Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nio 26, angide anskaffandet af det för tryckningen af R. o. Ad:s prot. erforderliga papper; N:o 27, i anledn. af föreslagen eftergift af räntan för det till återuppbyggande af Konradsfors bruk i Wermland beviljade lån; Nio 28, angide ersättning till personer, som äro förordnade att, i egenskap af krono-ombud, bevillningsstämplingen af spelkort öfvervara; Nio 29, i anledn. af äskad uppgift å de sedan år 1809 tillsatte comitéer och de kostnader staten för dem måst vidkännas:
N:o 12, i anledn. af viickt motion om förändring i trohets-eden; N:o 13, i anledn. af väckt motion, angide införande af ett stadgande i 5 cap. ntsökms-balken, i afseende på tid för verkställande af utmätning i sterbhus; Allm. Besv.- o. Ekon.
Utskott et:
Nio 3, i anledn. af väckt motion om vidtagande af lämpligare åtgärder än bildande af comitéer för alt tillvägabringa förslag till nyttiga förändringar; Nio 4, i anledn. af väckt motion om vinnande af rättelse uti en af ephorus vid läroverket i Wexiö vidtagen åtgärd, i afseende å enskild undervisnings meddelande åt lärjungarne derstädes; N:o 5, öfver väckt fråga om indragning af s. k. ordonnanser hos befälet vid K.
M:s flotta; samt Nio 6, öfver väckt fråga om upphörande af rättighet för riksmarskalks-embetet att reqvirera biträde af båtsmän.
Föredrogs ett från Ridd.Utsk. inkommet under
Nio 6 afgifvet sålydande:
I ändamål att bereda tillfälle för från Stockholm aflägse boende ledamöter af R. o. Ad., att, utan kännbar egen utgift, kunna infinna sig vid riksdag och koslnaderne derför bestrida, samt på det desse ledamöter, ehuru innehafvande både erfarenhet och kunskaper, icke måtte från öfverläggningarne om fäderneslandets an - 224 Den 26 J a ij.u a r i. gelägenheter uteblifva, har Hr Hammarhjelm, (larl Gustaf, uti ett till H. R. o. Ad. ingifvet oell till Ridd.Utsk. remitteradt anförande, föreslagit: l:o att hädanefter vid hvarje riksdagskallelse inför K. bef:de i hvarje provins-residensstad, å tillkännagifven dag, capita må sammanträda och nig emellan efter ordentlig val-längd rösta för större eller mindre antal af inom provinsen befintliga Grefvar, Friherrar och Adelsmän till Riddarhus- och riksdags-representanter.
2:o att samma valmän må bestämma nödigt apointement för de valda representanternes lefnadskostnad, äfvensom fram och återresa till riksdagsorten.
Utsk. har tagit denna framställning i öfvervägande, men finner , vid verkställigheten af det gjorda förslaget en sådan mängd olägenheter, att Utsk. icke funnit sig kunna detsamma understödja.
För att ej tala om svårigheten för K. bef:de alt, ulan tillgång (ill Riddarhusets genealogier, uppgöra någon behörig val-längd ä ätternes hufvudmän eller pröfva deremot gjorde invändningar, förekommer dessutom, att, i händelse motionären åsyftar att ensamt capita skulle äga valrätt och vara valbare, den orättvisa deraf hlefve en följd, att alla andra medlemmar af ätterne voro uteslutne, samt det således skulle inträffa, att den ätt, som har många medlemmar ej skulle äga större andel i sjelfva valen, än den som endast ägde en eller några få medlemmar, hvilken grundsats allt för mycket skulle strida mot det förhållande, som nu äger rum, att hvarje för öfrigt qvalificerad adelsman de facto alltid kan erhålla säte och stämma antingen för egen ätt, i händelse af hufvudmans frånvaro, eller på grund af fullmakt för annan ätt, hvarjemte, derest meningen skulle vara att utsträcka valbarheten äfven till ättemän, de sednare skulle varda sin representations-rätt förlustige i de provinser der få, kanske inga, capita funnes; och då härförutan tages i betraktande, att den adliga representantens underhäll vid riksdag af sine comitenter, äfven om det icke horde till sin princip ogillas, likväl dels skulle åstadkomma en allt för tryckande utgift för Ståndets medlemmar inom de provinser, der endast eli ringa antal valberältigade finnas, dels, enär det omfattar ett beslut till Adelns beskattning, icke kan blifva föremål för ett lagligen förbindande stagande i Ridd.-ordn., finner alltså Utsk., nli hvad ofvan är andraget, mer än tillfyllestgörande skäl att den ifrågavar. motionen afstyrka, hvilket dock till R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlemnas.
Stockholm d. 18 Januari 1848.
På Riddarhus-Utskottets vägnar, G. E. Fr ö I i c h. IV. F. Dalman.
Som jag icke förr än nu medhunnit genomse K.
M:s nåd. skrifvelse till förnyad tulltaxa, så anhåller jag vördsammast att nu få framställa några anroärkmr.
Ut - Den 26 Ja 11 uari. 225 Utgående från den synpunkt att viktualier och råämnen böra så litet som möjligt taxeras, öfvergår jag nu till partielt upplagande af: ”Apotheksvaror.”
Härvid har jag intet annat att anmärka, än att tullfri införsel deraf för vetenskapsmän bör utgå eller ock de orden tillsättas: sedan Sundhets-colhm deröfver blifvit hördt.
— Jag befarar annars, alt mången vetenskapsman skulle uppstå med pretentioner att fä fri införsel af medicinalier, till förfång för apothekare och till tullförlust för staten, genom möjligt missbruk af denna frihet.
”Bark af ek,” har förut varit 24 sk. per tunna eller 80 fä, som dylik hackad och torkad bark väger, nu föreslagit till 32 sk. b:co p:r Sfä.
Troligen måste det vara något misstag, ty då komme hvar tunnas utförsel endast på (ii sk.
Följden, enligt min tanke, deraf blefve, att alla ekskogar barkades och utfördes samt detta för vårt behof så vigtiga garfämne skulle slutligen aldrig finnas.
— Jag anhåller vördsammast att den förra utförsel-tullen, 24 sk. per tunna, må qvarstå, men införsel utifrån fri. ”Beckolja,” som förut förtullats med 2 r:dr för 48 kannor, således 2 sk. kannan, hemställer jag vördsammast om icke 5 sk. per Lfä är för litet.
”Berberis-rötter” äro icke belagde med tull; jag hemställer således, alt samma förmån måtte sträcka sig till catechu eller terra Japonica; — stocklack; — galläpplen; torra och saltade hudar; — ekollon; — knapergall; — mimosa bark, och valonia m. fl. till garfämne hörande gummi harts; och orsaken hvarföre hudar böra från tull frikallas, anser jag isynnerhet det, att af 1 fä torr hud kan efler garfning högst erhållas 1 fä och af en saltad hud f fä, och som denna förnödenhets-vara (skor) är lika nödvändig som rep, (dock fur ohäcklad hampa fritt införas) så vore det billigt enligt min tanke, att garfvare må fä njuta samma förmån som repslagare. ”Blodiglar:” försäljas stycketals och böra således äfven förtullas per styck, ty annars inträffar den händelse,, att all yngel utföres, hvaraf dubbelt mera går på 1 fä, än de gamla stora iglarna, och slutliga följden: brist af unga iglar till propagerande af sitt slägte.
”Bröd;” införsel deraf tullfritt, får jag vördsamt föreslå.
— Man har erfarit hvad nytta den nu tillåtna fria bakning inom riket åstadkommit i anseende till brödets smaklighet mot förr, hvad skulle det då icke blifva, om konkurrens med utlänningen äfven ernåddes.
”Fisk” saltad är en högst nödvändig vara för den fattiga, hvarföre jag vördsamt hemställer, att sill saint strömming tullfritt må fä införas och å de finare fisksorterna ytterligare nedsättning i tull må beviljas. ”Formar” m. m. för sockerbrukens behof, böra enligt min tanke icke få nedsättning i tullen, utan snarare med 1 r:st. per stycke ökas, ty sockerraffinering är det mest lönande yrke i riket. 2 II. 15 22 6 D e n 2G Januari.
”Glas” fensterglas anser jag vara för hög införseltull pålagdt, nemi. 2 ,sk. per skifva, och vågar således föreslå endast 1 sk. å hvarje sådan, antingen hvitt eller stötande i grönt, ty alt förtulla det efter vigt, torde vara vådeligt i anseede till blifvande skada derå.
, ”Hudar” torra och saltade, får jag vördsammast föreslå tullfrihet enligt min förut yttrade åsigt i ämnet.
”Ister,” i många hänseenden surrogat för smör, torde tullfritt fä införas eller högst liten införsel-tull påläggas t. ex. högst 6 r:st. per fä. ”Kort,” spelkort.
Härvid hemställer jag om icke, för att bereda utförsel af desamma, någon lämplig ersättning för hvar grossen borde lemnäs åt exportören, ly spelkort säljas med fördel utrikes, och vågar jag vördsammast föreslå | -stämpel-afgiftens återbetalande vid bevisligen försålda kort utrikes. ”Kreatur.”
Jag får vördsammast fästa uppmärksamhet på det höga pris nu blifvit pä kor 80, 100 ä 120 ndr r:gds stycket och hemställa om ej lämpligt vore att de frun Finland mätte tullfrie få inkomma, eller ock en låg tull af 1 högst 2 r:dr införsel-tull per styck. ”Kött.”
Det föreslagne belopp af 4 r:dr tunnan för saltadt kött torde ock vara för högt, hemställer vördsamligen 1 högst 2 ndr införsel-tull per tunna ellie lika med kor, ty mestadels insaltas ett kreatur (oxe) i hvarje tunna. ”Leksaker.”
Om detta Niirnberger-kram, som fört ur riket många 1000 ndr årligen, icke kan lill införsel förbjudas, så hemställer jag om icke varans fulla värde borde betalas i förtullning eller ock minst 50 procent eller 1 ndr 24 sk. per fä. ”Smör;” å denna nödvändighetsvara föreslås 1 ndr 16 sk.
Lfä i införsel-tull, jag anser äfven detta vara för högt och hemställer vördsammast om den icke kunde nedsättas till 32 sk.
Lfä eller fritt få införas, hvilket alldeles icke torde sätta smöret i vanpris för de stora possessionater i Sverige, som deraf hittills haft goda inkomster.
Slutligen får jag fästa uppmärksamhet derå, att Rigabalsam får fritt införas, men som genom omdistillering af denna vara godt 8 å 12 gradigt franskt bränvin kan erhållas, torde den böra som konjak eller franskt bränvin förtullas; lika som äfven Ympvax bör förtullas lika med vax, ty det är samma ingrediens nemligen vax, med tillsatts af olja och terpentin.
Dessa mina vördsamma anmärkmr anhåller jag ödmjukast må få åtfölja den nåd. skrifvelsen till H.
Bevilln.Utsk. Remitterades till Bevilln.Utsk. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 1 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. ■uJJj-OiäW
Den 29 Januari. 227 Lördagen den 29 Januari 1848.
Justerades 2 prot.-utdr. för d. 26 och pleni-prot:n för d. 15 samt f: och e. m. d. 19 dennes.
Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i BankoUtsk. efter N:o 792 Hr Lagerhjelm, Pehr; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 1055.
Hr Bråkenhjelm, Per Reinhold.
Kaptenen Carl Fredrik Liljesvärd har d. 27
December 1847 för adliga ätten Liljesvärd N:o 1153 utgifvit fullmakt till löjtnanten vid Svea lif-garde Axel Gustaf Mörner.
Nu finnas likväl å stamtaflan öfver adliga ätten Liljesvärd antecknade 2:ne andra ännu lefvande medlemmar af ätten, hvilka framför fullmaktsutgifvaren äga anspråk ä hufvudmannaskap, nemi.
Otto Magnus Liljesvärd född 1767 d. 27 Juni, son af aflidne löjtnanten Magnus Gabriel Liljesvärd, samt Magnus Fredrik Liljesvärd född 1771 d. 25 September, son af hofjägmästaren Gustaf Magnus Liljesvärd, begge af äldre gren än fullmaktsutgifvaren.
Om desse 2:ne personer, af hvilka den ena om han lefde skulle vara öfver 80 och den andra öfver 76 år, finnes dock å genealogien intet annat antecknadt, än deras födelsedagar.
På grund af nu anmälde förhållande, har Ridd.Utsk. vägrat utlemna pollett till fullmaktsinnehafvaren, men då härtill kommer, att bemälte fullmaktsutgifvare i bifogadt bref till fullmaktsinnehafvaren förklarat, på denne sednares erinran om anteckningarne i Ridd.arkivet, att han icke hade sig bekant det någon äldre af hans namn på manssidan vore lefvande, så anhålles vördsamt, med stöd af 15 § Ridd.Ordnm, att H. R. o.
Ad. ville besluta, om pollett för omförmälde fullmakt får meddelas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att vid det förhållande, som här inträffade, då de å_ genealogien öfver Adliga ätten Liljesvärd, såsom hufvudman och Äldste Ättéman antecknade personer befunnes vara födde den ena för 80 och den andra för 76 år sedan, samt all underrättelse om dem saknades, R. o. Ad. ofta medgifvit närmaste ättemannen att utöfva hufvudmannarätten; hvadan Hr Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade tillåta att ifrågavar. af kaptenen Carl Fredr.
Liljesvärd utgifna fullmakt må såsom gällande antagas.
Föredrogs men lades, på begäran af Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., och Frih. Cederström, Claes Rudolf, ånyo 15* 228 Den 29 Januari. på bordet StatsUtsk:s d. 26 dennes bordlagda utlåt.
St. om förnyadt anslag till lagberedningen.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 26 dennes på bordet lagde utlät:n: N:o 21, i anleda, af K.
M:ts nåd. propos. rörande vilkoren för det till fullbordande af hamnanläggningen vid Götheborg beviljade län; och N:o 22, ang:de afskrifning af de till tomtreglering inom städerne Wexiö, Amål och Kungsbacka anvisade summor utaf mindre kredilivet.
N:o 23, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de eftergift af kronans rätt lill danaarf efter collega schola; J.
De till stöd för ifrågavar.
K. propos. af StatsUtsk. framlagda omständigheter, synas mig förtjena allt afseende, och jag hoppas också att Utsk:s utlät, vinner R. o. Ad:s bifall.
Jag vill endast här fästa uppmärksamheten på det förhållande, att Utsk. visat sig icke rätt känna den ifrägavar. skriftställarens namn, då likväl författarenamnet, med dervid fästad förtjent berömmelse inför efterverlden, ofta är den enda belöning, som en författare har att vänta sig.
Jag tror således att, då Exped.
Utsk. får del af det bifall R. o. Ad. torde finna skäligt lemna till förevar, utlät., det också vore lämpligt att förständiga Utsk. att del deri förekommande författarenamnet stafvades riktigt.
På mänga titelblad hafva vi läst: Jakob Ekelund; och då vi, såsom jag hoppas, nu gå alt ät hans enka gifva rättighet att oqvaldt öga den ringa qvarlåteriskapen efter den aflidne, böra vi väl icke dervid tro oss berättigade afhända hennes man någon bokstaf i namnet, såsom han sjelf det alltid begagnat.
Det vore endast denna, möjligen till utseendet obetydliga, omständighet jag önskar iakttagen, enär den i min tanke icke är af någon alldeles likgiltig beskaffenhet.
Jag vill endast vördsamt hemställa huruvida icke äfven LagUtsk. borde deltaga i dessa frågors afgörande.
Då testamentet icke är förklaradt vara lagligt eller handlingarne blifvit vid domstol företedda, så torde det vara nödigt att summan qvarstår i 10 år innan den får lyftas.
Ehuru jag delar Utsk:s åsigt, får jag likväl hemställa huruvida icke R.
St. sjelfve borde bestämma att medlen böra till år 1850 innestå i Justitiecolhm innan de få lyftas, ty om arfvihgarne icke dessförinnan gjort sina anspråk gällande, så få de intet; men komma de dessförinnan, så få R.
St. äfven till dem utbetala summan.
Jag hemställer derföre, om det icke vore skäl afl äfven till LagUtsk. remittera det ta mål.
Här är ingen annan fråga än den, huruvida R.
St. vilja efterskänka Statens rätt till ifra - Den 29 Januari. 229 gavar. ringa summa.
Något utlät, af LagUtsk. är dervid i min tanka alldeles icke behöfligt.
Det är tillräckligt att StatsUtsk. afgör frågan.
För en så ringa summa som den ifrågavar. synas mig inga försigtighetsmått behöfliga.
Skulle dessa medel i 10 år komma att stå inne, så är det ganska möjligt att den fattiga enkan dessförinnan vore död och hade tillbringat sina sista år i en nöd, som hade varit afhulpen i händelse detta betänk, bifallits.
Jag hemställer således att R. o. Ad. ville godkänna StatsUtsk;s nu föredragna betänk. R. o. Ad. biföll SlatsUtsk:s utlåt.
N:o 23, med rättelse af namnet Eklund, som deruti blifvit intaget, i st. f. namnet Ekelund.
Föredrogos och biföllos följande från StatsUtsk. inkomne d. 26 dennes pä bordet lagde utlåt:n: N:o 24, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de eftergift af ett kronan tillfallet danaarf efter hushållerskan Christina Bengtsson; N:o 25, i anledn. af väckt motion om anslag af 36 tunnor spanmål ät kyrkoherdeen i Södertelje till ersättning för indraget ständigt vederlag; N:o 26, ang:de anskaffandet af det för tryckningen af R. o. Ad:s prot. erforderliga papper, samt N:o 27, i anledn. af föreslagen eftergift af räntan för det till återuppbyggande af Conradsfors bruk i Wermland beviljade lån.
N:o 28, ang:de ersättning till personer, som äro förordnade, att, i egenskap af krono-ombud, bevillningsstämplingen af spelkort öfvervara.
StatsUtsk. har i detta betänk. gatt till väga med så stor hushållsaktighet, att jag icke tror det någon enskild man skulle hafva gjort på samma sätt.
Att förfara sä, synes mig icke R.
St. värdigt, hvarföre jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på detta betänk.
Frågan är, såsom R. o. Ad. af det upplästa betänk, förnummit, först derom hvilken ersättning som för framtiden skall gifvas dem, som förordnas att vara Krono-ombud vid stämpling af spelkort.
Denna fråga har StatsUtsk. afskilt ifrån sig och förklarat, såsom jag också tror vara riktigt, att den bör blifva föremål för gemensamt utlåt, af Stats- och Bevilln.Utskm.
Den andra frågan åter angår ersättning till ett sådant ombud i Carlshamn, hvilket under 20 år har stämplat 286,710 lekar.
Han har derföre begärt en ersättning af 1 r:st. b:co för hvarje lek, och hela ersättningsbeloppet skulle sålunda uppgå till 497 r:dr 36 sk.
Om enskild man hade begagnat ett sådant ombud i 20 år, och det icke fordrat större ersättning än den nu omförmälda summan, månne han dertill skulle sagt nej, och likväl skulle R.
St. göra det genom bifall till det nu afgifna betänk.
Det förhållandet att R.
St. äro för mäktiga för ali man med dem må kunna gå till rät - 230
Den 29 Janna ri. ta, bör äfven, särdeles då summan icke är betydligare, icke blott afhålla dem ifrån karghet, utan snarare föranleda dem att ej på en sådan småsak göra afseende.
Jag vill således nu vördsamt tillstyrka, att II. o. Ad. måtte återremittera delta betänk., enär det ifrägavar. ombudet har för sig K.
M:s förord i Dess nåd. skrifvelse, vier det säges att ”K.
M. ansåge billigheten fordra, det de personer, hvilka af vederb. länsstyrelser förordnades att, i egenskap af Kronoombud, kortstämplingen i orlerne öfvervara, för detta besvär erhölle lämplig ersättning,” öfverlemnande K. M:t till Rikets nu församlade Ständer, ”ej allenast att så beskaffad ersättning bestämma samt nödiga medel dertill anvisa, utan ock att äfven för den förflutna tiden åt magazinsförvaltaren Röding bevilja skälig godtgörelse.”
Ett tillförlitligare vitsord lärer väl Röding icke kunna få och jag tror således att R. o. Ad. har fullt skäl att återremittera betänk.
StatsUtsk. har åt det ifrågavar. ämnet, ehuru visserligen i sig sjelf obetydligt, likväl egnat all den uppmärksamhet, som åt detsamma kunnat skänkas; och jag ber, för att bemöta de anmärkmr som Hr von Hartmansdorff nu framställt, att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att K. M:s nåd. förordn. af d. 23 Februari 1842 rör:de stämpling af spelkort innehåller, att K. bef:de skola i de län, der kortfabriker finnas, utse ett ombud, som skall öfvervara hvitstämplingen; men skilnad är emellan att öfvervara denna hvilstämpling och att sjelf med egen hand verkställa densamma.
Sådana ombud, som blott skola öfvervara hvitstämplingen utses af K. befule och dertill förordnas vanligen någon magistratsperson i den stad der fabriken är belägen.
Hr Röding har icke allenast öfvervarit slämplingen, utan äfven med egen hand verkställt densamma, och ehuru handlingarne derom icke lemna någon upplysning, så är likväl anledn. att förmoda att Röding i detta afseende af fabrikanten sjelf erhållit någon ersättning; eljest är det oförklarligt alt Röding som redan år 1835 till riksg.- kont. ingaf ansökning att erhålla ersättning för ifrågavar. kortstämfiling, hvilken ansökning likväl icke kunde af riksg:s-kont:s
Hrr fullmäktige beviljas på grund deraf att riksg:s-kont. icke hade några medel sig anvisade lill dylika ändamål, icke desto mindre, efter att år 1836 hafva fått detta afslag, nu öfver 10 år har fortfarit med denna befattning, hvartill han ingalunda varit förpligtad.
Hvad sjelfva ombudsmanskapet beträffar, så är det ett åliggande för den magistratsperson, som K. befide dertill utser och dessa magistratspersoner hafva ingalunda rättighet att derföre äska någon slags vedergällning.
Här är således fråga ehdast om Rödings handgripliga åtgärd att stämpla korten och derför tror jag icke att Staten bör lemna någon ersättning, Dessutom ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att om Rödings ifrågavar. ansökan skulle af R.
St. bifallas, så blefve deraf en naturlig följd, att de ombud som finnas i rikets öfriga städer af K. befide utsedda för att öfvervara dylika kortstämplingar äfven skulle inkomma lill R.
St. med enahanda ansökningar, och i sådant fall ser jag icke huru R.
St. skulle kunna vägra dem samma ersättning, som de förut beviljat Rö - Den 29 Januari.
J31 ding.
Carlshamns kortfabrik är mindre betydlig än de som finnas i Gette, Norrköping och flere andra städer i riket, och om nu R.
St. bifalla denna Rödings ansökan, så fruktar jag att en kanske icke så obetydlig utgift för Staten deraf uppkommer.
Pä grund deraf vågar jag hemställa om icke R. o. Ad. skulle täckas bifalla Utsk:s betänk.
Ehuru jag icke bar reserverat mig emot StatsUtsk:s utlåt, i detta fall, har jag likväl icke kunnat så egentligen förena mig med det beslut som Utsk. tillstyrkt.
Den siste värde talaren bar visserligen rätt deruti, att Röding tagit sig på en befattning, som honom icke ålegat.
Han har äfven upplyst att författningen berättigar K.
M:s bef:de att nämna ett ombud att vara närvar, vid stämplingen; men jag kan icke med Hr von Troil och majoriteten inom Utsk. instämma deruti, att K. bef:de skulle hafva skyldighet eller rättighet att dertill förordna en magistratsperson.
Författningen säger alt stämplingen skall ske inför magistraten och att K. bef:de skall skaffa ett ombud, som dervid är närvar.
Denna författning tyckes således göra skilnad emellan de kontroller som göras af magistraten och kronans ombud.
Kronans ombud är der egentligen för att tillse att det antal kortlekar blir stämpladt, för hvilka bevilln. insattes i Kronans ränteri.
Jag tror således att om ingen ersättning lemnäs åt ett sådant ombud, så kan K. bef:de blifva utsatt för möjligheten att för framtiden icke få något ombud som åtager sig detta bestyr.
Det ligger likväl morn Bevilln.Utsk:s makt att bestämma huru denna ersättning skall utgå, genom något afdrag af kortbevillningen eller annorlunda.
Om nu R. o. Ad. återremitterar frågan, så torde Hr Rödings anspråk kunna få gälla åtminstone för den tid, som förlupit, sedan han sist begärde ersättning.
Hr von Troil har sagt att den ifrågavar. mannen blott varit skyldig att öfvervara stämplingen, men icke att verkställa den.
Här har icke varit fråga om att betala honom för stämplingens verkställighet, utan derföre att han varit ombud dervid.
Men om han likväl gjort begge delarne, både stämplat korten och varit närvar, såsom ombud, så måtte han väl vara sä mycket mera förtjent af belöning.
Hr von Troil har äfven sagt, att Röding utan tvifvel fått betalning af kortfabrikanten sjelf, efter som han velat så länge sysselsätta sig med detta bestyr, oaktadt Staten ingenting gifvit honom derför.
Det fägnar mig att Hr von Troil kommit fram med denna uppgift.
Jag väntade just derpå, ty det plägar så tillgå, att när Staten ingenting ger, så måste någon annan betala, och hvem gör det?
Jo kortfabrikanten, just den som kronans ombud skulle kontrollera, betalar kontrollanten.
Om denne under sådant förhållande anser sig vara ombud åt den som honom aflönar, så är det icke underligt.
Men just på det att sådant icke måtte inträffa, är .det, som jag yrkar, alt Staten skall betala.
Här har redan' blifvit upplyst af Hr von Rosen, att magislratspersonerne äro de, inför hvilka stämplingen skall ske, och att det 232 Den 29 Januari. alldeles icke är sagdt att de skola göra den.
Om de nu icke äro skyldiga dertill och om Kronans ombud icke heller är förbundet att förrätta den, men någon likväl skall göra den för framtiden, så synes mig ingalunda lämpligt att lemna den utan ersättning, som hittills haft besväret.
Enahanda är förhållandet med ombudsmannaskapet, ty om Staten bör, med anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse och den billighet som ligger till grund för anspråket, bevilja sådan ersättning åt Kronans ombud för framtiden, hvad hafva fl.
St. nu för skäl att undandraga sig godtgöra den som hittills på god tro åtagit sig befattningen?
Jag förnyar således min anhållan om äterremiss af betänk.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt.
N:o 28, ropades Ja och Nej; i anledn. hvaraf Hr Landtm, bemstälde, om R. o. Ad. ansåge de vid ifrågavar. utlät, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande; hvarefter, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka Ja, blandade med Nej, Hr Landtm, förklarade sig hafva funnit, all vid sednare propos:ns besvarande
Ja öfverröstade Nej.