Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu tiar Utsk. icke kunnat komma ifrån denna motion, livars ändamålsenlighet Utsk. så ampelt vitsordat, med annat än det svaga skäl, alt den skulle leda till rubbning i andia redan existerande förhållanden. iivari består då denna rubbning?
Icke förändrar den något i sjelfva transactionerna, ty dessa kunna i alla fall stå lika fast; icke heller i förbindelserna till betalning; utan endast i en, enligt Ulsk:s vitsord, för både gäldenär oell borgenär nyttig föreskrift om nödvändigheten alt, genom en enkel formalitets iakttagande, befästa krafvets gilltigbet.
Rubbningen är då icke i något redan existerande förhållande, utan i något som framdeles skall inträffa, och någon reaction kan ingalunda derigenom uppslå, än mindre något äfventyr eller uppoffring.
Jag får på grund häraf anhålla om återremiss, hvarigenom Utsk. möjligtvis, så mycket mer som jag tror alt återremiss af ett par andra Stånd är beviljad, torde finna sig föranlåtet alt frånträda sitt afstyrkande.
Jag anser mig, då jag icke i Utskrs betänk, linnes upptagen såsom reservant, böra tillkännagifva, att jag icke deltagit i Utskrs ifrågavar. utlåt, och icke gillar de åsigter, som deruti finnas uttryckta.
J.ig instämmer fullkomligt med den siste värde talaren i fråga om lämpligheten af det lagstadgande, han föreslagit, och förenar mig derföre äfven i hans anhållan om återremiss.
Besvärs- och Ekon.Utskrs den 23 sisth
Nro 3i, i anledn. af väckt motion om rättelse i den tullafgift, som K.
Danska Regeringen uppbär för fartyg, hvilka passera Öresund.
Albert, hade inlemnat följande:
Vid det nu föredragna Ekon.Utskrs betänk.
Nro 3i anhåller jag få framställa några anmärkningar.
Den 3 Juni c. ra. 53 I förhoppning om clt lyckligt resultat af de underhandlingar, som i ministeriel viig lära vara mellan Svenska och Danska Regeringarna öppnade, till återställande af truetaters under en lång följd af är brutna helgd i afseende å Oresundska tullen, har Utsk. ansett sig icke böra tillstyrka någon It.
Sits åtgärd i ämnet.
För min del liar jag icke så optimistiska föreställningar i detta fall, som Ekon.Utsk.
Jag äger tvertom, i anseende til underhandlingarnas långsamhet, och de, oaktadt de handlandes protesten* fortgående olagligheterna vid tullens debitering, den farhåga, att alltsammans stannar vid blotta diplomatiska fraser, så framt icke ärendet från Representationens sida omfattas med kraft och allvar, — ja, om nationens representanter skulle lemna saken utan åtgärd, skulle derifrån en anledn. kunna hemtas att ännu ytterligare uppskjuta och fördröja afgörande!, under förmenande att det vore mer likgiltigt för R.
St., och hufvudsakligen rörde blott några enskilda handlandes intresse.
Hr Utrikes Statsministern torde vara i tillfälle att upplysa Uuk., på hvilken punkt underhandlingarne angtde Öresu ner.
Preussiska tractaten med Danmark tilländalopp redan i Juni i8j8, och vid dess prolongation lärer Preussiska Regeringen säkert ej underlåtit att göra remonstrationer emot så väl det rätlsvidriga sätt, hvarpå Christianopelska Toldrollen blifvit tillämpad, som det, utan stöd af tractat, utfärdade stadgande om en procents tull A alla i Toldrollen icke upptagna varuarliklar.
— Månne vår diplomati tagit någon notice härom?
Månne den förenat sina bemödanden med den Preussiska, för att få förhållandena rättade?
Åtminstone vet allmänheten ingenting härom, och efter års protester fortfara Sveriges handlande ännu att förgäfves yrka befrielse från större afgifter, än dem tractalerna pålägga.
I afseende å de skäl och grunder, som skulle anföras för en anhållan hos Regeringen om hennes kraftiga medverkan i detta ärende, hänvisar jag tili den, af omkring i oo handlande här i hufvndstaden, till Regeringen ingifna memoire, hvilken jag förmodar är för Utsk. tillgänglig.
Denna act upplyser fullständigt de förnärmelser af slutna tractater och de prejerier
Danska auetoritetei na tillåta sig i afseende på beräkning och uppbördssättet af denna i sig sjelf onaturliga och folkrättsvidriga afgift.
Deraf motiveras melan tillräckligt R.
St:s anhållan om allvarsamma mått och steg å Svenska Styrelsens sida för att förmå Danska Regeringen att till deras helgd återställa brutna fördrag och medgifva restitution af olagligen uppburna tullmedel.
Detta anspråk å Sveriges sida tyckes vara desto mer billigt, som Danska Statens inkomst af Öresundska tullen, i följd af den ökade rörelsen, i allt fall blir högst betydligt större, än vid dess medgifvande påräknades.
Antalet af skepp, som passera Sundet, utgör nu omkring i3,ooo, d. v. s. mer 54 Den 3 Juni c. m. än fyradubbelt det antal, det utgjorde under Fredrik IV:s regering, äfvensom fartygens drägtighet ansenligen ökats, så att, då tullen, under förenämnde Konungs tid, endast uppgick till 2 ä 3oo,ooo r:dr årligen, den nu uppgår till närmare 2 millioner riksbankdaler — och huru mycket den betungar Svenska och Norrska sjöfarten, kan slutas deraf, att Sundet år i838 passerades af 1142 Svenska och 1489 Norrska fartyg.
I öfrigt torde det ej heller vara ur vägen att, i sammanhang med detta ärende, och såsom ett motiv att icke alltför tålmodigt underkasta sig en främmande makts godtyckliga beskattning, fusta Regeringens uppmärksamhet dervid, att Danska Regeringen frun den t Jan. 183g låter, utan auetorisation af något fördrag, upptaga en dryg traosito-tull för alla de varor, som från Hamburg och Lubeck öfver Holsteinska territoriet passera till Sverige.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar må, enligt 56 §:n RegF:n, delgifvas Högl.
Besvärs- och Ekon.Utsk., till hvilket jag begär återremiss af betänkandet.
Jag anhåller vördsamt, att genom Hr Ridd.Secret:n få vela, huru detta betänk, blifvit i de andra Stånden behandladt, ifall underrättelse derom inkommit.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att BondcSt. återremitterat detta utlåt., men att ingen underrättelse om de öfriga RiksSt:ns beslut i ämnet ännu ankommit.
Jag har enskildt blifvit underrättad, alt äfven BorgareSt. återremitterat delta betänk., i hvars egentliga utarbetning jag icke deltagit, ehuru jag varit med om beslutet.
Utsk. utgick från den synpunkt, att möjligen en sak, som på detta vis var beroende af ministeriel eller diplomatisk behandling, kunde vara af den grannlaga art, att det vore svårt för Ständerna att mera calhegoriskt yttra sig, emedan det kunde vara osäkert, huruvida sådant skulle gagneligt eller skadligt inverka på negociationen.
Jag har sedermera enskildt fått höra, att negociationen fortgått temmeligen betydligt med de öfriga makterna, som taga en ganska valin del i denna fråga.
Det torde då, åtminstone efter min förmening, icke kunna vara annat än gagneligt, att Ständerne yttra sina tankar deruti, och, om icke i de häftiga ordalag, som i ett annat Stånd lära blifvit begagnade, likväl sansadt och kraftigt uttrycka den opinion, att de missbruk, som nu länge af en annan stat blifvit gjorda vid behandlingen af tractat-förhållanden, måtte blifva så snart som möjligt afhjelpla.
Sverige har rättighet att fordra det, och denna rättighet måste göra sig gällande, då alla förhållanden för öfrigt synas vara sådana, att de medgifva det.
För min del kan jag ej annat än anhålla om den återreuiiss, som redan blifvit begärd, och hoppas jag, att Utsk. du D c n 3 Juni c. m. 55 skall tillstyrka, alt Ständerne tnå göra en sådan hemställan hos K. M., som motionären åsyftat.
Jag har på afdelningen inom Utsk. öfvervarit detta mål till en början, och under dis— cussionen yttrades då den tanke, att Utsk. skulle tillstyrka R.
St. att i kraftiga ordalag gifva stöd ät Regeringen förde förhandlingar, som erfordrades i afseende på Öresundska tullen.
Jag ägde då en promemoria om förhållandet, sorn klef Utsk. meddelad, men sorn upplysningar från Hofcancelleren ansågos behöflig», beslöts, alt skrifvelse derom skulle afgå och målet emedlertid hvila.
Då sedermera dessa upplysningar ankommo och målet i Utsk. afgjordes, var jag icke närvar.
Således fick jag icke tillfälle ali uttrycka den önskan, jag nu framställer, alt Ständerne i en så vigtig fråga, som denna, måtte uttala den opinion, som det är högst nödigt för Regeringen att känna vid sakens behandling.
Jag får citera ett exempel, som upplyser ett förhållande, som ägt rum nyligen, nemi. i vår.
Ett fartyg, briggen Oberon, förd t af Capitaine Hjort, ankom från Rio de Janeiro med en last af 3764 balar kalfe, hvarå facturabeloppen utgjorde i4o,4r4 r:dr Svenskt b:co.
Således skulle derföre betalas en proc. med i4o4 r:dr.
I stället affordrades honom af auctoriteterna i Elseneur, oaktadt deremot gjord protest, riksbanksdaler 6022, 56, som efter 67 sk. kurs utgör i Svensk b:co 8406 r:dr 3o sk.
Han har således fått betala 7002 r:dr 3o sk. mer, än han enligt tractaten varit skyldig att erlägga.
Deraf torde R. o. Ad. finna, att denna fråga är af betydlig vigt och bör lill Utsk. återremitteras, på det Utsk. må för Ständerna framlägga ett helt annat betänk, an detta, så att Ständerne må gifva Regeringen det stöd, målets vigt fordrar.
Jag instämmer med de värde ledamöter, som önskat återremiss af detta betänk., och jag skall bedja att såsom bidragande skäl dertill få uppläsa reservationen af Hr Christierson: ”Efter granskning af de Utsk. till han - dakomna handlingar, rörande Öresundska tullen, finner med förvåning jag det vara utredt och bestyrkt, att denna tull på mångfalldiga traclat-stridiga sätt uttages af Svenska handeln i det oerhörda förhållande, att den stundom motsvarar 7 proc. af fartygets varuvärde, i stället för lätteligen 1 proc., hvarvid orättfärdiga reductioner af mått, mål och vigt, jemte andra beräkningar, begagnas, samt hårda extra afgifter godtyckligen påföras.
Det mäste hänföras till det otroliga, alt
Danska embetsmännen vågat och kunnat lyckas på slika vägar och under lång tid och till sådan höjd utbilda ett ordentligt, alla transport-artiklar omfattande systeme för uttvingande af pålagor, som helt och hållet både kunde och borde vara främmande för Svenska handeln och sjöfarten.
Och ehuru på enskildes besvär frågan redan är föremål för H. M:s nåd. uppmärksamhet och i ministeriel väg 56
Ben 3 Juni e. m. beror på utveckling, hade jag likväl trott, att detta ärende, som i sig innebär så ta!(rika och kännbara mångåriga förnärmelser mot nalional-inli esset, hvilka inga tractater förmått skydda, bort för sin vigt och allmänlighet upptagas af Sveriges nu församlade Ständer, för att frambäras till Svenska thronen med nnd. hemställan, i hela nationens namn, alt 11.
M. värdes fullfölja kraftiga förfoganden, hvarigenom helgd återskaffas slutna, men å Danmarks sida hrutna fördrag, restitution af olagligen uppburna tullmedel vinnas samt allvarsamma mått och steg vidtagas, att Danska Regeringen hädanefter åtnöjes med sin (illslandiga rätt efter tractater, sorn, ehuru innebärande en för sjöfarten onaturlig och servil skattebehandling, Sverige, af urgammal aktning för tro och lofven, aldrig svikit.
I följd häraf kan jag ej förena mig med liögl.
Utsk., som icke velat omfatta denna åtgärd, utan i stöllet dylik och all annan afslyrkt.” Sedan man genondäst denna reservation, är man verkligen böjd att falla i förundran, att icke någon annan af Utskts ledamöter deltagit uti densamma, helst när man vet att dess innehåll till alla delar öfverensstämmer med det väl utarbetade och på talrika facla stödda betänk., som Cornmerce-colltm den 7
Maj sisth år afgifvit.
Det är derföre man med tillfredsställelse hört, att 2tne ledamöter af Ekon.- Utsk. här yttrat sin önskan 0111 återremiss, och tillika att de icke deltagit i pröfningen af detta betänk.
Detta ämne synes åtminstone för min öfvertygelse vara ett af de vigtigaste, ehvad man afser dess inflytelse på Svenska handeln, eller nationens ömhet om sin egen och Rikets värdighet.
Vi hafva stundom sett andra länders Regeringar, endast på klagomål af enskilda individer öfver begångna förnärmelse!- af främmande makters auetoriteter, vidtaga de allvarsammaste och mest energiska steg till vinnande af den upprättelse, som hvarje makts värdighet anses erfordra.
Här har icke allenast en taliik mängd af hufvudstadens handelscorps, utan äfven handels-societeterne i Sundsvall, Hernösand, Umeå och Söderhamn samt handlande och skeppsredare i Gefle, Carlshamn, Calmar, Carlskrona, Norrköping, Malmö och Ystad deltagit i dessa reclamationer.
Man skulle då önskat och nästan kunnat förmoda, att något mer kunnat under ett och ett fjerdedels år åtgöras, än hvad hittills kommit lill R.
Sits kunskap.
Så vidt bekant är, består detta till sitt resultat hittills deri, att ett betäuk. skall vara afgifvet af Danska Regeringen, men om hvars innehåll Ständerne ej erhållit någon underrättelse.
Sjelfva namnet betänkande är något eget och betänkligt på eli svar från en Regering lill en annan uti en diplomatisk underhandling.
Jag kan naturligtvis icke veta, hurudan! innehållet är, men jag tager mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att det ovillkorligen ligger i Danska Regeringens intresse, alt utdraga denna sak så Den 3 Juni c. m. 57 så liinge snm möjligt, emedan, om också sedermera de nu ^orättfärdigt” — (jag begagnar samma ord som reservanten) — ”debiterade afgilterue” komma alt upphöra, del icke lärer blifva lika latt att vinna lestitulion för de redan orättfärdigt betalia.
Jag kan också i sanning icke finna, hvaruti den nationella sjelfständigheten och anseendet bland öfriga makter skall bestå, hvaröfver man så ofta hör ordas, eller det skydd skall bestå, som en Regering or skyldig att gifva åt sina undersåtares egendom och isynnerhet deras bandel, för hvilken nationen betalar en dyr diplomati, om det icke skall bestå deri, att Regeringen bör äga förbindelse och vilja och kraft at t förmå skydda ingångna trnctalers helgd och hindra den andra cnntrahenlen att efter sitt behag egenmäktigt öfverträda dem.
IV1 in vördsamma tanke är således den, att vid återremissens besvarande TJtsk. måtte föreslå R.
M. ingå med tind. anhållan, att K.
M. måtte vidtaga så kraftiga mått och steg, att, utan afseende på den underhandling, som kan komma att äga rum rörande den öfriga delen af petitionen, nemi. om tillåtelse att få erlägga afgifterna i Svenska tullkamrar, de afgifter, som utöfver tractaten orättfärdigt uppbäras, må genast upphörn, och att K.
M. mätte viidägga sig om Svenska handelns skydd och intresse, med all den kraft, som Regeringens värdighet och nationens behof erfordra.
Raab, Adam Christ :
Jag får öka den siste talarens tillfredsställelse dermed, att jag uppträder såsom den tredje ledamoten af Ekon.Utsk., som yrkar ålerremiss af delta betänk.
Dels hemrest, dels sjuk, bar jag ej deltagit i della utlåt., utan har det blifvit beslutadt under min frånvaro.
Jag ber alt i detta afseende få åberopa hvad Frih.
Hamilton anfört, och förenar mig med honom.
Men då den siste talaren yttrat sin förvåning deröfver, att Ekon.- Ulsk. kunnat inkomma med ett betänk, sådant sorn detta, får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att, samtidigt med afgörandet af della inål, hade Ekon.Utsk. fått emottaga motioner, som gingo derpå ut att nu reducera den indelta och värfvade ammen samt afskaffa all bevärings-exereis; och vid sådant förhållande hade det måhända icke varit så välbetänkt att från R.
St. inkomma med skarpa påståenden i detta hänseende.
Om man något erinrar sig hvad man i historien läst om behandlingen af sådana frågor som denna, så finner man klart, att det är hvarje makts vanliga taktik alt söka genom underhandlingar draga ut på liden så länge som möjligt, då det gäller att försvara en dålig sak.
Frågan här ur således icke endast alt svagt understödja Regeringen för att tillvägabringa en underhandling, som kunde leda till ett önskadt resultat, utan att yttra sig 8 11. 8 58 Den 3 J 11 11 i c. m. pä det säll, att det nr otvifvelaktig! livad nationens önskan i detta fall är.
Jag har ingenting emot tendensen af de ordalag
Hr Hjerta föreslagit, men jag tror, att man bör nyttja kraftigare uttryck.
Jag ville för min del säga ungefär så bär:
Såsom representanter af Svenska folket anse Pi.
St. icke någon uppoffring för stor, när det är fråga om att vindicera sin sjelfständighet.
De anse det tillhöra deras sjelfständighet, att deras kölar få plöja det vatten, som naturen lagt emellan Sverige och Danmark, och de kunna icke förstå, hvarföre de skola fortfara .att erlägga en onaturlig tull, aldraminst om det finnes, att denna tull icke är förenlig med de tractater, som af fordno varit afbandlade.
Hvad jag enskildt här för några ögonblick sedan tillfälligtvis erfarit i afseende på den af K.
Danska Regeringen leninade förklaring, är, all det ieke ar mindre än en liten hok, en liel afhandling, sorn är oss tiilskickad från denna Regering.
Detta är ett temmeligen tydligt tecken dertill, att Danska Regeringen ämnar göra explicalionerna invecklade och genom negpciationer hala ut på tiden ; och då anser jag hvarken värdigt eller ändamålsenligt för nationens ombud att yttra sig, om de ej vilja yttra sig ungefär så, som jag haft äran föreslå.
Naturligtvis fäster jag icke någon vigt vid de speciella termer, jag uppgifvit, de kunna visserligen förbättras, men andan deraf tror jag vara lämplig och hoppas jag vara den, sorn II. o. Ad. anser böra finnas i den framställning, Utsk. efter erhållen återremiss bör afgifva.
En värd ledamot har, om jag icke orätt uppfattat hans yttrande, ansett, att det obestämda eller svaga språk, hvaruti Ekon.Utsk. besvarat ifrågavar. motion, skulle 11 örled t sig deraf, att Ekon.Utsk. icke vissle hvad Ständerne ville göra i anslagsväg, i afseende på 3:e och 4:e hufvudtitiarua, och med hvilka krafter man således skulle kunna understödja en starkare ton i detta fall.
Om jag icke misstager mig, så var framställningen sådan.
Jag får göra den värde talaren uppmärksam uppå, att derföre att man tager en deciderad ton, behöfver Sverige icke göra någon krigsförklaring.
Ifall det billiga yrkandet ej medgifves, så behöfver Svenska Regeringen endast säga tillden Danska:
Så lange icke Svenska fartygen få njuta tractaten rättvisligen till godo, så gå våra skepp er kust förbi till de Svenska hamnarna, och J skolén sedan efter tractaten få afgifterna.
Vill icke Danska Staten åtnöja sig dermed, så vore krigsförklaringen gjord å dess sida, och hvad följderna deraf vidare kunde blifva, finge man sedan se.
— Man har äfven talat om — icke här, men jag har annorstädes hört den invändningen göras — att Danska Statens bestånd skulle bero derpå, att ifrågavar. afgifter skulle utgå till högsta möjliga belopp.
Jag tror dock icke, att någon stat kan grunda sitt bestånd på orättmätiga inkomster, och jag kan ej förmoda D c 11 3 Juni c. m. 59 att
Danska nationen, — denna nation, som i sednare tider visat Sverige så många prof på vänskap och grannsämja, — skulle vilja grunda sitt bestånd på en orättfärdig, tractatslridig pålaga för den Svenska handeln; men jag tror deremot, alt denna, likasom hvarje annan nations intresse bjuder, att, så länge ingen allvarlig invändning göres mot sådana pålagors uppbärande, anse något slags rättsgrund för desamma kunna hemtas från gammal häfd, och att således de högre afgifterna ej komma att upphöra, förrän mera energiska steg vidtagas.
Härmed tror ]ag mig hafva tillräckligen besvarat den så finlligt framställda farhågan för behofvet af högre anslag åt 3:e och 4:e hnfvudtitlarna, såmm villkor för möjligheten att kunna understödja en starkare reclamation härutinnan från Sveriges sida.
I delta ämne instämmer jag lili Frih.
Ilaabs och Gr.
Frölichs yttranden; men jag ser icke rätt, huru önskningarne i denna fråga hänga tillsammans med förut yttrade önskningar.
Man vill, att Styrelsen i denna fråga skall föra ett kraftigt språk, hvilket älven jag önskar; men huru hänger det tillsammans med att försvaga armeen och förminska flottan?
Huru man än må tala, då frågor emellan nationer förekomma, så måste man hafva i sin förmåga att ytterst stödja sig på styrkan, tv med bästa rätt är det dock slutligen näfrätten, som bestämmer utgången.
Måhända har uti det sätt, hvarpå denna uppbörd förrättas, beräkningar skett, som icke öfverensstämma med tractaten, men det synes mig, som hela uppbörden kunde försvinna.
Om Svenska nationen vill yrka det, så föreställer jag mig, att den kan göra detta yrkande gällande, men dertill fordras en kraftig vilja, och den måste visa sig i annat än blotta ord.
Öresundska tull frågan äv säkerligen ett af de vigtigare ämnen, hvarom dis— cussion här kan uppstå, och enligt min lanke fordrar den obestridligen en annorlunda beskaffad opinions-yttring från Idepresentationen, än den Ekon.Utsk:s nu under öfverläggning varande betänk, innefattar.
Sjelfva frågan delar sig i 2:ne frågor, nemi. ang:de dels den på tractater grundade afgiften, och dels den afgift, som utöfver tractaterna utgår, och hvilken, enligt livad en värd talare ådagalagt, är så ofantligt öfverskridande det belopp, som efter tractater bortmedgifvas, att den ovedersägligen bör och måste påkalla allvarsamma föreställningar från vår Styrelse till den Danska.
Förhållandet lärer, efter hvad jag tror mig känna, vara det, att någon speciel tractat emellan Sverige och Danmark om Öresundska tullen icke äger rum; utan lära våra tractalsförhållanden i detta hänseende grunda sig på en tractat med Holländarne, i följd af hvilken Sverige, England och Ryssland äro ställda i samma förhållande, som, efter diploma - 6o D e h 3 Juni c. ra. tiskt språkbruk, kallas likhet med de mest gynnade nationer, eller det förhållande, sorn af Ilollåndarne i Danmark åtnjules.
Det lärer visserligen blifva svårt för Sverige, att, såsom man har yttrat, genom armee-förstärkningar och förstärkt sjöförsvar tillkämpa sig tullfrihet; och går yrkandet derpå ut, vill jag visserligen icke votera något krig för att tillvägabringa en rättelse derutinnan.
Så länge Ryssland och England åtnöja sig med dessa förhållanden, lärer det ilian tvifvel blifva ganska svårt för Sverige, att enskildt tillkämpa sig en sadan fördel, oaktadt den synes stödd på rättvisa och billighet.
Likväl tror jag att sådant icke vore omöjligt, oell att olla lämpliga åtgärder för sådant ändamål böra vidtagas.
Till det första hade jag trott, att EkonTJtsk. bort underrätta sig om hvilka åtgärder i detta afseende vid Kieler-tractatens uppgörande vidtogos, då .Svenska makten hade så betydlig öfvervigt emot den Danska, att då säkerligen lidpunkten var inne, att bereda några för framtiden verkligen förmånliga resultater af de förhållanden, som då voro för handen.
Jag vill icke föreställa mig, att en så vigtig fråga, som den 0111 Öresundska tullen, kunnat vid ett sådant tillfälle rent of genom glömska eller förbiseende blifva förbigången, likasom händelsen bestämdt var i afseende på Svenska postföringen inom Danmark, i anseende hvartill resultatet af vår vapenlycka vid tractaten i Kiel blef, att den postföring, som förut kostade några tusen r:dr, sedermera, efter den förmånliga Kieler-tractaten, kostade Svenska statsveiket en summa af 100,000 r:dr.
Detta är något som jag med säkerhet vet, och som bela Huset känner, emedan ämnet för längre tid tillbaka här blifvit discutcradt, och derföre tillåter jag mig att nu omnämna det.
Hvad som blifvit gjordt i afseende på Öresundska tullen, vet jag icke, och således är min önskan, att, ifall en återreniiss, såsom jag hoppas, äger rum, det må uppdragas åt Ekon.Utsi;., att görn sig underrättadt om huru förhållandet var vid Kieler-freden, och hvilka binder då mötte för att komma till ett mera bestämdt stadgande, än blott att Svenskarne skulle stå i jemlikhet med de mest gynnade nationer, eller stå under skydd af den för långliga tider tillbaka med Holländarne afslutade tractaten.
Men jag tror äfven, att när en folkrepresentation af sin Regering begär några kraftfulla åtgärder, så mäste man, såsom en talare yttrat, icke inskränka sig till blotta ord.
Således ville jag taga mig friheten hemställa, huruvida det ej vore lämpligt att vid ett sådant tillfälle anmoda Ekon.Utsk. att begära sammanträde med StatsUtsk , för att möjligen öfverenskomma om till livad grad en så kallad supplementär credit för ministeren kunde beviljas och i händelse af behof linge användas för de kraftiga åtgärderna, hvilka visserligen, efter mitt förmenande, ej behöfde utsträckas till uppbådande af den indelta armeen och beväringen eller dylika luigsanstalter, men möjligtvis till utrustande af D c n 3 Juni e. m. 61 elt lika antal vaktskap i Öresund på vår sida, sorn der af Danskarne hållas, för att tillse, till hvad grad man behöfde lemna våra fartyg del skydd, som erfordras för att passera genom Sundet, utan alt erlägga en öfverdrifven lull.