Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren vill gifva allmänheten en fullständig kännedom af hela målet, men icke den händelsen då en part kan vilja gifva allmänheten kännedom om någon speciel handling, såsom örn han till exempel skulle vilja trycka sin vederparts inlaga eller förklaringar, i händelse der blifvit nyttjadt ett olämpligt eller annars märkvärdigt skrifsätt.
En sådan tryckning borde visserligen vara en part tillåten, äfven innan Dom fallit, och äfven utan att
Domaren derom behöfver tillfrågas.
Ett annat förhållande inträder sedan Dom fallit.
Då är Domstolen sjelf part inför allmänna opinionen, och bör då hafva rätt att tillse det en part i allmänt tryck ej vanställer målet; åen bör således kunna ålägga parten att trycka Domen eller ock hela Rättegången.
Allt detta finnes i den gamla redactionen; Den Si J a n u a r i i e. m. 335 men ej i den nya eller senare redactionen, ty der är detla mera obestämdt.
Om det afgifne förslaget antages, blir deraf en följd, att ingen vågar trycka något af en Rättegång i dess början, emedan han ej vet om icke rättegången kan blifva vidlyftig, och han deruti förese en möjlighet att blifva ålagd trycka folianter, hvilka, såsom t. ex. i Hallska saken, fordra flere par hästar att transportera.
Ja, följden skulle blifva, att om han tryckt stämningen, han sedan skulle vara förbunden att trycka hela Rättegången, oagtadt man bestämt visste, att ingen menniska läste densamma.
Det förundrar mig att höra anföras, såsom skäl till tryckning af Rättegångshandlingar i mål innan Dom fallit, att det möjligen skulle kunna hända att
Domare underlåter att i en sak fälla någon dom.
Det borde vara bekant, att det finnas Justitieombudsman och jemväl JustitiagCancellersEmbete, att för dylika händelser anlita.
Hvad Grefve Gyldenstolpe anfört förfaller således, såsom grundadt derpå.
Beträffande åter hvad Grefve Frölich anfört för återgången till 1810 års TryckfrihetsFörordning, hade jag väntat mig att lian gjorde sig begrepp om hvad Svenska Rättegångsordningen innefattar, att nemligen
Domstolarne icke för öppna dörrar skola skipa rättvisa, utan få i enslighet och lugn bedomina documenterna och sakens 335 Den 3i Januari! e. fri. beskaffenhet, utan att hänföras af talare eller af Auditoriers bifall; de få deremot ostörda pröfva, hvad som är rätt eller icke.
Om man utgår från denna grundsatts, måste man erkänna det vara skadligt att tillåta ensidig tryckning af handlingar, till Domstolarnes och Allmänhetens förvillelse.
Om det finnes
Domare, starka nog för att icke bry sig om Tidningars ensidiga förvillelser, torde det likväl i en framtid kunna finnas andra, svaga nog att låta hänföra sig, och som ej våga fälla ett sådant utslag som vöre mot en falsk, fast allmän, opinion.
Detta är rättadt i nuvarande Tryck frihetsFörordning, och om den tillämpades laglikmätigt af åklagareinagten, skulle ingen äga rättighet att trycka ofullständiga Rättegångshandlingar, och parterna endast få trycka dem och vara tvungne att trycka så väl vederparlens försvar, sorn domen då den fallit.
Jag kan cj annat än afstyrka allt bifall lill Grefve Frölicbs förslag.
Antingen har jag uttryckt mig illa, eller har jag blifvit missförstådd.
De som klandrat Utskottet hafva trott, att Utskottet velat hindra Rättegångshandlingars tryckning derigenom att Domstolen fått rättighet pröfva hvilka som skulle utgifvas eller icke; men det har ej varit Utskottets mening att lägga band på offentliggörandet, utan blott att, om en part har lust trye - Den 3l Januarii e. ro. 337 trycka några Rättegångshandlingar, han ej allenast skall trycka vissa handlingar, utan äfven alla, eller dem sora Domstolen tror böra åtfölja.
Det har således ej skett för att undanhålla handlingar, utan för att skada så många flera till allmänhetens kunskap.
När Utskottet ålagt den, som vill trycka, alt trycka allt, eller också att låta Domstolen pröfva hvad han skall taga fram eller icke, hemställer jag, om ej Utskottet uppfyllt allt hvad man kunnat begära.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Grefve Frölich har gjort anmärkning emot detta moment, och yrkat, alt det måtte vara parterna fritt, innan Dom fallit, efter eget godtfinnande trycka en eller annan del af Rättegångshandlingar ne, såsom till ex. egen inlaga; och öfverlåta åt motparten att trycka hvad han anser nödigt till sitt försvar.
Men jag anser betänkligt att den ena parten skulle kunna tvinga den andra till någon annan kostnad för sitt sjellTörsvar, än den sjelfva Rättegångsordningen ålägger.
Jag tror derföre, att, lika som en klagande part skall, då han vädjar till en högre Domstol, erlägge Vade- eller Revisionsskilling, bör äfven den, som vädjar till allmänna opinionens Domstol, erlägga Vadeskilling, derigenom att han ålägges betala den kostnad, som dertill åtgår.
Det vore väl, om parter ej för ofta begagnade rättigheten att trycka 59 H. 22 338 Den 3i Januarii e. m. egna insidieusa inlagor och anklagelser; åtminstone bör en sådan rättighet vara förenad med skyldigheten att sedan framgent trycka hvad
Domstolen anser nödigt att meddela allmänheten till sakens fullständiga utredande.
Det har blifvit sagt, att ingen skulle våga trycka någon Rättegångshandling af fruktan att sedan kunna blifva ålagd att trycka folianter.
Denna fruktan priskar jag måtte åstadkomma, att man ej i förtid tryckte handlingar, utan någon nytta för sig eller det allmänna.
Dessutom beror det väl på hvarje part sjelf, om handlingarne skola blifva folianter: ty om käranden sjelf författar i duodes format, så behöfver han knappt frukta, att svaranden skall skrifva in folio.
Jag tillstyrker alltså, att den af Grefve Frölich gjorde anmärkning måtte förfalla.
Jag anhåller få rätta ett af Friherre Cederström begånget misstag.
Han har kommit till den conclusion, att min anmärkning borde förfalla, emedan han trott det jag förrutsatt att dom i mål möjligen aldrig kunde falla.
Jag har aldrig sagt detta, men jag hav sagt, att i händelse
Dom icke föll inom en mansålder, parten vore urståndsatt att trycka något af handlingarne, om sådant ej finge ske förr Den 3i Januarii e. m. 33g än Domen fallit.
Grefve Frölich har sagt, att han icke vet hvaruti jag meri honom instämt.
Om Herr Grefven fattat hvad jag anfört, skulle han hafva funnit, att jag instämt med honom helt och hållet, d. v. s., att jag önskat att få upptaga det tillägg som fanns i 1810 års TryckfrihetsFörordning, men som derifrån sedermera blifvit uteslutit.
Jag tror, att Herr Grefven önskat just detsamma, åtminstone i afseende på stadgandet om det som tryckes i en sak sedan Dom fallit.
Jag har derjemte önskat ett tillägg i afseende på sådana parter, som trycka handlingar, tillhörande ett anhängigt mål, innan Dom deri faller, emedan jag anser, lika med Herr Cederschjöld, en sådan part vara förbunden att till trycket befordra motpartens anförande, på det allmänheten ej måtte få en ensidig tanka om saken, och på det den andra parten ej mätte ådragas någon kostnad till vederläggande af de skefva framställningar den förre möjligen gjort.
Jag önskar derföre, att redactionen måtte blifva sådan jag den i mitt föregående yttrande uppgifvit.
Hans Excellence Herr Friherre Lagerbielke:
Jag erkänner att jag, troligen genom eget förvållande, ej straxt fattat Grefve Frölichs mening och först sedan inhämtat, att han blott åsyftat en återgång till 1810 års stadgande.
Detta förändrar likväl ej den 5g H. aa* 34o Den 3i fannarii e. ro. åsigt, jag förut yttrat, att jag nemligen ansåg fråga ej kunna vara emellan annat än det sora nu gäller, oell den af Utskottet uppgifne redaction.
Jag kan ej bestrida Grefve Frölich att hämta grund för sin anmärkning från 1810 års TryckfrihetsLag, eller från hvilket håll som helst, men min enskilta tanke är, att, då öfverläggningen öfvergår till annat än det som är, och det som af Utskottet blifvit föreslagit, man öfverskrida den riktiga gränsen.
Hvad sjelfva saken angår, så förenar jag mig i Herr Cederschjölds grundliga anförande, hvartill jag ej har något att tillägga.
Jag tror ej, att man behöfver medgifva någon ytterligare utsträckning af handlingars tryckning.
Erfarenheten har visat, att stämningar och anklagelser ofta utkomma endast för att för bättre pris kunna säga, hvad som annars skulle blifva dyrare att säga, då återkallandet af hvad man sagt endast kostar 33 R:dr 16 sk. B:co. Jag hemställer, om icke Utskottets förslag innehåller en klok medelväg, och att dervid således måtte få förblifva.
Om jag rätt fattat Grefve Frölichs mening har han tillskrifvit sättaren den förändring, som finnes i 1812 års TryckfrihetsFörordning, af hvad som stadgades uti 1809 års författning.
Jag bör upplysa, att uti Riksdagsbeslutet för denna Den 3i Januarii e. m. 34i Riksdag, som slutades 1810 den 2 Maji, finnes bland hvilande Grundlagsfrågor, hvilka 1812 afgjordes, äfven anmärkningar i åtskilliga rum af TryckfrihetsLagens i:a, 2:a och 4;de §§.
Här är nu fråga om 2:a §:n; jag kan likväl ej försäkra om dermed menades just den nu ifrågavarande förändringen, emedan det torde vara lika omöjligt att improvisera minnet, som det är svårt att improvisera nya redactioner till Grundlags-paragrapher.
Men jag tror lagstiftningen sjelf 1810 skyndade att bereda förslaget till en förändring, som skulle åstadkomma jemvigt emellan frågorna om tryckning före och efter sedan Dom fallit.
Efter mitt sätt att hedömma ConstitutionsUtskottets redaction, tror jag den innebära mera ledighet än i 1812 års
Lag, ty deraf kunde dragas den slutsattsen, att man ej förr hehöfde trycka vederpartens försvar, än sedan dom fallit.
I ConstitutionsUtskottets förslag är dock nu infördt ordet ofördröj eligen.
Det ligger således i denna rättighet en väckelse för Domaren, som Grefve Frölich åsyftat.
Deremot är parten skyldig att trycka, hvad vidare i saken förekommer, sedan Domaren eller vederparten blifvit genom första tryckningen väckt.
Jag hemställer, att Grefve Frölichs anmärkning må förfalla.
Den af Friherre Lagerbjelke i förbigående vidrörde fråga, om det inconstitutionella att inkomma med för - 342 Den 3i Januarii e. m. sing från 1810 års TryckfrihetsFörordning, såsom anmärkning vid nu förevarande förslag, vill jag ej vidare besvara, än genom hänvisande till den discussion, som i förra plenum ägde rum, och som slutades så, att Herr Grefven och LandtMarshalken icke var af den tanka, som Friherre Lagerbjelke nu yttrat.
Jag torde nu få öfvergå till besvarande af hvad den sista Talaren anfört.
Det är sant att jag förmodat, det sättaren föranledt den förändring i 1810 års TryckfrihetsFörordning, hvarom här nu är fråga, men jag har och icke sagt vidare, än att jag förmodade.
Då Herr Grefve Wetterstedt ej kunnat uppgifva någon anledning för 1812 års
Ständer till förändring i denna §, så är saken ännu tämmeligen outredd.
En anledning, hvarföre jag ej skulle tro förändringen vara med full sans beslutad, är, att den innehåller en complett omening, hvilket den värde
Ledamoten sjelf säkert är i hästa tillfälle att bedömma.
I afseende på den uppgift, att
Utskottets förslag skulle innehålla mera latitud, än 1812 års TryckfrihetsFörordning, vill jag blott erinra, att så icke är förhållandet, ty, så väl i denna TryckfrihetsFörordning, som i den af år 1810, finnes infördt, alt likväl ingen må anses skyldig att utlösa andra handlingar, än som äro ovillkorligen oundgängeliga för att skaffa allmänheten en fullständig upplysning om sjelfva målet.
Således är detta beroende på pröfning, men det är Den 3i Januarii e. ra. 343 denna pröfning af Domaren, jag anser öfverflödig.
För öfrigt, ehuru frågor om Grundlagars stiftande och jemkning, inom ett så kalladt fritt samhälle, äro af vigt, men jag finner mig snart sagt ensam i min mening, och det sålunda skulle vara orimligt att längre uppehålla öfrige Herrar Lagstiftare i sin mening, vill jag ej längre fullfölja den af mig väckte anmärkningen, utan endast nöja mig att till Protocollet anmäla denna min anmärkning, hvarefter jag, för öfrigt, skall söka hädanefter inskränka mig så mycket som möjligt.
Jag skall följa Grefve Fröliclis lofvärda exempel, och äfven afstå från begäran om proposition på mitt förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, sedan de ledamöter, som gjort anmärkningar vid ifrågavarande moment af ConstitutionsUtskottets förslag, derifrån afstått, skulle detsamma, enligt 56 §:n RegeringsFormen, komma att hvila till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. § 3. /po Parts som häfver någon sak vid Domstol eller publikt Verk anhängig, må kunna deröfver låta trycka en sammandra - 344 Den 31 Ja n u a r i i e. 01. gen underrättelse, eller s/l kallad Species Facti; dock hulle han sig derutinnan vid sanning i sak och anständighet i skrifsätt.
Den häremot bryter, bote från Trettiotre Riksdaler sexton skilllingar till Ett Hundrade Riksdaler. 5:o Protocoll och handlingar i förlikta Brottmål må ej utan parternes ömsesidiga tillstånd från trycket utgifvas förr än Femtio år efter begges död.
Den häremot bryter, bote Trettiotre Riksdaler sexton skillingar. 6:0
Ingen vare tillåtet att i andra, än genom allmänna Lagen och gällande Författningar utstakade fall, meddela eller till tryck utlemna Utdrag af Kyrkoböcker eller af Kyrko-Disciplinen eller Läkarevården rörande handlingar, i afseende pä enskilta personers lefverne och seder, så vidt slika Utdrag skulle lända dem till skada och förklenande.
Den häremot bryter, bote Trettiotre Riksdaler sexton skillingar. 7:0 Sådant, som angår Styggelser, eller högligen sårar blygsamheten, eller innehåller hädelser mot Gild, eller lastliga uttryck om Rikets varande Öfverhet, eller hvad, med hänsigt till personer, hvilka ett mål icke egentligen beträffar, kunde i Rättegångs- eller andre publika handlingar haf - Den 3i Ja nu ar i i e. m. 345 va influtit, otidigt, anstötligt eller förklenligt, må icke uti dem genom trycket kungöras, sä framt ej, hvad sistnämnde fall angår, åberopandet skulle af Domaren som sist i målet dömt, pröfvas nödvändigt till upplysning och styrkande af sjelfva hufvudsaken.
Den häremot bryter, bote Trettiotre Riksdaler sexton skillingar.
Dessa moment blefvo af Ridderskapet och Adeln lemnade utan anmärkning.
Om T ryckfrihetens missbruk och ansvar derför. § 9-
Tid pröfningen af åtalade tryckta skrifters innehåll, skall, under iakttagande af Lagens allmänna bud att, i mål, som tvetydiga finnas, heldre fria än fälla, Domaren, i de fall, der meningen icke ansåges genom bokstaf iga lydelsen klart uttryckt, särskilt fästa uppmärksamheten å ämnets och tankens beskaffenhet, samt således icke ensamt grunda sitt omdöme på blotta ordaförståndet, utan fastmer på framställningens verkliga åsyftning.
Det faller af sig sjelf, att ordet Domstol skall utbytas mot ordet Jury i denna §.
Jag hemställer, om denna speciella anmärkning behöfves vid de följande §§, och om det icke vore till - 346
Den 3i Januarii e. m. räckligt att en gång för alla gifva Utskottet detta tillkänna.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken erinrade, att ordningen, enligt Hans Excellences tanka, fordrade, att anmärkning framställdes vid hvarje § eller moment, deruti Ridderskapet och Adeln för dess del ansåg någon ändring böra äga rum; och hemställde Hans Excellence, om Ridderskapet och Adeln ansåg den af Herr Cederschjöld vid g:de §:n gjorda anmärkning böra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskotlet hänvisas.
Ropades Ja. § »o.
Under sålunda förutsatta villkor skola såsom missbruk af Tryckfriheten anses: 1:0 Försmädelse mot Gud; Brottet straffes efter 1 Cap. 1 $ MissgerningsBalken.
Jag hemställer, om icke, i enlighet med Ridd. och Adelns förut fattade beslut, i denna § måtte utsättas att brottet straffas efter allmän Lag.
Uppå gjord framställning blef Herr Cederschjölds anmärkning såsom Ståndets gemensamma tanka äf Ridderskapet och Adeln lill ConstitutionsUtskottct hänvisad. j Den 31 Januarii e. m. 347 Grefve Frölich:
Då Ridderskapet och Adeln biföll 9 §:n, och jag försummade att dervid göra anmärkning, emedan jag på några ögonblick var sj^sselsatt, så återstår mig blott att reservera mig deremot, såsom stridande emot hvad vi i början af öfverläggningen beslutat, nemligen att principer ej skola släilas såsom Lagparagrapher, emedan det är något oformligt. § 10. 2:0 Förnekelse af en Gud eller af ett lif efter detta eller af den rena Evangeliska läran; Brottet straffes efter 1 Cap. f $‘:n MissgerningsBalken.
Här gäller sam ma anmärkning som förut, nemligen att det bör heta brottet bör straffas efter allmän Lag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg den af Herr Cederschjöld gjorda anmärkningen böra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet hänvisas.
Ropades Ja. § 10. 3:o Gäckeri med den allmänna Gudstjensten j Guds Ord och Sacramenten; Brot - 348 Den 3i Januarii e. m. tet umgälles med Etthundrade till Tvåhundrade Riksdalers böter.
Äfven här gäller samina anmärkning, nemligen att brottet straffas efter allmän Lag.
Uppå gjord framställning Lief Herr Ce— derschjöids anmärkning såsom Ståndets gemensamma tanka af Ridderskapet och Adeln till ConstitutionsUtskottet hänvisad. § io. /po Lastligt yttrande om Regerande Konungens person eller gerningar; Brottet straffes med lifvets förlust, eller med fängelse å fästning, på längre eller kortare tid, allt efter förbrytelsens beskaffenhet.
Jag anhåller vördsamt, att det följande, eller 5:te momentet, nu jemväl måtte blifva uppläst, emedan håda dessa moment svara emot 3 § 4 morn. af nu varande redaction, och mina anmärkningar angå båda momenterna gemensamt.
I anledning häraf föredrogs jemväl: § I0- 5:o Lastligt yttrande om Konungens Gemål, Drottningen, eller om Rikets bestämda Thronföljare; Brottet straffes med fän - Den3i Januarii e. ni. 349 geise å Fästning på längre eller kortare tidefter beskaffenheten.
Af de nu upplasta tvänne momenterne torde Ridderskapet och Adeln hafva behagat inhemta, att de skilja sig från det gamla mo mentet; för det förstaj derigenom, att en skillnad göres emellan lastligt yttrande om den Regerande Konungen, och lastligt yttrande om Drottningen och KronPrinsen; samt för det andra, derigenom, att en gradation i straffbestämmelsen är föreslagen, lämpad efter brottets mera eller mindre svåra beskaffenhet.
Hvad den första omständigheten beträffar, torde jag få anföra, att Sveriges allmänna Lag gör ingen åtskillnad emellan förbrytelser mot Konungen, och förbrytelser emot Drottningen eller den bestämda Thronarfvingen.
Jag åberopar i detta afseende 5 Cap. i § MissgerningsBalken, utom andra Lagrum.
I alla andra mig kända Länders Criminal-Lagstiftning är förhållandet enahanda, så att dessa höga personer anses vara, och höra vara lika heliga och fredade.
Stadgandet i 5 Cap. i § MissgerningsBalken quarstår i alla fall för tal och handskrift_, så att den, som lasteligen talar eller skrifver om Drottningen eller Thronföljaren, straffas lika med den, som lasteligen talar eller skrifver om Konungen.
Hvarföre då 35o Den 3i Januarii e. ra. göra skillnad emellan dem, som i tryck allmängöra lasteliga yttranden emot den ena eller den andra af nyssbemäldta höga personer.
Den andra olikheten ligger uti gradationen i straffbestämmelserne.
— Jag gör fullkomligen rättvisa åt den billighetsprincip, som legat till grund för förslaget i denna del; och vore nu fråga om att ändra 5 Gap. i § MissgerningsBalken, skulle jag, utan minsta betänklighet, tillstyrka, att i denna §, efter stadgandet om Lifsstraff, tillädes orden yeller straffas med fängelse ä yfästning, på längre eller kortare tid, alt ”efter förbrytelsens beskaffenhetMen så länge denna i § skall quarstå oförändrad, och så länge den skall tillämpas på lastligt tal och lastlig handskrift; kan jag omöjeligen instämma deri, att ett, om än lastligt, dock ofta af obetänksamhet och förhastande yttradt ord, hörbart af få; att en handskrift, vanligast adresserad till en enda., skall straffas strängare, än en, åtminstone med besinningom än icke med beräkning, af trycket utgifven skrift, läsbar för hela allmänheten.
Genom den af Utskottet föreslagna olikheten emellan Konungen samt Drottningen och Thron föl jaren, äfvensom genom den facultativa straff-gradationen, kunna i tillämpningen flere besynnerliga anomalier uppslå.
En person till exempel, som hade i tryck
Den 31 J a 11 u a r i i e. m. yttrat sig lasteligen om Konungen, lunde, allt efter
Domarens sätt att uppfatta förbrytelsens vigt, straffas med endast 8 dagars fängelse å fästning; då deremot en annan, som bade lasteligen talat3 om '■'then som ”lill efterträdare i Regeringen förklarad är,” som orden lyda i 5 Cap. i § MissgerningsBalken, ovilkorligen varder halshuggen, så framt icke Nåd mellankommer.
På dessa skäl tillstyrker jag vördsamt bibehållandet af det närvarande 4-de momentet, i stället för de föreslagne 4'de och 5:te momenterne, samt anhåller om proposition: att Ridderskapet och Adeln måtte täckas förklara detta såsom sin gemensamma tanka.
Jag instämmer med den siste värde talaren, blott med den skillnad, att brottet må bestraffas efter allmän Lag.
Jag torde blott få äran nämna, att jag icke har något att invända emot den förändring, Herr Cederschjöld föreslagit.
Då jag anhållit om ordet för att förena mig med Herr von Schulzenheim, vore det obilligt om jag ej först erkände det aktningsvärda i motiven för Utskottets förslag.
Utskottet har nemligen afsett att skaffa en säkrare bestralTningspåföljd genom be - 35a Den 3i Januarii e. m. stämmande af gradationer i straffet.
Jag tviflar dock att ändamålet vinnes, och tror, att möjligen svåra betänkligheter kunna uppstå emot förslaget.
Så väl Herr von Schulzenheim nu, som Herr Cederschjöld i sin reservation, hafva visat olämpligheten och orättvisan af förslaget, så länge allmänna Lagens nuvarande stadgande rörande mundtligt tal, i denna del bibehållas.
En för» brytelse skulle komma att bestraffas hårdare, om den beginges i munteligt tal, än i tryckt skrift.
Jag tror, att man bör betrakta denna sak jemväl ur en högre synpunkt.
Det är otvifvelaktigt att vår RegeringsForm, likasom alla constitutionella monarkiska samhällslagar, afser att innehafvaren af högsta magten skall vara utöfver all jemförelse, vöre det äfven med de personer, som genom blodsbandet med honom äro innerligen förenade.
Om man således, i ett tidehvarf af upplysning och mildrade seder, behöfde, i afseende på det högsta föremålet, skärpa lagen, vore den föreslagne gradationen och deraf följande redactionen lämplig.
Men då ej så är, och gradationen endast skulle leda till en minskad ansvarighets-påföljd, är förhållandet annorluuda.
Det stränga straffet i lagen är urgammalt, troligen så gammalt som monarkier och monarkiska ideer.
Det är mindre att anse som ett uttryck af lagstiftniugen, än som ett uttryck af den monarkiskt-religieusa känslan hos fol - Den 31 Ja nu ari i e. m. 353 folket, hvilken man ej hör vidröra.
Ännu en omständighet hör tagas i betraktande.
Då gradationer i bestraffningen införas, Rigges möjligen, vid vissa tillfällen, ett slags band på Majestätets rätt, ej blott att rent benåda, utan äfven att mildra bestraffningar.
Benädningsrätten i sin fullständighet är likväl den skönaste blomman i jordens väldiges krona; den bör ej vidröras; kronan är nog ändå försedd med törnen.
Jag hemställer således, att Ridderskapet och Adeln måtte till sin gemensamma tanka förvandla Herr von Schulzenheims mening.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridd. och Adeln ansåg de af Herrar von Schulzenheim och Cederschjöld gjorde anmärkningar böra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsTJtskottet hänvisas.
Ropades Ja. § IO* 6:0
Lastligt yttrande om, någon bland öfriga personer af den Regerande Konungens hus j hvilke Konglig eller Furstlig värdighet inom Riket åtnjuta; Brottet straffes med fängelse under högst
Tre är eller ock med böter från Etthundrade till Tvåhundrade Riksdaler. j\o Smädliga yttranden om Rikets Stän59 H. 23 354 Den 3i Januarii e. m. der eller någon af deras Fördelningar; Brottet umgälles med böter från Etthundrade till Tvåhundrade Riksdaler.
Dessa moment blefvo af Ridderskapet och Adeln lemnade utan anmärkning. § 10. 8:0 Upmaning till myteri eller uppror; Brottet straffes enligt 6 Cap. MissgeniingsBalken.