Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För mig talar mer grannlagenheten mot Konungen, som afslagit denna vid förra Riksdagen likaledes behandlade fråga, hvarföre jag anser äfven af detta skäl att bifall till Betänkit icke bör äga rum.
Hr Dalman har sagt, att under 9 Riksdagar endast en af R. o. Adis Ordfide varit lagfaren person.
Jag vill påminna mig att icke mindre än 3:ne under samma tid varit det; således förminskas betydligt den vigt man velat hämta af delta skäl.
Hvad beträffar det anförande af Gr.
Hamilton, som samme talare upläst, så tyckte jag att det slutade dermed, att han hoppades det R. o. Ad; måtte bifalla Betänkit, på det att BondeSt. skulle komma i tillfälle att till K.
M. framföra sin önskan i detta afseende.
Dertill har BondeSt. en gång haft tillfälle och Konungen har uttryckt sin tanke, alt under närvide förhållanden, med den sammansättning representationen nu äger, den ifrågasatte ändringen ej vore lämplig eller af behofvet påkallad.
Då således ingenting är förändradt i detta hänseende, finner jag icke något skäl att nu bifalla det föredragna Betänkit, hvarå jag derföre får yrka afslag. 664 Den 13 December e. m.
Parlamentarisk rättvisa fordrar paritet St:n emellan, parlamentarisk takt och grannlagenhet mot ett MedStånd fordrar, att man vid ett tillfälle sådant som detta går dess önskningar till mötes.
På dessa grunder och dem hvilka blifvit af Hr Bildt anförda och i hvilka jag till allo instämmer, röstar jag för bifall till förslaget.
Jag har begärt ordet får att till de af R. o. Ad:s närvar:de ledamöter, hvilka bättre påminna sig förhållandet, hemställa huruvida den af Ilr Bildt gjorda upgift, hvarpå sedan flera andra talare stödt sig, är riktig, nemi. att R. o. Ad. vid sista Riksdagen biföll detta förslag.
Måhända nekade han icke vid sistförflulne Riksdag utan Riksdagen derför ut.
Om så var, må det medgifvas; ty vid sistförflulne Riksdag föll förslaget inom detta Hus, då R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarade att detsamma hvarken var nödigt eller nyttigt, ehuru det sedan lärer åter framkommit genom Förstärkta Const.Utsk.; således var det åtminstone icke, såsom den värde talaren yttrat, majoriteten inom Ståndet som biföll detsamma.
Hvad lagkunskapen hos Ordfrde inom Stånd beträffar, så må det till en del vara riktigt hvad som derom blifvit sagdt; men då här är fråga om sak och icke om person, så hemställer jag hvad lagkunskap som finnes inom det Stånd, der det nu är fråga om att borttaga den enda, sorn der finnes, eller åtminstone ställa så till att denna kan borttagas?
Hvar och en som icke vill smickra af politiska skäl, måste medgifva att den sakkunskap vid ärendernas behandling och afgörande, som BondeSt. tillkommit genom att ibland sig hafva en lagfaren man, icke kan, om denne man borttages, så lätteligen ersättas.
Man säger att då inom de 3:ne andra St:n finnas lagfarne män, så har det mindre att betyda om BondeSt. skulle slippa förmånen deraf.
Jag får deremot exempelvis anföra att om under en vagn finnas 3:ne hjul, som äro utmärkt väl konstruerade, men det fjerde deremot är i oordning, så skall alla de öfriga och hela inrättningen komma att lida deraf.
Så blir ock förhållandet, i fall man, i st. f. att bibehålla hvad grundlagen föreskrifvit för att nödig kännedom af lagar och författningar samt deras tillämpning icke skall saknas i ett Stånd, der den egentligen icke finnes, borttog densamma.
Öppenheten af mitt handlingssätt, såsom offentlig man, t i 11 förbip der mig att i denna fråga söka bereda R. o. Ad. alla de uplysningar, som stå till att vinna; och det är för att medelst sådana möjligen föranleda till det af mig förordade beslut i frågan, som jag tagit mig friheten åter begära ordet.
Man har nemi. tillrådt R. o. Ad. att bifalla detta förslag på grund af konseqvensens fordran; men vi känna alla alt, t. ex. i fråga om testamenten, de der sinsemellan olika äro, gäller det sednast afgifna. R. o. Ad. hade vid 1853—1854 års Riksdag på sätt 9:de delen af dess Prot. pag. 253 och 254 för d. 12 Juli sistn:de år, innehåller, att behandla Const.Utsk:s då inkomne hemställan i före - Den 13 December e. m. 665 varde syftning.
Efter en ganska kort öfverläggning i frågan, hvarvid just samma grannlagenhetsskäl, som jag i början af denna discussion tagit mig friheten framställa, blefvo anförda till grundläggande af det beslut, att R. o. Ad. ansåge det nämnde förslaget ej vara nödigt, vill jag minnas det skedde votering, hvilken, om jag ej bedrager mig, så utföll, att 29 röster mot 4 förklarade förslaget vara icke nödigt eller nyttigt.
Längre kunde R. o. Ad. vid nämnde tillfälle enl. grundlagens bud icke komma i förslagets förkastande; jag tror alltså att om R. o.
Ad. nu beslutar icke antaga ifrågav:de förslag, synes R. o. Ad. förfara i fullkomlig konseqvens med sina närmaste föregångares förfaringssätt.
Stjernstedt har redan delgifvit oss ur ett anförande vid en föregrde Riksdag de skäl, hvarpå han grundat det efter min tanke ganska giltiga antagande, att granniagenheten mot ett MedStånd icke borde anses i något hänseende för nära trädt genom ett sådar.t beslut.
Han, såväl som jag, hysa visserligen en hjertlig aktning och välvilja för det hedervärda BondeSt., men anse derjemte att, lika väl som besagda
Stånd kan med fullt bibehållen sämja besluta ett afslag på någon vårt Stånds möjligen förekommande önskan om någon förmenad fördels erhållande, lika oförhindradt är R. o. Ad. å sin sida att i den oss nu föreliggande frågan besluta enl. hvad oss lämpligast kan synas, och detta med all en drägt och vänskap för RondeSt., hvars sanna bästa alltid blifver oss kärt.
Vi fortfara således vördsammast att tillstyrka R. o. Ad. att icke antaga det i nu föredragna ämne hvilande förslag.
Innan prot:t justeras, utbeder jag mig att få rätta ett af mig begånget ofrivilligt misstag i det jag upgifvit votering vid förra Riksdagen hafva ägt rum; det var först vid det å samma sida antecknade påföljande målet sådan anställdes, med den utgång i afseende å röstantalet jag nämnt.
Förhållandet med handläggningen af Const.Utsk:s förslag ang:de BondeSt:s Sekreterares tillsättning, var för öfrigt detsamma jag upgifvit, och utgången enahanda, ehuru utan votering; hvilket för öfrigt tyckes bevisa en ännu mera afgjord, då rådande åsigt hos det Höglofl.
Ståndet om förslagets mindre antagliga beskaffenhet.
Posse, Gustaf:
Jag vill blott inskränka mig till att säga det jag på de af Hr Rildt anförde skäl röstar för förslaget.
I en sak, i sig sjelf så klar för den som vill se densamma, särdeles då man aktgifver på de stora framsteg BondeSt. gjort i bildning under de sednare åren, behöfver man icke säga många ord.
Jag har icke heller velat förlänga discussionen för annat ändamål än för att få framställa en anmärkn. mot de grannlagenbets-skäl, hvilka Frih.
Stjernstedt anfört, för att gifva styrka åt förslaget, nemi. granniagenheten mot Konungen.
Jag tror att man gör orätt i, att vid detta tillfälle icke erinra sig att mellan Ständerne och Konungen är det icke fråga om Konungens person utan om den konstitutionelle Konungen jemte Sina Rådgifvare.
Vi hafva ofta exempel på och det är alldeles i sin ees Den 13 December e. m. ordning att den konstitutionelle
Konungens sysfem kan förändras från en tid till en annan, att Ilan likaledes från den ena Riksdagen till den andra får ombyta Rådgifvare och att dessa kunna tillstyrka något annat än hvad deras föregångare gjort.
I följd häraf hafva vi ofta sett förändringar äfven i flera afseenden, såsom regeringssystem och lagstiftningsgrundsatser framkomma till R.
På samma sätt anser jag äfven möjligt att Konungens nuv:de Rådgifvare kunna tillstyrka Honom att fatta ett annat beslut denna gäng, ifall nya framställningar komma ifiån R.
Jag skulle således tro att de skäl som Frih.
Stjernstedt anfört icke äro att fästa sig vid, och förenar mig i de af Hrr Bildt och Tornerhjelm anförde skäl för bifall.
Ilr Stjernsvärd, Gust. Mauritz:
Tvänne talare hafva såsom skäl för afslag till ifrågav:de grundlags-förändring anfört grannlagenheten mot Konungen.
Jag anhåller att få bemöta detta skäl.
Vid föregtde Riksdag afslog nemi.
Konungen förslaget att qvinnan skulle blifva myndig vid 30 års ålder; vid denna deremot, innehåller en Nåd.
Propos. att hon skall blifva myndig vid 25 år.
Denna omständighet visar ju att Konungen från en Riksdag till en annan förändrat åsigter, och sådant skulle ju möjligen kunna vara förhållandet med hänseende lill det ifrågav:de förslaget, och då i öfrigt BondeSt., räknadt från födselåret 1809, nu är 47 år gammalt, torde det icke vara stridande mot grannlagenheten att de förklaras så pass myndiga, att de sjelfve få välja sin Sekret.
Jag önskar blott att få påpeka 2:ne omständigheter, som hittills icke blifvit vidrörda, men för öfrigt instämmer jag i Hr Bildts yttrande till förmån för det nu hvilanda förslaget.
Man har för det första icke gjort afseende på, huruvida det i sjelfva verket kan sägas att ett af Konungens prerogativer genom bifall till ifrågav:de förslag borttages.
Måhända har jag upfattat saken oriktigt, men jag för min del har icke ansett valet af BondeSt.
Sekret, vara en rättighet som Konungen till sin förmån utöfvade eller som kunde ligga i hans intresse att bibehålla, utan jag har snarare betraktat det som en pligt, hvilken Konungen åtagit sig på den grund och under den förutsättning att BondeSt. icke var i besittning af den uplysning, som fordras för att sjelf utse Sekret.
Denna uplysning hos BondeSt. visar sig naturligtvis antingen såsom stillastående, aftagande eller tilltagande.
Jag tycker mig här hafva hört yttras att den vore i tilltagande och jag vill icke ingå i något omdöme häröfver, men om så är, då är väl ingenting naturligare än att Konungen anser mindre behöfligt att sjelf utse Sekret., hvilket det måhända förut icke varit, och jag kan icke inse att det på något sätt är ogrannlaga att inkomma med ett förslag i denna syftning.
Yore här fråga om att minska konungamakten, att borttaga någon af dess prerogativer, så skulle jag icke vilja förorda detsamma, men då så icke är och BondeSt. anses vara i besittning af sådana egenskaper, Den 13 December e. m. 667 sorn göra denna Konungens pligt obehöflig, har jag Icke velat sätta mig deremot.
Det är likväl ett ännu väsendtligare skäl härtill, hvilket jag ännu icke hört här uttalas.
Under flera års tid har det lyckliga förhållande inom representationen egt rum, att de stora söndringarne och striderna i och för representationsfrågan hafva tystnat och ärendena hafva gått sin lugna men dock icke sakta gång framåt; det har herrskat ett visst lugn i stormen och intet sönderslitande partisinne har gjort sig gällande.
Men det finnes en eller annan fråga som är så att säga en tändsticksfråga och jag fruktar att denna är en af dem.
Det skulle deHöre vara högst ledsamt om It. o.
Ad. afslog detsamma; ett sådant afslag skulle störa förtroendet mellan dessa 2:ne
Stånd, hvilka till följd af sin naturliga och individuella samhällsställning stå hvarandra ganska nära.
Det är således ur politisk synpunkt som jag voterar för bifall till förslaget.
Såsom skäl till bifall åt förslaget har jag hört anföras först och främst att vi redan en gång förut skulle hafva bifallit detsamma.
Hvad det beträffar får jag säga att det är det nuv:de Riddarhusets o v i 1 k orl i ga rättighet att afslå detsamma, sedan det möjligen betänkt sig och blifvit bättre uplyst om saken.
Jag har äfven hört det skäl upgifvas att om man nu gjorde denna eftergift åt BondeSt., så skulle möjligen detta Stånd vid ett annat tillfälle gå vår önskan till mötes.
Detta skäl kan jag för min del icke gilla; det är samhällets och det allmännas hösta vi skola hafva för ögonen, men icke få vi hafva andra motiver eller andra beräkningar för våra beslut.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. först till antagande och sedermera till förkastande af ifrågav:de förslag, och svaren dervid utfallit med blandade Ja oah Nej, blef förnyad propos. till förslagets antagande framställd och besvarad med starka
Ja jemte många Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Sedan härvid Frih:ne Paykull och Cederström begärt votering, uplästes till justering och godkändes en så lydande voter:s-propos.:
Den, som antager det i Const.Utsk:s Mern.
N:o 2 under N:o 11 framställda förslag till ändring af 52 § Reg.Fm och 24 § Riksd.- Ordn., ang:de tillförordnandet af BondeStåndets Sekret., röstar
Ja, den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, varder förenämnde förslag af R. o. Ad. förkastadt.
Vid voteringens slut hefunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja—102. Nej—76.
Punkten N:o 12, innehållande förslag till ändring i 39 § Riksd.Ordn:n, ang-.de val af Ordf:de i Ut sk. och andra R.
St .rs delegationer.
GG8 Den 13 December e. m.
Frih. von Saltza, Anton Philip Carl:
Om vi nu i detta aftonplenum afslå det ifrågav:de, hvilande förslaget till grundlagsförändring, så blifva vi derigenom icke lika upburna af den allmänna opinionen, som genom afslag § det, som förevar i f. m. plenum.
Men likavisst som jag, i den händelse jag hade gillat det senare, skulle hafva uttalat mitt Ja, lika högt uttalar jag nu mitt Nej. Ingen Svensk ädling må någonsin förgäta, att det icke finnes någon upofring så stor, att han icke gerna skulle vilja underkasta sig den, då det gäller ett älskadt fäderneslands lycka, ära och oberoende.
Genomträngd af denna känsla, blir detta Stånds skönaste företrädesrätt den, att genom exempel i denna anda föregå de andra; men, mine Hrr, det vore dåraktigt att skänka bort en rättighet om man icke vöre fullt öfvertygad om att derigenom åstadkomma någon nytta.
Jag går ännu längre; jag säger, att enl. min åsigt uttalade jag genom bifall till förslaget en lögn, den lögn, nemi. som läge i erkännandet af Ad:s oduglighet, hvarigenom jag också komme att bidraga till underskrifvandet af dess politiska dödsdom.
Utan att på minsta sätt vilja förneka den stora kapo citet, som finnes inom medstånden, anser jag dock för min del såsom klart, att inom ett Stånd der sjelfskrifvenheten ligger till grund för representations-rätten och der ledamöterna kunna deltaga i hvarje Riksmöte, der skall också förmåga att upfalta diskussionen och föra ordet allmännast förefinnas; och jag vill icke sätta i fråga att det Högl.
Ståndet skulle vilja nedsätta sig så, att det icke skulle utse de bästa personer de kunne få till Ordf:de-platser na i Utsk:n.
Mine hrr, jag älskar denna Adel, hvars institutioner, hvila på historisk och poetisk grund, jag älskar äfven dess rättigheter, men dessa rättigheter böra betraktas såsom underordnade i jemförelse med de skyldigheter de ålägga' oss.
Upfatta vi icke saken så, då är Adeln ett oting.
Må på detta rum alla de tomma fraser, som här så ofta genljudat, om fädernas förtjenster ban lysas; må vi arbeta på att åter bringa oss upp tili en fri och sjelfständig
Adel, som genom uplysning och grundliga studier är mäktig att, om ej gå i spetsen för, åtminstone följa med alla tidens vigtiga frågor och bjuda till att leda dem till ett lyckligt resultat.
Fria i viljan, starka i utförandet, sjelfständiga genom den uplysning vi ega, kunna vi verka, och då skall afundens rop tystna, då skall den tid komma, då vi icke anses tillhöra en särskild kast, utan den stora familjen af uplvste svenske män i vårt kära svenska fosterland.
Jag vill icke försöka att följa den siste värde talaren iden poetiska flykten in på känslans gebiet.
Jag finner att vi hafva en alldeles olika upfatfning af Adelns rättigheter och skyldigheter och precist genom samma premisser, hvarigenom han kommit till ett resultat, skulle jag komma till ett aldeles motsatt.
Ty just med den upfattning af Adelns bestämmelse, som han här så vackert uttryckt, och i hvilken jag förenar mig, och i följd af den öfverlägsenhet som inom densamma finnes, anser jag att den bör afsäga sig delta företräde, som grundar sig på Den 13 December e. m. 6C9 bördsrätt; ty kan icke
Adeln genom utmärktare egenskaper göra sig förtjent af oeb förvärfva detsamma, då är det orätt alt de genom bördsrätt skola bihehålla det.
Då jag dessutom känner huru många olägenheter det vållar vid valen inom It. o. Ad., anser jag det som en stor fördel, om det nu hvilanda grundlagsförslaget blefve bifallet.
Jag befarar ingalunda att ju icke den Adelsman, som är den mest förtjenle, inom Disk. kommer att erhålla Ordf:de-platsen och jag skulle beklaga, om något tillfälle inträffade, då en Adelsman, som icke vore den utmärktaste, beklädde denna plats.
Jag anhåller således om bifall till förslaget.
Raab, Adam Christ.:
Jag råkar utför det missödet att ännu en gång nödgas tala i motsatt syftning mot Frih. Saltza.
Med största nöje hörde jag Frih:s prsemisser och de vackra tankar ban deri uttryckte, men jag har derigenom kommit till en helt annan konklusion än Frilen.
Jag skulle tro ali om R. o. Ad. såsom Frihm önskar och hvilket jag tror alt hvarje ledamot vill arbeta på, uphöjer sig till en stark och sjelfständig
Adal, som genom uplysning går i spetsen för ärenden och förslager, så kan 11. o. Ad. göra sig förvissade om att icke blifva förbigångna vid de val som komma att anställas inom Utsk:n och deras delegationer.
Vi beslöto antagandet af ett (öreg:de förslag på den grund att det vore orättvist mot ett annat Stånd, att det icke skulle ega samma rättighet som de öfriga; här åter är fråga om ett Stånd, It. o. Ad., som har en företrädesrätt framför de andra, den nemi. att tillsätta Ordf:den i Utsk:n.
Bjuder nu icke samma skäl, som föranledde R. o. Ad. att bifalla det förra förslaget, äfven att bifalla det lenare, så mycket mer som vi då gjordo rättvisa åt ett Stånd, men nu skulle göra det åt trenne.
Öfvertygad är jag att ett bifall skulle långt från att nedsätta delta Stånd, uphöja detsamma; R. o. Ad. skulle bemöda sig om, att ådagalägga, såsom Frih. von Saltza önskade, uphöjda egenskaper, skulle stå främst i bildning och mångsidiga kunskaper och tvifvelsutan på denna väg, den fria öfvertygelsens väg, komma i spetsen för Regeriogs-ärendena inom de afdelningar af RiksStånden, der val skulle komma alt ske.
Jng för min del kan äfven denna gång som vid föreg:de Riksdagar, då frågan varit före, icke annat än rösta för bifall till densamma.
IIr Bildt, Didrik Gillis:
Den siste värde talaren har upmanat R. o. Åd. att för konseqvensen af det beslut, R. o. Ad. för några ögonblick sedan fattade, bifalla det nu framställda förslaget till förändring i vår Grundlag.
Just för att ådagalägga konseqvens i sina beslut anser jag att R. o. Ad. bör afslå det ifrågavar:de Utlåt, ty Ståndet har vid föreg:de tillfälle afslagit detsamma såsom icke varande nyttigt eller nödvändigt Frih.
Raab har upmanat 11. o. Ad. alt göra rättvisa åt de öfriga Stånden på sätt nyss förut mot BondeSt., men jag anhåller att R. o. Ad. måtte göra rättvisa åt sig sjelf och erkänna att den rättighet som tillkommer detsam ma att tillsätta Ordf:de i Utsk:n alltid utöfvats på ett sätt som hedrar
Ståndet och gagnat de ärenden hvilka handlagts inom Utsk:n. 6?
0 Den 13 December e. m.
I teoretiskt hänseende är det ovillkorligen riktigt att man inom Utsk. bör till Ordf:de välja den skickligaste personen; men jag hemställer, om det är möjligt, då från 4 särskildta rum Utsk:s ledamöter skola samlas till Utsk:s lokal, man genast kan veta, hvilken af dessa ledamöter som är den skickligaste; man känner icke medlemmarna af de andra Stånden, det är kanske första gången man ser dem, och då skulle man ändå genast kunna bestämma, hvilken som är skickligast.
Otvifvelaktig! komme vid ett sådant tillfälle parti-intresset och de stora politiska frågorna att söndra Utsk. i flera fraktioner, och att den vid ett sådant tillfälle mer eller mindre starka politiska åsigten skulle komma att tillsätta Ordf:deplatserna.
Genom votering skulle således en person insättas, som visserligen tillhör, men han är anhängare af ett parti och sitter der som partiman.
Sådant förlndet nu är, då R. o. Ad:s främsta ledamot intager platsen, ingår han der i följd af sin hörd, på samma sätt som vi här representera till följe af densamma, det är såsom en ledamot af R. o. Ad. i öfverensstämmelse med Riddarh.Ord.
Han heror då icke på något sätt af Utsk., han är således der en fullkomligt sjelfständig ledamot, lika som vi der äro sjelfständig» representanter, och erfarenheten har också visat, att Ordf:den inom Utsk:n varit sjelfständig, hvilket ingen torde förneka, samt de utan parti-intresse ledt öfverläggnjngarne.
Det är således ur nyttans synpunkt som jag anser att denna punkt bör fortfarande i Grundlagen qvarstå.
Visserligen kan vid Utsk:s tillsättningar svårighet upstå att få lämpliga personer på de högsta nummer, till Ordf:de men denna svårighet aflijelpes likväl lättars derigenom att ledamöter kunna representera för andra familjer än sina egna.
Detta må synas mindre hra, men den stora fördel som verkligen vinnes genom att tillsätta Ordf:den så som nu sker är vida öfvervägande denna mindre olägenhet.
Det är på dessa skäl som jag anhåller om afslag på nu föredragne Betänk:de.
Hr Hallenborg, Carl Johan:
Jag hegärde ordet för att tillkännagifva, att jag icke anser det ena Ståndet böra hafva något företräde framför det andra hvarföre jag röstar för bifall till förslaget.
Paykull, anförde skriftligen:
Detta ifrågavarande förslag synes mig ådagalägga att den Ståndsafund som understundom röjt sig inom representationen, oaktadt den stigande upplysningen, ännu icke slocknat.
Om detsamma skulle gå igenom föreställer jag mig att ytterligare split och oenighet deraf skulle blifva en följd.
Stånd skulle nemligen, efter all anledning, bemöda sig att få en af sina medlemmar till Ordkde, hvarigenom alltid en högst ringa majoritet skulle upstå, och de som häruti icke lyckades kunde på mångfaldigt sätt bereda denna Ordkde obehag till mehn för ärendernas orubbade gång.
— Genom hittills gällande stadgande undvikes sådant.
Det vore också i sanning besynnerligt om, då R. o. Ad:s medlemar vid Riksdagarnes Den 13 December e m. 67 i början vanligen upgå till 4 å 500, bland alla dessa icke skulle finnas 6 eller 7 som värdigt kunde upfylla en plats såsom Ordfide i ett Utsk., ja äfven om man utsträcker antalet till dessas afdelningar.
Understundom bortgå visserligen ledamöter af Utsk. och andra inträda, men sällan ombytas dock Ordf:de åtminstone icke under perioder då saker af någon större betydenhet afhandlas.
Afven bland de öfriga Stånden omvexlar icke sällan Utslcspersonalen på längre eller kortare tider.
Man skulle äfven kunna förmoda att i detta flere gånger återkomne förslag röjde sig en viss böjelse att nedsätta det anseende R. o. Ad. ännu såsom
Stånd kan åtnjuta och då jag tvärtom anser för vår pligt att i möjligaste måtto söka uprätthålia detta, finner jag deri en förnyad anledning att underkänna Utskis utlåtande härutinnan och yrka afslag derå.
Mig förefaller det som om man borde, när man är på väg att företaga en förändring, i första rummet söka göra sig reda för huruvida en sådan kan vara af behofvet påkallad, om den kan vara nyttig eller nödig.
För min del finner jag ingalunda att dessa B:ne vilkor här äro förhanden; ej heller har så vidt jag vet under förlidne Riksdagar skäl förefunnits till den erinran, att de af R. o. Ad. tillsatte
Ordfiden icke på ett tillfredsställande sätt fullgjort deras åligganden, och har det händt, så hörer det åtminstone till undantagen.
Jag kan icke eller föreställa mig att R o. Ad. skulle förbise den konseqvens och det sammanhang med denna fråga som ligger uti Ad:s sjelfskrifne representationsrätt.
Representerar nu Ad. på grund af bördsrätt, så bör den också, så länge detta sker, oqvald bibehålla sin rätt att föra ordet inom Utslcn.
Man bör icke förbise att genom en sådan förändring otvifvelaktig! skulle vid Riksdagens början upstå förhållanden, som hittills varit för oss alldeles främmande; ty det är icke troligt, att, såvida icke tillsättande af denna plats vore på förband af Grundlagen bestämd, det skulle kunna försiggå utan ganska vidt spridda, högst verksamma intriger.
Det hade åtminstone den fördelen för den som anser det för en fördel, att ett nytt bestyr tillkomme vid början af Riksdagen och detta bestyr blefve icke ett af de minsta eller minst begagnade.
Vi sakna icke alldeles erfarenhet om, huru vid sådana tillfällen kan komma att tillgå.
Det är icke så urminnes tid sedan Utslcs Ordfide utan all tvist tillsatte icke allenast Sekret, utan äfven vaktbetjening inom Utslcn.
I senare tider hafva Utslcn tillegna! sig en visserligen obetydlig rätt men dock förut icke begagnat att tillsätta kanslibetjeningen.