Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1808 och 1809 Årens Krig, jemte Landtvärnets beklagliga öde, afskräckte den vid krigstjenst ovane ynglingen att ingå deruti; hvaraf följden blef en dyr lega, i anseende hvartill Bergslaget i underdånighet bos Kongl. Maj:t anhållit, att få erlägga en Vacanceafgift af 7I Skrpd Tackjern per Rote årligen, och att denna förbindelse skulle blifva på 10 års tid.
Härå har Kongl. Majit i Nåder yttrat, att Extra Roteringen för Bergslaget emot denna Vacance-afgift tills vidare skulle få fortfara.
Sedermera har nuvarande
Beväring genom 1812 års RiksdagsBeslut uppkommit, och förändrat Militairens Organisation i denna del, Den 2 Januarii. 69
Då ofvan af mig anförda Contract ej blifvit af Kongl.
Maj:t annorlunda sanctioneradt, än tills vidare, troligen af det skäl, att det tillhörde Riksens Höglofl.
Ständer att derom besluta; är jag af den tanka, att denna Vacance-afgift för Bergslaget bör upphöra, och Extra Roteringen för densamma sättas i samma förhållande med Extra Rotéringen å Landslaget, som nu hvarken håller Soldat eller erlägger Vacance-afgift, och anhåller Ödmjukast, att denna min Motion må till StatsUtskottet remitteras.
Herr StjernschantZj Johan Abrahamuppläste följande:
Uti ett ämne af så mycken vigt, som utvecklandet af en Stats erforderlige Försvars-anstalter, hvaruti grunden till massan af de medel man bör föreslå väsendtligast ligger, fordras visserligen en skickligare hand än min, omvägen till det sanna och rätta möjligen skall ernås.
— Men endast ledd af den medborgerliga känslan, af öfvertygelsen och kärleken till min Fosterbygd, är det jag-bär i detta vördade Samfund, vågar höja min stämma och i detta vigtiga ämne yttra min mening, som, om ej den är den rätta, säkerligen ursäktas' af den mer kunnige, den mer erfarne och den mer upplyste.
— Jag vågar på förhand försäkra, alt ingen enskilt känsla till mitt yrke, intet en - 70 Den 2 Januarii. skilt Interesse, skall här på något sätt utesluta dem, jag delar lika med hvarje enskilt man i Staten, vare af olika hörd, rang eller förmögenhet, och är jag fast öfvertygad, att på detta rum sanningen och öfvertygelse!! kunna förenas och med lika lätthet sägas, utan att på något sätt vara af Embetsmanna-pligten fjättrad, samt att den i tjenst varande Representanten, om han det önskar, lika oskrymtadt kan yttra sina tankar rörande Fosterlandets angelägenheter, som den, hvilken redan skiljt sig från ali Tjenstebefattning och öfverlemnat sig åt ett mera oberoende lefnadssätt.
Då man vill uppgöra behofvet af de försvarsmedel ett
Land bör äga, då det endast vill försvara sina egna rättigheter, sitt eget område, utan att inkräkta andras, då anfallskrig upphör och försvar hafves till ändamål, och då man önskar bli af sina Grannar respecterad; tror jag att följande bör tjena till basis för en sådan Calcule, om Friheten, Säkerheten och Sjelf-beståndet skola tryggas. 1:0
Landets topographiska beskaffenhet, så väl på dess gränsor som uti det inre. 2:0
Dess politiska läge relatift till sine grannar. 3:o Grannarnes politik, sådan den varit, är och kunde möjligen blifva i framtiden. 4:o Styrkan af de massor, hvarmed man möjligen kan angripas, och de Ressourcer Fi - Den 2 Januari i.
71 enden äger, att mer eller mindre hastigt ersätta förlusten efter skeende nederlag, hvarigenom den försvarande alltid betages tid, att i samma mohn öka sine krafter, för att motstå förnyade anfall. 5:o Eget Lands Moyener, till underhållandet af det erforderliga försvaret. 6:0
Om de Regenter, som äro på Grannars Throner, hafva inkräktnings-lystnad och således älskare af anfallskrig.
Deras Armeers organisation, styrka och militairiska lynne, med ett ord, allt som har gemenskap med dess stridskrafter, så väl i offensift som defensift afseende} och 7:0 Nationens eget lynne och fallenhet för Militaire-Ståndet.
Förvissad att mängden af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln nogsamt inser hvad inflytelse desse af mig anförde skäl äga på beräknandet af en Stats erforderliga Försvars-anstalter, vore det här endast öfverflödigt alt punctevis detaillera det, utan vill jag endast för en stund fästa uppmärksamheten på det liufvudsakligaste.
Att kasta en blick på våra Grannars politik, att forska den från längre tider tillbaka, är ej mitt föremål och tillhör ej en Officer i en grad som min, der man mest hör till den lydande Classen och hvars verkningskrets i det hela är så obetydlig samt endast som en 72 Den 2 Janua, högst omärklig länk i den stora Statskedjan hör kunna betraktas.
Jag förbigår således det och öfverlemnar dessa forskningar till Cabinettsmannen.
Sverige har genom förening med Norrige och förlusten af Finland, nästan helt och hållit förhytt politiskt läge, och dess gränsor till största delen fått ett helt annat utseende.
— Vi hafva vunnit mycket i trygghet och styrka i Vestern, men ej lika betydligt i Östern, ty Piysslands magt har ansenligt vuxit och Stockholm förlorat den förmur den ägde:
— En säkrare gräns hafva vi intet uti hafvet, som nu skiljer oss från denna mäktiga Granne; men den fordrar också ett starkt försvar, om alla fiendtliga företag emot densamma skola till intet göras.
— Om en stark Flotta försvarar våra kuster, om en Landtarmee disputerar Fiendens framträngande öfver Torneå, hafva vi ju ej något att befara från den sidan.
—Men äro då våra försvarsanstalter i det skick, att vi vid hvarje ögonblick kunna göra kraftigt motstånd?
Tillätes mig att fräga — månne ej vår SkärgårdsFlotta, som nu bör anses för vårt starkaste försvar, emedan vi nu nästan äro öboar och största delen af våra kuster för dessa Vapens manceuvrer äro tjenlig ast, borde ansenligt förökas; ty ostridigt är itt frdelar af vår kust bäst försvaras af sådana Fartyg, som öfverallt kunna inlöpa och skyddas samt skydda Landtförsvaret, och då man kastar en blick på den nytta detta Vapen gjort under de med Ryssland sist förflulne krigen, tror jag, Den 2 Januarii.
73 alt det än förtjenar ett lysande ram Liand Sveriges Stridskrafter.
Manne våra Fästningar på gränsorna äro i det skick, att de kunna visa förakt åt en annalkande Fiendes företag emot dem? månne våra Förråder äro försedda med tillräckligt behof af Vapen och Utrednings-persedlar, för att, vid påkommande Lehöf, tillfredsställa dem, som vid ett hotadt Fosterland önska gripa till vapen ? månne ej Golhlands nu ägande försvar tarfvade en förbättrad Organisation, som skulle sätta denna Ö i stånd, att ej vid första fiendtliga Skepps annalkande betinga sig några villkor, utan med lugn kunna afböja alla de anfall, som mot den möjligen kunna göras.
— Jag, för min del, anser ej Gothlands försvar liknöjdt för Sverige, och jag tror att Fienden vid ett Krigs-utbrott ej föraktar denna punct i Östersjön, sorn, försitt nära läge till Sverige, sin vidd och sin välmåga, kan varadem af mycken vigt för framtida Operationer och tjena dem till ståndpunct för både Armeen och Flottan.
Månne ej våra Mili— laira Undervisuings-anstalter fordrade någon förbättring, der kunskapen i de högre Militaira Vettenskaperne kunde förvärfvas af dem som äga lust och arbets-förmåga, hvarigenom vägen till skicklighetens vinnande för alla vöre lika öppen, och.dugliga ämnen till högre Militaira Embeten danades?
Uti en Stat der jemna Krig föras, skapar Militaire-snillet nästan sig sjelf, genom vägledning af Practiquen.
Under Freden är det Theorien, som bör räcka 7^.
Den 2 Januarii. hjelpsamma liander.
Månne det vore ur vägen, om Medel gafs till bestridande af Arfvoden för skicklige Officerare vid Regementerne oell i Hufvudstaden, hvilka åtogo sig bålla publique Föreläsningar för de Unga Militairer uti Strategien och Krigshistorien, samt Recognoscering, och ej, som nu, mången med goda elementare-kunskaper från KrigsAcademien utgående Yngling, inom en kort tid, för brist på antingen medel att sjelf köpa sig några Böcker, eller också tillfälle, snart förfalla uti den linda han var då han ingeck till Academien.
— Finska krigen gifva oss mångå bevis på nyttan af kunnige Officerare uti de mindre Graderne, och på de fördelar en klok Befälhafvare af sådane kan draga, uti ett Land sådant som vårt, der mycket Detachements-kriget föres.
— Månne ej vår Soldat och vår årliga Conscription behöfde längre Öfnings-tider än d[e nu hafva, för att bli väl danade, så väl i Manoeuvre som Fält-tjenstgöringen; ty man är ej alltid Soldat, för det man fått sig ett gevär.
Nej! man skall kunna bruka det och känna dess nytta, samt vara bekant med detta Ståndets mödor och lefnadssätt, om man skall kunna anses fullkomnad; och huru tungt är det ej för en Befälhafvare, som ofta sättes på en vigtig punct, dit allmänna förtroendet sigtar, utrustad med vilja och egen förmåga, se sig tvungen öfverlemna den, för brist på duglige försvarare, för brist på försvarsmedel; han förlorar då sin ära, det heligaste han äger, för det han ej uppoffrat sig och sina Vapenbröder, utan att något verkeligen vunnits, och ingen Den 2 Januarii. 75 granskär, vid hans bedömmande, det tillståndet hvaruti han blef lemnad.
— I hvilket Stånd, mine Herrar, är hedern och allmänna aktningen mer underkastad ödets brytningar, än det Militaira, der man, fast olika kladd, olika lönt, af olika förmögenhet och olika grad, bör äga känslan för äran lika stark, och der Fändricken och Fältmarskalken, olika till sine Befattningar, böra vara lika till sina moraliska dygder?
Månne ej erfarenheten visat, att äfven Håfven under en sträng vinter kunna jernnäs och, i stället för ett starkt värn, lemna ett öppet fält, till förmån för en tilltagsen Fiendes fortkomst?
Månne ej Tactiquen och Armeens Organisation undergått sådana förändringar, så att man nu med en förundransvärd hastighet kan framkasta massor i trots af Elementer och Naturhinder, utan att medföra betydliga förnödenheter, hvilket fordomdags ansågs omöjligt?
Månne ej endast varuprisens betydliga stegring i de sednare åren påkalla en betydlig förhöjning i de till Krigsmagtens behof förut anslagne medel? och månne ej det behöfdes och vore nyttigt att in uti hjertat af Riket lägga småningom grunden till ett säkert Etablissement för vår Banque, våra Publique Verk och våra Förråder, dit de kunna förås i händelse Hufvudstaden hotades med fiendtligt anfall, på det ej dess förlust medförde hela Statens.
— Derföre är det ej min mening påstå vi skulle bygga en annan Hufvudstad; ty sådant kan endast under Seelers rymd låta sig verkställa och med andra Moyener än våra, ulan endast den, att ha en säker tillflyktsort för dessa Rikets 76 Den 2 Januarii. angelägenheter, dit de uti behofvens ögonblick kunna kastas.
Exempel på den verkan, dä Nationens uppmärksamhet varit för mycket fästad på Hufvudstaden, då den varit
Depot för alla behofven, haft på Statens öden, visar oss sednare KrigsHistorien många, och om vi följt med noggranhet de stora Krigs-operationerne, sorn i sednare tider ägt runi, skola vi lätt inse, att den anfallandes Härar alltid rigtats åt dylika vigtiga puncter.
1 Dessa äro nu de frågor jag vördsammast framställer till Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt hvar och en af Ilöglotl.
Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, och vågar jag hoppas, att om de finnas öfverflödige af en del, de dock af många vid nogare granskning gillas, och bevisa, att, till vinnande af en säker framtid, många omständigheter gifvas uti Krigsförsvarets grenar, som påkalla bistånd, så framt man vill vänta af dem en önskad verkan.
Mången kunde häremot invända och säga:
Med Ryska Kejsarens fredliga tänkesätt, och med dess Stats nu vundna gränsor; med Dannemark till Granne i Södern, som, efter förlusten af Norrige, ej mer bör vara oss så fruktansvärd!; med vår Konungs ädla Principer, att ej störa andra Magters lugn och rättigheter, utan endast är nöjd med den Lager, den trogna och lyckliga Undersåten räcker honom; med en Furste bredevid Hans sida, som nogsamt känner andra Staters politiska ställning, Den 2 Januarii. 77 deras krafter och böjelser; som Vet att förena Stats- och Krigskonsten, som sjelf, genom egna förtjenster, uti de brydsammaste tider, banat sig vägen från mörkret till ljuset; med starka Förbund slutade med alla Magter, hafva vi ej nu mer något att befara, utan kunna minska våra försvarsmedel, i stället för att dem. öka.
Jag instämmer häruti, att, i sakernas nuvarande lyckliga ställning, vi ej hafva något att frukta.
— Men, tillåt mig fråga:
Äro Régenters lif mindre underkastade förvandlingens stund än uslingens i kojan, äro Tractater nu mera heliga än de fordom Varit?
De förra styras af en Försyn, de sednare af den rnägtigare, och har aldrig någon Alliance längre varat, än den starkare funnit den för sin Politik nödvändig.
— Det är just under dessa fredliga tider, vi höra sätta oss i ett försvarsstånd och förebygga möjligheten af framtida skiften, samt sätta medel i handen på den Man, som nu är ett stöd för vår åldrige Konung, att använda till vår säkerhet; Han skall troligen uppbygga en försvars-mur kring Svenska Fosterjorden, som ej af den mägtigaste Furste någonsin kan bestigas.
Utan att vi böra det minsta tveka om sgkernas nuvarande lyckliga ställning, böra vi ej för mycket låta insöfva oss af deni och tro att vi derföre äro inattaquable, att Vårt Lands Interessen blifvit likgiltiga för andra Magter, och till den grad öka trovärdigheten om slutade FredsTractater, att vi förakta andra Stater, deras Politik och styrka, samt glömma 78 Den 2 Januarii. de pligter vi äro vår Styrelse, vårt Fädernesland och oss sjelfva skyldige, i händelse af sakernas förändrade skick, och är det alltid lätt alt granska det förflutna, roen ej att beräkna det tillkommande.
Nej! efter min öfvertygelse, bör en jemn uppmärksamhet vara fästad på våra Försvars-anstalter, dem under Freden skapa, föröka och förändra, alltefter våra starkaste grannars Politik och tillvext, så framt det kan ske i förening med våra egna krafter och utan att för mycket utblotta oss sjelfva; ej tro att Berg och Haf lemna oss ensamt en obestiglig mur, ett tillräckligt starkt värn och sätta oss uti ett oberoende tillstånd.
Nej! sådant är falskt att tro.
— Nu, sedan Krigskonsten så betydligt förändrat sig, sedan man lärt, att med en Balaille afgöra en mägtig Stats öden, sedan Krigsförklaringar ej gifvas förr, än man är färdig på gränsen att « 1 massan inbryta och likt en störtsjö inbreda sig öfver den anfallnes Land och betaga all utväg till försvar:
— Då synes mig, man mer än förr bör vara beredd till motstånd, vara mer på sin vakt.
— Är då Armeen för svag i jemnföreise mot den anfallandes, hafva vi då endast Recruter att mo .sätta bans stridbara och öfvade Troupper, äro då våra Förråder uti ett utblottadt tillstånd och våra Försvarsverk uti vanmagt; frågas billigt, hvad för motstånd då kan göras? hvilken framgång skall ej Fienden finna öfveral) och lättnad uti sina företag?
— Då är det för sent att organisera Arméen, att bygga Fästningar, att formera och iståndsätta Förråderne.
— Nej! har sådant ej Den 2 Januarii. 79 skett förut, lär det föga ske, sedan Krigets fackla är tänd, sedan Fiendens härjande svärd förkunnar död och undergång, dess segrande Fana uppreses inom hvarje Borg och dess Arme'e, likt blixten, framljunga!- lill hjertat af Riket, för att der föreskrifva nja Lagar, der fråntaga Friheten, der pålägga nya Skatter, och der, som en Nåd, ett skonadt lif bör anses.
Låtorn oss således ej förminska uppmärksamheten på våra Försvars-anstalter, ty de utgöra en Stats lycka, i det de trygga dens säkerhet, och glömmen ej, att det är under Fredens Oliv, grunden skall läggas till en ostridig rättighet; att sedan under Kriget få bortbyta den mot en Lager.
— Preussen fick 1806 dyrt köpa det förakt, det skänkte Napoleons militairiska Talenter, bans Arme'e, deras Anförare, och den liknöjdhet, den lilla uppmärksamhet det gifvit åt bans Politik.
De voro utrustade med Fredric den Stores anda, hans Tactique, som visst var på sin tid beundransvärd, men ej mera lämplig, och de glömde att en Man fanns på deras Grannes Thron, som hade omskapat allt och gjort dem främmande med sina principer.—
De räknade dagen, då de skulle intåga i Paris, och de glömde det var en möjlighet intåga i Berlin, de ansågo Retraiter ej mera behöfliga, och huru många Generaler hafva ej förlorat sina Armeer, för det de gjort dylika misstag?
— De trodde, att de Lagrar de vunnit under anförande af Fredrics snille, skulle frikalla, beskydda dem från all möjlighet af anfall af andra Magter och alltid 80 Den 2 Januarii. fästa Segern vid Preussiska Örnen; men debedrogo sig.
Slaget vid Jena förkunnade deras dom, det öppnade på dem ögonen, de sågo nu klarligen sina misstag, de sågo sitt Fosterland sköfladt, inkränktadt, Medborgaren skilld från sina rättigheter, och sin Konung i sin egen Hufvudstad emottaga Segrarens befallningar.
— De köpte således dyrt de felsteg de begått, och vågar jag tro, de gerna under Fredens lugn erlagt betydliga Summor till sina Försvars-anstalters fullkomnande och förbättrande, om de möjligen kunnat inse följden af motsatsen, och bar denna aktningsvärda Nation nu fullkomligt godtgjort allt, nu visat, alt ingen uppoffring finnes, så helig, som den, man gör till Statens försvar.
— Exempel af sådan natur, som dem jag nu beskrifvit, finnas många att tillgå.—Hade ej Sverige, för hundrade år sedan, sett med så mycken liknöjdhet Pettersburgs grundsten läggas, och äfven med lika köld skådat dess jemna tillvext och dess afsigter; hade säkerligen ej Finland varit, vid sista krigets utbrott med Ryssland, lemnadt uti ett så illa organiseradt Försvars-tillstånd, så att ej den af Fosterlands-känslan drifne Medborgaren, som lemnade sina Familier och sina fruktbara fält till elt rof för Fienden, för att uppsöka Finska Armeen, der erhålla Vapen, och med densamma göra allmän sak, nödgats återvända och öfverlemna sig sjelf till de följder, ett allmänt resnings-tillstånd medförer för den underkufvade Medborgaren.
Flere Den 2 Januarii, 81 Flere af oss, mine Herrar, hafva sett en del af de Länder , der Theatern för senaste Kriget varit, oeh kunna enhälligt instämma, att de olyckor Arméers framtågande medföra under ett Krig , ej mot någon annan uppoffring kan uppvägas, och att dessa blodiga Fält, der mången Försvarare fallit för sitt Land, sin pligt och sin ära, ej af sjelfva Förtryckaren utan rysning kunna skådas.
Beredom derföre med vilja de Medel . som fordras till Försvars - anstalternas förbättrande; allt kan ej ske på en gång, utan småningom j vära krafter medgifva ej det.
— Vet! att ett väl organiseradt
Försvar ej endast består deruti , att vid gränsen kunna möta sin Fiende, utan att äga det ock in i Landet, och ju mer Fienden nalkas till bjertat af Riket, ju mer han skiljer sig från sina Ressourcer och vi närma oss till våra, ju iner skall han finna motstånd och svårigheter i sitt framträngande , förenadt med en allmän vilja hos Nationen, att hellre dö, än se sig af Fienden våldförd.
Ett sådant organi seradt Försvar gör en Stat oöfvervinnerlig till det inre och högaktad till det yttre.
Slutligen, mine Herrar! får jag åran erinra , att iag tror vi aldrig böra glömma, vi trampa samma Jord sorn våra stolta Förfäder, vi äfven då med dem böra täfla uti krigiska dygder och uppoffringar för vårt Fädernesland och vårt sjelfbestånd.
Ridel. o. Ad.
Prot, II. B. II. 12. 82 Den 2 Januariu Herr Stjernschantz anhöll att dess Anförande måtte till StatsUtskottet remitteras.
Grefve Lowenhjelm, Gustaf:
I dag har åter Arméens minskning blifvit satt i fråga.
Jag håller före, att denna minskning icke är förenbar med SjelfFörsvar och med Sjelfstiior dighet , grundad på egen kraft.
Ehvad beståndsdel af FörsvarsVerket man skulle vilja göra till föremål för en Reduction, skall man, vid första försök till granskning, finna sig öfvertyg3d , att minskning icke är möjlig, hvarken på antalet eller på underhållet.
Våra lärda Corpser utgöra själen i Arméen, och äro så betalta, att sannerligen deras Fatriotisme måste till en hög grad ingå i de Motiver de äga att tjena.
Redan har underhållets knapphet vid dessa Corpser ådragit oss National-förluster genom flere yppeilige Officerares afgång , hvilka, i brist af nödtorftigaste utkomst, icke förmådde följa sin böjelse, att, äfven vid den strängaste saknad af lifvets beqvämligheter , fortfara att i Fäderneslandets tjenst uppoffra sig åt sitt valda yrke.
Ingen kan påstå , att Fältmätningscorpsen är talrikare än Arméens General - Stabs-Tjensts bestridande oundvikligen fordrar.
Den 2 Januarii. 83 Utan att vara Militaire, inses lätt att
Artilleriet ej är talrikare än behofvet nödvändigt kräfver.
Säkert är ingen, som ej minnes hvad vår Skärgårdsflotta redan gjort , som ej deraf slutar till hvad hon än kan göra, och som ej hellre ökade än minskade ett Vapen, till hvil ket vårt National • bestånd och vår Vapen-ära stå i så höga förbindelser.
Med lika tacksamhet och med Nationalstolthet påminna vi oss ÖrlogsFlottans lysande Epoquer, då dess styrka stod i förhållande till dess mod och dess skicklighet.
Men sedan ärorika
Drabbningar och bristande underhåll nedsatt dess materiella förmåga , har dess totala Reduction ofra blifvit omtalt. jag vågar ej ens vidröra en så vigtig fråga dertill fordras djupare och mer Omfattande insigter än mina men beklaga måste jag, att denna fråga, så länge och så ofta framställd , ej kommer till afgörande
Sådan ovisshet är i alla fall skadlig:
I det af bibehållandet är mycken tid förlorad för återställandet till behörig styrka :
I det af total Reduction , mycken kostnad förlorad på ändamålslöst underhåll.
Cavalleriet står i en ganska svag proportion, äfven till en mindre Armée än den, oin hvilken i något fall kan för oss bli fråga.
Infanteriet, det värfvade, är så föga talrikt, att minskning deraf ej kan bli lönande. 84 Den 2 Januaris.
Det Indelta åter utgör Hufvudstammen af vår stridsstyrka.
Mig är ej obekant , att den tanka börjat sprida sig, att genom ett betydligt antal Rotars indragning mot Vacance-afgift och begagnande af motsatt antal BeväringsManskap, ungefär på sätt Wermlands jägare äro organiserade, kunde en betydlig besparing utan Arméens minskning vinnas.
Utan minskning ?
Ja 1 Utan försvagande ?
Nej !
Jag har sjelf varit förledd af denna idée, mea är det ej mera.
BeväringsManskap, som löre den dag då det påkallas att gå i fält , endast stätt 20 dygn under Gevär , kan ej med säkerhet påräknas, med mindre proportionen till den öfvade Stammen blir den, af en ung Soldat till två gamla.
Denna proportion är allmänt antagen i Arméer, der så det unga Manskapet som den äldre Stammen öfvas vida mer än bos oss sker,, och hos oss blir, vid påkommande Fälttåg, efter nu varande organisation, denna proportion ändå starkare; ty Bevärings.’
Manskapet utgör då nära hälften af den ef. jerfiva Styrkan.
Ej må Fransyska Arméernas starka och hastiga Recrutering under de senare Fälttågen anföras mot detta mitt påstående.
Buonapartes beryktade yttrande är historiskt kändt: jäg har 12,000
Man att förtära i månaelen.
Men hvem kunde, hvem ville räkna så bland oss ?
De Conscriberade öfvades dessutom länge, innan de införlifvades med Franska Arméerna.
Den 2 Jamtårii.
Så var det åtminstone under deras segertid.
Först då olyckor och nederlag rubbade deras Organisation, först då sago vi råa Batailloner och Corpser skickas i elden, och Frausoserne sjelfve kallade dem Canonjöda , emedan de ej ansågo dem tjenlige till annat, än att sysselsätta fiendtliga Artilleriet.
I slätt Land kunna råa Soldater ändå lättare användas, ty man manceuvrergr i massor; hvartill dock alltid fordras stark Recruteringstillgång , ty i detta systéme är framgången dyrköpt och motgången krossande.
I couperadt
Land fordras mera öfvade Soldater, ty i striden måste de vida mera lemnäs åt sin egen urskiljning.
Dessutom bör beräknas att någon disponible styrka väl alltid bör finnas vid Fanorna — att man ej kan commendera Bevärings Manskap , utan att aflöna det att aflönin gen , äfven efter behofvets upphörande, må_ ste fortsättas minst til! fardag , så framt man vill vara rättvis, och ej uppfylla Landet med Lösdrifvare , som sakna all utväg till bergning , då de , efter att hafva blifvit ryckte från sitt Näringsfång, släppas på sjelffödan , närman ej mer behöfver dem samt att detta BeväringsManskap under sådan tjenstgöring också sliter Beklädning hvaraf allt följer, att vid detta systéme vore föga besparing att hoppas, men en ganska kännbar och nu okänd rubbning för Åkerbrukoch Näringar oundviklig.
Den 2 januarii.
Beträffande våra Förråder,, må Förslagen tala, och hvad slutligen angår våra Fästningar, anser J3g ingen af dem fullständigt underhål len, ej heller någon af dem pa sitt rätta stal e belägen.