Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till de Hrr, som hafva yrkat återremis af detta utlåt., på det att detsamma mätte uti Disk. undergå en ytterligare omarbetning, vågar jag hemställa, huruvida en sådan åtgärd nu vore tjenlig att vidtaga, dä vi vela, alt StatsUlsk. hitintills följt den praxis att, ifall 2 Ständ bifallit dess först afgifna utlåt., sedermera detsamma alltid vidblifva, och dä härtill kommer att riksdagens afslulande endast beror på della ärendes afgörande, vare sig genom bifall eller afslag, skulle jag tro alt den föreslagna återremissen endast skulle förorsaka en onödig tidsutdrägt, hvarföre jag icke Anner någon annan utväg för fattandet af ett riktigt beslut än att f. n. och i anseende till frågans outredda skick afslå Utsk:s utlåt.
Jag är öfvertygad att denna fråga vid en kommande riksdag ånyo bringas å bane och då blir det tillfälle att åt denna riksvigtiga angelägenhet egna en omsorgsfullare pröfning än som nu varit fallet.
På dessa skäl finner jag mig föranlåten, alt sedan jag i anseende lill den påtagliga skillnaden emellan de tvenne förslag, sora i nu föredragne punkt innehållas, anhållit om serskild propos. å dessa 2:ne förslag, nu tillstyrka R. o. Ad. alt neka sitt bifall till såväl den Irsta sora den 2:dra delen af punkten.
Det skulle i sanning erfordras
Rosenblads utomordentliga minne för alt rikligt kunna ihågkomma och till besvarande nptaga allt hvad som under ett par limmar härstädes blifvit emot nyttan och ändamålsenligheten af jernvägars anläggning i vårt land framfördt och anmärkt, isynnerhet af nämnde värde talare, hvars långa och vidlyftiga anförande närmast kan förliknas vid den expanderade ångan oti en ångmaschin, hvilken ånga till slut Den 27 Augusti f. m. kondencerar sig lill några få vattendroppar.
Af liela lians långa föredrag finnér jag endast några få saker förtjenla alt till besvarande uplagas.
Hr Rosenblad har till en början uttryckt sin saknad deröfver, att vi icke i dag se ibland oss Gr.
Anckarsvärd och Hr von Hartmansdorff såsom deltagande uti denna debatt; äfvensom Hr Rosenblad påmint R. o.
Ad., alt dessa 2:ne värde ledamöter, hvilka länge varit de förnämsta kämparne uti de 2:ne fraktioner, som fordom delat detta lins, vid förra riksdagen förenade sig för att bekämpa det då å bane bragta förslaget om en jernvägs-linie emellan Örebro och Hult.
Jag delar helt och hållet denna Hr Rosenblads saknad, ty då hade jag äfven denna gång, ifall det nu ifrågavarrde förslaget anlages, fatt vara vittne lili det glädjande skådespelet, alt R. o. Ad. icke låter någon fremmande opinion, den må nu komma från hvilket häll som helst, å sig inverka, när del gäller att fatta en öfvertygelse om hvad fäderneslandets sanna väl klafver.
Hr Rosenblad har börjat sitt anförande med att i mer eller mindre förtäckta ordalag framkasta en mängd stickord sä väl emot mig som andra deltagare uti detta företag.
Dessa lemnar jag alldeles ä sido och skulle hafva önskat att Hr Rosenblad mera hållit sig till sak än till person.
Jag vill i förbigående fästa upmärksamln ten på ett af de många misstag, Hr Rosenblad i sitt anförande begått, det nemi. då han säger att uti England Entreprenörerna endast uplänna planen för jernvägsanläggningarne.
Så är alldeles icke förhållandet, ty de utföra äfven företagen.
Deremot har Hr Rosenblad fullkomligt rätt deruti, all då dessa anläggningar först började att i England verkställas, glupska missbruk blefvo begångna, men dessa hafva blifvit af sednare tiders erfarenhet så fullständigt i dagen bragta alt jag icke tror, att något land skall vidare tillåta sådane få ega rum.
Uti England äro de åtminstone numera helt och hållet rättade, och spekulationen att anlägga jernvägar visar sig vara ganska vinstgifvande äfven för aktie-egarne.
Hvad åter angår frågan om ändamålsenligheten af jernvägars anläggande här i Sverige, så säger man ofia, alt dessa företag måste inskränka sig till en så liten skala relativt till England, alt någon egentlig nytta icke deraf kunde upkomma eller åtminstone icke motsvara de kostnader, som ett sådant företag mäste förorsaka.
Hr Rosenblad har i sådant afseende updragit en jemförelse emellan vattenkommunikationernes och jernvägarnes ändamålsenlighet uti vårt land och funnit de förras företräde obestridligt.
Det är mycket svårt att i hast fullständigt utveckla denna fråga, men jag tror likvisst mig med några få skäl kunna bevisa, att jernvägarne i afseende på deras nytta och användbarhet såsom kommunikationsmedel måste erhålla främsta rummet.
Till ådagaläggande häraf behöfver man endast ihågkomma, alt bär i landet äro under halfva delen af året vatten-kommunikationerna tillfrusna och således obegagneliga, under det att jernvägarne hela året om kunna oafbrutet begagnas.
Detta torde icke behöfva någon utförlig utveckling.
Att vid en frågas bedömande jemföra förhållanderne uti andra länder med dem, som förefinnas uti ens eget land är ganska riktigt och nyttigt, och det har aldrig varit min afsigt att påstå, att 440 Den 27 Augusti f. m.
Sverge måste hafva jernvägar endast derföre, att alla andra länder hafva sådana.
Jag har fullkomligt sett mig in tili de serskilda förhållandena uti vårt land i afseende å denna fråga, och måste bekänna, att jag efter mogel öfvervägande och sorgfälliga samt omständliga undersökningar kommit till ett helt och hållet motsatt resultat, emot hvad Frih. Palmstjerna, Hr Rosenblad och flere andra ledamöter af representationen trott sig finna.
Hrr hafva förmenat, alt
Sverige icke bör förskaffa sig ifrågavande kommunikationsmedel, derföre att rörelsen i landet ännu är för ringa i jemförelse med andra länders trafik, så att föga hopp finnes, att företaget skall kunna bära sig, samt all distanserne åro för stora, för att ett så kostsamt (ortskaffningsmedel borde bär i landet blifva införd!.
Jag deremot anser just dessa omständigheter utgöra de väsendtligaste skälen för nödvändigheten, att vi snart förskaffa oss dessa kommunikalionsanstalter, och man får icke vid frågans bedömande förblanda målet med medlet.
Just derföre att vårt mål är att framkalla en ökad rörelse i landet och lifligare omsättning af dess produkter, just derföre måste vi i första rummet förskaffa oss de lättade kommunikationer, sora göra ett sådant inåt möjligt alt upnås, och just derföre all våra distanser äro så stora, måste vi söka att förkorta dem, genom alt begagna oss af del snabbaste kommunikationsmedel som f. n. finnes.
Jag tror derföre alt när vi jemföra vårt land med andra länder, vi icke få begagna oss af den proporlions-lära Hr Bråkenhjelm här framställt, utan man måste tvertom taga i betraktande, att just uti ett folkfattigl land med stora distanser ett sådant kommunikationsmedel är nödvändigt, då tilläfventyrs uti ett (ätt befolkadl och litet land det vore en lyx.
Det ligger ju klart för hvar och en, som vill opartiskt och med eftertanka bedöma saken, att uti eli land, der folkmängden är ringa, man mäste förskaffa sig en annan kraft än menniskokraften, ifall man önskar, alt landet skall vinna någon större utveckling och förkofran, äfvensom att, när distanserna i detta land äro stora, det är så mycket nödvändigare att sä hastigt som möjligt genomlöpa desamma.
Sunda förnuftet säger mig också, att, om ett lands kommunikationer äro så beskaffade att de äro halfva delen af året för begagnande slängda, man måste vara betänkt på att upfinna och införa eli kommunikationsmedel, som man kan nyttja hela året örn.
Jag tror, att jernvägarne upfylla alla dessa fordringar.
En annan orsak, hvarföre det är olämpligt alt genom upslällande af analogier söka finna det rätta, är den, att jernvägarne i de olika länderna hafva eli olika pris, ty i det ena landet finnes det för många jernvägar, för att de alla skulle kunna bära sig och vice versa.
Min bestämda öfvertygelse är emedlertid, att det är högst vigligt, att vi snart få dessa vägar i gång här tili Sverge, och hvarje dag som vi dröja dermed anser jag vara en förlorad tid, som vi aldrig kunna återvinna.
Hr Rosenblad har talat om, huru liten qvantitet af varor skulle komma att föras på den projekterade jernbanan emellan Mälaren och Wenern, och derjemte mycket talat om hvad som föres eller borde föras på Götha kanal.
Jag vädjar till Eder, Mine
Hrr, om icke just de provinser, som jernvägen skulle komma att Den 27 Augusti f. ni. genomskära, äro kland de bördigaste och rikaste uti landet, oell om det icke just derföre är väl betänkt att tillskapa en lätt debouché för dessa orters produkter.
Det vore att tvifla på Hrrmes kännedom om verkliga förhållandet bär i Sverge, om jag skulle behöfva omnämna, hvilka enorma jernqvantiteter komma just ifrån de bergslager, som denna bana skulle genomlöpa; och man måste taga i betraktande, att dessa qvanliteler troligtvis skulle mångfaldigt ökas, om debouchén för dem klefve lånare och beqvämare, än som f. n. är fallet.
Hr Rosenblad bar sagt, alt det är mycket fördelaktigare att föra varor på kanalen än pä jernvägen: att man pä den förra kan gå med stora fartyg och slippa omlastningar o. s. v. Det sistnämnda kan hafva sin riktighet, men emedlertid mäste jag tillstå, att det förefaller mig högst märkvärdigt, att Götha kanal, hvilken nu så länge existerat, icke är mera begagnad för varutrafiken.
Det mätte ligga något fel amingen i sjelfva detta kommunikationsmedels användbarhet eller och uti dess administrerande.
Hr Rosenblad har jemfört den blifvande jernbanan i Norrige med den härstädes föreslagna och ansell den förra komma att medföra mycket mera gagn än den sednare.
Jag har en längre lid vistats uti Norrige och känner ganska väl till trakten, genom kvilken banan skall komma att gå, men jag får säga, att den produktion, som vi hafva vid Mälarens stränder är kaukse 20 gånger så stor som den omkring Christianiafjorden.
Norrska jernvägen är hufvudsakligen anlagd för transporten af det timmer, sorn hugges omkring de långa vattendragen inne i landet, såsom Mjösen nr. fl. andra, men timret är icke på långt när en så fördelaktig transportvara som de, hvilka vi hafva här vid Wenerns och Mälarens stränder, och den kan aldrig i värde jemföras med de produkter, som vi hafva alt föra på den nu föreslagna lilla länk af den stora jernvägskedja, som jag hoppas en gång skall komma alt dragas genom Sverige.
Att en sådan jernvägskedje skulle vara vårt land till den största nytta, derom är jag fullt och fast öfvertygad och vill ikläda mig fullkomlig ansvarighet för della projekt, som väckt så mycken munterhet, men pä samma gång så illa dold förtrytelse hos Hr Rosenblad.
Ja, Mine Hrr, jag har föreslagit anläggandet af ett hela Sverge genomgående jernvägsnät, men orsaken hvarföre jag anhållit om K.
M:s bifall å detta förslag var den, att jag icke ville hafva detta förslag från dess första början förfuskadt; och jag skulle kunna framdraga bevis derpå, att planen hade blifvit förfuskad, om jag icke deröfver hade fått en viss kontroll, huru liten denna kontroll än varit.
Ostridligt är, att, om man vill, att dessa anläggningar skola upfylla det dermed afsedda ändamål, böra desamma utföras efter en viss plan och uti en bestämd sträckning, och alt man icke, såsom nu skett, bör anlägga dem osammanhängande och utan att följa någon plan, såsom förhållandet måste blifva, när ett lands regering icke tager hand om saken utan densamma öfverlemnas till enskildta personer eller korporationers fria skön.
Såsom exempel härpå vill jag anföra, att, då första debatten om jernvägen emellan Örebro och Nora förevar ibland ortens innevånare, ville man, att banan skulle inrättas för hästkraft, men jag deremot föreslog, att derpå skulle användas lokomotiv kraft 442 Den 27 Augusti f. m. emedan de qvantiteter som forslas emellan Örebro och Nora äro så betydliga, att de förtjena föras med lokomotiv kraft, ehuru banans anläggande blefve dyrare än för hästkraft.
Den förra meningen segrade, och i följd deraf upgjorde jag kostnadsförslag»!, under beräkning alt hästkraft skulle användas.
Nu deremot vill man icke hafva en hästbana utan en lokomotiv bana.
Mitt kostnadsförslag för den nu ifrågavar:de linien emellan Köping och Hult är uprätladt, med beräkning för lokomotiver; men häromdagen, dä jag samtalade med en af de blifvande delegarne i företaget, sade han: ”Ni har upgjort kostnadsförslag^ för högt, jemfördl med del som upgjordes för Noravägen”.
Jag svarade, att skillnaden bestod deruti, att det ena förslaget afsäg en hästbana och det andra en lokomotiv-bana, men han påstod, att det var sak samma.
Jag deremot kan försäkra, att förhållandet är helt olika och att den bana, som en gång blifvit byggd för hästkraft, icke kan begagnas med lokomotiv-kraft.
Man tager råd, men följer dem icke.
Ilr Rosenblad har sagt, alt mina kostnadsförslag hvarken denna eller föreg.-de gång blifvit af vederbörrde auktoriteter granskade, samt åberopat ett sakrikt anförande af chefen för Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader i riket, hvilket anförande, inlaget i Kongl. Welenskaps-akademicns handlingar, skulle fullständigt hafva ådagalagt olämpligheten, af jernvägars anläggande här i landet.
Jag vill fråga Eder, Mine Hrr, om fullkomligt vitsord kan tillerkännas omnämnde upsals, när t. ex. det deruti npgifves, att kostnaden för milen skulle upgå till (500,000 r:dr b:co?
Milt af många så strängt klandrade förslag oplager denna kostnad endast till något mer än hälften af nämnde summa.
Kan man dä förundra sig öfver, alt jag icke gjort mig serdeles brådtom med alt fä mina förslag pröfvade af en person, som kan begå ett så groft misstag just i den fråga, som skulle underkastas bans granskning.
Man har bittert klandrat den väg, som ifrarne för delta förelag valt för att bereda detsamma framgång, och sagt, alt vi bordt i första rummet hafva vändt oss till Regeringen, hvarefter en fullständig propos. i ämnet, derifrån bordt till St.-ne aflätas.
Jag får härvid anmärka, att jag verkligen i första rummet vändt mig lill Regeringen och det för manga år sedan, och om Regeringen — ifall jag vågar så uttrycka mig — hade bättre upfattat hvad dess frid tillhörde och till R.
St. afgifvit propos. i ämnet, hade vi icke nu behöft beträda en annan väg, och jag för min enskilta del hade icke mäst föra ett sådant pinolif, som jag verkligen under 7 års tid fört; ty, Mine Hrr, när man med bela sin själs värma och ifver omfattat ett företag, hvars utförande man anser skola komma att befordra ens fäderneslands välstånd och förkofran, dä är det bittert och nedslående för sinnet att, utom alla de svårigheter och binder, som naturligtvis äro förknippade med ett nytt företag isynnerhet af så genomgripande art som detta, öfverallt möta motstånd och misstroende eller åtminstone liknöjdhet och en själsmördande långsamhet uti frågans behandling.
Man har dragit i tvifvelsmål, huruvida den nu föreslagna jernvägssträekningeu vore den bkst valde och lämpligaste till det första Den 27 Augost) f. m. 443 försöket pä denna väg uti en större skala.
Jag vågar med fullkomlig trygghet påslå, alt denna sträckning .icke allenast är den lämpligaste, utan äfven den enda rätta, såsom utstakad af naturen sjelf samt af det industriella intresset, ty man torde svårligen kunna bestrida, att icke denna väg, som kommer att förena Sveriges största insjöar, Mälaren och Wenern, och genom sidobanor till Askersund och Skebäck sätta 2:ne andra stora sjöar i beröring med hvarandra, måste komma att utöfva ett oerhördt inflytande på landels industri och lyftning till ett allmännare ekonomiskt välstånd.
Lättade kommunikationer äro nödvändiga vilkor för en lifligare rörelse, och jag är öfvertygad derom, att Götha kanal haft ett omätligt inflytande på Sverges förkofran, samt att den i många är kommer att bibehålla detta inflytande, och detta i ännu högre grad, ifall priset för forslingen å densamma nedsätles.
Hr Rosenblad har framdragit den stora underhållskostnad, som jernvägar fordra, men jag frågar, hvad har Götha kanal uti reparationer kostat?
Har den icke flera gånger under en lid af 6 veckor, ja till och med 2-.ne månader varit stängd för allmänna rörelsen, och när den icke kan begagnas under längre tidrymd än 6 månader på året, blir en sådan längre tids stagnation alltför kännbar.
Alt äfven reparationer å jernbanor tidtals måste ske, är väl sant, men dessa reparationer verkställas i allmänhet på en ganska kort tid och medtaga vid de Hesta tillfällen endast några få dagar, hvarunder icke en gång banorna be höfva slängas.
Hr Rosenblad har gifvit en snärt åt de upgjorda ritningarne, hvilka Utsk. gifvit det vitsord, att de voro ganska vackra.
Jag gläder mig öfver, att äfven jag i min ringa mån kunnat bidraga dertill, alt ritningar nu i Sverige upgöras sådana, att de kunna be skådas, ty om vi gå några år tillbaka, skola vi få se, alt ritningarne dä för tiden verkligen varit ganska ruskiga.
Som de personer, hvilka hafva upgjort ritningarne öfver det ifrågasatta arbetet, varit under min handledning, är jag slolt öfver, alt man finner ritningarne vackra.
Att de äro pålitliga, vågar jag påstå och är icke rädd för att låta dem granskas af de personer, K. M. dertill behagar förordna.
Man har påstått, att det vore lämpligast för Sverge alt begynna med en massa småbanor och icke genast kasta sig in uti ett så stoit förelag som ifråga var:de.
Jag deremot påslår, att det förra vore alt gå ganska orätt tillväga, ty säkert är, att de stora kommunikationerne måste förut bildas, och sedermera kan man börja att förena smärre banor med de stora linierne.
Om vi gå tillbaka lill jernvägarnes historia här i Sverige, finna vi, att det var jag, sorn först började alt agitera för de stora jernbanorna, och hade jag icke gjort det, skulle de smärre troligtvis aldrig hafva kommit i fråga.
Således har frågan om den stora jernvägen väckt tanken att anlägga smärre, och dessa hafva redan blifvit anlagda, innan planen om den stora jernvägssträckningen föranledt till någon påföljd i verkligbeten.
Dessutom är det en ovedersäglig sanning, alt, om man uttänjer ett arbete under en längre tid, blir samma arbete alltid dyrare, ån om man skyndsamt och, som man säger, med full 444 Den 27 Augusti f. in. pung bedrifvit detsamma.
Detta bevisas bäst genom exemplet af Götha kanalbyggnad, ty hade denna byggnad blifvit utförd, under möjligt kortaste tid, hade densamma bestämdt kostat y, för att icke säga .] mindre än den nu gjort.
Skulle man nu vilja årligen göra en bit jernväg i sender, skulle följden blifva den, att anläggningskostnaden ständigt ökade sig.
Frih. Klinkowström har sagt, att uti andra länder betalas en diyg afgift för begagnandet af chausseerna, och att del således blir uträkning att begagna jernvägarne.
Det första förhållandet eger likväl icke rum i alla länder, ty i Frankrike, t. ex. betalas icke någon chausse-afgift, och rörelsen på jernvägarne är ändock lika stor som i de länder, der denna afgift erlägges.
Frih Klinkowström har vidare påstått, alt det skulle erfordras en enorm materiel, för alt man skulle kunna föra fram ett större antal trupper pä jernväg.
Jag känner icke, huru Frihm npgjort sin beräkning, men det vet jag, att jag med en lokomotiv kan föra en bataljon, och det utan den aldra minsta svårighet.
Om vi nu antaga, att den ifrågaslälde jernbanan emellan Orebro och Hult skulle blifva försedd med 10 lokomotiver, skulle man på densamma kunna transportera 10 bataljoner, och detta på en tid af 3:ne limmar.
Om jag nu antager, att dessa lokomotiver hinna göra 4 reseturer på dagen, kunde man pä sistnämnde lid transportera 40 bataljoner, och detta vore väl i militäriskt hänseende ett icke origtigt resultat, som jag t vidar, att genom någon durchmarch skalle kunna åstadkommas.
Således och utan att behöfva vidlyftigt orda om de stora militäriska nperationerne, tror jag mig hafva tillräckligen ådagalagt nyttan af att en sådan kommuuikationsanstalt finnes.
På intet af de fartyg som kunna passera kanalen, kan jag föra mera än 500 man, och vi känna alla, hvilken skilnad i transportens hastighet förefinnes.
Lägger man härtill, att kanalen halfva äret är tillfrusen, måste man väl medgifva, att nyttan i militäriskt hänseende icke vore så ringa.
Man har förundrat sig öfver, att så stora svårigheter hafva mött anskaffandet af det till detta arbete erforderliga kapital.
Ja, Mine Hrr, så stora svårigheter hafva härvid mott, alt de Hrr, som talat derom, icke ens kunna föreställa sig vidden deraf.
Man har förvånats öfver, att detta kapital icke kunnat sammanbringas, ehuru
Ständme vid förra riksdagen garanterade företaget 4 proc.
I detta hänseende får jag förklara, att den utsatta tiden var för kort och den garanterade räntan för låg.
Det nu ifrågavande förslaget undanrödjer till en viss grad dessa svårigheter, och ifall jag verkligen skulle lyckas alt få detta företag utfördt, tror jag mig icke hafva förtjent de förebråelser, jag upbnrit för ett projekt, som skulle komma alt kosta Staten 10 mill.; ty vi måste ihågkomma, att
Staten efter 40 år blifver egare af denna bana, kanske utan att derföre hafva behöft betala annat än en i jemförelse med banans värde högst obetydlig summa, och icke några 10 milhr, som vissa talare så ihärdigt hafva ställt fram för våra ögon.
Man envisas att tro, att jernbanorna i Sverige icke skola komma att gifva den ringaste vinst, derföre att desamma i andra länder endast afkasta 3 ä 4 proc., och så kommer man genast fram med proportionsläran och säger, alt när Den 27 Augusti f m.
445 i länder, som hafva så och så munga milla- menniskor, inkomsten af jernbanorna är så ringa, så måste i det folkfattiga Sverige denna inkomst blifva så godt sorn ingen.
Mine Hrr, delta är alldeles grundfalskt räsonneradt, ty om vi t. ex. kasta blicken på England, så finna vi, att jernvägarne derstädes icke gifva oell icke kunna gifva mera än den vanliga räntan i landet, ty det är klart, att när flere jernvägar gå i samma riktning oell priset för begagnandet af den ena nedsätles, så måste äfven de andra följa exemplet, oell på della sätt kommer man slutligen till den minsta möjliga proportionen.
Detta är äfven lill en viss del förhållandet i Tyskland, ehuru lieie andre orsaker derstädes samverka lill den låga proc., jernbanorna afkasta.
En af dessa orsaker är den, all banorna blifvit för kostsamt utförda, oell afkastningen har blifvit derefter.
För att nu återk omma lill England, finnes det ej annat skäl, hvarföre de stora jernvägarne derstädes f. 11. gifva mindre afkastning än för några år sedan, det nemi. att vid den tiden eller omkring år 1847 herrskade den vunnen all öfverallt anlägga smälinier, hvilka ansågos vara de förmånligaste, och när nu de stora linierim började anläggas, måste dessa liniers egare, för att draga bela rörelsen till dessa linjer, upköpa alla smålinierna och garantera dessas egare 5 ä 6 proc. i evärdliga tider för de derå nedlagda kapitalen.
Följden deraf bar blifvit den, att, då rörelsen icke kunde updrifvas till en sådan höjd, alt den kunde icke blott belacka sä stora omkostnader utan äfven lenina eli betydligare öfverskott, den börda, de stora jernvägslinierne åtagit sig, f. n. blifvit för tung att draga.
1 Sverige deremot är jag öfvertygad om, alt ett motsatt förhållande skall komma att ega rum, och det förslag, jag baft äran framlägga, är til! siffran ganska lågt, jemförd! med den effekt, jag väntar af företagets verkställande, hvilken effekt bör i förhållande till det nedlagda kapitalet blifva betydligt större än i England.
Härjemte får jag äran nämna, att man å sednare tider upfunnit så betydliga förbättringar vid jernvägarnes konstruktion och åtskilliga dertill börande detaljer, att underhållskostnaden kunnat sjunka från 92 till endast 20 £ St. på Engelska milen.
Man bar frågat, hvilka varor vi hafva att föra på en jernväg emellan Mälaren och Wenern, så att densamma skall kunna bära sig.
Det är mycket svårt alt uti ett land, der den allmänna rörelsen på vägarne på intet vis kontrolleras, beräkna, huru stor rörelse man kan vänta sig på en påtänkt väganläggning.
I andra länder, der chaussee-afgift erlägges, kan maD deremot komma till en ganska noggrann beräkning af den rörelse, som på en vägsträcka eger rum. flät- uti Sverige sakna vi alldeles några tillförlitliga upgifter i detta hänseende.
Uti en af mig för några år sedan utgifven brochyr ang:de jernvägsanläggningen emellan Orebro och Hult, har jag framlagt en så tillförlitlig tablå ofver den dåvartde transporten af varor på denna vägsträcka, som jag kunnat åstadkomma efter en vidlyftig brefvexling såväl med embetsmyndigheler som enskilda personer.
Af denna tablå finna vi, att på denna vägsträcka forslas årligen cirka 70,000 Sk#
Stångjern, 30,000 Sk#