Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 22 förevar hos R. o. Ad., hade jag allemnat ett skriftligt anförande, som innefattade åtskilliga anmärkn-.r emot Utsk:s förslag.
Detta omnämnes i det nu afgifna utlåt, icke annorlunda, än att en ledamot inora R. o.
Ad. och några af BondeShs ledamöter hade yttrat sig emot den princip, hvarpå Utsk:s betänk, grundade sig.
Något annat svar på mitt anförande förekommer icke.
Det tyckes mig likväl, att när anmärkmr framställas emot sjelfva den grundsats, hvarefter Utsk. gått, så borde man väl kunna säga, huruvida dessa anmärkmr innefattade någonting väsendtligt, något som borde komma i betraktande.
Kan det vara mening, att om blott en ledamot af ett Stånd uppträder emot ett förslag, så förtjenar det just derföre icke något svar?
Jag kan icke förstå hvarföre man icke upptager de anmärkmr, som göras emot sjelfva den grundsats, hvarifrån Utsk. utgår.
Dessa anmärkmr borde väl komma äfven till de andra Ståndens kännedom, och man borde bevärdiga dem med någon utredning, huruvida deruti funnes något som vore sant eller icke.
Detta har icke skett, och således sakna de gjorda anmärkn:rne allt besvarande.
Detta tillstår jag att jag för min del icke kunnat undgå att fästa uppmärksamheten vid, isynnerhet som jag trodde mig hafva anfört åtskilligt emot sjelfva den grund, hvarifrån Utsk. utgått, och äfven åtskilligt annat, som hade kunnat kräfva att åtminstone utredas, besvaras och vederläggas, om man så hade funnit sig kunna göra.
När t. ex. Utsk. i sitt första betänk, börjar med att säga, alt då en vexel i sig sjelf icke är annat än en invisning på metallisk valuta, så anmärker man, att sä visserligen kan vara i vissa fall; men så är det icke alltid.
Hvar och en, som köper en vexel i Stockholm, ställd på riksbanksdaler, vet, att den vexeln alldeles icke berättigar honom att fä någon metallisk valuta derför.
Sådant har äfven förhållandet varit på andra ställen.
Så t. ex. kan en vexel på Petersburg vara ställd på Ihbr b:co, utan att derföre vara ställd pä någon bestämd metallisk valuta.
Sålunda finnas äfven vexlar ställda på •£ St., för hvilka man visserligen kan få silfver, men hvilka icke äro ställda på någon viss metallisk valuta.
Ilar antages emedlertid det såsom ett axiom, hvilket egentligen skulle bevisas, nemi. att ett uppköp af vexlar, med förutsättning att åter draga derå, skulle vara att förstärka Bankens metalliska cassa.
Detta var det, som jag- vågade bestrida, ty så snart en vexelförsäljning skall åtfölja uppköp af vexlar, så 7 H. IS 138 Den 7 Februari. åstadkommes icke derigenom någon förstärkning af Bankens metalliska cassa.
Jag tror hvar och en måste medgifva, alt efter 129 sk. curs tager ingen någon sk. silfver ur Banken, för alt ex portera; men deremot köper man gerna vexlar efter denna curs, om de kunna dertill erhållas.
Man torde höra betrakta, att då det är fråga om penningar, så är det fråga om olika intressen för olika personer, och att Banken dervid, såsom en persona moralis, äfven har sitt intresse.
Det kan vara fråga om Statens intresse och om den enskildes, som kan ingå a transactioner med Staten.
När del är fråga om Bankens enskilda intresse, så hör man blott öfverväga, hvad som för Banken är fördelaktigast; huru
Banken med minsta kostnad kan få silfver lill förstärkande af sin metalliska cassa o. s. v. Så vidt jag förstår, sker detta lättast, såsom hittills, genom contracler ifrån större handelshus, hvilka erhållit ett penningeförskott, för all sedermera framdeles leverera silfver.
Förhållandet är nemi., att om man antager en tidrymd af 10 månader, under hvilka förskottet är löpande, och säkerhet är ställd derför, alt vid coutract-tidens slut leverancen är fullgjord; sä har leverantören med säkerhet åtminstone (5 månaders frihet att använda det erhållna förskottet i sin rörelse, och då man vanligen beräknar, alt en sådan rörelse bör gifva minst 10 proc. i avance, så har han på den tiden åtnjutit i förskott för hvarje r:dr H:br b:co omkring 6 sk., och till leveranstidens utgång har han möjlighet att äfven utan någon förlust och kanske med någon vinst leverera silfret i Banken.
Det förskott Banken utgifver, är, så vidt jag förstår, ingalunda anslaget i ullåningsväg pä annat sätt.
Det är således ett räntelöst capital för Banken.
Banken förlorar ingenting pä det utgifna förskottet, och skillnaden är endast den, alt Banken, då silfret är inlemnadl, fick utvexla silfret till sam ma [iris, som del hade erhållits.
Derföre hade jag trott, alt det lindrigaste villkor för Banken vore den af mig förordade utvägen; hvaremot all annan utväg, hvarigenom silfver i Hamburg eller utrikes ort är deponeradt för Bankens räkning, ovillkorligen skulle belasta Banken med transportkostnader, och åtgärden är således icke den förmånligaste för sjelfva Banken.
Om man nu betraktar frågan ifrån åsigten af det allmännas intresse, så "är det väl egentligen alt bibehålla förtroende för Bankens förmåga att betala.
Allt hvad som pä något vis stör detta förtroende, är menligt för den allmänna crediten och i samma mån menligt för Staten.
Kan man nu icke på något sätt visa alt åtgärden i någon mån bidrager till förkofran för Banken, så skall ju tanken tvertom ledas derpå, att åtgärden åstadkommer förlust för Banken, och under sådana omständigheter skulle åtgärden blifva skadlig för det allmänna.
Jag har icke ur någon synpunkt kunnat utfinna, att det allmänna skulle vinna på det nya sättet att gå tillväga; men deremot skulle jag tro, att åtskilliga omständigheter finnas, som kunde verka motsatsen.
Man säger, att om
Banken hade uppköpt vexlar eller emottagit bevis öfver utrikes deponeradt silfver, sä har den derigenom förstärkt sin metalliska cassa.
För min del skulle jag tro, att en Den 7 Februari. 133 Bancostyrelse icke borde inlåta sig i frågor om Bankens metalliska cassas förstärkande i annat fall, än att contracterna visade, att detta öfverskott skulle kunna vinnas på handelsvågen, sä alt detsamma skulle kunna indragas till landet oell inflyta i Bankens cassör, utan att derigenom sedermera skulle uppstå någon brist i vexelhandeln eller något behof all utföra silfver.
Sådana öfverskott hafva fordom ägt rum i Sverige och gifvas visserligen äfven nu, så snart exporten af våra jernproducter går sä som den fordom gått; men dessa öfverskotler gå visserligen icke så högt som fordom, ty importen af luxartiklar har mycket tilltagit.
I alla fall hör det blifva något, och det kan icke annorlunda tillgodogöras, än derigenom att Banken uppköper vexlar och inför silfver.
I min tanka hör cursen gå närmare till 124 sk. innan det lönar sig för den handlande att införa silfver, eller alt sälja vexlar, och dertill lärer det sällan komma.
Om man aler betraktar frågan i afseende på det enskilda intresset, så är det tvåfaldigt, nemi. trassenternas och remitlenlernas.
Trassenten har alltid intresse att hålla cursen hög, remittenlen deremot att fä den lag.'
Om det af mig förordade förslaget antags, sä skulle begge dessa intressen någorlunda gynnas.
Trassenten skulle vara säker att cursen aldrig kunde falla under en viss punkt, emedan Banken då icke skulle köpa vexlar, och remiltenten skulle förvissas, att cursen aldrig skulle kunna stiga öfver en viss punkt, emedan Banken då skulle få lof alt sälja vexlar.
Jag tillstår likväl, att jag högeligen betviflar, att det finnes någon bank i verlden, hvars ändamål det är att på detta sätt betjena trassenter och remitlenter, alt träda emellan och köpa af den, som är i behof alt sälja, samt sälja, ål den, sorn behöfver köpa.
Jag tillstår, att jag icke har mycken kunskap i dessa ämnen, men betviflar högeligen, alt det finnes någon enda bank i verlden, som har en sådan befattning, sorn den man nu föreslår; och att denna befattning alldeles icke skulle tjena att stärka Bankens credit, derom är jag för min del öfvertygad.
Hr Skogmans reservation, och jag tillstår, all jag äfven skulle föredraga den framför Utsk:s förslag; men äfven dervid finnas betänkligheter, som åtminstone i min tanka äro af betydenhet.
Om reglementet för Bancofullm. skulle blifva alldeles enligt med ordalagen uti denna reservation, så fruktar jag verkligen, att Banken skulle kunna komma i myeken våda, och alt man skulle kunna få se en och annan million derur hastigt gå sin väg.
Der står bestämdt, att ”den som till Banken inlemnar bevis, ulfärdadt af Bankens i Hamburg antagna bankierhus, alt vexlar ä högst 67 dagars tid eller annan valuta i H:br b-.co blifvit kostnadsfritt för Banken hos samma hus deponerade och godkände, erhåller motsvarande summa i bancosedlar efter 128 sk. för hvar r:dr H:br b:co.”
Här är icke förutsatt den minsta pröfning, huruvida vexeln verkligen är sådan alt man kan påräkna betalning.
Man vet, att isynnerhet i andra länder industrien att bedraga är högt drifven.
Hvem säger, alt den godkända vexeln (med godkänd förstås här endast hvad vexelstadgan kallar accepterad) skall inlösas pä förfallodagen?
Här 140 Den 7 Februari. kunna dragas vexlar från många håll, från en mängd små städer i Tyskland på personer, som äro okända, och då bankierhuset i Hamburg icke kan vägra att lemna bevis öfver en deposition af en accepterad vexel, så skulle det ju kunna bända, att när betalningstiden kom, så gällde den vexeln alldeles ingenting, och bär finnes intet stadgande, som afser denna osäkerhet.
Vill man nu säga, att bankierhuset skulle vara ansvarigt för vexeln, så lärer man icke få något sådant hus alt ingå på della villkor, utan någon viss provision derför.
Uttrrycket ”annan valuta” är äfven en obestämd term, som man icke vet hvad den betyder.
Man ser valuta ofta bekommas och lemnäs i andra varor, men med valuta menas likväl i allmänhet guld och silfver.
Ordet valula är således alldeles obestämdt.
Värdet skall vara bestämdt i H:br b:co står det, d. v. s. att det väl skall vara bestämdt i H:br b:co, men huruvida det skall vara silfver eller guld finnes icke utsatt.
Det förefaller mig också föga troligt, att man deponerar silfver och guld i Hamburg, för att här få 128 sk. för en r:dr H:br b:co, eller alt den, som i Sverige kan sälja en vexel på börsen, skulle derföre i stället deponera silfver och guld i Hamburg och uttaga bevis derpå, för att sedermera uti vår Bank derföre erhålla guld och silfver.
Om man beräknar, så finner man, alt räntan för en vexels omloppstid (och hvilken man troligen lärer beräkna såsom den i affärer allmänt beräknas till 10 proc.J gör 2 sk. och 4 r:st. för 07 dagars tid.
Kunde innehafvaren nu sälja vexeln här efter 126 sk. curs, så hade han således högre betalning för densamma, än om han skickade ut vexeln till Hamburg, deponerade silfver derstädes, och sedan kom hit med depositionsbeviset.
Man finge kanske tillägga något för sjelfva den lid, som åtgår för postgången, och då är förhållandet kanske att fem dagar afgå.
Den ränta, som här beräknas, gör då 2 sk. och 6 rist.
Således skulle efter 126 sk:s curs man ingalunda här kunna köpa en vexel, skicka ut den till Hamburg, uttaga depositionsbeviset, få hit det, och derföre uttaga sedlar i Banken.
Det är derföre jag för min del tror, att på denna väg ingenting kan komma att vinnas; men deremot är det en annan väg, hvarpå man säkerligen kan komma att vinna ändamålet, nemi. den, ali man helt enkelt gör affären i Hamburg på credit.
Om man blott har öfverenskommit der med handelshus och låter det dela vinsten, så kan man lätteligen fä ett depositionsbevis öfver nedsatt guld och silfver, hvilket man presterar i Banken och får bancosedlar, som utgöra ett af Banken meddeladt räntefritt lån.
Skulle det sedermera blifva fråga om att Banken vill indraga detta silfver, så passar man på när cursen är i stigande.
Då köper man Bankens vexlar, men under tiden har man haft sitt lån alldeles räntefritt.
Det är denna omständighet, som äfven kan äga rum, om man köper vexlar, dä man är öfverens om med ett hus i Hamburg huru vexlarna dragas och ac cepteras och deponeras, och på det sättet har man då ett räntefritt lån i Hamburg.
På delta sätt kan det hända, att Banken kan få en hop depositioner, som aldrig medföra att Banken er - Den 7 Februari.
141 baller en enda silfver-riksdaler, utan hvarigenom
Banken endast har förskaffat ett räntefritt lån åt dem, som velat begagna sig af rättigheten att göra sådana prestationer.
Det är detta, som har stadgat min åsigt, att åtgärden alldeles icke medför någon utsigt för Banken att fä sin metalliska cassa härigenom förstärkt, utan tvertom kan komma alt fördröja ett sådant förhållande.
Om Banken har genom contracler förskaffat sig möjlighet att erhålla silfver lill utvexlingspriset 128 sk., så mäste det vara ostridigt, att man hellre tager en vexel i Banken än man tager ut silfver i Banken, och att man således icke, vid sådant förhållande, bidrager att minska den silfvertillgång, som Banken kan äga.
Detta är hvad jag anmärkt mot sjelfva principen i Utsk:s betänk., och hvarpå jag icke har erhållit något svar.
Jag har nu fprnummit, alt frågan redan är afgjord genom tre Stånds beslut, och hvad jag här anför, betyder således visserligen ingenting; men jag har trott mig böra fritt uttala min öfvertygelse i delta afseende och öfverlemnar föröfrigt till Ståndet att vidtaga det beslut, som Ståndet anser lämpligast.
Frånvarande från Ulsk. på permission, när detta betänk, andra gången handlades, kan jag icke lemna upplysning hvarföre Hr Stråles yttrande icke uti betänk, blifvit besvaradt.
Förmodligen bar det skett derföre, att hans åsigt icke vunnit bifall inom Stånden, hvilka alla gillat principerna i Ulsk:s betänk.
Hr Stråles åsigter synas gå derpå ut, att Bankens rätt att köpa vexlar, endast bort grunda sig på silfver eller derpå utgifna förskotter.
Detta säll att åtkomma silfver kan visserligen i bredd med vexelhandel begagnas, och Utsk. har yttrat sig deröfver i sammanhang med fmanceregleringen i sin helhet, i fråga om sältet för metalliska cassans förstärkning.
Jag vill således nu icke yttra mig derom, utan endast tillägga, att jag anser att öfverskoiler kunna uppkomma på samma sätt, som Hr Stråle omnämt.
Då små sedlar, som i förskott blifvit inlemnade, kunna begagnas för att uttaga silfver, så kan hela denna operation blifva fieliv.
Leverantören uttager sedel på förskottet i Banken, lyfter silfver derföre och när leverancen skall ske, så anmäler han sig i Banken att fä vexlar.
Alltsammans beror således pä-huru läng lids förskott man lemnar, eller på det pris, som bestämmes för vexlarna.
Hr Stråle har anmärkt, alt försäljningspriset för vexlar, 12!) sk., vore alltför lågt.
Delta inkast kunde undanrödjas derigenom, att man höjer denna siffra till 129| eller lill 130 sk.; men Utsk. har bestämt denna siffra, emedan Utsk. har ansett, att under den tid transporten sjöledes är lätt, kan utförsel af silfver verkställas till ett ganska godt pris.
Man torde äfven böra finna, att om den som är skyldig penningar i Hamburg, i stället skulle köpa sig en vexel, så är denna vexel nu ställd pä 67 till 90 dagar, och han måste således beräkna ränteförlust vid afgörandet af den fördel han kan finna uti vexeldragningen, jemförd med silfverutskeppningen.
Hr von Hartmansdorff har föredragit
Hr Skogmans reservation framför Utsk:s förslag.
Jag för - 142 Den 7 Februari. bigår de mindre redactionsanmärkmr deremot, som Hr Stråle framställt, och som jag anser kunna lätteligen undanrödjas, äfvensom den felaktiga redaction, som jag tror icke böra tolkas såsom Hr Stråle gjort, nemi. att med godkänd vexel skulle menas endast en accepterad vexel, den må vara osäker eller säker.
Hr Skogmans mening har varit, alt vexeln skulle vara af Bankens ombud i Hamburg godkänd, d. v. s. att detta ombud skulle stå delcredere, såsom man kallar det.
Måhända skulle något förtydligande af redactionen undanrödja denna anmärkning.
Hr Skogmans förslag innebär ganska mycken enkelhet och säkerhet, och jag skulle för min del icke hyst den ringaste betänklighet att föredraga det framför Utskts, om icke deremot kunde göras den väsendtliga anmärkning, som i min tanka uppväger alla fördelarne deraf, nemi. att på denna väg, i min tanka, icke några vexlar kuuna erhållas.
Om man beräknar kostnaden för vexelägaren och tidsförlusten att afskicka en sådan vexel lill Hamburg, för att erhålla accept af Bankens ombud, hvilket ombud endast för ett sådant påtecknande fordrar provision, likasom ombudet för vexelägaren fordrar, efter hvad köpmän upplyst, kanske en procent delcredere; om man dertill lägger den ränteförlust, som skulle uppstå på vexlarna, hvilken skulle uppgå lill två proc. och lägger dessa 2 proc. till delcredere, samt ytterligare dertill provisionen för ombudet i Hamburg; så skulle denna vexel, i min tanka, icke komma Banken till godo, så vida icke cursen nedginge till kanske 104 sk.
Hittills varande förhållanden visa, att Banken kanske icke skulle kunna fä något silfver, så framt Banken icke skaffar sig vexlar.
Jag tror tiden vara inne för Fullmäktige att något verksammare söka att förstärka Bankens metalliska cassa och begagna alla de sätt, som dertill erbjuda sig.
Vexelköpet verkar i min tanka trefaldigt till fördel för det allmänna och för Banken.
Först och främst derigenom, att Banken pä detta sätt verkligen åtkommer silfvervaluta.
För det andra derigenom, att cursen får en fastare ståndpunkt, nära pari.
Hvarje cursfall till den större grad, som här blifvit nämndt, ända till 124 sk. utgör en skattläggning för exporten och en uppmuntran för importen.
Jag tror det vara mera statsekonomiskt riktigt, då det utan förlust går an, att man söker fästa cursen så nära man kan vid pari.
Derigenom vinnes i min tanka en tredje fördel, nemi. att man icke uppmuntrar importen.
Otvifvelaktig! ligger en sådan uppmuntran deruti, att vexelägaren har att befara en förlust vid vexelförsäljningen af ända till 4 sk.
I fruktan för en sådan förlust ligger en ständig uppmuntran att söka realisera en sådan fordran genom införande af utländska varor.
Detta synes mig tillräckligt för att bestämma R. o. Ad:s beslut att godkänna principen af vexelhandel.
Jag kan således icke annat än tillstyrka, att Utslcs betänk, måtte läggas lill grund för beslutet, emedan Hr Skogmans förslag i min tanka skulle blifva utan all verkan.
Sedan jag begärde ordet, har en Den 7 Februari. 143 af Ulsk-.s ledamöter, Hr Nordenanckar, baft tillfälle att yttra sig, och för mig torde vara tillräckligt att åberopa hvad han yttrat, som hufvudsakligen och lill alla delar öfverensstämmande med de åsigter, som jag hoppas uti ifrågavar. ämne.
Han har nemi. fästat uppmärksamheten dervid, att om Hr Skogmans reservation i afseende på förslaget till stadgande i 1 § skulle antagas, så är gifvet, att icke
Banken på den deruti afsedda utvägen, kan åtkomma någon valuta motsvarande silfver och derpå grunda samma åtgärder, som om Banken hade silfret i sina hvalf.
Man behöfver blott betänka de kostnader och den tidsutdrägt, som skulle vara förenade med en sådan åtgärd, för att finna, att på denna väg föga skulle vara alt vinna.
De handlande, som exportera varor och derigenom få fordringar hos utländska hus, erhålla genom en sådan operation tillfälle att draga vexlar på dessa hus.
När cursen är lag, sä skulle de, för att kunna erhålla något högre betalning, skicka ut vexlarna igen lill Hamburg, för att der få dem af Bankens hus godkända, och sedan fä dem åter hit.
Detta vore en omgång, hvartill skulle fordras en lid af 10 till 12 dagar om sommaren och ännu något mera om vintern.
Huruvida en handlande skulle begagna denna omgång, beror derpå, att under tiden cursen här pä börsen kunde höjas, så att högre betalning kunde erhållas.
Här tror jag icke, att en person, som har vexlar att aflåta, skulle underkasta sig en sådan tidsutdrägt, och derföre hemställer jag, om icke genom ett sådant stadgande inköpet af vexlar skulle göras om intet.
Hr Nordenanckar har nämnt, att han varit frånvarande när betänk, efter återremiss ånyo handlades i Utsk., och att han derföre icke kände anledningen hvarföre icke Hr Stråles anförande upptogs.
Som jag var närvar, ber jag att få försäkra Hr Stråle, att ali uppmärksamhet fästades vid hans anförande; men då R.
St. i allmänhet hade Ståndsvis uttalat sin åsigt för Bankens rättighet att uppköpa vexlar, och Utsk. icke upptog de öfriga särskilda anmärkmrne, som blifvit gjorda af riksdagsmän, sä har delta varit anledn., hvarföre icke något upptagande skett af Hr Stråles yttrande.
Hr Stråle yttrade, om jag icke misstager mig, äfven att en sådan rörelse, som att köpa vexlar och skaffa sig en fordran i Hamburg, icke hade samma verkan, som att skaffa silfver, och att en sådan tillgång på vexlar icke gjorde samma tjenst som silfver.
Derutinnan är jag helt och hållet af annan mening.
Erfarenheten har nemi. visat, att allmänheten är så belåten med sina papperslappar, att någon utvexling eller någon minskning af silfvervärde genom direct utvexling icke i betydiig mån äger rum, utan att man här är belåten med rättigheten att kunna få silfver för sina sedlar.
Silfrels minskning eller ökning i Banken beror således på skillnaden emellan import och export.
Då denna skillnad är fördelaktig, så gör det alldeles samma tjenst, som om silfret låg i Banken.
För min del yrkar jag alltså, att R. o. Ad. behagade antaga Utsk:s förslag i denna del. 144 Den 7 Februari.
Det torde tillåtas mig att lill en början, i anledn. af hvad en ledamot, Hr Nordenanckar, yttrat, få nämna, att jag visserligen icke yttrat mig emot den principen, alt Banken skall uppköpa vexlar och derföre skaffa sig silfver.
Tvertom anser jag en sådan åtgärd vara ganska nyttig och nödig.
Om vi genomgå vår historia, så finna vi huruledes under den tid, då Sverige hade utrikes skuld, och Regeringen skulle betala ränta samt afbetalningar på denna skuld, Regeringen behöfde uppköpa vexlar för omkring 700,000 r:dr H:br b:co.
Detta uppköp i flere är, kunde väl aldrig hafva ägt rum, om vi icke hade ägt öfverskott på vår handelsvåg, ty eljest skulle cursen hafva stigit oändligt högt, då icke handelsvågen medgifvit ett öfverskott, hvarmed den dryga räntan kunde betalas.
Då nu deremot liderna voro sådana, att öfverskottet fans, så att man till och med kunde få nedsatt pris på H:br b:co r:dr, så föll cursen.
Sådana tider hafva vi haft här i Sverige.
Då sedermera Banken upphörde att vexla och en annan tid inträdde, under hvilken det icke var möjligt att få något öfverskott på handelsvågen, och cursen således steg, så kunde ingen menniska föra in silfver.
Derigenom var det i min tanka som importen af luxartiklar ökades, ty under hela den tid, sora Banken på detta sätt var stängd, så var det omöjligt att bereda något öfverskott på handeln, och derigenom ökades åtminstone i min tanka ifrågavarande import.
Således anser jag nära nog intet vara så vigtigt, som väl ordnade stadganden om tillåtelse för Banken att köpa vexlar; men det är en annan omständighet, alt Banken skall ånyo försälja de uppköp utaf vexlarna, hvilket jag icke har funnit vara på något vis ledande, hvarken till förmån för Banken eller för det allmänna, utan möjligen blott för individerna.
Det har visserligen varit sagdt, att fördelarne af förslaget skulle vara, för det första, att Banken derigenom skulle erhålla en förstärkning.
Detta tror jag endast äger rum innan vexeln blir dragen, och det är emot fondens minskande genom trassering, som jag har opponerat mig.
Den andra omständigheten var, att cursen derigenom skulle hållas jemnare.
Detta åstadkommes genom silfvervexlingen, men den fluctuation, som derigenom kan äga rum, finnes äfven i alla andra länder, och jag vet icke hvarföre vi här i Sverige skulle söka att fä ett annat förhållande än annorstädes.
Om någon vill sälja en vexel, då cursen faller, så bör Banken köpa den.
Då är trassenten i detta fall tryggad; men om remittenten finner sig behöfva remittera vexeln, då cursen är högre, så måste detta vara hans ensak.
Detta är väl menligt för importen, men verkar följaktligen alldeles icke i en riktning motsatt den, som är det allmännas intresse, nemi. alt importen icke ökas, utan tvertom tillbakahålles.
Det är också, genom möjligheten att vintertiden, under det silfver icke gerna kan ifrån Banken exporteras, men dä importörerna skola betala sina utrikes gjorda reqvisilioner, köpa vexlar i Banken, som importörerna erhålla ett medel att med lätthet göra dessa liqvider.
De ordentliga kunna säkerligen begagna den tid, då cursen är lägre, för att göra sina re - De ii 7 Februari.
145 remisser till utrikes ort.
Jag skulle derföre tro, att denna omständighet, såsom icke motverkande det ändamålet att minska importen och hindra cursen att stiga, ingalunda har varit menlig, utan tvertom medfört sin nytta.