Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har yttrat, att missbelåtenheten med Styrelsen uti ett constitutionelt land skall uttrycka sig genom vägran af statsbidragen i första rummet.
Härom har han troligtvis hemtat sina ide'er från sådana constitutionelia länder, der ministrarne styra, men icke från dem, der Konungen styrer' och allena styrer, i enlighet med skrifven lag, såsom det i Sverige sker.
Med fullkomligt förbiseende af vår grundlag och dess fastställda former, dess bestämda stadganden, är således idehn upptagen till afvikelsen från dessa bestämda grundlagsbud och tillämpningen af ideer från annorlunda constituerade länder.
Under sådant förhållande är det, som SlatsUtsk. utarbetat statsreglerrn.
Att man från sådana premisser kommer till ett oriktigt resultat är naturligt; men hvarken är det sanctionen af ett utaf R.
St. hegardt förändradt organisalions-systeme för Statsrådet, eller de organisa-?
•111 Dcu 5 Maj f'. m. 'tioner, hvilka, i anledn. deraf, kunna komma i fråga, sorn kunna medföra ringaste ändring eller rättelse i hvad som fordras till statsbeliofvets fyllande i ett eller annat särskildt fall; och tvertom, derest Konungens sanction blifvit lemnad, innan man vet hvad R.
St. till reglertn vilja lemna, hade tilläfventyrs denna tillämpning af andra länders bruk att vägra anslag kunnat föranleda till oordningar, hvilka man icke ansvarsfritt får tillställa eller underlåta att söka förekomma.
Jag skulle förmoda att, då man lefver i ett samhälle, som har bestämda lagar, det kloka och naturligaste är, att innan man ingår på en förändrad ordning, man måste vara väl öfvertygad, att hvad man får i stallet blir bättre, alt det kan öfverensstämma med folkets verkliga intresse, och att hvad'dertill fordras i kostnader icke heller tryter; ty det skulle kunna hända, att den ifrågasatta regler:» eljest mäste stanna, genast efter att hafva blifvit på - Hiir har ytterligare af samma ledamot blifvit yttradt, alt alla förslag elier regleringar borde utgå från Styrelsen.
Sådant är tillämpligt i länder, der det icke finnes de skiljaktiga intressen och privilegier bland samhällsclasserna, de olika af jordens natur beroende beskattningar, som förekomma inom Sverige.
Hos oss måste ett motsatt förhållande äga ruin.
I alla sådana frågor, der de enskildta intressena komma i strid med hvarandra, måste förslagen utgå från folkets ombud, måste Konungamakten vara den medlande kraften emellan de omvexlande majoriteterna; ty eljest kunde rent af röfveri kunna ske af den ena classen på den andras bekostnad, och bördan af majoriteten för dagen kastas på en annan dass.
I sådant förhållande står Sverige i afseende på hela dess drätsel, och den härfvan kan icke redas annorlunda, än att förslagen derom utgå från folket, och Konungamakten tillser, att ful! ersättning gifves åt dem, hvilka för Statens allmänna fördel måste åtaga sig förökade bördor.
Samme talare har vidare sagt, att Utsk. föreslagit hvad det funnit tjenligt, och att sådant tillkommit Ulsk.
Jag vill visserligen icke tro, att Utsk. föreslagit hvad det ansett oljenligt, åtminstone för sina afsigter; men för min del förklarar jag, att grundlagen ej gillar eller tillåter ett Ulsk. — det må vara R.
St:s eller R. o. Ad:s — att komma frammed andra förslag än sådana, hvilka det enligt grundlagen är berättigadt att framställa.
Utsk:s ledamöter hafva samma rätt, som Ståndens öfrige ledamöter, att genom motioner söka göra sina tankar gällande, oell om det Stånd, till hvilket han hörer, medger remiss, så komma hans förslag att af Utsk. handlägggas; men alldeles icke har Utsk. att af bilagorna lill Konungens propos., hvilka Konungen icke i sin framställning lill Ständerna antagit, eller af sin särskilda uppfattning af vårt statsskick och våra behof, taga sig nå - Deu 5 Maj f. lil. gon motionsrätt.
Ii. Sirs Utsk., sammansatta af ledamöter tillhörande alla 4 RiksStm, kunna icke misstycka, att hvad frän ett Utsk. inkommit, behandlas såsom dess enskilda mening vid den discussion öfver hvad Utsk. föreslagit, sorn ingen Ur berättigad att tillintetgöra eller utesluta; och då vi skola besluta ståndsvis, är det vår naturliga rätt att tala för oss, oberoende af andra Stånds mening.
Jag skulle derföre förmoda, att då Utsk. återfått betänk, med de gjorda anmärkningarna, och, efter närmare öfvervägande af hvad Utsk. enligt grundlagen tillhör att göra och låta, ett förändradt betänk, inkommer, utan afseende på det bifall, som i andra Stånd möjligen kunnat tillkomma.
En värd talare har här sagt, att när förtroende saknas till Styrelsen, så beviljar icke Representationen annat än det som är oundgängligt.
Jag får först fråga, om andra än oundgängliga utgifter blifvit yrkade, utom af StatsUt-k. sjelft, som velat göra gunst åt vissa personer, med obillighet mot andra.
Dessutom, hvem har sagt StatsUtsk., att förtroende saknas hos R.
Om det saknas hos StatsUtsk:s ledamöter, så är det icke gifvet, att det saknas hos RiksSttn.
Dylika anticipationer på Ständernes meningar äro inkraktuingar på Ständernes rätt, hvartill Utsk. icke är befogadt.
Man har sagt, alt om-obelåtenhet (innes, är felet icke deras, som äro belåtna, utan hos dem, som vållat obelåtenheten.
Månne det icke kan vara möjligt, att obelåtenheten kunde vara ogrundad , att hon härledde sig af missledning?
Hvarföre hafva de obelåtne fått egen urskiljning, om ej för alt bedömma, huruvida missnöjde personers framställningar äro riktiga eller icke, och månne den är felfri, som ej begagnar sin urskiljning!
Man har klandrat
Konungens rådgifvare för det att de vid en följande riksdag begärt mera än vid en föregående, då de trott sig vara belåtne med lägre anslag.
Jag tror, att, hvilka rådgifvare an må inträda i Statsrådet, de omöjligen kunna fullständigt förutse framtida behof.
För öflig t är felet, om det är något, just det, att Konungens rådgifvare velat vara StatsUtsk. behaglige genom nedprutade summors uppgifvande.
Jag tror mig icke hafva ett sådant fel på min räkning, utan har vid den enda riksdag, då jag var Konungens rådgifvare, omförmält för min förvaltningsgren allt hvad som, efter min insigt, för tillfället behöfdes.
— Det har blifvit sagdt, att StatsUtsk., som opåtaldt fått nedsätta begärda anslag, väl äfven kunde få förhöja dem.
Hvad nedsättningarna beträffar, så hafva de vid y föregående riksdagar, sorn jag bevistat, icke haft någon annan grund, än att man sagt sig icke hafva tillgångar.
Detta är ett så talande skäl, alt StatsUtsk. antingen med eller mot sin vilja måste taga fram det, 0111 icke bl ist skall uppkomma.
— Det är äfven sagdt, att villkor kunna utsattas vid anslags beviljande.
Det medger Dea 5 Maj f. m. äfven jag, men endast sådana villkor, som ligga inom Representationens pröfningsrätt.
Sträckas de längre, oell vilja Ständerne ingå i bcdömmandet af hvad sorn tillhör Konungamakten alt ensam afgöra, sä hafva de ö’fverträdt deras rätt; och alt deltaga deri tillåter jag mig icke.
Slutligen haiman sagt, alt den, som icke visste att politiska förhållanden höra ingå-i fråga om anslags beviljande eller vägran, den kände icke det constitutionella abe.
Det constitutionella abe och det constitutionella statsskicket m. m. d. äro endast obestämda . ordalag, under hvilka man kan inpassa hvad man linner för sin mening tjenligt.
Vill man deremot begagna sig af de skäl, som hos oss äro lagliga, nemi. våra grundlagar, och hålla sig inom deras abe; så finner man i dem ingenting, som åsyftar rättighet för Utsk. eller Ständer att tvinga Konungen lill något, som
Oan ej anser för rätt.
])e förutsätta frihet hos Ständerna att säga nej, med samma frihet hos Konungen.
Detta synes mig ock vara det enda förhållande, som är värdigt ett fritt folk och Konungen öfver ett sådant.
Men att, med åsidosättande af hvad man anser för rätt, gifva sitt bifall eller afslag mot betalning, är nesligt; det är en köpslagan, sorn i vårt samhälle aldrig bör införas.
Jag skulle säkert ganska mycket misstaga mig, om jag trodde mig behöfva tillägga något till det försvar för StatsUtsk., som Olvon Troil nyss afgifvit, och hvilket, såsom det syntes mig, med nöje af R. o. Ad. afhördes i de omständigheter, som Or von Troil vidrörde; men cl et är en punkt, mot hvilken man framställt anmärkntr, som Hr von Troil icke upptog, nemi. i afseende på StatsUlsk:s förmenta åliggande att sammanträd.
'. med Ekon.Utsk. vid de tillfällen, då Utsk. haft att föreslå någon förändring i användandet af de anslag Utsk. tillstyrkt.
Jag utber mig då att få fasta Ii. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att 4'J §:n Riksd.Ordn. visserligen tillåter ett Utsk. att sammanträda ined ett annat, men ingalunda ålägger ett sådant sammanträdande.
StatsUtsk. båticke handlagt andra mål, än dem, som blifvit till detsamma remitterade, och anmärkntn drabbar således möjligen föredraganden eller contrasignanten af Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof, då han icke föreslagit, att denna propos. skulle remitteras till Ekon.Utsk., äfvensom RiksStm sjelfva, då de icke till detta Utsk. remitterat de mål, som rörde statsreglertn; men för ingen del drabbar den StatsUtsk., som endast har granskat och föreslagit de statsbehof, som i dit remitterade mål blifvit ifrågasatta. Ekon.- Utsk. har, sorn man vet, en ganska vidsträckt verkningskrets.
Det får befatta sig med grunderna för alla allmänna inrättningar af hvad slag som helst; oell hvad är statsreglertn annat an en catalög öfver alla sådana inrättningar?
Skulle af Den 5 Maj f. m. sådan anledn.
StatsUtsk. vid alla tillfallen, elfl något förslug till förändring i dessa inrättningar framställas, eller då Utsk. måste tänka sig någon förändring derutinnan, behöfva sammanträda med Ekou.Utsik.; så skulle otvifvélaktigt en sådan, vid föregtde riksdagar icke vidtagen åtgärd medföra en sådan tidsutdrägt, alt det Liefve alldeles omöjligt för StatsUtsk. att inom den tid, sorn i grundlagen blifvit afsedd, kunna behandla dessa frågor.
Hvad angår formen af de anmärkntr, som mot StatsUtsk. blifvit framställda, skulle jag visserligen hafva önskat, att de endast hållit sig strängt vid sjelfva saken, och att man visat sig förvissad derom, att intet annat än öfvertygelsen om det rätta ledt Utskts åtgärder.
Anmärkntr, som liga en annan form, kän jag ej gilla, derföre att för det första de icke iiro tillåtna, för det andra de ingenting bevisa, om icke svagheten af den sats, man vill förfäkta, och för det tredje, att de icke verka något i vår tid, då hvar och en blifvit van och beredt sig på att, när man är beklädd med ett allmänt förtroende, underkasta sig dem, utan att låta dem verka på sin föresats.
Det var egentligen i anledn. af Frih.
Cederströms nyss gjorda andragande, som jag föranleddes alt anmäla mig.
Åtskilligt förekom deri, sorn jag ej kan anse riktigt.
Deribland först, i afseende på den af Hr von Troil i mitt tycke så klart framställda grundsats om Representationens vägran af statsanslag, då den finner sig mindre belåten med Styrelsen , att denna vägran ej kunde iiga rum i andra länder, än der minister-styrelse är införd.
Jag tror deremot, att belåtenheten eller missbelåtenheten kan lika väl finnas och gifva sig tillkänna i ett land, der en styrer, som der flere göra det.
Äfven kan det vara troligt, att, der flere styra, tillfälle är beredt för hvar och en, som har sin särskilda styrelsegren, att taga bättre kännedom om huru dermed sig förhåller, och huru han bör förfara.
St. hafva i delta afseende vid denna riksdag gjort hvad på dem ankomma kan, då de galt
Styrelsens och dess vänners önskningar till mötes med antagande af en sådan fördelning i särskilda styrelsegrenar.—
Det har vidare af den värde Frih:n blifvit framstäldt, att uti ett land, sådant som vårt, der jorden är ålagd olika beskattning, och der jorden är af olika natur, vore det icke möjligt, att från Styrelsen kunde utgå de fullständiga förslag, som borde framläggas till Ständernes bedömmande.
Det må vara att denna anmärkn. till cn del har sin riktighet; men om jag äfven vilie godkänna den i sin helhet, frågar jag: huru har det tillgått då R.
St. vid föreg:de riksdagar försökt alt jemna denna olikhet i jordens beskattning?
Jo, så att comiteer blifvit nedsatta, och deras arbeten förseglade, hvarmed ärendets behandling afstannat.
Är detta också Ständernes fel?
Kan detta handlingssätt hafva Den 5 Maj f. ra. ledt till den belåtenhet, sora man försäkrar finnas inora Riket, ty inom Ständerna har motsatsen mer än tilli äckligt visat sig?
Const.Utskrs prot. torde derom kunna vittna.
Det skulle leda lill ett alltför långt svaromål, och göra discussionen alltför vidlyftig, att härom vidare utlåta sig.
Jag kan likväl icke underlåta, att ytterligare fästa uppmärksamheten uppå, huru under vårt samhällskick, mer än under något annat, är nödvändigt, hvad som dock hos oss nästan fullkomligt saknats, nemi. att förslagen till hehöfliga förbättringar fullständigt framläggas och utgå från Regeringen.
Under ett samhällsskick, der Representationen är så splittrad, som hos oss, finner hvar och en, att om något möjligen skall kunna gå helt. igenom hos 4 särskildta RiksSt., det åtminstone är nödigt, att det i ett helt till dem ankommer; del blir eljest alltför mycket söndradt.
'Yrkandet att alla förslag, eller allt som skall ske, skola utgå från dessa särskildta
Stånd med särskildta intressen , hvilkas ledamöter äro ägare af den olika beskattade jorden, en olikhet, som man ej vill försöka att jemna, är så orimligt och leder till en sådan motsägelse, att jag tycker man ej bort bjuda till att stödja sig derpå.
, som nog sjelft förstår att försvara sig, har det slutligen också blifvit lagdt till last, att Utsk. byggt förslag u ppå framställningar, som åtföljt Konungens propos., men icke deruti blifvit directe till R.
St:s pröfning och antagande framställda.
Jag skulle vilja föra R. o.
Ad. till minnes, huru, i motsats härtill, påståenden gjordes, då det var fråga om att icke upptaga Konungens skrifvelse om fattigvården och åtskilliga dermed sammanhang ägande frågor.
Jag tror, att samme personer, som nu säga att bilagorna ej kunna föranleda till några förslag, då yrkade, att sådana skulle upptagas till fullständig behandling.
Bland demereller mindre directa förebråelser, som under denna discussion blifvit riktade emot den styrelseförvaltning, som afgifvit det nu af StatsUtsk. behandlade förslag till statsreglering, finnes en, som jag anser mig skyldig att upptaga, nemi. att hvad som i afseende på Just.revision vid sista riksdag uppgafs och anmaltes såsom tillräckligt, har, det oaktadt, vid den innevar. befunnits icke motsvara behofvet, och att sålunda större anslag till aflöning för detta verk blifvit begärdt.
Anledningen till denna olikhet härflyter först och främst derifrån , att den förvaltning, som stod i spetsen för Just.revision, ansåg göromålen derstädes kunna bestridas med de uppgifna anslagsbeloppen; och derjemte var den ganska betydliga anledningen, som verkade i afseende på en stor del af de uti K.
M:s propös. förekommande behof, att inga särskilda tillgångar till deras fyllande kunde påräknas.
Förhållandet är nu helt olika.
Först och främst hafva under dessa 5 år gö romå - Den 5 Maj f. m. romålen betydligt stigit och alldeles öfvérgått hvad af 0111- belsmanna-personalen i berörde verk kunnat fullgöras; för det andra finnes — enl. hvad äfven StatsUtsk., som derom kunnat taga full kännedom, medgifvit — en ganska stor skilnad emellan tillgångarna nu och då.
Tillgångarna lågo nu orörda såsom öfverskott, och det blef då nära nog en statspligt, att icke, genom ett öfverflödigt och obilligt afseende på hvad förut blifvit föreslaget, underlåta att framställa hela behofvet, du det var verkligt och motsvarades af tillgångarna, utan att man behöfde öka skatterna eller för i anleda ett betungande eller påläggande af ökade bördor.
Man har äfven nämnt, att förslagen rör:de administrationen i allmänhet böra utgå från Styrelsen.
Jag medger visserligen att
Representationen har fullkomlig rättighet att från Styrelsen förvänta förslag i alla vigtiga delar; men jag tror, att det ligger i vår grundlags natur, att äfven från den andra sidan sådana förslag kunna utgå.
Det är visserligen gifvet, att i grundlagen Styrelsen, såsom ett centrum för landets förvaltning, förutsattes böra känna alla landets behof, men det är för Styrelsen, äfven med bästa vilja i verlden, omöjligt, att kunna motsvara detta, i alla delar, på ett fullt tillfredställande sätt.
Många ärenden finnas, hvarom blott inom den af individer från alla delar af Riket sammansatta Representationen fullständig kännedom kan finnas; och det synes således ganska naturligt, att förslag böra utgå från begge dessa auetoriteter.
Man har omtalat, att bland orsakerna, hvarföre StatsUtsk.
, utan afseende på tillgångarna, afknappat och afslagit en stor del af de begärda anslagen, vore, att en viss missbelåtenhet skulle ilga rum, ett misstroende, som skulle skingras med den ifrågavar. förändrade organisationen inom Statsrådet, om följderna deraf blifva enliga med de missbelåtnas önskningar.
Jag ämnar icke nu ingå i någon pröfning af grunderna för denna missbelåtenhet.
Dertill kunna finnas riktiga grunder, dertill kunna finnas oriktiga grunder.
Det ligger i lynnet hos hvarje individ, att laila omdömen efter sina åsigter.
Det är icke derföre sagdt, att ogillandet har gällande skäl för sig, äfvensom det är alldeles gifvet, att, oaktadt ogillande af en eller annan åtgärd kan äga rum, de bästa afsigter och anledn. till gillande af det hela kunna finnas.
Då man emedlertid står för dörren af den förändrade organisationen och omöjligen kan gå tillbaka, då den ena Statsmakten beslutat och den andra förklarat sig vilja sanctionera densamma ; så finner jag icke något billigt skäl tala för det egentligen estetiska skäl, som inom StatsUtsk. gör sig gällande, för att förneka de anslag, som blifvit begärda, och hvartil tillgångar finnas äfven utöfver det begärda.
Således, när betänk, till Utsk. återkommer, är det att förvänta, att de ifrågavar. önskningarna från Regeringens sida blifva uppfyllda; och man 6 H 28 Den 5
Maj f. m. *4 bör väl icke föreställa sig, att det enskildta omdömet lägger hinder i vägen för den allmänna nyttan, ulan alt derföre ett förändradt betänk, med förslag lill beviljande af de anslag, som landet utan ökad beskattning kan åstadkomma , blifver frukten af ålerremissen.
Jag bade önskat kunna undgå alt ytterligare upplaga R. o. Ad:s tid med framställningar vid delta betänk., hvilket jag önskade redan se till Utsk. återremitteradt; men då 3:ne af Utskrs ledamöter vid den dis— cussjon, som häröfver ägt rum, gjort sina anmärkn:r, och förklarat sig öfver det sätt, hvarpå de anse Utsk. äga åliggande att behandla sådana mål, sorn de ifrågnvar., finner jag mig nödsakad att för en stund begära R. o.
— Frågan är nemi. den rent conslifutiva: huru långt sträcker sig Ulsk:s åliggande och dess derpå grundade rätt?
Skulle man vilja följa den grundsats, som tyckes hafva legat till grund för StatsUtskrs förslag; så skulle man komma derhän, att flera af de öfriga Utsk:n skulle göras obehöfiiga.
Detta måtte dock icke varit grundlagssliftarnes mening.
Då man läser 58, 59 och 62 §§:na Reg.F:n och 3o samt 37 §:n Riksd.Ordn., tror jag, att man skall finna en bestämd verkningskrets för StalsUtsk., utan alt detta Utsk. dervid har någon rätt eller något åliggande att inträda på de andra Utsk:ns gebit.
Man har sagt, att Utsk., enl. 4 i §‘n Riksd.Ordn., ägde att sjelft pröfva, huruvida för detsamma vore nödigt att, till öfverläggning om något ärende af särdeles vigt, med annat eller andra Utsk. sammanträda.
Dt t. är sanni , att så förhåller sig.
Det är också omöjligt för lagen alt meddela sådana föreskrifter att icke någon latitud vöre behöflig.
Men detta stadgande i 43 $:n måtte dock icke upphäfva det karakteristiska stadgande för Ekon Utsk., som i 34 §:n Riksd.Ordn. förekommer.
Således i alla frågor, hvarom Ekon.Utsk. har åliggande att yttra sig, synes det vara nödvändigt, att StatsUtsk. meddelar sig med Ekon.- Utsk.
Nödvändigheten ligger icke blott i sjelfva handläggningen, utan äfven i den verkan, som följer af det ena eller andra Utsk:s handläggning.
Att lagstiftarne förutsatt, alt den sammanblandning, sorn dervid kunde inträffa, borde förekommas, synes deraf, att i slutet af 34 §:n Riksd.Ordn. blifvit sagdt: ”Vilja R.
St. hellre, än att tillsätta flera Utsk., ”remittera sådana mål, som till visst Utsk. icke höra, antingen till Besvärs- och Ekon.Utsk., eller till något af de öfriga förut tillsatta Utskrn; vare samma Utsk. pl ig tig t, att med "dess utlåt., i enlighet med erhållen remiss, inkomma, och ”bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men ”icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R.
St:s deröfver ”tillhöriga beslutande rätt, bör afgöras."
Således om äfven StatsUtsk. skulle komma att, till följe af verkställd remiss, handlägga ett mål, som vore af den art, att det tillhörde Den 5 Maj f. m.
Ekon.Utsk.; så liar grundlagen liär på förhand stadgat, att det ej förändrar sin natur, utan bibehåller naturen af önskningsmål.
Deri ligger den väsendtliga skilnaden emellan målens behandling af det ena eller andra Utsk., att i ena fallet, då målet behandlas af Ekon.Utsk., blir resultatet endast en underd. hemställan lill Konungen, och i andra fallet, då målet handlägges af StatsUtsk., föranledes ett 11.
Ville man förvandla Ekon.Utsk:s natur och göra den till motsatsen af hvad den är, så skulle man följa StatsUtskts exempel.
Hvad är Ekon.Utskts natur ?
Att bereda inål, i hvilka Ständerne ej hafva beslutande rätt.
Hvad är deremot StatsUtskts natur?
Att bereda frågor, i hvilka Ständerne äga beslutande rätt.
Vilja nu Ständerne] behandla önskningsmålen såsom StatsUtsk. tillhörande! mål, så är ändamålet vunnet; men det måtte icke vara öfverensstämmande med grundlagen, att äfven de mål, som enl. 34 §:n tillhöra Ekon.Utsk., behandlas af StatsUtsk., och att sålunda stryka ut ett i grundlagen stadgadt Utsk.
Hvad är dessutom naturligare, än att det Utsk., som handlägger administralions-frågor, måste sluta med en hemställan till Styrelsen, emedan man ej hos Representationen kan förutsätta en fullständig kännedom i sådana ämnen?
Detta tyckes vara ratio legis; och går man tillbaka till den, så kom* mer man icke att stanna i någon tvehågsenhet derom, alt det icke är StatsTJtsk:s rätt att allena behandla sådana frågor, som tillhöra Ekon.Utsk.
Jag medger, att StatsUtsk. vid denna riksdag haft en svår uppsats att genomgå, i afseende på itdra hufvudtiteln.
Man har önskat besparingar och hoppats, alt, genom förändrade förhållanden, besparingar kunde vinnas.
Hela nationen bar känt behofvet deraf; och hvarföre skulle icke äfven StatsUtsk. hysa sådana önskningar och förhoppningar?
Jag finner deruti en ganska naturlig anlcdn. till StatsUtskts s. k. politiska skäl.
Jag kunde förmoda deni, då jag läste ingressen till betänk., och innan jag hörde dem åberopas.
Men, miije herrar! då man jemför det satt, hvarpå grundlagen tillerkänner Sveriges Ständer att söka göra sina åsigter gällande, och det sätt, hvarpå grundlagen i andra länder tillåter Representationen att handla; så förekommer mycken skiljaktighet.
I vår grundlag finnes stadgadt, huru Ständerne böra förfara för att vinna sina ändamål.
Vilja de uttrycka en missbelåtenhet; hvad är naturligare, än att tillgripa 107 §:n Reg.F:n ?
Men hvar börjas det?
1 Const.Utsk.
Vi äga icke att öfverlägga derom.
Således 0111 StatsUtsk. velat tillkännagifva en sådan missbelåtenhet, haile Utsk. ingripit uti Const.Utskts makt.
Jag tror, att det varit lika orätt som obehöfligt i närvar, stund.
Men om äfven StatsUtsk. hyst de mest tillförlitliga förhoppningarom ett nytt Sverige, så var det likväl att tillerkänna sig mer förmåga, än hos menskliga varelser kan förutsättas, att icke medgifva, att något tidsmomeut borde finnas emellan det ■ilo Den 5 Maj f. in. gamla och det nya.
Eller kan StatsUtsk. framkalla det nya Sverige liksom med en trollstaf?
Innan den nya organisationen kan blifva färdig, fordras det ingen öfverläggning, inga åtgärder i detaljerna, för att komma derhän?
StalsUtsk. har ju sjelf uppgifvit, att nya planer borde förväntas af den nya Styrelsen; men om den nya Statsråds-personalen icke var bestämd för ett år sedan, måste man ursägta den , om den behöfver åtminstone några månader, eller ett år, för att betänka sig hvart den vill gå.
Vill man åter låta den betänka sig, måste man medgifva, att det fordras någon lid, under hvilken det gamla bör gå.
Har man då skäl att vägra anslag, derföre att man har de mest sangviniska förhoppningar om det nya Sverige?