf: (Betta yttrande har blifvit talaren för justering tillstäldt, men har sedermera icke af honom återlernnats.)
Den siste talaren har medgifvit, att uti den 8:de §:n af Bevilln.-stadgan verkligen förefinnes någon oklarhet.
Att så är förhållandet kan jag så mycket mera intyga, som jag vet, att den vid sednast företagna taxeringar inom (lera län icke blifvit rätt uppfattad.
Detta har halt till följd, att när taxeringshandlingarne sista året inkommo till pröfnings-komitéerna, blefvo dessa nödsakade att i flera afseenden verkställa ny taxering.
Jag erkänner, att den, som varit i tillfälle att taga del af de handlingar från sednaste riksdag, som röra denna fråga, icke bort kunna göra sig skyldig till ett sådant misstag; men i motsatt fall, och när man ser, att 8:de §:n innehåller ett undantag från stadgandet i 6:te §:n samt denna § omnämner bevillning endast för inkomst af kapital eller arbete, är det ganska ursäktligt, om man icke tror, att uttrycket »sammanräknade årsinkomster» i 8:de §:n har afseende på en inkomst, som å förstnämnda ställe icke finnes omnämnd.
Således är §:n otydlig, och denna otydlighet har medfört många och stora olägenheter; under sådane omständigheter har det varit af behofvet högeligen påkalladt, att söka förtydliga densamma.
För min del hade jag önskat, att detta förtydligande blifvit inlagdt i sjelfva §:n, men Utsk:ts majoritet har afgjort frågan i en annan rigtning.
Mot ifrågav:de förslag har nu den siste talaren hufvudsakligen anmärkt, att det är oriktigt att utsätta den procent, som skall anses utgöra fastigheters afkomst. härvid endast följt den grund, hvarpå hela Bevilln.-förordnm livila r; då nemi. bevillningen för all inkomst antagits böra utgöra en procent af densamma, måste man, på det att den för fastigheter nu stadgade bevillning må kunna utgöra en proc. af fastighetens afkastning, antaga att denna afkastning uppgår till 3 eller 5 proc.
Den 4 December f. m, 3ot Motion man behöfver besinna sig.
Men då frågan blott rörer införande af en enklare, kraftlullare och mindre kostsam administration, bör man icke längre uppskjuta med dess införande, än till dess man blir enss om planen.
Om ock Ständerne hade 3 månader qvar af Riksdagen , vore det högst osannolikt , att kunna Ståndsvis uppgöra en sådan plan.
De debatter, som i gar höllos endast öfver en liten del deraf , visa bäst, huru det skulle gå, om vi punktvis skulle företaga hela förslaget till pröfning.
Jag anser öfverflödigt att tillägga något vidare, då jag instämmer så väl i hvad Herr Lefrén nyss yttrat, som uti Borgare-Ståndets Beslut.
Beträffande Preste-Ståndets meddeldte beslut i ämnet, får jag anmärka, att detta Stånd icke lagt andra delar af förslaget på bordet till nästa Riksdag , än de , som bero af Konungens och Ständernas gemensamma beslut, det vill säga Grundlags- och Lagfrågor I öfrigt har PresteStåndet icke yttrat sig öfver Särskildta LTtskottets Betänkande, utan endast hos Kongl. Majit anhållit, att man icke må på fullmakt tillsätta de tjenster, som inom nästa Riksdag blifva ledige.
Tror man väl , att det skall leda till Statens bästa, att innehafvarne af dess tjenster icke veta , om de äro mer än expectanter , och månne icke genom ett uppskof ännu i fem år organisationen skall blifva långt svårare att verkställa, än nu?
Herr Berghman; Grefve von Platen är en mycket grundlig och lycklig Talare, sorn har med största styrka utfört det ämne, hvari jag 302 Den 4 December f. m. blott helt korteligen framlade samma åsigter; hans anförande är af den vigt , att något hvar inom hela Riket skulle önska känna dess innehåll. jag anhåller derföre vördsamt , att Ridderskapet och Adeln behagade med mig instämma uti en anmodan till Grefve von Platen, att låta trycka det.
Feiherre Cederström j Jacob: Jag har e mot antagande af Särskildta Utskoftets Betänkande hört yttras farhågor, som till det mesta hemtat sin grund ifrån forntiden, Jag skulle likväl förmoda, att om man erkänner, det olika tidehvarf och samhällsskick fordra olika Författningar , det icke är klokt, att så helt och hållet fästa sig vid forntiden , att man afsäger sig all blifvande nytta af en förändring.
Då menniskan eger ett omdöme, hvarmed saker kunna urskiljas, skulle jag icke tro , att lösligen uppkastade farbagor utan skäl böra kunna leda detta omdöme.
Ingen enda riktig anmärkning har blifvit framställa mot Utskottets förslag; man har blott bestridt verkställigheten, medelst allmänna termer, och tagit till stöd för sin talan framfarne store mäns mmnen , hvilka, om de lefvat, säkerligen skulle jäfvat de framlagde satserna.
Man har yttrat , att frågan bör, såsom lagfråga , behandlas , enligt 89- §•
Regerings-Formen , samt att denna §. skulle hindra Ständerne ifrån att öfverlemna till Kongl. Maj:t de delar af Betänkandet, som angå administrationen.
Sådant är dock icke förhållandet. 89 §• rörer egenteligen frågor om förändringar och förklaringar af allmänna Lagen, Den 4.
December J~. m. 3o3 hvilka remitteras till Lag-Utskottet.
Här deremot är saken i ett annat skick , och , såsom Herr Mannerstam yttrat, redan bearbetad a£ föregående Ständer.
Jag ser derföre ingen våda uti att öfverlemna förslaget till Kongl. Maj:t, med tillkännagifvande , att de delar deraf, som röra G. undlags-förändringar eller ändringar af allmänna lagen, må blifva hvilande till nästa Riksdag.
Om då Konungen, efter föregången pröfning, finneiy-att några ändringar med nytta kunna verkställas , så vore det ju oklokt af Ständerne, att vilja tillbakahålla dem.
Man må ej befara , att de skola omstörta grundvalarne för Rikets Styrelse-former.
Dertill är Styrelsen allt för klok.
Det är endast för att bereda den successiva förbättring , hvilken redan så länge varit af ett allmänt behof påkallad , Som man bör vidtaga detta steg.
Om någre Ledamöter skulle vid Betänkandet göra anmärkningar af den vigt, att de visade, det förslaget icke är så beskaftadt, att det kan öfverlemnas till Konungen 5 så blir förhållandet helt annat ; men intilldess de det gjort , må det tillåtas mig tro, att hvad de yttrat, icke äger den halt , att Ständerne derå kunna göra något afseende.
Till en det förekommen af af flere värde Talare, utbedjer jag mig likväl vördsamt att få anföra mina tankar i detta ämne, hvilket jag anser ingripa i Rikets alla inre förhållanden och inrättningar.
Det gifves två sätt att betrakta Statens 3o4 Den 4 December f. ni.
Styrelse-verk, äfvensom Staten sjelf; det ena då man anser Systemet af dessa Verk eller Stater sjelf att vara af organisk beskaffenhet, så att det hela genomtränges af en och samma idé, hvadan det hela lika väl är till, för dess del, som delen, för det hela; det andra då man anser detta System eller Staten sjelf såsom blott en massa af delar, hvilka icke stå tili hvarandra eiler det hela i annat förhållande än blott den yttre anordningens.
Ur den förra synpunkten, hvarutur Grefve von Platen sett detta ämne, visar det en djupare betydelse, än ur deri1' sednare , för hvilken det är likgiltigt , huru med Riks-Styrelsen i öfrigt samt Folkets lynne och Landets beskaffenhet sig förhåller; och då jag hufvudsakeligen biträder denne värde Talares åsigt, skulle jag icke vidare upptaga Höglofl.