Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag var skyldig att göra denna framställning, då jag medverkat till i8a3 års beslut, men funnit att detta förblifvit utan verkan.
Jag tror ej eller nu, att några speciela fall behöfva inblandas.
Vi böra endast fråga oss, om det är af vigt, att Ständerna uttrycka sin mening om behofvet af en sådan varsamhet.
Och för min del tror jag detta vara så mycket vigtignre, som Ekonomiska Lagstiftningen, på det sätt vår Grundlag tolkas, (^märken väl, mina Herrar, på det sätt Grundlagen tolkas, icke sådan den är) beror af Konungen ensamt; qcIi det således mäste vara så mycket nödvändigare för Ständerna att begagna sin . 40 H- 4* 20 Den i September f. m. önskningsrätt, för att gora den principen gällande, att Ekonomiska Lagstiftningen i utöfningen ej må påskyndas tili den grad, att näringarne icke hinna följa med i sina beräkningar.
Jag kan försäkra, att hvarje specielt bevis, som här blifvit framdragit till stöd för påståendet om onödigheten af en skrifvelse, skulle vid närmare granskning komma att bevisa motsatsen, och sådant är äfven förhållandet med 1824 års Tulltaxa, ehvad ett maximum eller minimum antages vara förut bestämdt; tyden, som ej visste annat, än att maximum var i fråga, kunde naturligtvis ej våga att speculera i täflan med den, som rycktesvis eller genom serskildta källor visste alt. nedsättning skulle äga rum.
De enskildla fallen böra således aldrig framdragas.
— Man har yttrat, alt den ifrågavarande skrifvelsen skulle utmärka ett misstroende.
Jag kan ej finna, att den skulle bevisa annat, än folkets känsla, alt det finnér sig besväradt af hastiga ombyten uti den Ekonomiska Lagstiftningen; och jag frågar, om det icke i allt är Rikets Ständers skyldighet, alt så tidigt som möjligt väcka Styrelsens uppmärksamhet på folkets önskningar.
Det är bättre, att Representationen i tid öppet uttalar sin mening, än att missnöjet blir allmänt.
Jag vet således icke något skäl, att motsätta sig den underdåniga Skrifvel-' sen.
Syftemålet med densamma kan vara ett aftvå: 1:0 att fästa Konungens per - Den i September f. m. 21 sonliga uppmärksamhet på dess Rådgifvares uraktlåtenhet alt göra afseende på Nationens förut yttrade önskan; 2:0 att påminna Konungens Rådgifvare om nödvändigheten att iakttaga den ifrågavarande varsamheten; och hvilketdera syftet man antager, blir en underdånig
Skrifvelse det enda rätta sättet att vinna ändamålet, och mera passande, än att göra frågan till en ConstilutionsUlskottets sak.
Vi hafva sett Lagstiftande församlingar, som genom 6 å 7 gångor förnyade petitioner tillkämpat sig till och med rättigheter; och hvad ondt skulle det således vara deri, att vi tvenne gångor förnya en underdånig anhållan, för att tillvägabringa en nödig rättelse.
Jag kan ej
Hnna annat, än att motståndet skulle härleda sig från Konungens Rådgifvares bemödande på detta rum, att söka öfverskyla sina åtgärder, för att icke ens inför Konungen behöfva redovisa för de råd de redan gifvit.
Men som jag icke kan misstro Konungens Rådgifvare om ett sådant syftemål, anhåller jag om proposition till instämmande i BorgareStåndets inbjudning; en ganska vanlig method, då frågor förekommit, som angått saker af särdeles vigt för ett eller annat RiksStånd; och jag yrkar så mycket häldre nu proposition till bifall, som frågan ej blott rörer handelns utan äfven jordbrukets intresse.
Jag skulle icke göra någon 22 Den i September f. rn. invändning emot den af BorgareStålldet föreslagne Skrifvelse!!, om jag trodde att den vore behöflig och nyttig, och om jag ej hört inom detta Stånd åtskilliga gångor anmärkas, att Rikets Ständer höra vara varsamme med sina Skrifvelse!’, för all ej erfara, att de blifva utanverkan.
Den Skrifvelse, som nu är i fråga, har afseende på två föremål: 1:0 sådane författningar, som åsyfta ändring af systemer eller äro beräknade alt verka en längre tid; 2:0 sådane, hvilka härleda sig från ögonblickets behof och derföre påkalla ögonblicklig verkställighet.
Hvad det förra slaget beträffar, tror jag, att om Ständerna närmare undersöka förhållandet, skola de finna, att nödig varsamhet vid utfärdandet af detta slags författningar alltid blifvit iakttagen, så att ett lämpligt mellanståndgblifvit lemnadt emellan tiden för författningens kungörande och dess verkställighet, på det allmänheten skulle äga tillräckligt tillfälle alt inhämta kännedom derom och inrätta sina företag derefter.
Då 1824 års Tulltaxa blifvit af föregående årets Ständer till sina hufvudgrunder reglerad, borde den icke vid tidpunkten för dess trädande i verksamhet hafva varit okänd, och när dessutom vederbörande EmbetsYerk hördes, och uppgifter infordrades från Näringsidkarne och HandelsSocieteterne, innan Taxan utfärdades, borde de Handlande hafva varit beredde på dess utfärdande.
När härtill jemväl lägges, Den i Sep leni ber f. ro. att Svenska Skeppsfarten Sr i följe af climatet så inrättad, att i Januarii månad ingen seglation kan äga rum, utan först tre månader derefter, samt i allmänhet alla handelslransactiouer beredas om vintern, tror jag icke, att den omnämnde Tulltaxan förtidigt sattes i verket, då tidpunkten derföre bestämdes till den i Januarii 1825, hvartill orsaken var, att sådant medförde en jemnare och enklare beräkningsgrund för Statens inkomster.
Hvad åter beträffar en annan författning, som äfven innefattar väsentliga förändringar af förut gällande principer, nemligen Skiflesstadgan, så utfärdades den nära ett helt år, innan dess verkställighet tog sin början.
Till det sednare slaget af författningar hör åter det sist utfärdade Bränvinsbränningsförbudet, hvilket tillkom genom ett ögonblickligt behof, till följd af en befarad missväxt.
Att vid dess utfärdande uppskjuta verkställigheten under någon viss tid, till exempel af en månad, hade varit en uppmaning åt alla större Bränvinslnännare, de enda som vid tidpunkten af förbudets utfärdande drefvo näringen, alt under tiden tillverka så mycket bränvin som möjligt, eller alt afverka så mycket som möjligt af de befintliga spanmålsförråden, hvilkas besparande man med förbudet åsyftat; och ändamålet med författningen hade således genom ett uppskof blifvit förfeladt.
Samma förhållande är äfven vid andra tillfällen, då till följd af enahan - 24 Den i September f. m. da orsaker, förbud mot spanmålsexport eller tillåtelse till införsel af spanmål måste meddelas.
Att uppskjuta med verkställigheten af dylika författningar, vore alt gifva en obillig vinst åt någre enskildte personer på det allmännas bekostnad.
Man måste till följd häraf skilja emellan författningar, som afse mera stadigvarande förhållanden och dem, som härleda sig från tillfälliga omständigheter.
Men om nu Ständerna skulle ingå med en generel Skrifvelse, kunna de likväl icke förändra det naturliga förhållandet af saken; och lika gerna som Konungen alltid fäster afseende på Näringarnes behof i fråga om författningars utfärdande af förraslaget, lika omöjligt skall det blifva för Konungen att medgifva uppskof med verkställigheten af sådane författningar, som äro af ögonblickets behof påkallade.
Jag finner på dessa skäl den ifrågavarande Skrifvelsen helt och hållet onyttig, enär det ej kan supponeras, att icke Konungen opåmint, så ofta omständigheterne sådant tillåta, iakttager den önskade varsamheten vid författningars utfärdande.
Ekonomiska författningar synas mig böra fördelas i tre classer; först sådane, hvilka innefatta någon allmän och större förändring i förut existerande förhållanden, som förhöja förut påbjudna afgifter och skärpa gifna straffbestämmelser, eller fastställa uya con - Den i September f. ni. s5 trollér.
Nyttan och nödvändigheten deraf, att sådane författningar kungöras någon tid, innan de skola träda i verksamhet, är så gifven, att den icke synes inig kunna blifva föremål för olika meningar; det gifves till och med författningar, som kunde erfordra, flere års kungörande före verkställigheten.
Den andra classen utgöres af sådane författningar, som nedsätta förut stadgade afgifter, som borttaga eller minska ansvaret och upphäfva gällande controller, samt sålunda i allmänhet 1 "da till lättnad i handel och näringar.
Den tredje classen består slutligen af sådane författningar, hvilkas utfärdande påkallas af inträffade tillfällige omständigheter, och hvilkas ändamål skulle förfelas, om de icke genast trädde i verksamhet.
Alt fordra en viss förut bestämd tid för verkställighelen af detta sista slag af författningar, hör således icke ens kunna komma i fia ga, och äfven i afseende på det andra slaget af författningar, synes mig en dylik fordran utan ändamål, enär en snar verkställighet af dessa författningar, som leda till näringarnes lättnad, måste bereda en allmän förmon, samt detta slag af författningar dessutom vanligen utfärdas på de corporationers begäran, som deraf äro intresserade.
En förnyad
Skrifvelse om iakttagande af en viss tid mellan författningars utfärdande och verkställighet, finnér jag således icke vara af omständigheterne påkallad, enär sådant, hvad Den i S e p l e tu b e r f. ni. irsta classen af Ekonomiska författningar beträffar redan blifvit iakttagit, och troligen äfven hädanefter kommer att iakttagas, samt i afseende på cle (vänne sednare slagen, är dels skadligt dels onyttigt.
Hvad 1824 års Tulltaxa serskildt angår, får jag erindra, att dess sena utfärdande härrörde från den grund Ständerne sjelfve lagt för densamma, att nemligen tull värdet skulle bestämmas genom varornas medelvärde, enligt uppgifter af Consulerne och HandelsSocieteterne i Riket under 4:>a nästföregående qvartal; ty då detsista af dessa qvartal slutades med den sista September 1824, isamt det fordrades flere veckor för att göra sammandrag af uppgifterne, blef det en physisk omöjlighet att taxan kunde utfärdas förr, än som skedde.
Man har äfven anmärkt, att denna Tulltaxa alltför hastigt sattes i verkställighet, men sådant var öfverensstämmande med Rikets Ständers beslut, och på sätt jag förutnämnt, voro olägenheterne deraf ganska obetydliga, enär de förändringar taxan innehöll, till största delen bestodo i nedsatta afgifter och tillåtelse till flera varors införande.
Hvad Bränvinsbränningsförbudet vidkommer, så har det vid alla föregående dylika förbud varit vanligt, att de genast blifvit satta i verkställighet; ty ändamålet skulle i annat fall förfelas.
Men om någon före förbudets kungörande berett en tillmäskning, som icke bann att afverkas inora tiden för förbudets
Den i September f. m, 27 verkställighet, så synes billigheten fordra, alt han borde ha fått afverka det tillredda.
Den sena promulgationen af förbudet härledde sig föröfrigt från de långsamma communicalionerna inom vårt Land , hvarigenom hände, att författningen, ehuru afsänd ifrån Stockholm med posterne den ip och 2a Julii, ej kunde så hastigt framkomma till en del aflägsnare orter.
I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, anser jag, för min del, den ifrågavarande Skrifvelsen öfverflödig, eller åtminstone att den bör inskränkas med afseende endast på sådane Ekonomiska författningar som tillhöra första classen.
Vid systemers uppgörande är fältet obegränsndt; och utan att bestrida Herr Skogmans fördelning af de Ekonomiska förfaltuingarne, tager jag mig derföre friheten uppgöra en annan delning, nemligen mellan sådane författningar, som direct inverka på den enskilda industrien, och dem, som icke hafva ett sådant inflytande.
För min del är jag öfvertygad, att afseende alltid bör göras på en lämplig mellantid mellan kungörande och verkställighet, särdeles vid de tillfällen, då fråga är om rubbning uti en existerande industrigren.
Hela frågan är således nu, om ett sådant afseende blifvit iakttaget.
Jag tror det icke, och får härvid erindra den värde Talaren, som under för - Den i September H m. svaret af 1824 års Tulltariff, sagt att den utkom om hösten, att den verkligen utfärdades så sent, att den är daterad långt in i December, ehuru den skulle träda i verksamhet med den 1 påföljande Januarii.
Om, såsom man här påstått, det icke varit möjligt att förr utfärda denna Tulltaxa, anser jag det hafva varit ändamålsenligare, att utsätta dess verkställighet till påföljande Junii eller Julii månad, på det just de transactioner, som en värd Talare sagt beredas om vintern, med mera fördel skulle kunna uppgöras, än nu, då de stördes genom en hastigt inträffad förändring.
För öfrigt förundrar det mig, alt den Talare, som åberopat Sveriges cliinat och om vintern hämmade sjöfart, till stöd för lämpligheten af den första Tulltaxans utfärdande i December, med utfästad tid för verkställigheten till den 1 påföljande Januarii, — att, säger jag, samme värde Talare alldeles icke upptagit skälen, hvarföre en senare Tullförfattning af år 1827 utkom midt i sommaren, och likaledes genast sattes i verkställighet.
Jag hade icke trott, att denna fråga nu skulle förekomma, och är derföre icke för närvarande beredd att närmare uppgifva förhållandet med denna senare författning; men om jag icke misstager mig allt förmycket, utfärdades den 1827 eller 1828, midt under sommaren, och beredde en ny ändring i TullLagarne, under påstående seglation.
Anmärkningen emot Den i September f. nu >9 en sädan åtgärd torde äfven fordra någon vederläggning.
Hvad den sednare författningen om Bränvinsbränningen beträffar, så vill jag icke ingå i någon afhandling om behofvet eller nyttan deraf; men jag tror, att hos dem, sorn fult sig uppdragit att utfärda Ekonomiska författningar, den practiska kännedom om författningarnas verkningar borde äga rum, att man icke säger det falla af sig sjelf, att de, som före Bränvinsförbudets kungörande, gjorde tillsättningar, ägde rättighet att afverka dem äfven efter förbudets trädande i verksamhet, då författningens ord äro klare, att de blifvit Lagbrytare, om de efter den bestämda dagen tillverkat en enda droppa bränvin.
Jag tror, att de få orden, som erfordrats för bevarandet af sådane personers rätt,' bordt inflyta i Författningen, och att man bordt förese, det dylika händelser skulle inträffa, till följd af långsarnheten vid Författningars kungörande i allmänhet, i förening med den korta tid, som var bestämd för förbudets trädande i verksamhet.
Då jag således är af den öfvertygelse, att den för Näringsidkares säkerhet nödiga varsamheten vid Ekonomiska Författningars utfärdande vid åtskilliga tillfällen icke blifvit iakttagen, är det naturligt, att jag för min del finner behofvet af en itererad Skrifvelse.
En värd Talare har anmärkt, att sparsamhet med Skrifvelser här blifvit yrkad, och jag tar denna anmärkning åt mig, erne - 3o Den i September f. m. dan jag icke allenast yrkat en sädan sparsamhet, utan ock tror mig hafva iakttagit densamma; men det torde således lända lill ytterligare bevis å min öfvertygelse om beliofvet af den nu ifrågavarande Skrifvelsen, då äfven jag tillstyrker bifall till BorgareStåndets inbjudning.
Då BorgareStåndet inbjudit Ridderskapet och Adeln att förena sig med detsamma i ettämne, der Ridderskapet och Adeln redan fattat sitt beslut, och saken är af beskaffenhet alt förfalla, när två Stånd stadna mot två, vågar jag vördsamt underställa, om Ridderskapet och Adeln, i strid mot 53 och 58 §§.
Riksdagsordningen, kan frånträda sitt en gång fattade beslut, för att taga ett annat rakt motsatt.
I anledning af den sista Talarens yttrande, får jag nämna, att jag visserligen lugnt underkastar mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens tolkning af GrundJagarne, men att, hvad de nämnde §§. beträffa, de endast afse förbud emot den enskildte Riksdagsmannen, att söka upprifva ett redan faltadt beslut.
Ett Stånds rättighet, att inbjuda de andra Stånden, att frångå deras beslut, är en åtgärd, hvars laglighet ej sedan 1809 blifvit ifrågasatt, och utan hvilken rättelse alldrigfskulle kunna erhållas, då 3 Stånd förbisett en sak, som verkligen kunnat vara af mycket intresse
Den i September f. m. 3i för det fjerde.
Enär sådant alltid blifvit practiseradt, samt Riddefskapet oell Adeln 2:ne gånger år 1823 lyckades uti en dylik åtgärd, tror jag fråga icke nu kunna uppslå om lagligheten af densamma.
Det lärer visserligen ej vara någon tvekan underkastadt, att Författningar, som hafva ett större inflytande på allmänna rörelsen, böra så tidigt utkomma före deras gällande, att speculauterna kunna beräkna följderna, och den större eller mindre vinsten af deras af dessa Författningar beroende företag.
'Med erkännande af denna grundsats, instämmer jag i den fördelning, som Herr Skogman så fullkomligt riktigt framställt, utaf Författningar af en mera allmän och i rörelsen ingripande beskaffenhet, och Författningar, som endast angå delailler, och blott leda till förminskning af de speculerandes utgifter, eller lättnad i controllerne å deras handelsrörelse.
Det förekommer visserligen äfven, i afseende på Författningar af den första classen, omständigheter, då man icke alltid kan följa den här discuterade riktiga principen.
Man har sagt att 1824 års Tulltaxa bordt förr utkomma, än i December månad år 1824, då den skulle blifva gällande den 1 Januarii i825; men svårligen torde det varit möjligt, alt den förr kunnat blifva synlig, enär man bör besinna, att Riksdagen slutades i Decein - 32 Den i September f. m. ber månads slut 1823, och att de af St"nderne uppgjorde förslag till ny3 Tullförfattningar först skulle meddelas Näringsidkare och EmbetsYerk, att tid skulle lemnäs dem till förslagens pröfning och till uppsältningen af deras yttranden deröfver, och att derefter StatsSecreteraren vid Handels- och FinanceÄrerdexna skulle uppgöra ett helt af alla dessa säkerligen mycket heterogena delar.
Anmärkningsvärdt synes det mig derföre ej, att förenämnde Tulltaxa ej utkom förr än i December månad 1824.
Beträffande den Tulltaxa, som nu är i fråga, komma väl ej så stora förändringar med densamma att äga rum , emedan jag vill hoppas , att hon blifver uppställd på nära samma grunder, sorn den af 1824; men ehuru beslutet om densamma icke af Rikets Ständer torde kunna fattas, förr än om 6 å 8 veckor, eller möjligen ännu sednare, och förslagen derefter öfverlemnas till den verkställande magten, är det likväl af högsta vigt, att verkan af denna författning börjar med nästkommande år, sedan man beslutit, att Bruttoinkomsten af Tullmedlen skall beräknas, från och med år 1836 till 2,200,000 R:dr, enär Stalsregleringen för nästkommande år derpå är beräknad, och denna måste gälla från och med nämnde år.
Detta förhållande bevisar således, att fall kunna ges, der äfven författningar af den allmännaste inflytelse icke kunna utgif vas - Den i September f. ni. 33 vas, förr än de skola gälla.
I afseende på hvad Friherre Anckarswärd anmärkt om de förändringar, som 1826 och 1827 infördes, får jag upplysa, att dessa tillhörde den af Herr Skogman uppräknade sednare dass, som blott medförer lindring i afgifter och lättnad för speculanter genom upphäfvande af det förbud mot införsel af vissa artiklar, hvilket förut ägt rum, och nedsättning i tullafgifterne.
Dessa förändringar utkommo dock så tidigt, att frukterna deraf visade sig samma år på uppbörden, hvilket synes bevisa, alt speculationen i tillräckligt god tid upplystes derom.
Af de framställningar, som här äro gjorde, har jag, således för min del, ej kunnat finna skäl, att Ridderskapet och Adeln förändrar sitt en gång i ämnet fattade beslut, utan tror, att å Regeringens sida all möjlig skyndsamhet blir iakttagen med slike författningars utgifva nde, utan alt någon serskild underdånig anmälan derom göres.
Herr Munck af Rosensköld har trott sädesexporten 1828 hafva uteblifvit derföre, alt speculanterne ej voro säkra, huru länge samma utförsel skulle tillåtas.
Utförseltullen å spannemål har alltid varit ganska låg, och den undergeck då ej annan förändring, än att den på bestämd tid alldeles borttogs.
Följderna häraf visade sig också sådune, att 210,000 tunnor af åtskilliga sädesslag utskeppades förenämnde år och omkring en och en half 4o H. 3 34 Den i September f. m. million Riksdaler Svenskt Banco inflöt derigenom till Riket.
Detta torde bevisa, att man då ansåg sig i allmänhet äga tillräcklig säkerhet för denna handelsspeculations bedrifvande.
Slutet af denna discussion har öfvertygat mig om riktigheten af den anmärkning jag vid början gjorde, att, så snart speciella fall börja granskas, bevisa de lika mycket på ena sidan, sorn på den andra.
Får man här beskrifva de vedermödor, som blifvit förorsakade genom utarbetandet af en författning, eller de vinster, som af densamma uppkommit, så ser saken ungefär ut lika på den sidan, som om det å den andra påstås: att kostar det än alldrig så mycket besvär, För fa t tångarne dock så snart böra utarbetas, att deras utfärdande ej åstadkommer någon rubbning i de enskildta förhållanderne.
Ingen rubbning lärer ej eller i afseende på Författningar kunna äga rum, utan att derigenom tillskyndas så väl fördelar åt någre, som olägenheter åt andra individer.
Regeringens största konst blir då alltid, att söka göra fördelarne öfvervägande olägenheterna.
Jag anser mig böra bestrida den fördelning, som en Ledamot gjort af de Ekonomiska författningarne, emedan den värde Ledamoten yttrat en sats, som ej kan bevisas vara riktig, den nemligen att alla Ekonomiska författningar, som tillskynda den Den i September f. ra. 35 trafikerande lättnad, icke skulle behöfva någon lid mellan deras kungörande och verkställande.
Äfven i detta fall är en viss tid nödig, innan Författningens efterlefnad tager sin början; ty om man blott tänker sig handeln, så finnér man, att den bästa handel grundar sig på varu-upplag, och så snart man åter tänker sig varu-upplag, finnér man, att man icke bör helt hastigt lätta afgifter-- na, och derigenom framkalla speculanter, hvilka införskrifva dessa varor på bekostnad af dem, som redan under den svårare författningen speculerat på desamma.
Sedan sista Riksdag har det ej blott varit fråga om sådane författningar, hvilka haft afseende på de trnfikerandes lindring, utan äfven om dem, hvilka beredt deras betungande.
Sålunda hafva t. ex. Convoy- och Tolagsafgifterne blifvit höjde, och så hastigt, att en last Bomull, som var destinerad till en större Stapelstad, mäste föras till en liten Stapelstad i granskapet, hvilken ej hade Tolag, och derifrån på pråmar inomskärs till den förra Staden.
Oaktadt alla dermed åtföljande kostnader, var det likväl enda medlet, att rädda ägaren från stor förlust.
Jag är visserligen öfvertygad , att några förändrade tänkesätt i detta fall äro att förvänta inom Konungens Conseil, men jag kan dock ej frångå min begäran, att den underdåniga Skrifvelsen måtte afgå, emedan det för de aflägsnare 4o H. 3* 36
Dea i September f. m. provincerne är af vigt, att fästa någon större uppmärksamhet vid denna sak.
Hufvudstaden hjelper sig nog i detta afseende, ty här märker man de ungefärliga grundsattserne, som följas, och man får här under Författningarnes utarbetande nog underrättelse derom; men i Landsorterna åter komma Författningarne öfver dem såsom en åskvigge.
Åkerhjelm har visserligen med skäl visat, att 1823 års Tullförfattning ej kunnat fortvara färdig.
Men detta visar ej, att den ju icke kungjordes vid samma tid, som den skulle verkställas.
Den sistlidne höst försummade sädesexporten härledde sig, en ligt hvad en af de förnämsta Handlanderne i Malmö uppgifvit i allmän Tidning, derifrån, att de Handlande i Skåne ansågo varaktigheten af Författningen 0111 exporten så osäker, att de icke tordes företaga den långväga expeditionen till England, utan häldre sållde till Köpenhamn och Kiel oaktadt dessa Städer af nästan alla Östersjöhamnar hade de lägsta prisen.
Också blef den i Augusti 1828 upphäfna exporttullen åter påbuden vid nyår, ehuru högst obetydlig.
Att denna farhåga, hvilken jag dock den gången icke anser hafva varit det hufvudsakligaste hindret, utan fast mer brist på spekulation och capitaler; att den säger jag ej saknar all grund, det kan äfven inhämtas
Den i Sept e m ber f. m. h af erfarenheten nu nyligen med sädesexporten äfven till Norrige, som börjat vända sig till oss om säd.
Exporten äfven dit har nu blifvit förbuden, hvaraf följden varit, att skepp kommit från Norrige till Malmö, för att hämta spannemål, men fått återgå med oförrättadt ärende.
Jag itererar min anhållan om bifall till den underdåniga Skrifvelsen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade hvar efter annan de af honom förut framstälde propositioner, men de blefvo båda af Ridderskapet och Adeln åter med Ja och Nej besvarade.
Herr Hjerta yttrade, alt då tankarne voro så delade, ansåg han sig böra begära votering.
I anledning hvaraf Hans Excellence föreslog följande voteringsproposition: