Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvenne talare hafva sedermera fortsatt Utsk:s jemmerliga beskrifning på det förtryck, skjnlsningen skall lägga på jordbruket.
Delta hafva de sagt oss, likasom vi ej vore Svenskar och icke kände förhållandet.
Jag är dock äldre och har rest mera än de; jag har jemväl längre tid varit jordbrukare än de, och kau derföre icke af dem förmås att ti'o, det skjutsniugen är besvärligare, än den verkligen är.
Den förste talaren får jag förklara, att örn hans moraliska och oeconomiska systemer bättre tillfredsställas genom 8 sk:s förhöjning i skjntslegan, har jag mina systemer uppställda på ett annat sätt.
Min på erfarenheten grundade öfvertygelse är, att provinser linnas, deri skjutsen, alldeles sådan den nu utgöres, är ganska välgörande, och jag kan såsom vittnen till delta förhållande uppkalla en mängd personer i Småland, der jag har landtegendom.
Bönderna anse för en lycka att genom skjutsning få en penning, som de eljest svårligen kunde förskaffa sig.
Skulle nu detta nya förslag antagas, blefve följden den, att de liesta, som nu resa med skjuts, skulle antingen begagna egna hästar, eller blifva hemma, hvarigenom de skjutsandes förtjenst blefve minskad.
Jag kan således, i fortsättning af det varma nit jag visat mig äga för jordbruket, icke annat än bestrida Gr.
Horns och Hr Hjärnes yrkanden, samt de såsom grund derför framställda förskräckliga målningar öfver det förtryck, jordbruket skall lida genom skjutsningen.
De, som lika med mig äro från landsorten, inse, huru öfverdrifna dessa målningar äro.
Jag förenar mig med Hr v. Hartmansdorff i den anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes slå ihop hela förslaget i en propos., hvarefter vi skola votera omkull det, så att icke något tecken deraf skall återstå Frih. Cederström, Jac.:
Den nu förevar, frågan har nästan vid hvarje riksdag sysselsatt R.
St., och man har vanligen utgått från samma synpunkt, nemi. från önskan om skjutslegans förhöjning.
En sådan förhöjning har äfven nu blifvit åsyftad, och man har derjemte ansett, att de herrliga diligence-inrättningarna redan för mer än 100 år sedan bort vara lillvägabragta, utan att man gjort afseende på hindren derför, då man likväl endast behqft kasta ögat på Sveriges hästar och geographi för att finna omöjligheten af sådana inrättningars uppkomst.
Man hade bort begripa, att Svenska skjutsordningen är en följd af landels spridda boplatser; och ännu i denna stund hafva vi provinser med så spridda bostäder, att det ej äv tänkbart, att der frambringa dil i— gence- eller forvagnsinrättningar, som bära sig.
Emedlertid bär detta i alla tider varit erkandt af kloka Regenter, och i66 Den tj November e. m. deribland Ian K.
Carl X med skäl räknas, hvarföre jag tager mig friheten betvifla, att han kunnat säga, det
Sverige borde hafva forvagnar såsom en allmän inrättning.
Han kände Sverige för väl, för att vilja införa forvagnsinrättningar mer än möjligtvis emellan de större städerna och på de närmast dertill belägna stationerna.
Jag vill icke bestrida, att skjutslegan, relativt till myntvärdet och legan i andra länder, är ganska låg, och att det således kan vara skäl att öka legan; men icke bör den ökas för att derigenom bereda en inrättning, som ännu i sekler omöjligen kan införas i -j% af Sverige.
Först då populationen blir så talrik, och näringarna så utvecklade, att communerna behöfva en hastig comrnunication på alla timmar och dagar, skola forvagnsinrättningar uppkomma af sig sjelfva och utan den ringaste uppoffring.
Jag tror, att detta betänk, i största välmening blifvit afgifvet; men Utsk. har trott sig böra befordra en inrättning, som Utsk. ej granskat till sina följder och sitt omfång.
Hvad sjelfva förhöjningen af skjutslegan beträffar, hade jag önskat, att frågan derom blifvit skiljd från hvad Utsk. för öfrigt föreslagit; ty jag hade velat lemna min röst till denna förhöjning, sorn icke skulle medföra så betydligt förökande af statsutgifterna, som man befarat, enär resepenningarna för embets- och tjenstemännen skulle uppgå till endast några tusen r:dr, hvilken utgift ej kan jemnföras med fördelen af en billig ersättning till de skjutsskyldiga för deras bidrag till cominunicationernas underhållande.
I fråga om den farhåga, man från en annan sida yttrat, att man skall åka med egna hästar, tror jag visserligen, att sådant skall ske de första månaderna efter skjutslegans förhöjning, likasom då legan höjdes från 8 till 12 och från 12. till 16 sk.; men derefter skall man åter begagna skjutshästar för att icke behöfva medföra eller under vägen köpa foder, hvilket för den resande är både kostsamt och besvärligt.
Då nu detta betänk, är för andra gången före och således kan med förändringar antagas, skulle jag tillstyrka dess afgörande punktvis, emedan jag ej är af den öfvertygelse, alt det vore nyttigt att afslå det i sin helhet, utan anser nödigt lika mycket för jordbruket som för communicationerna i landet, att skjutslegan förhöjes från 16 till 24 sk. milen.
Det har icke förundrat mig, att detta förslag mött motstånd af åtskilliga ledamöter inom detta Hus, hvilka alltid utmärkt sig genom en bestämd antipathi emot alla förbättringar, vare sig i våra civila lagar och oeconomiska författningar eller i Rikets grundlagar; men oaktadt detta förutsedda motstånd kan jag icke underlåta alt yrka, det R. o. Ad., genom bifall till hvad Utsk. föreslagit, måtte åtminstone uti nu ifrågavar. afseende taga ett steg på reformernas och förbättringarnas bana.
Man har sagt, att bönderna i allmänhet ära Den ij November e. m. benägna att skjutsa ocb icke låta förspörja något missnöje öfver detta onus.
Alt sådant är förhållandet i vissa orter, kan icke bestridas; men till huru stor fördel för landet denna benägenhet att skjutsa och den ständiga sysselsättningen dermed länder, derom vittnar allm. erfarenheten af dea fattigdom och brist, som vanligen på de mest skjutsande orterna är lådande.
Man har vidare sagt, att genom den föreslagna förhöjningen i skjutslegan en vinst endast skulle beredas för entreprenörerna, och äfven jag tror, att en vinst för deni skulle uppstå, hvilket jag dock anser såsom ett nödvändigt vilkor för entreprenaders ingående, dem ingen lärer vilja åtaga sig utan förhoppning om vinst; men att enda resultatet af förändringen skall, på sätt en talare yttrat, blifva, att förhöjningen i skjutslegan kommer entreprenörerna till godo, och skjutsningsbestyret sådant oaktadt på samma sätt som hittills kommer att fortfarande bestridas af nuvar. skjutsskyldiga, kan jag ingalunda förmoda, emedan ett correctiv deremot linnes föreslaget i 6 mom. af betänk., som innehåller, att hästarna ej må vara aflägsnade frän skjutsstationen längre än -Jtdels mil.
Den af skjutslegans förhöjning befarade följden, att många skulle resa med egna hästar, tror jag icke hlefve menlig hvarken för de skjutsskyldiga eller för landet i allmänhet.
Kostnaderna för embetsmäns resor komrne visserligen att ökas, om R.
M. skulle besluta en förhöjning i skjutslegan; men en motsvarande minskning i dessa kostnader kunde lätteligen beredas derigenom , alt det nuvar. öfverflödiga antalet af hästar för högre embetsmän i någon mån nedsattes.
I öfrigt är det jemväl på grund af den erfarenhet, jag sjelf äger om förhållandet på den ort, der jag tillbragt min ungdom, som jag vågar påstå, att skjutsningsbesvaret är en af de största och skadligaste bördor, hvarmed Svenska jordbruket ar tryckt.
Man behöfver blott erinra sig den omständigheten, att under den brådaste andetiden landtmannen blir beröfvad sina hästar och ofta får större delen af sin gröda förstörd blott derföre, att han nödgas fortskaffa en resande, hvars fördel af resan mången gång är högst obetydlig emot den skada och förlust, han derigenom kan komma alt förorsaka en mängd skjulsningssky ldiga bland den del af folket, som vanligtvis nödgas i alla hänseenden betala resekostnaderna.
Hvad den af mig gjorda anmärkningen emot Utskrs förslag beträffar, kan jag icke inse, att borttagandet af stadgandet, alt skjutslegan kunde höjas öfver 24 sk., skulle vara ett så stort hinder för entreprenaders tillvägabringande, som Hr Hjärne påstått.
Kunde jag dela hans öfvertygelse, skulle jag afstå från min anmärkning: men jag tror, att nästan öfverallt på landsbygden skola entreprenader kunna uppkomma medelst legans förhöjning till 2,4 sk., äfven utan att något tillskott af de skjutsskyldiga erlägges.
Hvad särskildt angår legans bestämmande till 24 sk. b:co, får jag fästa uppmärk - i68 Den 17 November e. m. samheten derpå, att detta belopp ej är högre än de 12 sk. b:co, hvartill legan vid 180g års riksdag fastställdes.
Den försämring, myntvärdet sedan den tiden undergått, tror jag bil ligt vis påkalla en förhöjning i skjutslegan; men jag skulle anse högst skadligt att bevilja en sådan förhöjning, utan att dervid fästa det vilkor, att den endast skall komma entreprenörer till godo; ty i sådant fäll skulle ännu Hera röster bland dem, för hvilka delta onus ar mest förstörande, af missförstånd om sitt verkliga interesse komma att höja sig emot hvarje förändring uti det besvärliga och skadliga skjutsningssystem, som tili så många medborgares oeconomiska och moraliska förderf hittills fortfarit.
Jag anhåller örn den propos,, jag förut haft äran föreslå.
Van att respectera andras öfvertygelse, skulle jag äfven i detta fall önska att kunna hysa en ful kotnlig aktning för den öfvertygelse, man bär yttrat om böndernas lycka att få skjutsa och om den fördel, som derigenom skulle tillskyndas denna talrika medborgareclass i iiiket; men jag kan icke höra en sådan tanke, isynnerhet då den yttras af en ledamot af administrationen, utan att söka vederlägga den.
Det är väl möjligt, att i åtskilliga orter personer af allmogen finnas, som anse de penningar, de kunna förvärfva genom skjutsning, såsom en fördelaktig inkomst, och att förhållandet är sådant bevisar, att man kommit nära den ställning, K.
Carl X förespådde, då han yttrade, att sk jutsningsbesvärets fortfarande skulle medföra landets ödeläggelse.
Denna Konung föreslog visserligen icke dili— gencers och forvagnars inrättning, och jag har ej sagdt det.
Sådana inrättningar voro då ännu icke kända i Europa och kunde icke af honom förutses; men han ausåg nödigt att förändra vårt skjutsväsende, såsom vi finna af riksdagsbesluten under bans regering.
Det är naturligt, att då skjutsningsskyldigheten åligger allmogen, och då allmogen således alltid måste vara beredd derpå, önskar allmogen att få utöfva detta bestyr så ofta som möjligt, för att oftare kunna förvärfva någon nådpenning för detta ständiga onus.
Tag bort reservskjutsningsskvldigheten, och vi få se, om allmogen kommer att söka denna förtjenst.
Emedlertid är det ett factum, att allmogen önskar skjutsningsskyldighetens upphörande, emedan nästan hvarje ledamot af BondeSt. i derom väckta motioner åberopat sina committenters motionärerna gifna uppdrag att söka afskaffa denna börda.
Jag skulle äfven vilja vädja till presidenten i KammarColkm för att få upplyst, huruvida icke i detta verk ligga klagomål Öfver skjutsningsbesväret afven från Westergöthland, der män sagt, att allmogen gerna skjutsar.
Att allmogen i Småland gerna skjutsar, må i visst fall vara sannt; men detta är endast ett bedröfligt bevis på jordbrukets låga ståndpunkt.
Den 17 November e. m. 1O9
I de orter, der jag har egendom, anses skjutsningen såsom ett stol t onus, och man betalar stora summor för att befria sig derifrån, och delta icke allenast för håll-, utan äfven för reservskjutsen, hvilket visar, att man der hunnit något längre i eultur, än der man gerna skjutsar för 16 sk. milen och springer bredvid vagnen för några styfver.
Det är bedröfligt, att man skall anse folkets lycka bestå deruti, och ett bevis på dess resignation, att skjutsbönderna
Iida den behandling, de ofta få underkasta sig.
Jag skulle tro, allde ledamöter, sorn försvarat nuvar. skjuts väsende, tillräckligt rest i landet för att se, huru. illa den skjutsande behandlas icke blott af resande, utan äfven af hållkarlar och gästgifvare, hvilka ofta bedrifva en oloflig handel medelst entreprenader om skjutsning, uppgjorda med de närmast boende af allmogen.
Man har sagt, att folket här omkring Stockholm gerna skjutsar, och att detta vore ett bevis derpå, att skjutsen är förmånlig för landtmannen; men detta bevis förfaller, då inan erinrar sig, att skjutslegan frän Stockholm en längre tid icke varit lägre an 32 sk. b:co milen.
Att entreprenad-inrättningen i Norrköping misslyckats, bevisar endast, att der ej finnes någon polis, som håller tillsyn öfver inrättningen.
Om länsstyrelsen ville tillse ordningen, skulle sådant icke inträffa, hvilket man ser deraf, att i Götheborg finnes en sådan inrättning, som är förträfflig.
För öfrigt synes mig, att de, som ifra för, att jordbrukaren må få förtjena ifrågavar. skjutspenningar, borde göra afseende på allmogens tillräckligt uttalade önskan, att skjutsningskyldigheten må upphöra.
Må man observera de tecken, sorn de ständigt itererade motionerna i detta ämne innebära.
Man skall vid alla riksdagar finna samma klagan öfver sk jutsningsbesväret, och jag vågar påstå, att om de värda ledamöter, som talat emot Utsk:s förslag, ville något närmare tillse, huru det står till med, dem af deras egna landtbönder, som befatta sig med skjutsning, skola de blifva öfvertygade, att just dessa skjutsande äro i den uslaste belägenhet och måste vara det, då de på landsvägen skola söka att förtjena sin bergning och mot några sk:r äfventyra att förstöra sina hästar , hvilken förlust icke genom flera års skjutspenningar kan ersättas.
Jag slutar med att ytterligare begära bifall till förevar, del af Utsk:s betänk.
Då Oecon.Utskts betänk.
N:o 98 af R. o. Ad. återremitterades, bifogade jag några anmärkningar, hvari jag uttryckte, i hvilka delar jag ej kunde instämma i Utsk:s förslag.
Utsk. här nu så litet förändrat sitt förra betänk., att jag ej kan linna skäligt att bifalla dess nu framställda förslag.
Jag hade önskat, att vi fått discutexu lieia betänk, på en gäng; men då det nu är föredraget punktvis^ nödgas man endast hålla sig vid 1 morn., 16 H. 32 Den 17 November c. m. som rörer skjutslegans förhöjning.
I detta fall delar jag Frih.
Cederströms mening och önskar legans förhöjning, emedan den icke svarar emot den tid och möda, sorn den skjutsande derför mäste uppoffra; men att, såsom Utsk. föreslagit, förhöja den endast för vissa skjutsande och icke för aila, kan jag icke gilla.
Då en värd talare åberopat de klagomål öfver skjutsen, som till KammarColkm inkommit från vissa provinser, hade jag önskat, att han tagit närmare kännedom derom, hvarigenom han skulle funnit, att deisa klagomål härrört från det sätt, hvarpå man velat afhjelpa skjutsningsbesväret.
Samma obelåtenhet skulle uppkomma, om Utskts förslag antoges, emedan Utsk. bort tillstyrka, att förhållandet emellan alla skjutsskyldiga må jernnäs, innan någon befrielse från denna skyldighet kommit i fråga.
Horn blifvit uppmanad att vitsorda, huruvida frågor om klagan öfver skjutsningsbesväret i KammarColkm äro anhängiga, och jag får derföre vitsorda, att såväl nu sorn alltid hafva klagomål öfver skjutsnihgsbesvärets fördelning samt i anledn. af förändrade skjutsregleringar till KammarColkm inkommit; men jag liar icke hört omtalas, att frågor om skjutsningsbesväret i allmänhet varit föremål för KammarCollegii handläggning.
I afseende på hvad här blifvit yttradt 0111 olofliga entreprenader på landsbyggden, hvilka man jemnfört med handelsspeculationer, kan jag icke betvifla, det ju gästgifvare finnas, som entreprenera med den kringboende allmogen om skjuts emot vissa proc. för sig sjelfva, och således, i stället för att uppbåda reservskjutsskyldiga, kalla andra bönder, som önska att skjutsa emot förhöjd lega; men sådant bevisar intet i den sak, som nd är under pröfning.
I mitt sista yttrande tog jag mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på behofvet af skjutslegans förhöjning till i\ sk. b:co milen, alldeles icke i den mening, hvarför denna förhöjning af Utsk. blifvit föreslagen, eller för att befordra entreprenader och forvagnsinrättningar, ty sådana anstalter kunna, enligt min tanke, ännu på många år icke införas; men derföre, att den skjutsande är i behof af denna förhöjning, han må vara entreprenör eller icke.
Må entreprenader vara tillåtna på de ställen, flera eller färre, der de kunna med fördel inrättas; men ingen enda skilling bör i sådant ändamål tillskjutas hvarken af staten eller den enskilde medborgaren.
Ett annat skäl, hvarför skjutslegan bör förhöjas, är det beslut, R.
St. fattat om myntbestämningen.
Herrarna torde påminna sig, att myntvärdet blifvit nedsatt och alt således den skjutsande bör få sitt besvär ersatt med det värde, 16 sk. b:eo ägde, då legan bestämdes till detta belopp.
Jag anhåller derföre, att, med afslag å 1 morn., R. o.
Ad. helt enkelt behagade besluta, att skjutslegan fr. o. m. nästa år förhöjes från 16 till 24 sk. b:co per mil.
Den 17 November c. m.
En värd ledamot liar sagt, att den genom skjutslegans förhöjning ökade utgiften för statsverket blott kunde belöpa sig till några tusen r:dr, och att man för dem väl kunde få råd.
Om också denna förhöjning ej slege till mera än några tusen r:dr, vore det likväl för Styrelsen af värde att få veta, hvar de äro till finnandes, efter den noggranna beräkning af tillgångarna, hvilken hädanefter kommer att äga rum; men dessa några tusen r:dr lära icke blifva så få.
Om man påminner sig, att alla s, k. snällposter begagna gästgifvarskjuts och betala icke allenast den nuvar. skjutslegan, utan äfven 4 sk- mera, och således komrae att betala 4 sk. äfven utöfver den nu föreslagna ökade Iegan , så finner man, att
Postverket skulle göra ganska betydliga förluster.
Ytterligare anmärkes, att den postgång, som i sednare tider på en mängd ställen tillkommit, äfven Lestrides med gästgifvarskjuts, hvarföre jemväl den högre utgiften för dessa nya postinrättningar skulle betydligt förminska den inkomst, man beräknat af posten.
Man har här yttrat, att våra bönders önskan att förtjena penningar genom skjutsning bevisar jordbrukets dåliga tillstånd, hvilket således behöfde förbättras.
Det må vara; men på åtskilliga ställen är det icke så lätt att enligt önskan förbättra jordbruket.
Der jorden, såsom på många orter i Småland, består af sandmo, ljunghedar och mossar, torde det vara fördelaktigare för bonden att förtjena penningar genom hästens användande i skjuts, än att med den arbeta på en jord, som icke kan gifva någon gröda.
Det tror jag också Småländningen förstår och har förstått i många år, bättre än de, som vilja undervisa honom om hans fördel.
Man har sagt, att bönderna behandlas illa af de resande.
Det torde bero af enskild erfarenhet.
Min har icke varit sådan.
Tvärtom har jag i sednare tider funpit, att bönderna göra ganska stora anspråk, och jag har hört, att under den s. k. choleratiden en bonde vägrat att åka på förbudskärran derföre, att han sutit i sundhetsnämnden.
Om anspråken sålunda stiga, är det icke de skjutsande, som blifva lidande.
Man säger, att entreprenadinrältningen i Götheborg bär sig väl; meri man ihågkomme, att skjutslegan der är högre än den vanliga.
Jag vill minnas, att den der utgör 24 sk. b:co, utom det att staden till inrättningen bidrager med flera tusen r:dr årligen.
Enahanda lärer förhållandet vara i Malmö och Lund.
Detta visar, huru litet sådana inrättningar kunna bära sig sjelfva.
Man omförrnäler här, burn BondeSlts medlemmar önska ändring i nuvar- skjutsförfattningar; men deremot bör man komma ihåg den vedervilja, bönderna hysa mot ångbåtarna derföre, att dessa betaga dem tillfället att få skjutsa.
Erfarenheten har vid mångå riksdagar visat, att just de, som kunna förtjena på skjutsen, beklaga sig öfver dess besvärlighet, för att ännu mer vinna på skjutslegans förhöjning.
Myntvärdets förändring genom
Den i5 NorcmLer e. m. realisationen, som en värd ledamot åberopat, är åtminstone ingen försämring; ty rättigheten att få silfver för sedlar, stadgar blott värdet, då det gångbara blifvit anlaget till vexhngsgrund.
Snarare kunde man säga, att, enär realisationen till 128 sk. beslöts under det coursell var 14.0 sk., skjutslega!! borde nedsättas, emedan sedlarna erhållit något högre värde.
Jag anhåller fortfarande om afslag å detta betänk, i dess helhet och, örn detta icke medgifves, att R. o. Ad, till en början måtte afslå det 1 mom.
Hr von Troil, Emil; Hvad först angår bestämmandet af den förhöjda skjutslega, Etsk. föreslagit, lärer den väl icke, åtminstone då den jemnföres med den lega, som i förlä tider varit stadgad, kunna anses synnerligen öfverdrifven.
Skjutslega!! bestämdes vid 1800 års riksdag till 8 sk. silfver, således till 3a sk. riksgts efter nuvar. myntvärde; och frågan är här följaktligen, endast 0111 en förhöjning af 4 sk- riksgrs utöfver den lega, som år 1800 stadgades.
Hvad åter angår den andra vida vigtigare opinionsfrågan, huruvida nuvar. skjutsinrättning, såsom en och annan talare påstått, är en lycka för landet eller, såsom andra förmenat, utgör en dryg borda'för jordbruket, hade man visserligen kunnat vänta, att föga tvist derom skulle kunna uppstå, sed tfn saken vid flera riksdagar blifvit temligen vidlyftigt och fullständigt behandlad och utredd.
Man finner likväl i detta, såsom i andra ämnen, alt svårligen en inrättning kan vara så oduglig, att den ej finner varma försvarare.
Förden, som opartiskt betraktar saken, borde det dock vara lätt att inse, hvilket betryck för jordbrukaren uppkommer genom skyldigheten att resa till en aflägsen gästgifvaregård, der vänta flera dygn, utan ätt få skjutsa samt slutligen mången gång få återvända hem, sedan flera dagsverken blifvit förspilda, utan en enda skillings förtjenst.
Om han äfven bor nära gästgifvaregården och icke behöfver der förgäfves vänta på skjuts, måste skjutsningen för, honom vara en förlust, då vägarna äro mindre farbara, eller då han behöfver begagna såväl sin egen som sina dragares arbetskraft för jordbruket.
Det är på andra sidan sannt, att tillfällen gifvas, då det för jordbrukaren kan vara fördelaktigt att skjutsa, nemi. då vägarna äro goda, då han är ledig från arbeten för åkerbruket, och då han bor nära gästgifvaregården; men dessa händelser inträffa ganska sällan, och skjutsningen blir följaktligen i det hela taget ett betydligt onus.
Man har sagt, att förhållandet i Sverige och andra länder vöre olika, och att derföre hvarken forvagnsinrättningar eller entreprenader hos oss vore lampliga, till stöd hvarför man pmtalat, att Sverige ar glest bebodt.
Hvad forvagnsinrättningar angår, är det visserligen sannt, att de ej kunna bära sig annorstädes, än i mera befolkade provinser, och att de således endast i vissa delar af Sverige kunnaj komma i fråga; men Den ij Novemi r e. m. 1^3 hvad entreprenader angår, §r förhållandet alldeles motsatt, ty just i samma man landet är mera glest befolkadt och de skjutsningsskyldiga således bo längre från skjutsstationen, blifva entreprenader fördelaktigare.
Man har vädjat till deni, sorn bo i landsorterna, om de icke äro nöjda med olivar. skjutsinrättning.
Jag är äfven från landsorten och från en af de provinser, som äro mest glest bebodda, och kan intyga, att man der finner sig högeligen besvärad af skjutsningen; att många bönder, som bo aflägset, nödgas på ganska drvga vilkor med dem, som bo närmare gästgifvaregården, accordera om att slippa delta besvär, och att i en socken, sorn är ungefär lika stor sorn hela Upsala Ian, hafva sådana entreprenader, som nu emot förhöjd skjutslega äro föreslagna, blifvit införda.
Detta är Skellefteå socken.
Der finnas 7 gäslgifvaregårdar på vägen från söder tili norr och dessutom några på den, som går från öster till vester, och på alla dessa stationer bestrides skjutsen af en entreprenör på hvarje ställe.
Jag har rest der, sedan denna inrättning för 3 år tillbaka blef vidtagen, och jag kan intyga, att man der kominer lika beqvämt fram som på andra orter.
Man kan hvarken klaga öfver sämre hästar eller sämre uppassning än annorstädes; och då jag gaf mig i samtal med ortens invånare, fann jag en allmän belåtenhet med denna inrättning, sorn genom en förtjenstfull landshöfding blifvit tillvägabragt.
Jag tillstyrker bifall till Utskts förslag.
Sedan jag med uppmärksamhet nfhört de värda talare,-som hysa en annan åsigt än jag i denna fråga, har jag funnit, att de skäl, man åberopar emöt entreprenadinrättningar, hufvudsakligen äro 2:ne.