Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En del af de ämnen han vidrört* ligger utorti Deri i Martii. kretsen af mitt bedömmande; en annan del åter synes mig mer eller mindre främmande för hufvudfrågän, i den mening åtminstone jag den. samma uppfattat.
Den värde Talaren önskar besparingar på Minister-Staten; lian föreslår indragning af alla extra-ordinaire Envoyé-bestäliningarne i främmande Länder, med undantag af tvänne, samt tror de indragna Ministrames åligganden af Chargé d’Affairer kunna bestridas.
Att under en epok af förlägenhet söka besparingar öfverallt der anslag finnas, måhända icke i hopp att vid hvarje framställning lyckas, men i förmodan att någorstädes vinna ändamålet, är visst ingen ovanlighet.
Men 0111 vid förslaget af en särskild och bestämd besparing någon gjorde sig sjelf följande frågor; ”Är den uppgifna besparingen möjlig?” och, detta förutsatt, ”vöre dess verkställande nyttigt för Staten och det Allmänna?” samt blefve då den enskilta öfvertygelsens svar på dessa frågor, nekande; då tyckes denne någon vara skyldig att utveckla sina motskäl, om an i fara att mota den mindre gynnsamma känsla hvarmed ett besparingsförslags motståndare torde åhöras.
Till dess utredande lärer höra att undersöka: i) huruvida den önskade bestämningen af beski«kuinganie samt af dc petsouers politiska Den l
Ahrs, värdighet so® dervid nyttjas, icke är specialitet, som alltför nära rörer Kronans prerogatif; 2) huruvida den i allt fall vore lämpelig i allmänna ärendernes nu varande skick; samt 5) huruvida, äfven med undanrödjande af denna vidsträcktare åsigt, en sådan bestämning, med afseende på sakens särskilta natur och på Rikets vanliga förhållanden till utländska Magter, vöre förenlig med dess värdighet och interesse.
Hvad den första frågan vidkommer, tror jag RegeringsFormen, både i ord och anda hafva till Konungen allena öfverlemnat ledningen af de så kallade ministériella angelägenheterna.
Huru denna otvungna ledning vore verkställbar, om en sakernas ordning gåfves, hvilken nödvändigt skulle inskränka valet af personer, som Kongl.
Majit ville nyttja till diplomatiska värf, kan jag icke rätt fatta.
Minst af alla vore den möjlig att införa i utrikes Ärenderna, hvilka vid hvart enda händelsernas skifte kunna ombyta håde local och vigt och omfattning.
Jag vet väl att en dylik specialitet blifvit antagen i en af de sist tillkomna constitutionella Regeringarne; men detta skedde vid en fullkomlig omskapning af hela Stats-systemet, och jag tror vårt lands Grundlagar äga en vida mer Monar - Den I Martii, kisk syftning än StatsFörfattningen i det land der denna och andra förändringar timat.
Ständer hafva äfven alltid erkänt principen af Konungens ensamma rättighet i afseende på allt hvad till
Diplomatiska ärenderna. hörer; och ett kraftigt bevis derpå är just det anslag för MinisterStaten, hvilket i rund summa blifvit till Hans Maj.ts fria disposition öfverlemnadt.
Hvad den andra frågan beträffar, huruvida förslaget i allt fall vöre lämpligt i afseende på den allmänna politiska ställningen, vädjar jag tili Högloll.
Ridderskapets och Adelns upplysta bepröfvande, om tiden, sättet, omständigheterna nu vore väl valda.
I ett allmänt tillstånd af oro och ovisshet om dels anade, dels förborgade öden; under ständigt växlande farhågor och förhoppningar, sprittande rörelse och skenbar hvila; med brytning af tänkesätt hos Folken och skiljaktiga interessen emellan Staterna, är det omöjligt att bestämma hvarest bedrifvandet af vårt Fäderneslands angelägenheter, är eller blifver vigtigast.
Mycket vore härvid ött tillägga: men skälen sorn återhålla ifrån all utveckling, äro lätt insedda.
Har jag i detta hänseende icke redan lyckats att fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, skulle den ut - fkn 1 Martti^ förligaste uppställning af politiska hypothesev föga yerka på des^ öfvertygelse, Slutligen återstår att utreda tredje frågan , filer- huruvida den föreslagna indragningen vo
Man tillstyrker bibehållandet af Ministrar vid tvenne stora Hof.
Dessa äro visserligen för Sverige de vigtigaste, toen icke en• saarni vigtig^.
Det gifves liera
Mag ter af första yangepj och yid åtskilliga
Hof finnas införda Ordningar, seder oell bruk, hvilka dervarande Svenskar måste underkasta sig, af samina skäl font vi kräfva Utlänningars, aktning för hvad hos, p.ss, f enahanda väg är pfligt- Ifetfa bär en stor och ofta skiljaktig inflytelse på en Ministers eller en Chargé d*Affaire& verkningsförmåga.
Yisserligen utgör dep personliga skickligheten ett Imfvudvilkor• peli frågan finge s^ kerf en annan riktning, om hvarje Minister ansa ges vara oskicklig, samt deremot hvarje Chargé* d’Affaires förmodades, utrustad m.ed stora egen. skaper, Men billigheten fordrar, att åtminstone utgå ifrån förutsättningen af/tfn förmåga, helst pm någon skillnad vöre att förmoda, troligheten snarare skulle synas vara filt fördel af en lang* re erfarenhet, föryärfyad i flera grader af samma yrke.
Mert nied denna förutsätta likhet i kunskaper och talanger , kan förenäs mycken phkhet i tillfällen och möjlighet att göra dem gällande.
Länder finnas, der politiska verksamheten icke ensamt är inskränkt inom murarna af ptt confcrcnsrum; der mycket ses, läres, utVätfas i sallskapslifvets niångfalldigt sammansattai Den | Mai't ii. kretsar: och samma skicklighet i Cabinettet åtföljes icke alltid af samma inflytelse i Salongen, en inflytelse, till hvilken högre Samhälls-, värdighet och längre vana nödvändigt mäste bidraga, Jag säger ingalunda alt sådant är rätt; jag yågar blott tro att $d är, hälst när detta lämpas till några stora
Idof på längre afstånd ifrån Sverige.
Betraktar man åter sådana Magter som med vårt Fädernesland äro i grannskaps.- förhållanden, gälla dessa skäl kanhända mindre, men ersättas af andra.
Man skulle tro, att den mängd af vanliga eller så kallade kuranta ärender sonr vid dessa beskickningar förefalla, lika yäl kunna uträttas af en Tjensteman med underordnad värdighet, sam af en med högre.
När olikheten i afseende på det coaventionella förhållande sorn kaflås rang, är allt för stor emellan den diplomatiska Agenten och den Embetsman, med hvilken lian har att underhandla, uppstår ofta pog för den förra nödvändigheten sitt mera omgång och skriftligen bedrifva ärendpr, sorn af en Minister lättare och muntligen kunna afgöraa, ej sällan ined undvikande af mångå små missförstånd sorn den idkeliga skriftvexlingen kan alstra, utur det goda skäl, att Verbo. vo~ lant, &cripta maneiit.
Fyrationdeanåra Häftet.
Tryckta hes Johan Hörberg, r 833.
Måndagen den 2 1 Sept. 1829.
Plenum klockan g Förmiddagen.' • • Öppnades Herrar Electorers Lista till val af en Ledamot uti Stats-Utskottet efter N:o 220.
Friherre Palmstjerna, Carl Otto, och en Ledamot uti Banco-Utskottet efter N:o i543j Herr Hederstjerna, Erland; och befunnos hafva blifvit utsedde: till Ledamot i Stats-Utskottet’.
N:o 1313.
Herr Ehrenpreus; Fullmägtig Herr Riben., Carl Wilhelm; och till Ledamot i Banko-Utskottet: N:o 2181.
Herr af Segerström; Fullmägtig Herr Lagerheim, Eric Julius.
Å nyo foredrogs Kongl. Majrts, den 11 dennes aflåtne, och den 17 derpåföljde på bordet lagde, Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående ålder för dem, som af HofRätterne till
DomareEmbetels ulöfvande förordnas. 42 H. 1 * 4 Den 21 September f. ra.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag
Isan ej annat än instämma i framställningen af den betänklighet, som Högsta Domstolen och Konungens Rådgifvare yttrat, den nemligen, att HofRätlerne ej blifvit hörde, huruvida tillräcklig tillgång finnes på skicklige ämnen vid den föreslagne åldern, att förordna till Domare-förrättningar.
Jag anhåller, att Lag-Utskottet måtte vara betänkt på någon utväg, hvarigenom IIofRätterues utlåtande i ämnet kunde infordras.
Likväl får jag fästa nppmärksamlieten på den omständighet, att StatsRådet alternatift endast begärt, att Presidenterna skola höras; rpen så länge HofRätterne äro Collegiala Verk, oell ej endast Bureauer, tror jag att hela corporationen bör höras, och ej blott Presidenterne.
Denna anmärkning anhåller jag måtte få åtfölja remissen.
Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, fann Ridderskapet och Adelil för godt remittera såväl Kongl.
Maj:ts ofvannämnde Nådiga Proposition, som Herr Crusenstolpes i anledning deraf afgifne yttrande, till Lag-Utskottet.
Föredrogos å nyo och remitterades till Lag-Utskottet:
Maj:ts den 11 dennes aflåtne, och den 17 derpåföljde på bordet lagcle, Den 21 September f. m. 5 Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående tillägg uti a5 Cap. 5 §.
RältegångsBalken; Stats- och Bevillnings- U(skotten : Kongl.
Maj:ts, den ii dennes allåtne, och den 17 derpå följde, på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående vilkoren för Saltpettergärdeus upphörande.
Då, enligt föredragnings-ordningen, nu kommer i fråga att nfgöras den StatsReglering, som intill nästa Riksdag skall blifva gällande, bar jag trott mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på, i hvad belägenhet Ridderskapet och Adeln går att fatta detta beslut.
Ridderskapet och Adeln bar för sin del beslutit myntbestämningen; men ännu är icke afgjordt sättet, huru den skall verkställas, och det kan icke nekas, att äfven sättet ansenligen verkar på det beslut vi nu gå att fatta; i alla fall, enär 2 Stånd stannat emot 2 i sjelfva saken, så att 2:ne återremitterat, och arne bifallit frågan, vet Ridderskapet och Adeln icke, hvad beslut i detta afseende af Rikets Ständer kan komma att fattas.
Jag föreslog förra gången, att Ridderskapet och Adelil mätte besluta, att icke företaga StatsRegleringen, förrän Myntbestämningen blifvit afgjord.
Detta förslag biel’ förkastadt, och jag skall ej nu söka att 6
Den 21 September f. m. upprifva Ridderkapets och Adelns heslut.
Men jag vågar underställa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, om icke för consequensens skull af heslutet, såsom en billig omvårdnad, att icke skatterne måtte ökas genom omständigheter, hvilka vi ej kunna förutse, och hvarigenom de kunde blifva odrägliga, om, säger jag, för dessa orsakers skull, det icke vore nödigt, att vid StatsRegleringens uppgörande foga det tillägg, att de anslag Ridderskapet och Adeln för närvarande går att besluta, äro grundade på Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut om Myntbestämningen, samt att, om detta beslut icke skulle blifva Rikets Ständers, i8a3 års StatsReglering, med de förändringar, som äro följder af redan fattade beslut, då kommer att intill nästa Riksdag fortfara.
Jag bör förklara, hvarföre jag föreslår i8a3 års StatsReglering såsom det beslut, vid hvilket man bör hålla sig.
Jag hade trott, att, då man bör förekomma brådskande förändringar, bade man tillräckligen afsett det allmännas bästa, och tjenstemännens löner, när man tryggade dem, att uti det beståndande ingen förändring skulle komma att äga rum, men att det var min billiga pligt såsom representant, att motsätta mig alla förhöjningar, tills man vet, att man ej underkastas den förändring, att det kan blifva en försämring till olycka antingen för dem, som uppbära lönerne, eller för de skattdragande.
Utur denna åsigt an - Den ai September f. m. 7 håller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till Ståndet i detta afseende, icke för att söka upprifva ett beslut som är fattadt, ty detta är ej samma sak, ej eller i tro, att min mening blir den gällande, men derföre att jag anser Ridderskapet och Adeln vara det Stånd, som har högsta pligterne i detta afseende, i följd af sitt fattade beslut, och sin sammansättning, enär Ståndet består af de klasser, hvilka skola draga nytta af löneförhöjningen, och Ståndet derföre bör inhämta de öfriga Ståndens afgörande om Myntregleringen, innan det påtvingar en förhöjning.
Den proposition jag föreslår, är: att denna StatsReglering må varda gällande endast i det fall, att Ridderskapets och Adelns i afseende å Myntregleringen redan fattade beslut af Rikets Ständer antages; men att i annor händelse i8a3 års StatsReglering kommer att uti allt, hvad som icke annorlunda blifvit af Rikets Ständer förordnadt, intill nästa Riksdag förblifva gällande.
Friherre Cederströnij Jacob: Jag bestrider Herr Hjertås förslag, som jag anser orättvist i uppställningen, och skadligt till sina följder.
Embetsmännen hafva sedan 1809 åtnjutit sina löner efter en Stat, som uppgjordes, då cursen ej steg öfver 60 sk., och då man ansåg äfven en sådan cursens höjd endast temporair; nu är cursen deremot *22 sk.; och jag frågar om icke, enär Em - 8 Den 21 September f. m. betsmännen derigenom förlorat så betydligt, en löneförhöjning nu måste anses behöflig, ehvad Mynthestämning kommer att ega rum eller icke.
Under bestridande af förslaget, begär jag votering, i händelse min mening icke derförutan befinnes vara pluralitetens, och anhåller, att contra-propositionen må innefatta, att Herr Hjertås förslag anses böra förfalla.
Då jag för min del anser SlatsRegleringen kunna företagas till afgörande, oberoende af beslutet rörande Myntbestämningen, anhåller jag att i korthet få anföra mina skäl för denna mening.
Om, emot hvad man bör önska och hoppas, en Myntbestämning vid denna Riksdag ej kommer att beslutas, uppstår, såsom följd deraf, ett af följande 3:ne alternativer: antingen skall Bancosedlarnes värde fortfarande försämras, eller någorlunda bibehållas vid den punkt, der det för närvarande är, eller ock ändteligen betydligen förbättras.
I första fallet, eller i händelse Sedelmyntet ytterligare försämras, blifver förhållandet det samma som vid alla föregående StatsRegleringar, dervid Ständerna beviljat anslag i ett obestämdt mynt, att nemligen anslagen blifva mera otillräckliga, än vid beviljandet varit påräknadt, och härutinnan kan ej finnas något skäl för vägran af de anslag, som anses nödvändiga.
I andra händelsen, eller för det fall, att Banco - Den 21 September f. m. 9 Sedeln skulle bibehållas vid sitt nu varande värde, finnes ej heller något skäl emot beviljandet af de nya anslag, som i och för sig sjelfva nu befinnas behöfliga; Och det är således endast i den sista händelsen, eller om BancoSedeln undergår någon större och hastig förbättring, som invändning med skäl kunde göras emot de nya anslagen, enär de derigenom skulle vinna en obillig och opåräknad tillökning.
Men förhållandet blir i sådant fall detsamma äfven i afseende på de förut beviljade anslagen, hvari någon ändring nu icke är i fråga , och olägenheterna för de skattdragande skola då, efter min öfvertygelse, blifva så stora, att Ständerna inom kort mäste sammankallas, för att omreglera så väl de äldre som de nyare anslagen.
På grund häraf finner jag ingen betänklighet, att, utan det vilkor Herr Hjerta framställt, företaga pröfningen af hvad till Statens reglerande kan finnas nödigt och nyttigt.
Jag underställer Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln, om icke det vöre lämpligare, att, innan de numererade hufvudtitlarne företagas till afgörande, StatsUtskottets svar på de anmärkningar, som blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande N:o 124, i anledning af någre i Kongl. Maj:ls Nådiga proposition om StatsVerkets tillstånd och behof före - IO Den 2i September f. m. komne allmänna frågor, eller det så kallade princip-betänkandet må komma under pröfning.
Om jag ej bedrager mig, skedde äfven föredragningen förra gången i denna ordning.
I detta Betänkande förekommer Utskottets besvarande af min motion, som första gången reservationsvis åtföljde Betänkandet; att nemligen Utskottets förslag till ökade
Statsutgifter icke måtte företagas till slutligt afgörande, förjf än den väckta frågan om värdet af det gångbara myntet blifvit afgjord.
Denna motion understöddes här af Herrarne von Hartmansdorff och Tham, Wolrath; likaledes har en stor del af BorgareStåndet och en Ledamot af BondeStåndet yrkat detsamma, i afseende på de föreslagne Löneförhöjningarne.
Häröfver yttrar sig Utskottet sålunda: ”Enär, till grund för den Myntbestäm”ning, som redan blifvit Rikets Ständers ”pröfning underställd, man antagit, hvad ”icke synts vara ogilladt, att i R:dr Silfver ”skall beräknas efter 128 sk.
Bancosedlar, ”och genom .samma bestämning således endast sökt vinna en stadga i det förhållande emellan Silfver och Sedlar, som nu ”eger rum; anser Utskottet verkställigheten ”af en sådan bestämning icke förändra he”hofvet af de vid Statsregleringen föreslag”ne nya anslag, desto mindre, som just be”rörde Myntförhållande, i förening med andre vid hvarje serskildt fall uppgifne anledningar, påkallat deras tillstyrkande; liva - Den 21 September f. ra. ii ”dan Utskottet skolat tillkännagifva den öfvertygelse: att, de nya StatsUtgifter, Utskottet tillstyrkt, äro nödvändigeSom jag reserverat mig emot denna Utskottets åsigt, öfverlenmar jag åt andra att pröfva, huruvida Utskottets slutsatts, att de nya Statsutgifter Utskottet tillstyrkt äro nöd'vändige, står tillsammans med Utskottets premisser, att den antagne Myntbestämningsgruuden af 128 sk.
BancoSedlar mot 1 R:dr Silfver icke synes vara ogillad.
Mig synes, att denna fråga först bör afgöras, och att Ridderskapet och Adeln, genom ett beslut öfver detta Utskottets yttrande, må bestämma, om de nya Statsutgifter, som Utskottet föreslagit, böra utgå, utan afseende derpå, att Myntbestämningsfrågan ej hunnit längre, än att icke synas vara ogillad.
Mig synes, att beslutet borde så fattas, att sedan Ridderskapet och Adeln för sin del ansett 128 sk.
BancoSedlar böra motsvara 48 sk.
Silfver, går Ridderskapet och Adeln nu att besluta öfver Statsutgifterna under förbehåll, att det föregående beslutet af de andra Stånden bifalles; ty om så icke sker, tror jag det vara Ridderskapets och Adelns rätt att säga, det dess villkorliga beslut skall förfalla.
Jag tror, att den åsigt jag nu yttrat, tämligen öfverensstämmer med syftemålet af Herr Hjertås förslag, och jag hemställer således, örn icke den åtgärd jag föreslagit torde finnas lämpligast. 12 Den 21 September f. m.
Det så lia 11 a de princip-betänkandet, sorn Grefve von Schwerin begärt till föredragning före Tlufvudtitlarne, skulle, i händelse det bifalles, göra ali öfverläggning om hufvudtitlarne öfverflödig, just till följd af den upplästa meningen deri, som slutar med den förklaring af Utskottet, att de nja Statsutgifter Utskottet tillstyrkt liro nödvändige.
Ty har Ridderskapet och Adeln en gång beslutat, att dessa StatsUtgifter äro nödvändiga, återstår helt enkelt, att de skola på Stat uppföras, och, i den mån Statens ordinarie inkomster dertill äro otillräcklige, genom bevillning utgå.
Sådan är Grundlagens ordalydelse, och sådan skulle följden blifva af den ordning för föredragningen, som Grefve von Schwerin föreslagit.
Det ifrågavarande princip-betänkandet innehåller för öfrigt endast generela reflexioner af Utskottets pluralitet, med åtskilliga reservationer i behörig form, och det står således hvar och en öppet, att vid hvarje serskild punkt af Statsregleringen följa den ena eller andra i detta Betänkande yttrade åsigten, och taga den tilt grund för ett yrkande af bifall, afslag eller förändring af Utskottets förslag uti de tio hufvudtitlarne.
Men att företaga detta Betänkande till direct pröfning, finner jag oformligt; ty del kan hvarken bifallas eller afslås, enär man genom ett afslag skulle säga motsatsen af hvad Utskottet yttrat, eller att de nya föresiagne Den 21 September f. in.
Statsutgifterna icke voro nödvändige, och således råka i samma olägenhet, soia genom bifall, det vill säga, att utan pröfning af hvarje serskild utgift hafva fält ett omdöme öfver samteliga, hvilket ingen lärer kunna påstå vara lika tillämpligt på alla.
.Tåg hemställer derföre, att princip-betänkandet må läggas till handlingarne, och endast tjena till ledning vid bedömandet af hvarje serskild uti Statsregleringen förekommande punkt för dem, som vilja antaga de åsig-* ter, hvilka här blifvit yttrade antingen af Utskottets pluralitet eller bland någon af Reservanterne; ty endast på detta sätt förekommer man det hinder, som detta Betänkande i annat fall lagger för den fria pröfningen af hvarje punkt för sig.
Jag har redan tillförene på detta rum gifvit tillkänna min öfvertygelse om vigten af en myntbestämning, såsom det enda medlet att efter en långvarig oreda återföra stadga och förtroende i alla penningförhållanden så väl till Staten, som emellan enskilde, och jag har äfven vid samma tillfälle yttrat det hopp, jag hyser, att genom en allmänt bibringad rigtigare åsigt öfver detta ämne ett beslut vid denna Riksdag skall fattas, som, då det å ena sidan gifver ett bevis på förtroende mellan Konungen och folkets ombud, åden andra, skall lugna väckta farhågor, för det närvä - Den ai September f. m. rande, oell betrygga emot framtidens.
Då jag således instämmer med Herr Hjerta om vigten af ett beslut i myntbestämningsfrågan, kan jag likväl icke förena mig med honom om det vilkor eller den slutföljd i afseende på Statsregleringen, som han derifrån velat draga.
Jag tror, att detta villkor, om del icke bokstafligen strider mot Grundlagens ord, åtminstone strider mot dess utsagda mening och det bruk, som hit— tils blifvit följdt.
Grundlagen ålägger StatsUtskottet, att vid hvarje Riksdag inkomma med förslag till Statsregleringen, och denna pligt har Utskottet äfven uppfyllt.
Men då Utskottets förslag för andra gången förekommer, bjuder så väl 56 §.
RegeringsFormen, som 49 §•
Riksdagsordningen, att det skall till afgörande företagas, och i 53 och 54 §§.
Riksdagsordningen finnes vidare föreskrifvet, huru det bör tillgå, när ett ämne slutligen skall afgöras och ett definitift beslut fattas; men ingenstädes står här nämdt om vilkorliga eller alternativa beslut, hvilket utvisar, att fattandet af sådana beslut ej kan vara förenligt med Grundlagens mening.
Utom det oformliga, som jag på denna grund finner uti Herr Hjertås förslag, skulle det ock medföra en tidsutdrägt, som i sanning nyttigare kunde användas för andra Riksdagsärender Ty om, vid det beslut Ridderskapet och Adeln går att fatta öfver den Statsreglering, som af StatsUtskottet blifvit föreslagen, skulle fästas det villkor, Den 21 September f. m. i5 att, i händelse ingen myntbestämning kommer att äga rum, i8a3 års Statsreglering skall anses gällande, med undantag af de särskilda beslut, som vid denna Riksdag redan äro fattade eller kunna fattas, så skulle i sjelfva verket bela öfverläggningen om Statsregleringen förlora en stor del af sitt intresse, genom beslutets tvifvelagtiga tillämpning, och osäkerheten om dess verkställighet skulle må hända lägga band på den fria pröfningen; hvarjemte ett sådant villkor skulle kunna förebäras vara ett försök att inverka på de
Stånd, som ännu icke yttrat sig i myntbestämningsfrågan.
Jag får härtill ytterligare lägga att 56 §.
Regeringsformen väl tillåter förändringar af ett Utskotts förslag, som andra gången återkommit, men icke att hela förslaget utbytes mot ett förslag från annan Riksdag, åtminstone icke utan en alltför vidsträckt tolkning af ordet förändringar; och då Herr Hjerta velat att i8a3 års Statsreglering skulle förklaras gällande, med undantag af de redan tagne beslut, lärer väl, oagtadt denna slumpande proposition, meningen vara att i8a3 års Statsreglering skulle å nyopröfvas, och vi således vid samma Riksdag erhålla tvänne Statsregleringar, ehuru Grundlagen ej förutser mer än en.
Då en mängd olikheter och invecklade förhållanden, som härigenom skulle uppstå, och hvilka först borde af StatsUtskottet utredas, otvifvelagtigt skulle medföra stora olägenheter, och då jag 16
Den 21 September f. m. derjemte hyser det hopp, att myntbestämningsfrågan skall blifva på ett tillfredsställande sätt afgjord, utan de vilkor man derföre sökt utfästa, kan jag ej annat än tillstyrka afslag å Herr Hjertås framställning.
Med Friherre Cederström kan jag ej instämma deruti, att det så kallade principbetänkandet endast bör läggas till handlingarne; ty jag tror, att detta Betänkande icke innehåller blott grundsatser och reflexioner, utan äfven vissa slutsatser innefattande preliminära beslut, sorn icke kunna förbigås, såsom Utskottets yttrande öfver de indelta Lönernas indragning och förvandling till contanta penningelöner i silfver, öfver beräkningsgrunden för den under penningelöner inbegripne Spannemålen m. m.
Hvad åter Herr Hjertås förslag beträffar, så hade jag för min del visserligen önskat, att myntbestämningsfrågan varit afgjord, ej allenast innan regleringen af Statens utgifter företogs till afgörande, utan ock innan beräkningen af Statens Inkomsttitlar bestämdes; ty äfven på dessa har myntvärdet inflytande.