Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett ytterligare skäl för denna hemställan hemtar jag deraf, att victualievigten närmast af alla svarar emot flera andra länders vigtsystemer, med hvilka Sverige drifver handel, emedan 6 skeppund victualievigt utgöra jemnt en Engelsk ton, och mycket nära iooo Fransyska chilogrammer samt 5oo nya Nederländska skålpund.
Men föga bättre än med vigterna förhåller det sig med mälningsgrunden för tona varor.
Den egentliga mätaren för dessa är en tunna om 32 kappar, hvilket i dagligt tal kallas en lös tunna; men denna tunna gäller icke för invägning i den dagliga mindre handeln; ty der fordras: på en tunna spanmål 4 kappar öfvermål, på en tunna salt 2 kappar öfvermål, och på en tunna malt 6 kappar öfvermål; hvilket allt, såsom hvar och en finner, är högst förvillande för den mindre kunnige, både vid speculationer och leveraucer, samt för prisuträkningar vid olika tillfällen.
För strömming, sill och andra saltvaror åter beräknas endast 24 kappar på tunnan.
Med bibehållande af detta sista räkningssätt föreslår jag, att all mätning af torra varor må hädanefter beräknas till 32 kappar på tunnan; äfvensom att det rågade målet må, såsom ledande lill osäkerhet, godtycklighet och tvister, försvinna.
Om denna motion af H. Ekon.Utsk. understödjes och af R.
St. bifalles, så torde året 1842 blifva den lämpligaste tiden, ifrån hvilken dess bruk kan taga början.
Ett tillräckligt rådrum är derigenom lemnadt för författningens bekantgörande, helst några nya målkärl icke för ändamålet behöfva anskaffas, och, hvad vigterna beträffar, victualievigten är så allmänt bekant, att någon särskild undervisning för dess antagande icke heller erfordras.
Frih. von Schwerin, Carl Julius, uppläste följande anförande:
Under loppet af denna riksdag hafva redan förslager blifvit gjorda att bringa 18 §:n Ridd.Ordn. i närmare öfverensstämmelse med 41 §:n Riksd.Ordn., samt för att afskaffa det hittills brukliga electorsvalet genom bänkmän.
Ehuru dessa förändringar äro af behofvet påkallade, torde de ej vara tillräckliga, för att undanrödja de väsendtligaste felen.
Ridd.Ordn. borde kanske lämpligast sönderfalla i 2lne de - Den 11 Februari c. ra. 349 lar: en representationsstadga eller egentlig Ridd.Ordn., innefattande ■villkoren för säte och stämmas intagande på Riddarhuset, adelskaps ärftlighet, introduetion, m. e. o. allt hvad i afseende på grundlagarnas föreskrifter kan behöfva af Konungen sanctioneras. —■
Den andra delen borde blott vara en särskild Ståndsordoing, innefattande det sätt, hvarpå R. o. Ad. anser tjenligt att tillvägagå vid val och debatter &c.
Då de öfriga Stånden ej ansett sina i dessa fall öfverenskomna stadganden af Konungen böra stadfästas, kan ej R. o. Ad. häri behöfva göra ett undantag.
Ibland de §§:r i Ridd.Ordn., hvilka torde påkalla en närmare uppmärksamhet, är i främsta rummet den 22 §:n.
Den innehåller nemi.: ”1 Utsk. föres ordet af den R. o. "Ad:s ledamot, som bland de närvar, har främsta sätet på ”Riddarhuset.’'
Detta s. k. privilegium är både ett väsentligt hinder för Utsktns behöriga sammansättning, samt länder dessutom till skada för dem, hvilkas fördel blifvit dermed ursprungligen afsedd.
För electorerne uppstå många svåra considerationer, emedan utsk:sledamöterne böra så väljas, att den främste äger nog erfarenhet att fylla sin plats som ordför.
Derigenom afskiljes bestämdt från hvarje Utsk. en del af R. o. Ad., bland hvilka torde ofta finnas mången, som, ehuru ej qvalificerad till ordför., vore en skicklig ledamot i Utskottet.
Så länge ordförandeskapet är ovillkorligt fästad vid den högsta N:rn, kan en representant af de äldre ätterna endast då förvärfva sig erfarenhet vid handläggningen af de vid Utsk:n förefallande målen, när så väl ordform i Utsk:n, som i dess afdelningar innehafva högre N:r, eller ock när han sjelf, på grund af fullmakt, innehafver lägre.
Båda fallen bero af händelsen, och derigenom kan förhållandet uppstå, att man aldrig kommer i tillfälle att blifva invald i Utsk:n.
På grund häraf föreslår jag, att den uti 22 <j:n innefattade sjelfskrifna rättighet upphörer, och att i stället R. o.
Ad:s electorer erhålla uppdraget att bestämma så väl ordför. i Utskm, som i deras under-afdelningar.
För att ernå detta mål, behöfves blott en förändring i Ridd.Ordn.; emedan 39 §:n Riksd.Ordn. innehåller endast, att den genom Ridd.- Ordn. dertill berättigade förer ordet i Utsk.
Jag begär remiss af motionen till Ridd.Utsk. och får derjemte anhålla, att bemäldta Utsk., så snart som möjligt, inkommer medförslag till verkställandet af de häf af mig afsedda förändringar uti Ridd.Ordn.
Hr Nordensköld, Otto Gustaf, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Jag anhåller vördsamt, att som tillägg till discussionen 35o Din » Februari e. m. under plenum den 19 Febi1., då Hr Hjertås motion remitterades, få anföra, att hvad båtsmannens transport till och från Norrland angår, så hafva årstjenarena vid Stockholms stationen fortskaffats vintertiden, emedan det då ansetts mindre tryckande för allmogen, än om det skedde på en tid, som af landtmannen bättre kunde användas.
Skulle likväl Ekon.Utsk. önska en förändring häruti, inser jag intet hinder deremot, endast tiden ej utsattes före den 1 Juli, på det sjön med säkerhet må anses öppen.
Likväl bör Utsk. taga i 'öfvervägande, att om ångfartyg vid den tiden stå att erhålla, mäste manskapet skjutsas från och till samlingsställena, der de vid sednare förhållandet böra inqvarteras, ifall ångfartyget går sönder till machineri och ej kommer på dagen, äfven som att skjutsen i förra fallet af samma orsak länge kan få vänta på truppens ankomst.
Den norra allmogens intressen i detta fall bör äfven noga öfvervägas, jemte allmogens närmast söder om Stockholm, ty allt årstjenaude manskap för en station måste ombytas vid samma tid.
De båtsmän, som blott äro sommartjenande, kunna ej nedkomma så sent, att vattnet är öppet, hvilket ej alltid inträffar ens vid midsommarstiden, då en god del af sommararbetstiden här är förliden.
Nu skola de vanligen här inmönstras den 1 April, och således hemförlofvas den 1 Oct.; och kan då sjölägenhet erhållas, finnes intet skäl vara emot dess användande, så vidt kostnaden ej öfverskrider den för landttransporten till men för durchmarschfonden.
Vid Götheborgs station deremot är troligt, att både års- och sommartjenande manskap kan sjöledes transporteras, utan hinder för is åtminstone.
Men hvad som är angeläget, är, att det tydligt utsättes, att det ej som fel kan anses, i händelse genom sjöskada större eller mindre del af manskapet eller deras effecter kunna förloras.
Remitterades till StatsUtsk., i sammanhang med Hr Hjertås till samma Utsk. remitterade motion, ang:de kronomanskaps samt kronoeffecters transporterande sjöledes.
Hr Reutersvärd, Pehr Adam, hade infemnat ett anförande, som upplästes, så lydande:
Hr H ammarsköld har uti sin motion om skjutsbestyret föreslagit, att skjutslega!) måtte förhöjas till 3a sk.; andra åter, som yttrat sig i ämnet, hafva velat, att den skulle bestämmas till 24 sk., och slutligen Gr.
Anckarsvärd till 1 r:dr b:co milen per häst.
Att skjutsningsbesväret är ett högst betungande onus för jordbrukaren, lärer ingen kunna bestrida, hvilket således påkallar Statsmakternas behjertande.
Huru lindring skall kunna tillvägabringas, utan att å andra sidan för hardt drabba statscassan, som mäste bekosta kronoskjutsen och Statens ärenden, samt alla privata, som nödgas resa i egna ärenden, är ej lätt att afgöra.
Den aa Februari c. m. 35i Man har talat om inrättande af deligenser, och skjutsens ställande på entreprenad.
Sådant later sig dock icke göra, om del skall bära sig, annorstädes än på de stora stråkvägarna.
— Mången reser för sitt nöje, det är sannt, men vida flere i angelägna ärender, deraf en stor del icke ilian hinder för sitt ekonomika bestånd skulle kunna betala i r:dr b:co milen per häst under ofta påkommande längre resor.
För att i någon mån kunna gå en medelväg båda parterna emellan, de skjutsande samt Staten och de resande, får jag vördsamt föreslå, att skjutslegan t. ex. under Januari, Februari och Mars, samt October, November och
December månader af året må blifva oförändrad med hvad den nu är, helst det är en ovedersäglig sanning, alt bonden, synnerligast under vintermånaderna, skjutsar lätt gerna, och att skjutsskyldige bönder och torpare ofta ligga vid gästgifvaregårdarna på s. k. snålskjuts och muta hållkarlarne för alt få skjutsa; under hösttiderna kunna väl vägarna någon gång vara svåra, men hästarne äro då hulliga, och allmogen hindras nu icke af vigtiga göromål för sig och kreatur, Ett motsatt förhållande inträffar under April och Maj månader; hästarne äro då vanligen magra och svaga, vägarna svåra, samt under denna sednare och Juni månad pågår åkerbruket, hvadan skjutslegan för dessa 3 månader torde böra bestämmas till 24 sk. b:co milen, men deremot för Juli, Augusti och September, skördemånaderna, då skjutsbesväret faller jordbrukaren tyngst, till 32 sk. b:co milen per häst.
Härigenom vunnes flera ändamål, nemi.: den som icke rent af är nödtvungen och icke har tillgångar att resa under sommarmånaderna, afhålles derifrån; den skjutsskyldige besvärades då mindre samt hade dubbelt betaldt mot hvad han nu har.
A en annan sida betungades icke heller den resande med en större depense på de årstider, när den skjutsande kan vara väl belåten med ringare lega, som äfvenledes då skjutsar rätt gerna.
Detta mitt anförande anhåller jag måtte få åtfölja Hr Hammarskölds motion till vederbörligt Utskott.
.Remitterades till Ekon.Utsk., i sammanhang med Hr Hammarskölds motion, ronde förhöjning i gästgifveriskjulslegan.
Hr Reutersvärd, Pehr Adam, hade äfven inlemnat följande:
Det lärer utan tvifvel vara en allmänt känd sak, att våra ångfartyg numera vunnit det förtroende, att de fleste resande, så väl till vinnande af större beqvämlighet, skyndsammare fortkomst, som för penningebesparing hellre begagna dessa transportmedel, åtminstone under sommarmånaderna, än att färdas landvägen.
Det torde äfven vara piuraliteten af representanterne bekant, att alla embets- och tjenstemän m. fl., som resa i Kronans ärenden och på dess 352 Den 22 Februari c. m. bekostnad, uti sina afgifvande reseräkningar uppföra resekostnaderna för landvågen, ehuru de fleste begagna ångfartyg, så långt de kunna, under de årstider, då dessa äro att tillgå och med beqvämlighet kunna tillitas.
Sådant hafva de ock opåtaldt kunnat göra, enär icke något annat varit stadgadt i detta afseende.
De för hvarje år af R.
St. anslagna summor till rese-och tractamenlspenningar äro icke obetydliga.
Af dessa hafva de, som blifvit bestämda för militärpersoners embets- och tjensteresor, sällan befunnits tillräckliga.
Örn nu, som föreslaget är, skjutslegan blir förhöjd, måste StatsfJtsk. vara betänkt på vida högre anslag för dessa ändamål.
Det torde derföre icke vara ur vägen att föreslå ett sätt till minskande af ifrågavar. utgiftspost.
Emellan Stockholm och Norrköping, Strengnäs, Westerås, Arboga och Upsala m. fl. städer gå flere större och beqvä-1 ma ångfartyg på bestämda tider 3 å 4 gångor i veckan, vanligen från början af Maj månad till sena hösten.
Jag vill blott anföra ett exempel, huru stor besparingen att resa med ångfartyg emellan Stockholm och Norrköping, framför att färdas landvägen, 18 mil, kan utgöra.
Enligt nu gällande resereglemente af den 5 Juli 1827, bestås de af Statens embetsmän, som tillhöra 3:dje classen, hvartill räknas General-majorer, hvilka, vanligen resa som General-mönsterherrar, Stats-secreterare, Landshöfdingar m. fl., 5 hästar och 5 r:dr b:co i dagtraetamente.
För skjutsen och 3 resdagar, å 8 mil om dagen, blifver summan således omkring 48r:dr landvägen från Stockholm till Norrköping; hvaremot en resa, företagen på ångfartyg, som härifrån går fram på dagen, nemi. en dags tractamente 5 r
Besparingen för denna korta resa blifver således 3o r:dr.
Jag får alltså vördsammast föreslå: att alla Statens embets-och tjenstemän, m. fl., som resa på K ron ans bekostnad, skola åläggas att, under de årstider ångfartyg med beqvämlighet kunna begagnas, och der sådana finnas att tillgå, på dem färdas så långt möjligt är, utan hinder för resan eller dess fördröjande, så vida icke särskildta skäl och hinder härifrån fordra undantag, i hvilket fall K.
M. eller den auctoritet, som anbefallt resan, härtill bör lemna förordnande eller medgifvande.
För öfrigt öfverlemna:- jag till Stafs- och Ekon.Utsktn, till hvilka jag anhåller att denna motion må blifva remitterad, att bestämma, om icke de här föreslagna embetsresor på ångfartyg äfven må utsträckas till sådana resor på Göllia-canal, samt att göra de tillägg och närmare bestämmelser m. m., som detta mitt välmenta förslag kan tarfva.
Lades på bordet. jjr Den aa Februari e. m. 353 Ur Törnerhjelm, Rudolph Victor, uppliiste följande:
Jag tager mig friheten vördsamligen väcka följande motion.
Dä reglementet för hanken medgifver, att hanken får uliana penningar mot inteckning uti fastighet, inom en tredjedel af taxeringsvärdet, dä skuldebrefvet är släldt till banken; så föreslår jag, att redan intecknade skuldebref inom en tredjedel af taxeringsvärdet matte få der belånas, sedan de äro behörigen transporterade,- och i transporten innefattade de särskilda företrädesrättigheter, som banken äger, då derigenom skulle vinnas en betydlig lättnad för lånsökande, och samma säkerhet ernås för banken.
— Jag anhåller, att denna min motion måtte blifva remitterad till BancoUlskollet.
Ilr von Knorring, Frans Emil, anförde skrift-, ligen:
Bland de nu gällande författningar, som alldagligen tillämpas, lärer få finnas, hvilka i så hög grad fordra förändring och rättelse, som 1802 års slängselförfattning, och ganska få så goda och på rättsenliga grunder hvilande förslag lära kunna framvisas, sorn det, hvilket finnes intaget uti Lag-comiteens förslag; dervid jag likväl utbeder mig att få göra följande tillägg, hvilket detta förslag icke upptager: 1:0
Om aflägsen skogsmark, som icke af ägaren gagnas till annat än skogshygge, torftag eller dylikt, tillgränsa!' åker, äng och betesmark; så bör domstolen pröfva, efter af landtmätaren och gode män gifvet utlåtande, huruvida sådan mark bör uti stängseln deltaga. 2:0 Fägator, sorn uppkomma genom laga skifte, böra underhållas af alla delägarne i skifteslaget i mån af deras ägolotter; men lägges fägata i skiftesskilnad, så underhålles ena sidan deraf såsom annan skilnadsstängsel, till hälften af de skifteslotter, sorn genom gatan åtskiljes. 3:o Stenmur och planterad jordvall, sorn genom tillämpningen af nya stängselförfattningen afträdes, skall efter mätismanna-ordom ersättas; men med all annan eller mindre varaktig stängsel förhålles så, som Lag-comite'en föreslagit.
Om denna hägnadsdelnings-författning hlifver antagen, så vinnes oändligt många fördelar; icke allenast sättas delägarne i tillfälle att verkställa, sina hägnadsdelningar sjelfve, utan äfven en oändlig mängd af rättegångar komma härigenom att försvinna, hvilka nu beklagligtvis utgöra en ganska stor del af de till hvarje ting instämda mål.
Att särskildt dechifrera de många och oriktiga fallen för tillämpningen afnuvar. hägnadsdelnings-författning, tror a H. 45 354 Den sa Februari e. tu. jag icke vara det rätta; jag vill blott, för att visa, burn otillämplig och otjenlig nuvar. författning är, framdraga ett enda exempel, ehuru jag med flera dylika skulle kunna bevisa detta.
Tvänne hemman, båda enstaka, men i samfällighet i socknemarken, hvaraf de fått sina andelar utbrutna intill odalägorna, i afseende på stängselskyldighelen, förklarades af den ena pä det ena stället såsom tillhörande byalaget, med ratt att endast få biträde af hvar och en lillgiansande särskildt; hvaremot den andre förklarade det andra hemmanet vara enstaka, äfven i utmarken, nied rätt till stängselbiträde af tillgränsande byar gemensamt.
—Endast detta exempel visar, att en förändring är nödvändig, för att vinna någon mer rätts- och ändamålsenlig författning.
— Ehuru denna författning, sådan jag tagit mig friheten densamma ^föreslå, finnes intagen uti Lag-comiteens förslag, har jag dock ansett mig uti en särskild motion höra densamma föreslå, på det att, i händelse lagförslaget icke kommer att i sin helhet antagas, denna del deraf dock måtte, ju förr desto hellre, komma allmänheten till nytta.
Jag anhåller, att denna min motion måtte till LagUtsk. blifva remitterad.
Föredrogos och lades på bordet följande från StatsUtsk. inkomna utlåtanden: N:o 5: i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse om anvisande af ett särskildt anslag till valtencommunicationer och andra allmänna arbeten år iS4o; N:o 6: i anledn. af K.
Rits nåd. skrifvelse, ang:de aflidne Professoren P. H.
Lings enkas und. ansökning om bibehållande af den hennes man i lifstiden tillagda lönetillökning. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till to e. m.
Onsdagen den 26 Februari i84o.
Justerades ett prot.utdr., innefattande R. o. Ad:s den 22 dennes e. m. fattade beslut.
Upplästes prot.utdr., ankomna från de öfriga RiksSCn nemi. från PresteSt. af den i5 och ig dennes, från BorgareSt. af den 19 och 22 dennes, samt från BondeSt. af den 12, l5 och ig dennes.
Dcm 26 Februari f. m. 355 Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att, till undvikande af missförstånd örn motionstidens beräknande, i protocollet borde intagas, att, då K.
M:s nåd. proposition örn statsverkets tillstånd och behof blifvit af StatsUtsk. emottagen den 6 dennes, den 7 instundande Mars blefve den sista dag, då nya motioner i allmänhet kunna väckas.
Ilr von Knorrings, Carl Henr, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de afskalfande af permanent inqvarterings-sky Idig bet under fredstid.
BondeSlrs den 19 och 11 dennes på bordet lagda prot.utdr. af den r5 i denna månad, innehållande inbjudning till de öfriga RiksSltn att förena sig uti en af BondeSt. beslutad und. skrifvelse till K. M., i anleda. af H. M:s tal till R.
St. på Rikssalen vid riksdagens öppnande.
Jag hoppas ingen måtte stöta sig, att jag begärt ordet först uti denna fråga.
Den är ibland dem, som kunde blifva möjligen för Exped.Utsk. kinkiga, och jag bör således icke undandraga mig att i tid derom lemna mitt yttrande, och det skriftligen, för att mera bestämdt uttrycka min mening.
Ämnet delar sig naturligen i trenne frågor, en principfråga, en annan till hälften sak- och redactionsfråga, och för det tredje, en verkställighetsfråga.
I den första, eller huruvida R.
St. äga att afgifva en und. adress, med hvilken fråga förbinder sig den, hvarest i sådant fall formen för adressens affaltande och behandling skall sökas, torde jag till en början få yttra mig öfver den gamla principfrågan, hvilken man vid första steget oundvikligen påträffar, och som redan kommit under allmän ventilation, huruvida allt, som icke är förbjudet, kan anses tillåtet; eller tvertom, om allt, som icke är tillåtet, må anses förbjudet.
I striden härom har jag på delta rum för mer än 10 år sedan deltagit.
Den första satsen drefs då såsom rättsgrund, eller åtminstone såsom ursägt för Regeringsmaktens utsträckning utöfver de attributer och rättigheter, hvilka grundlagarna omnämnt, och hvilka icke af uttryckliga förbud blifvit begränsade; hvaremot svarades, att den Statsmakt, som representerar folket, ensam är berättigad till en sådan tolkning af begreppet om dess naturliga rättighet, under det den motsatta sednare satsen vore specielt tillämplig till Regeringsmakten.
Det är påtagligt, att utgångspunkten 356
Den a6 Februari f. ra. i ena fallet varit ideen om Majestätsrätten, då den förmentes vara beskärd af det Högsta Väsendet omedelbarligen; och i det andra, från begreppet om folkets suveränitet, hvarifrån, synnerligen i constitutionella stater, endast en delegerad makt är leornad i Konungens liander, hvars Majestät just från denna delegation har sin upprinnelse och hemtar sin rättsgrund.
Då numera ali tvist härom inom lagbundna samhällen svnes så småningom afstanna, emedan händelserna praktiskt då och då gifva utslag till förmån för folksuveräniteten, hvilken ock, så långt den kan tillämpas, utan binder af andra jemngoda grundsatser, torde vara den enda förnuftsenliga; så förekommer dernäst att tillse, huruvida en grundsats, som erkänner sig för det bildande nya samhället, in abstracto, eller folkets rätt till utvidgning af sina politiska rörelser i allmänhet, så vidt de äro förenliga med dess sanna väl och bestående aftal, äfven kan gälla för en efter skrifven grundlag etablerad Representation i dess egenskap af statsinstitution, d. v. s. då den icke får anse sig såsom sjelfva det constituerande folket, utan äfvenledes blott såsom en delegation af dess makt.
Jag fruktar nog, att mången i detta ögonblick skall blifva föga belåten, då jag förklarar, att jag måste gifva ett nekande svar på denna frågå.
Nog har jag varit starkt inne på den ide'en, — sedan jag länge betraktade
Regeringsmaktens successiva och med hvarje gång djerfvare, i alla möjliga riktningar fortsatta, bemödande till maktutvidgning, synnerligen med begagnande af ensidiga grundlagstolkningar, praejudicater och derpå grundade nya anspråk, — att hellre än att med öppna ögon se samhället åter sjunka i despotisrnesn fjettrar, hellre än att se samtida och efterkommande generationers välfärd uppoffras för helgden af några obestämda och i vissa fall alldeles icke peremptoriska föreskrifter i en grundlag, hvars största förtjenst såsom tankefoster ligger i dess conseqventa uppställning af alla möjliga hinder för samhällsinrättningarnas förbättring, söka i en så vidt utsträckt tolkning af ordalagen, som möjligt, och i värsta fallet derutöfver, factiskt, dock utan våld, återfå eller förvärfva förlorade eller saknade rättigheter, förenliga med allmänna rättsgrunder.
Desto angelägnare tyckte jag sådan utväg vara, som, oaktad temmeligen långvariga bemödanden att inleda samhällsskicket till föremål för allmännare granskning, ännu så få syntes hafva vaknatur sorglöshetens och den menlösa tidens slummer, och folket på det hela af sitt lands constitution icke kände mera, än dess missbruk och sina skyldigheter, alls intet af sina rättigheter och deras nyttiga bruk.
Möjligheten att framkalla en sammanhängande yttring af national-viljan, aflägsnade sig för hvarje nytt riksmöte, under det upplösningen af alla beslående moraliska garantier — ty auctoriteternes makt hvilar ofta pa
Den 26 Februari f. m.
357 opinionen om deras ofelbarhet — syntes nalkas det kritiska ögonblick, då samhällsvidriga planer skulle kunna uppstå och lätteligen utföras.
Det var under en sådan uppfattning af samhällsskicket, hvilket möjligen hos mig subjectivt varit alltför mörk; det var under inflytelse af de förledande exemplen att se företaget alt uppskjuta de bestämdi föreskrifna riksdagarna hvart femte år till det sjette, lyckas utan svårighet, —• att förtiga många andra dylika, —som ideen örn en likadan taktik hos mig uppstod; men den kan naturligtvis aldrig försvaras, utan i högsta nödfall, och såsom enda möjliga mellanting emellan folkets politiska t i 11 i n t et go re I se och våldsam omstörtning.
Så snart den samhällsinstitution, som representerar folket, återvaknat till lifs och derigenom i ett ögonblick fått jernngoda krafter med dess Regering, så blir en sådan taktik ej allena oädel till sitt motiv, den blir också enfalldig.
Rädskänslan har nu hos mig försvunnit, och hoppet är i stark tillvext.
Jag afsvärjar derföre villigt, under sådana förhållanden, ali enskild benägenhet och all delaktighet i andras möjliga, att mäta ondt med ondt och att hylla en rättsgrund, som endast har att grunda sig på jus t a lion is.
I den förhoppning, att Svenska folket lugnt och säkert — om också icke så fort, som det skulle vara önskligt— kan få sina klagomål afhulpna och önskade reformer införda i sin organism och sina lagar, ser jag med glädje ett tillfälle för mig och andra att få återgå under de alltid kära grundsatsernas absoluta herravälde.
Behofvet att befrämja eller tillåta äfven den ringaste modification deri, i utbyte mot löften om sakvigtiga fördelar för det allmänna, är nu mera icke för handen; och då måste begäret att sträcka handen till hvad icke godvilligt gifves, ej heller få inrymmas i ett äkta Svenskt sinne.
Mitt svar, efter denna måhända alltför långa, dels metafysiska, dels subjectiva analys, blir alltså: att då grundlagen måste betraktas såsom en stående fullmakt eller allmän instruction, med supremati öfver alla enskilda instructioner; så måste den ock anses hafva utstakat yttersta gränsen, inom hvilken i stadgad ordning
Representationen kan vidtaga åtgärder, som åsyfta beräknad och gifven påföljd.