Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Okunnigheten om Herr af Ubrs motion, väntan ända till den dag den hår af mig afhördes, och den korta tid sonj sedan förflutit, har Ben 5 -iugu£ti f. m. hindrat mig rådgöra med de actieågare, som åro hår, ånnu mindre har jag kunnat inhämta deras tankar, som åro frånvarande; jag vågar således ej yttra mig, huruvida de föreslagna vilkoren öfverensstämma med deras håg att sina actier lemna, men den kännedom jag har om detta verk, och omöjligheten för de nuvarande ågarne, att efter deri vidsträcktare scala Herr af Uhr föreslagit till dess drifvande, fortfara, det enda sätt hvarigenom det hela karr bära sig, utlagde omkostnader gäldas, och en vinst för ett Bolag blifva, gör mig öfvertygad, att de oaktadt den dryga förlust de dervid lida, skola omfatta hvarje tillfälle att se en ökad drift skänkt åt detta nyttiga företag och det allmänna begagna en skatt, den de ej förmå att, som sig bör göra fruktbärande; några små omständigheter som ehuru underordnade det stora liela, likväl åro för Bolagsinteressenterne af vigt, torde dock härvid komma i betraktande.
Utan att vilja tilltro mig kunna uppge alla, täckes Ridderskapet och Adeln tillåta mig nämna följande: i)
Den skuld som StatsUtskottet i sitt Betänkande behagat fästa vid premiemedlen, skulle väl der qvarblifva, för gamla Bolaget afskrifv#s och Staten eller det nya Bolaget påföras, såsom redan vid dem fästad. 2J
Det parti kol oell leror, som nu år och framdeles kunna upptagas till dess ett beslut fattas och för hvilkas upptagande hela kostnaden af nuvarande Bolag år bestridd, bör vål 7» Den 5 Augusti f, tit. eom Bolagets egendom anses, ej som ett inven-* tarium, köpet åtföljande. 3J
Den obetydliga summan, som nuvarande Bolag utfåst sig tid efter annan att årligen betala till Enkor och Barn efter afskedade arbetare, eller ock till sådana arbetare sjelfve, som i och för Grufvearbetet blifvit skadade, böra vål Öfverflyttas på nya Bolaget; åfvenledes de få donationer och lifstidsköp å jord samt Hemmansdelar, som i sednare tider (och till och med nu för 8 dagar sedan) blifvit ingångne, och hvilka ej utan Grufvans märkliga skada och kostnad kunna henne frånskiljas.
Ehuru obetydliga dessa anmårkningar åro, har jag likväl trott mig dem böra göra, för att följa den återremiss till Stats- och OeconomieUtskotten, Herr af Uhr begårt och i hvilken begäran jag åfven får instämma.
Tidpunkten mine Herrar, är inne då den frågan skall afgöras, antingen vi genomen uppoffring af omkring 200,000 R;dr, en gång erlagd eller snarare sagdt, endast afskrifven, skola för sekler åga inhemsk tillgång af kol, oumgånglige för en mängd af våra angelägnaste anläggningar, för våra fyrbåkar m. m.
Eldfasta leror för våra Masugnar, Jernverk, Stålungnar, Fabriker m. rn. eller ock se en lika, årligen förnyad summa utgå till utlånningen , tynga vår handelsvåg, och Svenske mån för ett af sina första behof, som de till millioners värde, ja till öfverflöd åga onyttigt inom sitt eget sköte, skattskyldige åt Ven 5 Augusti f. m. •7* en Nation, som mera vis, ej ser på ögonblicket* kostnad, då kommande tidehvarfs vinst är i fråga.
Fruktan att, genom ett illa öfverlagdt beslut, ådraga oss egna och kommande slägters förebråelser, då det beror af oss att skörda välsignelser af samtid och, efterverld har uppmanat
Hiig att framställa dessa anmärkningar.
Bilagor till Pleni-Protocollet för den 5 Augusti , eftermiddagen.
N:0 I.
Herr Ribbing, Atvid; I anseende till min frånvaro vid den tid,’ då nyss upplåste Betänkande slutligen expedierades från de förenade Utskotten, kom jag icke i tillfälle dervid foga den reservation, som jag nu utbeder mig att få yttra:
Den beskrifning på fattigvårdens föremål, hvarmed irsta Artikeln bör jar, hedlöfs, efter min f,anka, alldeles icke, emedan hvar och en af sjelfva r* 9en g Augusti a, m. ordat fattigvård hörer, att de»* föremål
Sr fattiges vårdande.
Att denna vård kan ske enskildt af hvarje Socken eller gemensamt af flere, att Styrelsen tillhörer Pastorn och Ledamöterne, som Socknen dertill utvalt, och att särskildt öfverenskomna Reglementen, hvarå begärd Kgl. fastställelse erhållits, gälla, synes allt af sig sjelft lika begripligt, som det stadgande obehöfligt, att man skall begära Konungens tillstånd, för att få förena sig med en annan Socken i det goda ändamål, att sörja för sins fattige. 2:dra Artikeln, år en beskrifning på särskildta slag af fattige; mig synes, att af deri upptagne classer den sista, eller sådane, som fattigvården pröfvar vara i behof af understöd, innefattar alla de öfrige.
Skulle förslaget antagas, att bland föremål för fattigvården, äfven räknas bsrn under i5 år, till hvilkas försörjning och uppfostran föräldrarna ej innehafva fulla tillgångar, så fruktår jag, att ett större Barnhus i hvarje Församling, eller ock bidrag till ganska högt belopp, komme att äga rum, då tillgångarne för de fleste lägre folkclasser på långt når icke lära kunna antagas såsom tillräckliga för en ordentlig barnens uppfostran, och behöfvande skulle ökas i samma mån, som Försarolingarne åtogo sig barnavården, den de likväl aldrig skulle såsom föräldrar kunna bestrida.
Att obotliga och till arbete alldeles oförmögne behöfva hjelp, säger sig tåmmeligen sjelft.
Föreskriften att Fattigvårds-Styrelsen skall förut söka ioaccerdera fattige hos slågtiu - 9tn g åugust? t. m. gar', dernäst på Curhus, Lazarett, annan sjukinrättning, eller eljest försörja dem i fattigstugan eller egna hemvist, synes öfverflödig och mera hetunga än gagna; någonstädes på jorden skola de vål vara.
Användandet af gåfvan, lärer på ingen närmare bero än gifvaren, och Fattigvårdsstyrelsen bör väl vara obunden, att ej ensamt afse den fattiges beqvämlighet, utan äfven huru fattigrnedlen bäst skola göras till— räcklige för alla de behöfvande.
Stadganderne i 3:dje Artikeln, att hvarje fattig bör höra till den Socken, der han är mantalsskrifven, afviker ej från hittills följde grunder och det af Utskotten gjorda, efter min tanka, ganska nyttiga förslag till den ända, att mantalsskrifning inom en Församling ej skulle komma att ske utan Församlingens vetskap, torde egentligen höra till de för sådana ämnen särskildt utfärdade Författningar.
Förslaget att oägta barn skulle njuta fattiguppehälle i den Församling dit modren vid dessas framfödande hört, synes icke instämma med grundsatsen , att bandet emellan föräldrar och barn bör vårdas.
En liderlig qvinna kunde plantera ut sin afkomma i den ena Församlingen efter den andra och behof de blott flytta, för att vara qvitt all omsorg.
Utskotten hafva i fråga om inflyttningar, hellre velat bibehålla 1788 års Förordning, än antaga något nytt stadgande och dermed är jag, för min del, fullkomligen ense.
Förslaget om en slags inteckning af de fattige i fastigheter med 74 Den 5 Augusti e, ni. flere reglementariska stadgande^ om Protocoller häröfver och dylikt, synes gå något långt och kunna undvaras hädanefter som hittills.
I 4:de Artikeln finnes det band vara ålagdt en Församling, som öfverenskomma att lemna bidrag till de fattige efter taxeringsgrund, att detta ej skall kunna frivilligt ändras, förr än Kongl. Magt stadfäster annan öfverenskommelse.
Jag tror ej att det är billigt, att göra en frivillig gåfva till en tvungen pålaga.
För det jag en gång gifvit på ett sätt, skall det icke til* låtas mig att gifva på ett annat? eller, om petu ningar brista mig, skall jag då icke få gifva spannmål eller varor?
Att sådana fattige, hvilkas vilkor framdeles förbättras, böra ersätta det underhåll de njutit, finner jag lika billigt, som orätt, att fattiginrättningen skall tillfalla allt, både löst och last, som ett fattighjon kunde ärfva.
Omyndige barn skulle på detta sätt någon gång frånkännas en förmögenhet, den de lagligen aldrig förverkat och en fattiginrättning möjligen blifva allt för mägtig.
Man bar i 5 §. lemnat Församlingen en frihet att göra tillskott in natura, som synes något strida emot den i usta §.; men så vida det är öfverflödigt att tillåta, hvad som aldrig kan förbjudas, så synes afven tillståndet att med matvaror m. m. få bidraga till fattiges underhäll, kunna utgå.
Dsn 5 Augusti e. m. 75 Sedan Utskotten förklarat, att christelig barmhertighet är enda rätta grunden för fattiges vårdande och i förening med Bevillningsutskottet formligen afstagit bidrag härtill, såsom Bevillning; tillstyrka Utskotten likväl att, då frågor derom uppstå, fattigafgifterne skola utgå efter ägande inkomst, ehvad den genom lön, egendom, rörelse eller arbetsförmåga förverfvas, och att totala beloppet bestämmes af Presten i Församlingen samt fördelningen af Landhöfdingen.
Vår egen rätt att beskatta oss upphörer således, och det i fråga om afgifter, som mista sitt egentliga värde, när de icke mer ske af ett godt hierta och en fri vilja.
Dessutom, huru billigt Sr det, att hvälfva kostnadsbidragen till Allmogens fattige på en tjensteman, exempelvis en fattig militaire, hvilkens hela lön kanske åtgår till en uniform
Bidrager icke han tillräckligen till dem af hans stånd, som äro oförmögne att tjena, med årlig afgift till PensionsCassan o. s. v. inom andra classer.
Men om man än icke längre vill erkänna rigtigheten deraf, att jorden efter hemmantalet, så, som gemenligen hittills varit bruket, skall föda fattige af jordbrukande classen, så borde man åtminstone finna betänkligt, att genom annat allmänt stadgande utkasta ett frö till oenighet nästan inom hvarje Svensk Församling, enär den allmänna skadan häraf visserligen icke vore att jemföra med den fördel, som en eller annan enskild genom rubbningen, på ett mer eller mindre rättvist sätt skulle tillskyndas.
Få yi behålla den närvarande ordningen i 9én 5 Augusti f\ ni* r år t fattigväsende, så torde icke behof göras, att anlita allmänna uppbördsman, hvarom sista §;n i denna artikel handlar.
Vid 5:te Artikeln, såsom egentligen innefattande PoliceLagar till förekommande af tiggeri och kringstrykande, får jag anmärka, att den omsorg synes mig vara allt för vida utsträckt, som under medgifvande af rätten att i avisor tigga, dels förbjuder, att igenom ord eller skrifter, begära, eller medelst åtbörder, sång eller musik, utan vederbörligt tillstånd, söka tillvinna sig almosor, dels ock utstakar ansvar för den, som utgifver bevis, syftande till almosors insamlande.
Dessa stadgander synas mig allt för obestämda och i allmänhet måste det vara tillåtit, att utgifva hvad bevis som hälst, blott det ar sanfärdigt.
Att man föreslagit, att den dass af fattige, sorn till arbete äro alldeles oförmögne, skulle, såsom straff för kringstrykande, hållas till det arbete de kunde förrätta, är ett misstag, som man väl icke åsyftat; men då man anser nödigt, att de fattige, som hos enskild person vistas, sättas under hans husbonde välde, synes en fattigvårdsstyrelse icke böra vara underkastad flere omgångar, än den enskildte vid de tillfällen, som det pröfvas nödigt att näpsa eller aga ett mindre väl artadt fattighjon
Och sedan man i denna stadga utsatt, att fattighjon ej få näpsas, som antingen neka till förseelser eller föregifva -o sig icke hafva fatt nog fattigdel, så kan man vara tämmeligen viss, att de iakttaga hvad sorn JSrn 5 J&igusts 7K* 77 till »lerås befrielse hörer, och att fattigvårdsstyrelsen icke lärer underkasta sig besväret, att gå till Konungens Befallningshafvande eller Magistraten, för att fa hålla dem i tillbörlig ordning.
Styrelsen ej får aga andras fattige eller dem, som ej hafva fattigdel, lärer väl icke beliöfvas utsatt, då något hvar tror sig kunna få gå frie för Fattigvårdsstyrelserne, hurudana de då än månde blifva.
Att då barn kringstryka, som icke tillhöra Fattigvården, föräldrarne derföre böra plikta, samt att äldre, mantalsskrifne, som dermed beträdas, böra värfvas eller föras på arbetshus, tillhörer PoliceLagarne, så väl som sättet och ordningen för dessas häktande.
Frågan om värfvade
Soldaters permittering lärer icke eller vara af egenskap, att höra till Fattigförsörjningsanstalt.
I ett särkildt LagUtskottets
Betänkande förekommer hvad i sista paragraphen af denna artikrl namnes, angående att böter alltid först böra förvandlas i arbete, och torde således här kunna uteslutas.
6:/e och fifia Arlikelri, angående den närmare styrelse öfver fattigvården, samt Rättegång i tiggeri- och fattigvårds-mål, synes mig äfven vara öfverflödig; då det förra, eller styrelsen öfver Fattigvården, bäst lärer kunna nppdragas åt Församlingens egen omsorg, och någon Rät - 78 jDen g Augusti e. m. tegångs-ordning för tiggare som vilja pocka sig tili understöd, icke bör finnas.
Huru länge en fattig Föreståndare skall blifva vid sysslan; behöfver icke eller blifva föremål för Lagstiftningen, så länge detta Församlingens förtroende anses för en heder, hvilket ingen gerna afsäger sig utan desto vigtigare skäl, och der detta förhållande upphörer, kan ju Församlingens Ledamöier dela detta, likasom ett annat gemensamt onus sig emellan.
Nödvändigheten att underställa Consistorierne och Landshöfdingarne ett ■af en Församling öfverenskomma FattigvårdsReglemente, inser jag icke, och förändring i röstberäkningen vid fråga om fattigvård hafva Utskotten sjelfve afstyrkt.
Det vilkor, att Församlingens föreskrifter till sine FatfigFöreståndare ej skola åtlydas, u. tan att de finnas öfverensstämma med grunderne i denna nu fores!agne stadga, anser jag alldeles för mycket ingripande i Församlingens rätt, likasom att Styrelsen skall pröfva deras behof, som anmäla sig till fattigvård.
Denna rätt har Församlingen sjelf för alltid utöfvat.
Åndtligen hafva Utskotten skolat förtydliga Committerades Lagförslag i fråga om forum i fattigvårds»)ål vid visse förhållanden; men, efter hvad jag kunnat finna, uttryckt en annan mening, samt misstagit sig deri, att då Comitén äfven afsett den händelse, att flere
Län sammangränsa uti och sig emellan dela en Socken, hafva Utskotten uppfattat det såsom meningen enkelt varit, att
Socknar voro belägna inom Den 5 Augusti e, m, 79 olika Län.
Att Fattigvårdsmål tillhöra Konungens Befallningshafvande, känner man redan, och de löreslagne stadganderne, huru en tiggare äger att processa med Församlingen, och dertill Fritt använda sin vederpurts (Församlingens) FattigCassa, samt hafva rätt att fordra pastors biträde att åt sig uppsätta Besvars-skrift, hänvisning m. m. dylikt, lärer icke finnas hälsosamt att antaga.
Herr Anckarsvärd, Auguft: De Kongl.
Committerades vidlyftiga förslag till nya föreskrifter för Fattigvården , som af Utskotten blifvit behandladt, 6ynes mig innehålla så liten kännedom om skillnaden emellan förhållanderna i Ståder och på Landet, emellan den Polismakt som ÖfverStåthållaroEmbetet i Stockholm utöfvar, och den som LandshöfdingeEmbetena åga på Landet, att hela förslaget vid dess uppgörande endast vittnar om kunskap, i hvad som kunnat tillårnpas på en stor och folkrik stad, med åsidosättande af Landets oeconomie och behof i detta fall.
Att således af de Kongl. Committerades förslag kunna till Ständernas pröfning utarbeta en nyttig och antagelig ändring i de nu varande förhållanden med FattigFörsörjningen, synes mig för Utskotten varit ett omöjligt arbete, och har jag vid Utskottets Betänkande, der visserligen mycket blifvit ändradt och uteslutet, blott den anmärkning att göra, det jag ändå anser mycket för mycket Mert § Augusti e. ra. vara bibehållet, då ej hela förslaget såsom skadligt blifvit ansedt.
Jag är fullt öfvertygad oro att vår FattigFörsörjning på Landet i dess närvarande skick år den enda riktiga, förenlig med Nationens lynne och tänkesätt, och tror jag försöket att vilja bringa allmänna välgörenhetens hela utöfning under Lagens bud, snart »kulle vi*a sitt menliga inflytande på moralitetens bekostnad, då medlidandet för likars nöd ej mera blefve någon dygd utan en påtvungen skyldighet, och tacksamheten för åtnjuten hjelp i och med detsamma döfvad; samt anser hela förslaget, att sätta FattigFÖr»örjningen uti ett reglementariskt system, skulle blottställa närvarande slägte för förebråelaen
Bf ett urartande från förfäders sedvanor af gästfrihet och gifmildhet, som gjordt denna åtgärd nödvändig, hvilket jag ej erkänner vara förtjent; ty fast Allmänheten i Landet ostridigt år fattig, tror jag likvisst ej den mera vanlottade eller nödställde individuen på något ställe ännu saknar lifsuppehälle och skålig uppfostran, der sådant behöfts, hvilket äfven är allt hvad samhålls-contractet med billighet kan fordra; men om äfven ett tillstånd af liknöjdhet för andras lidande verkligen vore för handen, tror jag de föreslagne medlen ej verksamt kunna afhjelpa det onda, ty genom FattigFörsörjningens systematiska behandlande uppstår så mycket besvär och så stora extra kostnader, att de fattiga som dermed skulle hjelpas, säkerligen derutaf mer skulle lida ån gagnas, så framt ej hela Nationen genom dertill ökade bidrag ännu mer skulle belastas med skatter Ven g Auguttii e. m. 81 skatter, för hvilkas utgående troligen redan den gråns år uppnådd, hvaröfver man rimmeligen ej kan gå, utan att äfventyra hela Statens bestånd.
Englands exempel, sorn hos oss så ofta åberopas, bör äfven i detta fall kunna tjena till varning, då det år allmänt erkåndt, att Fattigtaxorna der utgöra en af de mest onererando utgifter för Landet, och tror jag det vara påtagligt, att Sverige ej nu skulle tåla att belastas med en börda, som inom sig sjelf bår fröet för ett ståndigt stigande och snart skulle komma att motsvara alla de skatter, öfver hvilkas tryckande natur man redan tåmmeligen allmänt klagar.
Jag tror det derföre vara säkrast, att vi oföråndradt förblifva vid det gamla enkla sått, att hvarje Socken inom sig, efter egna godvilliga öfverenskoinmelser, försörjer sina fattiga, och uppfostar de frånfallna, och synes mig
Lagstiftaren hafva gjort nog, når han genom dessa allmänna stadganden ådagalagt sin uppmärksamhet på detta vigtiga ämne; detaillerna för verkställigheten bör otvifvelaktig! öfverlemna* till Communerna, att sjelfva besörja, då man kan vara fullt säker, att ändamålet bäst och med minsta kostnad vinnes; hvarföre jag föreslår förkastande af hela förslaget.
Friherre von Liewen, Gujicif:
Det år endast i anledning af Utskottens ytBil. till Ridd. o. Ad.
Pr. VII.
Band. 6, 8* T>m 5 Augusta e, nit trande öfver FattigvårdsComiténs förslag till redaction af 5 Art. n angående permittering af värfvade Soldater m. m., som jag anhåller få anföra några ord.
Då uti Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst varande Soldater icke rimmeligen böra komma i fråga uti en stadga om Fattigvården, synes hela denna parograph rätteligen böra försvinna; så mycket mer, som den Medborgare, som antagit Krigstjenst, ehuru han underkastadt sig KrigsLagarnes stränghet, för öfrigt alldeles icke afsagt sig de hvarje Svensk man tillhörande medborgerliga rättigheter.
Af lika goda skäl kunde eljest andra Stånd ställas i lika cathegorie vid företagande resor och vandringar, att nemligen icke med behörigt pass kunna resa och vandra hvart helst man behagade, utan att å hvarje ställe, der man ville sig uppehålla, äga en försvarare.
Dessutom, om någon permitterad värfvad Soldat beträdes med tiggeri eller olofligt kringstrykande, straffas han efter gällande
Författningar och strängare än andre personer i samma förhållande; men det synes likväl strida emot det system af liberalitet man bemödar sig att i allt annat följa, och den rättvisa, som alltid bör ligga till grund för hvarje lag, att förmena soldaten, att, lika med andre medborgare, få med lofligt näringsfång i sin hemort, eller ho» dem, hvilka hans biträde önska, under tjenstledigheten sig på ärligt sått försörja, utan att blifva i beroende af de personer, åt hvilkas godtycke han öfverlernnat sig, på samma gång som hans rättighet till erhållande af permission skulle Den 5 Augusti et m. 83 komma att bero af det försvar, 6om tilläfventyrs ofta på härda vilkor kunde komma att lem-J nas honom af dem, hvilka ville begagna sig af dess arbete.
Lätteligen skulle detta kunna föranleda till preijerier.
Jag anser af dessa orsaker, att någon un-; derdånig hemställan till Kongl. Maj:t i detta af3 seende skulle vara öfverflödig.
N;o 4.
Herr Toll, Florus:
Lag- och OeconomieUtskotten hafva uti deras Betänkande tillstyrkt n §. i 5 Art. uti Förslaget till allmän stadga för Fattigvården i Riket, hvaruti Soldater vid vårfvade Regementer fråntagas de rättigheter, som tillkomma hvarje Svensk man, och hvarföre jag, icke allenast som
Chef för ett värfvadt Compagni, utan såsom älskare af att hvarje välfräjdad person af hvad Stånd som helst, må njuta lika rättigheter, tager mig friheten lemna Högloflige Ridderskapet och Adeln del af mina tankar rörande Utskottens Betänkande, uti hvad sora rörer ofvannåmnde paragraph.
Soldaten permitteras för närvarande till uppgifven Socken inom visst Härad, med föreskrift uti passet att ditgå på största och genaste vägen j jemte passet åtföljer Prestebetyg om karlens frågd, samt Läkarebevis, att hail icke år med smittosam sjukdom behäftad.
Bref från ChefaEmbetet af - Ben 5 uiugusti t. m, går till Konungens Befallningshafvande, med till— klnnagifvande till hvilken Socken karlen år permitterad, på det KronoBetjeningen må vara i tillfälle att göra sig underrättad om dess uppförande, och om något dervid är att påminna, derom underrättar RegementsChefen.
Då karlen från sin permitterings-ort till tjenstgöring åter-' kommer, skall han vara försedd med betyg från cfen Pastor, uti hvars Församling han varit permitterad, om huru hans uppförande varit.
År betyget mindre godt, får han antingen afsked, ejler qvarhålles i tjenstgöring till dess han genera ett förbattradt uppförande gjordt sig känd.
Pesse, enligt KrigsArtiklar och Reglementen föreskrifne iakttaganden, lära vara tillråckelig con; troll, att hindra dera från kringstrykande och tig— gaijde.
Men jag kan icke inse möjligheten för en yårfyad soldat att bestämdt uppgifva hos hvilken person han kan njuta underhåll inom den Församling, der han önskar tillbringa sin tjenstledighet 5 ty om soldaten år handtverkare, lärer haji vål icke hos en och samma person på landet i jo månader behöfva» vid samma arbete.
Lika förhållande år med dags-arbetaren; ty Landtbrukaren har visst stort behof af arbetare under den bråda arbets-tiden, men då andamålet år uppfylldt behöfver han dem icke vidare, då karlen på annat stäfie år nödsakad att söka annat arbete.
Qm Herrar Landshöfdingar skola höras för hvarje karl som begär permission, huru ofta kunde icke då inträffa, att då beviljadt svar derpå kommer till Regementet, de anmåldte karlarne endera blifvit sjuke, eller af andra orsaker icke vilja gå till samma ort.
Hvem Den 5 Augusti e, m. 8S skall då bestå underhåll för nämnde personer, till dess ChefsEtnbetet hinner få svar om andra karlars perinitterande?
Som de fleste landfpermitterade bestå af Torpare, Handtverkare och Arbetskarlar, som till största delen hafva sina hustrur och barn i de Socknar der de äro födde och uppvuxne, och dit de söka permission för att försörja sig och de sina; så kan ju hända, att om en Socken skulle höras innan karlen finge gå dit, att det blefve honom vågradt, i förmodan att kans hustru och barn då nödgades skiljas från sin hembygd och vara sin man och fader följaktig© till Garnizonen.
Nu frågas, på hvad sätt denna ofta talrika familj skulle kunna försörjas på en för dem okänd ort; der mannen under exercice-tiden icke kan något förtjena, utom sitt gage, som blott för honom ensamt är tillräckeligt; och som dylika Soldater få afsked efter uttjent capitulation, så hemstålles derjemte, hvarest denna familj skall taga vägen, eller om Garnizons-orten i sin Fattigvård skall emottaga dem, om dess egne Sockenboar indirect bidragit att försätta dem i fattighjons-tillstånd, ifrån att på Landet vara nyttige medlemmar i Staten.
Flere af Statens medborgare, till större antal ån den vårfvade Arméen, få årligen gå till Landsorterne och Sjöstäderne, för att söka arbete och idka handel samt sjöfart, utan att Herrar Landshöfdingar i de orter dit de komma, blifvit hörde, om de der åro behöflige eller icke; och få återvända till sin hemort, u*an att vara ansedde såsom skiljde från FÖrsamlingarne, oaktadt de längre tid varit frånvarande.
Hvarföre skall det då göras svårigheter för ett mindre ardal med - 85 Ven 5 Augusti et m. borgare, sora i stallet gå till Regementerne och exercera tvänne månader om året, och hvarföre skola de förlora sin rätt att tillhöra de Församlingar, der de äro födde och’ uppvuxne.