Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För niia del anser jag denna sak så klar, att icke mycket olika tankar derom böra kunna upsla.
Skillnaden emellan den gamla och nya redactionen innebär väsendtligen, att, enligt den sednare, Konungens Propositioner icke kunna underkastas afslag första gången de föredragas hos Ständerna, emedan en återremiss deraf är omöjlig.
Efter det sätt vi haft den lyckan att finna 56 §. tolkas vid denna och förra Riksdagen, är det nu möjligt, att Ståndet kan återremittera en Kongl. Proposition, om det finner betänkligheter dervid.
Om åter den nya redactionen antages, kan detta icke mera äga rum.
Då kunna Ständerna icke i något fall hindra förslaget att blifva livilande till nästa Riksdag.
Denna sak anser jag af den vigt, att, sedan vi nu varit så lycklige få praktiken för oss, är det bättre bibehålla de. ofullkornliglieter, som i gamla redactionen finnas.
I alla fall torde det vara öfverflödigt, att häröfvér vidare bråka, våra hjernor, emedan BondeStåndet, sorn nu för liden föregår oss med godt exempel i så manga saker, redan afslagit* den nya redactionen, så att någon ändring i den gamla icke kan upstå.
Jag har alldeles icke sagt, alt recipro.citelsförhållandet är i allo 246
Den 26 Fe b raar ii e. m. stÖrdt genom den föreslagna redactionen, utan endast i åtskilliga delar.
Då t. ex. i. afseende å ett förslag, sorn göres af enskild Riksdagsman, ConstitutionsUtskottet är pligtigt att motivera sitt Utlåtande, samt
Stånden berättigade att derom öfverlägga och till ConstitutionsUtskottet förvisa sina anmärkningar, skulle tvertom förhållandet med hvarje proposition från Konungen blifva, att icke något motiveradt Utlåtande til 1- vägabragtes i Utskottet, utan blott ett enkelt till- eller afstyrkande, och vidare, att Ståndens anmärkningar icke kunde få den påföljd, att såsom deras gemensamma tankar förvisas till Utskottet.
Hvad Herr Hjerta yttrat, skulle jag be i så måtto få rätta, att åtérremiss väl icke kan hindras i anledning af enskilta anmärkningar, som framställas af Ståndets Ledamöter, men att någon remiss af anmärkningar, såsom utgörande Ståndets gemensamma tankar, icke kan äga rum; och jag får då blott erinra Ridderskapet och Adeln, huruledes, då frågan om 24 §.
Riksdagsordningen förevar, Herr Grefven och LandlMarskalken fann 56 §. böra förstås och tillämpas.
En dylik behandling vöre omöjlig efter det nya förslaget, emedan man då finge tvänne serskildta behandlingssätt för Grundlagsändringar, hvaraf det ena skulle begagnas, när frågorne väckas af enskifte Riksdagsmän, och det andra, när de framställas af Konungen.
Den 26 Fehr u a r i i c. in. fortfar således alt anhålla, det de nya redactionerne malte afslås.
Det har blifvit anfördt, att en Kongl. Proposition för närvarande han återremitteras till Constitutionslltsholtet, och redactionsförändringar deruti vinnas, eldigt den i 56 §. nu befintlige föreskrift.
Under medgifvande deraf frågar jag, hy ad vinnes väl derpå annat, än att Konungen sättes i belägenhet, att å sin sida nödgas afslå förändringen, i händelse han icke finner den derigenom gjorde jemkning lämplig.
Den rätt hvarje Ledamot har, att, då Konungen afger en Proposition om någon Grundlagsändring, vända sig med sina anmärkningar dervid directe till ConstitutionsUtskottet, står ju i alla fall alltid öppen, äfvensom att afUtskottet få ett Utlåtande, öfver hvilket Stånden äga, att i sin ordning öfverlägga, och vid följande Riksdag besluta.
Det blir då lätt att afgöra, hvilketdera man bör bifalla.
Är det Konungens förslag, blir det gegast lag genom Rikets Ständers antagande, är det den enskilte Riksdagsmannens, fordras dertill Konungens sanction.
Hvad har väl då vunnits genom denna stridighet mellan §§:ne, som utan olägenhet kan rättas.
Jag ämnar icke besvara det motskäl Friherre Cederström framställt, emedan skillnaden emellan §§. lätt kan ses, 248 Den 26 Februarii e. m. blott man läser dem, men jag tror, att ConstitutionsUtskottet äfven i ett annat afseende dragit försorg, att de nya redactionerne icke kunna bifallas.
Detta skäl består utaf en betydlig omening i redactionen af 81 §.
Inkommer till Riksens Ständer ComstitutionsUtskottet med något förslag till Grundlagsändring, må Riksens Ständer &c. Jag förstår mig icke på, om bär menas, att ConstitutionsUtskottets förslag äfven skulle angå sådan Grundlagsändring, som blifvit af Konungen föreslagen.
Då bar visserligen Friherre Cederström rätt; men jag skulle icke tro det, emedan detta finnes behandlad t såsom ett serskildt fall i §.
Denna angår helt och hållet Kongl. jLxei/iisser.
En annan omständighet af stor vigt hindrar äfven antagandet.
Då ConstitutionsUtskottet nu skall förstärkas, sker det genom val af RiksStåndens plena. 56 §. lyder nemligen så här: ”Blifva åter något ”Stånds tankar, i någon eller några de”lar skiljagtige från de öfriges, och sam”raa
Stånd sig icke efter de öfrige fogar; ”varde ConstitutionsUtskottet, genom val "af RiksStåndens plenatill slutlig jemkning förstärkt” &e. &c. Enligt denna redaction skola Ståndens plena förstärka Utskottet, I den nya redactionen åter står: ”Finnas åter något Stånds tankar i en el”ler flere delar stridande mot de öfrigas, Den a6 Februari i e. m. ^49 ”och fogar sig ej samma Ständ efter dem, ”varde, för slutlig jemkning, Constitutions”Utskottet förstärkt till ett antal af 20 personer från hvarje Stånd” &c. &c. Der står icke, att dessa val skola ske i Ståndens plena.
Om det hände den olycka, att Eiectorerne i början af Riksdagen blifvit illa valde, skulle man icke hafva någon resourse vid slutet af en Riksdag, i fall det förstärkta Utskottet skulle utses genom dessa Electorer, utan man nödgades då blindt underkasta sig följderne deraf.
Friherre Anckarsvärd, Carl Henrikj anmälde sig vara till alla delar förekommen af Herr Hjertås nyssberörde yttrande, hvaruti Friherren instämde.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall å de föreslagne nya redactionerne af 5G och 81 §§.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde redactioner; hvilken proposition med Ja besvarades.
Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm : Ifall, som jag tyckte mig höra, de nya redactionerne af 56 och 81 §§. blifvit afslagne, vågar jag fästa upmärksamheten derpå, att det blir nödvändigt antaga en annan ny re - 200 Den 26 Februarii e. in. daclion af 56 hvilken finnes på thiele sidan af den tryckta upgiften, och hvaraf pröfningen i förmiddagsplenum upskjöts.
Härå får jäg utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
I anledning häraf föredrogs ConstitutionsUtskottets förslag till sista Punkten uti 2 Mom. af 56 §.
RegeringsFormen, så lydande: — — — Blifva åter något Stånds tankar — — — — — hvilke genom sam fäld omröstning, skiljaktigheterne förena Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde redaction.
Ropades Ja. 60 §. 2 Punkten.
— — Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Riksens Ständers samtycke, kunna förhöjas, med undantag af Stora Sjötullen å inkommande och utgående spannemål, hvilken må af Konungen efter omständigheterna bestämmas.
Jag inser ganska väl, att icke någon synnerlig skillnad äger rum emellan den nuvarande och den nya Den 16 Februarii e. m. redactionen.
I den nya redactionen står. ”hvilken må af Konungen efter omständigheterna bestämmas.”
I min öfvertygelse har Konungen precist samma rätt efter den gamla, som nya redactionen, men efter den nya får han ett slags åliggande att jemka Tnllafgifterne.
Jag vädjar till hvar och en, om man kan misstaga sig derom, att, enligt den gamla redactionen, några ständiga rubbningar i afgiften för Spannmål icke ifrågasätta^ * utan att den fastställda Tullen är ämnad att fortfara, hvilket ock är ett oundgängligt vilkor för Spannmålshandelns liflighet.
Den nya redactionen åter skulle gc Konungen en moralisk pligt, att, efter Spannemålens fallande och stigande, jemka tullen.
Som jag anser detta för ett ondt, i jemförelse hvarmed jag icke tror vi hafva några svårigheter i den gamla redactionen, vågar jag yrka afslag å den nya.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag anhåller, att få göra reda för den skillnad, som är mellan den nya och gamla redactionen.
I den gamla medgifves Konungen allenast' rättigheten, att kunna höja SpannmålsTullen, enligt den nya, äfven att sänka den.
Jag ber derföre få föra Ridderskapet och Adeln till minnes, hurusom Ståndet vid sista Riksdagen, just af denna anledning, ansåg sig nödsaka dt att icke utsätta någon Tull på Spannemål, på det Konungen icke af denna §. skulle finna sig 252 Den 26 Februarii e. m. hindrad att äfven hunna sänka den.
De, sorn anse en sådan frihet nyttig, böra följagtligen bifalla det nya förslaget.
Förhållandet härmed sista Riksdag var detsamma, som alltid skall blifva, när Konungen äger en bestämd rättighet att ändra SpannmålsTullen; emedan det då blir öfverflödigt för Rikets Ständer, att derom öfverlägga.
Jag kan icke utgå från någon annan grundsatts, än den, att
Konungen må sänka alla afgifter så rhycket lian vill, emedan detta innefattar en tydlig fördel för landet.
Grundlagen har i 60 §. med skäl betagit Konungen rättighet att höja skattebeloppen; men att icke kunna sänka dem, är icke i någon af Sveriges Grundlagar Honom förbiudit.
Jag är öfvertygad, att stadgandet i denna §. är af mera vigt än man kanske föreställer sig, och om det vore möjligt att under våra formers oformlighet behandla någonting formenligt, skulle jag begära att denna sak mätte hvila, tills frågan om grundsattsen för Spannmålshandeln i allmänhet blifvit afgjord.
Men då vi alltid äro i den ställning, att icke veta, hvad sorn i de andra Stånden blifvit afgjordt, vill jag icke begära upskof, ehuru jag är af samma tänkesätt med Herr Hjerta; fluctuationer i Tullen äro högst ofördelaktigt verkande på Den 26 Februarii e. m.
Spannmålsliandeln.
Under medgifvande, att enligt den gamla redactionen Konungen icke äger rätt sänka Tullen på Spannemål, anser jag oss i alla fall böra hålla oss vid den gamla, emedan jag finner mindre äfventyr dervid, att då det ankommer på Rikets Ständer att utsätta ett belopp, Konungen må kunna böja det, än om Han skulle få sig en moralisk förbindelse ålagd, att följa conjuncturen med ett ständigt höjande och sänkande.
Herr Lefrérij, Johan Pehr:
Jag finner den gamla och den nya redactionen uttrycka alldeles samma sak, ehuru den nya gör det något bestämdare.
Den gamla är likväl, om man så vill, ternligen tydlig, enär den säger: ”Ej må några allmänna afgifter ”— —- — —■ — — utan Riksens Ständers ''samtycke kunna förhöjas.”
En klar följd häraf är, att de alla kunna sänkas.
Vidare står: ”Stora Sjötullen å inkommande ”och utgående Spannemål allena undantagen.
” När nu Tullen på någon vara icke får höjaSj utom på Spannemål, men Tullen på alla varor får sänkas} feå är häraf en gifven följd, att Tullen på Spannemål får både höjas och sänkas.
Den nya §. säger precist detsamma, och för min del är beslutet således likgiltigt, emedan jag finner dem lika goda båda två.
Herr Tliamj Wolrath:
Om Grundlagen tolkas efter sin ordalydelse, fruktår jag, 254 Den Pebruarii e. ra. alt 6» §.
2 Punkten, enligt gamla redactionen, icke innehåller någon rätt för Konungen alt sänka SpannmålsTullen, ehuru högst angeläget jag finner det vaVa.
Jag skulle således tillstyrka bifall å den nya, men vill likväl icke vara envis deruti, emedan jag förmodar, att Rikets Ständer nu, likasom vid 1823 års Riksdag, lemna Konungen häruti en obegränsad rättighet; hälst det icke är möjligt för Ständerna alt föreskrifva den Tull, som alltid är den bästa och lämpligaste.
I denna förutsättning kan det vara indifferent, hvilkendera redactionen antages.
Då jag hört en värd Talare påstå, att det vöre Konungens rättighet, att sänka Tullen på Spanneroul, derföre, att det icke är uttryckeligen förbudet; så kan jag icke annat än på det högsta reservera mig mot en sådan tolkning af Grundlagarna.
Samma princip, sorn Regeringen så ofta gjort gällande emot Riksens Ständer, böra väl äfven Riksens Ständer anse gällande för Regeringen, nemligen att ingen ting annat är lofgifvet, än det, som finnes i Grundlagen bestämdt utsatt.
Och jag får för öfrigt blott hemställa, hvad säkerhet vi hade rörande Statsregleringen, om Konungen kunde nedsätta alla de taxor vi beviljat.
Äfven jag reserverar mig mot Herr Lefrens raisonne - Den 26 Februarii c. ni. inent, att då det är förbudet för Konungen alt böja SpannemålsTullen, det måtte vara honom tillåtet att nedsätta den.
Jag tror att detta icke är af de slags sattser, sorn man kan vända om, med bibehållande af sanningen.
Jag anser icke Konungen hafva af Grundlagen fått någon annan rätt, än dess tydliga föreskrifter lemna honom.
Att genom utsträckning leda sig till ett annat begrepp, kan icke vara tillåtet.
Således, i motsatts mot hvad man sagt:
Om det är förbudet att höja, kan det icke vara förbudet att sänka Tullen, skulle jag vilja säga:
Det är förbudet att böja Tullen, men ingenting sagdt om rättigheten att sänka den.
Denna rättighet kan ej upkomma genom ett förbud att höja den, ty detta förbud har ingen annan motsatts, efter sund logik, än — rättigheten alt höja Tullen, hvilken genom detta förbud blifvit hämmad.
— Är Tullens sänkning ingenstäds i Grundlagen medgifven med uttryckliga ord såsom en rättighet, så existerar den icke.
Den kan ej upstå genom en indirect salts, upkommen genom ett origtigt sätt att göra analogier.
Det är i anledning af de två sista Talares yttranden jag begärt ordet.
Svenska Folkets representanter år i8oc) anade icke möjligheten deraf, alt denna representation år 1829 skulle anse skadligt för delta folk, att få nedsat - 256 Ben 26 Februavii e. m. ta statler.
Således kunde de icke tänka sig möjligheten af den tydning* att Rikets Ständer, om Styrelsen funné afgifter kunna nedsättas, icke skulle tillåta det, till allmän nytta för Samhället.
Jag ser mig nödsakad förklara, hvarföre jag ansåg likgiltigt, hvilkendera redactionen antoges.
Om i den nya §:n stått: ej må några afgifter — — kunna höjas eller sänkas; då skulle jag ansett detta förslag innefatta en redactions-forbättring.
Men som det icke så är, finner jag éj heller någon nödvändighet, att antaga en så kallad bättre redaction, som likväl icke är bättre, än den.gamla.
Om Konungens rätt att sänka Tullen, finnes icke taladt på något ställe i Grundlagen, hvarföre ock Ständerne vid sista Riksdag, serskildt öfverlemnade till Konungen denna rättighet.
Jag anser derföre nyttigt, att den nya §, antages, för ått få någonting bestämdt i den vägen; ty i det skick Grundlagen nu är, kan detta ämne icke afgöras annorlunda än genom Konungens sanction.
Jag anhåller derföre om proposition till bifall å den nya redactionen.
Hans Excellence Herr Grefve De la Garcliej Jacob:
Jag kan ieke alldeles dela sam - Den ä6 Februarii e. m. samma tanka, som Herr Lefren.
Jag finner den gamla redactionen högst otydlig, den sednare deremot ganska klar.
Jag kail icke gilla den tanka, att, enligt den gamla §:n, skulle finnas någon bestämd rätt för Konungen att sänka Tullen på Spannemål.
Då i den nya åter förekommer, att Tullen må af Konungen, efter omsländigheterne, bestämmas, tror jag något hvar medger förmånen deraf, alt det ligger i Konungens magt att höja eller sänka denna Tull.
Omständigheterne hafva i sednare tider bevisat behofvet deraf.
Hvarföre då icke söka ali möjlig tydlighet?
Hvad ondt ligger väl i orden: ”efter omständigheterna bestämmas.
” Dessa ord inbegripa både sänkning och höjning, då den gamla redactionen deremot endast innehåller rättighet till förhöjning.
Jag anhåller således om proposition till bifall å den nya redactionen.
Då det för mig alltid skall blifva en tillfredsställelse att erkänna misstag, när jag derom blir öfvertygad, får jag förklara, att jag af Herr Lefren blifvit uplyst om rigtigheten af Herr Hjertås anförande, att Konungen efter den närvarande föreskriften kan både höja och sänka SpannmålsTullen.
Del. är på denna grund, jag önskar, att den gamla §:n må bibehållas, emedan jag icke anser orden: 'efter omständigheterne innebära oåi4 H. 17 258 Den 26 Februari i e. m. got lagstadgande.
Jag tror det sätter Styrelsen i ett förhållande, att omständigheterne komma för mycket i bedömmande, och när Styrelsen, efter gamla redactionen, äger rätt till både sänkning och höjning, finner jag icke något skäl, att antaga den ifrågavarande förändringen, utan yrkar afslag derå.
Då vi bär nyss erfarit, att en af Ståndets skarpsinnigaste Ledamöter missförstått den gamla §:n; så kan jag icke se annat än en förmon deraf, att Ridderskapet och Adeln antager ConstitutionsUtskottets förslag, hvarigenom något ytterligare tvifvel om
Konungens rättighet i förevarande afseenden ej kan upstå.
Jag kan så mycket mindre instämma i den siste värde Talarens tanka, att den nya redactionen innebär någon utmärkt fullkomlighet, som der icke står, att inga afgifler må kunna utan Ständers samtycke förändrasj utan endast förhöjas.
Jag blir derföre vid min öfvertygelse, att om Styrelsen skulle finna skatterne kunna nedsättas, bar hon dertill full rätt, och bar haft det af ålder.
Följden af en sådan åtgärd, skulle utan tvifvel icke blifva någon annan, än att Rikets Ständer vid deras nästa sammankomst kommo med en tacksägelse-adress till Konungen; men De|n 26 Februarii e. m. deremot tror jag det icke vara nyttigt, om
Regeringen skulle ställas i en slags förbindelse, att sitta och fundera på förändringar i SpannmålsTullen hvarje månad.
Jag vill korteligen förklara min mening, att då Rikets Ständer äga rätt bestämma Tullen på alla varor, och bär förekommer, att Kouungen äger denna lätt i afseende på SpannmålsTullen, tror jag, att den sträcker sig allenast tilt att höja, icke till att sänka den.
I anledning af hvad den siste värde Talaren anfört, att det varit en urgammal Regeringens rätt att lindra folkets bördor, får jag nämna, det jag icke tror de lindras deraf, att SpannmålsTullen nedsättes till den grad, att vi blifva öfverhopade af utländsk Spannmål.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll den föreslagne nya redactionen af 2 Punkten i 6'o §.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition lill afslag å berörde nya redaction.
Ja och Nej. Grefve Posse_> Arvid:
Mig synes det likgiltigt, om den föreslagna nya redactio 17* - Ben 26 Februari! e. mi nen antages eller icke.
Jag skulle derföre önska, att få veta, huru denna sak i de öfrige Stånden är afgjord, ty om redactionen i något af dessa §tånd är afslagen, tror jag, att vi utan samvetsförebråelse kunna göra sammaledes.
Undertecknad RiddarhusSecreterare tillkännagaf, att Hedervärda BondeStåndet, enligt derifrån ankommen officiel uplysning, afslagit det nya redactious-förslaget; men att från de öfrige tvänne RiksStånden någon underrättelse ännu icke anländt, om eller huru frågaii derstädes blifvit afgjord.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken å nyo framställd proposition, blef det ifrågavarande nya redactions-förslaget af Ridderskapet och Adeln förkastad t. 63 §.
Dessutom böra för oförsedde händelser tvänne särskilta tillräckliga summor afsättas och anslås; den ena att vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar, eiler andra högst vigtiga och angelägna ändamål, , sedan hela StatsRådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra att, vid infällande krig, af Konungen lyftas, sedan Ilan StatsRådet in pleno hort och Riksens Ständer sammankallat.
Riksens Ständers för - Den 26 Februarii e. m. seglade och i B an r/uen deponerade anordning å sistnämnde summa må ej förr brytas eller summan uthetalaSj, än sedan Rrksdags-kallelsen blifvit i Hufvudstadens Kyrkor vederbörligen kungjord.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af berörde nya redaction.
Ropades Ja. 68 §.
(Tillägg af ett nytt Momentf) De till särskilta lofliga Verk och Inrättningar hörande Medel förvaltas enligt de grunder och Reglementen, som Delägarne sjelf ve derom föreskrifva.
Jag har verkeligen baft svårt, att öfvertyga mig, antingen denna redaction härledt sig från C011- stitutiousUtskoltcts tanka, alt 16 §.
RegeringsFormen vore något ofullständig, eller om det verkeligen är Utskottets mening, att, genom denna del af 68 §., undandraga Rikets Ständers Revisorer granskningen af sådane verks medel, som förvaltas efter särskildta grunder och föreskrifter.
För mig synes det tydligt, att den gamla redaclionen icke har det ringaste sammanhang med föreskriften för Rikets Ständers Revisorer.
Jug har icke kunnat tolka den föreslagne nya redactionen annorlunda, än såsom en 2Ö2 Den 26 Februarii e. m, säkerhet för individen, att dä han ger en gåfva eller ett sammanskott, få derföre åtnjuta den säkerhet, sorn han, efter min öfvertygelse, redan äger efter 16 §, Regeringsformen, Jag anhåller således, att den nya redactionen måtte förkastas, emedan den skulle föranleda till ständige strider emellan Revisorerne och de, som förvalta Cassorna.
Hans Excellence Herr Grefven och RandtMar skalken gjorde proposition till bifall å den föreslagne nya redactionen, Ropades Nej.
I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde redaction.
Ropades Ja, 98 §•
(Tillägg vid slutet 1 händelse Justitieombudsmannen vid samma Riksdag, under hvilken lian blifvit vald, af säger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skola Riksens Ständer i Embetet genast insätta den Man, som de till hans Efterträdare utsett.
Skulle JustitieOmbudsmannens utsedde Efterträdare, under påstående Riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet, eller i JustitieOmbudsmansEmbetet insättas, eller med döden Den 26 Februarii e. m. 263 afgå, utväljes, pä ofvan stadgade sättj en annan behörig man i hans ställe.
Hvilket nya tillägg, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln antogs. 98 §•
(Ytterligare tillägg.')
Inträffar något af dessa fall emellan Riksdagarne, skall Riksens Ständers rätt härutinnan genom deras Fullmägtige i Bancjuen och RiksgäldsContoiret utöfvas.
Hvilket ytterligare tillägg äfven af Ridderskapet och Adeln bifölls. 102 §, 7 Punkten, •—• —•
— Denna Domstol, hvars sammanträden, hållna å ett dertill t/enligt offentligt ställe, allmänheten må kunna, i män af utrymmet och under behörig upsigt å ordningen, bivista, med förbindelse likväl att afträda när om besluten öfverlägges, äge, sedan ransakningen fulländad är och Domen efter
Lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna, — Hvilken nya redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls.
Riksdagsordningen, i3 §.
Universiteten i Upsala och Lund vare berättigade att, till Riksdagsmän i Pre - 264 Den 26 Februarii e. m. steStåndet, utse hvartdera tvänne Professorer från de verldsliga Faculteterna.
Vi hafva redan i fqrmiddagens plenum öfverlagt, så väl om det på sid.
14 af den tryckta upgiften föreslagne Moment af r3 §. som. det nu ifrågavarande.
I det förra var frågan om Ordinarie Professorer, och här är endast skillnaden emellan orden äge och vare berättigade.
. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm:
Lika med Friherre Cederström erinrar jag mig, alt en öfverläggning förevar i förmiddagens plenum, ehuru icke alldeles rörande samma ämne.
Frågan var då, om i §. skulle stå Ordinarie Professorer eller Professorer från de verldslige Faciilteterne.
Nu är åter frågan emellan orden äge och vare berättigade.
När man förkastat den i förra afseendet föreslagne nya redactionen, och bibehållit den gamla, kunde väl deraf dragas den slutföljd, att man äfven ville bibehålla ordet äge.
Likväl är nu intet hinder, att förändra det till vare berättigade, så vicia Ridderskapet och Adeln anser den senare ordställningen tydeligare upfatta meningen.
Men vi hafva vid denna Riksdag sett, att PresteStåndet sjelf icke upfattnt §:n så.
Ett förtydligande synes mig sålunda nödvändigt, och för min del tillstyrker jag derföre bifall å ifrågavarande förslag.
Den 26 Februarii e. m. 265 Grefve Frölich, David:
Derigenom att vi i förmiddagens Plenum ogillade ConstitutionsUtskottets, å sidan 14 uti den tryckta Upgiften förekommande, förslag till ny redaction af 2 Mom. i 13 §.