Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Hedervärda BondeStåndets talrika petitioner, vid denna Riksdag, ser man i huru mångfalldiga skepnader dessa pretentioner redan framställa sig först då man relatift till hvar local, fått inhämta dem, vet man huru fördelagtigt det må blifva med en radikal reforms företagande.
Jag ar således icke af den lankan som sammansatta Utskotten, men så vida ense med reservanterne att jag yrkar på undersöknings verkställande och att emedlertid , och intill dess saken kan hinna beredas till en närmare pröfning, en förbättrad skogsvård må införas, hvartill jag ingalunda anser brist på medel och sujetter vara.
Då i vårt land kan inöfvas 50 å 60,000 ärliga och dugeliga soldater, må man väl kunna formera 3 å 400 dugeliga skogs - S>m 12 fH.etmkm' #, »itj ( 79 befjentar.
Men man skall vilja medlen ocli hvarken hårdnackadt hålla sig vid det gamla, eller blindt antaga det nya.
Jag anhåller att de sammansätta Utskott tens Betänkande måtte afslås.
Nto $. Friherre Ridderstolpe, Fredric i Genom den motion jag vid Riksdagen! början framlagt inför Riksens Ständer, angåen. de ökadt ansvar och bestraffning för dem, hvilka genom skogsåverkan ohelga ägande rätten, har jag redan ådagalagt min opinion angående svårigheterne som häfta vid skogsvården j dessa svårigheter, hvilka vid enskilda vården hittills ägt rum, hafva än mindre kunnat aflägsna® från den allmänna j men en ny och förbättrad
Lag emot plundringen skall medverka till det skydd Staten är skyldig meddela mot alla slags ohemula tillgrepp.
Med det ringa ansvar som ända hittilla åtföljt skogsåverkan, är det förundransvärd!, att någon Kronoskog kunnat skyddas, då den enskilda skogen åtminstone å orter dem jag känner — med så mycken möda och stundom alls icke kunnat fredas från härjande tjufvahänder, likväl åro dock de allmänna skogarne icke öde, och sådant bevisar redan mycket om vårdens uppmärksamhet.
Månne ej mången, som klandrar Jägeristaten* tillvarelse, klan - 8* Den rt Dttember r. m. drar den just derföre att han ej kunnat åtkom?
ma skogen så mycket och så ofta han velat!
Bättre löner och bestämda föreskrifter »kola ofelbart bidraga att stänga ali väg för plundring af nu ifrågavarande Statens allmänna Egendomj hvarvid mig synes häldre att uppmärksamheten bör fäst«s, än att upplösa just denna Egendom, som borde bevaras.
Den sednare utvägen torde ej vara olik den af en famille, som äger en betydlig, men under dåliga förvaltare vanskött Egendom, och som häldre än att där 6ätta hushållningen på god fot, stadnar vid den utvägen att sälja bort alltsammans, och deja ut pengarne till Bolagsmännen, från hvilka de omärkligt försvinna ... hvad döma dessas efterkommande om slikt hushållningssätt?
De fördöma det.
Så skola afven Statens invånare en dag döma öfver de åtgärder, man nu så gärna vill höra prisas, nemligen: att på en gång göra slut på Statens skogar.
Af skogarnes delning och försäljande emotser man en inkomst j men man medger likväl, att alla enskiltas pretentioner af uråldrig rätt till mulbete och utsyning skola undanrödjas genom afsättningar från den totalaskogsrymden; nå väl! hvilka sträckor af skog och mark skola härigenom icke sfsöndras?
ty något elier några tunnelands utbrytning kunna ej surrogera rättigheten att hela sommartiden få drifva en skock kreatur öfver en hel skog, ellar att erhålla timmer och ved från den skogr cam som derstädes ännu återstår, sluteiigen torde just ingenting kunna öfverblifva till afsalu.
I det skick Skogarne sig nu befinna för-; minskas Ällmänningarne ingalunda igenom be-’ te och lagligt skogsfång, så framt man stadgar en förbättrad Skogsordning.
Deras bibehållande kostar Staten mycket mindre än hvad genom en Forstmässig behandling af årliga afyttringar, genom regelmässiga hyggen, kan inbringas.
Den stora vinsten består uti Skogens framtida bestånd samt uti dess bibehållande tili dess primitiva och riksgagneliga ändamål.
Skälen för detta bibehållande, och emot den orättvisa mant är färdig att mot efterkommande begå, genom att annorledes förfara, finnas alla upptagna uti den Reservation som åtföljer Utskottens Betänkande, uti hvilken jag instämt, och som jag nu åberopar, öfvertygad, att saken sä framställd för vår store Konung, ingalunda skall sakna Hans bifall; Han känner de Länder, hvarest
Skogshushållningen nått en hos oss ännu okänd höjd , och det skall blifva ännu ett af Hans storverk, att gifva åt vårt
Fädernesland denna nya skänk af sin höga och vidtomfattande upplysning.
Jag önskar att de sammansatte Utskottens nu ifrågavarande Betänkande måtte afslåe, och anhåller ödmjukast, att de Sju Momenter, Bil, till Ridd. o, Ad.
Prof. XI Band. 6 82 Den 12 December e. m. hvarmed den vidfogade reservationen slutas, måtte till bifall hvar efter annan föreslås.
Herr von Greiff, Johan Ludvig:
Redan vid 1*809 års Riksdag uppträdde jag inför Höglofl Ridderskapet och Adeln uti frågan' om KronoSkogarna och JägeriBetjeningen.
Man klagade då sorn nu öfver vården af dera, men man trodde likväl då, att noggranna undersökningar borde föregå åtgärderna, och man trodde ej då som nu, att nyttigaste förvaringsmedlet skulle vara ställa så till, att det skulle få bero af enskiitas behof eller speculationer, att lata de allmänna Skogarna försvinna.
Må hända att en del icke ser, och att en annan del icke vill se rätta följden häraf.
Må jag ännu en gäng upprepa: att förnämsta ändamålet med de allmänna Skogarna varit, att lemna Kronan en tillgång för nödigt virke, till Byggnader af Flottan, Fästningar och allmänna Hus, samt att hafva någon Skog bespard, för att biträda skoglösa Hemmans Åboer med nödigt Bro- och Byggnadsvirke, Bränsle och Mulbete, frågas nu:
Tillåter försigtigheten att skilja Kronan från dess-s tillgångar, och blottställa den för brist, i synnerhet af det gröfre virke, som fordrat och fofdrar mansåldrar att uppvexa. och icke för penningar kan köpas? och är det Riksens Ständers rättighet, att skilja enskil» te innehafvare ifrån den rätt de sig förvärfvat, f Den 12 December c. m. 85 sorn utgör grunden för deras Hemmans bestånd, och hvarföre de skattlagde blifvit, nemligen att på Alimänningarne begagna bete jemte Timmerfång och Bränsle.
Man föreslår väl att åt
Kronan gör» afsättning af någon eller någre parker, mea hvart vill det räcka emot sådana behof?
Man föreslår ock, till undvikande af den sednare olägenheten, att
Alimänningarne kunde försäljas och skiftas emellan skogbehÖfvande Hemmansägare; men dels vöre Kronan för sina 6tora behof dermed obelåten, dels skulle operationen endast blifva nyttig för de förmögnare, sorn hade tillfälle slå under sig desseTägenheter, och för de närmare boende, som hade tillfälle vårda sina skogslotter, under det Skogen på de aflägsnare lotterne skulle tillgripas och försvinna.
Innan dessa olägenheter, så i anseende till Kronan som Allmänheten, blifvit undanröjde, och innan man sa specielt uppgifvit sättet, att man kan inse möjligheten af verkställigheten , huru igenom upplåtelsen af dessa Skogar, alla pretendenterne kunde bli tillfredsställde och ingen lidan.’ de uti dess lagliga rätt; anser jag lör min del all fråga härom förhastad.
Men är det nu nödigt, att de ifrågavarande lägenheterna bibehållas för Kronans och det allmännas räkning; så måste det följa af sig sjelf, att en noggrann eUersyn derå , till förekommande af deras förstöring, är oumgänglig.
Hvarje enskilt hushållare, som äger vid - 84 Den 12 December c, rn. sträckt Skog, omgifven af skogslöse grannar, har alltid af erfarenheten fått lära, sdt med all den kostnad an Skogvaktare medförer, denna olägenhet hellre bör väljas, äa att finna sin Skog tid efter annan olofligen tillgripen och plundrad.
Så förhåller det sig icke vid den allmänna Skogshushållningen: visserligen kunna missbruk yppas vid bevakningen deraf; men vid närmare påseende af saken skall man finna dem vara en följd af andra misstag och försummelser, antingen uti aflöningssättet ellar eftersynen.
Sjelfva ÅverkansLagarna behöfva en revision, äfvensom svårigheten af bevisning och rättegångens utförande borde komma uti ett närmare betraktande; och dana föreskrift ter för Skogvaktare, hvilka jemte underrättelser om Skogsplsnterings-vetenskapen, äfven afsedde Skogsvården, borde allmänneligen utgifvas.
En Skogvaktare tror §ig nu vanligen hafva uppfyllt allt hvad honom åligger, då han 2 å 3 gånger i veckan åtföljt .rålinien af den Skog, som tillhör hans vakt, för att efterse om någon åverkan är begången : träffar det så lyck.' ligt, att förbrytaren kan upptäckas, stämmer han till Tinget.
Om likväl slutet blir sådant,’ att sedan saken vid flere Ting blifvit pröfvad, förbrytaren blir frikänd, torde kanske Skogvaktaren ledsna vid att anklaga sådana förbrytelser, som medför honom kostnad, tidspillan och rotar det hat, hvilket söker och ofta finner tillfälle att emot hela Staten utbrista.
Det är tydligt, att de som vilja åtkomma Skog, och dessa äro rätt manga skola hata allt hvad sorn ligger dem i vägen; men som Skogens Den 12 December c. m. vard icke allenast består uti att förekomma åverkan, utan uti mångå andra delar, som äro af lika mycken vigt och betydenhet, men obände för värdaren; så kan man deraf lätt inse nödvändigheten af nija föreskrifter, och det är på dessas uppgörande jag å nyo yrkar.
Med. alla de fel och ofullkomligheter som SkogsUetjeningen vill påbördas , blir det dock en sanning, att på de orter der skogsbrist öfverklagas, eå finnas KronoSkogama skäligen bibehållna, då deremot de enskilta Skogarna, under ett tygellöst sjelfsvåld, oftare försvunnit och förvandlat sig till kala Bergsbackar.
Fin« nes Skogen till en och annan Egendom bibehållen, 6a har det ej skett utan att ägarea antingen sjelf gifvit sig mödan att vara Skogsvaktare, eller ock hållit sig en sådan; och med alla missbruk, som i sednare fallet skulle kun-» na förefalla, har dock nyttan varit synbar i jemförelse med de Skogar, som under enskilta ägande rätten befunnits, antingen i samhäfd, eller utan annan tillsyn och omtanka, än den som yttrar sig genom farhågan att sjelf använda hvad man annars fruktår att andra skola taga ifrån en-
Man försökte för några år sedan att öfverlemna allmänna Skogarnes vård åt KronoBetjeningen, mea huru gick det?
Snart blef man varse hvad Skogarne derigenom ledo, emedan KronoBetjeningen omöjligen kunde medhinna eftersigten af Skogar, och derjemte fullgöra sina skyldigheter vid sins eljest nog vidlyftiga tillförordnaden, och Jägeristaten åter-: stäldes snart på den gamla foten. 86
Jägeristaten bör dessutom göra det hufvudsakligaste bidrag till Rofdjurens förmin. skande.
Vargar och Björnar äro sorn Inrikes fiender att anse, emot fattiga Inbyggares dyrbaraste egendom, kreaturen 3 få de tram>ara med sin förödelse, hindras det stigande välståndet, som annars skulle utveckla sig till Landets allmänna fördel genom odling och folkökning.
Man sade en tid: detta kan hjelpas igenom prtemier och belöningar för odjurens fällande.
Län trädde i spetsen för detta systéme, man många år voro ej förflutna förän man åter, (och detta enligt det yttrande som framlidne Justitite Ombudsmannen Ehrenborg under denna Riksdag lämnat) återtog Jagttygen och på vanligt sätt började förfara j och Wermlands, Stockholms och Upsala Län hafva funnit sig bäst af att aldrig ifrån det gamla systemet afträda.
Ifrån Stora Kopparbergs och Gefleborgs
Län har med största skäl forts mycken klagan öfver Vargarnas glupskhet och oförsynthet att anfalla och föröda menniskor.
Jag känner väl icke hvad anstalter man der vidtagit att förekomma detta rysliga onda men det känner jag, att i dessa Län intet Jägeribefäl finnes.
Skjutkonsten och dess underhållande och spridande är en Nationalsak; den verkar på vår sjelfständighet och vårt försvar.
Soldater från landsorter der Jagt och Djurfångst idkas, äro ju i krigsyrket alltid utmärkte af vissa företräden framför dem sorn uppväxt på slätt* bygden.
Den 12 December e. m. 87
Den tiden skogsma stodo öfverallt i landet, var också skjutkonsten allmännare.
Hvad gjorde Carl den m:tes Soldater så fruktansvärda?
Om ej deras skjutkonst och deras contenance, och den sednare kom af deras förlitande på sin färdighet.
Man väljer ännu bland Regimenten och Compagnier vissa personer för att formera JägareBatailloner och Skarpskyttar; men om alta voro Skarpskyttar, så vore det så mycket bättre lör det hela , och hindrade dem visst icke att lära all annan exercice derjemte- Skjutkonsten kan ej bibringas på exercitiefältet, den skall inplantas ända från ungo domen.
Det gifves ej mer än en enda linia för Gevärets rigtning att träffa målet.
En oöfvad
Skytt hvars sinnon äro upprörda af faror och af skyndsamheten, vräker alltid sitt Gevär ansenligen ur denna linien; blott en inöfvad, med rätt handlag, skjuter fort och väl, och Gevär med säkra skott till flere 100 alnars afstånd, blifva i sådana händer att respectera.
1809 föreslog jag äfven att JägerieStaten i krigstid skulle ingå i Rikets försvar, men än väsendtligare vore den nyttan , att bland deras åliggande under fredens lugn äfven påtänka någon undervisningsanstalt genom dem för den ungdom som ingår i årliga Beväringen ; så att innan man lär sig att i ögonblicket af ett Commando-ord aflossa ett skott, man hade lärt sig att rikta det så, att skottet tjenar till annat än en salut. n Dun 12 December c, ni.
Jag har endast i förbigående nämndt detta, då frågan i det hela ej syne6 angå mindre än JägeriStatens upplösning, ty man vill blott se saken på en sida.
Som ett bevis på den nytta en vårdad Kronopark kan hibringa, torde jag få anföra det bidrag som Kronoparken, hvilken är belägen nära Upsala Stad, nyligen gjorde vid uppbyggandet af den ena rundelen på Upsala Slott, nemligen af 500 Bjelkar af sådan dimension som på många mils afstånd ej kunnat erhållas och säkerligen uppgått till en kostnad af 30 å 40 Riksdaler stycket, innan de kommit på sitt ställe.
Utom storm och häftiga vindkast finner jag sannerligen intet lämpeligare 6ätt till skogarnes totala förstöring i landet än Stats- och EconomiUtskotten6 Betänkande; hvarföre jag förenar'mig om antagandet af de puncter* som i den vid Betänkandet fogade reservationen hemställes till Ridderskapet och Adelns gillande, och hvarom jag anhåller, att Herr Grefven och Landtmarskalken täcktes göra proposition.
Den i4 December 4 89 Bilagor till PJeni-Protocollet för elen 14 December.
N;0 1< Hörsamste Memorial!
Sedan Eidderskapet och Adeln, i Plenum den 16 sistledne November beslutit, att RiddarhusSecreteraren hädanefter icke finge, jemte denna befattning, tillika innehafva tjenst i Staten, har Herr Roos, Jonas Emanuel, samma dag hemställt, om icke Ridderskapet och Adeln skulle anse nödigt, att en lämpelig löneför* höjning blefve för den blifvande RiddarhusSecreteraren anslagen, för att såmedelst bereda de förmåner, hvarförutan skicklige sökander till samma tjenst icke torde kunna förväntas, Bärnt aflägsna behofvet för denna Tjensteman, att någon annan befattning för framtiden åstunda; och har Eidderskapet och Adeln genom ProtocollsUtdrag den 19 i nämnde månad behagat denna motion till RiddarhusUtskottets utlåtande remittera.
I anledning häraf får Riddarhusutskott yttra, att Utskottet anser RiddarhusSecreterarelönen, sådan den efter Stat och ungefärlig beräkning af tillfällige Inkomster nu utgår, eller omkring 1000 R:dr Banco utom fria rum och ved, vara för sin Innehafvare i så matto tillräcklig, att han d«raf kan hämta anständig s 9o Den 14 December. utkomst; hvadan Utskottet för närvarande saknar skäl, att i grund af motioner, tillstyrka någon tillökning på RiddarhusSecreterarens sålunda beräknade inkomster, helst Utskottet tror, att frågan om desammas mer eller mindre tillräcklighet för framtiden, hufvudsakligen beror på det inflytande, sorn de vid denna Riksdag tagne financiella åtgärder kunna medföra på allmänna penningeställningen och varupriseme i landet, hvilket nu icke kan till sina följder bedömas.
Skulle likväl Ridderskapet och Adeln finna, att lönen bör förhöjas, så får Utskottet upp!ysa, att RiddarhusCassans tillgångar äro för närvarande och troligen för en längre framtid, så medtsgne, att någon annan utväg för beredande af ett sådant ändamål icke kan af Utskottet utfinnas, än indragning af RiddarhusDirecteurernes honorarier i samma mån, som lönetillökningen anses böra äga rum.
Hvilket dock till Ridderskapefs och Adelns vidare godtfinnande vördsamt öfverlemnas.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, År 1854.
Tionde Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg, i83/{.
Onsdagen den 23 Juli 1834- Plenum kl. 9 f. m.
Justerades 10 prot.utdr. för d. 17 dennes f. och e. m.
Hrr Electorers lista till återbesättande af några ledigheter i Utsk:n, och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter i BevillningsUtskottet: efter Hr Sölfverberg, Magn.
Didrik, och Hr von Troil, Emil, N:o 100.
Hr Uggla, Göran Gust. och N:o ig5g.
Hr von Kraemer, Robert; BancoUtskottet: efter Frih. af Nordin, Carl Joh., och Gr. Posse. Carl, N:o 1476- Hr Riben, Carl Wilh., och N:o 20Ö2.
Ilr Hultenheim, fullm.
Frih. Hermelin, August.
Hr Riben, Carl Wilh., hade inlemnat följande:
Jag får vördsamt anmäla, att jag icke kan emottaga den plats i R.
St:s BancoUtsk., hvartill jag blifvit kallad.
Hr af Forsell, Carl:
I anseende till en med K. permission företagande längre resa nödgas jag härmedelst vördsammast afsäga mig den plats i Allm.
Besvärs- och Oecon.- Utsk., hvarmed jag, genom R. o. Ad:s förtroende, under innevar. riksdag varit hedrad.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Gr.
Hamilton, Gust. Wathier, afsagt sig sin plats iStatsUtsk., samt Hr Peyron, Gust. Abrah., sin plats i Oecon.Utsk.; den sednare i anseende till dess hustrus sjukdom, och anmodade II.
Ex. Hrr Electorer att utse nya ledamöter uti sålunda afgångnas ställe.
Taube, Carl, hade inlemnat följande:
Nödsakad att såväl för helsan som för enskilda affärer företaga en resa, och af denna anledning föranlåten afsäga mig det förtroende, hvarmed II. R. o. Ad. behagat hedra mig, alt vara Elector, är det min skyldighet sådant vördsamt anmäla.
Upplästes till iustering och godkändes nedannämude från 4 Dea a3 Juli f. m. Exped.Utsk. inkomna förslag till kl.
St:s underd. skrivelser till K. M.,. nemi.: N:o 72. ang;de reglering af lönevilkoren för pastorernas adjuncter; N:o 73. ang:de ett utarbetadt förslag till en låneinrättning till understöd för bergsmannahandteringen i Riket; N:o 74. äng. utarbetandet af förslag till de ändringar och förbättringar i catechesen, hvilka kunna befinnas nödiga; N:o 75. ang. utfärdandet af en ny författning, rörande privilegia exclusiva; N:o 76. ang:de inställelse af vidare utgifning af riksg:ssedlar; N:o 77. ang:de låneunderstöd till staden Falkenberg; N.‘o 78. ang:de förlängning i ytterligare 10 år af de för en pantlåneinrättning i hufvudstaden beviljade förmåner; N:o 7g. angrde portions- och rationsvärdets för tågande trupper och hästar bestämmande i rund summa vid de år liga markegångstaxornas upprättande; N:o 80. angrde väckt fråga om utarbetande af förslag till allmän communal- och municipalförfattning.
Hr Hegardt, C hr. Bernh.:
På föredragningslistan finner jag uppfördt först BancoUtsk:s utlåt.
N:o 16 och derefter samma Utsk:s utlåt.
N:o 17, det förra ang:de hufvudgrunderna för Bankens rörelse och förvaltning, och det sednare ang.'de
Bankens öppnande till silfverutvexling.
Mig förekommer, att det är angeläget, att man först vet, hvad man vill och hvad som skall ske, innan man tager i öfvervägande, huru det skall ske och huru det skall upprätthållas.
Det synes mig klart, att i den händelse, såsom vi alla hoppas, utvexlingen kommer att börjas vid den tidpunkt ungefär, sorn BancoUtsk, tillstyrkt, Bankens lånerörelse och functioner måste blifva helt annorlunda beskaffade, än de kunna blifva i den olyckliga händelse, att utvexlingen skulle ännu längre uppskjutas till en oviss framtid eller till nästa riksdag.
I förra fallet kunde, efter min åsigt, den närvar, penningestocken äfvensom Bankens närvar, lånerörelse bibehållas sådana de äro; ja, till och med båda delarna, under iakttagande af vissa försigtighetsmått, ökas och utvidgas.
I andra fallet åter gifves intet annat medel att förekomma ett fullkomligt sedelmyntets vanvärde eller en ytterligare försämring deraf, gifves intet annat medel att göra möjlig verkställigheten af myntbestämningslagen af d. 1 Mars i83o, än ett s, k. strypsystem i ordets strängaste bemärkelse, d. v. s, en successiv indragning af Bankens sedelstock.
En så olycklig nödvändighet önskade jag förekomma genom det ingen uppoffring medförande sättet att skynda med utvexlingen.
Man må kanske invända, att man först önskar se,hurudana garantierna blifva för realisationens bestånd.
Nä väl! dessa garantier äro temligen många och starka, af BancoUtsk. fö - D c n a3 J u 1 i f. m. 5 reslagna; men skulle R.
St. icke finna dem tillfyllestgörande, äga R.
St. att besluta dem annorlunda.
Men den tanken kan bos mig icke uppstå, att man skulle, under förevändning af brist på passande garantier, betaga Banken möjligheten att göra rätt.
Af dessa anledningar hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle täckas till R. o. Ad. framställa den propos., att utlåt.
N:o 17 först mätte till discussion och afgörande företagas samt derefter utlåt:na N:o 16 och 14.
Jag hade väntat, att BancoUtsk.
, då det afgaf dessa utlåt:n, tillika inkommit med förslag till den lag för Banken, som Utsk. på grund af K.
M:s nåd. propos. bör afgifva.
Då sådant icke skett, och utlåt.
N:o 16 innefattar en mängd detailler, som af Utsk. uppgifvas tillhöra det reglementariska, och det just är det reglementariska, hvarigenom Bankens functioner vid hvarje riksdag blifvit förändrade, som vållat det obestånd, hvari Banken råkat, och de beslut vid i83o års riksdag, som nu skola uppfyllas, kan jag icke annat än yrka, att utlåt.
N:o 16 må blifva hvilande, intilldess Utsk. afgifvit sitt förslag till lag för Banken.
Hvad åter angår utlåt.
N:o 17, så och då det endast angår tiden för bancoluckans öppnande, tillstyrker jag, att detsamma må till afgörande företagas, och att R. o. Ad. måtte besluta, att utvexlingen må börjas dagen efter den, då bancolagen blifvit i hufvudstadens kyrkor promulgerad, hvilket torde finnas så mycket nödvändigare, sorn bancolagen bör innehålla allt rörande Bankens styrelse och förvaltning, hvarom R.
St. icke äga rättighet att uti reglementet förordna, och reglementet icke får sträcka sig till andra ämnen, än frågor om tjenstemännen inom Banken samt dispositionen af Bankens räntevinst.
Allt det öfriga för Bankens lagliga styrelse har hvarje medborgare rättighet att genom bancolagen känna, och den lärer icke kunna ändras af Bancostyrelsen eller R.
St. enskildt eller annorlunda, än civillagen undergår förändringar.
Jag förnyar min anhållan om propos. derå, att utlåt.
N:o 16 må få hvila, intilldess förslaget till lag för Banken inkommit.
Alb. uppläste följande:'
Då den vigtiga fråga, som utgör riksdagens egentliga föremål, nu skall till afgörande företagas, är det min pligt att återföra H. R. o.
Ad. till de åsigter derutinnan, hvilka jag förut yttrat och dem jag icke funnit anledning att i någon väsendtligare omständighet förändra.
Jag börjar således med påståendet, att vårt första åliggande är att göra rätt, d. v. s. att efter redan fastställd grund verkställa realisationen.
Jag är glad, att denna handling kan ske utan något slags uppoffring, utan farhåga och linder en liandelsconjunetur, som är så förmånlig sorn den närvar, och så förmånlig, sorn vi kunnat vänta oss.
Utun 6 Den 33 Juli f. m. oro, elnira icke utan harm, finner jag således från ett annat håll realisationens motståndare ånyo anstränga sina sista krafter för alt störta den goda saken; ty jag hoppas, att deras bemödanden skola tillintetgöras af ärligheten och förståndet.
En rätts ford rån är det således i min tanka, att H. R. o.
Ad. skyndar att, genom bifall till sjelfva frågan angtde vexlingen i betänk.
N:o 17, uttrycka sin orubbliga opinion 0111 verkställigheten af myntbestämningslagen d. 1 Mars i83o; och då en hvar, som genomläst BancoUtskrs berörde betänk., deri funnit en sä klar och fullständig vederläggning af de svepskäl, som emot en slik verkställighet efter stadgad grund blifvit anförda, inskränker jag mig att, under åberopande häraf och af hvad jag de förra gångerna, som det härförevarit, haft äran till R. o.
Adrs prot. anföra, vördsamt anhålla, att betänk.
N:o 17 må till pröfning först företagas; tillstyrkande dervid bifall å dess begge punkter.
Gr. Frölich, Dav.:
Hr Hegardt har tillkännagifva, att egentliga motivet för hans önskan att få utlåt.