Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H err Rothlieb^ Axel, förenade sig med Herr von Hartmansdorff’.
Herr von Hauswolff, Carl Guftaf Reinhold:
Denna fråga, som nu kommit under öf verläggning, är af den högsta vigt, af en kinkig beskaffenhet och ömtålig till sin behandling.
Man har nyttjat ägande-rätten såsom skäl emot utlösningen af vattenverk; men ägande-ratten kommer här i collision.
Den som har vattenverk bör skyddas, men den som har ägor, hvilka öfversväinmas af Aratten, bör äfven skyddas för vattnets åverkan.
När en sådan collision finnes, är det styrelse magtens skyldighet, att skydda båda, och dess ostridiga rätt att tillse, hvilkenderas skada öfverväger den andras; och utfärda författningar, hvarigenom lidandet må kunna afhjelpas.
Och detta är hvad jag i sådane frå - 650 Den 12 Julli e. m. gor anser böra öfvervägas.
Derföre tror jag ock, att en stor skillnad måste göras på de verk, för hvilka lösning får äga rum eller icke.
Vid de större vattenverken måste man considerera, att flere menniskor deraf äro födde, och hafva hela deras bergning; vid ett Bruk t. ex. finnas en mängd Bruksfolk och arbetare, samt de, som genom kolning till Bruket hafva sitt uppehälle.
Huru lösningsvärdet vid sådane vattenverk skall bestämmas, är ej lätt att inse, ty det är ej nog att considerera sjelfva verket, man måste äfven taga i betraktande hvad flere menniskor komma att förlora, samt vara omtänkt på deras ersättning och på utväg för dem, hvilka stundom utgöra hela familjer, att kunna på annat sätt söka och förvärfva deras bergning.
Men vid de smärre vattenverken är förhållandet helt annorlunda och lösnings-friheten af obestridlig nytta för många Landtbrukare.
Vi hafva Landsorter, Gottland till exempel, der stora odlings-lägenheter ej äro eller hittills kunnat blifva begagnade , blott för det några Sqvaltqvarnar befinnas i vägen, som dock gå endast några få dagar höst och vår, då vattenfloden inträffar.
Alla sådane betydeliga falt som likväl kunna med fördel odlas ligga nu så till sägandes öde, utan att lemna deras ägare annan afkastning, än några få lass för kreatur föga näringgifvande Starrfoder, eller så kallad agg> som nyttjas till hustäckning, oaktadt dessa vattensjuka fälts bördiga egenskap är undersökt, och vitsordad af flere kännare , och jemväl af den bekanta Engelsmannen Staffens.
Min tanke
Sr således, att hvad de mindre vattenverken Ven 12 Julii e. nu angår, böra de få på lämpeligt sätt utlösas; men beträffande de större verken , såsom fiskerier, bruk med flere, så bör dessas vigt äfven öfvervägas såsom jag här ofvan omnämt, och der verket är större och angelägnare för allmän nytta än odlingen kan blifva, bör det förra ingalunda utdömas; men der odlingen synbart kommer att skänka staten eller det allmänna större förmoner, måste den äga företräde.
I afseende på lösen, liar fråga uppstått, huruvida endast de, hvilka begärt verkets utrifning, skola ensamme lösen utgifva, eller om alla, som deraf hafva gagn, äfven dertill skola bidraga.
Jag finner, på de skäl Herr von Hartmansdorff anfört, det förra vara obilligt och det sednare obestridligt, ty efter enskiftes Lagarne samt Landtmäteriocli Stängsel-förordningar äger den vitsord, som vill dela eller hagna ägorne, och om Q personer ej vilja dela eller hägna, men den tionde lottägaren åstundar det, måste de andre dertill beqväma sig.
Hvarföre skulle då icke, med a— nalogie derifrån, samma förhållande här vara?
På Gottland finnas mador eller så kallade myror, uti hvilka flere Kyrksocknar äro delägare; örn nu en by eller en enskild man ej skulle vilja med de öfrige begära ett hindrande vattenverks utrifning, skulle derföre alla öfriga förhindras ifrån ett nyttigt odlings-företag, eller den gensträfvige lottägaren få deraf draga fördel utan någon kostnad?
Efter min tanka bör denna föreläggas tvänne alternatif, antingen att deltaga i lösningskostnaden eller ock, om han det ej vill, åligga att taga lösen för sin jord, efter mätismanna ordom, Man har anmärkt om Contracters f 652 £«« 12 Julli e. m. helgd, oell att de, som redan äro slutne, icke kunna rubbas.
Men äfven här anhåller jag få nyttja samma analogie, som jag nyss hämtat från Landtmäterie-Förordningen.
J3å fråga är om storskifte och någre jordägare förut slutat sig emellan en sämjedelning, så är den ej förbindande längre än Contracterne sjelfve innehafva deras hemman, utan enär annor man förvärfyar sig något af dessa hemman och vill hafva lagligt storskifte, ager ljan dertill vitsord, oaktadt hvad contracter elfer sämjedelningar, som derom emellan företrädarne i ägande-rätten blifvit afslutade, och på enahanda sätt bör ock förhållas i förevarande ämne, att den må äga vitsord, sorn vill lösa och odla.
Herr Gyilenheim har trott, att ett stort skäl till hinder mot förslaget visar sig deraf, att en pfverproduetion vore att befara.
Detta kan jag icke inse, dels på dosk äl Herr von Hartmansdorff anfört, att nemligen nian odlar icke ansamt för att få säd, utan. äfven till mångfaldiga andra företag och anläggningar, såsom för boskapsskötselns förkofran , biloch hampe-plenteringar m. m.; dels ock emedan i den nion odlingarne tilltaga, tillväxer äfven folkmängden; och om större odlingar företagas, uppkomma jemväl Nybyggen att tilläfventyrs sknttläggas, hvarigenom på flere sätt Statsintraderne onekeligen förstoras.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja, i fall Betänkandets återremitterande beviljas.
Herr Ribert, Carl Wilhelm'.
Jag är icke sinnad att yttra mig emot Utskottens Betänkande: jag tror, alldeles i motsats af Herr Gyllen.-!
Dea 12 Julli e, m, 653 heim, att Utskotten föreslagit så starka correctiver emot alla de missbruk, som ett lättsinnigt begär att i otid begagna en ny författning, kunde alstra, att inga chicaner å ena eller andra sidan äro att befara*
Då jag således i principen alldeles delaf Utskottens åsigter, utbeder jag mig likväl, att i händelse af en återremiss, få fästa Utskottens uppmärksamhet på clet icke i förslaget uppfyllda behofvet af en föreskrift, huru förhållas bör med de vattenverk, som, utan att vära särskildt skattlagda, äro , med visst åsatt öretal ingångne i hemnlans-öretalet, Jäg vet Väl, att sådana verk äro sällsynta, meri det är dock säkert, att de finnas.
Jag instämmer fullkomligen i de grundsatser, på hvilka Utskottens Betänkande är byggdt.
Jag anhåller blott att, i fall af återremiss, ett pär anmärkningar, som jag ämnar framställa, rrtåtte få åtfölja.
Den ena är den, huruvida i förslaget till Lägen, som nu är upplyst, något blifvit städgadt till säkerhet för de fordringsägare, som hafva inteckning i vattenverk.
Jag känner visserligen, huru det går till på utmätnings-auctionerj möjligen kan det hit lämpas, men jag tror, att det vore nyttigt för tydlighets skull, och till förekommande af rättegångar, att äfven i Författningen en $ inrycktes, som stadgar, att vid alla sådane tillfällen, dä genom Domare förordnas, hvad lösen Sorn för vattenverket skall gifvas, inteckningshafvare äfven blefvo kallade, att sin rätt heva - ®54 Den 12 Julii e. mi ka och rlensamma utbekomma, när vattenverket kommer i annan hand, eller blifver utrifvit.
Jag tror det vara nödvändigt, att härom stadga en säker Lag, ty ofta händer vid våra nya Författningar, att en och annan betydlig omständighet blifver glömd, som gör, att verkställigheten måste blifva uppskjuten, Dernäst får jag nämna några ord, i anledning af Herrar von HartmansdorfFs och Hauswolff, anföranden.
De tro, att när flere personer äga del uti samma odlingsmark , det antingen bör åligga dem alla att deltaga uti lösen af Vatten-verket, eller ock emottaga lösen för sin andel i odlingen.
Jag kan ej tro, att en jordägare dertill kan tvingas, och kan för min del ej tillstyrka det, ty förslagsmakare finnas, som bygga slott i luften, och göra calculer, hvilka icke bära sig , då en afkastning beräknas, hvilken ej kan erhållas.
Då må sådana göra det för enskildt räkning, och de andre ej tvingas att deltaga uti förslagen.
Man bör ej genom tvångs-lagar nödsakas, att ingå uti förslag, som ej äro bestämdt nyttiga.
Med Herr Gyllenheim delar jag ej någon fara för öfver-production.
Den har sitt correctif med sig, ty nar production stiger Öfver behofven, och man ej får sälja sin Spannemål, lärer ingen lösa någre Vattenverk, för att odla.
I händelse af återremiss , anhåller jag att desse anmärkningar måtte få åtfölja.
Herr Manner stam, Johan: Ifrågavarande Lagförslag har så länge varit föremål för Lagstiftningens uppmärksamhet, att de olika åsigterne deraf fullständigt blifvit utvecklade.
Jag vill Iten 12 Juli i e. m. 655 derföre ej länge uppehålla Ridderskapet och Adeln i afseende på hufvud-frågan , utan förklarar, att jag hvad dem angår, instämmer uti Utskottens betänkande.
Då jag likväl förmodar att återremiss beslutas, ber jag att få göra den anmärkning emot Utskottens förslag, att lösen för Vatten verket skulle förhöjas med 5o procent af värdet.
Då man gillar de allmänna grundsatserne för denna Lag, hvilket Riksens Ständer redan vid 1812 års Riksdag gjort, bör man icke för Lagens verkställighet sätta så dane vilkor, som paralysera densamma.
Jag instämmer visserligen deruti, att, då en Vattenverks-ägare nödgas taga lösen, den bör bestämmas efter högsta värdet för verket och att correctif emot missbruk af lösnings rätten föreskrifvas, men detta kan ske utan cn sådan tillökning som ofta kan göra lösen omöjlig.
Skulle någon tillökning bestämmas, borde den åtminstone ej sättas högre än till 20 å 25 procent; men det rätta är otvifvelakligt, att
Vattenverksägaren får lösen efter det högsta värde, som Lägenheten kan anses gälla.
Friherre Cederjiröm, Jacob'.
Den som gjort sig den mödan, att genomläsa LagCommittéens motiver till ByggningaBalken, den skall ock finna, att alla de anmärknings-punkter, som af Herr Gyllenheim blifvit framställde, verkeligen åro besvarade och vederlagde.
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten på den noggrannhet Utskotten iakttagit, för att bereda Vattenverksågare säkerhet, att ej genom chicaner få sine Verk förstörde.
Dervid får jag först nämna, att ingen fråga om utrifuing kan äga rum, med Den 12 Julii e, m. mindre jorden, som skadas, uppgår till VattenVerkets dubbla värde.
Derefter, att sedan ver* ket blifvit till högt värde uppskattadt, ägaren skall icke desto mindre för särskillt obehag- af flyttning och för det pretium affectionis han möjligen kan äga för stället ytterligare erhålla 5o procents förhöjning i värdet.
Jag hemställer då till hvar och en, om det är möjligt förmoda, att ett bruk af större omfattning skulle komma i fråga att rifvas, med mindre att dell jord, sorn deraf skulle njuta förmon, vore af det värde, att det för Staten vöre en stör förlust om den icke kunde brirtgas i odlingsbart skick.
Det år klart, att mindre Vattenverk^ som nu kanske uppdämma flere tiiseiide tunnland jord, gerna kunna betalas nied 5o procents förhöjning.
Man har gjort den anmärkning emot Betänkandet, att icke alla de, som genom rifningen vinna, skulle deltaga titi ersättningen.
Detta år blott ett alternativ, och det beror af Ridderskapet och Adeln att antaga det andra alternativet, då alla komma att deltaga uti betalnini gen.
Beträffande hvad ytterligare blifvit anmärkt af Herr Tham rörande säkerheten för inteckningsågare uti sådane verk, så får jag erinra,’ att om öfverenskommelse enskildt träffas emellan jordägare och Vatten-verks-ågare, finnes intet correctiv, emedan dervid samma Författningar gälla, som vid köp i allmänhet; deremot om
Vattenverks - ägaren genom
Domarens åtgärd blifvit ålagd att taga ersättning, så skall löseskillingen i Domstolen deponeras, oell då den har intecknings-documenterne, kan den ej vara okunnig flen 12 Jnlii e. m. 657’ okunnig om, hvilka inteckningar behåfta verket, orh således ej elier vid liqviden glömma deras rått.
Jag finner åtminstone icke derutaf någon olågenhet.
Af en annan anmärkning, om utbrytningen af den ränta, som kan vara inlagd uti verket, finner jag ej eller mera hinder, ty räntan fördelas då på den odlingsbara jorden, och ingår der uti beräkning.
Herr Mannerstam har ansett det belopp af procent vara för högt, som Utskottet föreslagit utöfver värdet.
Jag skulle instämma deruti, och år enskildt öfvertygad, att en mindre procent vore billig, men jag tror, att då man vill ett allmänt nyttigt ändamål, för hvilket enskilta farhågor hysas, är det båttre att sätta för hög ån för låg lösen.
Den hindrar ej större odlingar, och om de mindre uppehållas, år det af mindre vigt.
Då jag nu tror mig hafva besvarat de anmärkningar, som blifvit framställde, och inga andre blifvit gjorde, anhåller jag för min del om bifall till Utskottens Betänkande, med det alternatif, som ålägger samtelige jordägare, hvilka af odlingen skulle hafva nytta, att i ersättningen deltaga, Herr Gyllenheim:
Herr von Hartmansdorff har mycket misstagit sig, då han ansett mig utgå från den synpunkt, att vilja gynna Vattenverks-ågaren, framför jordbrukaren.
Tvärtom år den grundsats jag yttrat, sådan, att ingendera skulle gynnas på den andres bekostnad
Äfven måste jag In.fv« illa eller otydligt uttryckt mig, dä flera Herrar Ledamöter löiment det jag skui - Ridd. o, Ad, Pr, VI.
Den 12 Julii e, m. le hafva antagit öfverp roductionen, såsom ett hinder att vidare påtänka odlingar.
Jag delar visserligen ieke en sådan öfvertygelse, utan år ense med dem, som finna att correctivet hår lig. ger uti sig sjelf.
Jag liar blott erinrat, till stöd för mine tvifvelsmål, om den föreslagna Lagens positiva nytta, att den klagan åtskillige andre, Bien ingalunda jag, fört om öfverproduction, yisar att tillräcklig, ja öfverflödig tillgång på odlings-mark, lärer ännu finnas i Sverige, utan att för ett oinskränkt utvidgande deraf, behofyet eller allmänt väl directe kråfver gagneliga och kostbara Vattenverks förstörande.
Det torde också kan hända så väl i enskildt, som uti StatsOeconomiskt afseende, icke vara så oriktigt, att först uppodla väl och fullkomligen den jord man har närmast för handen, och som kan giV va säkraste afkomsten med minsta kostnaden, utan att söka nedlägga för mycket på omogna och vattendrånkta mossar, hvilkas tjenlighet till odling ofta kan vara högst tvifvelaktig, och efter hvad erfarenheten redan på flere ställen visat icke sällan misslyckas.
Af detta, med mycket annat, synes mig icke vara lämpligt, att med uppoffring af den heligaste rätts principen söka gifva åt jordbruket, om jag så må såga, en o - naturlig riktning, men frånrycka Vattenlågenheterne deras lagliga skydd, och jag kan således ingalunda frångå min mening , att båda trifvas bäst, då de utan Lagstiftningens mellankomst få skötas genom enskilte överenskommelser ägarne emellan.
Jag tror äfven att uti ‘sjelfva den nu föreslagna Författningen ligga så stora svårigheter, att de rakt medverka det åsyftade ända - Den 12 Julit e, ni. 6S9 målet.
Skall man betala i5o procent för ett Vattenverk, eller en half gång mer ån vårdet, så lårer sällan köp eller inlösen deraf ens korn., ma i fråga; och då säkert mången förut skulle funnit sig nöjd och belåten med mindre vinst, blir påtageliga följden af ett dylikt stadgande; att godvillige afhandlingar och osåmjanden derigenom förhindras, och att man inledes uti vidlyftiga rättegångar.
På grund häraf, vågar jag förnya min hemställan, att Betänkandet måtte återremitteras, och de deröfver afgifna anmärkningar vidfogas till Högloflige Utskottens behöriga åtgärd och besvarande.
Herr von Hausvolff:
Jag ber om förlåtelse, att jag å nyo uppträder, men jag kom ej förra gången att yttra min tanka, i afseende på den af Utskotten föreslagne procent-förhöjning i lösnings- värdet.
Jag förenar mig med Herr Mannerstam, att det ej år billigt, att lösen skall betalas 5o procent högre än högsta vårdet, och jag vet ej, hvarföre den skall bestämmas högre, ån egendomens sanna värde, ty når vårderingssumman beräknas till det allrahögsta, så tyckes det vara tillräckligt.
Dock på det skål Fria herre Cederström anfört, synes billigt, att medgifva någon påökning; men den föreslagne procenten år likväl öfverdrifven, och föranleder till hinder för odlaren, hvarföre jag anser 20 å 25 procent vara tillräckligt.
Herr Tham har gjort en invändning i afseende på inteckningshafvares rått, och denna anmärkning har Friherre Cederström redan tillråckeligen vederlagt, medelst erindringen, att den Domstol, som hand - Den 12 Julii e. m. ligger sjelfva lösnings-frågan, Ifven år i tillfälle att tillse, det inteckningshafvarnes lagliga ritt icke förnärmas.
Dessutom synes det nog uppenbart, att när en egendom varder uppskattad täll högsta värde, och ändock 20 å 2 5 procent deröfver, så skola inteckningshafvare, i stället för att förlora, hafva större hopp att blifva för deras fordringar förnöjde, än om egendomen siljes på executif auction; helst erfarenheten nogsamt styrker, att vid executiva auctioner försåljnings-summan aldrig eller åtminstone ganska sällan uppgår till det belopp, hvartill den försålde egendomen skäligen borde beräknas; hvadan genom förslaget, om det antages, förmon och ingalunda förlust, jemväl för inteckningshafvare beredes, I öfrigt, i afseende på hvad Herr Tham anfört, att det skulle vara åfventyrligt att ålägga någon ett emot sin vilja deltaga uti lösen af vattenverk, då möjligen den som yrkar en sådan lösen, blott bygger, så till sågandes, slott i luften, som ej kunna realiseras; tror jag denna befarande olägenhet förekommas genom det alternatif jag framställt, att den motvillige jordägaren lemnäs valrättighet att antingen ingå uti lösningen af det hinderlige vattenverket, eller ock sjelf taga lösen af sin jord, som inom odlingsomfånget år belägen.
Beträffande hvad Herr Gyllenheim anfört i samma afseende, om mossar, hvilkas odling ofta kunde vara onyttig eller öfverdrifvit kostsam, så beror det ju på hvar och en, om han vill ingå uti en sådan odling, hvarvid den, i detta såsom i alla andra fall, får skylla sig sjelf, om företaget misslyckas, så att nyttan eller vinsten deraf icke svarar emot hans förhoppning, utan att derföre hinder Den | s Julli e, m. bör af Lagstiftaren eller Öfverstyrelsen läggas i vägen för uppenbart
Riksgagneliga speculationer och åtgärder.
Jag tror således, att de inkast, som blifvit gjorde, icke förringa hvad jag och flere värde Ledamöter framställt; och jag hoppas derföre, att Ridderskapet och Adelö derå gör det afseende, att Betänkandet återremitteras med desse anmärkningar, hvarigenom Utskotten komma i tiHlälle att sina tankar och åsigter i ämnet vidare utveckla.
Jag får ännu en gång förklara, att jag är fullkomligen ti11 freds med de grunder och det värderingssätt, Utskotten föreslagit.
Jag tror , att Friherre Cederström tillräckeligen utvecklat grunden till de 5o procent, som blifvit föreslagne, såsom ett correctif emot chicaner.
Men jag återkommer till frågan om inteckningar.
Härvid uppstå tvänne frågor.
Den ena är , när genom
Domarens åtgärd egendomen blir utlöst.
Det är väl godt, att lösen deponeras hos
Domaren, men jag skulle likväl önska, att i stället för att förvaras i Häradskistan , hvilket jag ej anser fullt säkert , lösen kunde insättas i LandtRänteriet emot bevis, som uppvistes vid Domstolen.
Då vore mera säkerhet vunnen både för inteckningsbafvare och ägare.
Jag vill ej utlåta mig om den mindre säkerhet vid aflemnandet af löseskillingen i Domstolen , som uppstår genom ombyten med Domare och den mindre vana hos unga Domare, att behandla penningar.
Men den andra frågan är den, då ägaren får ersättning för den minskning i värde ett Vattenverk lider, och eter - (62 Den 12 Julii e, In, med kan vara belåten, men inteckningshafvaren förlorar i sin säkerhet.
Då tror jag, att han alltid bör tillkallas.
Är åter frågan om godvilliga öfverenskommelser, så känner jag ej något correctif.
I afseende på de af Utskotten framställde alternativer, huruvida alla skulle deltaga uti lösen och den ränta, som jorden påföres, så var mitt yttrande derom ej någon anmärkning vid betänkandet, utan blott ett yttrande af min öfvertygelse, om hvilketdera al-: ternatifvet borde antagas.
Jag har icke haft den lyckan att blifva förstådd af den värda Ledamot, som besvarat de vid Utskottets Betänkande gjorde anmärkningar.
Måhända har jag uttryckt mig otydligt.
Cederströms svar hade varit rigtigt, om jag, som Herr Friherren tydeligen trott, afsett sådane Vattenverk , som antingen äro särskildt skattlagda, eller af någon orsak rent af skattfria; men det är icke sådana jag menat.
Jag har menat de Vattenverk, som, belägna på skattskyldig jord, äro, enligt Jordeboken , satte till visst öretal, med detta öretal ingångne i hemmanets öretal, och sålunda deltagande i sjelfva hemmans-räntan.
Ponera t. ex. ett Frälsehemman, utgörande enligt Jordebok 20 öresland, inberäknad en på hemmanets ägor uppförd qvarn, särskildt upptagen till 6 öresland.
Det förstås af sig sjelf, att en sådan qvarn icke kan vara särskild skattlagd, ty den skulle då vara skattlagd 2:ne gånger.
Frågas nu?
Färdén - Den 12 Jiilii e. m.
G6j na qvarn rifyas, enligt den föreslagna Författningen.
Utskottet säger ingenting derom, men jag tror det icke kunna ske , såsom stridande mot Placaterna mot skattskyldig jords förminskning.
Nödigt är emedlertid , att detta observeras; osäkerhet om Författningens mening kunde eljest skapa Processer i detta ämne.
Då åt-, skillige anmärkningar emot Utskottens betänkande nu blifvit gjorde, och återremiss deraf torde komma att beslutas, får jag med instämmande uti den Herr Mannerstam framställt, i afseende på Utskottens förslag 0111 ersättning för utrifvit
Vattenverk till 5o procent utöfver dess fulla värde, äfven särskildt fästa uppmärksamheten pa hvad Utskotten föreslagit i tvänne andre fall, der denna ersättning jemväl skulle äga rum.
Det är i förslaget till den ifrågavarande författningen sagdt, att om, lör odlingens verkställande , Vattenverket blott behöfver ändras eller flyttas eller vattenledning göras, men Vattenverks-ägaren hellre vill hela Verket alsta, skall jordägaren vara skyldig att detsamma helt och hållit inlösa.
Att, såsom Utskotten tillstyrkt, Jordägaren i detta fall skulle vara skyldig, att utom fulla värdet erlägga 5o procents förhöjning derå , tyckes vara alldeles obilligt.
Vattenverks-ägaren är redan en stor förmån förbehållen, att kunna påtvinga Jordägaren inlösen af hela Verket, oaktadt blott en flyttning eller mindre betydlig ändring eller vattenledning kan erfordras för ändamålets vinnande, och Jordägaren bör icke ytterligare betungas med er - —.1 u. t' 1 . 664 lt<rn 12 Julii c. m. läggandet af öo procent öfver Verkets värde, hvarigenom
Vattenverks-ägaren får tillfälle att tillpreja sig en öfverdrifven summa, och äfven motarbeta saken.
På samina sätt förhåller det sig efter min tanka med Utskottens förslag, att också jord, som afstås för valtenaftappning, skall med 5o procent öfver värdet ersättas.
Genom allmänna Lagen har länge den föreskrift varit gällande , att dikning öfver den enes ägor för att afleda vatten ifrån den andras, icke får hindras och nåaon ersättning för den jord , som dertill bortgår, äger icke rum; och när man i förevarande fall får full ersättning för jorden, synes ingen förhöjning derutöfver skäligen böra kunna komma i fråga Herr von Hauswolff; I afseende på de farhågor Herr Tham yttrat, får jag nämna, att ehvad Vattenverk emot viss lösen eller ersättning, antingen utdöinas eller inskränkas i deras förra anläggning, varder förhållandet i anseende till Inteckningshufvare enahanda; ty då vid en tillfällig inskränkning, Jordägaren måste godtgöra Vattenverks-ägaren den förlust i värdet sorn verket deraf lider, följer ock att innehafvaren af första inteckningen har rätt, att denna ersättnings-summa åtnjuta i afbetalning på dess fordran , hvarigenom i samma mon som egendomens eller verkets sanna värde blifvit nedsatt eller förringadt, InteckningsSummornes belopp ock varder förminskadt, så att Intecknings-ägarne hafva för denna återstod åtminstone enahanda, och stundom större säkerhet, än förut.
Hvad åter angår löseskillingen och stället, der den Din 12 Julii c. m. skall deponeras, så år ju förhållandet jemväl enahanda, sorn med bördskiljning.
Och enär samma lag appliceras hit, så finnes tillräcklig säkerhet, och stadgandet bestämdt, om medlens lyftande, ehvad rättegången om vattenverket längre eller kortare tid fortvarar.
Domaren varder ock särdeles belåten, om han undslipper det äfventyr och ansvar, hvarföre han år blottställd för börde- och löseskil— lingars qvarliggande i Rättens förvar och under dess vård, I öfrigt lärer Högloflige Ridderskapet och Adeln desto mindre förvägra återremiss, som redactionen i Betänkandet behöfva förbättring och förtydligande.