Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkade sålunda, att man t. ex. borde borttaga Gesällvandringarne, och inrätta a:ne GesällClasser, den högre under benämning af Konstförvandter o. s. v. Grefve von Rosen har emot mig anmärkt, att England och Frankrike ej haft ProhibitivLagar, då deras näringar uppstigit.
Det gagnar väl föga, att en Talare säger Ja, och en annan Nej, om ett och samma förhållande.
Men jag vill likväl fora till minnes, hurusom England och Frankrike haft till den grad stränga Proliibitiv-Författningar, att man till utförsel förbjudit rudimaterier, som behöfdes till inländska näringars bedrifvande.
Vidare har den ädle Grefven anfört facta, som efter min åsigt ej bevisa hvad Den 3o December f. m. 337 som åsyftas, enär lian calculerat ifrån år 1807 till år 1827; ty icke bevisar detta något om tillståndet från år 1825, då de liberala principerne började att göra sig gällande.
Men om man frågar den ädle Grefven, huru det står till med näringarne i Landet, sedan år 1825, hvad vill han då svara?
— Jag fruktar, att förhållandet är alltför bedröfligt motsatt det, sorn existerade de 8 föregående åren.
Just i de hegge HäraderneHerr Grefven sjelf nämnde, existerade ifrån år 1814 tih 1823 den största manufactur-production, som vi egt i Landet, och det under de nu så förhatliga Proliibitiv-Författningarne.
Ja, Productionen var då så högt uppdrifven i dessa Härader, alt nian hoppades få der se en ordentlig Fabriksort, hvarest man ej hehöfde befara någon uselhet, enär fabricationen ej stod isolerad, utan ingick i det husliga lifvet.
Ytterligare har Grefve von Rosen, till stöd för det liberala utrikes Ilandels-syste^ets förträfflighet, åberopat, att Snickarearbeten nu utföras, i stället för att de förut infördes.
Att så förhåller sig, bör ej förundra,- när man ihågkommer, att det är en bland våra äldsta näringar, som hunnit förskaffa sig kraft, och till hvars bedrifvande finnes rudimaterier inom landet.
Jag medgifver, att Klädes-fabricationen under Prohibitifsystémet ej velat lyckas, men sådant måste tillskrifvas andra orsaker än Tullförfattningarne.
De facta jag nu haft äran anfö - 338 Den 3o December f. m. ra, göra, som jag hoppas, Grefvens bevisning tämmeligen problematisk, särdeles då lian icke kunnat undgå medgifva den i Götheborg inträffade stagnation, som endast är ett vackrare namn, än ordet förfall, men i denna fråga torde betyda ett och detsamma.
Herr Tham, som olyckligtvis är min strängaste motståndare i denna sak, har nu, likasom vid förra Riksdagen, sökt vinna fördel deraf, att han tillvitat mig höra till dera, sorn endast hylla theoretiska ideer, och förbisett det practiska användande deraf.
Jag lemnar derhän, hvem af oss bäst förtjenar denna förebråelse.
Herr Tham har sjelf åberopat andra Länders exempel i massa, och det vore ej svårt att framkomma med hela hästlass af sådana; men det går ej an att lösrycka historien i små bitar.
Hela land måste tidehvarfsvis jemnföras med hela land, om man skall träffa ett säkert resultat.
Det har af' denna värde Talare blifvit nämndt, att vi efter det liberala systemets införande arne gånger haft serdeles ymnig vexeltillgång eller lätthet att åtkomma silfver.
Sådant är likväl ingen följd af 1823 års Tull-systém, utan en verkan deraf, att England 1825 nedsatte tullen å vårt jern, och att utlänningen nu behöfver säd, deraf vi tillfälligtvis hafva något öfverflöd.
Den samme värde Ledamoten liar äf - ven Den 3o December f. m. 3Sg ven yttrat, att han icke förstår skillnaden emellan inre och yttre näringsfrihet.
Han glömmer likväl då, att förhållandet nu hos oss är, att vi hafva större yttre, än inre, handelsfrihet.
Äfvenledes glömmer den värde Ledamoten, att vi tänkte lika vid sista Riksdagen angående Gårdfarihandelns bibehållande.
Jag har derföre icke glömt, * att Herr Tham ifrat för inre handels- och näringsfrihet; men hvad jag lägger honom till last är, att han, som i dessa frågor vid sista Riksdag var en bland de mäst verkande personer, icke såsom ett nödvändigt vilkor för den yttre handelsfrihetens införande, yrkade införandet af en fullkomlig frihet i de inre näringarne.
I detta den värde
Ledamotens förfarande råder en bestämd inconsequence; alldeles som om man vill lägga takåsen på huset, innan det till grundval och väggar är färdigt; samt om af 2:ne fiendtliga Arnmer, den ena förbant sig att monoevrera med bakbundna händer.
Tham har vidare åt min motion velat gifva den anstrykning, som vore jag en crass theoreticus.
Lyckligtvis bar jag äfven i min motion omnämnt practikens fördelar.
Den , som vet, hvad technologie är, och ej vurmar med blotta theoder, den, som vet, hvilka framsteg denna vettenskap i an - 2a 34o Den 3o December f. ra. dra länder gjort, och känner de stora fördelar näringarne deraf njutit, den påstår ej, att man kan sägas fara i luften och drömma, då man vill tillämpa vettenskap på konst och slöjd.
Ytterligare har Herr Tham sagt, att Frankrikes ock Englands välmåga ensamt befordras af den yttre handelsfriheten.
Jag tyckte åtminstone, att ordet ensamt förekom i denna mening; men för mera säkerhet anhåller jag, att Herr Tham sjelf ville upplysa, huru hans ord fallit, och hvad mening han dermed haft.
Om jag ej missminner mig, så har jag, hvilket anteckningarne, då de hunnit redigeras, äfven torde visa, cj tält om England och Frankrike på en gång.
Jag har ej heller sagt, att Englands välmåga ensamt härrört af yttre handelsfrihet, likaså litet, som jag tror den hafva något att tacka Prohibitif-författningarne för; utan jag tror, att Englands välmåga äfven måste tillskrifvas ett klokt användande af arne stora hjelpkällor, som England har och Sverige aldrig kan få.
Jag menar ett uteslutande herravälde öfver håfven, och rika colonier.
Och jag vill nu tillägga äfven ett tredje skäl till Englands uppkomst, nemligen underlägsen närings-industri i andra Länder.
1 den mån andra Länder kunnat täfla med England i vissa näringsgrenar, har Ministéren der insett, att Prohibitif-författnin - Den 3o December f. m. 3^1 garne cj borde bibehållas, utan att all täflan bör vara fri.
Har det således ej i det rika England gått an, att bibehålla Prohibitif-Systémet, huru skall det då gå an hos oss?
Jag vill gå ärligt till väga och ej snärja min motståndare.
Han liar behagat gifva den tydning åt sina ord, alt England ej ensamt af yttre handelsfrihet haft sin uppkomst, och omtalt de hjelpkällor, som dertill bidragit.
Jag tackar för medgifvandet.
Jag undanber mig, alt blifva ansedd för den så kallade HandelsBalancens försvarare.
Man har läst derom nog i Tidningsblad, ända till dess, att sjelfva ämnet blifvit osmakligt.
Jag underställer Herr Tham sjelf, om ej hans diatrib om i8a5 års Handels-Balance innefattar en motsägelse mot hans gjorda motion om silf— verköp nu år 1828.
Det händer så, när man ej gjort sig reda för saken, innan man talar derom, samt att man, såsom jag redan en gång yttrat, vill lägga kroppåsen på huset, innan grundvalen är färdig.
Om detta anses för en tillvitelse mot Herr Tham, så har äfven jag af honom fått uppbära något dylikt under denna discussion, så att det i den vägen kan vara qvitt oss emellan.
Den bevisning, som vill hämtas af HallRätternes anteckningar för åren 1823 och 1824» måste uteslutas.
Herr Tham har 22* 342 Den 3® December f. m. påstått, att näringarne ej skridit tillbaka efter Prohibitif-Systémets uppbäfvande; och jag påstår bestämdt att så skedt.
— Svårt lärer det blifva för hvem som helst af oss att bevisa sin satts; men jag tror, att min thes har mera sannolikhet för sig.
Ej bevisar det någonting, att halfva torgen stå fulla med vahror; frågan är, om de säljas, och om de ej få föras från ett torg till ett annat.
För att ej alltför mycket trötta Ridderskapet och Adeln, förbigår jag en mängd mindre anmärkningar mot min motion, och fäster mig vid hvad som anförts om jernhandteringen.
Hvilken näringsgren har väl hos oss njutit större beskydd af privilegier och Prohibitif-författningar, än Jernbruket?
Denna näring har intill den grad uppväxt på Prohibitif-Lagarnes skarpa, men säkra, grund, att man förbjudit folk att bygga på skogarne, för att skydda deras användande till kohlning för Bruken, och att man från Drottning Christinas tid har grymheter att i detta afseende berätta-.
Ännu hvilar vår bruksrörelse på Prohibitif-Systémets grundvahl, — och jag beklagar Jernbrukens egare, om införsel af utländska jernsorter tilläts.
Yäl hafva vi några jernsorter, som icke allenast kunna uthålla concurrence med utländningens, utan troligen alltid ligga öfver; men en bättre fabrication af jern på utländska orter, än hos oss, kan lätt nedsätta värdet på våra sämre jernsorter.
Derföre bör man upphjelpa Den 3o December f. m. 343 det teckniska; så att vårt jern äfven erhåller den bearbetning, att det till alla delar kan täfla med det utländska.
Herr Tham bar genomgått alla de nio punkter, hvaraf min motion består.
Några få har han väl haft den godheten att gilla; men de flesta har han bestridt, och, förmodligen efter sin tanka, vederlagt.
Jag vill ej vara vidlyftigare, än redan skedt, utan begär blott slutligen af Herr Tham ett bestämdt yttrande: om han anser inrikes handels- och näringsfrihet för ett oeftergifligt vilkor för den utländska handelsfriheten.
Om Herr Tham täcktes bestämt besvara denna fråga, kunde vi undvika många discussioner och komma till ett resultat; gillas min satts, så följer deraf, att vårt nuvarande näringssystéme är origtigt; ogillas den, så nekar man i ock med detsamma liufvudgrunden för det fria Systemet:
Fri Täflan.
Herr von Hartmansdorff,, August: Sedan Herr Lefren upptagit de flesta af Herr Thams anmärkningar emot honom, vill jag blott fästa mig vid följande:
Herr Thara har slagit på de stora strängar, som hos oss ljuda starkast, i fråga om näringarne, nemligen Jernhandteringen och Jordbruket.
Men klangen af den förra tyckes Herr Lefren redan hafva borttagit, då han erindrat oss om de stränga förbud,hvarigenom ifrågavarande handt - 344 ®en 3o December f. m. tering hos oss uppkommit.
Dem förötan hade hon förmodeligen icke uti Riket indragit de berömda män Herr Tham åberopat; och ännu i denna stund lära förbudens skydd icke kunna umbäras för denna näring, ehuru betydlig styrka hon vunnit; ty hvarföre skulle eljest de Herrar Brukspatroner, som ifra mot förbud af stadsmanna-varors införsel, icke vilja äfven upphäfva förbuden mot införsel af jern.
Likaså förhåller det sig med Jordbruket.
Skyddstull mot grannarnes medtäflan ligger på spannemål; och bränvins införsel är förbjuden.
Herr Tham vill ej medgifva hus-visitationer efter utländska till införsel förbjudna varor af stadsmannatillverkning, emedan sådant skulle ingripa alltför nära på egande-rättens område, och störa husfreden.
Men månne den värde Ledamoten har satt sig emot dylika visitationer i afseende å bränvins-,tillverkning?
Det synes ej på nu gällande bränvins-förordning, hvilken för det mesto utarbetades i BevillningsUtskottet i8a3, hvarest Herr Tham var en verksam ledamot, och genom hvilken betydliga böter åläggcsden, som vägrar underkasta sig sådan husvisitation, från kl. 5 om morgonen tihl g om aftonen.
Hvarföre är husvisitation i denna näring mera tillåtlig, än i andra?
— Jordbrukare och Jerntillverkare borde betänka detta, och vara nog billiga för alt Den 3o December f. m. 345 unna deras yngre och svagare hroder, näringsidkaren i Städerna, samma skydd, hvarigenom de äldre och starkare redan kommit sig före, och ännu vidmagthulla sig.
Öfver Herr Thams uppgifter på zilfran vill jag ej fälla något bestämdt omdöme, förr än jag fått tillfälle, att närmare skärskåda dem; utan blott i allmänhet besvara, hvad jag ögonblickligen kunnat uppfatta.
Det väsendteligaste synes vara, att den värde ledamoten velat styrka varuförädlingens tillväxt sedan sista Riksdag, derigenom att Fabrikörernas antal ökats, ej mindre än beloppet af deras erlagda skatter.
I förra hänseendet bör likväl utredas, om icke bland Fabrikörernas antal befinnes en mängd Snickare, Urmakare, Sadelmakare m. fl. som förut räknats lill Handtverkare; men som blifvit sina egne såsom Fabrikörer, för att undslippa de uti Handtverkerierna erforderliga prof m. m.
När antalet af dessa Handtverkare blifvit afdragit från de egenteliga Fabrikörernas: så är det tid, att säga, huruvida återstoden är talrikare förr än nu.
Äfven om så vore, bevisar det icke näringens tillväxt, om ej arbetarnes och tillverkningens belopp tillika vitsorda det; ty då en näring lutar tillförfall, draga sig de stora Fabrikörerna, som sysselsatt många arbetare, undan; och rädda i lid sin Capital-förmögenhet.
Deras medhjelpare och arbetare, som icke äga ZSfi Den 3o December f. m, någon sådan, eller hafva någon annan utväg till bergning, än rörelsens fortsättande i smått, nödgas då uppträda såsom Fabrikörer sjelfve, och arbeta för band, eller med tillhjelp af några få personer.
Fabrikörernas antal kan således ökas, fastän tillverkningen och arbetskraften förminskas.
Likaså förhåller det sig troligen med. skatten.
Få stora Fabrikörer betala utan tvifvel mindre, än flera små, om än de förras rörelse vore betydligare, än alla de smärres tillsammans; ty de i RevillningsFörordningen, (hvilken Herr Tham, som deltagit i hennes utarbetande, bäst bör känna, ) stadgade oryggeliga minirni-afgifter för Fabrikörer, ehvad deras rörelse svarar deremot eller ej, skola af många små tillsammans ofelbart utgöra ett betydligare belopp, än bevillningen af färre stora Fabrikörer, den vederbörande skola draga i betänkande, att efter eget omdöme stegra, enär de skattskyldiges uppgifter någorledes synas motsvara rätta förhållandet.
— Jag har ej varit Taxeringsman; men befarar, att de Fabrikörer äro få, hvilka betala mera än minimi-afgiften.
Den värde ledamoten har äfven talat om skadligheten, att ombyta närings-systémer, och att vid den ena Riksdagen förkasta, hvad man under en föregående antagit.
Jag skulle önska, att han erhindrat sig dessa grundsatser år 18a3: så ha - Den 3o December f. tu. 347 de ej så mångå medborgare behöft att sucka öfver de förändringar i våra gamla närings-förhållanden, hvilka han då var så verksam att genomdrifva.
Men det vore måhända orätt af mig, att vilja längre uppehålla Ridderskapet och Adeln med mina anmärkningar, då det torde vara förgäfves, att simma mot strömmen.
Jag vill dock hafva mitt samvete fritt, att ej hafva försummat bestrida åtgärder af så förderflig och genomgripande art som dessa; och jag liar trott mig destomera böra göra det, som jag ej är näringsidkare hvarken i Stad eller på Landet, och följagteligen icke har någon enskild fördel alt bevaka.
Sker återgången så hastigt nu, som ifrån de näringsfriheter man beviljade 1719; så torde jag sjelf upplefva den tid, då mina motståndare få skäl att ångra sig.
I annat fall är det mig en tillfredsställelse, att i Protocollen hafva mitt namn fredadt för efterkommandes förebråelse.
Jag vet väl, att mångenanser dem för kortsynta, hvilka befara en dylik återgång; men det påminner mig berättelsen om en främling, som, gående öfver Norrbro, undrade öfver Stockholmarnes enfaldighet, hvilka ej anlagt vattenverk i den strida Norrström.
Det dröjde dock icke länge, innan det hlef oppsjö.
Främlingen såg, att verldshafvets vatten verkligen kunde inströmma i Mälaren, och han undrade icke mera.
— Det 348 Den 3o December f. m. är för oppsjö i vära näringar, härrörande af verldshandelns ohämmade tryckning pä vår inhemska rörelse, som jag rädes.
Utan att ingå i sjelfva liufvudsaken, anhåller jag blott att få fästa mig vid några anmärkningar af Herr Tham, dem den siste värde Talarenej besvarat.
Herr Tham har yttrat, att konsten uppkommer, då behofvet påkallar den.
Så tänkte ej den Store Gustaf Adolf, då han inkallade utländska Masmästare till blåsningens upphjelpande.
Herr Tham har äfven påstått, att England ej uppblomstrat i följd af konst eller vettenskap; men jag tror, att alla de, som studerat Englands Näringshistoria, skola med mig intyga, att der äro konster och vettenskaper så införlifvade med sjelfva näringarne, att de förra kunna sägas vara lefvande i de sednare.
Vidare har blifvit sagdt, att Prohibitiv -författningarne grundades 1727, men Svenska Bergs-författningarne förete långt äldre prohibitioner; såsom exempel hvarpå må anföras 1604 års förbud emot utförsel af osmundsjern.
Det gifves en bok, som kallas Samling af Bergs-författningarne, och som förtjenar närmare bekantskap, såsom varande rik på uppgifter i detta hänseende.
Jag ville önska, att man gjorde sig närmare bekant med den.
Betraktar man sednare tiders händelser, skall man finna Den 3o December f. m. 349 samma proliibitiva anda, oaktadt tiden sjelf kallar sig liberal.
För några år sedan väcktes fråga inom BruksSocieteten om en friare smidesrätt vid previlegierade härdar, och motionen innefattade blott, att Bruksägare skulle höras öfver förslaget.
Sjelfva hörandet afslogs medelst votering och stor pluralitet.
Jag frågar, om detta var liberalt, eller om det icke tillkännagifver prohibitiva åsigter?
— Vår jernhandtering liar utan prohibitiva författningar och consequence i deras utförande samt liandhafvande icke varit på sin närvarande ståndpunkt.
Men denna anmärkning hindrar mig icke från att finna dem vara i flere afseenden felagtige.
Jag skulle ej ytterligare upptaga Ridderskapets och Adelns tid, om icke Herr Lefren ställt på mig den frågan, huru det står till med husfliten omkring Götheborg.
Det är min pligt att känna detta förhållande, och således kan jag med sakkännedom besvara, hvad frågadt Blifvit, men bör då tillika hafva äran upplysa, huru husfliten uti bomullsväfnader uppkommit i trakten af Götheborg.
Ända tills circa 10 eller 12 år sedan Hrr Reis och Magnusson anlade deras stora Bomullsfabrik, väfde allmogen endast gröfre lärfter samt bomulls- och ylletyger; men när nämnde Herra.r inköpte den så kallade 3 5o Den 3o December f. m. stora Cattunsfabriken, hvilken, genom actier grundad, kostat stora summor, både till anläggning och drift, men alltid lemnat (oaktadt det existerande Prohibitiv-systémet, ) förlust i stället för vinst åt egarne, hade Reis &
Magnusson väl rum och attirail att trycka Bomullsväfnader, men ej för väfstolarne, sorn skulle tillverka Bomullslärftet.
De sysselsatte då omkring 800 väfverskor utom hus, hvilka lärde att, efter förbättrad methode, väfva tyger af åtskillig beskaffenhet.
När byggnaderne för väfstolarne blifvit färdige, och ännu vidare förbättringar, till skyndsamliets vinnande i väfnaden, antagne, behöfde Fabrikanterne ej så många väfverskor.
De, som då afskedades, till belopp af circa 3 å 4°o> började arbeta för sig sjelf— ve, och gåfvo anledning till en förbättrad liusflit, som alltsedan tilltagit utan af brott, utom år 1826, då faillissementer hos förläggarne för bomullsgarnet gjorde någon stagnation, hvilken likväl ej var långvarig, enär ackord med Creditorerne snart satte vederbörande i stånd att fortfara med sine förlag.
Sedan idkas väfnader, såsom förut; och jag vädjar till enhvar, som sett Götheborgs torg Onsdagar och Lördagar, huruvida fabrioationen aftagit; den enda skillnaden är, att prisen äro lägre, än förr, och varan bättre; alltid en följd af Con» currencen.
Den 3o December f. ra.
Jag hade ej ämnat att längre upptaga tiden i detta ämne; men uppkallad af Herr Lefren att förklara, om jag anser inrikes handels- och näringsfrihet för ett oeftergifligt vilkor vid införandet af utländsk handelsfrihet; her jag att först få veta, hvilka hand, som äro lagda på vår inre handel.
Jag känner dem ej, om icke de möjligen finnas uti förpassningsstadgan, hvilken lärer vara under omarbetning.
När Protocollet för i dag blir justeradt, skola H:rne Lefre'n och Lagerhjelm säkert finna, att de missförstått mig.
Jag anser den inre näringsfriheten för nödvändig.
Jag yrkade den sista Riksdag, och beklagar, att Regeringen ännu icke hufvudsakeligen pröfvat, hvad Ständerne då derom framställde; men jag skall derföre ej ett ögonblick upphöra, att yrka all med ordentlig tull förenad handelsfrihet, såsom säkraste medlet till näringarnes uppkomst.
Man har sagt, att Svenska jerntillverkningen tillgodonjutit Prohibitiv-författningar.
Det må vara; — men aldrig hafva de blifvit använda emot utlänningen.
Utförsel af Tackjern förböds, då det behöfdes inom Landet; men införsel deraf har aldrig varit förbuden.
Äfvenledes har det blifvit påstådt, att medborgare suckat öfver 1833 års
Ständers åtgärder att upphäfva Prohibitiv-författningarne.
Om så förhåller sig, hafva ett större antal med - 352 Den 3o December f. m. borgare, nemligen alla jordbrukare, förut suckat öfver dessa författningars tillvaro; och dessas lättnad och deraf orsakade välsignelser måtte uppväga de förras föregifna suckar.
Jag lyckönskar Herr von Hartmansdorff att hafva lättat sitt samvete, och finnér honom hafva återkommit till spådomar.
Han spådde äfven 1823 stora olyckor derföre, alt Ridderskapet och Adeln afslog FinanceComitens förslag till Realisation, och det deruti grundade penningeprohibitivet; erfarenheten har dock icke bekräftat dessa spådomar; Ständernas beslut hafva tvertom medfört välgörande följder; och så hoppas jag utgången äfven skall blifva med de nu gjorde spådomarne.
Herr Lefren: Herr
Tham har gjort skillnad emellan frihet för inrikes handel och frihet för inrikes näringar, men ej täckts bestämt besvara min fråga.
Jag tillåter mig likväl, att af hvad som sagts draga den slutsats: att Herr Tham icke gnser frihet i inre näringarne och inre handeln vara nära nödvändiga vilkor för fri utrikes handel.
Om jag sålunda får förstå Herr Thams mening, hafva vi en utgångspunkt för våra tvister, och kunna möjligen nalkas något resultat.
Herr Lagerhjelm: Prohibitiv-Systémet har af Herr Tham blifvit förklaradt vara blott ett TullSysténte, eller bestå i Tull - Den 3o December f. m. 353 författningar.
Om så vöre, torde man dock erindra sig, att, då fråga var om inrättandet af ett Östersjö-Compagnie, samt, i sammanhang dermed, om upplag af omkring 5o,ooo Sk© Östersjö-Stångjern i Götheborg, en allmän förskräckelse uppkom.
Jag känner icke, om Herr Tham delade denna allmänna förskräckelse, mendet är också likgiltigt.
Nog af: denna händelse tillkännagifver icke samma liberala principer för Tull-systemet angående jernet, som nu vilja göra sig gällande angående alla andra varor.
Jag kan ej påminna mig, alt jag vid sista Riksdag tog någon närmare del i finance-frågorna.
Men om Herr Tham kan bestämt uppgifva något sådant yttrande af mig, så skall jag besvara hvad han deremot kan vilja anmärka.
I alla fall tyckes det icke höra hit.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Herr Lefrens ifrågavarande motion måtte, tillika med de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämnen, nu afgifne yttranden, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitteras; hvilket bifölls.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken lillkännagaf, att plenum komme kl. i till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Föredrogs ånyo Friherre Cederströms, Anders, den i5 sisth December e. m. på hordet lagde Motion, angående understöd för Gustafsbergs Porcellaines-Fabrique å .Wermdön.
Herr af Ekenstam, Israels hade inlemnat följande, som upplästes: Friherre Anders Cederström har uti sin motion om understöd för Gustafsbergs Postlinsbruk begärt, att det Utskott, som med motionen tager befattning, skulle infordra närmare uppgift från Gustafsbergs delägare, om storleken af det behof, som borde fyllas.
Såsom Ledamot i Directionen öfver Gustafsbergs Fabriker, får jag äran upplysa, att anläggningen ännu är så ny, att den icke hunnit öppna sin försäljningsbod i Stockholm; men att Bolaget, genom kraftiga bidrag, fogat anstalt om Fabrikernes hastiga framdrifvande till deras mål, utan att ens någonsin hafva satt i fråga några andra biträden, än af sina egna Interessenter, i förening med sådane förmoner som Svenska Fabrikerne i allmänhet äro tillerkände.
Det har derföre på det högsta förundrat Bolaget, att förnimma den obetänkta välmening, hvarigenom - Dea 3o December f. m. 355 norn Friherre Cederström, oombeddj begärt en allmosa för eu Association, som intill denna stund med kraftfullhet upprätthållit sin Credit, på egen hand.
Utan öfvermod får jag derföre äran försäkra, att hitintills har icke ens hos Bolaget uppstått den tanka, att besvära Staten med något anslag, och att ingen anledning är förhanden, att någonsin ett dylikt behof skall uppkomma.