Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del tror jag att den af Hr Olivecrona framställda anmärkning är rigtig, men att bästa förfaringssättet vore, att till Utsk:t återskicka frågan, och förändrar jag derföre mitt yrkande till det om återremiss.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n utan förändring, dels bifall dertill med uteslutande af orden »eller annan gerning, den der innefattar uppsåtets fullbordan,» och dels återremiss af §:n; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades flere ja jemte några nej, sedermara propos. på bifall dertill med ofvanberörde förändring, då svaren utföllo med flere nej jemte några ja, och vidare propos. på §:ns återremitterande, som besvarades med några ja och nej i blandning; hvarefter propos. på bifall till §:n utan förändring förnyades och besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Mörner begärt votering samt R. o. Ad., uppå Hr Gr:s o. Landtnäs framställning, till kontra-propos. antagit återremiss af §:n, uppsattes och justerades följ:de voter:spropos. : »Den som bifaller l:sta §:n i 8:de kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. den ifrågav:de §:n.» 440 Den 13 Juli.
Nej — 12. 2:dra—26:te §§:ne.
Biföllos. 27:de §:n. Gr. Mörner:
Hvad beträffar det i denna § intagna stad gande om skydd för främmande stats regent, medan han här i riket vistas, vill jag blott anmärka, att detta skydd (— om det är behölligt, vill jag lemna osagdt—) hort bero på den akt och mening, hvari den främmande regenten kommit hit; ty har han t. ex. kommit hit i spetsen för en fiendtlig härsmakt, kan det icke vara synnerligt skäl att skydda honom.
Men om ock främmande stats regent skall vara särskildt tagen i hägn, kan jag icke inse behofvet af en lag, som ställer främmande makters sändebud i paritet med Prinsar af det K.
Jag tror, att en sådan lag lika väl hädanefter som hittills är öfverflödig, och anhåller derföre att allt som rör sändebuden må ur §:n utgå, så att den komme att lyda: »Förgriper sig någon, med våld eller annan misshandel, å främmande stats regent, medan han här i riket vistas; dömes till straflarbete på lifstid eller från och med 6 t. o. m. 10 år.
Sker dråp, som i 14:de kap. 3idje eller 4:de §:n sägs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid.» Gr.
Det är i allmänhet en attention mot främ mande makters sändebud, som vållat att ett högre ansvar sättes för våld mot dem än mot andra personer.
I)e anses i allmänhet representera den regents person, hvars angelägenheter de ombesörja, och i de flesta utländska lagar äro intagna stadgande!], likartade med det som förefinnes i denna §.
Jag tror att det vore orätt af Sverige att i detta afseende skilja sig från hvad som är vedertaget i andra länder; och anhåller derföre om Hr Gr:s o. Landtm:s propos. å bifall till §:n oförändrad.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels ock bifall till densamma med följ:de förändrade lydelse: »Förgriper sig någon med våld eller annan misshandel å främmande stats regent, medan han bär i riket vistas; dömes til] straffarbete på lifstid eller från och med 6 t. o. m. 10 år.
Sker dråp, som i 14tde kap. 3:dje eller 4:de §:n sägs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid;» hvarefter Den 13 Juli. iil Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till §:n utan förändring och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
28:de, 29:de och 30:de §§:ne samt kap:ts rubrik.
Då jag fick så litet understöd vid den 27:de §:n, ansåg jag icke nödigt att i afseende på den 28:de §:n göra några erinringar.
.lag anhåller emellertid att få till profit anteckna min reservation mot R. o. Ad:s beslut i frågan.
Mig synes det vara hårdt att bestämma 2 års straffarbete såsom möjlig påföljd för en hotelse mot en sådan person som i 27:de §:n omnämnes.
Han kan ofta sjelf hafva framkallat den och tilläfventyrs gjort sig deraf ganska väl förtjent.
Jag har ansett det vara öfverflödigt att göra partiella anmärkningar och har derföre icke förr än nu begärt ordet.
.lag anhåller emellertid att få till protokollet antecknadt, att detta kap., i min tanke, är allt för långt och allt lör obestämdt i sin redaktion.
Specielt reserverar jag mig mot antagandet af lista §:n, hvilken jag anser kunna leda till ganska vådliga och bedröHiga följder, äfvensom mot antagandet af 27:de och 28:de §§:ne, beträffande hvilka jag förenar mig i den af Gr.
Mörner uttalade åsigt.
Mörners yttrande möjligen skulle kunna hos dem, som icke gjort sig närmare bekanta med förslaget, gifva anledning till den förmodan, att straffarbete alltid skulle i detta fall ådömas, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det heter: »straffes högst med straffarbete i två år.»
Således är det icke något som hindrar att böter af endast 5 rdr kunna ådömas; och har förbrytelsen varit ringa, är straffet derefter.
Jag har anmält mig endast för att få före na mig med Gr.
Mörner i hans sednaste anmärkning.
Jag anhåller om ursäkt för det jag ytterligare begärt ordet, men jag har icke haft någon aning om att orden kunde förstås annorlunda än att brottet var urbota; ty då endast straffarbete finnes på detta ställe nämndt såsom straffart, kunde jag icke tro att brottet finge försonas med böter.
Jag anser emellertid önskligt att Hrr:ne i Lag-Utsk:t förut meddelat detta förhållande.
Mörners sednaste ytt rande får jag anmärka, att, så ofta det heter att en person skall straffas högst med straffarbete, deri äro inbegripna både 442 Den J3 Juli. böter, fängelse och straffarbete i det uppgifna antalet år.
Så snart icke något minimum är utsatt, har domaren således vid straffmätningen att bestämma sig för hvilken af nämnde straffarter han pröfvar närmast öfverensstämmande med straffbarheten.
9:de kap. l:sta—8:de §§:ne.
Mörner: Norges Riksstyrelse eller Norges Storting kan icke gerna blifva föremål för förgripelse af Svensk man annorlunda är genom tal eller skrift- 1 denna händelse behöfves icke denna §.
Den kan deremot blifva skadlig i så fall, att det kan anses att man förgriper sig mot Norges Storting, då man försvarar Sveriges rätt och bästa.
Jag anhåller att §:n, såsom onödig, måtte afslås.
Jag kan icke anse omöjligt att den art af förräderi, som i denna § alhandlas, kunde komma att begås, eller att dess utelemnande kunde ske utan att gifva giltig anledning till anmärkning emot strafflagens fullständighet, och mig förefaller att §:n, sådan den i förslaget lyder, ganska väl kan försvara sin plats, äfven om den, såsom jag hoppas, aldrig behöfver tillämpas.
Sedan öfveriäggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å den ifrågav:de §:n, framställde Hr Gr. och Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter propos. på bifall till §:n förnyades samt besvarades med många ja, blandade med åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller 9:de §:n i 9:de kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. denna §.»
Den 13 Jall.
Kapitles rubrik.
"Enligt min tanke hade i rnbriken bort införas jemväl »Norges Storting», och får jag emot R. o. Adis underlåtenhet att på sådant sätt komplettera rubriken anmäla min reservation.
Ben vidare pröfningen af förevide Betänk, blef härefter uppskjuten till nästa plenum.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att 2 ledigheter ibland R. o.
Ad:s Hrr Bänkmän uppkommit, nemi. en inom ll:te afdelningen efter Hr Lagergren, Anders, som befattningen sig afsagt, och en inom 20:de afdelningen efter Hr Lode, Thorsten Wilhelm, hvilken inlemnat sin riksdagsmannapollett; hvarefter Hr Gr. och Landtm, anmodade R. o. Adis
Hrr ledamöter inom nämnde Bänkmis-afdelningar att i nästa plenum företaga val af Bänkmän i de afgångnes ställe. R. o. Ad. åtskiljdes kl. *3 e. m.
In fidem, 0. Brakel. 444 Den 14 Juli.
Tisdagen den 14 Juli 1863.
Justerades protokollet för den 11 sistl.
Företogs val till ersättande al ledigheter ibland R. o. Ad:s Hrr Bänkman, nemi. inom ll:le Bänkm:s-Afd:n: efter N:o 391 Hr Lagergren, Anders; och 20:de Bänkm:s-Afd:n: » » 1920 Hr von Fieandt, fullm.
Hr Lode, Thorsten Wil helm; Och befunnos, efter valförrättningens slut, till Bänkman hafva blifvit utsedde, inom 11 :te Bänkm:s-Afd:n: N:o 328 Hr Rutenskjöld, fullm.
Gr. von Rosen, Reinhold, med 1 röst; 20:de Bänkm:s-Afd:n: » 1961 Hr Ehrenstråle, fullm.
Bennet, Otto Reinhold, med 1 röst F^ortsattes pröfningen af Lag-Utsk:ts Betänk.
Propos. med förslag till ny Straftlag, dels ock enskilda motioner rörande brottrnåIslagstiftningen.
10:de kap. l:sta §:n, l:sta mom:t.
Hr von Koch, Nils Samuel: 1 afseende på så beskaf fade brott, hvilka i detta kapitel afhandlas, och som kunna variera i oändlighet, både i afseende på den brottsliges samhällsställning och sjelfva brottet, är det alldeles nödvändigt att minimum af straffet icke sättes så högt, som fallet är i denna §, isyn - Den 14 Juli. 445 nerhet då detta straff i allmänhetens ögon innebär någonting vanärande.
Visserligen har denna lag icke räknat för vanärande andra brott, än dem, som medföra förlust af medborgerligt förtroende; men det oaktadt anses likväl en person, som undergått straffarbete, helst så länge den föreskriften qvarstår, att fången skall iklädas fångdrägt, såsom mer eller mindre deshonorerad.
Denna omständighet gör, att, när en person af en sådan samhällsställning, att hans lidande, efter straffets utstående, kan blifva oerhördt stort, skall tilltalas för ett brott, efter detta kapitel, det alltid blir svårt att finna både åklagare och vittnen, och att således en likhet inför lagen i detta afseende är ganska svår att åstadkomma.
Då emellertid likheten inför lagen är ett bland de nödvändigaste vilkoren för samhällets lugn, bör man äfven söka undanrödja all anledning till att en sådan icke eger rum.
Med afseende å tillämpningen af sist omnämnda grundsats på detta kapitel, kan jag ej annat än vara särdeles tacksam mot Utsk:t för den modifikation, sorn blifvit gjord i afseende på den 5:te §:n, men, som jag först yttrade, jag skulle äfven hafva önskat densammas utsträckning till den Irsta §:n.
Det är visserligen ett mycket groft brott att hämnas eller våldföra sig på en person, som är i embetsärende!) stadd, och det derför stadgade straffet af straffarbete i fullkomlig konseqvens dermed; men det kan dock å andra sidan hända, att detta stränga straff ej alltid kommer att stå i fullkomligt analogt förhållande med sjelfva brottet.
Vi hafva nemi. sett exempel på att en ung person, vare sig militär eller civil tjensteman, som kommit från ett gladt lag, af en händelse råkat att deltaga i ett gatuuppträde, hvarest han af ungdomlig öfverilning kunnat begå ett brott enl. denna §.
Skulle under sådane omständigheter det honom ådömda straff ovilkorligen blifva straffarbete, blelve sannolikt hela hans framtid derigenom förstörd, och åklagaren skulle då troligen tveka, om han skulle anklaga honom eller icke.
Vore deremot straffet icke nesligt, utan i stället t. ex. fängelse, skulle en sådan tvekan icke komma ifråga, och således det goda resultat vinnes, att man ej behöfde befara någon slags konsideration för vissa samhällsklasser.
Jag skulle derföre på denna grund vilja föreslå en förändring i denna §, nemi. att efter ordet »dömes» komme att stå: »till straffarbete i högst sex år eller fängelse.» Gr.
Såsom ett grundvilkor för friheten, i alla de länder, der en sådan finnes, har jag alitid ansett, att embetsmännen beredas skydd genom lagen.
Denna grundsats har äfven alltid blifvit följd i vårt land, ja till och med så strängt att 1734 års lag stadgade lifvets förlust för den, som öfverfull en embetsman, då denne var stadd i sitt embetes utöfning.
Först genom K.
Förordnm af år 1801 nedsattes straffet för dessa slags brott till straffarbete
Irån och med 2 till och med G år.
Förslaget till detta straff utgick från Lagberedningen, i hvilken den 448 Den 14 Juli, siste talaren var ledamot; oell han afgaf, mig veterligen, ej någon reservation i detta afseende.
Sedan K. M. genom 1861 års Förordning sanktionerat det af R.
St:r antagna förslaget, hafva älven grunderna i samma Förordning blifvit i K. M:s Propos. följda.
Utsk:t har, just med afseende på sådana mildrande omständigheter, som Hr von Koch påpekat, föreslagit, att straffet må kunna nedsättas till 6 månaders straffarbete.
Tager man nu i betraktande detta nedsättande af straffet från lifvets förlust till 6 månaders straffarbete, som egt rum inom loppet af endast 3 år, synes mig denna nedsättning al straffet vara al beskaffenhet att ej tåla vid någon vidare afprutning.
Vi hafva nyss försökt att genom lagstiftningsåtgärder förekomma dessa öfverdådiga och våldsamma uppträden, som vanligen utbryta i slagsmål; och om man af någon kan pretendera att undvika dylika uppträden, bör det väl vara just af de bildningens alumner, som af den siste talaren blifvit påpekade.
För min del finnér jag, att, om de icke hafva tillegnat sig bildning i högre grad än att de förgå sig mot embetsmän, de ej böra skonas.
Skall man deremot nedsätta detta straff till fängelse, ser jag ej, hvarföre man icke lika så gerna kan nedsätta detsamma till böter och bestraffa embetsmans öfverlällande på samma sätt som när hvarje annan blir slagen.
Vill man återigen att i lagstiftningen någon mera helgd tillerkännes embetsmän, synes mig ifrågavtde i l:ste §:n förekommande gradation fullkomligt försvara sin plats.
Uppstår, såsom den siste talaren nämnde, konsideration, blir densamma lika stor eller lika liten, vare sig det ena eller andra straffet finnes stadgadt.
Då detta Utsk:ts förslag, som innefattar en nedsättning af det straff, som finnes stadgadt i K. M:s Propos., redan är aftvå Stånd antaget, och då således en återremiss från R. o. Ad. icke gerna kan antagas föranleda dertill, att Utsk:t skulle frångå ett beslut, som redan af två Stånd blifvit bifallet, får jag anhålla om propos. på bifall till Utsk:ts förslag.
Jag ber att få, såsom ett genmäle på Gr.
Sparres yttrande, fästa uppmärksamheten derpå, att jag ej vid behandlingen af strafflagen var ledamot af lagberedningen, äfvensom att, ifall äfven förhållandet så skulle hafva varit, det ej just varit troligt, att jag skulle hafva reserverat mig, enär jag först på sednare tiden kommit, genom erfarenhet i mitt embete, till den åsigt, som jag nyss hade den äran att för R. o. Ad. framställa.
Sparre har fullkomligt rätt deruti, att man tagit ett stort steg framåt; men om man förut härutinnan haft en alldeles orimlig lag, bör man väl ej derföre fortfara i samma otillbörliga riktning, och stadga, om än mildare, dock sådane straff, att lagen, i brist af åklagare och vittnen, sällan kan tillämpas.
Jag förmodar, att de Hesta af Eder, Mine Hrr, känna till, hurusom detta förut existerande straff hade till påföljd att så - Den 14 Juli. 447 dana brott nästan aldrig blefvo åtalade, äfvensom att, när t. ex. ett sådant en gång biet' åtaladt — det var nemi. en qvinna, som under särdeles förmildrande omständigheter hade gifvit en polismästare en örfd —, det resultatet inträffade, att en af Högsta Domstolens ledamöter, på det ett ådömdt orättvist dödsstraff icke skulle gå i fullbordan, länn sig böra i fängelset hos den till döden dömda qvinnan supplicera om att bon måtte begära nåd af Konungen.
Jag har endast velat fästa uppmärksamheten på att särdeles förmildrande omständigheter här kunna förefmnas, och tror jag älven, att, på den punkt, som allmänna tänkesättet nu befinner sig, det är alldeles nödvändigt att, såvida man vill hafva likhet inför lag och åtal anställda utan anseende till person, sådana omständigheter böra undanrödjas, som kunna gifva anledning till konsiderationer, och deribland straff, som anses för svåra.
Jag fortfar i min anhållan om propos. på den af mig i denna § föreslagna förändring.
Hr Olivecrona, Knut: 1 hufvudsaken ber jag att få instämma med Hr von Koch, emedan jag anser att, om man önskar att få ett sådant brott, som i denna § omförmäles, bestraffadt, man äfven bör sätta ett straff, som kan verkställas.
Då våld eller annan misshandel å embetsman kan variera på ett mångfaldigt sätt och ske under ganska förmildrande omständigheter, är det ett alltför strängt straff att derför sätta endast straffarbete, isynnerhet då allmänna opinionen stämplar med vanära den som liar undergått detsamma.
Sparre har yttratt att, om icke åt embetsmän bereddes skydd genom lagen, frihetens grundvilkor vöre brutet, samt att åtal å förbrytelser emot embetsmän alltid borde ega rum.
Då jag varit i tillfälle att se ett fall, der, sedan en obetydlig våldsgerning blifvit begången mot en embetsman af en person, som var i en upprymd sinnesstämning, man af konsideration för ynglingen ej ansåg sig böra åtala brottet; är jag fullkomligen öfvertygad derom, att samma förhållande flere gånger skall komma att ega ruin, då lagen bestämmer lika ansvar för gröfre våld och förseelser, som äro begångna under särdeles förmildrande omständigheter.
Jag tror att man skulle komma målet lika nära, om det förslag antoges, som Hr von Koch nu framställt, att nemi. det skulle lemnäs åt domarens godtfinnande att bestämma fängelse eller straffarbete; och får jag derföre förena mig med honom uti anhållan om bifall till hans förslag.
Ehuru jag lika varmt som Hrr von Koch och Olivecrona önskar att det i lagen utsatta straff icke, genom att vara alltför strängt, må motverka det dermed åsyftade ändamålet, tror jag likväl icke att ett dylikt för - 448 Den 14 Juli. hållande skulle inträffa, om den ifrågavrde §:n oförändråd skulle antagas.
Vi böra nemi. komma ihåg, att våld eller misshandel å embetsman är ett ganska svårt brott, hvilket, om det äfven vore begånget under mycket förmildrande omständigheter, likväl torde böra anses förtjena 6 månaders straffarbete.
Hvarföre jag i synnerhet motsätter mig den nedsättning i straff, som Hr von Koch i denna § föreslagit, är emedan han ej på samma gång föreslagit en nedsättning i maximum.
Latituden skulle nemi. blifva så vidsträckt som från 6 års straffarbete till en månads fängelse; och detta kan ingalunda vara rätt.
Visserligen stadgas samma vidsträckta latitud i 15 kap. 14§, men då i denna § åsyftas försök till våldtägt, hvilka kunna skifta i oändlighet, lärer väl densamma också böra vara det enda ställe, der en så vidsträckt latitud må vara tillåten.
Frih. Hermelin, Garl Samuel:
Jag anhåller att få förena mig med Hrr Olivecrona och von Koch; och jag gör det så mycket heldre som man ju kan tänka sig den förmildrande omständigheten, att den förorättade embetsmannen sjelf gifvit anledning till den mot honom begångna förbrytelsen.
Då man af 3:dje §:n i detta kap. fin ner, att andra än egentliga embetsmän äro ställda i samma kategori som dessa sednare, och då man lätt kan föreställa sig, att en nämndeman sjelf är orsaken till en skuffning, kan jag ej annat än finna en sådan omständighet till den grad förmildrande, att till och med ett minimum af 2 månaders straffarbete är för mycket.
Jag anhåller fortfarande om bifall till Hr von Köchs förslag.
Jag ber att endast få tillägga några ord i afseende på Hr Olivecronas och Frih.
Hermelins yttranden, att nemi. så förmildrande omständigheter kunde tänkas, att straffet ovilkorligen borde nedsättas till fängelse.
Jag medgifver visserliaen att dylika förmildrande omständigheter kunna förekomma vid alla slags brott, och jag vet äfven, att den störste nu lefvande kriminalist, prof. Mitjer Mayer, har den åsigten att, i anledning af de förmildrande omständigheter, som kunna tänkas vid alla slags brott, ej något minimum alls hör utsättas.
Detta är åtminstone en princip, och den kunde också öfverallt genomföras, om man så önskade, ehuru den icke öfverensstämmer med vår lagstiftning, som alltid vill inom vissa gränser hafva både maximum och minimum; inen att i delta särskilda fall, då särskilda skäl i sjelfva brottets natur icke synas mig gifva dertill anledning, med frångående af alla principer bestämma en så stor latitud, synes mig både opåkalladt och olämpligt; hvadan jag anhåller fortfarande att mimimum i detta fall ej må komma att sättas under sex månaders straffarbete.
DeD 14 Juli. 449 Gr.
Hamilton, Gilstaf:
Ehuru jag i allmänhet delar de åsigter, som af Hr von Koch blifvit framställda, kan jag likväl i detta fall ej tillstyrka någon förändring i Utsk:ts förslag.
Jag tror nemi., att en allt för stor latitud derigenom skulle uppkomma, och yrkar bifall till Utsk:ts förslag.
Landtm, att i afseende å det förevide mom:t hade yrkats dels bifall till detsamma utan förändring, och dels bifall dertill med den förändring, att slutet deraf skulle komma att lyda sålunda: »dömes till straffarbete i högst 6 år, eller fängelse.»
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till mom:t utan förändring, hvartill svarades (lere ja, jemte några nej, och sedermera propos. på bifall till detsamma med nyssberörde förändring, då svaren utföllo med (lere nej och några ja, hvarefter propos. på bifall till morait oförändradt förnyades samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som bifaller l:sta mom:t i Lsta §:n af 10:de kap. i Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. ifrågav:de morn., med den förändring att slutet deraf kommer att lyda sålunda: »dömes till straffarbete i högst 6 år, eller fängelse».»
Nej — 13. 2:dra mom:t.
Bifölls. 2:dra §:n.
Hade mitt förslag i afseende å den Lsta §:n vunnit R. o. Ad:s bifall, skulle jag här hafva velat föreslå att ifrågav:de § mätte sluta med ordet »befattning.» H. V. 29 450 Den 14 Juli.
Jag vill för öfrigt endast hos Utsk:ts ledamöter förfråga mig, huruvida det är meningen att bevilln:s-beredningarnes ledamöter icke skola åtnjuta samma skydd, som ledamöterne uti de i §:n uppräknade komitéer, eller om ett förbiseende här egt rum?
Sedermera förekommer följande: »den, som i nämnd eller jury sitter.»
I afseende å detta ordet nämnd, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att en tvetydighet kan uppstå, om det är blott domarenämnd, eller om alla de nämnder, som numera finnas, äro i detta ord inbegripna.
Såsom svar på Hr von Köchs förfrågan, får jag nämna, att med stadgandet i denna § är endast afsedt att skydda dem, som utöfva ett domare-embete, eller dem, som utgöra en beslutande myndighet, d. v. s. att med ordet »nämnd» här endast menas den nämnd, som finnes vid våra domstolar.
För förbrytelser emot öfriga nämnder finnas straffbestämmelser i 5:te §:n.
Hvad för öfrigt angår bevilln:s-beredningarne, så är det ingalunda af förbiseende, som de blifvit ur §:n uteslutna, utan har Utsk:t, med hänsyn dertill att nämnde beredning utgör en af nu gällande bevilln:s-förordning beroende institution, hvars fortfarande tillvaro kan vara tvifvel underkastad, icke ansett lämpligt att densamma intaga i en strafflag, som är afsedd att gälla för en längre tid.
Då jag anser mig fullkomligen tillfredsställd med de upplysningar, som Gr.
Sparre haft den godheten att afgifva, vill jag ej yrka någon förändring i denna §, utan anhåller jag om bifall till densamma.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef §:n af R. o. Ad. bifallen. 4:de §:n. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof:
Då jag ej kan föreställa mig, att
Norsk embetsman har någon slags embets-utöfning i Sverige, kan jag för min del ej finna annat, än att detta stadgande är h. o. h. öfverflödigt, ty om Svensk man förgår sig mot Norsk embetsman i Norge, lära väl ej de Norska domstolarne underlåta att upptaga ett sådant brott.
När man i Svenska lagen införer ett dylikt stadgande för Norsk embets-utöfning, borde man på samma grund äfven insätta stadgande ang:de
Dansk embetsutöfning — ja, hvarföre icke så gerna om embetsutöfning af tjensteman från Madagaskar.
Lyckligtvis är förhållandet å vår sida med Norge ej af beskaffenhet att kunna jemföras med vår ställning till Madagaskar.