Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror för min del, att om enskildta capitaler verkligen linnas, bör man hälst skaffa dem tillfälle att ställas på stadig och orörlig pant; ty den enskildte capitalisten sträfvar hufvudsakligast att få capitalet säkert utestående, endast räntan ordentligen betalas.
För den enskildte är således den orörliga panten med längre betalningstid förmonligast, men hos Bankierer och alla Bank-inrättningar, der capitalernes rörlighet erfordras, bör utlåningen endast ske på varor och vexlar.
Jag afstyrker således hvad Utskottet i denna del yttrat, och då Utskottet ej vederlagt, hvarken behofvet eller nyttan af en lånerätt på varor, förmodar jag, att Utskottet i det nya Betänkandet, som kommer att afgifvas, skall föreslå lämplige stadgar och vilkor för beläning af sådane varor, som ej äro underkastade förskämning eller förstöring, samt för vexlar, och att dervid förnämligast iakttages, att lånerätten icke inskränkes till någon viss större eller mindre summa för livarje person, utan att varuqvantiteten ensamt här, lika som vid lån på metaller, må bestämma lånets belopp.
Utskottet har i detta Betänkande jemväl upptagit ManuläcturDiscontens assigneringsrätt på Banken till en Million, och JernContoirets till 112 Den 27 J u 1 i i e. m.
Goo,ooo R:dr, såsom förut.
Jag har ingen ting häremot, endast Banken får samma säkerhet om återbetalning inom en viss kortare tid, som bör vara förenad med all Bankens lånerörelse.
I annat fall skulle jag, om det verkeligen är så lätt att upptaga lån för 3 procent, tro det vara bäst att öfverlemna till de ifrågavarande verken sjelfva att göra lån, och endast tillåta dem att hafva ett creditiv på Banken för förefallande behof emot stald säkerhet af en säker pant för så stor summa, som af creditivet uttages.
Jag tror att en sådan reglering blifver behöflig, då Banken en gång skall skiljas från alla för dess rätta ändamål främmande låneanstalter.
Utskottet föreslår vidare i afseende på betalningsvilkoren för Discontlån: ”1:0 att räntan på "nja lån i BancoDisconten och LuneCon"toiren, från den 1 Januarii i83o blifver, "likasom före i8a3 års Riksdag, 6 procent "för år räknadt; i sammanhang hvarmed, "det likväl må vara förbehållet, att örn betydligt af lånefonderna skulle till följe ”deraf under de tvänne första åren visa sig "blifva outlånt, beslut af BancoDiscontDi”rectionen, i samråd med BancoFullmägtige, ”kan vidtagas att för lija lån från viss dag ”nedsätta räntan, dock icke under fem pro”cent.
Det förefaller i sanning besynnerligt, att vilja på ena stället uppsätta räntan till 6 procent, genom Rikets Ständers be - Den 27 Jul ii e. m. beslut, och att på ett annat tillåta BancoStyrelsen att åter nedsätta den till 5.
Jag skulle tro det vara bäst för BancoStyrelsen sjelf, att räntan förblifver vid* hvad den är, på det
BancoStyrelsens åtgärder icke oskyldigtvis måtte blottställas för ett missnöje hos allmänheten, som med mera skäl borde drabba dem, hvilka fattat ett sådant beslut Utskottet här föreslagit.
— Utskottet tillstyrker: 2:0 ”Att lånen, såsom ”hittills, ställde på högst 6 månader, må ”kunna, under oförminskad säkerhet för
Dis”contverket, omsättas hvarje sjette månad ”mot afbetalning af en femtedel af primi”tiva capitalet; men att i sådant afseende ”förnya lån, som från i83o års början blif— ”vautgifna, den grundsats antages, att minst ”en femtedel ovilkorligen skall erläggas, äf”ven när omsättning sökes på mindre än ”6 månader."
Här möter åter den naturliga motsägelse, alt Utskottet icke föreslagit någon motsvarande fördel för omsättning på mindre än 6 månader; men meningen lär väl icke vara, att hindra sådana transactioner på kortare tid.
Jag tror således, att afbetalningen bör blifva i proportion mindre, då omsättningstiden är kortare.
Hvad sluteligen straffräntan beträffar, hvilken Utskottet föreslagit till 2 procent, så att med den af Utskottet föreslagna förhöjningen af ordinarie räntan till 6 procent, den högsta ränta likväl skulle förblifva vid 35 H. 8 **4 Den 27 J41 lii e. m. 8 procent, såsom förut, får jag blott göra den anmärkning, att, om, såsom jag hoppas, ingen förhöjning i ordinarie räntan kommer att äga rum, bör icke eller straffräntan nedsättas till 2 procent, utan högsta eller straffräntan förblifva vid 8 procent.
Jag är till en del förekommen af Friherre Cederström; likväl får jag erindra, i afseende på Herr Friherrens åsigt om lånerätt på varor, att Stockholm ensamt blifver i tillfälle att begagna sig deraf, men att Stockholm också är den enda Stad i Riket, som icke är i behof af en sådan anstalt.
Hvad Götheborg och de öfrige Städerna beträffar, lära de svårligen kunna begagna en sådan lånerätt i Banken, men dessa skulle, efter min tanka, icke behöfva den, i fall den enskildta crediten något mera spriddes i landet, på Sätt jag förut haft äran föreslå.
Jag mins ännu den tid, då nästan hvilken vara som helst erhöll lån, utan all åtgärd å Bankens sida.
Kunde en sådan enskild creditrörelse återbringas, skulle Bankens LåneContoir i Riket blifva öfverflödiga, och de dermed förenade kostnader, som nu trycka Banken, undvikas.
Hvad räntan beträffar, tror jag den öfver allt böra vara lika, enär säkerheten är lika; men hvad deremot straffräntan angår, kan jag derom ej förena mig med Den 27 Julii e. ra. n5 Friherre Cederström; jag tror att ingen straffränta bör äga rum, enär den, som uraktlåter att i rättan tid omsätta sitt lån, derigenom gör sig skyldig att på pn gång inbetala hela lånet.
Detta synes vara straff nog, och för en Bank, hvilken varit så liberal med sedelutgifning, som vår, synes det mig tillräckligt, då 5 procent erhålles för slika papperslappar, utan att någon straffränta derutöfver erfordras.
Jag anhåller på dessa skäl om återremiss, och hänvisar för öfrigt till hvad jag på förmiddagen yttrat, i hopp att
Utskottet icke skall lemna utan allt afseende mina då framställde åsigter.
Herr Hjertdj Gustaf:
Jag anhåller att få göra några anmärkningar, syftande derhän att fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten att antaga andra grundsatser för den lånerörelse, hvarom nu förevarande Betänkande handlar, så vida ej Utskottet kan besluta sig att fastställa andra grunder för den i Betänkandet N:o 53 föreslagne upplåning; ty jag är öfvertygad, att under sådana vilkor ingen upplåning skall ske.
— Utskottet har föreslagit, att den halfva million, som för närvarande är anvisad till lån på publika papper och documenter, skall sammanslås med den nya upplåningsfonden.
Jag afstyrker delta, om behandlingen skall blifva i öfrigt, sådan 55 H. 8* n6 Den 27 Julii e. m.
Jag tror i sådant fall det vara bättre, att låta blifva vid hvad. sora är.
Jag får blott erindra om den rättighet för BancoFullmägtige, jag förut yrkat, att i mån af tillgångar och behof kunna öfverflytta från den ena fonden till den andra, inora ett bestämdt maximum och minimum.
— Hvad fördelningen af LåneContoiren angår, så är min tanka, att om realisationen ej snart verkställes, bör rörelsen underlättas med kanske ännu flere LåneContoir.
De kosta ringa, deras organisation är enkel, och Tjenstemännens personal är, efter införandet af 1824 års Bokföringssätt, så högst obetydlig, att jag är öfvertygad, det en ökning af 2 eller 3 millioner' af BancoDisconten här i Stockholm skulle medföra drygare kostnad, än 2 till 3 nya LåneContoir i landsorterna.
Må man härvid icke tala om 4 Directeurer, som hvardera kosta 5oo R:dr.
Det skulle göra tillsammans 2000 R:dr, men, på sätt jag redan omtalat i f. m. har orten, medelst det mindre behofvet af penningars och documenters remitterande, transporterande och förlorade räntor under tiden, måhända en årlig vinst af 4° till 5o,ooo R:dr.— Hvad varubelåningen vidkommer, så har jag redan yttrat, att det för närvarande ej är värdi att tänka derpå, så länge tänkesättet och begreppen äro så litet utbildade, att ruan ännu icke har någon kännedom, huru en Bank bör förvaltas; jag åberopar hvad Den 27 Ju I i i c. m. jag på förmiddagen, i den delen yttrade.
— I afseende på det maximum och minimum för Discontlån, som Utskottet föreslagit till 6000 och 2Öo R:dr, får jag förklara, alt efter den kännedom jag äger om förhållandet, anser jag denna norm oriktig.
Jag finnér väl, att i händelse BancoDisconten skall fortsätta sin rörelse med ett så ringa creditiv, som hittills, samt i händelse ingen realisation kan tillvägabringas, och upplåningen skall verkställas på sätt Utskottet nu föreslagit, lånens maximum måste inskränkas till 6000 R:dr; men minimum är alltför högt.
Olyckligtvis har allmogen blifvit van, att påräkna Discontlån.
Der finnas säkert 1000 lån på året utgångne, på mindre än 25o R:dr, och innehafvarne deraf skulle svårligen få vederhäftighets-betyg på så stor summa.
En annan svårighet möter äfven genom Utskottets förslag, alt hvarje lån nödvändigt skall vara åter indraget på två och ett halft år; ty jag frågar, huru desse mindre låntagare på denna tid skulle kunna aftjena en sådan summa.
Man bör vid dylika tillfällen erindra sig, huru lätt det är att knäcka och förstöra dem man inlockat på lånebanan, och huru svårt det är alt oskadade återföra dem derifrån.
Jag anser minimum böra nedsättas till i5oR:dr, helst man hittills haft rätt att låna till och med 5o R:dr; och det är nödvändigt alt bär gå varligt till väga.
Hvad räntefoten beträffar, har jag redan på förmiddagen iiS Oen 27 Julii e. ro. yttrat mig; liksom jag år 1823 bestred räntans nedsättning, bestrider jag nu dess upphöjning, under åberopande af det skäl, jag så väl vid förra Riksdagen, som nu förut anfört, att nemligen man ej bör återtaga, utan med krogsta varsamhet, de förmåner man fastän oriktigt medgifvit allmänheten.
Med Friherre Cederström instämmer jag deri, att
Utskottets förslag om ovilkorlig inbetalning af en femtedel af lånet, äfven då omsättningstiden är kortare än 6 månader, icke är lämpligt; ty följden skulle blifva , att ingen omsättning skedde på kortare tid, och man skulle skada dem, som vant sig att alltför mycket anlita Disconten.
Jag finner Utskottets plan visserligen ej oriktig, för att komma ifrån närvarande oskick; men för att iakttaga en nödig måtta under öfvergången, hemställer jag, om icke en tiondedels afbetalning må tillåtas på en omsättningstid af 3 månader, som bör vara den minsta.
— Straffräntans nedsättning till 2 procent bestrider jag på samma grund, som jag bestrider vanliga räntans upphöjning.
Herr von Qvanten kan hafva rätt deri, att straffräntan borde i allo bortgå; jag har varit af samma tanka.
Men då Banken för sin Discontrörelse måste vidkännas ansenliga lagsökningskostnader och äfven förluster på lån, samt straffräntan ändock alltid är en sporre till ordentlig inbetalning, hvarigenom mera rörlighet vinnes, tror jag icke Ögonblicket nu vara inne att borttaga denna Oen 27 Julii t. im “9 straffränta.
Jag anhåller, att dessa anmärk» ningar få till Utskottet åtfölja återremissen, hvilken jag äfven yrkar.
Utskottet har, till stöd för sitt förslag om förhöjning af Disconträntan, åberopat BancoDiscontDirectionens framställning af ämnet; men det är just emot denna berättelse jag får göra några af sakkännedom föranledda anmärkningar.
Nämde
Direction har uppgifvit, att den vid sista Riksdag beslutade nedsättning af ränta och straffränta varit orsaken till att lånefonden så snart blifvit medtagen och otillräcklig.
Jag påstår, att helt andra skäl härtill förefinnas.
Då man ihogkommer, att. vid början af sistlidne Riksdag funnos 2 millioner outlånte af BancoDiscontfonden, utom en half million, som kunnat på publike papper utlånas, men ej gerna anlitas, så länge fond till lån mot personlig borgen ännu återstår, ochatt dessa 2 millioner inom i5 månader derefter voro till fullo utlåntaj så att ej annan fond till nya lån återstod, än de räntor, som ingingo, men att likväl under denna tidpunkt, med undantag af de ungefärligen 4 6ista månader, räntan och öfverräntan fortforo lika höga som förut, eller utgjorde sammanlagde 12 procent, emedan nedsättningen först efter Riksdagens slut vidtog, när man ihogkommer detta, så bör man ej kunna tvifla på, att orsaken, hvarföre Discon - 120 Den 27 Juli» e. m. ternes lånefond blifvit otillräcklig sedan sista Riksdag, icke legat i räntans och öfverräntans nedsättning, oaktadt innan sistlidne Riksdag en så betydlig del af BancoDiscont-lånefonden var outlånt.
BancoDisconten var, innan sisllidne Riksdag, nära lika så anlitad, som efter den, men dess dåvarande
Direction vägrade godtyckligt, med förkastande ofta af den största vederhäftighet, lån åt sökande, i synnerhet från provincerne.
Sedan opinionen vid den Riksdagen tidigt uttryckt sig emot detta förfarande, som vållat 1000 familjers ruin, ändrade samma Direction snart sitt handlingssätt, och sedan blef dess personal till största delen ombytt.
I detta ombyte af personal och af grundsatser, och icke i nedsättning af räntorne, ligger hufvudsakligaste skälet till lånefondens otillräcklighet sedan sista Riksdag.
Äfven har BancoUtskottet behagat emot straffräntans vid sisllidne Riksdag beslutna nedsättning anföra det skäl, att den skett endast till fördel för försumliga gäldenärer.
Men jag vågar påstå, alt just denna omständighet talar för nedsättningen.
Jag tror nemligen icke, att det varit blott vårdslöshet, som förorsakat försumligheten, ej heller brist på vederhäftighet, utan i de fleste fall endast saknad af mynt för tillfället, som vållat dröjsmålet, en brist som så ofta inträffar hos den productiva klas - Den 27 Julii e. m. 121 sen, hvilken behöfver de lanta penningar på längre tid, och hvilken, örn man vill medgifva desse medborgare publiqve låneli 11 gå riga r, äfven borde medgifvas sådana vilkor, att de, utan att betungas med för dryg straffränta, kunde fullgöra återbetalningen.
Jag finner det dessutom löjligt, att personer, som dock synas hafva Bankens fördel mera om hjertat, än landets, klaga öfver
Discont-gäldenärernes försumlighet, liksom om Banken icke hade något gagn af straffräntan.
Och huru många låntagare hafva icke derigenom ådragit sig straffränta, att de velat först betala de ofta sine penningar behöfvande enskildta långifvare, som ingen straffränta fått, och heldre vidkännts straffränta till Disconten , än låtit desse vänta.
Jag anhåller, i följd af desse anmärkningar, om återremiss af Betänkandet.
Mot den siste värde Talaren lärer jag så mycket mindre behöfva försvara BancoDiscontDirectionens berättelse, sorn en Ledamot deri sedermera frångått de då afgifne tillstyrkanden.
Herr Rosensköld torde dock finna, att Utskottet ej tillstyrkt ytterligare afvikelse från allmänna Lagen, utan bibehållit öfverräntan vid det belopp, hvartill den 1823 nedsattes. Deremot, och då vi sett det missbruk, som genom begagnande af nya 2:ne månader för hvarje omsättning ägt rum, derigenom alt man gjort om - »21 Den 27 J u I i i e. m. sättning för endast en månad, på hvilket sätt man i år, med en sammanräknad kostnad af knapt 7 procent om året, kan utdraga liqviden af ett lån i 8 år, i stället för 2-j-, hafva vi tillstyrkt ett minimum of en femtedel vid hvarje omsättning, utan afseende på, huru lång tid denna ställes, ett tillstyrkande så mycket mindre obilligt som omsättningar egentligen uppkommit genom ett missbruk, och derföre ännu i Discontens böcker genom en fiction anses såsom nya lån.
Först vid 1818 års
Riksdag tillåtos formligen omsättningar, för att underlätta förlägenheten, som var en följd af FilialDisconternas fall.
Denna rätt har sedan qvarstått.
Att Utskottet bestämt ett minimum af 25o R:dr, hvarunder något nytt lån icke må beviljas, kan jag för min del icke anse oriktigt.
Det är just dessa små lån, som äro de skadeligaste, emedan en mängd kostnader, såsom vederhäftighetsbevis, postporto, m. m., göra dem i proportion mera kostsamma än de stora lånen, och särdeles tryckande för den enfaldiga allmogen, som sig deraf mest begagnar.
Jag kan icke finna det vara förnärmande Ständernas värdighet att tillse, det allmänheten icke i sådan väg skuldsättes, der lånefördelen omöjligen kan motsvara kostnaderne.
I Finance-afdelningen förevar ett förslag, som dock icke gick igenom i Utskottet, att afsätta en serskild fond för lån åt mindre jordbrukare och Stadsborgare, att utgifvas på 5 år.
Den 27 Julii e. m. 11] Herr von Hartmansdorff', August:
Man har åter klandrat, att icke afseende nog blifvit fästadt ,å varulån.
Dervid får jag dock erindra, att inga andra varor kunna af Banken belånas än de, som äro säljbara, emedan Banken eljest, i händelse af realisation, stod med en mängd utelöpande nya sedlar, för hvilka silfver kunde af Banken fordras, utan att Banken kunde sälja och dertill förvandla de pantsatta varorna.
Hvad minskningen i faslighets-lånerörelsen angår, så har den förminskat sig sjelf, derigenom alt lånefonderna icke blifvit begagnade, och Utskottet har icke gjort annat än rättat sina förslag för framtiden, efter det, verkeligen utevarande, begagnade lånebeloppet för ögonblicket.
Klandret, att
Götha canal-actier icke såsom hitintills fingo belånas, torde förfalla, om man besinnar dessa actiers vanvärde, hvilket gått ända derhän, oaktadt de kunnat i Banken mot borgen belånas till 16 R:dr 32 sk., att, om jag rätt minnes, en sådan actie sålts på offentelig auction för 4 R:dr.
De öfrige punkterna har Herr Rosenblad besvarat, och behöfva således ej af mig upptagas.
Jag begär att få tillägga några ord om actiebelåningen, hvilken jag för det närvarande anser för oundgänglig.
Jag har vid mitt förslag till uppställning af Bankens lånerörelse omnämnt, huru pantens värde borde för hvart halft år bestäm - 124 Den 27 Ju I i i e. m. mas, och om detta skedde äfven för canalactierna, skulle någon förlust derå icke vara att befara, men att på en gång för 5 år bestämma ett sådant värde, skulle vara orimligt, när allt ting är underkastadt möjligbeten af att falla.
Dessutom borde
DiscontStyrelsen vara ansvarig för, att sådane värden åsattes, att någon förlust för Banken icke kunde inträffa»
Detta är det enda, jag bar att tillägga.
Som livad Herr Hjerta nu anfört, egenteligen tillhör nästa Betänkande, skall jag hafva äran, att framdeles besvara det, så mycket heldre som jag då får tillfälle att för lörsta gången i dag instämma med Herr Hjerta.
Uppå derefter af Hans Ecccellence Herr Grefven och LandtMar skalken framstäld proposition, blef BnncoUtskoltets förevarande Betänkande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Föredrogs å nyo BancoIItskottets den 1 dennes under N:o 53 afgifne, samt den i3 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående en på upplåningar grundad
Discontering för handeln och den större rörelsen.
Betänkande innehåller rörande upplå - Den 27 Julii e. ra. ningen, att
Banken skulle tillåtas upptaga lån emot obligationer till högst 3 procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af 6 månaders uppsägning och med vilkor, att räntans beräknande på uppsagdt lån genast efter förfallodagen upphör; hvarjemte Utskottet tillstyrkt, att upplåningssummans hela belopp får utgöra högst 3 Millioner R:dr; men icke mera upplånas, än som i föreskrifven låneväg kan åter utgå.
Om man nu skulle antaga, att denna upplåningsanstalt vore nyttig och användbar, och att de 3 Millionerne genast ulgingo, samt man skulle finna, alt det behöfdes mera; så är det besynnerligt att inskränka upplåningen lill en bestämd ziffra, emedan productionens belopp och näringarnes behof icke kunna beräknas; och det är varubeloppet, som bestämmer behofvet af myntcirculationen.
I 4^de punkten föreslår Utskottet, att den i BancoDisconten serskildt anslagna fond af 5oo,ooo R:dr för lån på Actier och Documenter utan omsättning, må härmed sammanslås, och disponeras efter enahanda grunder, som för de upplånade medlen blifva gällande.
Här har man således 5oo,ooo R:dr nya sedlar, som sammanblandas med upplånta sedlar.
Detta brokiga förhållande är icke behöfligt, hvilket redan blifvit anmärkt af flere Talare.
Rörande utlåningen, har Utskottet hlott föreslagit såsom hypolhek: 1:0 Inrikes vexlarj 2:0
Bankens egna på 6 vec - Den 27 Jul i i e. m. kors uppsägning utfärdade obligationer.
Detta måste vara en missskrifning, och menas månader i stället för veckor, och jag skulle förmoda, att dylika obligationer måtte vara belåningsbara i Bankens egen hand, som icke bör kunna vägra att emottaga dem såsom hypothek.
Men om Banken nödgas belåna sina obligationer i och för denna herrliga Bancorörelse, så förekommer längre fram, att en och samma persons namn i intet fall kan få antagas för mera än högst 20,000
R:dr såsom låntagare, 20,000 såsom invrsningsutgifvare, och 20,000 såsom acceptant, summa 60,000 R:dr.
Likväl lär det icke kunna bestridas, att samme låntagare kan på samma dag inlemna Bankens egna reverser, äfven på 60,000 R:dr eller mera, och belåna dem.
Jag anmärker detta allenast såsom bevis på oriktigheten att bestämma belåningsbeloppet tjll ziffran, der helåningsrätten är grundad på fullgod säkerhet.
Jag vet icke, hvarföre RiksgäldsContorets 5-procents-obligationer skola ställas i bredd med de så kallade Lottsedlarne för TrollhätteSlussverk.
Jag skulle tro, att RiksgäldsContorets illimiterade credit på Banken, ger Banken skyldighet, att infria Contorets så väl sedlar, som 5-procentsobligationer, fastande sednare först skola göra en omväg till RiksgäldsContoret, för att der utbytas. Värdet på Trollhättans pap - Den 37 Julii e. m. 137 per åter bör årligen bestämmas; ty sådane händelser kunna inträffa, att Canalen igenfaller, då lottsedlarna naturligtvis för någon tid icke äro af samma värde.
Härefter följa Stockholms DrätselCommissions skuldförbindelser, som äro i afseende på Capitalet betalbara; RiksgäldsContorets förbindelser till ersättning för uppbringningar, och TrollhätteboIagsActier, hvilka belånas efter pröfning.
Efter pröfning skulle jag tro allt böra belånas, som icke sker mot Bankens egna förbindelser; men då jag yttrar detta, under förutsättning att det skall komma alt ske, må det nu tillåtas mig tillägga några ord, emot att det någonsin skall komma att ske.
Jag anser nemligen allt detta blott såsom ett påfund, för att skaffa köpmännen i Stockholm och vissa Kamererare i härvarande publika Cassör och Fonder tillfälle att njuta någon ränta för medel, som de hafva under händer i Cassan, och hvarigenom de draga samma räntevinst, som eljest tillkommer Banken, om den belånar säkra effecter eller vexlar med nya sedlar.
Jag skulle således tro, att alla sådana upplåningar, för låg ränta , endast tillkomma de Banker, som utgöras af enskilda assosiationer, men icke Samhällets eller Statens Bank.
För en enskild assosiation, hvars credit icke består i annat än Bolagets kända förmögenhet, faller det af sig sjelf, att en sådan rörelse är både nyttig och nödvändig; men icke så för en Statsbank, med i a8 Den 27 Julii e. m; hvilken Samhällets credit är förbunden.
Den kan utvidgas till hvad belopp som helst, allenast man har fullgod säkerhet för hvarje lån.
Ridderskapet och Adeln har vid uppläsningen hört de skäl BancoStyrelsen anfört emot min i Betänkandet omförmäldte Motion, äfvensom de, hvilka föranledt Utskottet, att icke förr än nu besvara densamma, och jag medger, att, på sätt Utskottet yttrat sig, denna Motion har ett sådant samband med myntbestämningen, att jag icke undrar, det den, som ej vill hafva ordning i myntväsendet, icke eller önskat, att Motionen förr skulle upptagas.
Om nemligen denna Motion blifvit besvarad i slutet af förlidet år, så hade både Utskottet och Ständerne nu vetat, hvad inflytande en sådan anstalt baft på rörelsen, och man hade icke beböft stå här och disputera om möjligheten af en myntbestämning.
Nu deremot blir det förmodligen hvarken myntbestämning eller upplåning af.
Det är väl det mest oformliga, som kan göras i credit väg, att såsom Utskottet föreslår, erbjuda 3-procents-ränta för ett lån på 6 månaders uppsägning, ty hvarken rörliga eller orörliga capitaler skola då insättas, och det är med ett ord detsamma, som att man vill en sak, men dock ställer så till, att den icke kan ske.
Utskottet er kän
- Den 27 Juli! e. m. kanner på ena sidan, att en upplåning pä anfordran mot låg ränta i intet afseende är mindre äfventyrlig, än om nya sedlar till samma lånerörelse användas.
Men det oaktadt begagnar
Utskottet icke den enda kraft, som finnes, att göra fruktbara de stora Cassör, sorn bär i Staden måste hållas, och hvilka nu stundom måste ligga 4, 5 å 6 månader, för att vänta på liqvider.