Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lägger man nu dertill det förhållande, som den siste värde talaren ganska riktigt anfört, att god årsväxt och de då nyss upplånta utländska penningarne förorsakade stor tillgång på penningar, och detta åter en i allmänhet förökad import, så tyckes mig den af den värde Gr:n påpekade hastiga tillväxt i importen vara en naturlig följd af dessa förhållanden.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels alslag derå samt bibehållande af den nu för vissa slag kläder stadgade förhöjning af 50 och af 100 proc. i den för tyget bestämda tullsats, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af det nu uti ifrågav:de hänseende gällande stadgande, då svaren utföllo med många ja, jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utskits två sednare hemställanden.
Den vidare behandlingen af förev:de Betänk, uppskjöts till e. m:s plenum.
Föredrogs ett från Högv, Preste-St. ankommet prot.-utdrag N:o 302, innefattande inbjudning till R. o. Ad. att förena sig Den 28 Maj e ni. uti Preste-St:ts beslut i alseende å 44:de och 45:te punkterna af Banko-Utsk:ts Betänk.
N:o 35, med förslag till reglering af bankens låne- och kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen bankovinst.
Upplästes ett af Frih. von Schwerin, Jules, ingifvet memorial af följande lydelse:
I anledning af en förestående utländsk resa anhåller jag, med bibehållandet af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig den plats i Banko-Utsk:t, jag sedan början af förev:de riksdag innehaft.
Sedan B. o. Ad. härtill lemnat bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i BankoUtsk:t efter Frih. von Schwerin. B. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m.
Thorsrfagen den 28 Maj 1863.
Mot B. o. Ad:s i fråga om artikeln »spanmål och andra landtmannaprodukter» fattade beslut, får jag härmedelst nedlägga min reservation.
Emot det af K. o.
Ad., i strid med de åligter, som vid flere föreg:de riksdagar inom Ståndet gjort sig gällande, i gårdagens plenum fattade beslut att bestämma importtull för vissa landtmannaprodukter, anhåller jag
Deu 28 Maj t. m. sri att få mig reservera.
Jag gör det emedan dessa tullsatser åsyfta att fördyra de oundgängligaste lifsförnödenheterna, hvilka det är af vigt för hvar och en och i synnerhet för den fattigare folkklassen att erhålla till möjligen lindrigaste pris, —• emedan jordbruket under de år, som förflutit sedan ifrågav:de produkter blefvo tullfria, gått betydligt framåt och dermed ådagalagt skyddets obehödighet, — emedan en återgång till ett redan öfvergifvet system beröfvar tullagstiftningen den stadga, som för näringarnes trefnad är så behöflig — och slutligen, emedan skyddstullar, som innebära den ena medborgarens beskattande till förmån för den andra, endast under öfvergång till ett friare handelssystem böra bibehållas, men icke, sedan de en gång afskafläts, åter införas.
Hr Nordenfalk, Garl: Jag anhåller att få till protokollet antecknadt, att jag instämmer i den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation.
Afven jag ber att få instämma i Hr von Ehrenheims reservation.
I den af Hr von Ehrenheim algifna reservation ber jag att få instämma.
Jag anhåller att få förena mig i Hr von Ehrenheims reservation.
Hr Fahnehjelm, Gustaf: Genom en tillfällighet, som jag beklagar, hindrad att vid voteringen i går afton svara vid uppropet af mitt namn, anhåller jag att få till dagens protokoll antecknadt, att jag icke medverkat till det beslut, som K. o. Ad. då fattade.
Jag anhåller att få instämma i den af Hr von Ehrenheim algifna reservation.
Frih. Bennet, Nils Gustaf Fredrik:
Afven jag ber att få instämma i den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation.
Hr Cederstråle, Erik Carl Johan:
Afven jag anhåller att få instämma i Hr von Ehrenheims reservation.
Hr Silfversparre, Oscar:
I den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation ber äfven jag att få instämma.
Fortsattes behandlingen af Bevil!n.-Utsk:ts Betänk.
Den 28 Maj «. m.
Knallhattar — Knytningar.
Utsk:ts hemställanden bi föllos.
Koeffyrer.
Hr Fåll raeus, Johan Fredrik:
Min vid Utsk:ts Betänk, afgifna reservation visar, att ifrågav:de beklädnads-persedlar äro af ytterst skiljaktig beskaffenhet, så att de mången gång i värde ej uppgå till 2 rdr, då de deremot stundom kunna uppskattas till 50 å 60.
Den af Utsk:ts majoritet varan åsätta fixa tull af 2 rdr är således på en gång alldeles för hög och alltför låg.
Missförhållandet kan icke på lämpligare sätt rättas än såsom Kommers-Coll. och General-tullstyrelsen i öfverensstämmelse med förhållandet i andra länder föreslagit, eller att den för koeffyrer bestämda afgift ur taxan utgår och för deras tullbehandling hänvisas till artikeln kläder.
Jag anhåller derföre, att, med förkastande af Utsk:ts yttrande, detta embetsverkens förslag måtte godkännas.
På de skäl, Hr Fåhraeus anfört, anhåller jag att B. o. Ad., med afslag å Utsk:ts Betänk, i denna del, ville bifalla hvad Hr Fåhraeus föreslagit.
Afven jag vill förena mig i det yrkande, som af de sista 2:ne värde talarne blifvit framstäldt.
Mitt föredrag i detta ämne skall visserligen icke blifva långt.
Jag vill blott antyda huru såväl den dagliga erfarenheten ur lifvet, som och åtskilliga berättelser i mvthologien vitsorda, att den nordiska qvinnan, äfven utan all tillhjelp af utländskt bjeffs, eger förmågan att fängsla Svenska män.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE MIDIDia33ÄÅ3P15I dxem IMDllbSr, VID iafltima lliksfragen i j8>tackl)alm Åhks 1847 OCH 1848. .tinifil Hiiflel.
Hörbergska Boktryckeriet, 1 84 S.
Tisdagen den 4 Januari 1848.
Plenum kl. | till 12 f. m. Justerades 4 prot.-utdr. för d. 29 sisll. December e. m., samt pleni-prot. för d. 22 i samma månad f. oell e. m.
Hrr Electorers listor vid val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-, samt en ledamot i Hidd.Utsk., och hade dertill blifvie utsedde i Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottet; efter N:o 312.
Dc Geer lill Finspong, Gustaf Gerhardi N:o 49.
Frih. Fleetwood, Fredrik Ulrik Miles.
Riddar hus-Utskott et: efter N:o 385.
Bonde, Gustaf: N:o 146S.
Iirr Stedt, Fullm.
Gr. Bonde, Gustaf.
Äfvenledes öppnades Hrr Electorers lista vid val af en suppleant i Banko-Utsk. efter N:o 833.
Hr Tham, Sebastian Mathias; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1991.
Ilr Skiöldebrand, Carl Fredrik.
Hr Tham, Casper Wolrath, anförde skriftligen:
Då jag förliden plenidag anhöll om ordet, i anledn. af motionen nirå le borttagande ur allmänna lagen af 3;dje § i Missg:sbalken och i anledn. af flere inom detta hus då fällda yttranden, rådfrågade jag mindre dc krafter, hvilka jag, uti en offentlig diskussion ännu ej öfvad, ägde att anlita, än den religiösa öfvertygelse och känsla, hvaraf jag hitintills funnit och hoppats allt framgent finna mig oändligen lycklig, samt vördnaden för det lagbud, som med denna öfvertygelse och känsla sammanstämmer; Det är således icke endast derföre, att jag utom detta hus är en kyrkans tjenare, som jag, ung och vid parlamentarisk vapenrustning ovan, inlåter mig uti strid emot mogna och segervana kämpar, utan egentligen derföre, att min själs innersta väsende djupt blifvit skakadt, egentligen icke af sjelfva motionen, hvars upphofsman jag villigt skänker min högaktning, ehuru förnekande mitt bifall till hans förslag, utan derföre att motionen föranledt yttranden inom detta hus så förnärman 1* - 4 Den 4 Januari. de emot det embete, hvilket jag har den lyckan alt hafva fått ikläda mig, och den heliga sak, för hvilken detta embete verkar, att tystnaden å min sida vore ett förräderi mindre mot samma heliga sak, som gått och nog går fram, oaktadt Nidhögr gnager på roten till trons Ygdrasil, och emot den Svenska kyrkans Högv. Presterskap, som, lugnt i tillförsigten till den Herre, hvars tjenare det är, med ömt deltagande ser ned på och, så vidt det förmår, till förbättring tager sig an desse en lättsinnig tids beklagansvärde sakförare, som vilja omstörta allt så i stat som kyrka, än ett förräderi emot mitt eget hjerta och dess varma obetingade tillgifvenhet för en tro, hvilken jag med glädje förkunnar ibland folket och hvilken man här tillåtit sig att pä det mest obetänkta sätt håna.
Ilvad nu sjelfva motionen vidkommer, så skulle jag, endast rådfrågande en kortsynt menniskokärlek och toleransen, som oaktadt lagens härda ord, efter utlänningars intyg inom Sverige, i sjelfva verket vida mera äga rum än uti andra länder, gerna för min del uti densamma instämma, om icke ans varspä följden för affall ifrån vår rätta evangeliska lära vore djupt grundad uti sjelfva beskaffenheten af saken, och dess borttagande således i fullkomlig motsägelse med densamma.
Jag kan ej linna annat, än alt då någon gör affall ifrån den religion, särdeles vår endast på Guds eget välförstådda ord grundade lära, hvaruti han blifvit född och uppfostrad, han derigenom afkunnar den bestämdaste förkastelsedom öfver fadrens tro och röjer ett tydligt bemödande att tillintetgöra densamma samt slita det andeliga, det mest vigtiga bandet emellan sig sjelf och anförvandter samt fädernesland.
Ty då han endast under betinget af en viss trosbekännelse föddes till och tillförsäkrades om medborgerliga rättigheter, förfalla af sig sjelfva alla anspråk pä rättigheterne i samma stund som den minsta rubbning äger rum uti betinget för densamma, eller samhällskontraktet är å affällingens sida brutet genom upprifvande af den egentliga grunden för detsamma, sorn var den religiösa åsigten, och samhället kan efter alfallet lika litet förblifva i oförändradt förhållande till a hallingen, som han bibehållit sin ställning till samhället.
Ser man på anledn:ne till affall ifrån protestantiska Lutherska läran till andra trosformel’, så skola de befinnas ytterst härleda sig ifrån en bristande klar och lefvande insigt uti det vigtiga ämnet.
De närmaste anledmne äro annars indefferentism och egennyttiga timliga beräkningar, hvilka ej kunde göra sig gällande, derest en djupare uppfattning af trosangelägenheten förefinnes.
När nu vårt samhälle med stora uppoffringar å sin sida har boredt ymniga och nära lill hands varande tillfällen till okunnighetens undanrödjande samt till väckande och lifvande af en religiös anda hos hvar och en, som icke, en krass materialist^ anser trons angelägenhet vara en högst underordnad, ingalunda vigtig, snarare löjlig sak, så vore det en föga välbetänkt lagstiftning, att å den andra genom det ifrågavar. lagbudets afskaffande likasom uppmuntra till okunnighetens bibehållande, och deraf följande indifferentism samt lättsinnighet uti trossaker.
När nu affallingen tydligen ådagalägger, att han ej är en man att tro uti samhällets och hans eget hjertås lifsfråga, religionen, el - Ken 4 Januari. 5 ler all han ej lili den håller förband och lofven, så kan man annu mindre af honom vänta, att han nti andra mindre vigliga frågor skall förhålla sig såsom mera tillförlitlig och rättskaffens; och då han genom alfallet högtidligt proklamerat otillförlitligheten af sina grundsatser, sä finnér jag mig derutaf äfven förhindrad, att, hvad jag annars gerna skulle göra, medgifva honom t. o. m. den medborgerliga rättigheten att, naturligtvis med förlust af alla andra, stadna nti landet oell lefva af sina händers arbete, emedan han efter alfallet kommit lill hela sin omgifning uti ett helt annat förhållande än förut.
Delta må i korthet vara mitt oförgripliga yttrande ruride sjelfva hufvudfrågan.
Ronde de anföranden, hvartill frågans framställande har gifvil anledn., har min, likasom sannolikt sainlelige vid tillfället närvar.
Hrr medlemmars af II. 11. o. Ad., uppmärksamhet blifvit pä ett högst obehagligt sätt fästad vid Hr L.
Hjertås yttrande, icke så mycket för det ampla förordandet för saken, hvilket var att ifrån honom vänta, utan fastmer för det sätt, hvarpå del framfördes.
Det är i allmänhet nu så beskaffadt med vissa moderna skriftställare och talare, alt dä de skola yttra sig uti ämnen som angå stat och kyrka, de gripa till samma gamla vapen, som hundra gånger förut blifvit af skicklige stridsmän dem ur händer ryckte och söndersplittrade, att de beständigt spela en komedi, som borde kallås:
Sehrimner i Vallhall, och att man alltid har anledn. erinra sig en stor härförares tal nti ”Hamnbusiaden eller Ingen Herre mer": ”Sorn i en gryta, der ärter och surkål kokas tillsammans, porlande visa sig ärter och surkål, och surkål och ärter; Föllo sä drottens ord, och liknade närmast en soppa.” Herr Hjerta har talat om England och Nordamerika, om Nordamerika och England, utan alt det för mig kunnat blifva klart, hvad som dermed skulle bevisas. ”1 England,” säger han, ”göra den kafholska lärans bekännare proselyter, emedan den Engelska högkyrkan, ” af fruktan för rationalismen, ”gynnar katholicismen.”
Inom högkyrkan skulle, såsom det vill synas mig, således inga proselyter vidare vara att göra för katholicismen, och nogare tahult, finnér den, som närmare känner till dessa kyrkor, en större inre likhet deni emellan än man vill medgifva, utan att fästa afseende deruppå, att Engelska högkyrkan äfven uti yttre afseende vill bära namnet af katholsk.
I Nordamerika, mönsterstaten för hela det unga Sverige, emedan det är materialismens förlofvade land, säger Hr Hjerta, att ”kalholikerne, för den fullkomliga religionsfriheten, icke komma till öfvervälde, emedan de ej gynnas med någon öfvervägande makt i staten,” hvilket synes
Vara att förklara idem per idem.
Men om vi lemna denna Hr Hjertås anrättning, utan all bestämd smak, så har han under loppet af sitt tal, och dä han ”gick till sjelfva .saken,” vidare för detta Högh hus framburit en annan så mycket mera till smaken bestämd, som den tagits ur de gamla, längesedan kasserade, unkne kärlen.
Vår s. k. rena Evangeliska lära skall innebära åtskilliga motsägelser, så bekänner Hr
Hjerta för sig sjelf och det bekänner lian äfven under förtroligt samtal förandra.
Dessa motsägelser skola ”föranleda dertill, att man för all bi - Den 4 Januari. behålla läran, måste förbigå förklaringen af vissa delar eller förklara, att man ej får söka uttyda det,” hvarföre också inom vår kyrka ”lärer hafva bildat sig en exoterisk och en esoterisk tro.”
Då talaren ej närmare antydde, uti hvilka afseenden motsägelser skola förekomma, sä är det ej möjligt, att söka för honom häfva de samma och bibringa honom åtminstone en hjelpelig Christendomskunskap, hvilken han ädagalagdt sig ingalunda äga, då han helt nyligen försökte sig med en splitter ny definition på ”Försoningsläran,” om hvilken han derjemte helt. naivt bekänner, ”att det låter styggt att höra talas.”
Vår läras mysterier, högst få och knappast mysterier för den, som sä lefvat sig in uti ordets sanningar, att han vet, på hvem lian tror, lära stöta en man af dynamiken, af handgripligheten, af materialismen.
Uti hvilken troslära förekomma ej mysterier, eller hvilken åger sä få och sä till hjerta t talande, som vår?
Hvilken af sjelfkärlek och vetenskapligt högmod intagen mästare inom naturvctenskaperne måste ej erkänna, att förståndet för honom står stilla, som man säger ?
Huru kom t. ex. den första ormtunga i rörelse?
Hvilken bevingade den första spyllugan?
Huru erhöll hyenan sin roflystnad och glupskhet?
Nej! antingen christlig, om liden och eviglieten talande, religion med mysterier, ju färre, desto bättre, eller Straussianism med menniskoslägtets tröstlösa sjelfförgudning.
Såsom allmänt kändt är, har äfven värt land hall en öfversteprest, för den sednare, emedan det ansågs vinstgifvande att i den slemma tiden tjena vid dess altare.
Alt medlemmar inom vår kyrka skola finnas, som hafva en exoterisk och en annan esoterisk tro, är contradictio in adjecto.
Huru det med talaren sjelf i detta afseende förhåller sig, har han väl ej tydligen upplyst, sä vida han ej gör anspråk afl räknas lill den mera ”bildade delen af folket,” hvilken, såsom han säger, skall uppfatta vår lära med särskilta undantag pä det sätt, alt den ej tror läran utförd i sin helhet, ”sådan dogmen etablerat den.”
I händelse af sådant anspråk, måste talaren och alla med honom lika tänkande anses icke tillhöra vår kyrka, som väl tillåter skiftning i lärosatsernas uppfattning efter förmågan hos olika subjekter, men ej kan erkänna för medlemmar dem, som bestämdt förkasta dess grundsanningar.
Lärans förkunnare, det är presterskapet, säger Hr Hjerta vidare, ”försvara lärans efterföljd i dess ursprungliga skick, dock ej annorlunda än såsom en nödvändig statsanstait för den allmänna fridens upprätthållande”, och skola hafva, såsom en föregående talare lärer hafva yttrat och Hr Hjerta upprepar, ”en tro i hjertat, och en annan pä läpparna”.
Man har rättighet att fråga Hr Hjerta, hvilka af Sveriges prester befinna sig uti denna afskyvärda belägenhet med ett dubbelt hjerta utan tro på den lära de förkunna.
Han svarar sannolikt: mina vänner ibland presterskapet, med hvilka jag har mina ”förtroliga samtal”.
Vi erinra oss huru den stora härföraren i ”Hamnbusiaden,” dä han utnämner sin fältprost, yttrar: ”Prest skull finnas i hären, men han bör blifva derefter;” Ja, man har anledn. att förmoda det vara prester derefter, som bibringa talaren hans tänkesätt om Ståndet i allmänhet.
Icke endast för Dell 4 Januari. 7 egen del, utan för det Svenska presterskapet i allmänhet, så vidt jag haft lyckan lära känna och värdera detsamma, nedlägger jag härmedelst en högtidlig protest emot beskyllningen af den dubbelhet, att detsamma skulle för folket predika en annan tro, än som bodde i predikantens hjerta.
Den värde talaren slutar sitt anförande med en annan, efter min uppfattning stor osanning, (det II.
Ståndet täckles förlåta mig begagnandet af delta ord); han säger nemi. alt sjelfva pröfningen af vår läras sanning ”skall ådraga straff af landsförvisning.”
Alt anföra denna förblandning af religionssanningarnes redliga undersökande, hvartill Skriften uppmanar och hvilket vära lagar tillåta, med ett lättsinnigt affall frän vår lära, är nog för uppgiftens vederläggande.
Hvad vill nu den värda talaren?
Religionstvång utomlands t. ex. i Schweitz, såsom man i allmänhet känner, och den oinskränktaste religionsfrihet inom fäderneslandet.
Jesuiternas förjagande ur det förstnämnda landet, men en möjlighet för dem, att pä hemliga vägar smyga sig in i Sverige.
Icke längesedan uppfördes bland oss det vämjcliga skådespelet, att ett konsistorium blef offentligen och oförsynt anfallet derför att det sökte hindra uppförandet af ett mclhodisliskt kapell uti hufvudstaden, och då sedermera predikanten i detsamma icke befanns arbeta uli (idens beklagansvärda riktning, skickade man pöbel alt slöra offentliga andaktsöfningar.
Den tragedi, som dä uppfördes uli smått, torde, om den väckta motionen vinner framgång, snart komma att uppföras i stort.
Jag vill dock cj tro, att talaren, med sin öfverlägsna skicklighet alt beräkna, haft sin skarpa blick fästad på eli sådant utviilgadt fält för verksamhet.
Jag anhåller vördsammast att dessa mina anmärkmr vid motionen och i synnerhet vid Hr Hjertås beskyllning emot presterskapet måtte få till Utsk. åtfölja.
Detta anförande afbröts genom ankomsten af Hr Statsrådet och chefen för linans-depart. m. m. Sven Abraham Munthe, som å K.
M:s höga vägnar allemnade en Dess nåd. propus, (ill 11. St., men sedan Itr Tham, efter det Hr Statsrådet blifvit utbelcdsagad, uppläst sitt anförande till slut, biföll 11. o. Ad. att detsamma finge remitteras till Lag-Ulsk., dit Gr. von Stedingks i ämnet väckta motion blifvit remitterad.
Utsk. inkomna förslag till li.
N:o 1, i fråga om användande af de å anslagen lill uppförande af cellfängelser uppkomna öfverskott; N:o 2, ang:de medels anvisande för Topografiska corpsens arbeten samt för fortsättning af fästningsbyggnaderne under innevar. år; ]\T:o 3, angale anslag för fullbordande af nya dockbyggnaden i Carlskrona samt förändring af flintlåsgevär till gevär med slagkrutsantämlning; samt Nio 4, angide riksdagskostnadernes bestridande genom riksg.kont. 8 Dun 4 Januari.
Föredrogs och lades på bordet K.
M:s nyss ankomna nåd, propos. af d. 20 sisth December, ang:de beskatlningsväsendets samt uppbörds- och redogörelse-verkets förenkling.
Gr Frölich, Gust.
Tillfälligtvis frånvar. när Gr.
Posses, Fredrik Salomon, motion om anslag af Statsmedel för s. k. räddningsanstalter för barn blef remitterad till Ulsk., anhåller jag att nu dertill få lägga följande; Man har temligen allmänt velat göra den satsen gällande, att det är det uppväxande slägtet, som borde förvaras mot beträdande af den lastfulla och brottsliga banan; antager man denna regel, så äro onekligen anstalter, som intaga till uppfostran vilseföra, vanvårdade och vanartiga barn, de fördelaktigaste inrättningar till befrämjande af nämnde ändamål.
Man angifvet' väl allmänneligen icke flera än den, som är i Skäne stiftad i denna syftning, men det torde dock finnas flere, åtminstone är en så beskaffad för Nyköpings län, som varit i verksamhet nära 30 år, och hvilken lcnmat de vackraste resultater ; det är derför jag, som en längre lid förestått ledningen af sistnämnde, med någon erfarenhet om nyttan af densamma vågar lifligt förorda motionen, öfverlygad att om medel blifva att tillgå för anläggandet af dylika pä flere häll, de troligen mera allmänt skola uppstå, och de nu befintliga blifva utvidgade, ty det är särdeles i sednare tider, sedan förarbetandet af råämnen för hand blifvit utträngdt af machineriers verksamhet, som lämplig sysselsättning med svårighet kan beredas inrättningens personal, då afseende (astes vid inkomsten deraf, påräknad lill en del för underhållskostnaden.
Således kunde man ty värr motse, att de nu befintlige inrättningar af detta slag i en framtid och kanske snarligen skulle upphöra, eller åtminstone nödgas inskränka sin verksamhet i brist pä nödiga tillgångar, hvilket i båda fallen vore en förlust för det allmänna, liksom att man icke kunde hoppas på anläggandet af nya.
Derför om ifrågavar. inrättningar anses vara ändamålsenliga, lärer icke annan utväg finnas till betryggande af deras bestånd eller uppkomst, än att R.
St. bevilja anslag för detta ändamål, och skulle jag tro, att det af motionären föreslagna belopp 5000 r:dr är för ringa, men vågar ej uppgifva den summa som vore lämpligast, öfverlygad att Utsk., som har fått målet till behandling, nog behagar fästa sig vid dess vigt och i förhållande dertill föreslår anslagssumman.
Den utgift, som Staten härigenom kom att vidkännas, anser jag rikligen blifva ersatt derigenom, att mänga af dessa individer, som efter all sannolikhet blifvit brottslingar, om de lemnats i sitt råa, förvillade och förvildade tillstånd, och sålunda utom den skada jemte förargelse de åstadkommit i samhället, slutligen ökat det stora antalet af fängelsernas innevånare, der deras underhåll drabbar Statskassan, men genom dessa räddningsanstalter blifvit nyttige och dygdige medborgare; detta, om man endast betraktar fördelarne i rent ekonomiskt afseende, men vill man utsträcka betraktelsen i moraliskt och filantropiskt hänseende, sä torde saken få en högre Den 4 Januari. 9 syftning, i det man icke kan uppskatta värdet pä hvar och en ifrån limligt och evigt förderf frälsad medmenniska.
Jag hade trott att uppmärksamheten på denna i min tanka vigtiga angelägenhet skulle riktas samt med värma omfattas inom representationen för att göra gällande hvad sorn sjelfvilligt tyckes framstå: att detta sätt till förekommande af laster och brott är, .att börja med, utrotandet af anlagen dertill, och dymedelst angripa grunden derför, men dä jag icke erfarit alt någon utom den värda motionären fästat sig härvid, oaktadt många afgifvit förtjenstfulla bidrag till nya brottmålslagen, så har jag ansett mig icke böra underlåta att framställa dessa tillägg, under vördsam anhållan att de måtte få åtfölja motionen, sorn är bifallen få remitteras lill Utsk.
Ilemitterades till Slats-Utsk, Föredrogs
Ilr Cederschjölds, II o b. Theophron, d. 23 sisth December väckta samt d. 29 i samma månad f. m. skriftligen aflemnade och på bordet lagda motion, ang:de till afvärjande af trängande lifsfara föröfvadt olofligt tillgrepp, samt tvångsarbete, som ädömes för bristande laga försvar.
Då jag understödde syftemålet af Hr Cederschjölds förra motion, nemi. den om förbättrad inrättning af fattigvården och att densamma mätte komma att utgå länsvis och icke socknevis, så anser jag det vara mig angeläget, alt fä förklara, det jag ingalunda kan biträda den sednare af Hr Cederschjöld väckta motionen, som går derpå ut alt, i händelse R.