Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. äga rätt att återtaga detta förordnande, och jag frågar om detta skulle öfverensstämma med principen för dessa tjenstemäns tillsättande?
Jag skulle derföre anse såväl denna som de båda nästföljande punkterna alldeles öfverflödiga att öfverlägga om vid närvar:de tillfälle utan bäst vara att dermed upskjuta, tills frågan om embetsverkens omorganisation förekommer.
Jag röstar afslag å mom:t.
Jag begär återremiss å såväl ifrågavide, som nästföljande punkter.
StatsUtsk. yrkar häri att embeten och tjenster, för hvilkas innehafvare löneförhöjningen är äskad, men icke af R St.-r beviljas, skola tillsättas endast på förordnande.
Dessa tjenster äro. så vidt hittills kändt är, de två lägsta graderna i de civila embetsverken.
Häremot tala många skäl, jag vill blott nämna ett.
Om dessa tjensters innehafvare skulle tillsättas hädanefter endast på förordnande, så undanskjuter man till en alltför långvarig och obestämd framtid den epok, från hvilken de kunna hafva att beräkna sin pension.
Detta skulle säkerligen afskräcka en mängd personer, begåfvade med anlag och skicklighet, från att ingå på tjenstemannabanan, såvida någon möjlighet gifves för dem att slå sig ut på annan väg; men erhålles icke skickliga embetsman, så komma naturligtvis ärendena inom verket att derpå lida, i längden skola de af så beskaffade män illa förvaltas, hvilket åter skulle utöfva ett menligt inflytande på hela statsmachineriet, och lända till skada för hvarje rättssökande eller eljest i administrativ väg ansökande medborgare, följaktligen medföra en så väl allmänt som enskildt ofördelaktig påföljd.
Jag anhåller således, äfven med stöd af hvad föreg:de, näst före mig talande, ledamöter anfört, om återremiss af dessa punkter.
Jag har instämt med pluraliteten inom Utsk. i afseende på denna punkts innehåll, men icke i afseende på tiden för dess tillämpande.
Vi veta nemi. icke ännu i denna stund om någon löneförhöjning varder af R.
St:r beviljad. K. M. har före - Den 23 Mars f. m. 309 slagit löneförhöjning bland andra äfven för ledamöter af Statsrådet och Högsta Domstolen Om nu det skulle inträffa att R.
St:r icke komme att bevilja dessa förhöjningar, skulle, derest detta vilkor vore på förhand antaget, det äfven komma att tillämpas på dessa embetsman.
Likväl stadgar Grundlagen att Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter till ett vissi antal skola finnas.
Man kan väl icke utsätta sig för att genom ett förtidigt beslut i detta hänseende råka i strid med grundlagens föreskrifter och det är hufvudsakligast derföre och utan att ingå i frågan om sjelfva saken, som jag yrkar återremiss af punkten på det den tid måtte vinnas som erfordras för att tillse huruvida förhöjningarne för dessa embetsman och domare verkligen blifva beviljade, så att det icke sedermera måtte blifva nödvändigt att göra ett undantag från en antagen allmän regel.
Detta vilkor har tillkommit under den förutsättning att R.
St:r skulle bevilja löneförhöjning för alla de tjenster som K.
M. föreslagit och som voro af den beskaffenhet att R.
St:r ansågo att de äfven i framtiden borde fortfara, d. v. s. alla sådana tjenster som R.
St:r icke ansågo böra indragas.
Jag medger att stadgandet kanske tillkommit något för tidigt och att det förut borde hafva varit afgjordt hvilka löneförhöjningar R.
St:r vilja bevilja och hvilka de vilja afstå; således motsätter jag mig icke den begärda remissen utan anser den lämplig emedan StatsUtsk. derigenom kommer i tillfälle att yttra sig öfver dessa anmärkrnr.
- Gr.
På sätt här förut redan blif vit af flera talare påpekadt, måste naturligtvis meningen med denna punkt vara att derigenom möjliggöra en förbättring i Statsverkets organisation, men såvidt jag kan fatta är det alldeles orätt att i detta afseende utgå från synpunkten, huruvida löneförbättring blifvit begärd för en tjenst eller icke.
Det kan ju hända att en tjenst för hvilken löneförhöjningen blifvit begärd, men icke beviljad, i all framtid otvifvelaktigt behöfves, och då måtte det väl vara orimligt att derföre att man händelsevis begärt en löneförhöjning för denna tjenst hvilken icke beviljats, densamma skulle ställas på förordnande.
Det låter äfven tänka sig att tjenster finnas för hvilka löne-förbättring icke blifvit begärd och således icke heller nekad, men hvilka vid den blifvande förändringen ovilkorligen böra indragas eller förändras.
Nåväl! skulle dessa icke sättas på förordnande?
Det vore likväl lika orimligt att icke sätta dessa på förordnande som att sätta de jag förut omtalat på förordnande.
Punkten är således både för vidsträckt och för inskränkt, och detta kommer sig naturligen deraf att man företagit densamma till behandling vid ett olämpligt tillfälle, ty den måste naturligtvis icke undergå pröfning i Stånden förrän frågan blifvit afgjord om eller hvilka embetsverk skola omorganiseras.
Då kan vara tid att tala om hvilka tjenster som skola ställas på förordnande eller icke.
En otydlighet förekommer äfven uti punktens redaktion.
Der står nemi.: »Sådana tjenster och em - 310 Den 23 Mars f. m. beten, för hvilkas innehafvare löneförhöjning är äskad men icke af R.
Månne derunder skall inbegripas alla sådana tjenster, till hvilka K.
M. äskat löneförhöjning, men hvilken icke blifvit i sin helhet beviljad, eller sådana till hvilka icke alls någon förhöjning blifvit lemnad.
Jag anhåller derföre vördsamt om propos. på återremiss af denna punkt.
Landtm, framställt, att i afseende på detta mom. blifvit yrkadt, dels af Erih.
Sprengtporten m. fl. ledamöter återremiss och dels af Hr Hjärne afslag, anmälde sig och yttrade Hr Hjärne:
Då alla ledamöter utom jag yrkat återremiss och ett Stånd dessutom återremitterat frågan, anhåller jag att få förena mig med dem.
Propos. till bifall å förevrde mom. blef nu framställd och besvarad med Nej, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot detsamma gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, blef denna propos. med Ja besvarad.
Mom,, lill. e. Hr Printzensköld:
Jag hemställer till StatsUtsk. huruvida denna punkt är af behofvet påkallad.
Kan väl StatsUtsk. eller kunna väl R.
St:r nu på förhand afgöra hvilka tjenster som skola komma att indragas eller icke?
Skall icke en sådan anordning komma att bero på den närmare undersökning af förhållanderne vid regleringen af hvarje embetsverk för sig; och låter det icke tänka sig att de tjenster, som tilläfventyrs nu blifvit i K.
Propos. afsedde till indragning, komma att befinnas oundgängligen behöflige och följaktligen böra bibehållas?
Således tyckes det mig, att man icke bör tala om förhållanden, de der äro så ovissa som det ifrågav:de: om den eller den tjensten kan vara afsedd till indragning eller icke, samt då omständigheterne möjligen befinnas vara sådana att hvad äom nu har ansetts kunna ske, det kommer att framdeles anses omöjligt.
Jag skulle således tro att saken ingalunda förlorar derpå att man rent af afslår denna punkt, ty det faller af sig sjelf, att en tjenst om hvilken tvifvelsmål äro förhanden, antingen den bör bibehållas eller indragas, den tillåter K.
M. icke att tillsättas, utan ställer den på en sådan fot, att, om indragningen finnes lämplig, en sådan åtgärd lätt kan verkställas.
Förhållandet inom KammarR:n t. ex. är nu sådant att ingen enda tjenst tillsättes annat än på förordnande, i anseende till förutsatt omreglering af detta embetsverk.
Så blir också förhållandet inom hvarje annat embetsverk, der icke definitiv reglering ägt rum eller denna definitiva reglering anses böra underkastas förändringar, ty man kan ej tänka sig så litet förutseende hos Regeringen att, om den anser en förnyad reglering af ett redan regleradt embetsverk vara af nöden, den då icke genast aflåter befallning, att icke tillsätta der befintliga tjenster annat än på förordnande, för att sedan vara i tillfälle att Den 23 Mars f. m. 311 verkställa den nya reglering, sorn vare sig
Regeringen finner den nödvändig eller ock låter verkställa densamma på anhållan af R. St:r.
Jag skulle således tro att denna punkt gerna kunde utgå, men om R. o. Ad. icke anser detta böra ske, så borde den åtminstone åtfölja den föreg:de punkten tillbaka till Utsk., som då icke lärer underlåta att närmare begrunda de förhållanden som densamma omfattar.
Jag anmälde mig blott för att anmärka att samma skäl, som tala för återremiss af föreg;de punkt, borde äfven tala för återremiss af denna.
Det synes äfven tydligare här, såvida man vill begripa hvad som menas med till indragning afsedde tjenster, eller att det ligger i bakgrunden en reorganisation af embetsverken och när den frågan kommer före, blir det tid nog att afhandla denna punkt.
Den föreg:de punkten återremitterades ock dels derföre att man icke visste för hvilka tjenster löneförhöjning skulle komma i fråga, dels derföre att den hade afseende på en i framtiden förekommande fråga.
Sedan R, o. Ad. återremitterat litt. d, tror jag att äfven litt. e bör få följa samma väg, emedan de sammanhänga med hvarandra, hvarföre jag instämmer med dem som yrkat återremiss.
Efter nu först till bifall å fÖrev:de morn. framställd propos., som besvarades med Nej, blef detsamma på grund af de deremot gjorde anmärkn:ne återremitteradt.
Mom. lill. f. Frih.
I öfverensstämmelse med den åsigt, som synes hafva förmått R. o. Ad. att återremittera de föregule punkterne, får jag äfven med afseende å denna punkt anhålla om återremiss.
Jag tror icke att det vore nyttigt, om någon tjenst tilläfventyrs under en längre tid på detta sätt befunne sig i ett provisoriskt skick.
För att icke trötta R. o. Ad. ville jag icke, vid den förra, härmed närbeslägtade punkten, ingå i en så utförlig un dersökning i ämnet, som kanhända vederbordt.
Man har likväl sedermera enskildt sagt mig, att mitt yttrande i så måtto varit ofullständigt, enär jag förmenades hafva förbisett, att terminus a quo för tjenstetid vid beräknande af pensionsrätt visserligen efter behörigen erhållen fullmakt fått retroaktift tagas från inskrifnings-dagen såsom’ extraordinarie.
Men dervid får icke heller förgätas dels att en temligen kort praescriptionstid är för fulimaktshafvanden stadgad vid begagnandet af sådan rättighet, dels ock att det merändels måste upkomma en ganska stor och för en obemedlad tjensteman verkligen betungande summa af obetaldte retroaktiv-afgifter att på en gång (för hela tiden mellan hans inträde i verket och till dess han fått fullmakt) erlägga, om han skall framdeles få någon pension utur CivilStatens pensions-inrättning.
Dessa sammanlagda afgifter skulle icke blifva så betydliga och följaktligen kunna kännas så betungande för tjenstemannen, derest icke just den i de flesta fall mångåriga 312 Den 23 Mars f. m. och under försakelser af alla slag tillbringande extraordinarie-tjenstemannatiden räckt så länge, under en likaså flerårigt uteblifven befordran.
Af dessa förhållanden visar det sig alltså vara tryggare och bättre orri tjenster icke tillsättas på förordnande, utan fastmera vid ledigblifvandet genast definitift förses med ordinarie innehafvare.
Det torde härvid ej heller böra alldeles lemnäs utur sigte en sak som likväl är af mycken vigt: nemi. huruvida icke den statsmakt, som vi tillhöra, bör med särdeles varsamhet behandla förslag af ifrågav:de art, som skulle kunna synas innefatta ett inskränkningsbegär på den högre statsmaktens attribulioner.
Grannlagenheten i detta afseende torde jemväl utgöra ett giltigt skäl för någon återhållsamhet å E.
Utsk. behagade, efter skeende återremiss, taga denna sida af saken i betraktande.
Hr Bildt: StatsUtsk., som under litt. a, b och c föreslagit E.
St:r åtskilliga vilkor för sådana tjenster som skulle erhålla löneförhöjning, har derjemte på sätt af Utlåt, synes, föreslagit åtskilliga vilkor för de tjenstemän, som skulle erhålla nya tjenster.
Då likväl StatsUtsk. icke kan ingå i detaljerna af styrelseverkets organisation, oaktadt såväl K. M:s Propos. som enskildta motionärer häntydt på att dessa styrelseverk tarfva i många fall omreglering, så är det gifvet att StatsUtsk. vill förbehålla sig en reservationsrätt i detta afseende och föreslå E St:r att icke på förhand binda sina händer derigenom att de skulle definitivt föreslå att de nya tjensterna tillsättas på stat, ty derigenom skulle man undanskjuta ännu mera möjligheten af en organisation af embetsverken eller åtminstone göra den kostsammare derigenom att dessa tjenstemän icke kunna gå i mistning af lönen förrän de få en annan plats eller komma på indragnings-stat.
Jag kan derföre icke finna annat än att den reservationsrätt StatsUtsk. i första delen af litt. f föreslagit, är fullkomligt riktig; den är såsom en allmän grundsats riktig, men såsom de fleste sådana tål den vid undantag i vissa fall, och så tror jag också här vara händelsen.
Det är t. ex. föreslagit att tillsätta nya professorer vid Universiteten, men att tillsätta dessa på förordnande tjenar till ingenting, ty dessa tjenster kunna naturligtvis aldrig komma under kathegorien af indragning, emedan de icke tillsättes, såvida icke behofvet af kunskaper ovilkorligen fordra dessa lärostolars tillskapande.
Derföre synes mig, att man bör göra ett tillägg till lista mom. af litt. f, en reservation, sådan som deD hvilken förekommer i slutet af det Utsk:s Utlåt., som finnes på pag. 4, hvarigenom punkten skulle få följande lydelse: »Nya tjenster för hvilka aflöning vid denna Eiksdag beviljas, må icke tillsättas annorlunda än genom förordnanden, dock med de inskränkningar häri, som för särskilda fall tilläfventyrs kunna finnas lämpliga.»
Pinnes icke denna reservation äfven här iakttagen, så hafva E.
St:r bundit sina händer i motsatt syftning.
Hvad åter sista mom. af litt. f beträffar eller att »aflöningen utgår i mån af tillgång och sedan samtlige inom verket förut varande löntagare af anslagssumman för verket åtnjutit sin tillständiga rätt, enligt stadgade grunder», så är detta icke allenast mörkt ulan äfven Den 23 M ar s f. m. 313 orättvist.
Om vi tänka oss att K.
St:r t. ex. besluta tillsättandet af tre eller fyra nya Professorer vid Universiteten, och dessa tjenster endast tillsättas på förordnande, och det tillika stadgades, att aflöningen för tjenstemännen komme att förhöjas i mån som tillgång dertill funnes, så skulle följden kunna blifva att de gamle tjenstemännen, hvilka erhållit löneförhöjning, finge en del af de nya lönerna såsom löneförbättring, och att de nya platserna ej kunde komma att tillsättas i brist på medel, ehuru sådana blifvit anvisade.
Jag skulle således önska att man afslår denna sednare del af punkten.
Då jag icke anser det nödvändigt, att det beslut jag framställt ang:de l:sta morn., som innehåller en redaktionsförändring, genast fattas, har jag ingenting emot en återremiss, men jag yrkar att den måtte ske i den syftning jag framställt.
Innehållet af denna punkt bevisar mer än innehållet i de föreg:de 2 punkterna, huru svårt det är att redigera förslag till beslut, som åsyftar ändamål, för hvilka man icke gjort sig full reda hvad man dermed menar.
En ledamot af StatsTJtsk. har nyss anmärkt, att det ligger en viss otydlighet i nu förevar:de punkt, och jag kan icke heller finna hvad man menat med sista mom. i densamma, men hvad som är säkert, är att sista mom. står alldeles i strid med det första.
Hvad menar man då man säger »nya tjenster för hvilka anslag vid denna Eiksdag beviljas etc.» och sedermera talar om att anslagen icke skulle räcka till för att bestrida aflöningen för dessa tjenster.
Detta är någonting så mörkt, att jag anser något beslut deröfver icke kunna fattas förrän man inhemtat StatsUtsk:s närmare förklaring öfver hvad som dermed menas.
Jag hade ämnat att, likasom vid de föreg:de punkterna, yrka afslag äfven å denna, emedan hvad som rörer organisationen, af embetsverken icke vid detta tillfälle borde utgöra föremål för E.
St:rs öfverläggning, men då E. o. Ad. redan beslutat återremit tera dessa punkter, torde det vara skäl att äfven denna punkt finge medfölja tillbaka till Utsk.
Jag vill ingalunda motsätta mig den begärda återremissen af denna punkt.
Jag vill blott yttra, med afseende på Frih.
Cederströms anförande, att jag icke anser de skäl han upgifvit vara särdeles giltiga, enär det blifvit uplyst, att då en tjensteman fått förordnande att sköta en tjenst, har han rättighet att inbetala till pensionskassan sina afgifter retroaktivt, hvadan jag icke kan inse att han riskerar något dermed att han har förordnande, ty han kan sjelf afsätta de medel, som annars skulle inbetalas, och när han sedan får tjensten, har han penningarne till sin disposition att genast utbetala.
Jag instämmer med Hr Bildt i hans yrkande, att första mom. af denna punkt bör, om icke nu, åtminstone framdeles, bifallas med ett så beskaffadt tillägg, som Hr Bildt föreslagit.
Hvad sednare delen af punkten beträffar, så synes det som den ledamot, hvilken deremot sednast yttrade sig, icke rätt förstått 314 De n23 Mars f. m. dess mening.
För att uplysa derom vill jag anföra såsom exempelvis förhållandet med HofRiua.
Der äro föreslagna nya tjenster, nemi. för Notarier, och indragning af gamla, nemi. för Kanslister.
Meningen är således den, att innehafvare af dessa nya tjenster icke komma i åtnjutande af full lön förrän Kanslisterne hunnit gå bort eller blifva befordrade eller, med ett ord, att några nya utgifter icke skulle drabba Staten för dessa regleringar.
Det är i sanning ganska beklagligt, att Högloft.
StatsUtsk. kommit in till R.
St.:r med sådana Betänk:n, att man om syftemålet med desamma icke kan göra sig något begrepp förrän StatsUtsk:s ledamöter förklarat hvad meningen kan vara med det man föreslagit.
Jag tror att den förklaring, som Frih.
Tersmeden afgifvit, är ganska riktig, men man ser häraf, att då man skrifver s. k. princip-betänk:n, bör man noga akta sig att deri upställa grundsatser, som äro nära nog omöjliga att ens gifva detta namn, emedan jemnt och beständigt undantag från dem måste äga rum.
Hvad hade varit lättare för TJtsk., än att helt och hållet utesluta denna punkt och i dess ställe yttra sig i den syftning, som denna punkt innehåller vid hvarje förekommande fall, då nya tjenster skola inrättas?
Då hade man sluppit att discutera saken nu, och kanske nästa gång den förekommer ånyo yrka en återremiss, hvilken nu ansetts nödvändig och hvari jag förenar mig.
Hr Grins och Landtnäs nu till bifall å förevar:de mom. framställde propos. besvarades med Nej, hvarefter äfven detta morn., på grund af de deremot gjorda anmärkmr, återremitterades.
Morn. lill. g. Hr Palmcrantz:
Jag ber att med några få ord få under ställa R. o. Adis pröfning en anmärkn. mot denna punkt.
StatsUtsk. har ganska riktigt föreskrifvit det förbehåll för tjenstemän att, för åtnjutande' af löneförhöjning, icke få innehafva mer än en tjenst med lön på Rikets stat; men det Högloft.
Utsk. har tillagt orden: »derest sådant framdeles varder föreskrifvet.»
Vid en föregide Riksdag hafva R.
St:r, efter hvad jag vill minnas, på ganska goda grunder beslutat, hvad troligen äfven blifvit af K.
M. sanktioneradt, att nemi. ingen tjensteman får innehafva mer än en Statens tjenst med lön, och jag hemställer derföre, om icke denna tirad, »derest sådant framdeles varder föreskrifvet», kan såsom öfverflödig och oriktig alldeles utgå.
Då den siste talarens anmärkn. är grundad på ett fullkomligt misstag, torde det vara nödvändigt att uplysa om detsamma, då anmärkmn dymedelst förfaller.
Han har sagt att R.
St:r beslutat och K.
M. sanktionerat ett förslag, som åsyftade att inga civila tjenstemän på stat skulle kunna förena flera tjenster.
Då detta icke är afgjordt, emedan det endast gäller de högre graderna, men icke den lägsta, så torde den siste talaren finna, att ett sådant stadgande kan komma i fråga att framdeles
Den 23 Mars f. m. 315 sanktioneras, och det är derföre som de sista raderna af litt. g finnas.
Jag skall be att få underställa R o. Ad. ett fall, som jag tror icke är förutsedt i denna punkt, ehuru detsamma står i samband härmed.
Man kan nemi. antaga att 2 eller flera befattningar finnas vara af den beskaffenhet, att löneförhöjningar för dem komma att beviljas; men händelsen kan också göra, att 2:ne dylika befattningar innehafvas af en och samma person.
StatsUtsk. har icke uplyst, huru dervid skall förfaras; om en dylik löneförhöjning skall för båda befattningarne af samma person upbäras eller icke.
Jag, för min del, tror att ett stadgande, ang:de ett dylikt förhållande, lätteligen skulle kunna inryckas i punkten g, och att det är fullkomligt öfverensstämmande med billighet, att icke en och samma person får tillgodonjuta löneförhöjning för 2:ne olika befattningar.
Det är på denna grund, som jag anhåller att denna punkt måtte blifva återremitterad och behörigt afseende fästas vid min anmärkning.
Det är otvifvelaktig att den grund, på hvilken den ifrågavande punkten hvilar, är riktig, ty det är sannolikt att vid den nya organisation, som kommer i fråga, den princip, som här gjort sig gällande, blifver utförd; men nekas kan väl icke heller, att från denna allmänt giltiga grund lämpliga undantag komma att äga rum.
Det bör väl då icke heller vara så rätt, att på en gång stadga en så hård och bestämd föreskrift som den, att ingen tjensteman, som tillsättes genom fullmakt eller förordnanden mellan 1858—1860, får tillika innehafva annan tjenst på Rikets stat.
Om det nu verkligen finnes tjenster, som kunna och böra förenas med andra, så vore det väl icke så olämpligt att föreskrifva, att om dessa tjenster under tiden blifva lediga, då skola de tillsättas med detta vilkor.
Det är sålunda med denna punkt, som den föreg:de, den nya organisation af vissa embeten har föresväfvat StatsUtsk.
, och det har med tanke på detta upgjort sitt förslag, likväl så allmänneligt, att det träffat äfven andra, dit icke hörande.
Jag skulle hafva förenat mig med Gr, Lagerbjelke, om icke hans yttrande slutat med begäran om återremiss.
Jag anser en -sådan icke vara behöflig, utan tror att denna punkt både kan och bör antagas, enär derigenom icke något hinder är lagdt för K.
M. att meddela sådana föreskrifter, som innefatta de vilkor för tjenstens mottagande, hvilka K. M. kan anse af Sitt och Rikets sannskyldiga nytta vara påkallade.
Det må väl vara att R.
SJ-.r, vid ett föreg:de tillfälle, hafva till någon hufvudsaklig del, om än icke till så vidsträckt grad, som Hr Palmcrantz velat låta påskina, synts omfatta den åsigt, som i denna punkt finnes uttryckt, eller att flera embeten och tjenster icke skulle af en och samma person på stat 316
Den 23 Mars f. m. få innehafvas.
Men denna önskan blir alltid af en mycket illusorisk beskaffenhet, äfven om den skulle genom ett lagstadgande framdeles blifva till alla embetsgrader utsträckt; ty för den embetsman, som har otillräckligt att lefva af, och detta måste väl i de flesta fall vara förhållandet med de lägre graderna, som nu kan ifrågakomma, det en nödvändighet att söka sin utkomst på ett annat ärligt sätt.
För honom återstår då intet annat, än att hos enskilda personer, associationer eller bolag, söka sig Sekreterare-, Kamererare- eller mera underordnade platser.
Det förefaller mig likväl, såsom skulle det för embetsmanna-duglighetens utbildning snarare vara att föredraga, hans egenskaper bättre utvecklas och stärkas för tjenstens bestridande, om han har tjenstgöring i 2:ne embetsverk, hvilkas verksamhet äfven tilläfventyrs är med hvarandra nära beslägtade, än om han använder sin tid t.
ex. såsom bokhållare hos någon skrädderi- eller skomakeri-association.
Jag, för min del, hyser den föreställning och förhoppning, att sådana vilkor och förbehåll, som här äro ifrågasatta, icke varda föreskrifna; det är blott detta förmenande å min sida, som jag önskar måtte få åtfölja den remiss, som blifvit begärd.
Jag kan icke riktigt finna hvad en återremiss, i afseende på denna punkt, skulle tjena till.
Här är ju ingenting bestämdt, i afseende på en eller flera tjenster, eller hvilka tjenster som få finnas eller icke finnas; här är endast reserverad en rättighet i sammanhang med löneförhöjningen, eller att i händelse en sådan bestämmelse kommer att ske, skall uti alla fullmakter och förordnanden, som under 185 8—1800 utfärdas, det förbehåll intagas. att tjenstens innehafvare är underkastad förbindelse att icke tillika innehafva annan tjenst med lön på Rikets stat, derest sådant framdeles varder föreskrifvet.
Det är väl icke för mycket hegardt, att Staten reserverar sin rätt i denna väg.
Dessutom är detta stadgande framkalladt af ett yttrande af Depart:tsChefen för Finansärenden, som åtföljer den K. Propos.