Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De äro likväl, pä säll Hr von Troil sjelf icke kunnat undgå atl. medgifva, i allmänhet endast flotlbara, oelr alt ställa fiol thara floder i jembredd med beqväma jernvägar, loide icke vara att se saken ur fullkomligt oparlisk synpunkt.
Det har vidare blifvit yllradt, atl den Skånska jernvägen skulle ur militärisk synpunkt medföra större fördel än den andra, nemi. om sommaren, ly det är erkändi, att Slockholms-Gölheborgs-banan under vintern skulle vara fördelaktigare.
Jag vågar pasta, alt äfven under den förstnämnda årstiden är fördelen af Stockholm-Götheborgsbanan slörre.
Den skulle genomskära Westergöthland, hvarest 4 Infauteri-Regementen äro (örlagda, då deremot Småland har endast 3, och hvad de Skånska regementena beltäffar, så lära de icke vara rädda för att färdas lill sjöss och hafva endast ungefär 5 mil (ill inskepningsorten.
Men, invänder man, just derföre att de mäste transporteras öfver hafvet och Henden der kan vara herrskande, är det högst nödvändigt atl hafva en jernväg frän det södra Sverige uppåt landel.
Denna invändning eger sin fullä riktighet, men samma förhållande eger runi med Stockholm-Gölheborgs-linicn, ty Götha kanal löper ut i Östersjön, och om Sverige icke der är herre, så lärer denna kanal icke erbjuda någon särdeles fördel i afseende å trnpptransporter, emedan vägen från Söderköping lill Stockholm icke är fri.
Att alla de föreslagna jernvägs-sträckningarne skola i flera hänseenden medföra fördel för riket, derom är ickejnågou tvist, men tvistefrågan bli f ver alltid: hvilken jernväg är fördelaktigast oell derföre bör först anläggas?
Delta är icke så lätt att med full rättvisa afgöra, och det är af detta skäl, som jag tror, att man vid denna riksdag borde inskränka sig till all anslå endast ett belopp af 5 millioner alt ställas till K.
M:s disposition, dervid det öfverlemnas lill Hans bedömande, i hvilken riktning från Götheborg banan bör sträcka sig.
Åtskilliga talare hafva yttrat den mening, alt K.
M:t borde ega slörre frihet i bestämmandet af jernvägens riktning.
För alt så mycket som möjligt gå dessa talares önskan lill mötes, vill jag modifiera mill förut framställda förslag sålunda, att det erhåller följande lydelse: att om arbetet å någon af de i högstberörde Propos. omförmälda jernvägs-sfamlinier kan vara färdigt alt begynna före nästk. riksdag, K.
Md då läcktes om dess påbörjande gifva N.
Befalld., dock med vilkor, alt den del af arbetet, som sålunda företages, ulgår från en hamn vid Nordsjön ooh utgör en sådan del af slamlinien, mellan tjäl fieborg och Stockholm, att den i och för sig kan utgöra ett hell, samt att liela koslnadsförslagel för denna dels fullbordande icke öfversliger det belopp af 5 millioner R:dr B:ko, om hvars uplånande för ändamålet R.
St. gifvit Fullniäglige i Riksg:s-Kon(orel föreskrift.
Det är i denna syftning som jag anhåller om ålerremiss af den 6:te punkten.
Hvad den 7;de beträffar, anhåller jag att Utsk:s Den 23 September f. m. 237 deruti afgifna yttrande måtte bifallas* såvida R. o. Ad. anser, attén återremiss deraf föranleder en dylik för Ulsk:s Ullål. 274, i anlcchii af Hr von Troils motion.
Hr vön Troil liar nyss sagt, att dessa båda frågor borde i ett sammanhang betraktas och all den enås återremitterande borde åtföljas af den andras.
Och jag skulle högeligen beklaga om 11. o. Ad. ansåge sig böra bevil ja en återremiss af yttrandet ang:dé Hr von Troils motion, ty denna åtgärd skulle uttrycka cn åsigt, helt och hållet motsatt det förslag, som jag för min del ansett vara det lämpligaste, och skulle dessutom innebära ett indirekt ogillande af K. M:s Proposi.
Jag anser, att de Hrr och män, hvilka allvarligt önska jernvägs-frågans framgång, böra bestämma sig för en sträckning, och icke af deras sympati för jernvägar i allmänhet låta förleda sig alt bevilja återremiss af alla de punkter, hvari StalsUlsk. afstyrkt de förslag, som i detta hänseende afgifvits, ty derigenom återkommer frågan till StalsUlsk. i samma outredda skick, sorn då den första gången dit ankom, och följden blefve måhända att Ulsk:s andra Utlåt, blifver lika sväfvande, som del första, så alt R.
St., heldre än alt fatta ett förhastad! beslut, utslå alltsammans.
Vid denna frågas behandling måste man, naturligtvis, i hämsta rummet göra, sig reda, huruvida jernvägars anläggande i vårt land är i den mån gagneligl och af behofvet på-' kalladt, att det må vara skäl att underkasta sig de upoffringar, som för detta ändamål vöre nödvändiga.
Den allmänna öfvertygelsen är imedlertid numera i detta hänseende så stadgad, att derom icke behöfver myckel ordas, och SiatsUtsk, har äfven i sitt Betänk., på ett förtjenstfnllt sätt, ådagalagt, af huru stor vigt del är, all tillegna sig detta kommunikationsmedel, som i hela den öfriga civiliserade verlden redan är med så stor fördel an vändt.
Efter ett sådant yttrande af StalsUlsk. hade man med skäl kunnat vänta, alt Utsk. äfven sk tille hafva tillstyrkt någon åtgärd för att jemväl hos oss söka snart tillvägabringa ett sådant kommunikationsmedel; (y om jernvägar verkligen åro af den vigt, som Utsk., i sitt Betänk., med skäl tillerkänner dem, så mäste del ock vara angeläget, att vårt fädernesland skyndar sig att', så fort som möjligt, tillegna sig desamma, och jag kan derföre icke dela Utslcs åsigt, att roan genom anställande af ytterligare utredningar skulle ännu för någon lid aflägsna upnåendel af detta mål.
Man har sökt framställa behofvet deraf, att innan ett så vigtig! beslut fattades, borde ytterligare de noggrannaste undersökningar verkställas, för alt derigenom kunna få klart, i hvilka riktningar jernvägarne skulle anläggas.
Dessa undersökningar skulle hafva tvenne olika syftemål, det ena att utröna, i hvilka sträckningar vägarne, nied afseende å trafiken, voré mest behöfliga och lämpliga, och det andra hvarest desamma, med hänsigt till lokala förhållanden, i dessa riktningar kunna utföras.
Dessa sednare undersökningar blifva naturligtvis alltid oumbärlige och ali möjlig noggrannhet bör ät deni egnas.
Men deremot tror jag, för min del, att statistiska undersökningar och derpå grundade beräkningar, för att utreda i hvilka riktningar en sådan kammunikations-anstalt förnäm - 238 Den 23 September f. m. ligast behöfves, icke kunna leda till något tillförlitligt resultat, ty det är svårligen möjligt att pä förhand upgöra några säkra beräkningar öfver den rörelse, som på en ifrågaställd vägslräckning kan komma alt ega rum.
Vi behöfva icke gä v längre tillbaka, än lill den erfarenhet vi i detta hänseende hafva af våra ångbåtskommunikationer, vid hvilkas början ingen trodde, alt de skulle kunna bära sig, på linier, hvarest de likväl sedermera utvecklat sig till en otrolig grad.
Sådant blir sannolikt äfven förhållandet med jernvägarne.
Genom deras anläggande upkomma otvifvelaktig! sä betydliga förändringar uti den nuvar:de rörelsen, att ingen på förhand upgjord beräkning kan i detta afseende innebära tillräckligt säker anvisning, utan mäste alla dylika kalkyler grundas på bypotheser, och det är derföre att befara, att resultaterna af dem komma alt utfalla efter opinionerne och önskningarue hos de personer, åt hvilka deras upgörande anförtros, och alt de således icke komma att motsvara hvad de förvänta, som nu vid dem fästa så mycken vigt.
För att kunna bedöma, hvilket system för ett lands jernvägskommunikationer är det lämpligaste, tror jag del icke hehöfvas mera än att ega kännedom om handels- och koinmunikations-förhållanderne inom landel, och alt det då icke bljfver svårt att inse och bestämma, i hvilka hufvudriktningar dylika anläggningar företrädesvis erfordras.
Då man vill börja med jernvägars anläggande inom ett land, är det imedlertid nödigt, all icke inskränka sig till partiella åtgärder, hvilka ständigt framkalla strider mellan de olika lokal-intressena, utan bör man genast göra sig reda för hvilket system är af behofvet mest päkalladt, och i ett sammanhang pröfva detsamma.
Så har äfven K.
M. gått tillväga, då Ilan åt en dertill skicklig person updragit att utarbeta ett förslag i della hänseende, hvilket af K. M. vid denna Riksdag blifvit R.
St. förelqgdt.
Om man redan vid första beslutets fattande om jernvägars anläggning, tager ett system i betraktande, så tror jag, att många fördelar derigenom vinnas.
Man har nemi. på detta sätt afgjort alla de strider emellan de enskildta intressena, som eljest skulle ständigt återkomma och försvåra verkställigheten af dessa anläggningar.
Hvar och en del af landet vet då äfven hvad den har alt vänta, och man behöfver icke befara, att den ena gången vidtages en åtgärd, som en annan gång icke befinnes öfverensstämmande med hvad som ytterligare erfordras.
Om, genom ett sådant beslut, på förhand blifver afgjordt, att man vill tillegna vårt land fördelarne af ett utförligt jernvägs-syslem, så kunna, till följd deraf, alla åtgärder, som med ett sådant system ega sammanhang, sedermera oafbrutet riglas åt det mål, lill hvilket man sträfvar.
Det skulle ock då sannolikt inträffa ali, i följd af sålunda vunnen säkerhet om fortfarande afsättning, industrien i vårt land så snart utvecklades, att vi på inhemska verkstäder kunde åstadkomma lokomotiver och andra erforderliga effekter, hvarigenom, utom den lyftning, som derigenom bereddes industrien, äfven ernåddes den fördel, att jernvägarnes anläggning blefve lättare och vida mindre kostsam, samt att derpå använde penningar till större delen stadnadc inom landet.
De mindre grenbanorna, som måste blifva nödvändiga, om stambanorna skola leda till sitt fulla gagn, kunna Den 23 September f. m. 239 då äfven pålänkas med säker kännedom om den' riktning, som stambanorna skulle få.
Jag tror det således vara både nödigt och nyttigt, att vid denna Riksdag bestämma, hvilka stambanor, som i främsta rummet skola utföras, i den ordning, hvarom serskildt beslut fattas.
Det- är allmänt bekant, att den strid, som nu utkämpas, egentligen gäller 2:ne banor, nemi. huruvida raan, på sätt förut varit åsyftadt, skall fullborda en jernväg emellan Stockholm och Götheborg, eller om man skall låta denna slå tillbaka för en jernväg emellan Malmö och Jönköping.
Min öfvertygelse är att, i likhet med hvad K.
M:s Nåd. framställning jemväl innehåller, båda dessa hanor äro nödvändiga, och, i följd af hvad jag förut haft äran yttra om behofvet att nu bestämma ett System för jernvägsauläggningarne, tror jag, all det, på samma gång som en i detta syfte nödig och gagnelig åtgärd vidtoges, vore ett lämpligt sätt alt förlika striden, om man vid denna Riksdag fattade det beslut att, i främsta rummet, båda nämnde lin ier skola anläggas och en sammanbindning dem emellan åstadkommas.
Nästa fråga blefve då den: i hvad ordning anläggningen af dessa banor borde företagas.
Man har framkastat, alt det vore bäst att på sådant sätt slilavdenna tvist, att till Konungens afgörande öfverlemnades, hvilkendera af dessa banor skulle ega företrädet.
Lika myckel, som hvar och en annan inom detta Stånd, är jag öfvertygad, alt om man till Konungens vishet öfverlemnade detta val, så kunde hvar och en af oss vara fullt betryggad, att på allas intresse skulle göras ett rättvist .afseende; men jag instämmer med några föregule talare, och deribland de 2:ne Konungens Rådgifvare, som här yttrat sig deruti, att jag icke anser det vara rätt, att till Konungen hänskjuta det obehaget, att slita denna tvist emellan tvänne stora delar af Riket.
Konungen sjelf har icke eller ansett en dylik behandling vara lämplig.
Propus., i fråga om åtgärder för jernvägars anläggning, innehåller nemi. i den punkt, som angår frågan om anslagen, alt de skulle meddelas för anläggande af jernbanor, som komrne att utföras i den hufvudriklning, hvarom Konungen och R.
St. beslutade.
Konungen har således sjelf funnit lämpligt, att representationen uttalade sin röst tili en fråga, som denna, då det gäller att ordna de vigtigaste och dyrbaraste kommunikations-anstalter inom fäderneslandet, och det torde för en hvar vara lätt funnet, att det för Konungen måste vara håde önslsligt och behöfligt, att inhemta representationens tankar i ett så maktpåliggande ämne. K. M. har för öfrigt, uti Sin Nåd.
Propos., redan uttalat den åsigt, att, i valet emellan de olika hamor, hvilka skulle ingå uti det förslag, K. M. låtit utarbeta och för R.
St. framlägga, borde banan emellan Stockholm och Götheborg -hafva främsta rummet; och K.
M. har ansett delta vara så klart, att denna riktning axiomaliskt antages vara dea naturliga.
Detta synes väl äfven å R.
St:rs sida böra påkalla ett bestämdt svar.
Jag hemställer ock till en hvar af Eder, M. Hrr! om icke, allt sedan uproärksamheten började riktas på behöflighelen af jernvägar i vårt land, alla hafva synts vara ense 'derom, alt den första åtgärd, som borde vidtagas, vore sammanbindandet af Rikets båda förnäm - 240 Den 23 September f. m sta statler.
Det första beslut, sorn i detta afseende af R.
St. fattades, angick utförandet af Köping-Hult-banan, och om än i sjelfva beslutet icke, med uttryckliga ord, är omnämudt, att den skulle utgöra en del af den tillämnade stora banan emellan Stockholm och Götheborg,' sa uttalades dock sådant tydligt under ärendets behandling, hvarvid det anmärktes, såsom en af banans förtjenster, att, ehuru den ingick uti planen för nämnde större anläggning, derest en sådan tilläfventyrs framdeles blefve beslutat, den likväl kunde med fördel enskildt utföras, emedan den. äfven i afbidan på systemets möjliga fulländande, komme att utgöra ett helt för sig.
Samma åsigler utvecklades jemväl då R.
St. vid sista riksdagen behandlade samma ämne, och det är först vid denna riksdag, som fråga upställ om att denna bana skulle undanskjutas för en annan, .lag är, som förut blifvit yttradt, långt ifrån ali underkänna viglen af den bana, som upstått för att täfla med denna, och jag erkänner villigt, alt en bana, som, genomlöpande tvänne Småländska län, förenade Skånes bördiga kuster med Wenern, skulle i många hänseenden medföra stora fördelar, i synnerhet för det medlersta Småland, som derigenom skulle få en stor lyftning; men på samma gång, som jag erkänner detta, måste jag äfven erinra, att dessa fördelar hufvudsakligen äro provinsiella och blott till en ringa del medförande allmännare gagn, då deremot den först påtänkta vestra banan för bela landet vore af den högsta nytta.
Denna min åsigt skall jag äfven söka i korthet motivera.
Det torde icke för någon vara okändt, alt vår väsendlligasle handel har sin riktning från öster till vester och all afsältningen af våra betydligaste exportvaror går den vägen, äfvensom att en stor del af vår import hämtas ifrån de vester ut belägna länder.
Götheborgs handelsrörelse har, till följe deraf, mer och mer stigit, och om en jernbana anlägges emellan Stockholm och Götheborg, samt således sammanbinder Östersjön och Westerhafvel, så kommer den just alt gå den väg, som nu är den vanliga för vår förnämsta handel.
Det är gifvet att denna kommunikation äfven måste erhålla en hög betydelse, derföre alt uti Götheborg sjöfarts-förbindelsen med den öfriga verlden är nästan oafbruten och dessutom olägenheten af Sundska tullen icke förefinnes, hvarföre ock nämnde kommunikationsled säkerligen skulle blifva af stor vigt för en möjlig transito-handel.
Betraktar man åter förhållandet med denna bana inom landet, så visar det sig, att den, jemte sammanbindandet af Rikets tvenne förnämsta städer, skulle genomlöpa Upland, Westmanland, Nerike, Westergöthland och Bohuslän, och således en betydlig del af Rikets viglignste landskaper samt dervid tillika beröra eller närma sig våra på bergs-produkter rikaste provinser.
Den skulle ock följaktligen sammanbinda flera af våra sädesrikaste trakter med dem, som oftast derifrån behöfva hemta sin spanmål, och om det, vid mindre lyckliga skördar, skulle göras behof af undsättning, så kom me den att äfven dertill bereda utväg.
Derigenom skulle jemväl yppas ett tillfälle att förena jernvägskommunikationerna med våra betydligaste vatlenkommunikalioner och deribland Götha kanal, och det vore således icke endast de provinser, genom hvilka banan komme att Den 23 September f. m 241 att löpa, sora deraf skulle hafva fördel.
Den öpnade äfvenledes tillfälle till en blifvande jernvägsförbindelse med brödrariket Norrige, och att en sådan förr eller sednare måste beredas, för alt gifva en ökad lättnad åt gemenskapen med detta land, torde lätteligen inses, hvarföre den nu ifrågavande jernbanan äfven i delta afseende skulle medföra en ganska stor fördel.
Jemväl ur militärisk synpunkt anser jag den vara af stor vigt.
Det tillkommer visserligen icke mig, såsom icke varande en man af facket, alt ingå i närmare bedömmande deraf, men åtskilliga omständigheter - synas mig likväl vara af den beskaffenhet, att de äfven af den i militär-väsendet icke invigde kunna begripas.
Det synes mig nemi. vara alldeles klart, ali det, ur både militärisk och politisk synpunkt, måsle vara af vigt, att hafva en jernväg, som, på samma gång den sammanbinder
Rikets hufvudstad med den förnämsta hamnen vid vestra kusten och de största inre sjökommunikationerna, gör det möjligt att, i behofvets slund, till hufvudstaden sammandraga de trupper, som ligga förlagde uti de många landskaper, genom hvilka banan skulle löpa.
Jag vågar till ock med att, i motsats till hvad en värd embetsbroder, som i militäriska ämnen eger insigter, hvilka icke kunna jäfvas, yttrat, framställa det påslående, alt den vestra banan, i detla hänseende, eger elt stort företräde framför den Skånska.
Om, någon gång, så olyckliga förhållanden skulle inträffa, att det blefve nödvändigt att i säkerhet bringa Bankens redbarheter och de många dyrbarheter, som i hufvudstaden förefinnas, så vore det väl af vigt, att hastigt kunna förflytta dem till de inre delarne af landet, och att då ega en jernväg, som leder in i den provins, der vi ega vår stora cenlral-fästning.
Det synes just vara, bland annat, med afseende å sådana tillfällen, som denna fäslning blifvit anlagd, och således lärer det, äfven ur synpunkten af denna fästnings bestämmelse, vara en fördel att jernbanan ledes i dess närhet.
Man har anmärkt, att det vore mindre lämpligt att nu besluta om denna bana, derföre att det ännu icke är afgjordt hurudan! möjligen resultatet af Köping-Hult-banan kan komma att blifva.
Det är visserligen sannt, alt dess öde är elt ännu olöst problem, men detta lärer dock icke kunna inverka på frågan, huruvida banan emellan Stockholm och Götheborg har företräde i jemförelse med andra banor, ty om äfven den del af nämnde bana. som skall utgöras af Köping-Hult-vägen, icke blir utförd pä det sätt, som nu är i fråga, så måtte val icke detta förringa vigten af sjelfva banan.
Det är ju nemi. klart, alt, om det skulle visa sig, att denna bana icke af det bolag, som derå erhållit oktroj, utföres inom den tid, som derföre år förelagd, och hvilken ganska snart löper lill ända, så är nämnde oktroj förfallen, och då är ju Staten lika oförhindrad att utföra denna del af banan, som den öfriga.
Mycket mera skulle visserligen kunna anföras, för att ådagalägga det företräde, som, enl. min lanke, tillhörer den vestra banan framför hvar och en annan; men jag vill dermed icke trötta R. o. Ad., ty jag är öfvertygad, alt alla de omständigheter, som härpå kunna inverka, nogsamt blifva för StatsUtsk. framhållna, örn 12 H. 16 242 Den 23 September f. m. denna fråga underkastas dess ytterligare pröfning.
Jag anser mig således böra hemställa, alt de nu ifrågavartde båda punkterna, som uti ett sammanhang äro föremål för diskussionen, malte blifva lill StatsUtsk. återremitterade, hvarvid jag får framställa det yrkande, att StatsUtsk. måtte tillstyrka, att, med bifall till K. M:s Nåd.
Propos. om utförandet af den utaf K. M. i främsta rummel föreslagna jernvägen emellan Stockholm och Götheborg, medel måtte vid denna Riksdag anvisas för samma han-anläggnings påbörjande.
Då jag likväl förut uttalat mitt fulla erkännande utaf den stora viglen jemväl af en hana mellan Jönköping och Skånska kusten, samt derföre yrkat, att dess anläggande bör ingå uti den plan för jernvägar, som jag trott till en början höra nu genast fastställas, så anser jag mig böra tillägga, att om det kan bidraga lill att åstadkomma en förening emellan de stridiga intressena, och som jag tror det kan anses vara lämpligt att anläggandet jemväl af den sednare banan samtidigt företages; så har jag, för min del, ingenting att deremot an märka, utan hemställer fastmera, att StatsUtsk. må taga i betraktande. huruvida det icke skulle finna skäl tillstyrka, att åt Konungen öfverlemnas, att, derest Han så finner lämpligt, använda en del af de medel, sorn för jernvägsarbetena kunna komma att ställas lill Konungens disposition, för att dermed påbörja jemväl nyssnämnde bana.
I afseende på återremiss af de under diskussion varande båda punkter anhåller jag äfven att serskildt fä tillägga några anmärkntr.
Hvad först den G:te punkten angår, så är det nemi. klart alt den, sådan Utsk. framställt densamma, hvilar på den förutsättning, alt, f. n., icke någon jernvägsanläggning skall företagas.
Den hänvisar dessutom till det beslut, som i afseende på fondsystemet skulle af R.
St. fattas, men jag ber alt dervid fä erinra att, så vidt mitt minne icke bedrager mig, StatsUtsk:s af R.
St. antagna Betänk, om detta fondsystem innehåller, att uplåning af medel skulle ske till det belopp, sora utöfver befintliga och disponibla tillgångar erfordrades.
Del faller således af sig sjelf, ali om, emot hvad Utsk. i nu förevande Utlåt, afsell, anslag för jernvägsanläggningar redan vid denna Riksdag skulle komma att meddelas, Utsk. jemväl måste laga i betraktande, huruvida disponibla tillgångar till större eller mindre belopp förefinnas.
Hvad 7:de punkten beträffar, så har visserligen en talare, sorn gjort framställning derom, att medel måtte ställas till Kouungens disposition för att påbörja utförandet af någon jernbana, tillika yrkat bifall lill denna punkt, som innefattar StatsUtsk:s afstyrkande utaf del af K.
M. begärda anslag lill fortsättande af Köping-Hullbanan: men jag kan icke fatta, huru det kan stå tillsammans, att ora R.
St. vilja anslå medel till anläggande af jernbana, hvarvid den nyssnämnde mer eller mindre bestående skulle ifrågakomma, de då skulle afslå hvad K. M. i afseende å samma bana föreslagit.
Mig synes således berörde talares framställning vara ett ökadt skäl för 7:de punktens återremitterande.
Den 23 September f. m. 243 Frih.
Redan i början af denna öfverläggning bär jag hafi äran inför R. o. Ad. framställa vigten deraf, all nian ieke genom diskuterande af de serskildta banornas inbördes företräden måtte inlåta sig tili den tvist, som redan inom StatsUlsk. bragt frågan till det föga tillfredsställande skick, hvaruti den sig nu befinner, dervid nästan all verksamhet för jernvägars anläggande för lamats genom afstyrkande af nödige anslag.
Jag framhärdar uti den öfvet tygelse, alt, om vi, såsom man bör hoppas är händelsen, verkligen vilje hafva jernvägar, så gore vi bäst uti att bifalla hvad Frih.
Åkerhjelm, biträdd af en mängd ledamöter af StatsUtsk., uti sin utförligt och sakrikt motiverade reservation föreslagit, nemi. all lill K.
M:s disposition ställa 5 milhr R:dr för jernvägars anläggande, på sätt K.
M. finuer nyttigast, utan att vi dervid nu på för hand bestämma oss för någon serskild bana.
Talrikheten af representationens personal, påtryckningen af de många derhos representerade lokala intressena, svårigheten att inom de 4 Stånden med nog lugn och oväld kunna pröfva och afväga alla hithörande förhållanden, göra ett sådant öfverlemnande af frågan till Regeringen högst önskvärd!, för alt deråt bereda en lycklig och för hela landet båtande utgång.
Ty hvem kan så, som Regeringen, disponera öfver de personers insigler, lid och krafter, hvarigenom dylika ämnen säkrast låta sig utredas?
Hr Gripenstedt har visserligen behagat yttra, att då R.
St. vid denna Riksdag lyckats på eli serdeles tillfredsställande sätt lösa mångå vigliga och invecklade frågor, så vore det äfven bäst, att R.
St. toge denna fråga i sin hand, och uttalade hvilken bana R.
St. vilja företrädesvis understödja med statsbidrag.
Den vigtiga frågan skulle dymedelst vinna den säkraste lösning.
Dessa vackra loford böra naturligtvis för R.
St. vara lika smickrande, som angenäma, helst de äro yttrade af en bland Konungens nuvar:de rådgifvare; men såsom ledamot af representationen ville jag, å min sida, pä de här ofvan anföida_ skäl, i gengäld önska, all R.
M. öfverlemna besagda vigliga frågas pröfning och afgörande.