Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill erinra 0111 att vi hafva inrättade sockenmagaziner, att dessa utlåna spanmål, som på bestämd dag skall återbetalas, men att, då den utlånta spanmålen icke inbetalas, nödgas magazinsdirectionen upprätta restlängder på de skyldige, hvilka längder böra vara verificerade och erkända i sockenstämma, innan landshöfdingens handräckning för fordringars indrifvande meddelas; i annat fall varda dessa längder till communication utställda, för att vederbör, deröfver må afgifva sina förklaringar , ty landshöfdingen kan ej å någon ohördan meddela executorial.
Nu frågar jag, om sockennämnden har större rätt att utan någon, hvad man behagar kalla, omgång fa resolution till indrifvande af sina fordringar, än socknarnes magazinsdirectioner.
Jag frågar: är väl exemplet af försummad snöplogning och uttagande bos de försumlige utaf ersättning derför lämpligt här.
Det sednare är ett gifvet factum, som ej kan bestridas att vissa personer verkställt en snöskottning , sorn bort af andra fullgöras ; men herrarne i sockennämnden skulle ju möjligen en vacker dag kunna hafva fallit på det orådet att vilja utkräfva en afgift, som man ej velat åtaga sig, eller som möjligen t. o. m. vore betald.
Man måtte väl hafva rätt att blifva hörd innan man dömmes, vill jag hoppas.
Restlängden skall alltså vara verificerad och erkänd , innan landshöfding derå kan meddela resolution.
Jag får blott erinra, att t. o. m. då Konungens Bef:h:de gifva order till fogden att uttaga en fordran hos någon, så händer icke sällan, att sådana omständigheter uppstå i och vid uttagandet af den summa, hvarom ordern handlar, att fogden finnér sig föranlåten alt icke ställa den i verket förr, än han först hunnit att litet mera höra sig före.
Jag tror således, icke att det vore så särdeles farligt, att, med förbigående af Konungens Bef:h:de, låta kronofogdarne uttaga de fordringar, som sockennämnderne uppgifva sig äga på tillskott för de communala åliggandernes fullgörande, helst summan, som belöper sig på hvarje med betalningen deraf resterande , icke lärer vara särdeles stor, och ingen fogde är nog oklok att i sådana mål uraktlåta nödig varsamhet, och att dessutom, om någon gång det inträffade, att en summa uttages för andra gången, åter vin - D en 10 Mari c. m. 3)3 vinning elfi kumle sökas.
Jag anhåller om bifall lill §:n och alt man ej måtte vara så njugg på medel, på det att en så nyttig institution som denna måtte kunna komma sig före.
Man tyekes vara mycket frikostig på ord, man talar mycket om huru gerna man vill se den ifrågavar. institutionens fortkomst, men man är desto mera sparsam att lemna medel till vinnande af det ändamål som åsyftas.
Jag tror det vara särdeles angeläget, vid stiftandet af nya institutioner och då man måste besinna alt sådana personer komma att med dessa institutioner taga befattning, af hvilka man ej kan begära att de skola vara så särdeles kunnige, kanske oftast äro alldeles okunnige om lagar och författningar, att man är njugg på den makt, hvarmed desse personer skola beklädas , emedan denna makt så lätt kan missbrukas, utan att ens detta varit afsigten vid densammas utöfvande; och att skapa sig ett tyranni på nära håll , det är i sanning det odrägligaste af allt.
Hela frågan reducerar sig helt enkelt till att insända en restlängd till Konungens Bef:h;de på dem , sorn skola betala, och detta vill man motsätta sig!
Det är väl skäl alt genom en så enkel åtgärd sorn denna söka förskansa sig emot missbruk.
Jag tillstyrker på det högsta, att roan måtte gå med varsamhet tillväga, samt att Frih.
Cederströms förslag måtte antagas.
Adjectivet ”oguldet" synes mig uttrycka detsamma som tillskott, hvilka skolat gäldas, d. v. s. att ett lagakraftvunnet beslut föregått.
När det således ar gifvet alt dessa tillskott skolat gäldas, men sådant icke skett, då hemställer jag, huruvida det icke är bättre att undvika en omgång än att vidtaga en sådan, och att det således är bättre att antaga hvad Utsktn föreslagit, helst kronofogde , efter hvad kändt är, vid många tillfällen får utan Konungens Bef:h:des order uttaga afgifter.
Sedan delta H.
Stånd beslutat att kyrkoherdarne ej skola vara sjelfskrifne ordför.
, och det således kan hända att till en sockennämnds ordför. och vice-ordför. väljas personer, som kanske knappt kunna skrifva en ansökning; så torde det vara äfventyrligt att åt dem öfverlåta en så vidsträckt orättvisa som den, att omedelbart hos fogden få utmätning hos dem, som icke betalt sådana afgifter, hvilka sockenstämman ålagt.
Jag befarar, att om R. o. Ad. skulle fatta ett sådant beslut, som det Utsktn föreslagit , så vore det säkraste sättet att få författningen i detta hänseende af Konungen ogillad, och att således genom bemödandet att befrämja skyndsamhet i den sak man ville gynna , lomme man just till motsatsen.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte gilla det förslag Frih. 21 H. 4° 3i4 Den 10 Mars e. m.
Cederström uppgifvit i sak.
Hvad ordalagen beträffar, så vill jag icke med honom derom tvista.
Hr-Ribbing, Arvid: Hvad Frih.
Cederström egentligen ansåg skulle kunna vinnas genom omgången att söka Landsfr.enrbetet, var, att Konungens Befthtde skulle tillse , om restlängden vore uppläst och erkänd.
Är det icke fråga om något annat, så ser jag icke hvad som hindrar att kronofogden lika väl skulle kunna tillse att härmed sig riktigt förhölle; ty icke ligger något konstigt i delta tillseende.
Jag vågar alltså, med afseende på denna ifrågasatta omständighet, föreslå ett tillägg i detta morn., så att början deraf skulle få följande lydelse: ’’För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma beslutadt, samt sedan restlängd blifvit uppläst och erkänd , skall genast” etc. ; hemställande till Frih.
Cederstr öm, om han ej skulle finna skäl att vi i denna fråga möttes och förliktes.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att ordet J'k” på 3:dje raden i mom. vore ett tryckfel, i stället för ordet ’’af”, och att, om mom. antoges, det komme att ske med iakttagande deraf, att ordet ”å” borde utbytas emot ordet ”af.” Ropades ja.
Hr Landtm, hemställde, om R. 0.
Ad. i öfrigt bifölle Utsktns förslag till 2 morn.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt Frih.
Cederström och Hr von Hartmansdorff yrkat, 2 mom. borde erhålla följande lydelse: ”För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma lagakraftvunnet beslut fattadt, åligger nämnden att genom till K, M:s Bef:h:de insänd restlängd beloppet utsöka.”
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag till 2 mom. i 20 §:n, med den förändring, att mom. skulle börjas sålunda: ”För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma beslutadt, samt restlängd i sockenstämma uppläst och erkänd, skall genast” o. s. v. enl.
Utskms förslag.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej , begärde Frih.
Den io M a r s c. m. 315 Den som bifaller Utsk:ns förslag lill 2 mom. i 20 §:n med den förändring, att mom. börjar med följande ord:
”För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är i sockenstämma beslutadt, samt restlängd i sockenstämma uppläst och erkänd, skall genast’’ o. s. v. enl.
Utskms[Jförslag, voterar )a; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer ofvannämnda mom. att erhålla följande lydelse: ”För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma lagakraftvunnet beslut fattndt, åligge nämnden att genom till Konungens Bef:h:de insänd restlängd beloppet utsöka.”
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 9.
Nej — 3.
Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. \ till 12 om nättén.
In fidem protocolli, F. 0. Silfverstolpe.
Thorsdagen den 11 Mars 1841 •
Justerades pleni-prot. för den 20 sisth Febr. f. m.
Fortsattes pröfningen af Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms ytterligare betänk.
N:o 29, ang:de ändring af författningarna om sockenstämma, samt om bildande af communalstyrelser. 21 §:n.
Denna § blef af R. o. Ad. bifallen. 22 §:n.
Jag anser att ibland de hufvudsakliga förbättringar, som genom detta förslag till sockennätnnder och förändrade sladganden 3if> Den 11 Mar s. för sockenstämmorna här hafva blifvit föreslagna, är den alt införa revision.
Man kan således icke nog fästa sig vid den saken, så all denna revsion verkligen kommer att inrättas, och att, på grund af dess berättelse , den allmänna sockenstämman kommer att pröfva handlingarna.
Det är fördenskull, och på det att en sådan revision ej ma uteblifva, utan att den verkligen må gå i verkställighet , sorn jag önskade detta tillägg i midten af denna §: ”utses revisorer, som gl anska redogörelsen oell inom en månad om denna granskning afgifva berättelse, hvarefter det ankommer på sockenstämma, som inom i4 dagar derefter hållas skall, att godkänna redogörelsen eller besluta om klander.”
Om detta tillägg nu i §:n blifver intaget, så är det min öfvertygelse, att man ganska betydligt har försäkrat sig derom , att revisionerne ej komma att blifva uppskjutna och saken helt och hållet glömd, i ett och annat samhälle.
Räkenskaperne äro af den enkla beskatfenhet, att revisorerne ej behöfva en månads tid för att granska dem , utan kanske endast ett par eller tre dagar; men på det att man ej må tilltaga för kort tid, får jag föreslå att det må vara inom en månad, som denna granskning skall vara verkställd af revisorerne, och att sedan inom i4 dagar derefter sookenstämma blifver hållen derom.
Jag anhåller om Hr Frih. o. Landtm:s propos. härå till R. o. Ad.
Jag anhåller att få instämma med Hr von Hohenhausen.
Jag vet exempel på ställen, der en sådan granskning varit, till följe af bristande föreskrifter i detta hänseende , i flerfalldiga år underlåten.
Uppå derefter framställd propos. bIef 22 §:n af R. o. Ad. bifallen, med den förändring, att slutet af första meningen skulle erhålla följande lydelse: ”Sockenstämman utser revisorer, som granska redogörelsen och inom 1 månad om denna granskning afgifva berättelse; hvarefter del ankommer på sockenstämma, som inom 14 dagar derefter hållas skall, att godkänna redogörelsen eller besluta om klander i laga ordning.” 2> §:n. R. o. Ad. biföll denna §.
?4 §tn.
T den upplästa §:n finnes ett tryckfel, som synes påtagligt ,' då der står eflerlernnade i stället för e f te r
I e f v a n d e.
Jag hemställer lill Hr Landtm, samt R. o. Ad., 0111 det är skäl alt för domsrätt kalla rättigheten att i detta hänseende ålägga vitén.
Lika väl, som kyrkorådet förut haft rätt att ålägga vilen, utan alt sådant blifvit kalladt domsrätt, så kunde ock blir tillåtas åläggandet af ”böter och vitén,” utan att det uiå kallas doms - Den 11 Mars. 3i7 rält.
Sista punkten i denna § kunde fä följande lydelse: ”1 sådana fall galle om j ii f emot ord för. och leda* ni oter li v a d 1 3 c a p.
Rätteg. b: n o 111 j ä f e m o t d o m are stadgar," i stället för de nnvar. 01 dalagen: ”Der nämnden sålunda utöfvar domsrätt, galle om jäf emot ordför. och ledamöter hvad i3 cap.
Ralteg.b:n om jäf emot domare stadgar.”
Hr Frih. o. Landtm, fastade uppmärksamheten deruppå, att i denna § omtalas vitén, som genom sockenstämmoheslut äro påbudne; R. o. Ad. hade i en föregtde § förändrat Utskrns förslag att sockenstämma skulle kunna påbjuda vilen oell hade beslutat, att det skulle tillhöra vederbör. embetsmyndighet att förelägga vitén och sockenstämma endast ali; begära deni, hvarföre Hr Landtm, trodde alt stadgandet i ^4 §:n e) riktigt kunde slå tillsammans med R. o. Ad:s förut fattade beslut.
Denna erinran af HrFrih. o. Landtm, är ganska riktig.
Jag hemställer derföre, om det ej kunde få heta: ”genom författningar eller vederbör, em bets myndigheter är påbjuden.” Hr von Rosen, Georg:
Jag hemställer till Hr von Hartmansdorff, om han icke medgifver, alt äfven dessa orden ”eller fastsläldt sockenstämmobeslut,” få qvarstå; ty socknen kan väl ändock gå in och begära vissa vitén, hvilka sedermera blifvit fastställda af vederbör, myndighet.
En sådan myndighet fastställer väl ej dylika vitén annorlunda, än på sockenstämmas begäran , eller då de grunda sig på allmän författning.
Så är det t. ex. vid häradsrätterna, der det pålägges vitén för underlåten väglagning o. s. v. Om en sockenstämma begär vitén, men desamma blifva af vederbör. embetsmyndighet afslagna , så är det ju ej oförenligt med hvad CJtsk:n föreslagit.
Jag tveker att det vore redigast och bäst, om den nuvar. ordalydelsen i förslaget bibehå lies.
Jag anhåller att Ridd.- Seciet:n måtte (å uppläsa de ordalag, som godkändes, och att jag sedermera måtte få yttra mig.
Undei t. R id d.
Secr e t. uppläste utur 10 §:n, sådan den af R. o.
Ad. blifvit antagen , följande mening : ”i hvilka afseenden sockenstämma jemväl äger att meddela föreskrifter örn de hvar och en tillhörande göromål , med iakttagande af hvad för särskildta fall genom denna förorda, eller annars gällande lagbud finnes stadgadt, samt till noggrann efterlefnad häraf, der så nödigt finnes, hos vedel bör. embetsmyndighet begära föreläggande af vitén efter dess bepröfvande” o. s. v. Hr von Hartmansdorff:
Efter denna uppläsning lärer R. o. Ad. finna, att den redacliou , som jag föreslagit, i 318 Den 11 Mar s. det aldra närmaste öfverensstämmer med det beslut, R. o. Ad. fattat.
Oin Ståndet skulle finna lämpligt att i stället för ”.i ro påbudne,” som bär står, det må heta ’’a f veil e r b ö r. e rn b e t s m y n d i g h e t e r äro ålagda så blifva ordalagen nästan desamma. fl r Frih. o. Landtm, yttrade, alt om lian rikligt fattat Hr von Hartin a n-dorffs förslag, så bade det varit att §:n skulle från orden ”men nämnden äge dock,” få följande lydelse: ”att för uppenbara förseelser ådömma de böter och vilen, sorn, genom författningar eller vederbör, embetsmyndighet, äro ålagda för öfverträdelse af sådana ordningsstadgar, ofver hvilkas efterlefnad det tillhör nämnden att vaka.
I dylika fall galle om jnf emot ordför. och ledamöter hvad i3 cap.
Rätteg.b:n om jäf emot domare stadgar.”
Det är ganska riktigt; jag tror aU i stället för ”ådömma” det borde bela ”ålägga böter och vitén,” och i det fallet finge man måhända bibehålla ordet ”påbudne,” som står på 3o:de sidan.
Hr Landtm, hemställde, 0111 icke ordet ”ålägga”kunde förstås som ”förelägga" och således kunde föranleda tvetydighet.
Hr von Hartmansdorff förklarade, att han afstod från sin sista anmärkning.
Uppå derefter framställd propus, blef 24 §:n godkänd med den redactionsförändring
Hr Landtm, nu sednast uppläst. 2Ö §:n.
Denna § blef af R. o. Ad. bifallen. 26 §:n.
Hr von Piosen:
Jag skulle önska, att efter de orden ”och är deremot berättigad alt”, få införa orden ”i laga ordning.”
Jag tror att det derigenom blir tydligare på hvad sätt det biträde skall begäras , som sockennämnderna behöfva af embetsmyndigheterna, d. v. s. att örn en sockennämnd skulle roa sig med att af underordnade embetsman begära biträde, så har embetsmannen i dessa ord en ledning för sitt omdöme, huruvida han bör anse sig sky Idig att Jemna ett sådant biträde eller ej.
Jag önskar således, att det må komma att heta: ”och är deremot berättigad att ”i Jaga ordning” af embetsman och myndigheter inom länet eller i stiftet erhålla biträde och upplysningar i allt hvad berörde ärenden angår,” och anhåller örn Hr Landtmts propos. på det af mig föreslagna tillägget. 26 §:n antogs med det af Hr von Rosen föreslagna tiI— Jägg, att efter orden ”berättigad att,” skulle tilläggas: ’’i laga ordning.”
Den 1 I Ma ra. 319 27 och 28 §§:ne.
Dessa buda §§ blefvo af R. o. Ad. bifallna. 29 §:n.
Ordet ”fastställd” vore riktigt, om det bär nyttjades örn en plikt, som förut af någon annan blifvit bestämd och borde af en högre embetsmyndighet godkännas, men på detta ställe tror jag del vore riktigare att säga utsatt plikt. 29 §:n bifölls med den föreslagna förändringen, att ordet ”fastställd” skulle utbytas emot ordet ”utsatt.” 3 o §:n.
Den sak, jag nu ämnar framställa, kan möjligen förstås inunder i den redaction, sorn nu finnes; men då den är af högsta vigt, så anhåller jag, att den här måtte blifva intagen , nemi. att omröstningen skall ske till prot., så att en hvar i fi åmliden vet huru ledamöterne inom nämnden hafva röstat.
Delta är så myckel mera angeläget, som, när fråga framdeles förekommer om ansvar, de, hvilka blifvit öfverröstade, äro fritagne ifrån allt ansvar för de i prot. intagna stadganden.
Till följe af denna framställning torde efter ordet ”tillstädes", få insättas följande tillägg: ”omröstning sker till protocollet,” hvarefter slutet af §:n antages så som Utsk:n föreslagit.
Uppå derefter framställd propos. hlef 3o §:n bifallen med det tillägg, att efter ordet ”tillstädes”, skulle införas en ny mening, så lydande: ”Omröstning sker till protocollet.” 3r, 3 1 och 3 1 §§:ne. R. o. Ari. biföll dessa 3 §§. 34 §:n.
Hr von Pvosen:
Jag skulle likväl tro, att något tillägg borde göras i denna §, som uttryckte, att ansvarsbestämmelsen för förolämpningar emot ordföranden och vice ordföranden endast bar afseende på sådana förgripelse!-, sorn blifva begångna emot dem, i deras egenskap af fungerande ordförande och vice ordförande i nämnden; ty i öfrigt hafva de ej större privilegier, än nämndens öfrige ledamöter.
Jag tillstyrker således, att orden ”i och för deras åliggande” måtte tilläggas.
Så vidt jag förstår, så vore väl denna omsorg öfverflödig, då det just står i den åberopade lag-§;n: "i och för deras embeles skull.”
Således kan detta väl ej tillämpas annorlunda , än i öfverensstämmelse med denna ordalydelse.
Utsk:ns förslag till 34 § hlef af R. o. Ad. bifallet.
Den 11 Mars. 35 §: n, lii' von Rosen:
Följande mening i denna §: ”Till sitt biträde äger han, då behofvet för särskildt tillfälle det fordrar , alt kalla en livar inom roten boende person, som är valbar till ålderman,” skulle jag önska blefve utesluten.
Jag befarar, alt, om denna mening qvarstode, åldermannen kunde blifva besvärlig lör sina grannar, och jag vet ej heller hvad biträde han skulle behöfva, så framt han ej ville spara sitt eget besvär.
Då jag likväl tror , att detta ej kan blifva särdeles stort, så anhåller jag att denna mening mätte uteslutas.
Det var just på dessa af Hr von Rosen upplästa rader, som äfven jag önskade fästa R. o. Ad:« uppmärksamhet.
Jag tror visserligen , att vid flera tillfällen, då åldermannen äger att bevaka ordning och stillhet inom sin ort, han kan behöfva andras biträde lill ordningens upprätthållande, att det således äfven bör vara hans rättighet att påkalla ett sådant biträde, och detta förhållande äger rum inom städer och öfverallt.
Äfven i de lägsta corporationer afarbetsclasserna äger åldermannen rättighet att tillkalla biträde till ordningens upprätthållande; men det är i afseende på hvem han skall kalla och huru han skall göra det, som jag har önskat få anföra några ord.
Besvärade han ofta onödigtvis mångå, då kan man vara ganska säker om att han ej länge blefve ålderman, utan snart nog blefve ombytt.
Ägde han rättighet att till sitt biträde kalla hvem han ville, utan att denne fick skicka någon annan i sitt ställe, då kunde han emot en och annan person, som ej vore särdeles ense ined de andra , begagna den utvägen att kalla honom till sitt biträde, oaktadt han kunde hafva starka och pålitliga tjenare att sticka i sitt ställe, och denne måste komma, emedan åldermannen har rättighet att kalla honom och är road af att kalla honom, och kommer han ej , så kan han fällas till ansvar.
Det händer ofta, att dylika personer i socknarna vilja visa deras myndighet i olid och vidtaga åtgärder, ej för sakens skull , utan för att visa sin makt.
Jag föreslår derföre, att ifrågavar. mening förändras till följande ordalydelse: ”Då behofvet för särskildta tillfallen det Jordrar, tiger httn ifrån hvarje rök inom rolen kalla nödigt biträde."
Då har han rätt att få biträde till ordningens upprätthållande, och den han kallar, skall anskaffa det; men man har derjemte förebyggt en anleda. till missnöje inom rolen, hvilket är högst angeläget att afse, så framt ej författningen skall blifva förhatlig.
— I slutet af samma §, der det talas om tillsyningsman, tror jag äfven, att ett tillägg fordras, så framt han ej emot sin vilja skall kunna förordnas för hela sin lifstid, utan äga samma rättighet sorn åldermannen, att afsäga sig sin befattning.
Jag Den 11 M art. 321 Jag tills-lyrter derföre, att vid slutet af §:n följande tillägg göres, nemi.: ”Tillsyningsman äger samma rätt till afsägelse ifrån sin befattning, som för ålderman i 17 §:/i.r /f:de mom. dr medgifven.”
Det är dessa tvänne tillägg, sorn jag önskar mätte göras uti förevar. §, emedan jag anser dem högst nödvändiga, om denna författning skall komma lill efterlefnad och ej göra alltför stort missnöje.
Jag har visserligen icke varit med om detta sednare betänkts uppställning och borde således ej hafva något att invända, då ledamöter af U t sk: ti sjelfve söka att förändra detsamma; men jag kan likväl ej undgå att finna, att sådana fall kunna inträffa, t. ex. då det fordras någon eftersyn öfver mindre välartade barn, att åldermannen får anlita någon, som bor i den by eller trakt, der dessa barn finnas, att hafva tillsyn öfver dem.
Jag tror, att för ett sådant fall, och flera dylika händelser, det af Utsktn föreslagna stadgandet är ganska lämpligt och väl beräknadt, och att det således bör qvarstå.
I afseende på hvad den siste värde talaren, Hr von Hohenhausen, har framställt, förmodar jag, att det af honom begagnade ordet ”rök” har samma betydelse som "matlag.”
Om då ifrån hvarje matlag, eller der mat lagas och från spiseln röker, man skulle äga rättighet att taga en person till en sådan befattning, så skulle det ju också kunna hända, att man toge inhyseshjon, hvilket jag ej vet om det vore så lämpligt.
Jag tror, alt stadgandet är mera väl beräknadt, då det heter en hvar inom roten boende person , sorn är valbar till ålderman.
De missbruk, sorn Hr von Hohenhausen anmärkt, kunna visserligen inträffa, men då är det blott ett missbruk, och jag tror i allmänhet, att man såsom lagstiftare ej får utgå ifrån för mycket misstroende eller från en synpunkt, der man betraktar mensklighelen stadd i sina missbruk eller under de missförhållanden, som undantagsvis kunna äga rum , utan man måste betrakta den så god oell så bra som den kan vara, väl vetande att missbruken kunna inträffa, men också: du skall tänka väl om din nästa.
Jag röstar för bibehållande af ifrågavar. stadgande, sådant som det af Utsk:n blifvit föreslaget.
För det fall. som af Hr Ribbing blifvit framsläldt, alt ett sådant biträde skulle kunna behöfvas, tillämpas de sista raderna af denna §, hvarest omtalas en tillsyningsman, hvilken för sådana fall kan af nämnden tillsättas.
När en sådan tillsättes, så måste lian väl också få rättighet att lenina platsen, så väl som åldermannen, när han ej längre vill bibehålla den ; och det är intet annat jag med det sednare tillägget har åsyftat.
Meningen med lagar och författningar är just att förebygga missbruk; derföre hafva vi våra liesta lagar.
Med ai H. 41 D*u ii Mar». embetsman i allmänhet är man ju ganska angelägen att förekomma, alt de skulle kunna göra missbruk i sin embetsutöfning, och söker på allt vis förebygga detta.
Ännu mer är det af vigt, när man har någon tillsyn och uppsigt öfver sig, ända inpå hälarna, och då man ständigt kan frukta att blifva commenderad.
Det måste väl vara för det allmännas intresse, då jag önskar, att sådant måtte förebyggas, och såsom jag har föreslagit detta stadgande, så tror jag, att olägenheterna äro förebyggda, utan att åldermannen derföre blivit betagen utväg att erhålla det biträde, som han för det ena eller andra fallet kan behöfva; men om det nu skulle roa honom att kalla Hr Ribbing, Måndag, Tisdag, Onsdag, Thorsdag och Fredag till ett biträde, hvartill han eljest a 111— för väl kunde lemna en karl af sitt folk, som kunde uträtta detsamma, och om Hr
Ribbing då vore gammal och ålderstigen, men det roade den andra att icke dessmindre kalla Hr Ribbing personligen, så skulle det väl ej kunna på något sätt anses behagligt.
Jag vet då icke hvarföre man ej skulle hafva för ögonen menskligheten i allmänhet, och tror att det stadgande, som nu är i fråga, måste väl betänkas, och att man måste noga tillse, alt detsamma ej blir förhatligt, hvilket ej vore väl betänkt.