Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har tillstyrkt, att förbud för någon varas in-eller utförsel icke må äga rum: det är detta, som blifvit så bittert och så häftigt klandradt, — men det är ock delta, som jag för min del godkänner; och jag beklagar, att då Utsk. funnit grundsatsen riktig, Utsk. deremot ansett sådana omständigheter vara för handen, att den icke förrän efter 4 års förlopp skulle kunna tillämpas, och äfven då på ett ofullständigt sätt.
— Min öfvertygelse är, att om man icke lyckats bibringa de näringsidkande sjelfva ett oriktigt begreppom hvad som är deras intresse, så skall del icke medföra någon menlig verkan att genast utbyta förbuds-systemet mot ett skyddstull-systeme; och min öfvertygelse i detta fall grundar sig icke, för att nyttja en värd talares uttryck, på ”nakna och kalla theorier,” utan på erfarenhet.
Ar 1823, då, för alt begagna samme talares yttrande, ’’den första stölten gafs åt näringarna,” men då, efter mitt omdöme, det första och största steget gjordes på den väg, sorn leder till ordning i näringarna och en förbättrad tull-lagstiftning, — vid riksdagen nämnda år, säger jag, hörde jag äfven till delas antal, som häpnade för de skräckbilder, som då framställdes, desamma som man åter låter framstå i en lika afskräckande skepnad; men det dröjde icke länge, innan jag fann mitt misstag, ty jag kunde ej undgå att inse, att under de år, sorn närmast följde på denna förändring, utvecklade sig de näringar, som voro för landet naturliga, vida mer än de gjort under de flera decennier, som de hägnades af förbuds-systemet.
Det är icke lång tid sedan jag hyste den förmodan, alt allmänheten i detta fall ägde samma tanke, som jag, men nu är jag öfvertygad om motsatsen, och skall derföre, sedan jag haft tillfälle tillkännagifva att jag icke förändrat åsigter, så myckel mindre påyrka deras godkäu - 35o Den 29 J uli f. m. namie nu, som jag är säker, att den dag nog kommer , då de göra sig gällande, och jag dessutom aldrig förbiser att om man påtrugar nationen reformer, så förfelas det med dem åsyftade ändamål.
Jag hoppas dock att vi icke må vara korlina på den ståndpunkt, att vi vilja återgå till den sämre tull-lagstiftning, som vi redan sedan många år förkastat; men en sådan återgång skulle äga rum, om man följer de råd, som i dag blifvit gifna af flera talare och om man antager Bevillu.Utskrs betänk, i sin helhet.
Jag har med uppmärksamhet följt de talare, som yttrat sig mot förbnds-systemets upphörande, och jag har trott mig finna, all deras egentliga skal består deruti, att ett större skydd gifves näringarna genom förbud, än genom skydds-tull; men riktigheten af denna föreställning måste jag, på grund af den erfarenhet jag vunnit, bestrida.
Jag har i nära g år förvaltat General-tulldirecteurs-erabetet och derunder ofta erfarit, att handlande inkommit dels till tullkamrarna, dels lill General-tullstyrelsen med begäran att få förtulla varor; men då de icke varit till införsel tillåtna, hafva tjänstemännen måst neka deras begäran, och följden har varit, att man, utan alt någon tull blifvit erlagd, återsett dylika varor i handelsbodarna till afsalu.
Jag förmodar derföre, att de personer, som velat handla ärligt, icke underlåtit att göra det, 0111 ej vägen dertill blifvit för dem stängd.
En värd talare, Frih. Boye, har anfört, att om förbud borlloges, skulle en stor våda ligga deruti, att tullljensleinannen frestas att ingå i öfverenskommelse!1 med de trafikerande, och att vederbör, ej tillräckligt skulle kunna controllera oiu sådana öfverenskommelse!- ägde ruin: delta bevisar blott, att Frih.
Boye icke följt saken på närmare håll; förhållandet är tverlom.
Det är mycket lättare att controllera dylika öfverenskommelse!1, då varan är tillåten till införsel, än då den är dertill förbjuden; ty vill tullijenstemannen handla oärligt, så behöfver han, när varan är förbjuden, blott blunda för den förbjudna varans införande, på ett sätt likväl, att han om delta uppsållign blundande icke kan öfverbevisas.
Om deremot varan är lill införsel tillåten, så måste tulltjenstemanuen journalisera den, och dä varan är stämpelbar, förse den med tullstämpel m. m.
En annan ledamot, Ilr Lefren, har sagt, att han af en domare fått veta, att i allmänhet affi tullmål, som denne domare handlagt, 5 varit tullförsnillnings- och 1 lurendrejerimål.
Jag vet ej huru härmed kan hänga tillsammans; men då jag naturligtvis haft skyldighet att med min uppmärksamhet följa så beskalfade mål i egenskap af Geueral-tulldirecleur, så förundrar det mig, att det icke slår in med den erfarenhet jag vunnit.
Det måtte icke varit brott mot Svenska tullförfaltningarna, hvarom den domaren talat; ty det är gifvet, och jag kan bevisa det, att ganska få mål äro behandlade, deruti icke lurendrejeri är inblandadt.
Den 29 Juli f. m. 35i medgifver visserligen, att det finnes munga mål, deruti tullförsnillning afven förekommer, men dermed liängen så tillhopa, att om t. ex. någon vill införa ett eller annat stycke kläde, så finner han, att lurendrejeri-kostnaden faller sig för dyr för ett så litet parti och derföre söker han att genom tullförsnillning belacka kostnaden, hvilket troligen icke skett, om äfven klädet varit till införsel tillåtet.
Slutligen får jag lill besvarande upptaga ett par yttranden af Hr Lefren, som sagt att roan med oförvngenhet vidtagit förändringar.
Den som vill med uppmärksamhet läsa Hr Skogmans yttrande, finner häst, om någon oförvägenbet varit å bane.
Hr Lefre'n har äfven nämnt, att vår tulllagstiftning väcker medömkan i Europa.
Under mina utrikes resor har jag icke hört, att roan ömkat sig öfver denna lagstiftning, men väl att man funnit klandervärd! att den ej varit mera bestämd.
Att stadga och säkerhet i tull-lagstiftningen bör införas, deruti instämmer jag fullkomligt med Hr Lefre'n; men fåfängt skall denna stadga ernås, innan vi godkänna ett systeme, som kan äga bestånd; ty så länge vi ej äga ett sådant, skola försöken att förändra aldrig upphöja.
Delta allt oaktadt, yrkar jag icke för närvar, ett fullkomligt flitt handels-syslémes införande; men jag tror, alt Utsk. sträckt sina försigtighetsmått för långt.
Jag häpnar icke för de af Utsk. föreslagna 4 år, som skola förflyta, innan ett friare handels-systeme skall börja, om, efter de 4 åren, de bättre grundsatserna verkligen blefvo tillämpade; men det är icke otidigt, att vi, innan dessa 4 år förflutit, hafva en ny riksdag, och då finner man åter ett längre uppskof nödigt, och så allt framgent.
—Utsk. bar äfven föreslagit, att hittills förbjudna varor icke skola få införas i andra städer, än Stockholm, Götheborg och Malmö.
Denna föreskrift har visserligen många och stora olägenheter med sig; men efter man tror, att den kan lugna näringsidkarne, vill jag ej orda om dessa olägenheter, utan blott önska att föreskriften ej måtte komma att räcka evinnerliga, att en tiderymd måtte utsättas, inom hvilken den skall upphöra att gälla, samt att man måtte inse att 3:ne städer är för litet.
Jag hemställer om ej det är nödigt, att fri införsels-rätt finnes i de städei’, till hvilka utländningar komma när de anlända till Sverige; ty eljest kunde det hända, alt om en utländning kommer t. ex. till Helsingborg, medförande några alnar kläde eller annan obetydlighet, som räknas lill hittills förbjudna vard', så skall det skickas till Malmö för att få detsamma föxdtilladt.
Vill man icke utsträcka tillåtelsen att införa varor till alla stapelstäder, som jag anser rättast vara, så hör antalet af städer, der förtullning får ske, ökas åtminstone med Helsingborg, Ystad, Calmar och Wisby.
—Den 3:dje åtgärden, som skulle bevara näringsidkarens intresse, efterden förändring som med i844 skulle taga sin början, är, att icke varor skola införas med mindre fartyg än 3o svåra läster: hellre än att 35a D en 39 J 111 i f. ra. detta antages, önskar jag att den gamla taxan bibehålles. oförändrad i sin helhet.
— Seglations-ordn. d. 21 Juli 1825 stadgade i 62 §:n, att med däckade fartyg under i5 lästers drägt samt öppna båtar ej fick idkas annan fart till och ifrån utrikes ort, än för att utföra Rikets egna producter samt ålerhemla sådana till införsel tillåtna varor, som voro producerade i den ort, der Svenska lasten blifvit lossad; men erfarenheten visade, att detta stadgande, långt ifrån att vara ledande till säkra conlroller mot oloflig varu-import, innebar en af de hufvudsakliga orsakerna till smugling.
Detta stadgande upphäfdcs derföre genom K.
M:s i anledn. af handelstractalen med Danmark d. i3 Dee. 1826 utfärdade nåd. kungörelse; och ingen lärer kunna påstå, att lurendrejeriet sedan den tiden varit större; det har deremot bestämdt aftagit, hvilket häst bevisas af tullkamrarnes journaler.
Nu vill man likväl icke allenast återföra det stadgande, hvilket, som olämpligt, blifvit upphäfvet, utan äfven utsträcka det derhän, att då man förut icke fick införa varor i fartyg under i5 läster, skola de nu ej införas i mindre fartyg, än af 3o lästers drägt.
Ett sådant stadgande skulle verka värre än ett förbud.
Utsk. har föreslagit, att hittills till införsel förbjudna våror icke må införtullas förrän 1S44.
Jag önskade, att Utsk. ville uppgöra en bestämd förteckning på de varor, som under denna mellantid icke få införtullas; ty i annat fall skulle det inträffa, att, om man skall rätta sig efter den nu föreslagna redaclionen af tulltaxan, många varor, som hittills varit tillåtna, blefvo förbjudna.
Artikeln ”slöjdevaror eller fabriks- handtverkeri och manufactur-varor, i taxan ej nämnda,” innefattar nu äfven askar och dosor, borstar, decorationer, e'tuis, urfjedrar samt delar af ur, flaskfoder, gevär, gipsarbeten, korgar, korgmakare-arbeten, lampor, ljuskronor, luntor, mattor af strå, kråsnälar, paraplyer, parasoller, portfeuiller, laskböcker, nattsäckar, ridikyler, speglar och lampetter, urband och urkedjor samt vagnmakare-arbeten m. m.
Alla dessa saker skulle blifva förbjudna, då de likväl till förtullning, enl. förra taxan, voro tillatna.
Det är således nödvändigt, att en specification uppgöres på hvad som är förbjudet.
Utsk. har, i anledn. af väckta motioner, att utländska ministraricke vidare skulle äga rättighet att reclamera sina varor, tillstyrkt, alt denna reclamations-rätt skulle få fortfara, men att tullen likväl skulle erläggas, för att sedan restitueras.
För min del tror jag icke, att stort vinnes dermed; men har man den öfvertygelsen, att det innebär en controll, ehuru. det verkligen synes innebära endast en omgång, så vill jag ej motsätta mig åtgärden, utan endast fästa Utsk:s uppmärksamhet derå, att föreskriften icke är tillämplig till sådana varor, som ej äro tulibara.
— Uti underrättelserna till den gamla tulltaxan finnes stadgadt, att å varor, som förtullas efter värdet, skola förteckningar anslås på packhus-dörren, sä Den 39 Juli f. 111.
353 sä snart ej varuägaren förhöjer
Värdet med 10 proc.
TJtsk. har gifvit detta stadgande en sådan ordalydelse, att det troligen icke kan efterlefvas.
Packhusen äro i allmänhet, synnerligast i Stockholm, icke så stora, att alla varor, söm efter värde förtullas, der kunna qvarligga 4 dygn.
I öfrigt får jag, i afseende på detaljerna i taxan, med få ord göra några anmärkn:r.
TJtsk. har borttagit det i nu gällande tulltaxa befintliga stadgande, att sprit, för beredning af luktvatten, får införas mot 8 sk. tull per kanna.—
För sådan sprit skulle således hädanefter betalas 2 r:dr, hvarigenom den icke obetydliga eau de colognes-tillverkningen troligen kotnme att alldeles upphöra, emedan dertill lärer svårligen kunna användas annat än utländsk sprit.
Då Ulsk. antagit den sals, att större frihet i handeln bör råda, synes det mig underligt, att Utsk. i flera fall höjt tullen mot hvad den är efter nu gällande tulltaxa; jag skall uppgifva några af de artiklar, derå en sådan förhöjning ägt rum, och i afseende hvarå jag skulle önska, att TJtsk. ville återgå till nuvor. taxa.
Tullen för broderade arbeten af guld och silfver, som varit 3o sk. lodet, har TJtsk. föreslagit till 32 sk., och för andra slag broderade arbeten är den bestämd till 33^ proc. af väldet, men genom General-tullstyrelsens på K.
M:s befallning utfärdade circulär af den 14 Nov. 1835 skola broderier förtullas lika med de tyger, hvarå de äio anbragta.
— I afseende å brunsten innehåller förslaget att utförselstullen blott skall vara 2 sk. 6 rtst.
Delta är lika med livad gamla taxan innehåller och TulI-comite'en föreslagit; men jag bör upplysa, att enligt de underrättelser, som erhållits från en i England vistande Svensk bruksägare, är det af stor vigt, att utförsel af brunsten försvåras, emedan det just är med brunstenen, sorn det Engelska jernet förbättras till den grad, att del kan concurrera med det Svenska; och han ger tillkänna, att han anser hinder för brunstens utförsel vara af mycket mera vigt än förbud mot utförsel af tackjern.
I afseende å Utsk:* förslag att höja tullen å caffe till 4 sk., åberopar jag hvad Hr Skogman anfört.
Alla s. k. victualie-varor har Utsk. belagt med samma tull, som den gamla taxan bestämmer; men Utsk. har förbisett den omständighet, som föranledde att bestämma en så hög lull på fläsk, kött, smör etc. att sådana varor, inkomna från vissa länder, förlullades till hälften emot hvad taxan innehöll.
Sådant existerar icke vidare; skälet har upphört, och då är det väl orimligt att laga 5o proc. införselslull på varor, som behöfvas till införsel, hvaribland jag må nämna surmjölks-osten, som till stor qvantitet införes, men som ej tillverkas, hvarken i tillräcklig qvantitet eller till sin rätta qvalitet här i landet, och hvarå CJtsk. föreslagit att en tull af 2 r:dr skulle sättas.— Å linnegarn har Utsk. höjt tullen emot hvad den utgör i ganda 10 H. 43 354 D e n 29 J u I i f. in. taxan, som nemi. är för ofärgadt garn 8 och för färgadt 12 sk., till 12 sk. för det ofärgade och 18 sk. för det färgade.
Jag ser icke, hvarföre nu behöfves ett större skydd än förut; näringen har ju bergat sig med den tull som är.
Hvad det färgade garnet dessutom beträffar, så bör Utsk. icke förbise, att här i Sverige kan man icke färga väl annat än blått och grått linnegarn ; men garn af de andra färgerna erfordras äfven för fabrikerna, och böra derföre icke belastas med för hög tull.
— Glas, andra slag ej specificerade, har Utsk. åsatt en iuförselstul! af 16 sk., hvilken tull Ur så hÖg, att sedan den bestämdes vid förra liksdagen, så har icke införsel af släta glas med fördel kunnat ske.
En af våra största glastillverkare tiIIskref mig under den tid Tull-comite'en var sysselsatt med utarbetandet af förslaget till tulltaxa, och yttrade sina bekymmer, att tullen å glas skulle så nedsättas, att icke glasbruken kunde fortsätta sina tillverkningar; men han gaf mig tillika tillkänna, alt om de finge 8 sk. tull pr
Sf, så vore de belåtna.
Detta var hvad Tull-comiteen tillstyrkt, och nu har Utsk. gall tillbaka till 16 sk., som är mera än hvad bruksagarne sjelfve önska.
— Hartz hade förut ej mera än 20 sk. tull; Utsk. har höjt densamma till 24 sk., ulan att angifva några skäl dertill.
— Kläder, gång- linne- och säng-, hafva förut varit till införsel förbjudna , utom frunlimmers-kläder.
Utsk. har nu föreslagit, att kläder, gång-, linne- och sångskola fr. o. m. i844 vara till införsel tillåtna mot 4° proc. tull.
Häruti inbegripas ju äfven frunlimmers-kläder af till införsel tillåtna tyger, sorn således skulle blifva förbjudna till 1844, ehuru de redan kunna införas mot tull af 33^- proc. af värdet.
Detta bör således rättas.
Hästar voro fordomdags föremål för smuggel.
Nästan inga hästar fÖrlullades, derföre att tullen var hög, ulan de fingo simma i land, och man tog så reda på dem der man kunde.
Sedermera nedsattes tullen till 12. r:dr, och från den liden har troligen ingen häst blifvit lurendrejad.
N11 deremot har Utsk. tyckt, att någon förändring borde ske, och derföre öfvergålt till 7.5 rtdrs tull för hvarje häst, hvilket säkert Jeder till motsatsen af hvad Utsk. åsyftat.
I gamla taxan finnes stadgadt, att för andra lefvande kreatur än får, som införas till racers förbättrande, erlägges af den i taxan åsätta tull: delta har Utsk. föreslagit må bortgå; men då denna tull-lindring äger rum endast för kreatur, som införas till racers förbättrande, så tror jag, att detta stadgande bort bibehållas oförändradt.
För ett eller par år sedan infördes för Upsala läns räkning en mängd race-kor, hvilket var en nyttig åtgärd, som säkerligen uteblifvit, om full tull skolat erläggas.
Tullen å talgljus har Utsk. höjt från 2 r:dr 2.4 sk. lill 3 r:dr, utan att anledn:n dertill blifvit uppgifven.
Likaledes är tullen höjd å förgylld bronz, som dock i gan - Den 29 Juli f. m. 355 sta liten mängd tillverkas här i landet, till a rtdr för &, i stället för att den förut utgjorde 1 r:dr 24 sk. — I afseende å postlin har Utsk. satt 2 sk. tull å gf tal (rickar och 6 sk. på samma vigt af andra pjecer.
Tull-comite'en har föreslagit 5 sk. för andra pjecer; detta kom sig deraf, att i förra taxan står alf tallrickar och fat icke skulle bära iner än 2 sk. tull; men vid tillämpningen uppstod missförstånd om hvad som var fat eller andra pjecer.
För att förekomma tvister, ansåg Tull-comileen lämpligt att faten räknades bland andra pjecer; men det var också då nödvändigt att tullen derå nedsattes, ty annars skulle faten betungas för mycket mot förr.
Utsk., som antagit samma redaction som Tu!!-comite'en, har deremot bibehållit tullen för andra pjecer till 6 sk., hvarigenom tullen å fat höjdes från 2 till 6 sk. f?, hvilket är orimligt.
— I afseende på 111 I har Hr Anckarsvärd, som sjelf är bland våra största ullproducenter, gifvit tillkänna, att han icke anser lämpligt, att införselsförbud för denna vara stadgas, likasom han vederlagt förslaget att den skulle classificeras.
Jag har således endast att i dessa fall förena mig med honom, men tillägger, att jag anser 12 sk. vara för mycket, och att icke ullproducenterne vinna någonting derpå; likasom jag ej vet, hvarföre Utsk. borttagit ett nyttigt stadgande att ullen är fri från tolag.
Boye har yrkat förbud derå, och som skäl anfört, att det gifves intet annat sätt för att åstadkomma jemnvigt i näringarna; just derföre och då ull är till införsel tillåten, yrkar jag, för jemnvigtens skull, att man äfven må tillåta införsel af kläde.
Bland väfnader, hvarå Utsk. förhöjt tullen, förekomma damast- och dräll-väfnader.
Så länge Utsk. icke anfört något skäl, hvarföre tullen skulle förhöjas, så kan jag icke annat än bestrida förhöjningen, och önska, att i afseende härå det må förblifva vid den gamla taxan.
Jag anhåller, att dessa anmärkntr må få åtfölja återremissen till Utskottet.
Frih. Cederström, Thure; Det torde måhända anses förmätet af mig, att jag i ett så grannlaga ämne uppstiger för att yttra mig, då jag icke äger den kunskap i detaljerna deraf, att jag kan inlåta mig i en diseussion deröfver.
Men när nu det kommit i fråga, antingen det vore nyttigt alt införa ett friare handels-systéme eller att vidhålla det gamla förbuds-systemet, kan jag ej annat — oan sedt jag väl finner, att min röst är som en droppe i hafvet — än af innersta hjerta sluta mig till dem, som önska "införandet af ett fritt handels-systeme.
Jag tror ej, att det ta systeme stödjer sig på nakna theorier, jag tror tvertom, att delta systeme utgår från en rationel synpunkt, bekräftad af allmänna erfarenheten, att handeln älskar frihet, och att utan frihet ingen handel kan uppstå.
Jag har åtmin - 356
Den ag Juli f. w. stone af det utaf
Hrr comiterade lill utarbetande af en ny tulltaxa afgifua förslag funnit mig öfvertygad, alt alla våra näringar, så snart de fått frihet, förkofral sig, men deremot, att der frihet saknats, hafva näringarna legat under; och derifrån har jag kommit lill min öfvertygelse äfven i afseende på handelsfriheten.
Då ämnet blifvit så vidlyftigt debatteradt, inskränker jag mig i afseende derå att till alla delar förena mig med H. Ex. Hr Gr. Posse och Hr Presidenten Skogman uti deras i denna fråga afgifna yttranden, och vill endast besvara några anmärkntr af Frih. Boye och Hr Lefren, som ej förut blifvit upptagna.
Jag måste dock förutskicka den anmärkn., att ehuru Hr General Lefre'n förebrått lörfäktarne af det friare systemet, alt de endast slödde sig på nakna theorier, har jag funnit, att H1' Generalen sjelf å sin sida hufvudsakligast framkommmit med theorier, med hvilka han velat vederlägga det fria systemet, men icke framställt några facta.
Boye har sagt, att man gick för långt i cosmopolitism, om man tog brödet från egna närings-idkarne och gaf det åt utländningen.
Deruti instämmer jag visserligen med Hr Frihrn, alt man verkligen gick för långt, om följden af det friare systemet skulle blifva sådan; men för min del tror jag icke något sådant skall inträffa, tvertom skall motsatsen deraf blifva en följd.
Jag tror , alt genom antagandet af ett friare systeme ökar man tillfällena för den inhemska närings-idkaren och fabrikanten att få afsättning för sina varor, dä deremot ett prohibitiv-systeme i handel är gynnande för lurendrejaren och uppmuntrande dertill; ty man vågar gerna 100 rtdr, när man kan vinna 2 k 3oo, roen jag skulle ej tro, att man, för att vinna i5 r:dr, skulle våga ioo r:dr.
Om man t. ex. betraktar klädes-produclionen hos oss, så finner man att samtliga våra klädesfabriker för hvarje lootdetal af Sveriges innevånare endast lemna en tillverkning af 24 alnar kläde; men hvar och en torde lätteligen inse, att 100 personer ej kunna vara klädde af 24 alnar kläde, och då de icke destoinindre äro klädde, bevisar detta, att högst betydliga qvanlileter kläde lurendrejas, ty annars skulle större delen al nationen icke hafva något alt kläda sig med.
Den värde talaren, Hr General Lefren, har sagt, att det första man borde se till, vore säkerhet och stadga i näringarna.
Derom är jag fullkomligen ense med Generalen, men tror ej, att genom förbuds-systeme någon stadga skall inträda; tvertom skall, efter mitt förmenande, derutaf hända^ att Regeringen kommer att besväras med ansökningar af enskilda personer, om tillåtelse att få införa än den ena och än den andra varan, hvaraf vidare följa restitutioner af tullumgälder, och att den ene söker företräden framför den andra, hvilket allt skall medföra osäkerhet i näringarna.
Det är icke någon ny sats, den är sina 200 år gammal; Den ag Juli f. m. 35^ den yttrades af vår Axel Oxensljerna sålunda: ”Bäst är att Kronan satler sin profit i en riktig tull, och gifven handeln i undersåturnes händer.”
Vidare har samme talare nämnt om nådestöten, sorn nu af Bevilln.Ulsk. blifvit gifven åt näringarna, ett yttrande, alldeles af samma beskaffenhet med det samme värde talare fällde vid remissen af de särskilda comilerades förslag till en ny tulltaxa, nemi. att man vid l8a3 års riksdag började all anställa klappjagt med våra näringar.
Jag deremot tror, att just genom denna s. k. klappjagt Svenska näringarna vunnit förkofran, samt att om nådestöten nu skall sägas blifvit gifven dem, tror jag, i motsats med Hr Generalen, att de än mer deraf skola uppblomstra.
Slutligen har Hr Generalen trott, att man, af fruktan för den nu pågående allmänna verldshandelskrisen, borde dröja, åtminstone till nästa riksdag, med införande af ett fritt handels-sysleme, enär, enligt Hr Generalens förmenande, om det fria handels-systemet befunnes nyttigt, någon våda icke vore att befara derutaf, att med detsammas införande något koinme alt fördröjas.
Det är efter min tanke detsamma, som att säga, alt fastän det är nyttigt att äta, så behöfver man ej göra det genast när man är hungrig, ulan kan man dermed uppskjuta 8 å 14 dagar.
Jag undrar hvad magen skulle säga härom!
Jag tior den skulle befinna sig illa deraf.
Jag anhåller, att dessa anmärkntr må åtfölja åtei remissen af betänk, lill Utskottet.
Jag anmälte mig egentligen för att yttra mig öfver ett ämne rörtde tull-be v i Ilningen, men vill i förbigående endast hafva i prot. antecknadt att jag hufvudsakligen bekänner mig lill det friare systemet; men som ingen regel kan vara så absolut, att icke undantag möjligen derifrån kunna äga rum, vill jag för min del äfven gerna erkänna, att ett absolut införande af ett friare handels-sysleme kan möta en och annan betänklighet af de pröhibitiva lagar, som så lunge ägt rum i Sverige.
Jag tror således, alt i visst fallett förbuds-systeme, eller rättare, en så hög skyddstull, som motsvarar ett förbuds-systeme, ännu i ett och annat fall bör äga rum, till dess vissa näringar inom landet hunnit an vidare utveckla sig.