Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid vill jag ej motsätta mig den redaction, som Hr Gripenstedt har föreslagit, ulan instämmer deruti.
Då en qvinna söker fattigvård och har barn, som ej är spädt, d. v. s., som ej mera har behof af modrens närmare vård, så är det ofta en ren nödvändighet att kunna skilja barnet ifrån modren.
Deremot skulle jag tro, att det vore hardt, att emot modrens vilja i från henne skilja ett barn, som ligger vid hennes bröst.
Af sådan anledn. troi- jag, att detta mom. skulle kunna antagas, dock med det tillägget, att ett barn , som ännu icke fyllt ett år, ej må kunna emot modrens vilja skiljas ifrån henne.
Hvad angår den redaction, som Hr Gripenstedt föreslagit, så har jag visserligen ingenting annat att invända deremot, än att det förefaller mig som samma undantagsstadgande redan igenfinnes i nästföljande morn., enligt hvilket fattigvårdsstyrelsen, vid de tillfallen då föräldrar vanvårda sina harn, har rättighet att annorlunda förordna om barnets skötsel.
Ehuru jag icke kan underlåta att, lika med Hr Ribbing, Bengt, förklara, att vid första påseendet detta stadgande uti 3 mom. af i4 §:n äfven för min känsla synts högst vidrigt; och jag anser att man bör noga se till, att man ej, genom lagstiftningen, lossar de ömmaste banden emellan föräldrar och barn, hvilka redan ändock, ty värr! äro alltför mycket lossade; — skulle jag likväl icke tro det vara väl betänkt alt borttaga delta stadgande, hvaremot jag anser den af Hr Gripenstedt föreslagna förändring derutinnan vara ganska nödvändig.
Meningen är väl att genom detta stadgande bereda utväg till försörjning för qvinna, som har barn och som är oförmögen alt riktigt försörja sig, emedan barnet hindrar henne derifrån.
Jag är i tillfälle att kunna uppgifva exempel uppå huru fattiga qvinnor med barn hafva sökt och fått arbetsförtjenst, men varit nödsakade att taga sina små barn med sig på arbetet.
Under det att qvinnan arbetat på åkern, har hon måst lägga sitt dibarn i diket, der detsamma varit i fara att omkomma genom modrens oförmåga att under tiden kunna derom tago tillbörlig vård.
Detta exempel kan äfven tjena till bevis på nödvändigheten af att mom. qvarstår, just för att åt en sådan qvinna bereda tillfälle till förtjenst, hvilket blefve alldeles omöjligt, om barnet skulle vara hos henne.
Jag tror således icke, alt hvad som här vid D cn i3 Mars e. m. första påseendet tyckes vara onaturligt, verkligen är så farligt; ehuru jag önskar, att fattigstyrelsen ej må begagna denna rättighet, utan i högsta nödfall.
Jag röstar för bifall lill inom., nied den förändring, som Hr Gripenstedt har föreslagit.
Jag vill blott med ett par ord genmäla Frih.
Sprerigtportens framställning, alt nästa mom. skulle innefatta hvad jag lika med Hr
Ribbing föreslagit att igenom ett tillägg i detta mom. stadga.
Jag tror ej, att förhållandet är sådant.
Det 4 niora, talar om föräldrar, som ej åtnjuta fattigunderstöd, och att styrelsen må kunna skilja deni ifrån barnens vård, i händelse de hos föräldrarna blifva missvårdade; hvaremot i detta mom. är fråga oro, att qvinna, som söker fattigunderstöd, då hon har barn, äfven bör vara underkastad att det skiljes ifrån henne, i händelse det vanvårdas.
Detta synes mig vara tvänne alldeles skiljda förhållanden, hvarpå jag nu velat taga mig friheten att fästa så väl Frihins som Husets uppmärksamhet.
Frih Rehbinder, Fredr.
Sprengtporten i afseende på det tillägg, som han föreslagit att införas i detta moni., och skulle anse, att moni. i öfrigt bör bibehållas.
Det är ej alt förmoda, att en fattigvårdsstyrelse skall, utan gilltiga skäl, taga barnet ifrån modren, utan tvertom tror jag, att en sådan styrelse i allmänhet snarare skulle vara belåten, så länge modren kunde hafva sitt barn qvar.
Det har i öfrigt blifvit sagdt, att man borde akta sig att taga ett barn ifrån qvinnan, emedan hon derigenom kunde få tillfälle att framskaffa flera.
Det synes mig likväl, att man bör tänka mer på det barn, som redan är födt, än på dem, som möjligen kunna födas.
Således lärer väl anledn. vara för handen att tillåta fattigvårdstyrelsen att fråntaga qvinnan barnet.
Deremot tror jag ej, att det går an att, i öfverensstämmelse med hvad Hr von Hohenhausen föreslagit, insätta orden — lösaktig qvinna.
Det är visserligen sannt, att 4 mom. endast handlar om fattigvårdsstyrelsens rättighet att fråntaga föräldrar deras barn, då de blifva vanvårdade.
Detta står här såsom en exception, men det hade ganska väl kunnat omfatta, under samma förhållande, hvad som stadgas i föregående mom. om qvinna, som behöfver fattigunderstöd.
Det synes likväl vara klart, att, då en fattigvårdsstyrelse har sådan makt öfver dem, som ej åtnjuta fattigunderstöd, deraf äfven måste följa, att en sådan styrelse äfven måste tillerkännas samma makt öfver dem, som verkligen åtnjuta understöd.
Något stadgande i afseende på fattigvårdsstyrelsens rättighet att skilja barn ifrån modren, är Den iS Mars e. m. 471 visserligen alldeles oundgängligt; ty om t. ex. en qvinna, som liar flera barn, är lättjefull och ej vill albeta, så skall bon tredskas att skaffa sig någon arbetsförtjenst, emedan bon eljest får vistas inom socknen med sina barn och erhåller fullt fattigunderstöd för deni.
Jag tror deiföre, alt det bästa correctivet emot den hårdhet, som jag anser att morn. innebär, om det antages utan någon exception, ligger deruti, att man kan göra undantag för barn, som ej hunnit ett års ålder; d. v. s. detta undantag skall då gälla vid de tillfällen, då fattigvårdsstyrelsen måhända, antingen till följe af modrens sjuklighet, eller dess bristande förmåga att föda och vårda barnet, finner sig böra vidtaga denna utväg att skilja barnet ifrån modren.
De af Husets ledamöter, som talat för ändring af detta morn., synas föreställa sig, att fattigvårdsstyrelsen skulle vara sammansatt af personer utan menskligt deltagande för de ömma band, sorn naturen knutit mellan moder och barn.
Föreställer man sig åter , alt detta deltagande finnes, så inser jag ingen våda att bibehålla detta mom. i oförändradt skick.
Det finnes ty värr mödrar lill den grad förderfvade, särdeles i de större städerna och hufvudstaden, att man mäste anse såsom en vinning för mensklighelen, att barnen skiljas ifrån dem.
Detta kan vara händelsen äfven förr än barnet blifvit ett år gammalt, om modren t. ex. är med smittosam sjukdom behäftad, om hon är begifven på fylleri, hvilket ofta händer.
Ett barn, uppfoslradt af en sådan moder, måste blifva sjukt eller svagt för framtiden.
Kanske ett exempel i delta fall talar bättre, än alla skäl.
Jag har här sett följande händelse.
Ett fattigt barn, som vanligen satt på trappan till ett spisqvarter och tiggde men fick plats i elt fattighus på Södermalm, b 1 ef af modren utstulet ifrån fattighuset, derföre alt barnet, som var vattusigtigt, hade ett så ohyggligt utseende, alt allmosor gåfvos det så rundeligen, att de förslogo äfven till föda åt modren och att gossen hade slantar öfver för att dermed spela kronvägg.
Äfven i dessa dagar har en moder ifrån Prins Carls inrättning stulit ut ett barn, som der var insatt.
Sådant är förhållandet emellan förderfvade mödrar och deras barn.
Man är följaktligen Utskm tack skyldig, derföre att de, inseende sådana brustna förhållanden, infört ett stadgande, som kan sälta fattigvårdsstyrelsen i tillfälle att afhjelpa dem.
Jag hoppas således, alt R. o.
Ad. ej, af misströstan om mensklighet och eftertanka hos fattigvårdsstyrelsen, borttager elt stadgande, som efter mitt förmenande är väl grundadt.
Jag anhåller om bifall till detta moment.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för att göra den anmärkn. emot Frih.
Spretigtportens tillägg, sora Hr von Hartmansdorff nu gjort.
Huru nödvändigt vore det ej att fråntaga modren hennes barn äf - 472 Den 13 Mars c. m. ven före elt års ålder, i de händelser, som nu blifvit anförda.
Jag tror visst icke heller, att det vore särdeles farligt att låta moni. qvarstå oförändradt; men jag anser, att man ej bör stifta en lag, som ej synes vara mensklig.
Det skulle likväl kunna hända, att en sådan rättighet, som den ifråga var.
, af någon fattigvårdsstyrelse missbrukades, och jag önskar derföre, att mom. omredigeras till det innehåll, som Hr Gripenstedt föreslagit och i öfrigt får blifva oförändradt.
Hr Frill. o. Landtm, framställde propos. till bifall af ifrågavar. j mom. utan förändring.
Ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna pro pos:n med ja besvarad.
Jag måste reservera mig emot det språk, hvarmed detta mom. är författadt, emedan jag anser det ovärdigt ett civiliseradt samhälle.
Jag anhåller ufven att få anmäla min reservation.
Jag anser att i mom. följande tillägg bort äga rum, nemi. att barn, som ännu icke hunnit elt års ålder, ej må emot modrens vilja henne fråntagas, om ej på de skäl, som i nästföljande mom. finnas anförda.
Äfven jag får instämma i denna reservation, enär jag anser, att fattigvårdsstyrelsen ej bör äga rättighet att skilja barnet ifrån modren, så framt det ej blifver vanvårdadt.
Rehbinder instämde i den af Frih.
Sprengtporten och Hr Liljenstolpe i den af Gr.
Posse afgifna reservation. 4 momentet.
Då fattigvårdsstyrelsen egentligen ej kan hafva något att skaffa uti enskildta hus och med deras förhållanden, hvilka ej åtnjuta fattigunderstöd, så tillstyrker jag, att efter ordet ”barn," (på andra raden) må införas orden : så att de med bettlande b e t r ä d as; d. v. s., om ”föräldrar, som ej åtnjuta fattigunderstöd, åsidosätta vården om sina barn,’’ så att de med bettlande beträdas, "skall Styrelsen göra sig noggrannt underrättad, huruvida det härleder sig från oförmåga att dem uppfostra, och i sådant fall vidtaga de anstalter, som af behofvet kunna påkallas.”
Det är först då barnen med tiggeri beträdas, som fattigvårdsstyrelsen kan taga någon befattning med dem; och dessförinnan är det presterskapets skyldighet att tillse vården om barnen.
Jag tror ej, att detta Frih.
Cederströms förslag bör antagas.
Jag anser alt mom. är mera gene - Den i3 Mar s o. m. 4,3 generell, sådant som det nu ur, och vill blott inskränka mig till alt yrka bifall derpå.
I moin:s nuvar. skick, då det står uppfostra och ej uppföda, så anser jag, att det ej kan tillhöra fattigförsörjningen att hafva tillsyn öfver barnens våld, utan att delta måste vara pastors åliggande.
Alltså får jag tillstyrka att detta mom. får utgå, i händelse man skulle vilja bibehålla ordet uppfostra.
Skulle man åter vilja insätta ordet uppföda i stället för uppfostra, då kan det blifva dervid.
För min del anser jag inom. verkligen vara öfverflödigt, men vill man bibehålla del, så anhåller jag om propos. på att ordet uppfostra måtte utbytas emot ordet uppföda.
Då R. o. Ad., likasom de öfriga Stånden, i fråga om undervisningen föreskrifvit, att den skall, för fattiga barn, af församlingen bekostas; så tror jag, alt ordet uppfostra är ej allenast lika godt, som ordet uppföda, utan äfven bättre, emedan det sistnämnda endast afser de materiella behofven.
Jag tror således att man bör låta delta mom qvarstå, sådant det nu är.
Det är just derföre, att nämnda föreskrift finnes i författningen om skolundervisningen, sorn det ej är rå sin plats att här införa detta morn.
Hvarföre, när jag redan gilvit en sådan föreskrift i en författning, äfven intaga den lili en annan?
Sakna för» äldrarne medel alt uppföda sina barn, så är detta ett förhållande, sorn kan blifva étt föremål för stadganden i denna författning, och då bör ordet uppföda begagnas på detta stalie lika så väl, sorn på ett annat man ej hör tala om fattigförsörjning, der det endast är fråga örn den uppfostran, som med skolundervisningen afses.
Äfvenså vet man, att undervisningen i handaslöjder utgör en vigtig del af qvinnfolkets uppfostran, men det lärer väl ej här kunna komma i fråga att omtalas.
Jag tror ej detta mom. vara behöfligt, men om det ändlligen skall antagas, så bör ordet uppföda insättas i stället för uppfostra.
Lika med Hr von Hohenhausen anser jag det vara betänkligt att inblanda offentliga myndigheter i så ömtåliga förhållanden, som dem emellan föräldrar och barn.
Att en sådan lagstiftning äger rum i afseende på skolundervisningen finner jag rikligt, och der är den också . inskränkt tili vissa bestämda förhållanden.
På detta ställe åter skulle en sådan rättighet stödja sig på ett ganska obestämdt och ganska vidt omfattande begrepp; om det medgåfves fattigvårdsstyrelsen att kunna inblanda sig i förhållanden rör:de barnens uppfostran och så vidsträckt, som detta begrepp verkligen kan fattas, tror jag ej att det 2 1 H. 60 4;4 Den i3 Mars e. ra.
. är på sin plats i delta moni.
Jag skulle likväl, hellre än att biträda den redaction, som Hr von Hohenhausen föreslagit, hvilken jag äfven anser vara alltför vidsträckt, emedan ordet uppfödas äfven skulle kunna afse den fysiska uppfostran, önska att ordet underhålla här antoges i stället för ordet uppfostra.
Det är såsom det heter, att man lefver icke allenast af föda, utan äfven af vård och uppfostran, och det bör dessutom bemärkas, att den vård barnet får i skolan ej vidtager förr än barnet fyllt 8—9 år enligt det beslut, som vi fattat om skolundervisningen, och der åtnjuter det för öfrigt undervisning endast halfva året.
Således hindrar ej detta behofvet af ett stadgande, alt fattigvårdsstyrelsen bör efterse barnens uppfostran och vård (såsom här äfven står).
Jag skulle önska, att man ej alltför mycket ville förändra §:n, och i detta fall isynnerhet begär jag propos. på bifall till delta morn., sådant det nu är af Ctsk:n föreslaget.
Jag åberopar de fall, som Hr von Hartmansdorff nyss omnämnde, eller andra likartade.
Det måtte väl vid sådana tillfällen böra vara fattigvårdsstyrelsens rättighet att skilja barnen ifrån föräldrarna.
Det kan väl sägas, alt föräldrarne kunna gifva dem underhåll, eller uppföda dem, såsom det heter, men det kan icke heller sägas annat, än att de missvårda barnens uppfostran; och som jag tror att delta uttryck är det rätta, så anhåller jag om bifall till morn.
Den förmodan, alt detta stadgande redan skulle vara upptaget om skolundervisningen, har den siste värde talaren upplyst ej vara grundad, alldenstund denna undervisning inträffar vid en annan tidpunkt af lifvet, än som här är i fråga.
Sjelfva rubriken på denna lagstiftning, nemi. fattigvård och fattigvårdsstyrelse, gifver tillkänna, alt den ifrugavar. styrelsens befattning ej kan angå annat än fattiga och ej får sträcka sig till dem, hvilka icke äro i behof af fattigunderstöd.
Nå väl! detta inom. böljar med orden: ”Om föräldrar, som icke åtnjuta fattigunderstöd” etc.
Hvad har då fattigvårdsstyrelsen med dem att göra, förr än de missvårda sina barn, så att dessa börjat tigga?
Om de det göra, då först inträder fattigvårdsstyrelsens function, att tillse huru sig dermed kan förhålla, och då äro föreskrifterna ganska riktiga och tillämpliga; men om barn, hvilkas föräldrar icke åtnjuta fattigunderstöd, ej tigga,— med hvad rätt intränger fattigstyrelsen då i undersökning om huru de uppfostras och skötas?
Fattigvården måtte väl vara en sak för sig, som ej får förblandas med något annat, och fattigstyrelsen måtte väl endast få att skafmed dem, som komma fattigvården till last eller som med Don 13 Mars e. ra. 475 tiggeri besvära församlingen.
Jag förnyar min begäran, att efter ordet barn må tilläggas orden: så att de med bettlande beträdas.
Jag tror att man med mycken försigtighet och verkligen lugn besinning bör gå till väga, vid öfverläggningarna om detta morn., och tänka sig alla de förhållanden af särdeles obehaglig beskaffenhet, som skola uppstå, om fattigvårdsstyrelsen inom församlingarna skulle komma att blanda sig uti huru barnens uppfostran af föräldrarna verkställdes.
Dermed har fattigvårdsstyrelsen alldeles icke något att göra, utan det tillhör prestersknpet och skolstyrelsen.
Vid barnens uppfostran till 7 års ålder är endast nödigt, alt de underhållas och vårdas, och dervid kan fattigvårdsstyrelsen endast tillse att dem ej brister nödigt underhåll.
Jag anser mom. kunna leda till oändligt många missförhållanden.
Den rättighet, som fattigvårdsstyrelsen derigenom skulle erhålla, vore ett orättvist intrång i föräldrarnes rätt att uppfostra sina barn och skulle föranleda en mängd chicaner; och å andra sidan kan jag ej se livart det skulle leda, om man till fattigvårdsstyrelsen öfverlemnade en mängd barn alt uppfostra, hvartill den slutligen ej skulle äga förmåga.
Alltså, om detta mom. kommer att qvarstå, yrkar jag, alt det tillägg, Frih.
Cederström föreslagit, nemi. ”så att de med bettlande beträdas,” måtte införas, och derjemte, enligt Frih.
Sprengtporten förslag, ordet underhålla insättas i stallet för ordet ”uppfostra, ’’ ty jag erkänner, att underhålla här är det rätta ordet.
Det är en ganska vansklig sak att gifva sig in på detta capitel, och jag tror att man bör betänka sig väl, för att ej stifta lagar, som gifva anledning till chicaner och processer.
Det är, om jag minnes rätt, i en föreg:de § antaget, att sockennämnden skall utgöra -fattigvårdsstyrelsen, och i det betänk., som angår sockennämnden, finnes äfven upptaget ibland dess åligganden, att den skall vårda sig om sedligheten och uppfostran i församlingen.
Således stå dessa §§ i fullkomlig harmoni med hvarandra, och jag skulle således tro, att den del af §:n, som innefattas i 4 morn, bör bibehållas.
Första mom. af i5 §:n i förslaget till författning rörtde sockennämnder lyder sålunda: ’’Sockennämnd för hvarje socken eller pastorat på landet skall, på sätt här nedan stadgas, utses att, hvar inom sitt samhälle, handhafva skole- och undervisningsanstalterna, fattigförsörjningen och allmänna helsovården, samt vaka öfver iakttagande af ordning och sedlighet och efterlefnaden af de i detta afseende af sockenstämma fattade beslut.” Jag tror mig således hafva bevisat, alt vi redan hafva antagit hvad man nu anser så vådligt att bifalla; ty detta mom. står i fullkomlig harmoni med hvad som i sådant afseende 4/6
Den 13 Mars e. m. redan är beslutadt.
Det säges att här endast är fråga om fattiga.
Det är sannt, men jag får dervid erinia, att man kan vara fattig på och behöfvande af annat än föda, nemi. vård.
Då detta mom. är lika med ett mom. i Fattigvårdscomite'ens betänk., så torde jag få uppläsa moliverna för detta sednare.
De lyda sålunda: ’’lJå det icke, genom fattiga föräldrars undseende eller liknöjdhet att yppa egen oförmåga att tillbörligen vårda sina barn, der deras villkor icke i öfrigt föranleda till fattigunderstöd, sådan vård må försummas, hafva comilerade i 16 §:ris 4 morn. föreslagit åligganden för fattigvårdsstyrelsen att härå hafva särskild uppsigt, så att, der behofvet det påkallar, fattigvården, äfven utan föräldrarnes anlitande, må träda emellan för barnens försörjning och bildning.” Således tror jag, alt mom. i delta fall är ganska riktigt.
Och förenar jag mig för öfrigt i hvad Hr Ribbing anfört om sockennämndens åliggande att handhafva sedligheten inom församlingen.
Ehuru jag visserligen i allmänhet är af den tanke, alt fattigvårdsstyrelsen bör gå till väga med en viss försigtighet och ej alltför mycket äflas att upptäcka fattigdom öfverallt, der den möjligen kan förefinnas, emedan äfven enskild omtanka skall blifva verksam, så framt ej en otidig hjelp mellankommer; så kan jag likväl ej biträda denna grundsats till den utsträckning, som Frih.
Cederström har åsyftat, nemi. att fattigvårdsstyrelsen inom en församling ej skulle taga någon slags kännedom om förhållandena, äfven inom sådana fattiga familjer, hvilka ännu icke visat sig såsom fattiga, derigenom att de utsändt sina barn att tigga.
På sådan grund kan jag ej förena mig i Frih.
Deremot vidblifver jag det förslag, som jag förut afgifvit, och hvari Hr von Hohenhausen instämt; ty äfven då i betänk. rör:de sockennämnderna en sådan mening influtit, som den, hvilken Hr Ribbing omnämnt, så är det ett allmänt begrepp, en allmän sats, hvilken ej har den stränga tillämpning och följaktligen ej är af samma betydelse, som denna redaction skulle innehålla, i händelse den an loges.
Dessutom är det alldeles nödvändigt, att i tvänne författningar, der det är fråga om styrelser, hvilka inom samma område hafva olika functioner, noga bestämma hvilka functioner, som tillhöra den ena eller den andra.
Jag kan ej inse något skäl, då man kan välja ett uttryck, som alldeles bestämdt motsvarar hvad man vill säga, nemi. att hur är fråga om fattigvård , och att således endast lindel hållet kommer i fråga, hvarföre man då skulle bibehålla ett annat uttryck, som kan gifva anleda, till en helt annan tydning, ty med orden ”oförmåga att dem uppfostra” skulle äfven kunna förstås bristen på moralisk förmåga hos föräldrarna alt uppfostra sina barn, och det är väl De ii i3 Mars era.
4/7 ej meningen, att fattigvårdsstyrelsen skall taga någon befallning dermed.
Sådant skulle likväl kunna inträffa, lill följe af det mindre bestämda uttryck, som i Utsktns förslag blifvit begagnadt.
Jag anhåller således, att detla mom. mätte få en redaction, som uttrycker hvad man vill säga.
Hr Cederschjöld, Robert T (teophron:
För min del instämmer jag med Frih.
Cederström deruti, att fattigvårdsstyrelsen ej har det ringaste alt skaffa med de föräldrar, li v i 1 kas barn ej beträdas med bettlande.
Då först inträder fattigvårdsstyrelsens rättighet att vidtaga någon åtgärd i afseende på barnen.
Jag tillstyrker således, lika med Frih. Cederström, att den första delen af mom. skulle lyda sålunda: ’'Om föräldrar, som icke åtnjuta fattigunderstöd, åsidosätta vården om sina barn, så att de beträdas med bettlande;” men den sednare delen af mom. borde i min tanke förändras till följande lydelse: skall styrelsen göra sig noggrannt underrättad om förhållandet, samt vidtaga de anstalter, som af be hofvet kunna påkallas.
Häraf skulle således följa, att i alla fall, då vanvårdnaden härleder sig af oförmåga bos föräldrarne att uppfostra barnen, måste alltid någon åtgärd vidtagas.
Jag tillstyrker alltså, att bela mom. malte komma att lyda sålunda:
Om föräldrar, som icke åtnjuta fattigunderstöd, åsidosätta vården om sina barn, så att de beträdas med bettlande, skall Styrelsen göra sig noggrannt underrättad om förhållandet, samt vidtaga de anstalter, som af behofvet kunna påkallas.
Derigenom uppfylles, såsom jag tror, helt och hållet det åsyftade ändamålet, att ifall föraldrar, sorn äga förmåga att underhålla sina barn, likväl vanvårda dem, sä att de beträdas med bettlande, så måste det vara fattigvårdsstyrelsens skyldighet att vidtaga åtgärder deremot, d. v. s., icke att lemna dem understöd, utan att tillhålla föräldrarne alt vårda sina barn, så att de ej hädanefter må besvära allmänheten med bettlande.
Cederström instämde i Hr Cedersclijölds förslag lill redaction af detta moment.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till antagande af Utsklns förslag till 4 morn. i i4 §:<>.
Sedan denna propos. blifvit besvarad med starka nej, blandade med många jo, oell Hr Landtm, derefter förklarat nej hafva öfverröstut ja, begärde Hr Råfelt votering.
Ad. lill contra-propos. i den blifvande voteringen behagade antaga Ur Cederschjölds redaclionsförslag.
Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposilion : 478 Dan i3 Mars e. m.
Den som bifaller 4 morn. i i4 §:n af Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.Utsk:ns förslag till stadga om fattigvården i Riket, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, erhåller detta mom. följande lydelse: ”Om föräldrar, som icke åtnjuta 'fattigunderstöd, åsidosätta vården om sina barn, så att de med bettla nde beträdas, skall styrelsen göra sig noggrann! underrättad om förhållandet samt vidtaga de anstalter, sorn af be hofvet kunna påkallas.
Efter voteringens slut, befanns att rösterne utfallit, som följer: Ja — i r.
Nej — 16. 5:te momentet.
Delta stadgande, hvarigenom det bestämmes att fattigvårdsstyrelsen skall under svårare år söka bereda arbete för de arbetsföre personer, hvilka ej sjelfve lunna sig sådant förskaffa, synes mig vara öfverflödigt, emedan denna skyldighet i alla fall dem åligger.
Dessutom har jag emot delta stadgande den väsendtliga anmärkn:n, att sådana personer derigenom skulle försättas i en slags säkerhet att påräkna dessa arbetstillfällen, som andra skulle dem förskaffa och ej sjelfve vinlägga sig så mycket som måhända eljest om arbetstillfällens erhållande.
Det är af detta skäl, som ännu mera faller i ögonen i nästa morn., som jag anser att begge dessa mom:r böra utgå, och således får jag till en början anhålla om propos. på att 5 mom. måtte borttagas.