Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaledes har Jag i Nåder bifallit de förändringar, som blifvit af Eder föreslagne uti: 5 4 §* 4 och 5 momenterne RiksdagsOrd» ningen; Den 7 Januari i f. m. 9l det vid slutet af 14 §• föreslagne nja 6 momentet; de föreslagne ändringarnc uti 17 §. 2 mom. sista punkten; 19 §. sista punkten; 22 §. förra och sednare punkterne; 23 §. i mom. 3 punkten; 33 §. 2 morn.; 4q §. 1 mom. 2 punkten; 62 §. 1 punkten; 63 §. 2 morn. 2 punkten Riksdagsordningen, jemte de vid slutet af 63 §. föreslagne tillägg; äfvensom de uti: 64 §• 3 punkten, 65 §. 2 piunkten, 73 §. sednare punkten, samt 79 §.
Riksdags-Ordningen föreslagne än> dringar.
Beträffande deremot den af Eder föreslagne förändrade redaclion af 63 §.
RegeringsFormen, har Jag ansett, att då den närvarande redactionen af samma §. i bestämda ordalag innehåller, att det så kallade Stora Creditivet skall ur Rikets Ständers Bank, vid infallande krig, af Konungen lyftas, men den nu föreslagna förändrade redactionen icke ens antyder, hvarest lyftningen af delta Credilif skulle komma att äga rum, kunde en skadlig obestämdhet vid tillämpningen härigenom uppstå, hvilken det är Lagstiftarens pligt att före - Den 7 Januari i f. m.
Itömma; och har Jag, af sådan anledning, funnit Mig förhindrad, att antaga Edert ifrågavarande förslag.
Jag är likväl sinnad, att till Eder, gode Herrar och Svenske Män, aflåta en Nådig Proposition, hvarigenom ali otydlighet i denna del Jkan förebyggas.
Jag har vidare funnit, att det af Eder föreslagne stadgande om offentlighet vid RiksRättens sammanträden icke borde beslutas annorlunda, än i sammanhang med frågan om offentlighet vid Domstolarne i allmänhet, hvilken fråga åter är i vissa delar beroende af möjliga, men ännu icke beslutade förändringar i RättegångsOrdningen.
De vigtigaste skälen för offentlighet vid Domstolar äro tvifvelsutan, å ena sidan, attén tilltalad person derigenom äger större säkerhet att icke våldföras eller lida inskränkning i rättigheten att lagligen försvara sig, och å den andra, att allmänheten der må äga tillfälle att upplysas och påminnas om sina pligter samt varnas för öfverträdelser.
Intetdera af dessa skäl har Jag funnit gällande för offentlighet under rättegångar vid RiksRätt, ty dennes sammansättning tryggar tillräckligen den tilltalades säkerhet om laglig behandling, och allmänheten kan icke der hämta tillfälle att erinras om sina pligter.
Den rätt åter, som medborgare äga, att erfara, huru de vigtiga ämnen, som kunna blifva föremål för RiksRätt, utredas, granskas ocb afgöras, befordrgs ostridigt merg D e ii 7 J a n u a 1’ i i f. ni.
93 fullkomligt och mera säkert genom tryck* friheten.
På dessa grunder* har Jag icke ansett
Mig för det närvarande böra bifalla den af Eder föreslagna förändring i 102 §.
RegeringsForrnen.
Då Jag slutligen ansett de afEder fram* ställde förslag till ändringar uti åtskilliga §§. af TryckfrihelsFörordningen vara mindre väsendtlige; och då Jag derjemte inhämtat, det ett förslag till en alldeles ny redaction af denna Grundlag af Edert ConstitutionsUtskolt blifvit i behörig ordning väckt, samt att detsamma redan hos Eder, Gode Herrar och Svenske Män, kommit under öfver* läggning, och sålunda till slutligt afgörande vid nästa Riksdag kan förekomma, har Jag icke funnit skäl att nu antaga berörde af Eder framställda partiella förslag.
"Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige, VällSrde, Äreborne, Förstånd ige, Välaktade, Hedervärde och Redlige, Gode Herrar och Svenske
Uti skrifvelse af den ir sisllidne
Maj håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl, i underdånighet anhål - 94 Den 7
Ja n u a r i i f. m. ]it, alt till allmän kännedom oell efterrättelse må kungöras, att Kongl. Kungörelsen af den 7 December 1787, hvarigenom stadgas, alt den, som skriftligen eller mundtligen eller genom tryck fäller obehöriga och vrånga omdömen öfver de af Konungen vidtagna författningar, skall vara förfallen till det i 5 Gap. 1 §.
MissgerningsBalken utsatte straff, numera upphört att vara gällande.
Efter det Högsta Domstolen och StatsRådet blifvit i ämnet hörde, bar Jag funnit nySsberörde Kungörelse, under närvarande förhållanden, vara så mycket mindre behöflig och således kunna till sin kraft och verkan upphöra, som det derigenom åsyftade ändamål sedermera blifvit vunnit genom stadgandet i TryckfrihetsFörordningen, hvilken, med hänvisning på hvad Allmänna Lagen i delta afseende oförändradt bestämmer, i 3 §.
4 Morn. innehåller, huru allt slags lastligt yttrande om Konungens Person eller gerningar skall anses och straffas; och kommer allmän Kungörelse härom att i vanlig ordning utfärdas.
Uti underdånig skrifvelse af den ag sistlidne Maji, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl, föreslagit, alt, med ändring af så väl Kongl. Brefven den 2 Maji 1766 och den 28 Februarii 1777, så vidt de angå Rådmän i de städer, der Den 7 Januarii f. m, 95 ej, enligt särsk i 1 te Författningar, minst 2 af RådstufvuRättens Ledamöter böra vid Academien hafva undergått förhör i lagfarenheten, som ock af Kongl. Brefvet den 16 Julii 1766, stadgas och förordnas må: i:o Att Rådmän i omförmälte städer, så ock alla Kämnerer, skola vara frie från skyldighet, att deltaga i gäldandet af böter, hvilka, för underlåtenhet att inom laga lid lill vederbörande HofRätt insända renskrifna exemplar af Domböcker samt af Protocoller öfver Uppbud och Lagfart, Inteckningar, Äktenskapsförord och Förmyndare-mål, hädanefter varda RådstufvuRätt eller KämnersRätt ådömde; från denna befrielses tillgodonjutande dock undantagne de Rådmän eller Kämnerer, sorn deltagit i beslut eller annan åtgärd, hvarigenom hinder för Domböckernes eller Protocollornes utskrifvande eller afsändande blifvit vålladt. 2:0
Att i dem bland dessa städers RådstufvuRätter, der MagistratsSecreterare eller Stadsnotarie finnes, samt i de KämnersRätter, hvilka äro med Notarie försedde, Borgmästare och MagistratsSecreterare eller StadsNotarie, till hälften hvardera, samt KämnersPracses och KämnersRältsNotarie, äfven till hälften hvardera, skola för ofvanberörde böter ansvara. 3:o
Att i de öfriga af samma städers RådstufvuRätter, Borgmästare ensam, och i de KämnersRätter, som ej hafva Notarie# •J6 Deri 7 Jann a r ii f. m.
KämnersPrasses ensam, skall böterna erlägga , och 4:o
Att de i sistberörde Kongl. Bref utsatte så kallade
Dagaböter för olagligt dröjsmål med insändande af Intecknings-, Äktenskapsförords-, Uppbuds- och Lagfartssamt Förmynderskaps-Protocoller hädanefter ej må beräknas för längre tid än tre månader från den dag, inom hvilken protocollerne bordt vara till HofRätten inkomna, ehvad dröjsmålet dessförinnan blifvit lios IIofRätlen åtaladt eller icke, utan skola de försumlige derefter, genom föreläggande af lämplige vitén eller annat laga äfventyr, tillhållas alt sin pligt härutinnan fullgöra.
Efter Högste Domstolens och StalsRådets hörande, har Jag tagit detta amne i öfvervägande; och ehuru
Jag till alla delar godkän t det af Eder framställda förslag, angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i skyldigheten alt erlägga böter för försutnmadt insändande till HofRält af Domböcker och Protocoller, äfvensom att beräkning af de stadgade dagaböter bör till 3 månader inskränkas; så har Jag likväl funnit den anmärkning emot redactionen af ifrågavarande förslag sig förete, att, sedan i sista momentet är omnämnt, att dagaböter ej må beräknas för längre tid än 3 månader från den dag, inom hvilken Protocollcrne bordt vara till HofRätten in - Den 7 Ja n uarii f. m. 97 inkomne, förslaget vidare innehåller följande slutmening: ”utan skola de försum”lige derefter, genom föreläggande af lämplige vitell eller annat laga äfventyr, till”hållas att sin pligt härutinnan fullgöra.”
Då dervid icke blifvit bestämdt, hvad med laga äfventyr bör förstås, eller ens hänvisning lernnad till något visst lagrum; torde det vara att befara, det HofRätterne, genom en så beskaffad obestämd Lagförändring, ofta skulle komma i villrådighet, huru Underdomares utöfver 3 månaders tid fortsatte försummelse i berörde afseende rätteligen borde bedömas; och ansrer Jag, af detta skäl, Mig vara hindrad, ätt till Edert ifrågavarande förslag lemna nådigt bifall.
Uppå de af Eder, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig skrifvelse af den 19 sistlidne Augusti, anförde skäl, har Jag, efter Högste Domstolens Och StatsRådets hörande, gillat och antagit
Edert uti samma skrifvelse framställde förslag, att mundtliga stämningssättet i tvistemål må alldeles afskaffas, och till den ändan 2 §. uti 11 Gap. RältegångsBalken hel och hållen upphäfvas, samt, i följd déraf, utut 7 §. i samma Capitel och Balk uteslutas orden: ”Mundtelig stämning å landet bör ske "genom Länsman eller någon af Nämnden, 56 H. 7 g8 ”med en annan trovärdig man, som in”om Häradet bor; och i staden af Rättens ”tjenare.”
Om hvilken Lagforändring allmän Kungörelse kommer att utfärdas.
Uti underdånig skrifvelse af den 19 sistlidne Augusti, håfven J, Gode Herrar och Svenske
Män, uppå anförde grunder anhållit om utfärdande af en särskilt Författning, hvarigenom det må förklaras vara med Lagens rätta förstånd och mening uti i4 Cap. 2 och 3 §§.
MissgerningsBalken instämmande: 1:0
Alt de uti 2 §. utsatte böter för den, som slår sin stjuffader eller sljufmoder, svärfader eller svärmoder, stjufsvärfader eller stjufsvärmoder, skola för hvarje särskilt persons våldförande Adömas, så att den, som slår både stjuffader och stjufmoder, skall böta tvåhundrade Daler o. s. v. 2:0
Att den, som slår sin stjuffader eller stjufmoder, svärfader eller svärmoder, stjufsvärfader eller stjufsvärmoder, skall, utöfver nyssberörde ansvar, särskilt böta för sår och slag, enligt 34 och 35 Capitlen MissgerningsBalken. 3:o Att det i 3 §. stadgade ansvar å den, som fäller smädeord emot fader eller moder, bör så tillämpas, att barn, som fäl - Den 7 Januari! f. m. 99 ler smädeord emot både fader och moder, och derföre på en gång lagföres, skall i ena bot straffas med fyratio par spö, trettio par ris eller tjuguålta dagars fängelse vid vatten och bröd. 4:o
Ätt de i samma §. stadgade böter för den, som fäller smädeord emot stjufföräldrar eller svärföräldrar, skola särskilt åläggas den brottslige för hvar och en af desse personer, emot hvilken förseelsen sker, så att den, som fäller smädeord emot både stjufFader och stjufmoder, skall böta etthundrade Daler, 0. s. v, 5:o
Ätt således den, sorn begär ett eller flera af de i dessa Lagens rum omförmälte brott emot särskilte personer, skäll för hvardera brottet till det i Lagen utsatte ansvaret dömas; dockså, atthuggoch slag samt smädeord emot en och samtala person icke med särskilt straff belägges, utan ansvaret för smädeordet, i thy fall, anses Vara i ansvaret för våldet inbegripet, samt att, der förvandling af böter skall ske» Lagens stadgande om högsta kroppsplikt icke öfverskrides.
Hvad J sålunda i underdånighet föreslagit, har Jag, efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, tagit i öfvervägande, och dervid väl med
Eder instämt uti enahanda omdöme» angående rälta förståndet 56 H. ♦ 1 oo Den 7 Jonnar ii f. rti. af ifrågavarande Lagens rum; men funnit följande anmärkningar emot den af Eder föreslagne redaction till Lagförklaring sig förete, nemligen: 1:0
Att uti 2 punkten föreslås, att# vid tillfälle af det brott, som i 2 §. af i4 Gap.
MissgerrtingsBalken omtalas, den brottslige skall, utom de der stadgade böter, dömas för sår oell slag, enligt 34 och 35 Capillen samina Balk, hvaraf skulle följa, att slag, äfven utan åkomma, borde ådraga ansvar, både enligt i4 och 35 Capitlen, hvilken dubbla bestraffning synes icke böra äga rum, enär sjelfva slaget, utöfvadt emot de i 14 Cap. 2 §. omnämnde personer, just är det som innefattar den gröfre brottslighet, om hvilken nyssberörde §. handlar, och 2:0
Att då uti 3 punkten föreslås, att det uti 14 Cap. 3 §.
MissgeruingsBalken stadgade ansvar å den, som fäller smädeord emot fader eller moder, bör så tillämpas, alt barn, som begär dylikt brott emot både fader och moder, och derföre på en gäng lagföres, skall i ena bot straffas med högsta kroppsplikt, har, genom denna uppställning af förslaget, detsamma erhållit en inskränkning, hvarigenom komme att saknas föreskrift för den händelse, alt, sedan den brottslige emot endera af föräldrarite blifvit straffad, han derefter tilltalas och sakfälles för dylik förseelse emot den andra af dem, begången innan den förra be - I) e u 7 Jann a r i i f. m. 101 straffningen blifvit verkställd, i hvilket fall, vid den föreslague lydelsen af Lagbudet, tvetydigt kunde anses, antingen den brottslige, såsom icke på en gång lagförd för bägge förbrytelserna, borde vara fri från annat ansvar, än han redan undergått, eiler ånyo lika straffas, eller ock, hvilket tvifvelsutan vöre med de i andra Författningar lagde gi under öfvensstämmande, beläggas med det ansvar, som, vid beräkning af det förra straffet, utgör fyllnaden i högsta kroppsplikt.
Enär likväl den förbättring i redaclionen af om för rutil Le Lagförklaring, som i anledning af berörde anmärkningar synes erforderlig, igke kan till vägabringas utan genom Contra-proposition, hvars framställande, med afseende å Riksdagens snart förestående slut, tiden nu icke mqdgifver, och de ifrågavarande Lagrummen icke är o så otydliga, att Domaren, med fästad uppmärksamhet å Lagens på andra ställen uttryckte mening, kan sakna tillräcklig ledning, för att desamma rätteligen tillämpa; finner Jag icke skäl att för närvarande, och då Förslag till förbättrad CriminalLag i allmänhet är af LagCommileen ularbetadt och färdigt att till närmare granskning företagas, såsom gällande Lagförklaring antaga Edert i detta ämne nu framställde Förslag; dock varder detsamma nu öfverlemnadt. till LagCominiltcen, för att vid den skeende 102 D e u 7 J an u ar i i f. m. granskningen af det allmänna.
Lagförslaget tagas i öfvervägande.
Uti skrifvelse af den io sistlidne September, håfven J, Gode Herrar och Sven-- ske Män, i underdånighet anfört, att Eder uppmärksamhet blifvit fästad derå, att Lagen i 17 Cap. 8 §.
RältegångsBalken tillåter, att vittne, emot hvilket anföres jnf, sorn ej genast kan. fulltygas, icke dess mindre må, vid domstol å Landet, under förbehåll af jäfsrätt, för dödsfalls skull, edeligen afhöras, men deremot bjuder, att, om en sådan jäfs-anrnärkning göres vid domstol i Stad, Domaren skall förelägga viss dag till jäfvets bestyrkande; och då den grundsatts, hvilken i omförmälte lagrum är antagen för den händelse, att mot vittne vid Domstol å landet göres jäf, som ej straxt kan bevisas, efter Eder tanke, bör följas äfven vid Domstol i Stad, så att, då omständigheter, som kunna utesluta en person ifrån vittnesmål, icke genast ledas i bevis, Dom-, stolen, så väl i Stad som å Landet, skall, på sätt Lagen nu tillåter endast vid domslol å Landet, anställa vittnesförhöret, med öppen rätt att pröfva verkan af vittnets berättelse, sedan tid till den anmärkta omständighetens bestyrkande blifvit lemnad; håfven J ansett
Eder böra i underdånighet föreslå, det 8 §. af 17 Cap. RättegångsBaiken måtte erhålla följande förändrade lydelse:
Den 7 Januarii f. m. io3 ”Gör man jäf, men kan det ej med ”fullt bevis fästa, ändå att skäl eller omständigheter företes, som det jäf styrka; ”då skall vittnet höras; men Rätten pröfve, ”när dom i saken gifves, hvad verkan vitt”nets utsago äga må.
Nu är den, som jäf ”gör, ej beredd att sina bevis genast före”te; varde ock då vittnet hördt, och lägge ”Rätten honom, som jäfvet gjort, viss tid ”före att det bevisa.
Gitter han jäfvet med ”fullt bevis fästa, vare vittnesmålet ogildt; ”häfver han ej fullt bevis, pröfve Rätten ”bvad verkan det äga må.” Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag funnit godt att bifalla den af Eder sålunda föreslagne Lagförändring, hvarom Allmän Kungörelse kommer alt utfärdas.
Sedan Högste Domstolen och StatsRådet blifvit hörde, har Jag funnit godt antaga och bifalla följande af Eder, uti skrifvelse af den 23 sistlidne September, i underdånighet framställde Förslag till förklaring öfver 5 och 6 §§. i z3 Cap.
RättegångsBalken: ”Med Lagens rätta förstånd och mening ”i dessa rum instämmer, alt, vid omröstan”de till dom, alla Rättens Ledamöter, som ”i omröstandet böra taga del, skola, vid ”samma tillfälle, i den ordning Lagen stad”gar, sina meningar yttra; till hvilken ända, Ben 7 Januari) f, m. ”så snart läsningen af handlingarne är shw ”tad, och saken så beredd, att den kan till ”öfverläggning och afgörande företagas, den ”Ledamot, som anser sig behöfva rådrum ”att, för sakens vigt, sig nogare betänka, ”skall, innan omröstning börjas, sådant till ”Rättens Protocoll anmäla, i hvilket fall omröstningen uppskjutes och handlingarne till ”honom öfverlemnas.
Begäres rådrum af 2 ”eller flere Ledamöter, då öfverlemnas hand”lingarne först till den af dem, som ytterst ”sitter, och derpå, när han till Rätten handr ”lingarne återställer, lill den i ordningen närmaste, o. s. v., hvilket hvarje gång i Pro”tocollet antecknas; och bör, sedan alla de ”Ledamöter, som det äskat, sålunda af handr ”lingarne haft del, samt fått begagna den i ”Lagen rnedgifna betänketid_, omröstningen ”genast åter, efter hållen öfverläggning, i fö”reskrifven ordning för sig gå, utan att ytterligare uppskof dermed till en annan Rättegångsdag för någon Ledamot må äga rum, Om hvad jag sålunda i detta ämne, gemensamt med Eder, beslutat, kommer allmän Författning till vederböraudes ef» terrättelse att utfärdas.
Med afseende å de olägenheter, som uppkomma genom fångars forslande från en ort till en annan, i följd af uppgifter om brott af en och samma person å särskilta ställen begångnc, håfven J, Gode i) e n 7 Januari! f. ra .
Hervar och Svenske Män, uti skrifvelse af elen 38 sistlidne September, i underdånighet framställt Förslag till en Författning af följande lydelse: ”Med ändring af stadgandet i 10 Gap. ’*2i §. 2 Morn.
RättegångsBalken, att den, ”sorn till flera missgerningar å särskilta erster sig skyldig gjort, bör derföre dömas ”der grofsta brottet är begånget, samt med '”upphäfvande af ej mindre Kongl. Brefvet ”den ag Julii 1812, angående förklaring af ”nyssb.erörde Lagrum, än ock Kongl.
Kungörelsen den 18 December i8a3, huru för”hållas bör, då emot redan dömde personer 3'ppas blott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd, varder härigenom förord nåd l ”1:0
Den, som för olika bfott vid fledie
Domstolar undergått ransakning, må slu”teligen dömas af den Rätt, der han sist ”lagföres, ulan afseende på brottens mer ”eller mindre grofva beskaffenhet.” ”2:0
Bekänner häktad person, som för ”brott under tilltal står, och ännu ej slutligen dömd blifvit, att han utom
Domsa”gan eller Länet föröfvat annan missger”ning, för hvilken lian ännu ej är tilltalad ”eller dömd, eiler gifver ransakningen der”lill anledning, och är han ej redan förvunnen till brott, hvarå dödsstraff eller ”högsta kroppslikt bör följa, då må på Donnianus pröfning bero, huruvida, innan don Den 7
Ja niiarii f- m - ”tilltalade förvises till ransakning vid
Dom-, ”stol i den ort der brottet uppgifves vara ”begånget, upplysning om brottets verklighet och tillvarelse skall genom skriftvex-, ”ling med vederbörande sökas.” ”0:0
Är den tilltalade redan till dödsstraff eller högsta kroppsplikt saker an”sedd, då skola ock upplysningar om det ”erkända eller eljest yppade brottets verklighet och beskaffenhet, jemte målsägan”deus yttrande infordras; och åligger det ”sedan Domaren, sorn sist dömt, att bestämma, huruvida ytterligare ransakning ”ina företagas, eller om den brottslige bör ”till det straff, hvartill han redan blifvit ”dömd, genast befordras.” ”Yrkar målsäganden, att ransakning om ”det erkända eller eljest yppade brottet skall, ”anställas, eller är brottet sådant, att derå ”föijer högre ansvar än det, hvartill den ”tilltalade redan är skyldig ansedd, eller ”företer sig anledning, att medbrottslige fin-, ”nas, sorn genom ransakningen kunna upp”täckas; varde då, genom Konungens Befall”ningshafvandes föranstaltande, sådan ransakning företagen; men ej skall den brotts”lige till sådan ransakning inställas, med ”mindre så är, att Domaren, som ransak”ningen förrättat, det nödigt pröfvar; utan ”må ransakning i den brottsliges frånvaro ”för sig gå; hvarefter ransaknings-protocol”let genom Konungens Befallningshafvande^ Ben 7 Januari! f. m. ”försorg, tillställes den brottslige i häktet, ”der han förvaras, och tillfälle honom lemnäs att sig förklara, innan i saken slute”ligen dömes,” ”4:o Uppgifver fånge, sorn för mord, ”rån, stöld eller annan grof missgerning å ”fästning eller allmän arbetsinrättning, på ”längre eller kortare tid, insatt är, att han, ”innan han dömd blef, föröfvat brott, för ”hvilket han ännu ej undergått ransakning, ”eller yppar sig eljest anledning till ett så”dant förhållande; då skall underrättelse ”om brottets verklighet i vanlig ordning ”inhemtas.
Finnes brottet hafva skett, och ”fordrar målsägande, att ransakning derom "vid vederbörlig domstol anställes; eller ”anser Konungens Befallningshafvande i den ”ort, der brottet är begånget, den brotts”liges fällande skola föranleda förhöjdt an”svar å honom, eller ransakningen med”föra upptäckt af andra i brottet möjligen ”invecklade personer; varde ock d.å, genom vKonungens Befallningshafvandes föranstaltande, ransakning företagen; men ej skalL ”fången till den ransaknings undergående ”utlemnas, derest icke Domaren yrkar hans ”inställande, utan förfares på sätt i näst-, ”föregående punct är förordnadt.” ”5:o Öfver förnekad ransakning äge ej ”den brottslige besvär anföra,” Sedan Högste Domstolen och StatsRå* det blifvit i detta ämne hörde, har Jag Den 7 Ju n u a r i i i. m. tagit detsamma i öfvervägande, och funnit ^ Edert ifrågavarande Förslag till Lagförändring hufvudsakligen hvila på antagande deraf, alt ransakning i brottmål skulle kunna äga rum i den tilltalades frånvaro, med rättighet likväl för den sistnämnde att af yndersökningen erhålla del, innan dom i målet meddelas.
Ett så beskaffadt rättegångssätt anser jag icke kunna godkännas, såsom stridande emot den i Sveriges Lag i allmänhet uttryckte grundsatts, att den anklagade äger rättighet att ransakningen öfvervara, en grundsatts, hvilken synes vara så mycket nödvändigare att iakttaga, som ransakningens hufvudsakligaste föremål: att få sanna förhållandet ulredt, skulle, genom den tilltalades frånvaro, i de fleste fall betydligen förfelas.
Uppå detta skäl, och då Edert Förslag i öfrigt egenteligen innefatr tar endast en förändrad redaclion af de i ämnet förut meddeldte stadganden, hvilka, rätt tillämpade och iakttagne, äro tillräcklige för vinnande af de dermed åsyftade ändamål, har Jag funpit
Mig sakna anledning alt till Edert berörde Lagförslag lemna nådigt bifall.
Uti skrifvelse af den 19 sistlidne October håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl, i underdånighet föreslagit, att den i Kongl.
Förklaringen den i/f Maji i8o5, rörande Lagfart å fast egendom, befiuteliga föreskrift, angående I) e n 7 Januari! f. tal. o vilkorligt uppvisande inför
Domstolen af de handlingar, hvilka styrka förre ägarens åtkomst, måtte förändras till följande lydelse : "Enär Lagfart sökes, böra de handlingar, som styrka förre ägarens åtkomst, "uppvisas, samt innehållet deraf i Lagfarts”Protoeollet antecknas.
Kunna icke sådane ”handlingar företes, då må förre ägarens ”åtkomst, genom annan laglig bevisning, ”styrkas.” Efter StatsRådets och Högste Domstolens hörande, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och då i fråga om äganderätt till fast egendom erfordras den yttersta fullständighet i bevisningen, hvarföre ock Lagen stadgar, att alla afhandlingar om fastighet skola skriftligen upprättas, samt tillförlitligheten af annan bevisning än den, som genom företeende af skriftliga handlingar kan åstadkommas, oftast blefve ganska svår att bedöma, särdeles som den ena parten, eller den möjligen varande rätta ägaren till fastigheten, dervid icke är tillstädes, och dessutom emot Edert ifrågavarande Förslag förekommer, att detsamma icke utmärker beskaffenheten af den lagliga bevisning, som, till styrkande af förre ägarens åtkomst, finge åberopas och antagas, eller ens hänvisar till något, visst lagrum, sorn i sådant afseende borde tjena Domaren till efterrättelse; så har Jag funnit Mig I IO Den 7 Jan när ii f. m. icke äga skäl, att till berörde föreslagne Lagförändring lemna nådigt bifall.