Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtskottets Finance-Plan, återstår för mig endast den önskan, att mitt under den 16 3M j till Höglofl.
Ståndet ingifna och sedermera tryckta Memorial mätte få medfölja, i anseende till mitt deruti yttrade Förslag till Fond för Allmänna MagazinsInrättningen, sorn jag anser mera tillräckeligt för ändamålets vinnande; och hvilket Förslag jag äfven ville underställa Höglofl.
StatsUtskottets upplysta bedömande i hvad det rörer Bente-beräkning, som bör vara låg för ordinarie Dhcont-Eälter, men tal Böjning vid extra ordinaira tillfällen.
Deu 7 Juli. e. m, Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig:
Att begifva mig långt in, på ett för mig okändt fält, och vederlägga FinanceProjecter, är icke min tanka; jag öfverlemnar det till mera krrnniga
Män; jag har blott fäst min uppmärksamhet vid en af Friherre Boye yttrad grundsats, som jag hört äfven andra hysa; Friherre Boye har sagt, att en till höjd bragt Penninge-nöd ovilkorligen påkallade Biksens Ständers kraftiga åtgärd att afhjelpa densamma, men tillika hjelpa alla, men att i en så förtviflad ställning ett mindre ondt måste vika för ett större, samt att således de nödställde Jordbrukame af det skäl, att de voro de flesta till antalet, skulle hjelpas, ehuru det skedde på Capitalisters och Penninge-Lönlagares bekostnad, hvars förlust Friherre Boya anser blott temporair och hastigt öfvergående, ehuru det är solklart, att en sådan mesure skulle bringa mångfaldiga till tiggare-stafven.
Här linnas tvänne slag nödställde Jordbrukare som ropa efter hjelp ; det ena slaget äro beliållne Possessionaten, som kommit i Penninge-nöd derigenom, att en tillåten införsel af utländsk Spannmål och Viktualier m. m. hindrar all afsättning af inhemska Landtmanna-Prodscter; denna Penninge-nöd står det i Begeringens magt att 426 Den 7 Juli e. m hjelpa, genom förbud af dessa Varors i«« försel, med Penninge-L2n äro de föga be» låtne; det andra slaget af nödslällda Jordbrukare äro sådane, som, utan att äga till» rackeligt Capital, köpt Egendomar till ett pris, vida öfver värdet, dertill lackade af den lättare tillgängen till Län i Discon» terna, hvilka de nu icke kunna betala, sedan detta biträde upphört; till denna dass höra äfven de, som i sina förut ägande Egendomar tid efter annan gjort Lån emot Inteckning, för att poussera sig i Tjenstevägen genom dryga Accorder, eller ock genom hvarjehanda misshushållning kommit på obestånd; dessa skrika nu allravärst, och pocka såsom Baron Boye, att Ständerna äro skyldiga hjelpa; att andre Medborgare, gom lefvat stilla och inskränkt, och således kunnat förvärfva ett Capital, eller ock genom sparsam hushållning sökt komma ut, med en merendels ringa Penninge-Lön, nu skola sacrifieras, för att rädda en hop slösare, som hafva sin egert oklokhet att tacka för sin förlägenhet: den första medborgerliga dygd är att vara ärlig; utom denna grundsatts kan intet Samhälle äga bestånd, utan blefve då en samling af Menniskor det samma som en samling af Banditer; om denna princip finge framgång, att den oskyldige skulle plikta för de skyldigas oförstånd och misshushållning, så blefve härnäst den motion ften 7 Juli c. m. 4*7 väckt, att de förmögnares Egendom skulle delas på de fattiga, emedan de äro till Största antalet.
Lagen och säkerheten är rubbad genom en sådan omoralisk lära; jag önskar af h jer tat ^ att äfven de oförsigtige måLte kunna hjelpas; men hellre, än en oskyldig skall bli olycklig, må de lemnäs till sitt öde, Staten har aldrig förr befattat sig med enskildas pecuniaira afFairer, derom vittnar erfarenheten; hvarföre skall det ändå ske?
Det af Baron Boye anförda exempel att ett Hemman , som för några år Sedan såldes för 15,000 Pv.dr, nu blifvit såldt för 4000, vittnar mindre om Penninge-nöd, än bevisar att man för par år sedan köpte Egendomar som afvita menniskor.
Men nu sedan förnuftet återkommit, och öfversvämningar af Disconterna afrunnit, frågar man vid Egendoms-Handel hvad Egendomen kastar af sig, och derefter rättar man sitt bud.
Om de premisser voro rigtiga, som Friherre
Stael anfört till grund för sitt omdöme; det vill säga om uti mitt denna förmiddag upplästa anförande någon stroph fanns, som ägde den mening Herr Friherre Staél nu lagt mig till last , skulle jag vara den första att sjelf gifva mig all den orätt som en sådan mening förtjent.
Till vederläggning behöfver jag icke mera än hänvisa till 4*8 Den 7 Juli e. nt. yttrandet, der någon sådan mening fåfängt skall sökas.
— Den illa förstådde strophen lyder så här: ”att undvika alla olägenheter är omöjligt; men sä länge man måste medgifva, att antalet af jordbrukets och öfriga hufvudnäringars idkare är större än Capitalisternas och penninge-Löntagaroes, så torde också hindrandet af de förras undergång vara af större angelägenhet, än förkommandet af blott ett passagert lidande för de sednare; så mycket heldre, som Capitalisten , om han skulle anse näringsidkarens öde vara lyckligare, alltid äger öppet, att uti detsamma ingå; och Löningstagarnes skadeslöshållande, i alla fall, är en tunga, som drabbar egentligen Näringsidkarne , men aldrig kan komma i likhet med fortfarandet af den svåra förlägenhet, hvari dessa sig nu befinna.’’ — Må man nu rättvisligen förstå denna tydliga framställning, och må man jemföra den mening , som här ligger öppen i sjelfva ordalydelsen, med den mening, som Friherre Staél, i dess nyss upplästa anförande, mig påfört, samt vidare med den conclusion, som Friherre Stael gjort.
Jag är säker, att aldrig något ord af den upplästa meningen kan rättvisligen uttydas, hvarken till orättvisa , eller till någon särskild benägenhet för inskränktare eller enskilda åsigter.
Friherre Staél von Hollstein: Såsom Friherre Boye nu uppläst sina ord, har jag Den 7 J«li *•
m - Också fattat dem; jag kan häraf likväl icke draga annan slutsats, än den jag förut gjort;det passagera lidande, sorn Capitalister och penninglöntagare skulle' tillskyndas genom Friherre Boyes förslag, är allt för litet bestämdt, bade till tid och egenskap, för att kunna afgöra , om det icke i stället för ett lidande skulle leda till ruin för ganska många, derest hjelpen skulle bestå i öfverflödig ökning af Pappersmyntet.
Som Ridderskapet och Adeln ansåg de gjorda anmärkningarna hindra antagandet af Utskottets Betänkande, föreslog Herr Landt Marskalker* att detsamma måtte återremitteras, och BancoUtskottets Utlåtande deröfver till Utskottet åtfölja; hvilket bifölls.
A nyo föredrogs BevillningsUtskottets den 2 Juli på Bordet lagda Memorial, angående Allmänna Bevilln ingen.
Friherre Cederström, Anders, anförde skriftligen till Protocollet följande :
Då i anledning af Ridderskapets och Adelns, i stöd af min anhållan, fattade beslut, af den 8 Juni, ett särskildt yttrande öfver det af mig uppgjorda Bevillningsför»lag saint dertill hörande värdering, borde 43 o Den 7 Juli e. m. af Bevillningsutskottet afgifvas, men imellertid, uti Utskottets öfver Bevillningsämnet ira afgifna Betänkande, ett sådänt yttrande af mig ej någorstädes kan upptäckas, har jag ansett mig ej böra lemna detta förhållande oanmärkt, heldst de orden i början af Betänkandet, hvarigenom utan anförd bevisning förklaras, att alla inkomna förslager, (utom ett enda) genom brist på mognad i plan och tanka, ej förtjena Utskottets afseende, synes inig bära stämpeln af ett både arbitrairt och äfven ohöfligt sätt att afslå.
Då Jag bör anse denna ohöflighet såsom rigtad, ej ajlenast emot författaren, utan ock emot Ståndet som Utskottets särskildta Yttrande äskat, vid det tillfälle då det med sitt förslag inkom, får jag anhålla det frågan måtte ligga på Bordet, och Utskottet ännu ytterligare anmodas att, innan slutligt afgörande, med det af detsanv ma äskade Utlåtandet inkomma.
Härjemte upplästes ett Ridderskapets och Adelns ProtocollsUtdrag af den 8 Juni, hvilket innefattar det af Friherre Cederström åberopade beslut. o Åtskilliga hördes yrka att Bevillningsutskottets Memorial än ytterligare mått# få hvila på Bordst, Den 7 Juli t. m. 43» Herr Spaldencreutz, Arvid:
Som ett Utlåtande öfver Friherre Anders Cederströms förslag förmodligen måtte från Bevillningsutskottet aflemnas, och detsamma kan innefatta trpplysningar, hvilka äga inflytelse på öfverläggningarna oiyf förevarande Betänkande, rörande grunderna för fördelningen , så får jag ödmjukeligen begära att detta Betänkande må ligga på Bordet intill dess berörde Utlåtande inkommit.
Herr Grefven och Handt Marskalken:
Uppå fleras begäran kommer enligt Riksdagsordningen, BevillningsUtskottets nu andra gången föredragna Betänkande att hvila på Bordet, och föröfrigt får jag proponera att, i enlighet med Friherre!
Anders Cederströms anhållan , BevillningsUtskottet må anmodas, att skyndsamt aflemna det af Ridderskapet och Adeln förut äskade Yttrande öfver hans förslag.
Föredrogs å nyo det Särskildta'Utskoftets den 2o och 28 Juni på Bordet lagda Betänkande angående, öfverklagad förlägenhet i Allmänna rörelsen , och förslag till inskränkning af umbärliga utländska varor m. m.
\ tillika med BancoUtskottets den 5 Juli upplasta Yttrande öfver detta Betänkande. 332 Den 7 Juli. e. m. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard, anförde:
Då Särskildta Utskottets Betänkande, äfvensom tvänne dess särskilda ledamöters, vidröra ämnen, öfver hvilka jag haft den äran inför Riddersknpet och .Adeln förut yttra mig, så utbeder jag mig Ridderskapets och Adelns tillåtelse , att i anledning af dessa Betänkanden nu anföra några ord.
Jag får först, För min enskilda del, förklara min stora tillfredsställelse, att hnna de flesta af mina uppgifter och omdömen bekräftade genom Särskildta Utskottets forskningar; men jag är äfven skyldig mig sjelf och det allniänna försvara min mening i de delar, der Utskottet är af olika tankar med mig och der jag tror mig hafva rätt.
De Anmärkningar, sorn af flera varda Ledamöter blifvit gjorda vid Särskildta Utskottets Betänkanden, äro äfven af förmycken vigt, och framställda af personer, som äro genom sina embeten, talanger och erfarenhet för mycket utmärkta, för att icke böra med noggrannhet, men också med opartiskhet granskas.
Särskildta Utskottet har bekräftat mina redan tidigt under denna Riksdag yttrade påståenden: att nedarlagsfriheten, sådan som Den 7 Juli. e. fit. 432 Sorn den blifvit handhafd, hittills ej Va» nit till mycken båtnad för Staten': att acgiften derföre Varit för låg, och ändå vaforna vid dess bestämmande förlagt värderade: att sednare arens underhalance i bandel äfven haft/till följd våra BanroSedlars utvandring till våra grannar, i synnerhet till Finland (en omständighet, Som ej varit af rrfgon författare i Financerna förutsedd eller tagen i beräkning): att våra exportör i allmänhet drygare förtullåts, än importerna: att en allmän Pennin gebrist i landet verkligen existerar, 0. s. v. Men då Utskottet haft så kort tid för sitt arbete, och icke en' gang hunnit inhämta nödiga Upplysningar från alla Provinser, kan man ej Undra, om åtskilligt är att erinra vid dess så väl sorn vid dess ledamöters särskildta Betänkanden. jag tror icke, med Herr Grefve Schwerin , att
Nederlagsfriheten i allmänhet är för vårt
Rike skadlig, örn. den, som jag förr påyrkat, Uog controlleras af Tullbe* vakniugen, om afgiften höjes efter con* juncturerna, om varorna behörigen , och icke som hittills, efter 1799 års Tulltaxa Värderas, och om, likasom i England, för varorna genast full tull erlägges, hvaraf, vid utförseln , så mycket återbetalas , att resten Ridd. 0. Ad.
Fröt. 55. 56, 434 Den 7 Juli c. m. blir den behållna NederlagsafgiFten, Feif* öfrigt kan frågan, om Nederlagsfriheten är nyttig, hura vidsträckt den bör förunnas, om äfven till sådana va or som till införsel i Jandet äro förbudna, äfvensom frågan, huru hög tull bör läggas på varor, om det är rådligt, alldeles förbjuda vissa varor, ej bestämdt afgöras , förr än den frågan, blifvit afgjord, huru Tullbevakningen skall förblifva.
Skall denna fortfara i samma skick sorn hittills, så blir Statens inkomst mera säker genom låg, än genom hög tullatgift, i synnerhet på varor af liten volum, hvilka lättast kunna insmygas.
Jag anser derföre den af Särskildta Utskottet föreslagna förhöjning af tullafgifter blott gifva anledning till tullförsnillning, om ej tullbevakningen kan verkställas annorlunda, än i allmänhet hittills.
De brister, som vidlåda vårt Tullverk, kunna, enligt min tanka , ej tillskrifvas Styrelsen, utan sjelfva Organisationen, Betjeningens förringa aflöning och anseende i Staten, äfvensom de, till en del, kunna tillskrifvas våra vidsträckta kuster, i synnerhet så länge Lotsverket ej år förenadt med Tullverket.
Vi böra dock hoppas att den längesedan för Tullverkets reglering nedsatta Committé i möjligaste måtto afhjelper dessa brister.
En rätt organiserad tullbevakning mindskar importerna i synnerhet af otillåtna Den 7 Juli e. m 435 varor, som hittills, under rubrik af tillåtna, äfven i afsigt att öka tullintraderna, Fått införas; den skall äfven öka Tullinkomsterna och derigenom dels bidi aga att mindska Bevillpingen, dels att öka medlen för den verkställande magtens åtgärder.
Särskildta Utskottet föreslår att ”genom den inhemska produetionens och konstflitens främjande söka undvika att tilllita andra Nationer om hvad inom vårt eaet land kan åstadkommas” ni. m. och ”ett fullkomligt förbud mot all införsel , så snart behofvet af någon viss artikel kan genom den inrikes produetionen fyllas.”
Om härmed skall menas , att alla utländska, äfven nödvändighetsvaror, som genom uppmuntringar å ena och förbud a andra sidan mijligen kunna produceras i vårteget land, böra ovilkorligen förbjudas, och icke en gång mot afpassad tull tillåtas att införas, så förklarar jag mig bestämdt emot denna grundsats.
Derigenom skall arbetsförmågan och rörelsecapitalet forceras ifrån de näringar, som vi med mera förmon kunna använda dem på, och onaturligen vändas åt sådana, som vårt climat , läge och handelsrelationer göra mindre förmonliga.
Sådana nödvändiga varor, som utifrån fäs bättre tillverkade för bättre köp, böra åtmindstone mot afpassad tull fä införas; det är ju bättre att besparingen. 456 - Den 7 Tuli. /: »i. häi igenom för köparen användes på jordens odling och andra för vårt- Iand mera för» monliga näringar, än den öfverdrifna betal» -klingen för inländska varor till Underhåll för några Fabrikanter och Fabriksfolk.
Dock bör den husliga idogheten, hvad vissa Manufacturvaror angår, efter omständigheterna uppmuntras.
Att deremot, sedan man genom förbud framlockat Fabriks-anläggningar, sorn lyckats, åter förstöra dem genom på en gång tillåten införsel af de varor, som de kunnat producera, anser jag icke kunna försvaras.
Aktom oss att icke gå från en ytterlighet till en annan.
Detta har ofta, ty värr! äfven varit Riksens Ständers lott.
Äfven Riksens Ständer hafva misstagit sig, och boxa deiföre, efter min tanka, afven med moderation granska sina EmbetsmänS misstag.
Vid de näst föregående Riksdagar yttrade Riksens Ständer den önskan, att nederlagshandeln och importfriheten skulle ännu mera utvidgas; nu föreslås, och med bifall, att alldeles upphäfva nederlagshandeln, och fullkomligen förbjuda införsel af alla varor, som möjligen här hemma kunna produceras.
Vid sista Riksdag ansåg man bränvin så litet vara en nödvändighetsvara, att man på en gång yrkade både på förbud mot dess tillverkning hemma och mot dess införsel.
Nu påstår sjelfva Sär* skildta Utskottet, att ”bränvin är en vara, den vanan tilläfventyrs mindre aneli» Deu 7 Juli, e. m. 457 mat, arbetshåg, och en tarflig men trefven lefnad gjort nödvändig.”
Förr såg man mera på Consnmentens interét, på bekostnad af Producentens; låtom oss icke nu blott befordra Producentens och uppoffra Gonsumentens.
Bägge dessa medborgare-classers väl hör ligga Riksens Ständer om hjerlat.
Jag tror således att utländska nödvändighetsvaror åtinindstone icke utan småningom böra förbjudas till införsel, nämligen blott i förhållande till den i mängd och godhet tilltagande tillverkningen inom landet.
Jag är dock icke af lika tankar med Herr Grefve Schwerin, ”att vid framdeles inträdande öfvetvigt i handel en genom ökad vällefnad ökad consumtion är till och med nyttig för prodnctionens skull”.
Ju större öfverskott af produeter man kan bespara sig, dess mera har man att använda på nya cd ingar och nya eller utvidgade näringsföretag.
Consumeras inom landet allt hvad som produceras, så tilltar Riket icke i välmåga.
Jag anser icke heller med Herr Grefve Schwerin . p. 57. det vara en olycka, om flere Bruksägare använda sina sysslolösa Bruksarbetare till jordodling, och dessa blifvit, i stället för Consumenter, Producenter.
Herr Grefven säger ock på ett ställe*' att
BancoSedlarnas tillväxt är det samma 50m deras fallna värde.
Jag har förr om» ständeligen yttrat mig i detta ämne, och 436 Den *J Juli e. m. sökt till visa, att BancoSedlarnas värde, eller opinionen om detsamma, äfven hufvudsakligen beror af andra omständigheter än deras mängd, nämligen af exportens förhållande till importen, och således af en okad produktion inom landet, hvilken ater beror af okadt lif i näringarne, och detta a£ ett tillräckligt rörelst-capital ; hvilket allt tydeligen ses deraf, att BanooSedlarne, oaktadt deras antal var något större än nu i början af 1812, voro, i förhållande till silfver, nära 50 procent mera värda än nu.
Likaså litet kan jag, heldst under nu varande penningenöd, linna credit goda Penninge-A signationer vana skadliga.
Man talar om, att England har, i förhållande till <in Varuproduclion , ett mindre rörelSecapital än Sverige, Men detta är möjligt derföre, att de flesta transactioner der göras med assignationer, och alt således rörelsecapitaiet mångfaldigt hastigare och behändigare circulerar än hos Oss. Hvad StatsSecreteraren Herr Baro» Wirsén förutsett, har j g funnit i Danmark af erfarenheten bekräftadt, nämligen att den af Grefve Schwerin föreslagna första åtgärden, att alla liquider af lån böra ske efter den begagnade myntsortens förhållande till Silfvermyntet den dag skulden tillkom, eller förbindelsen gafs, skulle blifva Den 7 Juli e. nU 439 för många högst orättvis, i synnerhet om Författningen derom skulle hafva en retroactiv verkan; ty det skulle ofta kunna hända, att förbindelsen flera gånger blifvit omskrifven, sedan lånet bekommits.
Denna åtgärd förorsakade mycket missnöje i Danmark, då, t. ex., vid förnyade inteckningar i egendom , som flera gånger sålts, Reversen för ett gammalt intecknadt lån* nyss före Författningens utkommande blifvit omskrifven.
Hvad det af Grefve Schwerin föreslagna Jernbref på 2 år angår, så vill jag derom intet yttra mer än den erinran , att det blott i 2 år uppskjuter, men alls icke förebygger enskildas, så väl' som hela Rikets ruin, om ej tillika andra Statsoeconomiska mesurer, än hittills, vidtagas.
Jag tror likaledes med Herr Baron Wirsén, att vi ej böra för vårt lands styrelse taga Fredrik , kallad den Stores , gxundsatser till mönster.
Sedan jag nxx i korthet yttrat det hxxfvudsakligaste som jag haft att anmärka vid de från Särskildta Utskottet afgifna Betänkandexx, må det nu tillåtas mig göra några erinringar vid Herr Baron Wirséns och Herr Grefve Mörners Yttranden i anledning af. dessa Betänkanden. 44» Den 7 Juli e. m I dessa Yttranden finnér jag många, efter mitt begrepp grundade anmärkningar, äfven öfverensstämmande med hvad jag förr i samma ämnen har yttrat, nämligen om Nederlagshandelns nytta i allmänhet, om skadlittheten af för vidsträckta förbud mot införsel af vissa utländska varor, af för hög tull o, s, v. Jag tror ock, att vi ej böra ledas blott af commerciella åsigter, utan heldre uppoffra com mer erel la , än varaktiga politiska förmoner.
Sveriges förening med Norrige, och derigenom tryggade sjelfständighet, förtjente visserligen äfven en betydlig uppoffring.
Ingen lärer h lier kunna undra, om
Styrelsen hellre gjort för mycket än för litet, för att skydda vår Nation för hungersnöd, och försäkra Norrige om tillförsel äfven från Sverige.
Jag är också öfvertygad, att Regeringen i liberal afsigt denna gång ej ville, genom en förut uppgjord Plan , influera på Riksens Ständers egna åtgärder till Rikets förlägenhets afhjelpande, så önskligt det än, i synnerhet nu, hade varit, att Riksens
Ständer tidigt erhållit en sammanhängande ruulerrättelse onr Rikets Tillstånd till sin ledning.
Jag tror äfven , att
Regeringen ej sjelf fullkomligen blifvit underrättad om det sanna tillståndet i landet, i synnerhet i vissa Provinser.
Men vi kunne mycket skylla oss sjelfva , som mera använda tryckfriheten till personliga tvister* Den 7 Juli *■ n*.
441 än till afhandlande och utredande af Rikets angelägenheter; jag tviflar pä , attén enda Tidning ens omtalt förlägenheten i någon enda Provins, Men den af Herr Baron Wirsén, citerade 42 §, af den i öfrigt ofta lätt missförstådda Riksdagsordningen, kan icke hit lämpas.
Den föreskri Iver blott den väg, som ett Utskott skall följa, då det önskar upplysningar af någon Konungens Embetsman, eller något publikt Yerk, men vidrör all si eke den åtgärd Styrelsen sjelf behagar taga för att meddela Riksens Stander någon upplysning.
Jag medger ock, att Riksens Ständer äfven kunna fela, och anser för bästa bevis härpå hvad Herr Baron Wirsén anfört, att, då vi nu klaga öfver för dryg Bevillning, så var det Riksens Ständer sjelfve som 1812 ej blott bevilljade denj erforderliga Summan, utan höjde afgiften frän 4 till 5 procent utöfver hvad som var föreslaget, samt att, oaktadt den af flera värda Ledamöter med skäl öfverklagade bristande afsättning på Spannmål, hafva Riksens Ständer ännu ej vidtagit någon åtgärd, ehuru tidigt vid denna Riksdag föreslagen, att för Statens räkning uppköpa säd.
Man kan dock anmärka , att Riksens Ständer 1812 bestämde Bevillningen efter det då be« Den 7 Juli e. m. hntliga RörelseCapitalet, och att de ej iiro hufvudsakliga skulden till dettas nuvarande ringhet.
Oförutsedda händelser, conjuncturer och omständigheter, hafva kunnat vålla vissa skadliga mesurer.
Jag medger ock, att då principerna äro så olika i StatsOeconomien , äfven hos de berömdaste Statsmän, kan man lätt förorätta Ministrar med anmärkningar, ehuru jag tror, att olikheten i principer hos de förra hävledt sig af olika locala och andra ett lands särskilda omständigheter.
Ibland kan äfven en mesure XD % genom sina följ ler anses felaktig , men dess uraktlåtenhet hade kanske medfört ännu svårare följder.
Jag vill derföre ej taga i försvar alla de anmärkningar, som nu från Särskildta Utskottet emot forvaltningenlaf Rikets inre alTairer emanerat.
Det behöfs också icke, ty tvänne dess Ledamöter hafva redan sjelfva i detta afseende yttrat sig.
Men jag vill vidröra de åtgärder, som af ingen princip, af intet System, af inga särskildta förhållanden kunna undskyllas.
Till dessa hörer tillåtelsen, att få införa utländskt
Bränvin ej blott under missväxtåret, utan sedan det var förbi, och på samma tid förhud för dess tillverkning hemma, samt tillåtelser att få införa, och blott till) Götheborg, Engelska manufacturerade bomullsvaror: nederlagsfrihetens förunnande åt Deu 7 Juli. e, m.
Engelamännen, utan så mycken afgift, att ens derigenom nödiga tullbevakningskostnaden blef ensätt o. s. v. Kunde England ålägga oss dessa mesurer, så var beroendet af denna Magt för oss likaså vanhedrande , och likaså tryckande, som af Frankrike.
Men jag är fullt éfvertygad, alt
England hvarken nedlåtit sig elier förödmjukat oss så, att det inblandat sig i vår inre Styrelse och föreslagit sådana åtgärder, ehuru Herr Baron Wirsén vill fästa uppmärksamheten på det nödtvång, hvari Styrelsen skall varit försatt, att icke motsätta sig importen af varor , för poliii. ka fördelars skull, som verkligen ernåtts.
Norriges behof hade ändå tillräckligen blifvit afhulpet, om högre tull på utländsk Spannmål blifvit vidtagen, och om, i synnerhet sedan 1815 års gröda blifvit bergad, bränvinsbränning inom vårt eget land blifvit tillåten , heJdst mycken till brödföda oduglig säd och potatoés till bränning kan användas.
Då hade Producentens och Consumentens interét blifvit gemensamt hefrämjadt.
I allt fall var ej nödigt, lemna blott vissa personer den stora vinsten att införskrifva bi anvin.
Herr Baron Wirsén nämner väl att blott för 2 månaders consumtion bränvin alla dessa 5 åren sannnanlagdt blifvit infördt.
Jag lindrar då hvarifrån det bränvin kommit, som på alla de andra månader af dtn tid, då bränvinsjiränning var 444 J).en 5 Juli e. m. förbuden, förtärdes, äfvensom om Herr
Ra» ronen täger i beräkning allt det bränvin, som blifvit insmygt, och den sprit och rumin, som, under namn af bränyin, inkommit.