Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 enlighet med hvad nu är nämndt, befanns cabinetlscassans ställning, då fråga derom på ofvanberörde sätt väcktes, likasom i närvar, stund, vara sådan, att cassan hade en betydlig balance, ett deficit, en skuld, örn man så vill kalla den; men att cassan likväl ej i eget namn eller för egen räkning upptagit lån eller förskrifvit något sådant; att de genom upplåning tillkomna medel, som tid efter annan blifvit cassan förskjutna eller till dess behof använda, uro vordne låntagne icke af cassan eller emot dess förskrifning, utan af en annan från statsverket skiljd fond; och alt cabinetlscassan sålunda väl har ett i sakens beskaffenhet grundadt åliggande att i män af dertill disponibla tillgångar återgälda de förskotler, som i nyssberörde måtto blifvit cassan på god tro lemnade; men att cassan dock hvarken för dessa lörskotter eller annorledes gjort någon föiskrifven skuld, derför talan bunde emot cabinettscassan såsom låntagare anställas.
Dessa voro de förhållanden jag hade att afse vid meddelandet af mina embelsski ifvelser af den 3 och 7
Mai s, hvilka jemväl blefvo affatlade i öfverensstämmelse härmed och under iakttagande i öfrigt af de särskilda omständigheter, som sig företedde vid besvarandet, dels af Const.Utskrs, dels af StatsUtskts förfrågningar och pelita.
Då det förstnämnda eller Const.Utsk. framställde begäran att undfå del af ett prot., som förmenades vara hållet vid tillfälle af upptagande utaf ett utrikes lån för cabinettscassans räkning, kunde Utsk., med afseende å sakens beskaffenhet samt å Utskvs i grundlagen bestämda verksamhet, icke åsyfta annat, mer eiler mindre, än att få upplyst huruvida något lån för cabinettscassans räkning blifvit gjordt, Den 37 Februari f. m. samt 0111 något förhållande vore för handen, som kunde anses innefatta åsidosättande af förbudet uti 76 §:n Reg.F:n, och sålunda påkalla utöfning af Ulsk:s anmärkningsrätt.
Coust.Utsk., som ej ägde tillse den financiella delen af frågan eller cabinetlscassans ekonomiska ställning, hade endast nödigt alt få utredt huruvida det uppgifna lånet för en till statsverket hörande cassa ägt rum eller icke; och utur denna synpunkt ansåg jag mig, i anledning af Utsk:s omförmälda framställning, ej böra hvarken å den ena sidan ingå lili några för frågan om lån eller icke lån främmande detaljer, ang:de cabinettscassans ställning i öfrigt, helst mig ålåg alt särskildt yttra mig härom i följd af den mig då redan tillhandakomna skrifvelsen från StatsTJtsk., likasom ej heller å andra sidan undanhålla Utsk. sådant besked, som innefattade fullständig upplysning ang:de det ifrågakomna förhållandet.
Som Utsk:s skrifvelse var uppställd, lydande blott å efterfrågan af ett till lid och föremål uppgifvet prot., hade jag visserligen kunnat inskränka mig till den kortvilliga förklaring, att det äskade prot., såsom obefintligt, ej vore att tillgå.
Men jag hemställer, huruvida sådant varit värdigt eller i någon mån tillfyllestgörande, och om ej derigenom endast anledning blifvit
Utsk. lemnad att återkomma med en ytterligare framställning af sådan beskaffenhet att nödvändigt framkalla ett svaromål, likartadt med det jag under den 3 Mars afgaf?
Mitt svar blef derföre lämpadt efter Utskts tydligen ådagalagda fastän i förening med en viss tidsbestämmelse uttryckta åstundan af upplysning, ang:- de föihållandet i allmänhet, och jag gaf, utan allt omsvep, tillkänna, alt något lån för cabinettscassans räkning icke vid någon tid blifvit upptaget.
Detta svar har blifvit bittert klandradt och framstäldt såsom röjande försök alt medelst ett opåkalladt förklarande afskära närmare undersökning af ett ömtåligt ämne, samt förekomma närmare upplysning ang:de sakens verkliga beskaffenhet.
Jag frågar dock: är icke det besked jag leinnat lika enligt med sanna förhållandet, sådant jag här ofvan det framställt, som lill sin omfattning motiveraöt af vederbörandes föregående hemställan?
Innehåller icke samma besked allt hvad till Const.Utsk. behöfde svaras, och kan väl såsom bevis på bristande öppenhet åberopas, att man genast sagt detta allt, då man kunnat för tillfället säga intet?
Är det väl moraliskt tänkbart, att jag, som den 3 Mars ägde att yttra mig i anledn. ej allenast af Const.Utsk;s förfrågan, utan äfven af StatsUtskis då redan mig delgifna skrifvelse, skulle hafva haft för afsigt, att medelst svaret af förstnämnda dag fördölja eller vanställa förhållanden, dem jag var pligtig att samtidigt, jemväl till R.
St., fastän lill ett annat Utsk., framlägga och utreda, på sätt som ock skedde genom det und. utlåt, af den 7 Mars?
Skulle jag väl vid detta sednare tillfälle hafva sjelfmant kunnat uppsåtligen eller af 6;6 Den 2y Februari f. ra. förgätenhet b loit stä 1 la mig för att yttra något, som jag ansett stå i strid med min fyra dagar förut afgifna förklaring till Const.Utsk.?
Och då jag i nyssberörde und. utlåt., med föranledande af StalsUtsk:s begäran om upplysningar rör:de cabineltscassans ställning och behof, uppgaf huruledes samma cassa hade iråkat brist och balance, motsade jag väl derigenom eller förnekade jag den försäkran jag på ConstUtskls förfrågan äf helt annan grund och syftning meddelat, till undanrödjande af den antydda förmodan, att medelst upptagande af lån i cabinettscassans namn eller för dess räkning öfverträdelse ägt rum af grundlagens förbud emot Rikets försättande i skuld?
Det kan ej vara annat än påkostande för en man med redliga afsigter att behöfva framställa sådana frågor som dessa; men jag vågar på förhand hysa den lugnande visshet, alt de skola utaf Svenska folkets representanter, inför hvilka denna förklaring afgifves, besvaras på ett sätt som frilager mig från misstankan att, uti ulöfningen af ett vigtigt och ansvarsfullt statsembete, hafva varit ledd utaf andra motiver än dem pligt och samvete föreskrifva.
Sådan är den förklaring jag ansett mig föranlåten att vid detta tillfälle afgifva.
Den har endast åsyftat att framställa rätta beskaffenheten af de anmärkta yttranden, som innefattas uti meranämnda af mig den 3 och 7
Mars aflåtna embetsskrifvelse!', och alt visa huruledes dessa yttranden icke bol t kunna föranleda till misstydning och klander.
Jag bär genom denna förklaring blott velat undanrödja allt skäl till anmärkning emot ofvanberörde del af min tillryggalagda embetsutöfning, och, om jag häruti lyckats, skall jag finna mig ersatt för det smältande obehag, hvaraf jag, sjuk och frånvarande, i den senaste tiden blifvit träffad.
Ulfåsa den r/j Februari 15341 •
Sl ferneld.
Att H. Ex. m. m.
Hr Baron Stjerneld lider af en rheumatisk åkomma af den beskaffenhet, att han ej kan lenina sina rum, samt ännu mindre skulle kunna företaga någon resa under närvarande årstid, intygas, så väl på redan aflagd embetsed, som ock genom denna min edliga försäkran: så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.
Ulfåsa den 14 Febr. 1841. L. M. Hjertstedt, Med.
Mag:r, Stadsläkare i Wadstena.”
I sammanhang med hvad Frih.
Stjerneld sålunda upplyst, och med fullkomlig kännedom om de tvänne förvaltningars nuvar. financiella tillstånd, hvilka jag såsom t. f. chef förestår, anser jag mig, vid detta tillfälle, kunna och böra afgifva den högtidliga försäkran, att cabinettscassan, sedan beloppet af den lili StatsUtsk. uppgifna brist blifvit fyidt, Den 27 Februari f. m. icke häftar för någon skuld, för några till densamma förskjutna medel eller några förbindelser af livad namn de vara må, samt att Colonialdepartementet eller den s. k.
Barthelemy fonden utöfver de i cabinettscassans SlulsUtsk. meddelade räkenskapssammandrag upptagna och i StatsUtskis betänk.
N:o 427 omnämnda 3 poster af 76,25O r:dr Hamb. btco, 60,000 r:dr samma mynt och 3o,ooo pund sterb, icke häftar hvarken inom eller utom
Riket för något annat lån af hvad namn det vara må eller annars erkänd skuld än 607 r:dr Sv. b:co till diverse och tillsammans 73,85 5 r:dr 16 sk. Sv. b:co till K.
Stals-cont. för förskjutna medel, nemi. 73,o5 5 r:dr 16 sk. lill åtskillige fricadelters af de 3:ne ofrälse
Stånden underhåll ifrån or 1821 till år 1829, samt 800 rtdr till en General Suremain beviljad pension, hvilka Slats-cont:s förskolter K. M., genom nåd. bref af den 7 April i83o, förordnat böra af Barthelemy fonden ersättas, så fort dess tillgångar sådant medgåfve, på sätt af R.
Sits revisorers berättelse den 5 Dec. 183g och Stats-contts deröfver afgifoa yttrande af den 6 Febr. 1840 närmare inhemtas, så vidt angår förskottet till cadetternes underhåll; samt Barthelemy fondens ersättningsskyldighet till K. M. för Dess förskotter, dels till fyllnad i kostnaderna för coloniens administration, dels till andra utgifter, som K.
M. ansett höra af fonden bestridas, enligt årligen upprättade liqvidationer, för hvilka sistnämnda förskotter K.
M. till prot. öfver colonialärenden af den 1 innevar. månad täckts förklara, det K.
M. hvarken nu eller framdeles, hvarken för sig eller sina arfvingar, ämnade af statsverket äska någon ersättning, kommande desamma alt K.
M. godtgöras i den mån coloniens tillgångar det medgifva, sedan de af Stats-cont. förskjutna medel företrädesvis blifvit återbetalta.
Hr von Röök, Gustaf, anförde skriftligen:
Då jag har den uran vara ledamot af förstärkta StatsUtsk. vid innevar. riksdag, så erinrar jag mig, att vid de voteringar, som i Sept. månad för lidet år anställdes, anslaget till ministerstaten nedsattes från proponerade 266,666 r:dr 32 sk. b:co till 200,000 rtdr b:co, och att anslaget lill extra utgifter äfvenledes nedsattes från förut utgående 100,000 r:dr btco till blott 5o,ooo rtdr b:co, hvarigenom en förminskning uti tillgångar af sammanlagda 116,666 rtdr 32 sk. b:co deraf uppkommer, som årligen kunnat och bort påräknas till utgifter för Staten till utrikes beskickningar och hvad dertill hörer i andra dermed gemenskap ägande förhandlingar; och jag anser mig vara så mycket mera skyldig att i denna högst vigtiga fråga afgifva mitt utlåt., som jag för min del vid voteringen biföll dessa 116,666 rtdr 32 sk. b:co, men majoriteten af förstärkta StatsUtskts ledamöter voro af andra tankar och dicterade de då fattade ofvanförmälta beslut, som jag önskat måtte hafva utehlifvit, ehuru jag då icke kände den brist, som graverade cabinettscassan, annorledes än ryktesvis.
I 678 Den 27 Februari {. m.
Denna brist för cabinettscassan är nu offentligen blind och af II.
StatsUtsk. uppgifven utgöra ett belopp af 775,966 r:dr 32 sk. b:co, som hade med säkerhet kunnat gndtgöras genom årliga afbetalningar, om anslagen falt vidblifva livad som förut utgått och icke indragning skett af 1 16,666 r:dr 3a sk. b:co; och min förmodan var således grundad, all sednast nämnde summa varit af behofvet påkallad bibehålla lill Hr Utrikes Statsministerns disposition.
Bristens tillkomst är för mig okänd, såsom giundad på de förhandlingar af diplomatisk egenskap, som icke äro underkastade en obegränsad offentlighet; men för min del anser jag denna cahineltscassans brist, uppkommen huru som helst, och hvarom jag icke kan ingå i någon undersökning, likväl öfvertygad, att medlen användls till Rikets värdighet och säkerhet, vara af den egenskap, alt densamma bör af Staten honoreras och godtgöras, och att således StatsUtsk. icke bort, såsom Utsk:s beslut visar, vägra särskildta anslag till den ifrågavar. bristens liqviderande på det matta och tvifvelsmål underkastade skälet: ”alt, enl.
Ulsk:s eget yttrande, tillgöranden, som synas äga sammanhang med någon del af den inträffade skuldsättningen, äro föremål för under pröfning varande åtal inför riksrätt.”
Jag vågar likna delta ofullständiga utlåt, med att leka med Statens vigtigaste angelägenheter, dess anseende och desss credit.
Enligt min öfvertygelse vore det värdigt och mest hedrande för nationen, alt genast utgifva hela summan 775,966 r:dr 32 sk. b:co, hvartill jag tror medel äro att tillgå af bancovinslen, såvida denna icke redan till andra behof blifvit använd.
Cabinettscassan komme då i en oberoende ställning under den noggranna och omsorgsfulla vård man förväntar af tillförordnade Hr Statsministern, som sjelf har upptäckt cassans brydsamma belägenhet.
Det må sedermera bero af undersökning och pröfning af riksrätten om någon ersättning knn erhållas.
Men om åter ofvannämnde summa icke är tillgänglig alt på en gång utbetalas, så tagel'jag mig friheten vördsamt föreslå, i likhet med Hr Biskopen Doctor Hedreåis och Hr Prosten Stenhammars reservationer, alt en årlig utbetalning af statsmedlen malte anslås af åtminstone 1 16,666 r:dr 32 sk. b;co intilldess beloppet af den nu befintliga bristen blifvit godtgjord.
I anledn. af dessa mina anmärknir emot StatsUtsk:s förfarande med saken, anhåller jag om återremiss till afgifvande af förnyadt utlåtande.
Ed en hjelm, Gillis: Ehuru ogerna jag upptager R. o. Ad:s tid, och ehuru jag kunde inskränka mig till att förena mig uti Hr Biskop Hedrens och Hr Prosten Stenhammars reservationer, hvilka äro grundade på hvad som är rätt och sanning, anhåller jag likväl, i anseende till målets vigt, att få yttra några ord i denna sak.
Den 37 F e b r u a r i f. m. 6;9 Hr Eden hjelm uppläste derefter följande:
SlatsUtsk. liar med sådan likgiltighet yttrat sig om nationens skyldighet att godtgöra den ifrågavar. bristen i cahinettscassan, att det åtminstone vackt min stora förundran, att ett mål af en sådan betydenhet kunnat på ett så bekymmerlöst sätt behandlas.
TJtsk. hade bort inse, att en sådan skuld, om till och med blifvit gjord emot föreskrifna former, den likvisst tid efter annan blifvit åsamkad för landets sannskyldiga nytta, sorn vill säga för handelns skyddande och för bibehållande af vänskapligt förhållande med utrikes makter.
Hade Utsk. icke föreslagit den obilliga indragning å de förut gjorda anslagen lill ministercassan, så hade skulden utan uppseende och utan obehagliga bedömmanden af främmande makters diplomater så småningom blifvit liqviderad.
Om Utsk. handlat på detta sätt för att hos nationen nedsätta Konungens rådgifvares anseende, så liar Utsk. deruti handlat oriktigt, men ännu värre är det, att 11. M. Konungen derigenom förorsakas onödiga bekymmer, hvarifrån lian på äldre dagar bort varit befriad i följd af Hans stora förtjenster, synnerligast dem Ilan visade menskligheten under Tyska frihetskriget, då Han med detsamma upphöjde vårt fädernesland från en upplöst till en sjelfständig stat.
Enligt i3 §:n Reg.
F;n är det Konungens rätt att förklara krig, när Han finner en sådan åtgärd vara behöflig.
Jag hemställer derföre till hvar och en med känsla för sanning och rätt, men isynnerhet til! eder, mine herrar! som äro Svea Piikets ädlingar och riddersman, 0111 dt t vid ett dylikt tillfälle icke är vår ovillkorliga pligt, att icke allenast offra lif och blod, utan äfven vår egendom för Rikets försvar, heder och sjelfständighet, och det lill och med om kriget blifvit orättvisligen förklaradt.
Endast sammandragningen af en större aimee, utan alt användas för annat än visa, att den är färdig möta den fiende, sorn botar Rikets säkerhet, skulle kosta millioner riksdaler, och således ofantligt mycket mera, än den lumpna summa, som varit i fråga för att amortera det nu ifrågavar. lånecapitah-t, som troligen blifvit användt för alt bibehålla fred och lugn inom landet.
Jag har förut omnämnt de förbindelser, i hvilka Svenska folket står till Konungen, och ehuru J, mine herrar! känneti dem ganska väl förut, så anser jag mig dock böra påminna eder åren 180g, 1810 och 181 r, då förhållandet i landet nästan var beständiga uppror, och en af Rikets högste embetsmän under ulöfningen af sin tjenst blef på det grymmaste sätt på öppen gala mördad på den lidens varande orostiflares uppmaning af en förvillad folkhop, och det under myndigheternes ögon, utan att några hinder gjordes för att freda den oskyldige eller betydliga bestraffningar följde för det begångna bronett
Rikets financer voro vid samma tid i lika för - 6 So Den 27 Februari f. m. fallet tillstånd som lagarnes helgd var glömd.
Flere af armeens befäl, i likhet med hvad förhållandet var med mig, ålerkommo vid samma lid från Fransk och Rysk fångenskap och kunde icke utfå mer än hälften af de under fångenskapen inbesparade obetydliga lönerna, i följd, sorn det tillkännagafs, af brist i statscassan, men som lofvades skulle gäldas, när Statens tillgångar det inedgåfvo, hvilket dock icke inträffat och icke heller fordrats, emedan jag förmodar, att mine kamrater, i likhet med mig, gerna gjorde denna uppoffring för det kära fast då illa betryckta fäderneslandet.
I denna så väl som i flera andra hänseenden eländiga belägenhet var Svea Rike, då vår nuvar.
Konung började deltaga i riksstyrelsen, och huru olika äro icke de nuvar. förhållandena?
Norrige, som den tiden var fiendtligt sinnad! mot Sverige, är deremot nu så nära förent dermed, att åtminstone vi anse dess innevånare som våra bröder.
Hvilka betydliga arbeten till
Rikets stora gagn hafva icke blifvit gjorda!
Huru mångå fabriker och andra nyttiga inrättningar hafva icke blifvit satta i verksamhet, och hvilket land kan väl jemföra sin financiella ställning med Sveriges, som i sin hank har så mycket penningar, att R.
St. tyngas af bekymmer öfver sättet huru de skola användas.
Afven nationalandan skall bedömmas efter vissa åsigter, och yttranden inom
Representationen synas betydligt hafva förändrats sedan år 180g.
Man var kanske då för mycket fi ed ligt sinnad, och gick till det yttersta för att erhålla fred.
Men nu deremot synas förhållandena helt annorlunda, då folkets representanter icke längre hafva velat fortfara med de vanliga kostnaderna för dylikt ändamål utan i stället till och med synas trotsa de mäktigaste stater, utan att tro sig behöfva sätta sig i annat försvarstillstånd, än alt genom gymnastiska öfningar försätta sina senor och musk ler i ett smidigare tillstånd.
Riket har, efter min öfvertygelse, omöjligen kunnat komma i ettså fördelaktigt fredligt tillstånd som det närvar., om H. M. Konungen icke genom sitt snille och för oss okända bevekelsemedel så handlat, alt Sverige under 2.6 års tid, utan kostsamma armöers underhåll, njutit ett ostördt lugn, hvilken fördel synes hafva blifvit förglömd utaf en del af Representationen, men tacksamt erkännes af mängden, synnerligast af gränsallmogen, som ännu påminner sig de fordna lidanden och med liflig vördnad prisar Carl Johans namn, likasom Svenska folket i allmänhet i kommande tider skall göra det.
Jag yrkar derföre, att den ifrågavar. cabinettscassabristen på ett eller annat sätt ovillkorligen blir liqviderad af Staten, och anhåller således vördsammast om propos. på återremiss af beläuk., och att detta mitt anförande malte dervid få åtfölja.
Hr Den i-j F e
Ii r u a r i f. m.
Hr Fril), o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 6.
En värd ledamot midt öfver liar upptagit min reservation till klandring.
Han har nemi. velat finna i mitt yttrande en villfarelse rÖrtde begreppet om Statens oell Rikets värdighet.
Jag förmodar likväl, alt i den värde talarens uppfattning af min mening löjes samma villfarelse, som han velat finna hos mig.
Man skulle af Gr.
Frölichs yttrande kunna draga den slutsats, som skulle jag fästat det villkor vid landets värdighet, att en fortfarande oordning i utrikes departementet skulle äga rum, eller atL en förfarande misshushållning skulle kunna föranleda samma tvister som dem, om hvilka vi hafva att yttra oss.
Jag tror icke, att man med skäl kan så tyda min mening, när jag i samma reservation bestämdt yttrat att jag icke kan gilla den misshushållning, som inträffat, eller den oformlighet, som föranledi densamma.
Månne man icke med mera skäl kunde tyda min tanke, såsom den bör tydas, nemi. alt jag anser det vara en förnärmelse af Rikets värdighet, om Representationen icke förmår upprätthålla sin egen Regerings värdighet; ty om den i någon mån kränkes, är Rikets värdighet med detsamma kränkt.
Skulle nationen i något fall icke honorera sin Regerings förbindelser, de må vara tillkomne huru som helst, så är denna Regering hardt comprometterad och med detsamma hela landet.
Skulle det inträffa, fruktar jag att landets och Regeringens värdighet kan lida stort afbräck på främmande ort, derigenom landets credit kunde betydligen äfventyras.
Den värde talaren har äfven velat uppställa mot mig ett motsatt begrepp om hvad constitutionen kan fordra med afseende på hvad som ligger i begreppet om constitutionel monarki.
Jag befarar att jag icke kan dela hans tanke i detta fall.
Ett öfvergående på personliga gebitet i detta hänseende är inconstitutionelt.
Jag skall nu i korthet redogöra för grunderna till min reservation.
Den uti min reservation uttryckta tanke, att en känd skuld äfven bör erkännas till betalning, lärer väl ingen bestrida, allenast man är öfvertygad att skulden verkligen existerar, och i närvar, fall, att någon del af statsveiket derföre häftar.
Nu säges det: att då grundlagen icke medgifver Konungen rättighet all, utan Ständernes samtycke, Riket med gäld belasta, så bör icke lieIler en, mot denna föreskrift tillkommen, skuld af Ständerna erkännas; eller med andra ord:
Ständerne böra anse den grundlagsvidriga handlingen upphäfva dess verkan.
Vore denna sats hemtad från en rent juridisk deduclion af frågan, tillämplig på statsmakternas förhållande till hvarandra, sä medgifves, att cabinetts20 H. 86 68a Dea 27 Febraa r i f. m. cassans skuld kunde betraktas såsom alldeles främmande för •vårt samhälle; men det kan ej rimligen på grund af någon statsrätt antagas, att hvad ett lands regering gör och låter, är denna statsmakts enskilda handling; ty i sådant fall skulle hvarje regeringsåtgärd icke pröfvas lagenlig, innan nationen erkänt dess inflytande, ehuru detsamma vore ett obestridligt factum.
Det kunde då hända, alt Ständer, under beifrande af ett statsbrott, åsidosatte Rikets sjelfständighet och lemnade den lill pris åt den inkräktare, hvilken framträdde såsom executor af den ena statsmak tens fordringar på den andra.
Om t. ex. en Konung i Sverige invecklade Riiet i krig, utan iakttagelse af de föreskrifna constitulionella •villkoren; borde väl Ständerne, under utförande af en riksrätts-process, lemna landet försvarslöst derföre att kriget vore inconstitutionelt?
Oin Konungen, till följe af fiendtligt anfall, nödgades bryta mot föreskriften i Reg.Fms 74 § angtde krigsgärders uttagande, skulle väl
Ständerne vägra att lemna ersättningar åt de medborgare, som derigenom lidit? eller om Konungens rådgifvare tillstyrka och föranleda öfverträdelse af Reg.Fms 78 §, månne Ständerne borde vägra anslag för att återvinna hvad den andra statsmaktens organer afhändt Riket?
Säkerligen tvekar ingen alt på dessa frågor svara nej; men uppstår ej ett lika förhållande, fastän i oändligt mindre scala, om ett godkännande af StatsUtskts förevar, utlåt, kunde tydas sålunda: att Ständerne väl inse, att oredan i cabinettscassans förvaltning deruti förorsakat en betydlig brist, men medgifva dock icke att denna brist har någon gemenskap med statsförvaltningen, hvarföre . skulden icke erkännes, utan förblifver obetald, utan afseende derpå att utrikes departementets ärenden derigenom kunde komma att lida, eller att Rikets värdighet och credit derigenom äfventyras ?
Wig förefaller det åtminstone, som skulle frågan, ställd på denna punkt, icke kunna afgöras på ett constitutionelt sätt, och lemnäs densamma oafgjord, synes Statens anseende blottställas i samma förhållande som denna fråga vunnit i ryktbarhet.
Det går sannerligen icke an att numera låta en öfverträdd form tjena till döljande af det verkliga factum: att cabinettscassans skuld uppkommit genom ett upptaget lån för en annan fonds räkning; att denna af StatsUtsk. uppgifna skuld, stor 775,966 r:dr 32 sk., utgör cabinettscassans brist, och att, då cabineltscassan är ett statsdepartementets tillhörighet, samma departement måste vara skuldsatt till sagde belopp.
Denna sanning, känd och vittnad, kan under ingen förevändning bortresoneras, och det återstår således endast att afgöra, hvem som skall betala skulden.
Densamma som gjort denna skuld, svarar man, och har ostridigt häruti rätt.
Men hvem är då den sannskyldige gäldenären ?
Onekligen K. M., som lik väl är det å båda statsmakternas vägnar, i sin egenskap af Sveriges constitutionelle Konung.
D*n 27 Februari (• ui - 68 > Hvad dervid kan vara olagligt eller felaktigt att anmärka, derföre ansvarar den eller de rådgifvare, som den klandrade liandlingen biträdt.