Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingenstädes deremot har jag funnit, såsom Utskottet yttrar sig, bland Rikets uråldriga bruk och institutioner första grunden till inrättningen af dirigerande KyrkoRåd, som inträngt i husliga lifvets innersta förhållanden.
Ingenstädes har jag funnit, äfven under catholicismens djupaste natt i mitt Fädernesland, något spår till KyrkoRåd eller någon dylik institution , som 32-4 Den 3o Julii f. m. haft uppdraget att vårda äfven de mindre samhällenas enskildt a angelägenheter _, eller som till betryggande af deras frihet att derom sjelfva besörja j och till värn mot sjelfsvåldetj haft uppdrag af en slags patriarkalisk myndighet såsom varande dessa samhällens fäder.
Tvärtom har jag tyckt mig finna, att äfven under Munkliderna, sjelfva Bigtfäderne icke till den grad inom mitt Fädernesland, som inom andra länder, vågade inbland a sig i de husliga förhållanderne.
Om också emedlertid någonting sådant skulle hafva ägt rum, torde det likväl må hända vara hvar och en oväntadt att höra ett sådant förhållande år 182g af ett utaf de fria Ständernas tTtskott åberopas, såsom skäl för KyrkoRådens inblandning i de husliga kretsarne.
Då vårt samhälle på nittonde året af sin frihet åtminstone är något utbildadt i enlighet med tidens fordringar; då det äger Grundlagar, som bestämma dess frihet; Lagar, som bestämma dess rättsförhållanden; och då formerna tyckas vara noga bestämda; så måste allt patriarkaliskt (sorn jag vill kalla nomadiskt) styrelsesätt, vare sig inom mindre eller större delar af samhället, vara i hög grad olämpligt och olagligt, och icke af någon, som undersöker förhållandet, kunna, med något sken af rimlighet, antagas såsom skäl mot min Mo - Den 3o J u lii f. in. Motion, utan endast vara alt anse som ett mindre välbetänkt sätt alt kunna afspisa Motionairen.
Låtöm oss till en början noga ulreda, af hvilka personer dessa Samhällets Fäder bestå.
Jo i första rummet Pastor, eller den hans tjenst förrättar, lian må äga hvilken odlings- och upplysningsgrad som helst ; sedermera Cäpellanén, Kyrkovärdarne, några af Församlingens bofaste män, Vaccinations-föreståndaren (sorn vanligtvis är Klockaren, Organisten eller Skolmästaren}, och vid vissa tillfällen nyttjar KyrkoRådet äfven biträde af Barnmorskan, nemligen uti uppsigten, huru mödrar sköta sina batli.
Dessa Fäders öfverläggningar ske dertill i närväro af Församlingens Sexman.
Onekligt är emellertid att, hvad mari också mot mig anfört, KyrkoRåden äro första inrättningen till MunicipalStyrelser inom vårt land.
Men till detta upplysta Stånd Vädjar jag, om, med sådana elementer, dessa MunicipalStyrelser någonsin kunna utveckla sig, och jag vågar vördsamt underställa, om någon åf Eder, mine Herrar, skulle äga synnerlig löst att blifva Ledamot af KyrkoRådet, eller vil ja räknas bland dessa Samhällets så beskaffade Fäder.
Det är just i anledning af denna KyrkoRådens sammansättning och för att kunna utbilda dessa MunicipalStyrelser, som jag tror Riksdagsmannen Rutbergs förslag vara af vigt, att Församlingen skulle välja Ordföranden. 35 11. iS 226 Den 3o Julii f. m.
Jag delar fullkomligt Utskottens tanka, att mången felande kan genom varningar och en mildare rättelse återföras j då deremot
Lagarnes näpst stämplar med föraktet > och förvärrar oftare, än det förbättrar; men låtom oss tillse* om den varning KyrkoRådet gifver, kan leknäs kland dessa mildare och icke sårande återföriiigssätt; Jag skulle åtminstone för min del trö, att en varning, gifven inför hela den samling, hvaraf KyrkoRådet utgöres* meddelad i församlingens Saciistia, nästan alltid genom sin egenskap att vara kunnig för hvarje församlingsbo, är värre, än de böter* eller den näpst, hvartill man vid en
Domstol* Och med ej så många personers vettskap, kan blifva ålagd.
I de få församlingar* der KyrkoRåds-förordrtingen blifvit tillämpad * (och dessa äro, tack vare vårt upplysta Presterskap, ganska få) brukas Vanligen, att det ämne, och deli person, Som skall blifva föremål för det sammanträdande KyrkoRådets öfverläggningar, i den Kungörelse, som från predikstolen uppläses, blifva utsatte, och följaktligen vinner det begångna felet ali deli publicitet, som är möjlig.
Under sådana förhållanden tror jag, att KyrkoRådets varning fullt ut lika mycket om icke mera, än en Domstols utslag, stämplar med förakt.
Jag är fullkomligt öfvertygad, och jag vet äfven flere exempel derpå, alt om Presten är en nitisk man, som uppfattat sitt dyrbara kall, ora han är en menniskoäl - Den 3o Ju Ii i f. m. skande, verkligen andlig raan, så fullgör lian af egen drift den pligt att varna och återföra på dygdens bana, hvilken pligt ovilkorligen tillhörer själasörjaren.
En sådan varning, gifven i tysthet af en inom församlingen aktad och älskad Prestman, skall, om möjligt är, ändamålsenligt verka; men samma varning gifven, snart sagt, offentligen, inför 16 å j7 KyrkoRådets Ledamöter, måste ovilkorligen verka mindre fördelaktigt, då den åsidosatt den grannlaga tystlåtenhet, hvarmed man gerna vill omkläda tilldragelserna inom sina slutna husliga kretsar.
Är åter Preslmahnen icke en af dessa nitiska och allmänt aktade personer, utan, såsom många gånger är fallet, står i ett mindre godt förhållande till sin församling* så befattar lian sig icke med att faderligt varna och råda, der sådant behöfves; och om han gör det, så mottages icke hans råd med den välvilja och det förtroende, söra lemnar hopp om bättring.
Men med ännu mindre framgång, ja med Snart sagt förargelse, toottagas varningar och råd af deti mindre aktade PreStmannen i närvaro af KyrkoRådet; och den felriktige finnér en ursäkt för sitt fel, i sjelfva medvetandet deraf, att den, som är salt alt vaka öfver hans handlingssätt, antingen icke sjelf är stort bättre eller för det minsta är 35 H. >5* Ben 3o J u I i i f. m. en person, som icke njuter sina åliörares faktning.
Jag tror mig således hafva visat, a&t, antingen själasörjaren är en väl eller illa qvalificerad person, är rättigheten att varna ändamålsenligare, då den är lemnad i dennes händer, än då den är uppdragen åt ett talrikt och illa sammansatt KyrkoRåd.
"Utskotten hafva vidare sagt, att KyrkoRådets befattning icke kan föras under rubrik af inblandningar i det husliga lifvets förhållanden.
Jag skall då söka med sjelfva författningens ordalag bevisa, alt förhållandet är motsatsen af hvad Utskotten uppgifvit.
Enligt 12 §. tillkommer KyrkoRådet, att upptaga frågor om oordentligheter i allmänna sammanlefnaden, försummelse' af Gudstjensten, utehlifvande från Catechismi-förhör, vårdslöshet vid in- och utanläsning, tjenstefolks olydnad emot husbönder, ovarsamt umgående med elden , m. m.
Enligt i3 §. är livar och en inom Socknen skyldig, att för hvilken upplysnings meddelande som helst, på KyrkoRådets kallelse, tillstädeskomma; och man kanr för det man icke åtlyder en sådan befallning, få böta till och med 10 R:dr Banco.
Genom den sammansättning, som jag visat KyrkoRåden äga, är det nästan uteslutande Ordföranden eller Presten, som dicterar en sådan kallelse, och man finner deraf, Den 3o Ju 1 i i f. m. att en församlingsbo, som är i mindre godt förhållande med en måhända icke alldeles rättskaffens själasörjare, kan, endast genom en mängd kallelser att infinna sig vid KyrkoRådet, tillräckligen chicaneras.
Enligt i4 §. kan IvyrkoRåd för förseelser ålägga böter, arbete till kyrkan, och, hvad än värre är, stockstraff.
Enligt 3 Mom. af Kungörelsen utaf den 27 Febr. 1828 om åtskillige ändringar och tillägg i Förordningen om Sockenstämmor och KyrkoRåd, skall KyrkoRådet efterse, att nyfödda och späda burn icke vanskötas, och huru kan detta ske ulan inträngande i de husliga kretsarne.
Enligt samma Moment skall KyrkoRådet tillse, alt barn och unga personer ej förtära bränvin; att sjuka, antingen de vilja eller icke, söka Läkare; att de ej få nyttja huscurer, emedan sådane vanligen ordineras af icke Läkare, det vill säga okunnige.
KyrkoRådet skall, efter samma Moment, tillse, att späda barn serdeles nattetid af mödrarne icke tagas i sängen; att serskildt sängställe finnes för barnen, och att i alla händelser späda barn icke må lindas öfver armarne, Jag tror mig nu hafva visat, att inblandningen i det husliga lifvets förhållanden är så skarp, som möjligt, och jag är fullkomligt öfvertygad, att livar och en af llidderskapets och Adelns Ledamöter, som 23o Den 3o Julii f. m. äger den lyckan att vara gift, och hafva barn, skulle, om uågon af KyrkoRådets Ledamöter nattetid inkom i sängkammaren, för att å Embetets vägnar efterse, om det späda barnet låg bos modren, eller om det ägde lämpligt sängställe, ganska handgripligt öfvertyga denne medlem af Samhällets fäder om olämpligheten af den nådiga förordningen i denna del. ?h Herr Prosten Dedekind har begärt, alt gränsor måtte bestämmas mellan så kallade mål af criminel beskaffenhet, de der tillböra KyrkoRåds pröfning, och sådane mål, i hvilka Domaren anlitas bör.
En sådan bestämmelse tyckes vara af behofvet högt påkallad, ty den nådiga förordningen om KyrkoRåd tillåter KyrkoRåden att ådöma böter, arbete och stockstraff, och en sådan bestraffning kan endast åläggas i mål af criminel beskaffenhet.
Men i 12 §. stadgas: ”Att KyrkoRåd ej må befatta sig med egent”liga lagbrott eller sådana mål, som till ”Domstols handläggning höra.”
Jag är visserligen icke Jurist, men för mig tyckes det ligga klart, alt en stor motsägelse måste finnas i en författning, som å ena sidan stadgar, att vissa criminella mål tillböra KyrkoRådets pröfning, och å den andra, att KyrkoRådet ej får befatta sig med egentliga lagbrott, eller mål, som till
Domstols handläggning höra; eller innefatta icke alla mål, sorn kunna kallas criminella, förbrv ■ * %j Den 3o J u 1 i i f. m. 23l telser emot Lag d. v. s. lagbrott?
Och tillböra icke alla lagbrott eller criminella mål
Domstols handläggning?
Då Utskotten funnit, alt den Kongl.
Författningen bör orubbad qvarstå , hade Utskotten åtminstone bordt uppgifva, hvilka criminella mål sorn icke äro lagbrott, och derigenom sökt tillvägabringa ett förtydligande af den Kongl. Författningen i denna del.
Lika riktig jag anser Herr Prosten Dedekinds första anmärkning vara, lika riktig är också den andra.
Herr Prosten föreslår nemligen att, såvida KvrkoRådet skall äga någon
Domsrätt öfver medborgare, och kunna ända till stockstraff ålägga bestraffningar, formaliteten af vittnens edgång måtte dermed förenas.
För min del linner jag det rakt stridande mot grunderna för RättegångsBalken i vår CivilLag, alt dom kan fällas, alt böter och kroppsstraff kunna åläggas, på grund af anklagelser, der vittnen icke äro till ed förpligtade.
Blotta oformligheten deraf, att medborgare blifva fällde till ansvar på grund af bevis, hvilka Svenska Lagen icke godkänner, bade bordt föranleda Utskotten, att åtminstone i denne del göra rättvisa åt Prosten Dedekinds Motion.
Denna latitud gifven åt KyrkoRådet att, såsom Utskotten säga, blott på den moraliska vissheten 0111 förbrytelsens verklighet, kunna fälla den anklagade, anser jag vara i högsta måtto farlig, emedan dea Den 3o Ju Ii i f. m. lemnar för mycket rum åt de personliga förföljelserna alt verka, och jag tror, att de stränga rättsformerna, sorn Utskotten här omtala, kunnat bibehållas, utan att utestänga den af Utskotten beprisade förtroligheten inom KyrkoRådets öfverläggningar.
Beträffande tredje punkten uti Herr Prosten Dedekinds Motion, hade
Utskotten visserligen bordt föreslå åtminstone ett maximum för de b,oter, som, enligt i4 §• uti Förordningen, af KyrkoRådet kunna Aläggas; ty i det obestämda skick författningen nu är, finnes intet hinder för KyrkoRådet att ålägga aldrig så hoga böter, öfverstigande till och med hel mansbot, och måhända mången gång utgörande hela den botandes förmögenhet.
Jag har visserligen ingen anledning att tro, det författningen blifvit så tillämpad, men då den lemnar full rättighet dertill, bör den äfven i denna del sättas i öfverensstämmelse med allmänna Lagen, ty ingenting är skadligare, än illa bestämda Lagar, hvilka öfverlemna snart sagt allt åt Domarens godtycke, och der det, såsom Utskotten sjelfva yttra sig, får bero på Domarens pröfning af den felandes lynne, tillgångar och andra förhållanden, en Lagskipningsgrund, som jag i sanning icke väntat skulle af Rikets Ständers Lagutskott uppgifvas.
Vice Talmannen Jon Jonsson har, inom BondeSlåndet, förmodligen för att visa, pen 3o Jul i i f. m. 233 det de farhågor andra Motionairer haft för den illa bestämda, och i husliga lifvets förhållanden inträngande, SockenstämmoFörordningen, icke voro grundade, gjort Motion derom , att KyrkoRådet ytterligare måtte tillerkännas en Polismakt, att med Varningar celi böter, samt för barn eller tjenstfolk, äfven med husaga, motverka afvikelser från Samhällssick och sedlighet.
Vice Talmannen har dock icke, som jag tror, uppgifvit, hvilken af KyrkoRådets Ledamöter han ansett böra utöfva det mekaniska i detta afseende, d. v. s. hvilken Ledamot skulle utdela husagan åt barn och tjenstefolk, eller om denna angenäma befattning skulle tourvis af Ledamöterna bestridas, samt om bestraffningarne borde utdelas i KyrkoRådets vanliga Sessionsrum Sacristian, Utskotten bafva likväl icke åt denna Motion lemnat något afseende, och den behöfver således icke af mig vidare upptagas, Vidkommande slutligen Riksdagsmannen J. J.
Rutbergs förslag, att Ordförandebefattningen i Sockenstämma måtte genom Församlingens val bestämmas, så liar jag redan haft äran yttra mig om riktigheten af detta förslag, då jag trott, att antagandet deraf vore nödvändigt, så vida man vill, att Municipalstyrelserna inom vårt Land skola något utbildas.
Det återstår blott för mig, att till besvarande upptaga några af de skäl, sora mot Rutbergs förslag af 234 Den 3o Julii f. m.
Utskotten blifvit anförda.
Utskotten hafva dervid erinrat, att som Pastorn aflagt prof af kännedom i Kyrkolagfarenhet, borde hos honom förutsättas skicklighet att leda öfverläggningarne.
Huru mycken logik, som finnes uti detta yttrande, lemnar jag åt hvar och en att bedöma, eller har då KyrkoLagfarenheten, och konsten att kunna leda öfverläggningar inom en folkförsamling i den ringaste mån något med hvarandra gemensamt?
Af denna sats skulle följa, att Presterskapet, mera än andra pjersoner, vore skickligt att leda öfverläggningar, och att man till förvärfvande af en sådan skicklighet borde studera KyrkoLag-? farenheten, Dernäst hafva Utskotten förklarat, alt det skulle vara med Pastors värdighet oförenligt, att föra Protocollet i en sammankomst, der en af hans åhörare förer Ordet.
Detta skäl är verkligen af samma halt, sorn det sist anförde; också hafva dessa båda skäl, jag mäste öppet erkänna det, fullkomligt öfvertygat mig, att Utskotten icke med nog uppmärksamhet afhort Utlåtandet, då det för Utskotten föredrogs af den, sorn haft uppdraget att detsamma uppsätta, ty omöjligt hade då Utskottens upplyste Ledamöter kunnat sig om sådane skäl förena, eller låta dem lill Rikets Ständer afgifvas.
Från Konungen till tiggaren måste ju alla vara själasörjarens åhörare, och jag hera - Den 3o J n 1 i i f. m. 235 ställer då, om Pastors värdighet lider af att hvar och en Församling utväljer den mest upplysta Ledamoten att föra Ordet på sin Socknestämma, eller skulle det icke finnas inom de flesta Församlingar person ner, hvilkas värdighet kunde mätas med Pastors?
Dessutom är det efter min tanka vid all Embets-ulöfning, minst vid Pa-» storsEmhetets, som värdighet bör komma i fråga.
Alla måste inför själasörjaren va-! ra lika, och han sjelf aldrig öfver någon medchristen i värdighet.
Om någon vär-! dighet för Pastor skall komma i fråga, så ligger den deruti, att han ömt och sorgfälligt uppfyller sitt kall, och alt han icke, under en samvetsgrann utöfning af sitt Em-? bete, beräknar hvad hans personliga anseende tillåter honom att göra eller icke, Slutligen, förenande mig i Herr Prosten Dedekinds reservation, anhåller jag om återremiss, och att Utskotten måtte, ehuru mina anmärkningar äro något vidlyftiga, göra sig den mödan alt låta dem sig föreläsas, och icke directe öfverlemna dem till den, som får uppdraget med det nya Betänkandets uppsättande, och hvilken möjligtvis redan så i detta ämne har sin öfvertygelse stadgad, att äfven han anser deras genomläsande öfverflödigt; och torde jag derföre få anhålla, ätt i det nya Betänkandet mina skäl antingen måtte blifva gällande, eller också bestämdt vederlagda.
236 Ben 3o Ju I i i f. m, Jag bör dock sluteligen inför Ridderskåpet och Adela yttra, alt om mia Motion skulle blifva af Rikets Ständer sä behandlad, som Utskotten hafva tillstyrkt, skulle jag alltid komma att med ledsnad påminna mig, det jag gjort en sådan Motion , emedan de missbruk och ingrepp uti Svenska Folkets beskattningsrätt, hvilka jag antydt, genom ett sådant Rikets Ständers beslut, då blifva sanctionerade, och deras fortfarande allt framgent förklaradt lagligt, Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf; Den frågan, huruvida en Sockenstämmas pluralitet må ega besluta äfven för frånvarande, synes mig böra skiljas i två delar.
Äro de frånvarande af den beskaffenhet, att de blifvit intagne i kallelsen till Sockenstämma, och denna kallelse blifvit enligt föreskrifterne utfärdad, i laglig tid och med uppgift af ämnet för sammanträdet, så anser jag de frånvarande böra underkastas de närvarandes beslut; ty de hade kunnat och bort sjelfve vara tillstädes för att bevaka sin rätt.
Men deremot finnér jag det vara högst olagligt, att i Sockenstämma fattas beslut, som gälla äfven för sådane personer, hvilka icke blifvit dertill kallade, eiler ens egt rättighet, alt i Sockenstämma sig infinna.
I Städerne blifva blott husegare kallade till Sockenstämma, men de besluta för hyresgästerne, samt ålägga dem personella och andra afgifter.
På sådant
Den 3o J u 1 i i f. ni. sätt hafva Fattigafgifterne här i Stockholm tillkommit; och det förundrar mig, att icke någon hyresman klagat deröfver.
På samma sätt besluta i Sockenstämmor på Landsbygden jordegarne för inhysesman och andra, som ej äro berättigade att deltaga i Sockenstämma, eller som icke blifvit kallade.
Sådant är alldeles orätl; och det bör derföre stadgas, genom bestämd lag, att Sockenstämmo-beslut ej gälla för andre, än dem, som erhållit behörig kallelse att till Sockenstämman sig infinna.
Deremot är det alldeles nödvändigt, att pluralitetens beslut gäller för alla kallade; ty annars skulle knappast någon nyttig sak kunna genom Sockenstämmo-beslut utföras.
Skulle pluraliteten åter besluta någonting olagligt, så kan ju rättelse vinnas, då fråga derom väckes, hvilket den förfördelade väl icke lärer underlåta att gora.
Här hafva af den förste Talaren i detta ämne blifvit framdragne åts k il lige enskildte missbruk vid KyrkoRåds och Sockenstämmo-beslut, men då desse, enligt tydlig föreskrift i RegeringsFormen, icke få blifva föremål för discussion härstädes, bör jag ej ingå i något svar derå.
Hvad den värde Ledamoten yttrat derom, att Sockenstämmor beslutit beskattningar, som fått natur af beständiga allmänna onera, så tror jag, att om han närmare granskat de anförde ex - 238 De n 3o Ju 1 i i f. ra. émplen, skulle lian finna, att besluten angått FörsamlingärneS e lisk ild ta hushållning, såsom fattig- och sjukvården; och i detta fall är Författningen tjdlig, att sådane beslut ärö lagliga.
Beträffande yrkandet att besluten ej skulle gälla för dem, som deri ej deltagit, så skulle detta alldeles tillintetgöra alla Sockenstämmobeslut, ty om en viss summa penningar behöfdes till Kyrkoreparation, sjuk- eller fattigvården i en Församling, eller något annat ekonomiskt behof, och uträkning göres af hvad en hvar bör för ändamålet betala; så skulle sammanskottet blifva otillräckligt, och afsigten förfelas, i fall de från Sockenstämman frånvarande fingo undandraga sig afgiften, helst de närvarande ej kunna åläggas att betala allt. Af Samma Talare har blifvit yttradt, att i Socknestämmor blifvit fattade Grundlagsvidriga beslut, och alt Äutoritefcerné oriktigt tillämpat Författningarne.
I sådane fall tror jag rättelse kunna vinnas geiiom besvärs anförande.
Densamme Ledamoten har äfven Sagt det vara olämpligt* att Pastor i Församlingen på en gång är Ordförande och Protocollist i Socknestämtna.
Han är likväl den, Som bäst känner hvad i Socknen sig tilldrager, och kati lemna de fullständigaste upplysningarne orri hvad sorn behöfves.
Och då Häradshöfdingar och andre Domare sjelfve föra Protocoll vid sine Domstolar, tyckes sådant icke eller vara oförenligt med Ordförande - Den 3o Ju lii f. m. befattningen i en Sockenstämma eller i ett KyrkoRåd.
I uppgiften att blott
Fastighetsegare hafva rättighet att deltaga i Sockenstämma i Städerne, har Herr Cederschjöld misstagit sig; ty alla Borgare äro dertill berättigade; men andra hyresgäster mäste naturligtvis underkasta sig hvad Borgarne besluta.
I allmänhet får jag dessutom erinra, att jag anser det vara bäst, att nu gällande Författningar öm besluts fattande i Sockenstämmor rörande
Församlingars allmänna byggnader samt sjuk- och fattigvård med mera dylikt, förblifva oförändrade, emedan desse inrättningar i ahnat fall ej kunna fortfara, och afgifterne dertill blifva mångfaldiga gånger drygare, än de nu äro.
Också den Polis, som af KyrkoRådet nu utöfvas; fintter jag vara af stor nytta.
Om ett eller annat missbruk dervid föröfvas utaf någon vidskeplig Prest, så kan rättelse härutinnan vinnas genom besvärs anförande; Då hvarje enskild part har vägert öppen att beifra sådane niissbriik, synes mig att man kan vara trygg för öftäre förnyande deraf.
Hvad sluteligen angår Prosten Dedekinds reservation, som endast afser bestämmande af gränsorne mellan egentligen Criminella mål, och de, som tillhöra KyrkoRåds handläggning, så tror jag icke, att något vidare behöfver i detta afseende stadgas, än hvad Förfa ttningarne redan innehålla.
Jag tillstyrker bifall till detta Utlåtande. ajo Den 3o Ju lii f. tö.
Herr Hjertaj Gustaf: Sedan så mänga anmärkningar, hvari jag till en del instämmer, blifvit emot detta Utlåtande gjorde, och tiden är så långt framliden, skall jag söka göra min framställning i ämnet så korrt som möjligt.
Jag vet visserligen, alt den beskattningsrätt, som Sockenstämmor tillvällat sig, i mångå fall är olaglig; men jag begriper icke, huru vid lagliga Sockenstämmo-beslut skulle tillgå, om icke de frånvarande voro skyldige att åtnöjas med de närvarandes belut.
Sjelfva Författningen örn föremålen för Sockenstämmor är tydlig-, och jag tror, att endast missbruk, som genom ändrings sökande kunna rättas, föranledt en stor del af de öfverklagade förhållanderne.
Man bör derföre hufvudsakligen öfverlemna åt enskilte, att häruti söka rättelse.
Men de flere Motioner, som i ämnet blifvit gjorde, hade bordt föranleda Utskotten att efterforska de egenteliga orsakerne till det onda, hvaröfver klagan föres.
Utskotten skulle då funnit, alt det härrörde af helt andra ingrepp mot Författningarne, än de Motionairerne Uppgifvit.
Hit räknar jag i forsta rummet, att ehuru det är bestämdt stadgadt, på hvilka tider Sockenstämmor böra bållås, utsättas de nästan aldrig på desse dagar, utan vanligen på irregulier lider, som så korrt förut kungöras, att icke alla blifva underrättade om sammankomsten, helst i de aflägsna Norra Or - Den 3o J u 1 i i f. m. orterne.
Utskotten hade derföre bordt tillstyrka en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t om påbud, att Socknestämmorne böra hållas, så vidt möjligt är, på ordinarie tider, äfvensom att åtminstone alla irregulier Socknestämmor böra kungöras, icke allenast i god lid från predikstolarne, utan äfven genom budkaflar, så att enhvar måtte få kännedom om förestående Socknestämmor och de ämnen, som dervid förekomma.
För öfrigt är jag ense med Herr Cederschjöld, att
Socknestämmo-beslut ej må gälla för dem, som icke erhållit kallelse till Socknestämma.
Dessa äro de väsendteligaste petitioner jag tillstyrker i afseende på Socknestämmor.
Hvad åter KyrkoRådet angår, så vill jag dervid icke gå så långt som Grefve Cronhjelm; ty jag anser den nu gällande Författningen inskränka KyrkoRådets polismagt till endast allmänna lefvernet, och icke tillåta dess inblandning i cnskilta lifvet, fastän kanske ett eller annat missbruk äfven dervid kan äga rum, som dock i besvärs väg lätt rättas.
Men jag anser det vara af mycken vigt, att det vanhedrande stockstraffet uteslutes från de bestraffningar KyrkoRådet äger ålägga.
Det är så oförenligt med hvarje enskilds rättigheter och vårt samhällsskick, att jag icke kan annat än yrka, att det måtte alldeles försvinna , och KyrkoRådet åtminstone aldrig få ålägga ett så nesligt straff.