Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsaken hvarföre emedlertid hittills så tillgått har varit den, att man genom en ändamålsenlig kroisering och genom urval trott sig kunna bilda verkliga racer, hvilka icke finnas här i landet.
Genom bemödande i sådant afseende alltifrån år 1834 till 1S56. då nyssnämnde holländeri såldes, lyckades det verkligen att erhålla rent Svenska kreatur.
Vid ett holländeri af 40 kor på en egendom Barkestorp, hvilken jag nu äfven sålt, voro kreaturen så goda, att det sällan inträffade, att mjölkafkastningen upgick till mindre än circa 600 kannor om året för hvarje ko.
Sådant upnås icke annat än efter en längre tid, och jag tror icke att det skall vara lätt för en kännare af kreatur, han må vara huru skicklig som helst, att genom upköp samla ett holländeri af goda kreatur i någon större skala.
Jag tror, att härtill erfordras att upköpa de bästa här i landet, och sedermera att holländeriet förvaltas af en person, som förstår saken och som derpå nedlägger omsorgsfull vård och behandling under loppet af flera år.
Om så sker och om det lyckas, är det enek ligt att dessa kreatur, från början acklimatiserade, blifva mer inkomstgifvande och mycket bättre än några af de utländska race-djuren.
För närvar:de hafva vi resurser af icke obetydligt belopp å det anslag, som R.Strr för några Riksdagar tillbaka beviljade för inköp af utländska kreatur.
Det har visat sig att åtminstone en af de racer, som då från utlandet inkommo, nemi.
Pembrokeschire-racen, icke oupfyllt sitt ändamål, och det har varit mycket svårt att förmå någon att köpa dessa kreatur till högre pris än inköpsvärdet.
Jag klandrar visserligen icke att man införskrifvit dylika racer, ty jag vill icke förneka att de kunna blifva goda; men jag tror att man alltför mycket envisats att bibehålla en sådan race, som icke synes upfylla sitt ändamål.
Dessa kreatur äro mycket stora och fordra särdeles kraftigt foder; men jag tror icke att de öfverhufvud lemnat 500 kannor medeiafkastning, hvilket naturligtvis antyder, att de äro odugliga mjölkkor.
Till dragoxar äro de deremot betydligt bättre, ehuru äfven dessa fordra betydligt mycket mer foder, än våra inhemska kreatur.
Vid sådant förhållande och då vi från det enda land i Europa, som eger racer, bildade från längre tider tillbaka, nemi.
England, icke f. n. kunna införa några krea - 8 Den 1 December. tur utan risico att draga öfver oss den bedröfliga lungsjukan (det har nemi. både i Westergötland och norra Calmar län visat sig att kreatur, som blifvit från berörde land införskrifne, medfört denna sjukdom) skulle jag tro, att man handlade både ändamålsenligt och klokt, om de medel, som nu äro anslagna till de två stamholländerier för utländska racer, som vi f. n. ega i stället användas för det ändamål motionären åsyftat, eller att söka upköpa de bästa Svenska kreatur och af dem bilda ett eller flere bolländerier.
Men dervid bör likväl, om ändamålet skall upfyllas, det vilkor fästas att någon person må under en längre följd af år åtaga sig att med upmärksambet följa kroiseringen, urvalet, upfödandet och utfordringen af dessa kreatur.
Huru detta skall tillgå är dock i sanning icke ett ögonblicks verk att utfundera; men jag hoppas att de personer, som få ifrågrde medel om händer, skola lyckas deruti.
Icke vinnes ändamålet derigenom att man låter de utländska race-kreaturen komma från den ena handen till den andra; ty de måste under en längre följd af år skötas utaf samma person, som kan konstatera, att de i 3:dje, 4:de och 5:te led äro af goda föräldrar; eljest händer väl att man kan få en eller annan god individ, men i bakslag får man dock i allmänhet dåliga, som alldeles icke lemna någon säkerhet för den åsyftade raceförbättringen.
Jag tror derföre att utan ett dylikt vilkor, som jag nu nämnt, det begärda anslaget icke bör beviljas; men kan detta vilkor upfyllas, tillstyrker jag motionen, eljest tror jag att medlen skulle vara förfelade.
Det är icke ulan en verklig känsla af glädje som jag finner att min motion delas af så mångå af detta aktade Stånds representanter, då jag betänker, att man för en icke långt aflägsen tid sedan knappast ville tänka på någon förbättring af våra inhemska racer, utan endast uteslutande fästa sig vid att det felades hemmet de företräden, man ville finna utom detsamma.
Emedlertid anhåller jag att, i afseende på deu discussion, som nu blifvit hållen, först få vända mig mot någon af de värde talarnes emot min motion gjorda anmärknrr.
Hr von Celsing har ogillat, att jag företrädesvis begärt att en Engelsk Breeder skulle införskrifvas, och samma anmärkn. har jag från flera håll hört framställas.
Jag bekänner upriktigt, att jag var okunnig om åtskilliga förhållanden som stå i sammanhang med denna anmärkn., och jag har måhända låtit förleda mig deraf att Engelsmännens högt updrifna kreatursracer, nästan gjort dem till ett mönster för all slags boskapsskötsel.
Man har af de egenskaper, som man i ytterlig grad velat tillägga dem, tillskrifvit dem en skicklighet i så väl mjölk- som hufvudsakligen kött-produktion, som måhända torde vara öfverdrifven.
Jag vill dock nu påminna mig, att jag läst en afhandling om Londons hushålls-ti 1 lstånd, hvilken förkastar det brukliga sättet att ytterligt göda kreaturen, emedan det derigenom frambringade köttet icke är fullkomligt helsosamt; ty det består icke allenast af muskelfibrer, utan hvarje fiber är omhöljd af en cel - Den 1 December. 9 lulväfnad af det finaste fett, hvilket således i högre grad, än det borde göra, ingår i den vanliga matordningen, och då man vet, att detta fett är mycket hårdsmält, är det naturligt, att det också skall vara skadligt för helsan.
Jag tror således att en person, som för dylika ändamål blifver använd, möjligen skall blifva oanvändbar, då fråga är att utveckla en ny race med sådana egenskaper, som kunna vara af verklig fördel för landet, och då man alltid bör akta sig för öfverdrifter, när man åsyftsr något verkligt nyttigt och godt, anser jag att man äfven i detta fall bör följa denna regel.
Jag har för öfrigt i min motion nämnt, att den tanken icke är ny, att genom egna racer vinna någonting konstant i denna väg.
Jag känner ett holländeri; der man redan praktiskt påbörjat denna sak, nemi.
Hadorps säteri, och det är ytterligare för mig en anledn. till glädje, att man sökt vinna tid derigenom, att man praktiskt går tillväga för att komma till det önskade resultatet.
Jag skulle önska, att jag på samma gång hade tillfälle att här få omnämna hundratals dylika försök, och att jag vore tjugu år efter min tid i st. f. att jag nu möjligen är den förste, som i vidsträcktare skala sökt verka för ifrågavar:de ändamål.
En ännu innerligare glädje vore det likväl för mig att vinna en än högre erfarenhet i denna icke blott för landtbruksskötseln utan äfven för hela Svenska nationen vigtiga angelägenhet.
Ty det finnes ingenting, som så ingår i den jordbrukande delen af denna nations husliga förhållanden, som just dessa husdjur; det finnes icke någon backstugusittare elier någon fattig i de mest aflägsna delar af landet, som icke eger en ko.
Den bästa dryck, som den stackars dagakarlen eger, när han kommer hem från sitt arbete är kons mjölk, och barnen vänja sig vid den tanken att näst föräldrars möda är det kreaturen, som gifva dem deras föda.
Om man vill gå till roten med dylika saker, måste man äfven söka intränga i nationens innersta förhållanden, och man skall då finna fakta, hvilka leda till de mest behjertansvärda resultater.
Betraktar man nu denna fråga icke endast ur synpunkten af våra ladugårdar, utan ur en nationel-synpunkt, så är den bland de vigtigaste och mest ingripande man kan tänka sig.
Säg åt en Svensk att det Svenska stålet icke duger, och han skall med trygghet svara: detta stål är det bästa i verlden.
Säger man åt en Svensk jordbrukare: de kreatur ni förut haft i edert land, hafva varit så högt drifna, att man till och med i de nordligare provinserna utfört betydliga qvantiteter, af så väl spanmål, som ladugårdsprodukter, men nu äro dessa kreatur icke dugliga mer, utan man måste införskrifva utländska, emedan man icke kan göra något af den inhemska stammen, så svarar jag för, att man skall få höra millioner, som säga att denna sats är oriktig.
Vid sådant förhållande är frågan äfven ur statsekonomisk synpunkt af största vigt för nationen, och det är också derföre som i Norrige sällskaper bildat sig för att söka åstadkomma en egen konstant race.
Jag har från aktade män, som icke högt uttalat sin tanke på 10 Den 1 December. detta rum, hört anmärkn:r framställas mot den kostnad jag föreslagit, och man säger att det icke är möjligt att erhålla fullkomligt goda kreatur för det af mig antagna priset.
Jag tror att detta är ett misstag och att man icke så noga undersökt den siffra jag föreslagit, eller 4000 R:dr b:ko för hvarje stamholländeri.
Efter beräkning af 20 kor och 2 tjurar på hvart holländeri, skulle kostnaden för hvarje sådant kreatur blifva 250 å 300 R:dr rmt., och för detta pris anser jag bestämdt, att man i Sverige kan upnå det åsyftade ändamålet, i synnerhet om man i likhet med hvad som egt rum på säteriet Hadorp, söker dessa djur på mera af lägsna ställen, och mera vid allmogens hemman än vid herregårdarne.
Der tror jag, att kreaturen blifvit förvekligade genom öfverfodring, och jag är öfvertygad om att, derest man vill söka åstadkomma en konstant race, bör man välja de kreatur, som varit enklast upfödde så väl i ena som andra afseendet.
Hufvudsakligen bör man dock hemta kreaturen från sådana orter, hvilka till följd af sitt läge och andra förhållanden, nödgat djuren att så att säga vårda sig om sig sjelfva och derigenom hos dem frambragt en eller annan konstant egenskap.
Vi veta ganska väl att de konstanta racer, som finnas i verlden, och deribland den bästa af dem alla, nemi. den Arabiska hästen, icke tillkommit hvarken genom konst, officiel t eller enskildt bemödande; utan saken är helt enkelt den, alt Araberna likasom alla nomadstammar ligga i ständiga krig med sina grannar.
Omgifna af öknar, erfordras det att de göra långa resor, och derföre måste de också anse hästen såsom det vigtigaste djuret i deras hushåll.
Derigenom har den äfven nått sin stora utveckling, ty Araben sätter den i främsta rummet, ja, till och med framför hustru och barn.
Detta har varit orsaken till den Arabiska hästens starka konstanta blod, hvilket gör att om den äfven blifvit aldrig så mycket begagnad för att upföda andra racer, man ändock alltid återfinner någon egenskap, som påminner om ursprunget.
Om man fördenskull upsökte stamfäder för våra Svenska konstanta racer i de fjellbygder, der enda inkomsten består i ladugårdsskötsel, tror jag att man gjorde klokare, än om man sökte dem på Östergöthlands feta slättbygder, der alltför stor tillgång till att förvekliga djuren finnas.
Jag vill icke tillägga något mer, emedan jag tror att min motion ändock skall vinna framgång, hvarföre jag blott anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja till Utsk. Gr. von Platen, Baltzar:
Vexlingen emellan aktion och reaktion tyckes gifva sig tillkänna så väl i afseende på koafvelse som andra saker här i verlden. E. o. Ad:s ledamöter påminna sig utan tvifvel för ett antal år sedan, då ingenting annat än utländska kreatursracer voro dugliga, lika som mao nu får höra att blott inhemska sådana äro tjenliga.
Enl. den erfarenhet jag eger i saken, må jag bekänna, att jag icke tror på någondera delen af de framställningar, som i denna syftning blifvit gjorda.
Jag har ännu icke varit i tillfälle att inhemta kännedom om något Den 1 December.
11 holländeri, som lemnat bättre resultater än det vid Ulltuna, ehuru jag visserligen icke vill neka att det ju kan vara möjligt alt på annan väg komma till lika goda resultater.
Jag tror derföre att man bör försöka så väl den ena som andra metboden och i sådant afseende kan det väckta förslaget i hufvudsaken vara riktigt samt böra bifallas.
Men egentliga anledn:n, hvarföre jag begärt ordet, är att anhålla det ett nytt anslag måtte för detta ändamål lemnäs, och icke, såsom en talare yrkat, tagas från det, som re dan är anvisadt åt stamholländerierna.
Om man önskar sakens framgång bör man icke borttaga de medel, som äro afsedda för försöks anställande med utländska racer, och dylika måste dock, för sakens ändamålsenliga bedrifvande, någon gång införskrifvas.
Jag tror derföre att man bör anslå nya medel för det föremål, som i motionen åsyftas, och jag tror äfven att det vore nyttigt om någon särskild person, som kunde helt och hållet egna sig åt saken blefve för sådant ändamål anställd.
Huruvida en sådan bör hemtas från Sverige, England eller Danmark tror jag vara af mindre vigt, än att få en pålitlig person, och för detta ändamål anser jag att han bör sökas i flere än ett land.
Det är glädjande att se R. o. Ad. så intresseradt af hvad som rörer jordbruket, och jag skall derföre icke förlänga discussionen.
Jag vill blott framställa en sats, byggd på erfarenheten om de stamholländerier vi hafva, nemi. att i andra länder, der häst-, får- och kreaturs-afveln i allmänhet gjort större framsteg än hos oss, ökas den sednare både hastigare och säkrare än i Sverige, emedan man der icke begagnar några konstlade medel att befordra densamma, utan helt enkelt ett allmänt, nemi. att belöna de bäst upfödda kreaturen.
Jag tror att höga och många praemier äro det enda medlet, hvarigenom man kan nå ett lyckligt resultat.
Man har redan upoffrat stora summor på våra holländerier, och det torde nu mera icke vara för tidigt att säga, att de försök, som blifvit gjorda, icke ledt till något resultat.
Men när man en gång offrat så mycket på en sak, torde det icke vara tjenligt att afstå derifrån.
Beträffande stamholländerierna i Skåne vet jag att de gjort föga eller ingen nytta; jag har visserligen hört flere talare yttra att förhållandet icke är sådant, och jag vill icke heller nu tvista derom.
Vidkommande åter frågan om antagandet af inhemska racer, så, ehuru jag icke fördömer dem, emedan jag på flere egendomar i nyssnämnde provins sett sådana racer af konstant beskaffenhet, hvilka jag sätter högt ooh måhända högre än de utländska, tror jag likväl att bildandet af dylika racer, hvilket lätt torde låta sig göra i Skåne, bör ske på enskild och icke på allmän bekostnad.
Kan man få några inhemska racer, som för vårt land äro goda och ändamålsenliga, nå väl, desto bättre!
Men jag vill icke derpå upoffra någonting, så framt det skall ske på Statens bekostnad, utan jag tror, att om det blir öfverlemnadt åt den enskilda att bilda en konstant race och han derför erhåller belöning, skall man både 12 Den 1 D e c e m bje r. i afseende på kreaturen i allmänhet och med' hänsyn till de orter, der man anser nödigt att införskrifva utländska racer, vinna ett fördelaktigt resultat.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, kan jag för min del icke understödja motionärens framställning.
Här hafva alldeles stridiga åsigter blifvit uttalade.
Den ena yrkar att ett nytt anslag måtte beviljas för åvägabringande af det förslag jag framställt, och den andra att intet anslag måtte gifvas, utan att saken må öfverlemnas åt den enskilda omtankan.
Hvad beträffar det första yrkandet, ber jag att få förklara, det orsaken hvarföre jag icke begärt något nytt anslag varit den, att jag under en period, då så många andra anslag hvilka onekligen äro af stor vigt för landet, blifvit begärda, icke velat betunga statsverket med en ny utgift, i synnerhet när det finnes mer än 30,000 R:dr b:kos behållning å det gamla anslaget till stamholländerier, hvilken är mer än tillräcklig för att åstadkomma hvad jag begärt.
Då man icke under loppet af 30 år funnit någon utväg att använda den på en gång beviljade summan, 70,000 R:dr tyckes det verkligen som om ifvern skulle hafva svalnat i denna väg, och som om man stöde stilla i tvehågsen väntan på hvad man skall göra.
Ty under 30 år synes det som om man haft tid att göra någonting; men då nu så icke skett och då öfver 30,000 R:dr finnas öfrige, tyckes mig som om dessa medel borde användas.
Att derföre komma fram och begära ett ytterligare anslag af 20,000 R:dr är visserligen ett ganska beskedligt sätt att nedmylla mitt förslag, och indirekt ungefär detsamma som ett afslag å detsamma.
Att åter, såsom Hr Tornerhjelm föreslagit, upmuntra en dylik sak derigenom att man först talar om dess behöflighet och se dermera öfverlemnar den åt den Svenska allmänhetens försorg, är också ett sätt att begrafva saken: ty, mine Hrr, huru Svenske vi än till själ och hjerta äro, och huru högt vi än älska vårt fosterland med dess företiäden så väl i afseende på natur som befolkning, måste vi dock erkänna att vi i ekonomiskt afseende icke hunnit långt, och det är just derföre som hos oss Ständerna måste träda emellan i sådana frågor, som den förevarande, likasom i andra företag af ekonomisk beskaffenhet, t. ex. jernvägarne, så framt man nemi. vill att saken skall hafva någon framgång.
Jag tror derföre att i stället för att begrafva saken, borde man biträda den, särdeles som man varit nog anspråkslös att icke begära något nytt anslaa.
Jag är ledsen att ännu behöfva uptaga R. o. Ad:s tid, men jag anser vigtigt, att obestyrkla upgifter icke må lem näs ovederlagda.
En talare har yttrat, att det vore ^>evisadt att våra stamholländerier icke på något sätt motsvara sitt ändamål, jag ber att få bestrida detta påstående, och beklagar, att icke det sista allmänna Landtbruksmötet, som hölls i Upsala nästl. år, fick D en 1 D ecember.
13 nöjet se denne talare närv:de.
Jag tror då, att han skulle hafva fått se ett stamholländeri, som upfyllt sitt ändamål.
Jag har förra gången jag hade ordet, icke påstått, att nytta ensamt kan åstadkommas på det sätt, som nu eger rum; utan jag har blott sagt att förkastelsedomen öfver detta sätt blifvit för hastigt framkastad.
Motionären har ansett, att det skulle vara förderfligt för hans sak, om något nytt anslag äskades; jag tror del icke.
Jag instämmer fullkomligt med honom i det lofvärda bemödandet att nedsätta statsutgifterna så mycket som möjligt; men jag skulle tro att den summa han begär icke ökar dem i någon betydligare mån.
Motionären har ansett och uplyst att 4000
R:dr rmt skulle vara ett tillräckligt anslag för hvart och ett af dessa holländerier.
Då vi redan hafva eli dylikt holländeri, synas mig, att tro nya icke skulle behöfvas, utan att det vore tillräckligt om ett elior två nya blefve inrättade, allrahä 1st som det ovilkorligen är både det vigtigaste och svåraste att erhålla en person, som förstår och kan sköta dem
Får han två eller tre under sin vård, tror jag att det är alldeles tillräckligt.
Hr von Seth:
Jag skulle icke hafva begärt ordet, så framt icke ifrågav:de ämne intresserade mig.
Jag tror, att det är både skeft och felaktigt att påstå, det våra stamholländerier i allmänhet icke upfylla sitt ändamål; jag tror deremot, att om så skulle vara förhållandet, ligger orsaken deruti, att personer med insigter och skicklighet icke sköta dem.
De holländerier, som Hr Adelborg föreslagit, skulle förestås af Breeders, och deruti tror jag att egentliga vigten ligger; ty endast på det sättet kunna degöra någon nytta.
Jag skall icke länge uptaga tiden med denna fråga; men kan icke underlåta, att bemöta Gr.
Plåtens sista yttrande.
Han sade nemi., att den, som bevistade Upsala landtbruksmöte, icke skulle hafva undgått att vinna bekräftelse derpå, att våra stamholländerier gjort nytta.
Den, som blott höll sig till den talande kretsen af ett ganska inskränkt antal ledamöter, skulle redan bland dem kunnat räkna ganska många hvilka hade motsatta åsigter; utom denna krets skulle man deremot finna ett ganska stort flertal, som egde samma åsigter som Hr Tornerhjelm.
Vid detta möte framträdde dessutom en man ifrån Norrige, ordfide i Sällskapet för Norriges väl, och yttrade, att detta Sällskap numera funnit olämpligheten af att till Norrige införskrifva och begagna till kroisering utländska racer, samt att Sällskapet fördenskull nedsatt en komité i denna fråga för att af helt och hållet inhemska elementer bilda en konstant race inom landet.
Allt detta omnämnde han i vackra och minnesvärda ordalag samt slutade sitt anförande dermed, att han bestämdt förklarade de utländska racerna vara odugliga för vårt nordiska klimat.
Hvad återigen beträffar Gr.
Plåtens yttrande att ett nytt anslag borde begäras för det af mig åsyftade ändamålet, betviflar 14 Den 1
D e c em b e r. jag att något sådant skulle erhållas, och tror att saken derigenom skulle blifva begrafven i glömska.
Jag ber dessutom att få uplysa, att det icke var 4000 R:dr rmt utan enahanda summa i b:ko, som jag begärde.
Hr von Celsing:
Jag anhåller blott att få instämma med Gr. von Platen i afseende på hans protest emot påståendet, att de utländska racerna i våra holländerier icke skulle hafva gjort någon nytta.
Tolf år äro en alltför ringa tiderymd för att kunna bedöma det gagn, som holländerier göra.
Man säger, att de utländska kreaturen icke medfört någon nytta i Sverige; jag ber Eder Mine
Hrr komma ihåg, att de holländerier som först bildades, sammansattes af Holsteinsk race, och dessa kor anses nu mera än förr för de bästa kreatur; de äro dock utländska från början, men de hafva blifvit acklimatiserade.
Att nu af de kreatur, som på de sista åren blifvit införda, fordra lika mycket som det behöfts århundraden för de förutvarande att upnå, tror jag icke vara rimligt.
Dessa kreatur äro dock allmänt aktade och finnas öfverallt, och att de i sina ådror hafva utländskt hlod kan icke bestridas, då man bestämdt vet att deras stamfader införskrefvos under Carl Xl:s tid.
Jag har aldrig kunnat foresta ila mig, att Hr Adelborg, som yrkat anslag för fyra stamholländerier skulle vilja söka racerna för alla dessa inom Sverige.
Den konstanta race vi hafva för kor är ingen race, och så mycket har jag rest i Norrland, att jag med säkerhet kan påstå, det jag der icke sett någon sådan race.
I afseende på inrättandet af de ifrågav:de holländerierna, tror jag att de böra ordnas så att man kan bilda en böglands-race för sådana delar af landet, som äro bergiga, t. ex. Småland, Norrland m. fl., samt en slättlands-race för dem, som äro slättländer, såsom Skåne m. m., samt att detta må ske med de Svenska kreatur, som inom längre eller kortare tid fått sitt utländska blod inom landet.
Alla de kreatur landet f. n. eger under namn af inhemska, hafva i sin tid varit utländska.
Det är klart att hufvudsaken för oss är att få goda konstanta racer, vare sig att de komma utifrån eller bildas inom vårt eget land.
Jag tror att det vore en ganska nyttig åtgärd att införskrifva goda dylika racer från utlandet, så framt vi sjelfva icke ega dem, och jag är äfven förvissad om att försöket utfallit lyckligt med åtskilliga racer, likasom att det fullkomligt misslyckats med andra.
Jag tror derföre att derest man icke kan få en god race på annat sätt, än att förskrifva den från andra länder, så, om man också måste göra det med risk att få boskapssjukan införd, är det orätt att alltför länge reservera sådana medel, som blott äro afsedda för de utländska kreaturen.
Jag tror jemväl att man på det sätt, som är antydt, kan få kreatur, lika goda som de utländska.
Men sådant låter sig icke göra, hvarken på ett eller tolf år; utan dertill fordras en lång följd af år, såsom Hr Celsing sagt.
Jag har så - Den 1 December. 15 iedes. för min del ingenting emot att Hr Adelborgs motion får framgång, om icke i sin helhet, åtminstone så till vida, att tvenne holländerier kunde blifva uprättade.
Jag tror också att dertill utan skada kan tagas af redan befintliga medel, så att några nya anslag icke behöfva anvisas.
Medan jag bär ordet anhåller jag att få omnämna en omständighet, som jag anser böra komma till StatsUtsics kännedom.
För 15 ä 10 år sedan införskréf jag Jutska kreatur, hvilka åt mig upsöktes af en bland de skickligaste personer, som fanns att tillgå.
Oaktadt kreaturen kostade mig mycket och ingenting sparades för att få de bästa, voro de på långt icke så förträffliga, att det motsvarade kostnaden.
Endast några få bar jag f. n. i behåll, och dessa kan jag anse jemngoda med dem jag hade förut.
Jag tror icke att man har rätt, då man påstår att utländska kreatur hafva företräde framför våra.
Skillnaden emellan dessa och de införskrifna skulle ligga deruti, att de sednare äro af konstant race; är förhållandet sådant, är det godt, men inträffar motsatsen, tror jag att saken är utan ändamål.
Olyckligt är det således om man envisas att behålla racer, som icke visat sig vara ändamålsenliga, oaktadt de måste dyrt betalas.