Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af samma dag, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Remiss, angående medels uppförande å Stat till bestridande af Inqvarteringspenningarne för Götheborgs Escadern, Ut Supra. 668 Den ii Junii e. m. s. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottetg den i dennes aflåtne, samt den 5 i samma månad på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande öfver de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i anledning af väckt fråga om förändring uti Församlingarnes skyldighet att vårda de fattige; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStånden bifallet, dervid nu mera låta bero.
Ridderskapet och Adelö, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den 11 Junii 1818. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 30 sistledne Maji aflåtne, samt den 2 dennes på bordet lagde, Betänkande, angående grunderne för de blifvande Tull-afgifterne, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Betänkande gilla.
Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco^Utskottet6 den 6 sistledne April afgifne, samt den 18 i samma månad på bordet lagde, Betänkande, angående medel till Jern-handteringens och Bergslags-rörelsens understöd och upprätthållande, fann Ridderskapet och Adeln för godt att samma Betänkande gilla, med iagttagsnde af Ridderskapets och Adelns den 9 dennes fat - Den Ii Jun ii e, m. 669 tade beslut vid FinanceRegleringen; rörande del till nya MetallLånefonden beviljade anslag.
Ut Supra. S. I).
Då nu å nyo föredrogos Statsutskottets så väl den 24 sistledne April afgifne Betänkande, i anledning af väckte motioner rörande Skånska Roteringen, som ock den 4 dennes meddeldte, samt den 8 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid nyssnämnde Betänkande gjorde anmärkniogar; fann Rid* derskapet och Adeln för godt, att Statsutskottets berörde 2:ne Utlåtanden gilla, med det tillägg, att de Roterings-skyldige, hvilka vid förra Roteringen varit frånvarande, må till den nya undersökningen varda behörigen kallade, samt dervid äga rätt afgifva det Utlåtande, hvartill de kunna anse sig befogade; uti hvilket tillägg de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena.
Ut Suprar S D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 8 och g dennes på bordet lagde, Betänkanden:
Af den 4 dennes: 1:0 Angående TullVedsuppbörden i Halmstad; 2:0 Öfver Herr Jacob Linströms motion 670 Ven 11 Junii e. m. och Förslag, ait alla Statens intrader skulle uppbäras och redovisas af RiksgäldsCoatoiret. 3:0
I anledning sf Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af f. d. Commissariens i RiksgäldsContoiret C. J. Lanells underdåniga ansökning om återställande at försuten tid, samt understöd af RiksgäldsContoirets medel.
Af den 26 sistledne Maji, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om en lag, angående vidtagande anstalter för att anhålla och tilltala sådane personer, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade Riken Sverige och Norrige, samt derefter afvika till det andra.
Fran Banco- och Lag- U/Jhotten; Af den I dennes, öfver väckt förslag om ändring uti Författningarnes stadgande, rörande beloppet af de belöningar, som böra erläggas tili dem, hvilka upptäcka efterapare eller förfalskare af Bankens eller RiksgäldsContoirets Sedlar, samt utprånglare af så beskaffade sedlar.
Frän Lag- famt Allmänna Befvärs- och Occonomie- Utjhutten:
Af den 3 dennes, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Utlåtande, angående väckt motion om upphäfvande af förbudet mot Landsköp.
Fyrationde Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg j i83r.
Tisdagen den i Sept. 1829.
Justerades i3 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 29 sistlidne Augusti f. m. fattade heslut.
Öppnades Herrar Electorers Lista till val af Ledamöter uti nedannämnde Utskott; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: I StatsUtskottet: Efter N:o 47^* Herr Coijet, Carl Fredrik; ]N:o 2189.
Herr af Melin> Henrik Georg.
I Riddar husUtskottet: Efter N:o 566.
Herr Lilljesköld; Fullniägtig Herr Kuylenstjerna , Johan Wilhelm; N:o 1992.
Herr Lagerstråles Carl Erik.
Herr DalmanLars
Jolianj uppläste följande:
Sedan jag nu fått nöjet läsa Herr Grefve Spens förträffliga anförande i Thorsdags40 H. 1* Den i September f. m.
Plenum, hvilket jag vid afhörandet ej rätt kunde fatta, angående 1827 års Skiftesstadga, den lian särdeles i det afseende fann förkastlig, alt den hyllade den grundsats, och vore ett prejudicat, att frågor om rubbning i ägande rätt till jord kunna behandlas efter 89 i stället för 87 §.
RegeringsFormen; anser jag för en pligt, att inför Protocollet härmedelst vördsamt förklara, att jag till alla delar instämmer i den ädle Grefvens åsigter i detta ämne; äfvensom jag ogillar Utskottens Utlåtande i afseende på Skrifvelsen till Kongl. Majit och förenar mig med minoritetens opinion i den företagna voteringen derom.
FÖredrogos å nyo och bi föll os följande StatsUtskottets den i5 sistlidne Julii afgifne, och den 27 derpåföljde Augusti e. m. på bordet lögde, Utlåtanden: N:o 210.
Angående förvaltningen af det till Kasernbyggnaden för Kongl.
Andra LifGardet anvisade anslag.
I väckte frågor om anslag af medel för uppbyggande, iståndsättande och underhållande af åtskillige Länshäkten, samt angående aflöning för vaktbetjening dervid.
Å nyo föredrogs StatsUtskottets den i5 sistlidne Julii under N:o 212 afgifne, och den 27 derpåföljde Augusti e. m. på Den i September f. ra; 5 hordet lagde, Utlåtande angående Lands?- höfdingeResidencehuset i Hernösand.
För min del finnér jag den mening, som i reservationen är uttryckt, så billig, att jag anhåller om återremiss, på det denna mening må af Utskottet tagas i närmare öfvervägande.
Så vida nemligen Contractet var slutadt i godt mynt, eller 200 R:dr i då gällande mynt, årligen betingade i hyresmedel, emot det Staden Hernösand åtog sig uppförandetochunderhållandet af LandsliöfdingeResidencehuset, så synes det vara högsta skäl, att dessa 200 R:dr utgå i förhållande till nu varande myntvärde.
LTtskottet synes ock hafva erkänt detta, då det föreslagit en förhöjning till 4oo R:dr; men jag anser, att man hör utöfva rättvisan till fullo, och derföre gifva 533 R:dr r6 sk., på sätt reservanten föreslagit.
Jag fårerindra, att i Contractet alldrig blifvit utfäst 200
R;dr i silfver, och att det endast är motionairen, som räknar på detta sätt.
Brefvet af år 1782 utvisar, att Staden Hernösand erbjudit och tillförhundit sig att uppbygga och underhålla LandshöfdingeResidencet med nödiga Embetsrum, emot uppbärandet af de anslagne 200 R:dr hushyremedel.
Dessa voro då visserligen i specie; men om vi skulle börja att förvandla 6 Dop i September f. tn. alla anslag i förhållande till nu varande myntvärde, borde hela Riksstaten upptagas i silfver.
Det synes mig vara en billig och rättvis fordran, att då ett med Staten ingånget Contract blifvit afslutadt i godt mynt, Contractet antingen bör utgå med förvandling efter förändradt myntvärde, eller ock Contrahenten berättigas uppsäga Contractet.
När nu detta senare icke kan ske, synes mig billigheten fordra, att Hernösands
Stad får, såsom en ringa ersättning för det onerösa Contractet, beräkna hyresmedlen efter det mynlförhållande, som ägde rum, då Contractet ingicks.
Friherre Anckar swärd, Carl Henrik :
Jag delar fullkomligt Herr Hjertås mening, och tror, att det skulle blifva ett vådligt prejudicat, om Rikets Ständer nu fattade ett beslut, alt en retroactif silfverberäkning, i afseende på ett eller annat Statsanslag, skulle äga rum.
Jag kan således ej finna någon återremiss vara af nöden, utan anser Utlåtandet böra bifallas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets förevarande
Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda tili detsammas återremitterande.
u Ropades
Den i September f. m. 7 Uppå derefter af Hans Excellence]framställd proposition, blef berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Föredrogs å nyo Välloflige BorgareStåndets den 3 sistlidne Julii afgifne, och den 27 i samma månad e. m. på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, hvaraf inhemtades, att, vid pröfning af Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets under N:o 137 afgifne Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 57 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om förnyandet af Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de Ekonomiska författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet, BorgareStåndet afslagit Betänkandet N:o 57 och Utlåtandet N:o 137, samt beslutat, att i underdånighet förnya den i Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 12 Julii 1823 hos Kongl.
Majit gjorde anhållan, att de Ekonomiska författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inhjudne, att sig med BorgareStåndet förena.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till instämmande uti BorgareStåndets beslut.
Ja och Nej. 8 Den i September f. m.
Hvarefter Hans Excellence hemstälde, om Ridderskapet och Adeln, som redan den 26 sistlidne Junii f. m. bifallit EkonomiUtskottets ofvanberörde Utlåtande N:o 187, ansåg sig böra förblifva vid dess i afseende å detta ämne redan fattade beslut.
Det var jag, som vid denna Riksdag först väckte fråga om behofvet af en förnyad anmälan om Ekonomiska Författningars utfärdande på sådant sätt, att ägande rätten ej komme att lida genom en alltför hastig verkställighet af förändringarne med de förut gällande.
Det besynnerliga behandlingssätt denna fråga rönte inom Utskottet, afstängde all väg att få motionen inom RiksStånden bifallen, och ehuru återremiss å Utskottets första Betänkande från flere RiksStånd ägde rum, liar likväl Utskottets sednare Utlåtande af 3 Stånd blifvit bifallet.
Men BorgareStåndet, som mäst varit i tillfälle att känna det lidande, som sättet för åtskilliga Ekonomiska Författningars utfärdande medfört, bar ansett en förnyad Skrifvelse i ämnet vara behöflig; och ehuru jag hoppas, att nya tänkesätt och åsigter redan derom bildat sig inom Konungens Conseille, skulle jag likväl tro det icke vara opassande, att förnya en underdånig begäran, som är af ett så stort inflytande, ej blott för Handel och Näringar, utan äfven för Jordbruket.
Det Den i September f. rn. 9 synes vara för Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet högst maktpåliggande, att söka förekomma Författningars utfärdande på sådant sätt, att de träda i verksamhet, innan de ens från Predikstolarne blifvit kungjorde.
Äfven i denna Sommar hafva vi blifvit påminte om behofvet häraf, enär det är obestridligt att Bränvinsbränningsförbudet på många ställen blifvit uppläst först efter Julii månads ingång, och nödgat Bönderna under sjelfva bergningsliden att sysselsätta sig med sina brån vinspannors kringförande, för att få dem förseglade.
Jag tror det derföre vara största skäl för Ridderskapet och Adeln att förena sig med BorgareSlåndet, hvilket visserligen icke beslutat den ifrågavarande Skrifvelsens förnyande, om det icke nogsamt känt behofvet deraf.
Nyttan deraf, att Ekonomiska Författningar vid alla de tillfällen, då serskildte omständigheter icke påkalla ett motsatt förhållande, blifva tillräckligt kände, någon längre lid förr än de sättas i verkställighet, lärer vara så obestridlig, att meningarna derom ej kunna vara delade; men deraf följer icke, att en så beskaffad framställning, som BorgareStåndet föreslagit, skulle vara af behofvet för det närvarande påkallad.
Jag är öfvertygad, att Konungen utan någon påminnelse cj underlåter, att, då så ske IO Den i September f. ro. kan, lata allmängöra utkommande Ekonomiska Författningar, så långt före deras inträdande till efterlefnad, att Allmänheten får tillfälle att deraf taga tillräckelig kännedom, samt att inga lofliga beräkningar derigenom må störas; och till följd af denna öfvertygelse, kan jag ej finna någon framställning i detta ämne å Rikets Ständers sida vara behöflig.
Jag tror fast mer, att man derigenom skulle onödigtvis och ändamålslöst gå i förväg för Konungens Faderliga omsorg för Folkets hästa och trefnad.
Den Statsmagt, åt hvilken Grundlagen gifvit rättighet att ensamt stifta, förändra och förklara Ekonomiska Författningar, måste väl äfven förutsättas stå på en nog hög ståndpunkt, för att kunna bedöma den rätta, och med omsorgen för Landets väl mest förenliga, tidpunkten för deras verkställighet.
Att ytterligare vilja hinda Regeringen vid andra föreskrifter i delta afseende, än dem den sjelf efler omständigheterna finner lämpligast, tror jag icke blott vara onödigt, utan äfven innebära ett slags tvifvel om Regeringens goda afsigter, en slags tyst förebråelse, hvartill ingen anledning å Regeringens sida blifvit gifven.
Jag afstyrker på dessa skäl bifall till BorgareStåndets inbjudning.
BorgareStåndet har, såsom det upplästa Protocollsutdraget utvisar, begärt, att
Stånden Den i September f. m. måtte förena sig om förnyandet af samma underdåniga skrifvelse, som, vid sista Riksdag, aflemnades; och på det man närmare må inhämta, hvarom fråga är, anhåller jag att få uppläsa denna skrifvelse, som icke är lång, och sålunda lyder: ”Senare liders "erfarenhet har, genom flere exempel inom ”Fäderneslandet., ådagalagt, huruledes täta "ombyten af systéme i Nationalhushållnin"gen yttrat på handel och näringar ett skadligt inflytande, hvaraf ytterligare förstörande följder uppkommit, då verkställig"heten af sådane ombyten varit hastig och "oförutsedd.” ”Vid öfvervägande af åtskilliga framställningar i detta ämne, hafva Rikets Stänner antagit såsom grundsats, att den ekonomiska lagstiftningens förnämsta syftemål ”borde vara, att för Näringsidkaren berena lämpliga utvägar till utöfvande af dess ”Industrie, på det för Staten och honom ”sjelf mest fördelaktiga sätt; och Rikets Stänner hafva således funnit nödvändigt, att ”allt, som i något afseende kunde blifva ”hinderligt för näringsflitens fria utveckling, ”uti möjligaste måtto undanrödjes.” ”En ihärdig föresats att bibehålla ett ”lands Ekonomiska författningar oförändra”de, är jemväl, i Rikets Ständers tanka, ”helt och hållet oförenlig med det sträfvande till utbildning och fullkomlighet uti Den t September f. m. "industriella yrken, hvilket utmärker livar”je hyfsad Nation; men då, i följd häraf, "förändringar uti nämnde författningar ingalunda kunna alldeles uteblifva, synes "det likväl utgöra ett vigtigt föremål för ”Styrelsens omsorg, att sådane förändrin"gar alldrig böra vidtagas, utan att vara på"kallade af ett verkligt behof.
För öfrigt, "och enär omständigheterna oundgängligen "fordra återkallelse eller förändring af nå"got ekonomiskt stadgande, anse Rikets Stän"der isynnerhet angeläget, att verkställig”heten af en sådan åtgärd må fördröjas ”intill en viss tid, efter det den nya för”fattningen blifvit till allmän efterlefnad "kungjord; ty de, sorn på beståndet af den "upphäfna eller ändrade förordningen grun"dat deras handelsspeculation, skola eljest, "utan eget förvållande, blottställas för oberäkneliga förluster, samt afskräckas från "alla företag af mera vidsträckt omfattning, "och för hvilkas utförande längre tid erfordras.
Ett skadligt aftynande uti lianne! och rörelse samt i öfrige näringsgrenar, sorn med hvarandra äga ett afgjordt, "ehuru mer eller mindre direct, samband, "måste följaktligen ofelbart inträffa.” "Hos Eders Kongl. Maj:t, som lättast "är i tillfälle, att fästa en
Nådig uppmärksamhet på alla de serskildta omständighe"ter, som vid afgörandet af ofvanberörde "fråga böra komma i beräkning, få alltså Deri i Sep t leri) ber f. m. ”Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att ”då ekonomiska författningar i allmänhet ”hädanefter utfärdas, Eders Kongl. Maj:t ”täcktes i Nåder bestämma tiden till verk’’ståtlighet af hvarje sådan författning, sä.
J’långt efter utfärdandet, att den handlan”de eller näringsidkaren uti möjligaste måit”to undgår de förluster, som genom en allt”för hastigt vidtagande verkan deraf kurtina honom drabba Emot sjelfva grundsatsen, som här är uttryckt, lärer intet vara att invända.
Det enda, som kan sägas, och redan blifvit anfördt, är, att det ofta torde vara svårt, och kanske omöjligt, att strängt efterlefva denna grundsats, så vida ej ändamålet medförfattningen skall förfelas.
Jag medgifver detta, men icke att man derföre bör sätta grundsatsen å sido.
Jag tror icke heller, alt Styrelsen gjort det; men befarar, att tillämpningen vid vissa tillfällen kanske kunnat sträckas längre, än som skett.
Jag finnér således intet opassande i den underdåniga Skrifvelsens förnyande.
Man kunde invända, att Styrelsen visat sig mindre böjd för hastiga förändringar i den ekonomiska lagstiftningen, än Ständerna sjelfva, och att framställningen således med större skäl kunde vändas lill dem.
Men otn man också måste medgifva riktigheten af denna in vändning, så följer likväl af Riksdagsärendernes långsamma behandling, och deraf alt Ri - Den i September f. m. kets Ständers Beslut, med undantag af BevillningsFörordtiingen, bero till deras verkställighet på Konungens samtycke, att de icke så hastigt kunna träda i verksamhet och således ej heller medföra så skadligt inflytande på näringarna, som de författningar, hvarpå allmänheten icke varit förberedd.
Jag bekänner dock, att en förnyad framställning af den ifrågavarande grundsatsen äfven kunde vara nyttig, för att hejda de förändringar i Rikets hushållning, hvilka Ständerna nu beslntit, och hvilka jag haft den olyckan att i(^ie kunna hindra.
Jag tillstyrker således Ridderskapet och Adeln alt instämma i BorgareStåndets Beslut.
Jag får äfven instämma i den tillstyrkan, att Ridderskapet och Adeln malte förena sig med BorgareStåndet, och ingå på dess förslag om en underdånig anhållan i förevarande ämne.
De skäl deremot, som af Herr vonschulzenheim blifvit anförde, finner jag icke öfvertygande, emedan jag ej kan tro, att Konungen blir bunden af några föreskrifter genom en från Ständernes sida yttrad underdånig önskan i petitionsform.
Jag finner ej eller i en sådan petition någon tyst förebråelse, emedan det är naturligt, att i vissa saker Nationen måste bättre känna behofvet af åtskilliga åtgärder, än Regeringen, och Nationen uttrycker sig då med skäl genom sina Representanter.
Om man ej har orsak, att tvifla
Den i September f. m. i5 på en Regerings goda vilja, så måste man likväl i alla Länder tvifla på dess förmåga, att känna och inse Nationens alla behof och önskningar.
Här är icke eller i fråga att, såsom HofCancelleren uttryckt sig, gå Kongl. Majrts
Faderliga omvårdnad i förväg, då man anhåller om en för handelns och näringarnes trefnad nyttig åtgärd; det är snarare att gå dessa Faderliga omsorger till mötes.
Jag medgifver, alt fall kunna inträffa, såsom vid en hotande missväxt, då omständigheterna fordra, att en författning genast sättes i verkställighet; men just derför» blir det så mycket vigtigare, att icke låta detta ofta ske, utan blott i högst trängande fall.
Såsom exempel på skadligheten häraf får jag anföra, att orsaken till den förlidet år försummade exporten af spanmål till England, har i Tidningarne uppgifvits vara osäkerheten, huruvida icke Regeringen hastigt skulle förbjuda en slik export.
Sådane farhågor grunda sig alltid på en föregående erfarenhet, och Ständernas skrifvelse vid sista Riksdag intygar jemväl, att skäl dertill varit förhanden.
Jag vill likväl icke för täta omby teli af system beskylla hvarken Regeringen eller Ständerna, ty hittils har man, (sorn jag redan vid 1815 års Riksdag visade dittils hafva varit fallet) icke sett något sammanhängande och conseqvent system å någondera sidan.
Jag tillstyrker bifall å BorgareStåndets inbjudning. i6
Den i September f. ra.
Den, hvilken såsom Näringsidkare äger minsta erfarenhet af de ekonomiska författningarnes verkningar, kan ej annat än instämma med BorgareStåndet.
Här har blifvit yttradt af Herr von Schulzenheim, att den Statsmagt, som fått sig uppdragit att stifta de Ekonomiska Lagarne, bör anses stå på den höga ståndpunkt, att äfven kunna bedöma tiden för deras utfärdande.
Jag önskar, att så vöre, men motsatsen har så ofta visat sig, att då Herr von Schulzenheim förutsätter, att den ifrågavarande underdåniga Skrifvelsen skulle innebära en tyst förebråelse, vill jag, långt ifrån att bestrida detta, tvertom öka anledningarne till en sådan supposition medelst yrkande på Skrifvelsen.
Jag vill, till stöd för detta yrkande, endast åberopa den nya TullTaxa, som utfärdades i slutet af December år 1824, för att träda i verkställighet den 1 Januarii 1825.
Samma förhållande har äfven ett sednare år ägt rum i afseende på Tullen, ehuru det måste vara klart, att de trafikerande, för att icke lida en uppenbar orättvisa, böra äga så lång tid emellan en författnings kungörande och verkställighet, att de kunna contramandera sådane negociationer, hvilka förändrade förhållanden göra olämplige.
Äfven den sist utfärdade författningen om inställelse af
Bran vinsbränningen har i sättet för verkställigheten före - Den i September f. nr. *7 retedt en märkvärdig brist på praktisk erfarenhet om de författningar, som utfärdas.
Jag hade i sanning föreställt mig, att sedan man låtit Brällvinsbräuningen i 17 år oafbrutet fortfara, man icke bort så brådstörtande inställa densamma, att man icke ens afsåg den händelse, som inträffat, att då förbudet ej hann uppläsas, förr än sista Söndagen af Junii månad, flere redan förut gjorde tillsättningar till Bränvinsbränning, som icke kunde afverkas före den för förbudets verkställighet stadgade tiden, måste oanvändbara bortskämmas, i brist på tillåtelse till deras afverkande.
Då sådant kunnat hända ännu denna sommar, och ådagalägger behofvet af den underdåniga Skrifvelse n , finner jag alla skäl tala för ett instämmande med BorgareStåndet, och anhåller om proposition lill bifall å dess inbjudning.
För min del kan jag ej annat finna, än att erfarenheten visar öfverflödet af den underdåniga Skrifvelsens förnyande.
Den största förändring i ekonomiskt afseende, som skett sedan 1823, är den förändring i Tullsystemet, sorn blifvit vidtagen i öfverensstämmelse med Rikets Ständers önskan, och det sätt, hvarpå denna förändring blifvit utförd, visar, att
Konungen dervid ej uraktlåtit den nödiga varsamheten, ehuru jag vill påminna 4o H. 2 18 Dtn i September f. m. mig, att jag just frän den sidan, sorn nu föranledt frågan om den underdåniga Skrif— velsen, hört
Regeringen klandras för det den icke gått tillväga med tillräcklig skyndsamhet.
Då 1823 års
Ständer heslöto en förändrad Tulltaxa, med leranad rätt åt Konungen väl att nedsätta men ej alt höja afgifterne, utsatte de sjelfva tiden för dess trädande i verksamhet till den 1 Januarii 1825, och de trafikerande hade således ij års besinningstid.
Sedermera har Konungen efter hand nedsatt tullen på flere artiklar, och till införsel frigifvit andra, det vill säga, efter hand vidtagit åtgärder till fortsättning af det antagna nya systemet.
Jag tror således, att den största varsamhet i detta afseende blifvit iakttagen i afseende på denna, den vigtigaste förändring i Rikets ekonomiska system sedan 1823.
Hvad den speciela anmärkningen beträffar, att 1824 års Tulltaxa utfärdades först i September månad, så får jag erindra derom, att då Ständernas Beslut bestämde maximum af Tullbevillningen, och betog
Konungen den rättighet han förut ägt att efter godtfinnande höja Tullafgifterna, så erhollo de handlande säkerhet redan ii år förut om den högsta tull, deras införskrifvande varor kunde blifva underkastade.
I alla fall bör icke finnas underligt, att pröfningen och slutliga redaktionen af en Tulltaxa, bygd på så olika grunder som dea förutgående, medtogo 9 månader; och var Den i September f. ra. tiden, hvarifrån den skulle gälla, på förhand af Ständerne bestämd.
Jag instämmer derföre med Herr von Schulzenheim, att Ridderskapet och Adeln, med afslag å BorgareStåndets inbjudning, må förblifva vid sitt förut fattade beslut.
Jag anser mig skyldig fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att, då jag gjorde motionen, fanns deri intet specielt fall åberopadt, och intet klander af någon viss åtgärd.
Motionen åsyftade endast att bereda ett tillfälle för Ständerna att uttrycka deras öfvertygelse om behofvet af större varsamhet vid Ekonomiska författningars utfärdande, än som ägt rum under de sednare fem åren.