Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmägtige berättigas att upptaga ett creditiv på högst ± million och utställa derefter obligationer på i5o r:dr hvardera, såsom mest lämpligt i afseende på räntan, hvilken då kommer att utgöra t sk. om dagen; börande dessa obligationer vara ställda på 8 dagars sigt och högst 3 procls ränta, dervid det likväl må hero af fullmägtige att tillse, om ännu lägre räntefot kan vinnas; men fullmägtige blifva ej berättigade att taga mindre än fullt capital för de obligationer, som utfärdas.
Jag föreslår vidare, att detta upplåningssätt må, så vidt omständigheterna medgifva, utsträckas till hela det belopp, som erfordras för Riksg:scont:s behof, enär jag är öfvertygad, alt tillräckliga capitaler dertill finnas inom Riket att tillgå, helst om R.
St. ej lemna Cont. utan anvisad fond till ständig amortering, och den fördel derigenom vinnes, att man får ett ökadt rörelsecapital genom ett nytt räntebärande representativt mynt, som ej kan undgå att blifva ganska begärligt.
Hvad beloppet af Riksg:scont:s behof angår, tror jag, att summan bör ökas till 1,200,000 r:dr årligen, men får, då jag redan förut tillräckligen utvecklat motiverna för mitt förslag, föröfrigt inskränka snig till hvad jug nu haft äran anföra.
D«n g Mari f. m.
Den ledamoten, som först yttrade sig i ämnet, har sökt visa, att det årliga anslaget för Riksgtscont:s behof borde beräknas till i,200,000 r:dr.
För min del tror jag det ej, så vida R.
St. i afseende på sättet och utvägarna att anskaffa de nödiga medlen vidtaga ändamålsenliga åtgärder; men jag får äfven förklara, att om sådana åtgärder vidtagas, som äro ändamålsenliga, skall det vare» mig likgiltigt, om summan höjes på sätt föreslaget blifvit, ty jag förutser då, att inga svårigheter skola möta förmedels anskaffande äfven till detta belopp.
Örn deremot man vill för upplåningen bestämma sådana vilkor, som skola hindra eller försvåra några låns erhållande, motsätter- jag mig hvarje onödig förhöjning i beräkningen af Riksg:scont:s behof, oell såsom sådan anser jag den ifrågasatta.
Jag bar emedlertid egentligen begärt ordet i anledn. af Frih. Klingspors anförande.
Han har beträdt den vanliga banan att förebrå Styrelsen att hafva vid riksdagens böljan framställt statsverkets tillstånd i en nog fördelaktig dag eller bättre, än Frih. sedermera för sin del funnit det; och Frih.
Klingspor har sökt styrka denna sin uppgift medelst en utredning af förhållandet med den behållning af 5 millioner, som omnämnes i K.
M:s framställning om Rikets styrelse och förvaltning.
Men då Frih. härvid har rätt i sitt påstående, att denna behållning icke är disponibel, har han orätt, då han sagt, att Styrelsen icke öppet uttalat detta förhållande; ty i samma K. skrifvelse står uttryckligen tillkännagifvet, att behållningen egentligen ligger i förskott för löpande årets utgifter.
Klingspor anser dessa 5 millioner såsom gengångare från 1828 års riksdag och befarar, att de äfven skola återkomma vid en följande riksdag.
För min del hoppas jag delta, emedan ifrågavar. behållning alltid bör återkomma, så framt ej R.
St. tillgripa den.
Hvad sjelfva saken angår, har Frih.
Klingspor sagt, att Riksg:sconl:s ställning väl icke vore så bra, som Konungens propos. vid riksdagens början antydde, men icke heller så förtviflad, som StatsUlsk:s betänk, skulle gifva anledn. att tro.
För att härvid ej göra någon orättvisa, är det nödigt att recapitulera, hvad Styrelsen i detta afseende sagt.
Jo, alt Riksg:scont. kunde utgifva obligationer till ett belopp af 3 millioner med 4 proc:s ränta, utan att till denna ränta och 2 proc:s årligt amortissement några ökade anslag genom ökad bevillning erfordrades; och då StatsTJtsk. nu visat, att med för hand varande tillgångar ända till 400,000 r:dr årligen kunna afsättas till ränta och amortissement i stället för det belopp af 180,000 r:dr, som K. M. antagit, så frågas, om ställningen blifvit framställd fördelaktigare, än den är?
Klingspor har vidare gjort anmärkn. mot inkomsternas beräkning och bland annat sagt, alt tullinkomsterna skola blifva mindre än förut.
Jag instämmer häri till en del, eller såvida, att om alla de tullfö:höjnin - Den 9 Mars f. ra. gar, som af R.
St. vid denna riksdag blifvit beslutade, skulle genom Konungens bifall dertill blifva beståndande, tror äfven jag, att den följd skall uppstå, att antingen varorna inkbmma oförtullade, elier ock erfordras så mycket ökade kostnader vid bevakningen, att inkomsterna i det liela blifva mindre.
Men detta gäller icke för alla varor.
Det finnes åtskilliga, som gifvet kunna utan äfventyr bära en högre tull; oell om förhöjningen kommer att inskränkas till dessa, såsom jag hoppas, tror jag mig kunna förklara, alt tullinkomsterna med säkerhet kunna beräknas till 3oo,ooo r:dr högre belopp än förut, dock icke före 1837.
Klingspor har dock, oaktadt de gjorda anmärkningarna, stadnat i det oväntade resultatet att beräkna Riksgrscontts behof till samma summa sorn Utsk., och någon invändning i detta afseende kan således å min sida ej komma i fråga; men Frih. har förebrått
Utsk. att icke hafva lemnat fullmägtige i Riksgtscont. rättighet att upptaga lån på kortare tid.
Det lärer då hafva undfallit Frih., att TJtskrs tillstyrkande innehåller, att det må öfverlemnas åt fullmägtige att, efter sig företeende omständigheter, upptaga större eller mindre lån på längre eller kortare tid, dock icke öfver i5 år och högre ränta än 5 proc.
Här är således intet band lagdt på fullmägtige, som hindrar dem att upptaga lån på korta tider, om de finna sådant fördelaktigare.
Klingspor har emedlertid för sin del trott och sökt göra gällande, alt ju längre betalningstiden är, ju svårare skulle det blifva att få lån.
Jag tror tvärtom motsatsen, helst jag of flora sakkunniga personer hört, att det på den allm. penningmarknaden är nästan omöjligt att få lån, då de ställas på kort amorteringstid.
För öfrigt vill jag blott nämna, i aniedn. af Hr Lagerhjelms förslag, alt jag med någon inskränkn. är ense med honom, men att jag tror öfverläggningen derom först framdeles böra förekomma.
Skulle den uter förekomma nu, får jag förklara, att jag såvida är ense med Hr Lagerhjelm, att jag anser Riksgrscont. böra utfärda sådana obligationer, som han föreslagit, intilldess man kan få stående lån, men icke längre.
Hr R os enblad, Bernh.:
Jag hade icke ämnat vttra mig i denna fråga; men då jag här hört förslag framställas, som jag icke väntat, anhåller jag att deröfver få yttra något.
Klingspor har framställt det förslag, att Riksg.- cont, skulle bestrida sina behof till nästa riksdag medelst upptagande af lån på kort tid och 4 proc:s ränta, dervid Frih. lill bevis om en sådan upplånings företräde citerat exempel af den s. k, la clette jlottanlc i Frankrike och England.
Jag hade trott, att det härvid ej bort undfalla Frih., hvilken stor skillnad i förhållandet der och hos oss äger rum.
Jag fattade emedlertid icke, om Frih. ansåg la detle JloUanle nyttig eller icke; för min del finner jag det nyt - D«n 9 Mar» f. m. tigt, att Statscontoret icke behöfver en detle Jlottanle för bestridande af löpande årets utgifter, till följd af den behållning af 5 millioner, som Statscont. för sådant ändamål äger.
Oberäknadt detta, är likväl förhållandet i England och Frankrike, att i England äro de s. k. exchequers-bills ställda lill betalning på viss tid inom årets slut, och kunna visserligen vara begärliga på Englands rika capitalmarknad; men om man utsträcker detta lånesätt utöfver en viss summa, blifva dessa lån de drygaste af alla.
Under kriget voro mer än 100 millioner upptagna i denna väg, men stodo drygare än 3 procts-lånen, och Engelska ministerens första bemödande efter freden var att nedsätta denna del af statsskulden, hvilket också skett, så att den nu utgör blott ett ganska ringa belopp i förhållande till Englands hela statsskuld. Hvad Frankrike angår, känner jag icke specielt förhållandet med de s. k. bons du trésor; men det vet jag bestämdt, att de likaledes äro ställda på viss tid, icke på uppsägning.
Jag vili nu öfvergå till frågan om användandet i Sverige af ett sådant system för lån på kort tid.
Vi hafva haft exempel derpå 3 gånger.
Första gången under den s. k. dis— conttiden intill 1817, då det bar sig, så länge Regeringen hade tillgångar alt i disconterna insticka en million här och en million der, men sedan ramlade.
Andra gången var från 1023 till 1828, då det lyckades för Riksg.cout., ehuru med stor uppoffring för Banken, som väl numera måtte vara så skild från Riksg.cont., att det icke vidare går an att på en oinskränkt credit i Banken grunda obligationer, som i sjelfva verket blott voro baneosedlar.
Tredje exemplet är handelsdisconten, der man ännu har tillfälle att insätta capitaler på kort uppsägningstid.
Det har också ofta brukats, att man uppsagt penningarna samma dag de insatts.
Men huru långt häri allt fall denna rörelse kunnat utsträckas?
Jo, det högsta beloppet har varit 1,200,000 r:dr, och på sista året kunde handelsdisconten ej få 100,000 r:dr.
Att på sådana grunder basera Riksg.contjs rörelse, då man mäste tänka sig möjligheten af alla de på Riksg.cont. anvisade creditivens utbetalning, och dertill komma Cont:s gamla skulder, som förfalla före nästa riksdag och tillsammans uppgå till flera millioner, vore det allraosäkraste af allt.
Hittills har man brukat upptaga lån på 5 år mot 5 procts ränta, och detta har just varit en dette flottante lika med Englands; men äfven på annat sätt anser jag Riksg.cont. kunna få lån, om ej fullmägtige bindas hvarken på ett eller annat sätt.
Det har funnits dagar i år, då Riksg.Gont, varit nära eoncurs; och då man har skuld, ser jag ingen vinst deri att gifva 6 ä 8 proc. inom landet, då man utrikes kail upp taga lån för 4 proc.
Jag yrkar derföre, utan att yttra mig efver den summa, som bör anses tillräcklig för Riksg.eonBs behof; att man må borttaga alla band, som hindra full - Den 9 Mari f. m. mägtige att på sitt ansvar upptaga lån mot de vilkor, fullmägtige anse lämpligast.
Jag har redan förut instämt med Hr Lagerhjelm i dess åsigt, och jag gör del äfven nu, med anhållan att få utveckla motiverna dertill.
Hr Laser O hjelms förslag, att Riksg.cont. bör skaffa sig ett creditiv och derpå grunda obligationers utfärdande mot 3 proets ränta och kort betalningstid, visar sig så synbarligen skola lyckas, att något tvifvel derom icke kan uppstå, emedan de penningar, som på detta sätt lemnäs lill Riksg.cont., återfås löpande med ränta, hvilket skulle göra dem begärligare än sjelfva baneosedlarna.
Att rörelsecapitalet derigenom skulle okas med ett slags mynt, som ingalunda vore skadligt, utan tvärtom nyttigt, är också tydligt.
Riksg.cont. skulle på detta sätt inom kort kunna inlösa alla sina 5 proets obligationer mot andra med 3 proc., och i samma mån dessa blefvo begärliga, skulle man få se insättningar ske mot erläggande af i ä i| proc. blott för att få dem.
Allt detta är således fördelar af förslaget, som dessutom sätter R.
St. i tillfälle att betrygga Riksg.contrs ställning, ulan rubbning af det redan fattade beslutet att icke upplåna root nedsatt capital.
Af lika mycken vigt, som det är alt icke rubba ett fattadt beslut, lika vigtigt är att icke inskränka föreskrifterna för fullmägtige till blotta åliggandet att anskaffa medel på bästa möjliga sätt; ty då skulle antingen kunna hända, att brist uppstod för Riksg cont:s behof, eller måste fullmägtige ingå på hvilka onerösa vilkor som helst, och skulden skulle vid nästa riksdag i stället för 3 millioner kunna vara 6 millioner.
Att här inblanda föreställningen af la delte Jloltante i andra länder, är orätt; ty dels hafva vi icke samma inrättning för löpande årets utgifter {vi hofva för dessas bestridande en liggande cassa uti de omnämnda 5 millionerna, hvilka icke böra förstås så, att de finnas d. i Jan,, men väl den i Maj hvarje år, derefter de den sista Maj redan kunna disponeras, emedan alla räkenskaper da äro inkomna), dels behöfva vi icke heller, i följd af denna skillnad i inrättningen, tillgripa sådana medel, som i andra länder.
Jag tillstyrker afslag å Utsk:s betänk, och bifall lill Hr Lagerhjelms förslag.
Frih. Klingspor: Gr.
Posse har emot mig anmärkt, att jag icke skulle hafva genomläst Utsk:s betänk., då jag ej funnit, att fullmägtige deruti blifvit berättigade alt äfven upptaga lån på kort tid.
Jag vet väl, att Utsk. lemnat fullmägtige en sådan latitud; men jag har ansett, att Utsk. bort bestämdt ogilla den gamla upplåningsmethoden och föreskrifva den nya på kort tid.
Posse har äfven yttrat, att upplåningen skulle blifva lättare, ju längre betalningstiden blef.
Detta strider dock så mycket emot all erfarenhet, att jag anser satsen ej behöfva vederläggas.
— Dea 5 Mari f. m.
Hr Rosenblad har förundrat sig, att jag ej gifvit tillkänna, om jag anser en delte Jlottantc nyttig eller ej.
Jag får då säga, att jag anser nyttigast, om utgifterna aldrig påkomma, förrän inkomsterna influtit; men då Hr Rosenblad säger, att sådant aldrig kan komma i fråga, så länge vi hafva en behållning af de 5 millionerna, synes mig besynnerligt, huru man i år kunnat komma med en efterräkning på 361,000 r:dr såsom statsbrist för år i832.
Hr Rosenblad har vidare ansett omöjligt att genom min method fylla Riksg.contrs behof.
Vi höra dock allmänt klagas deröfver, att alla penningar samlas till hufvudstaden, och det vore då besynnerligt, om man ej här skulle kunna upptaga sådana lån jag föreslagit till ett belopp af en million årligen, som är hvad Riksg.cont. ungefärligen behöfver.
Jag medger, att Contts credit nu är skadad förnämligast i följd af sista riksdagens beslut.
Emedlertid har Riksg.cont. emellan de 2tne sista riksdagarna kunnat fylla sina behof, och värsta beskrifningen på Contrs ställning har just kommit från dem, som velat genomdrifva statslånet; man hörde först talas derom, då PresteStts inbjudning i den frågan förevar.
Jag har likväl ej velat minska latituden för fullmägtige i deras åtgärder, och Hr Rosenblad har i detta afseende missförstått mig; ty jag har bibehållit
Utskts tillstyrkande oförändradt och dervid blott gjort det tillägg, att fullmägtige företrädesvis skulle söka att få lån på kort tid och låg ränta.
Men i fall Riksg.cont. härvid skulle komma i något biy•deri, har jag för min del ej emot antagande af HrOxehufvuds reservation, så att fullmägtige derjemte må berättigas att för tillfälliga lånebehof begagna en blancocredit ända till en summa af 3oo,ooo r:dr Harn b. b: c o.
Med detta tillägg vågar jag ytterligare anhålla om propos. på mitt förslag.
Jag får till en början göra en vördsam förfrågan, huruvida prot.utdr. ankommit från PresteSt. rörtde dess beslut i denna fråga, och anhåller i sådan händelse, att beslutet måtte uppläsas.
Upplästes ett prot.utdr. från PresteSt. af d. 5 dennes, af innehåll att, vid föredragning af SlalsUtskrs utlåt.
N:o 417, Ståndet, som ansåg den af Utsk. sid.
10 till ränta och amortissement föreslagna summa af 200,000 r:dr årligen böra höjas till 3oo,ooo r:dr, beslutat: 1:0 att R.
St. i och för Riksg:scont:s behof intill nästa riksdag anvisa och anslå en årlig summa af 1,200,000 r:dr b:co; 2:0 att det må öfverlemnas åt fullmägtige att till bestridande af Riksg:scont:s utgifter, efter sig företeende omständigheter, emot obligationer upptaga större eller mindre lån på längre eller kortare tid, med vilkor att länet skall ovilkorligen inom i5 år vara återguldet, och att räntan ej bestämmes högre än 5 för 100.
Den 9 Mars f. m. Frih. af Nordin: Sedan PresteSt:s beslut nu blifvit uppläst, ber jag att få yttra mig ämnet.
Jemnfdr man StatsUtskrs betänk:n N:ris ig3, 204och 417 med hvarandra, så kan det väl väcka betänkligheter att se, huru olika summan af Riksg.contrs behof utfallit; men i alla händelser kan det tagas för afgjordt, att Riksg.cont. icke utan nya lån kan uppfylla sina förbindelser.
Då man således måste utgå från den synpunkten, att lån behöfvas, blir det af högsta vigt att stadga sådana garantier för dessa lån, att de kunna erhållas.
Jag erkänner med Hr Lagerhjelm fördelen af lån på kort tid, ehuru icke till den utsträckning, som han föreslagit; ty en sådan method är icke rätta sättet för fyllande af långvarigare behof och bör blott vidtagas, till dess man kan få stående lån.
Men för att få dessa, fordras säkra garantier, deribland i främsta rummet är nödigt, att anslag för ränta och amortissement särskildt bokföres utan förblandning med andra medel af hvilket slag som helst, så att anslaget aldrig för annat ändamål kan användas.
Så tillgår ock i andra länder, då man talar om garantier.
Jag tror således, att 11.
St. i främsta rummet böra besluta att för ränta och amortissement af bevilln. anvisa ett anslag af 4oo,ooo r:dr, att utgå ensamt till liquiderande af itiksg.- cont:s gäld.
Vidare förekommer, att Utsk. sagt, det obligationerna böra utfärdas i Svenskt mynt.
Jag önskade få veta, hvad dermed skall förstås. / ' meningen, att obligationerna skola utgifvas i silfver riksdaler, så tror jag ej, att sådant behöfves, och tillstyrker för min del, att R. o. Ad. i denna del beslutar i enlighet med PresteSt.
Det skulle för öfrigt glädja mig, om R.
St. anse oss så rika, att vi kunna betala all vår skuld på i5 år.
Andra länder äro icke så lyckliga, och man nöjer sig der med mindre amortissement.
Emedlertid vill jag icke tvista härom, ehuru jag ej tror det bifallna betänk.
N:o iq3 lägga något hinder för oss att nu fatta hvilket beslut som helst i detta afseende; ty skuldsumman var då endast 2 millioner, och ett beslut om sättet att amortera en mindre summa kan väl ieke binda händerna, då fråga blifvit om en större summa.
Men jag vill, som sagdt är, ej hålla mig dervid.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att då Utsk. berättigat fullmägtige att förskrifva ända till 5 proc:s ränta, har Utsk. icke tillika sagt, huruvida alltid fullt capital skall erhållas.
Af reservationerna styrkes jag i den öfvertygelsen, att Utsk:s mening varit, att fullmägtige äfven kunna upptaga lån med capitalrabatt; och om så är, nödgas jag yrka, att den förskrifna räntan, blott i händelse fullt capital erhålles, får uppgå till 5 proc., och i annat fall till högst 4 proc.
— I följd af hvad jag sålunda haft äran anföra, begär jag vördsamt den propos., att första punkten af Utsk:s utlåt, ma antagas oförändrad, men med ett tillägg, hvarigenom dea skulle Den u Mars f. m. skulle komma att erhålla följande lydelse: att R.
St., i o eli för Riksg.cont:s behof, intill nästa riksdag anvisa och anslå en årlig summa af i, 100,000 r:d r bren, hvaraf 4°o,ooo r:dr skola afsättas såsom ränta och a m or t i sse ni en t sfo n d för de lån, Cont. kommer att upptaga.
Till säkerhet härför skall det åligga full magt ige att, så länge och intilldess hela det upplånade capitalet med upplupna räntor blifvit guldet, hvarje år af först inflytande allm. bev i 1 I n: s medel till den under fullmägtiges vård stående amortissementscassa förenämnde summa öfverföra, utan att någon fö r b la n d n i n g ra e d C o n t:s öfriga medel derefter får ägn rum.
I afseende åter på 2:di'a punkten yrkar jag, att R. o. Ad. måtte instämma med PresteSt., som uteslutit föreskriften om obligationernas utställande i Svenskt mynt.
Dock önskar jag äfven här ett tillägg, så att punkten skulle lyda, som föijer: att det må öfver lem nas åt fullmägtige att till bestridande af Riksg.con t:s utgifter, efter sig företeende omständigheter, emot obligationer upptaga större eller mindre lån på längre eller kortare tid, med vilkor, att lånet skall ovilkorligen inom i5 år vara åter guldet och att räntan ej bestämmes högre än 5 för 100, då det för skrifna låncapitalet till fullo er hålles, men, i händelse nedsättning i c a pita linbetalningen kommer att äga rum, ej högre än 4 proc.
Utan att ingå i noggrannare granskning af Utsk:s betänk., hvars ofullständighet och mindre tillförlitlighet såväl i offentliga tidningar sora här af tvenne ledamöter blifvit tillräckligen ådagalagd, helst jag förutser, att ingen kommer att yrka bifall till Utsk:s förslag oförändradt, tager jag mig friheten göra några anmärkn:r.
Lika med Hr Stuart anser jag behofven böra beräknas till 1,300,000 r:dr årligen, på sätt äfven PresteSt. beslutat.
Hvad åter sättet för upplåningen angår, hafva flera skilda meningar här blifvit yttrade.
För min del tror jag syftemålet böra vara icke blott alt på förmånligaste sätt skaffa penningar, utan äfven att tillse, att det sker på ett sätt, att allmänheten ej blir lidande genom beredandet af ett strypsystem, som alltid är vådligt.
Jag fäster icke heller särdeles vigt vid föreskriften om obligationernas utfärdande i Svenskt mynt, ty jag föreställer mig, att fullmägtige icke utan nödfall komma att anlita utländska handelshus, och då jag förutsätter, att vi fortfarande komma att hafva fast mynt, anser jag likgiltigt, om obligationerna ställas på r:dr b:co, r:dr silfver eller Hamb. b:co; men deremot vore det en ren förlust, om man kunde 20 H. t5 Den 9 Mars f. m. få lån i Hamburg för 3 å 4 proc:s ränta, och icke déstomindre upptog dem här i Sverige för 6 proc.
Slutligen önskade jag, att R. o. Ad. vid beslutet må göra ett tillägg i samma syftning, som Frih.
Klingspor föreslagit, rör:de begagnandet företrädesvis af lån på kort tid mot lägre ränta.
Enligt mitt förslag skulle beslutet således komma att lyda, som föfjer: i:o Att Riksg.cont:s årliga behof må beräknas fr. o. m. 1835 t. o. m. i83g till 1,200,000 r:dr b:co. 2:0 Att R.
St. i och för Riks g. contrs behof intill nästa riksdag au tori sera full mag ti ge att upptaga lån, till större eller mindre belopp, emot obligationer, ställda på anfordran k 2 proc., samt på 3 å 4 månaders uppsägning h högst 4 proc.; ägande fullmägtige att lämpa lånesättet efter hvad vid hvarje tillfälle anses lämpligast och förenligast med Contis ställning och rörelse, under åliggande att företrädesvis begagna det, som medför minsta räntekostnaden. 3:o Skulle, genom inträffade förhållanden, Riks g. cont:s behof icke efter skedda förberedelser kunna i nu föreskrifna lane Väg fyllas, då äge Cont. att upptaga lån emot 5 proc., att betalas på högst 15 år.
För min del tror jag emedlertid icke; att det skulle möta någon svårighet för Riksg.cont. att ordna sin rörelse efter det af mig först uppställda alternativ, helst jag talat vid flera personer, söm hafva vana vid affärer, hvilka sagt mig, att med en så betydlig amortissementsfond, sorn här är i fråga, och särdeles om Ilr Nördenankars, som det tyckes, välgrundade motion går igenom, att åt Bnucofullmägtige uppdrages att använda bancovinsten till uppköp af Riksg.contts obligationer, något hvar skulle finna sin fördel uti att förvandla sina penningar till sådana obligationer.
Emellan 1823 och 1828 begagnades denna utväg af ganska många.
Det är väl sannt, att Riksg.cont. då hade oinskränkt creditiv på Banken, men det behöfde sällan anlitas; och då roan nu öfverlemnar åt fullmägtige att sjelfva bedöma, om obligationerna kunna utfärdas h vista eller med 3 å 4 månaders uppsägning, synas inga vådliga följder kunna uppkomma, men väl en betydlig räntebesparing.
Jag anhåller, att mitt nu framställda förslag jemväl må tagas i öfvervägande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum lomme att fortsättas på e. m. kl. 6.
Det är i anledn. af Hr Lagerhjelms framställda förslag, som jug begärt ordet.
Jag hyllar visserligen den mening, att Riksg.cont:s fullmägtige så litet som möjligt må genom reglementariska före - Den 9 Mars f. m. skrifter bindas i afseende på upplåningssält.t; men jag önskar ej helier, att man utan ali inskränkning öfverlemna!’ saken åt fullmägtiges bedömande, och Hr Lagerhjelms förslag visar isynnerhet behofvet af åtminstone några föreskrifter till förekommande af skadliga utvägars vidtagande.
Hr Lagerhjelm har, såsom ett medel till fyllande af Riksg.- conl:s behof, föreslagit en tillåtelse för fullmäglige alt utgifva obligationer å vista eller, hvilket är nära nog detsamma, på 8 dagars uppsägning.
Detta förslag synes hafva nog mycket syskontycke med det från ett annat håll framkastade försöket att åter införa de så kära riksg.sedlarna; ty obligationer å vista eller på kort uppsägningstid äro ej annat än sedlar och medföra samma effect som en sedelemission.
Så vida de skola kunna bibehållas i rörelsen och hållas i omlopp, fordras nödvändigt en betydlig cassa, nära nog lika stor med obligationernas capitalhelopp, och jag frågar, hvarifrån denna cassa skall hemtas, eller hvarest ersättning skall tagas för deraf uppkommande ränteförlust?