Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu således i ordningen förekommer granskningen af i §:n, förnyar jag min vördsamma anhållan att ordet ’’of fe n 11 i g e n’’ måtte uteslutas, såsom lindrigast sagd t öfverflödigt, och vidhåller jag äfven den hemställan jag gjorde, alt visserligen den civila myndigheten må varda bibehållen vid den l ätt, sorn här stadgas, men att likviil denna samma rätt må vara öfverlemnad åt den militära befälhafvaren på stället, i det fall och hvarje gång den civila myndigheten icke till stället framkommer.
Till bemötande al den anmärkn. deremot, somen värd ledamot Hr von Heyne gjort, ber jag honom alt blott få framställa ett enda exempel, hvars möjlighet är ganska påtaglig.
En anställare af uppror eller upplopp behöfde då icke mera än arrestera borgmästaren och fiscalen, så funnes i staden ingen civil myndighet, och då skulle befälhnfvaren af vakt eller patrull slå vanmäktig och ej kunna göra något; kan det vara rätt?
Må den värde ledamoten emottaga min erinran derom, att det icke är i annat fall jag vill hafva denna rätt åt befälhafvaren bevarad, än i det fall, då den civila myndigheten ännu icke infunnit sig på stället.
Exempel att upplopp kunna äga rum, der den civila myndigheten icke förr än flera timmar derefter infinner sig på stället, exempel deraf linna vi lätt.
Vi behöfva icke gå långt tillbaka.
När vi nu alla påminna oss att det inträffat, skola vi nu lägga en sådan brist i författningen, alt hvad vi sjelfve erfarit skall hafva ingen motvigt, skall gälla för ingenting?
Jag förnyar min anhållan all denna förändring må bifallas på det sätt, att näst efter orden ”äger rum” må införas följande ord: ”är civil myndighet icke tillstädes, äge befälhafvare af vakt eller patrull att denna åtvarning meddela.”
Om vidtagande af dessa rättelser anhåller jag vördsamt alt Ilr Frih. o.
Landtm, måtte framställa proposition.
Innan jag går att yttra mig öfver i §:n i det här lagförslaget, anhåller jag att få uppläsa 2 §:n i 6 cap.
Missg.-b:n; den innehåller nemi.: ”Samla sig män tillhopa, och sätta sig upp emot Konungens eller thes befallningsliafvaudes bud; tå straffes upphofsraan2 3 II. 46
Den 14 April f. ta. nen som förr är sagdt (d, v. s. miste fif sitt) octi af the andra, efter lott, livar tionde man lif sitt, och plichle the öfrige hvartdera med fyratio par spö eller en månads hiiehle vid valn och bröd.
Är någon mindre delachlig i then gerning; straffes efter omständigheterna.”
Så lyder den nttvar, Missg.-b:n för män, som samla sig tillhopa för alt sätta sig upp emot Konungens eller Dess Befallningshafvandes luid.
Det lagförslag, som nu är under öfverläggning, har borttagit alla dessa lifsstraff och spöstraff, och i stället lagt fängelse och arbete å fästning.
Jag skulle egentligen ingenting hafva emot den lindrigare lagstiftningen i detta fall; men att vilja sträcka den dertill, att man kan genom småaktiga omständigheter inleda strafflöshet för upplopp och uppror, anser jag dock mer än betänkligt.
De vådor och faror man synes frukta deraf, att personer bland en menighet, sorn sammanrotat sig, skulle kunna vara blottställde att mista
Iif— vet genom det att militär myndighet emot dem använder vapen, måste vara ganska obetydliga i jemförelse med dea mängd af lifH som skulle spillas efter nu gällande lag, om menigheten icke genast åtlydde befallningen att skiljas; ty livar tionde man blir förmodligen icke ett offer, örn också några salfvor komma att på en samlad menighet lossas.
Boye instämmer jag deri, alt det alldeles otjenliga ordet offentligen må borttagas ur §:n.
Jag yrkar jemväl, att om menighet samlas i åsyn af vakt, som utställd är för att ordning och polis vidmakthålla, och icke skingrar sig på befälhafvarens tillsägelse, så mäste lagen tillämpas af honom likasom af civila myndigheten, som, derest dess befallning icke åtlydes, äger vända sig till militärbefälhafvaren för att verkställa arrestering af dem, som sig sammanrotat hafva.
Efter nit gällande lag bud i 2 §:n 6 cap. Missg.-b:n, följer ju af sig sjelft, att en menighet, som sålunda samlad är och icke åtskiljer sig vid första tillsägelse, utan alla åtvarningstecken och dylika omgångar, och som säkerligen med största skyndsamhet skulle göra det om sagde § i Missg.-b:n helt enkelt upplästes, för att visa hvad ansvar de utsätta sig för, som icke lyda, genast bör af den civila myndigheten, med biträde af militärstyrka, instängas och sedermera en för en afföras till häktet för att i laga ordning dömmas och straffas.
Det behöfves icke att köra bort dem med bajonetter och salvor, utan man stänger vägarna och utgångarna från den plats, der de finnas, och tager dem sedermera den ena efter den andra.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med framställning om de vådliga följderna af en felaktig lagstiftning i denna väg, och jag beklagar att obekantskapen med 6 cap.
Missg.-b:n gifvit anledn. till så väl frågan 0111 en sådan lag, sorn den, hvilken nu är under öfverläggning, som tilldel af Utsk. framställda projectet.
Jag instämmer i öfrigt i afseende på redaclionen med de anmärkn:r, som Frih. Boye vid 1 §:n gjort, hvilkas iakttagande De n 14 April f. ui.
363 jag anser nödvändigt, om den skall kunna af Konung oell Ständer lill lag befordras.
Då detta förslag redan lärer vara bifallet i de andra Stånden , så tyckes det icke vara mycket värdt att bär discutera derom, ocb jag anhåller blott alt få förklara, det jag beklagar att icke K.
M.-s propos. blifvit antagen, emedan den är icke allenast kortare utan äfven vida mer bestämd än CJtsk:s förslag.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.:
Reservationsvis vill jag hafva anmärkt, att principen af lag mot uppror är, jemte sådan lags ändamål, alldeles misstagen , när sådan lag befattar sig med straffbestämmelser emot de upproriska och emot de embets- och tjenstemän, som vid sådana tillfallen gjort för mycket eller för litet.
Detta är icke hvad i allmänhet och i det öfriga Europa menas med martial- eller upprorslagar.
De äro att anse såsom speciella reglementen för sältet att vid tillfällen af uppror eljer upplopp tillvägagå.
Deras ändamål är att bilda rättesnöre och trygghet emot ansvar åt de myndigheter, hvilka ordningens återställande åligger.
De öka beslutsamheten, der den finnes, och bilda den der den annars skulle saknas.
Dertill äro de nyttiga och dertill äro de nödvändiga.
Allmänna lagen tillhörer att om allt det öfriga stadga. 6 cap. Missg.-b:n har till fullo stadgat ansvarighet fördem, som stifta uppror eller deltaga deruti.
Yi hafva andi a lagar och författningar, som fullständigt stadga ansvaret för embets- och tjenstemän, som missbruka sin makt eller försumma sina pli»ter.
Den nu projeclerade mai tial-lagen, eller lagen emot ololiiga folksamlingar, såsom den ganska oegentligt blifvit kallad, anser jag derföre stadga i sådant, som sådan lag alls icke angår, men ganska ofullkomligen stadga i det, som utgör dess speciella föremål.
Alt jag ändå röstar för delta förslag sker endast derföre, att det icke numera kan emot 3 Stånds bifall ändras, och alt något är bättre äti intet.
Jag anser mig böla instämma med Frih. boye deruti, att ordet offentligen i i §:n ilia borttagas.
Det stod icke i K. M:s propos., och det kan föranleda den misstydning, alt om man, för att anställa ett upplopp, finner för godt att samla sig på enskild mans rymliga gårdstomt, så skulle icke en sådan folksamling få åtskiljas eller uppmanas alt skingras, ehuru den ådagalade sitt uppsåt att åstadkomma upplopp.
Jag instämmer äfven med Frih. Boye deri, alt ordet civila framför myndighet må borttagas.
Det stod icke heller i K.
M:s propos.; der stod i stället offentliga.
Jag tillstyrker att orden ”offentliga myndigheten å stället” äfven nu må begagnas.
Det kan inträffa, på sätt redan är anmärkt, alt en civil myndighet icke finnes på stället.
Då bör väl den militära vara den, som uppmanar menigheten till ordning.
Det kan hända, 364 Den i4 April f. ni. att upploppet icke utbryter i stad utan på landet, såsom t. ex. vid en campementsplats , der ingen civil myndighet, hvarken kronofogde, länsman eller någon annan, linnes på stället.
Kunde då icke niilitärbefälhafvaren genast verkställa uppmaningen, så skulle man befinna sig i en förlägenhet, hvilken möjligen föranledde den olycka man vill förekomma.
Jag hemställer derföre alt, på sätt jag har haft äran anföra, ordet offentligen på r:a raden må borttagas, och att på den öde raden ordet civila må utbytas mot offentliga.
Ehuru jag visserligen icke heller godkänt den redaction, som i denna § nu anträffas, anser jag dock icke skäl vara att nu göra anmärknrr deremot, sedan 3 Stånd redan bifallit den.
Men jag tror att den förnämsta anmärkntn, som af Frih. Boye är gjord, grundar sig på ett misstag om sjelfva §:n, emedan det är i 7 §:n, der det egentligen kommer i fråga, hvilken myndighet skall äga att stilla ett upplopp eller uppror.
Här är blott fråga om hvilken eller hvilka det tillkommer att bedomina huruvida en samlad folkmängd lägger det uppsåt å daga, att med förenadt våld sälta sig upp emot den offentliga myndigheten; och hvar och en finner, att det fordras mycken urskiljning för att bedömma när det stadium är inne, dä man bör låta den ena eller andra myndigheten ingripa med våldsamma åtgärder.
Att öfverlemna detta lill hvilken myndighet som helst, torde vara vådligt, helst det blir domaremakten, som kommer att bedömma sjelfva saken, ifall någon rättegång uppstår.
Här är således icke fråga om alt stilla ett uppror eller upplopp eller något dylikt, utan här är blott fråga om bedömmandet af huruvida en folksamling kan vara farlig eller icke och om att befalla den att åtskiljas.
Skulle nu hvilken myndighet som helst äga att befalla en sådan folksamling att åtskiljas, så kunde det inträffa , att genom befallningen denna samling snarare retades än den blefve lugnad, och att följden deraf blefve ett uppror.
För öfrigt är det visserligen sannt, att i den K. proposin var utsatt offentliga i stället för civila myndigheten; men offentlig myndighet är naturligtvis hvilken myndighet som helst; dertill hörer så väl den ecclesiastika som den civila och militära myndigheten.
Således skulle en så obestämd benämning på de personer, hvilka skulle äga att befalla menighetens åtskiljande , gifva aniedn. till en alltför stor utsträckning åt denna maktutöfning, hvilket också efter milt begrepp vore farligt.
Civil myndighet tror jag på detta ställe vara de enda ord , som äro lämpliga.
Jag vill icke nu ingå i någon discussion om 7 §:n, ty då den förekommer, blir rätta tillfället att försvara den; men i detta fall vill jag förmoda, att icke i allmänhet någon annan än den civila myndigheten kan anses vara den, som, med afseende å dess tjenstebefattning, klokt och rikligt kan komma alt bedömma förhållandet.
Jag tillstyrker således bifall å denna § utan någon förändring.
Den April f. m. 365 fl.
Ex. TT i- Gr. Löwenhjelm:
Här liar blifvit ganska riktigt anmärkt , att ifall af civil myndighets frånvaro, bör militär myndighet äga att handla.
Om civil myndighet lilIstädeskommer och icke gör sin pligt, bör äfven då den militära myndigheten öga att handla, och må sedan confliclen emellan båda makterna lagligen slitas.
Men icke må oordningen få fritt lopp derföre, alt god vilja eller beslutsamhet eller mod brustit hos den civila myndighetenIcke må lagens redaclion föranleda dertill , att vapnens användande på egen hand alltid och ipso facto blifver hos den icke uppmanade militärbefälhafvaren eli brott.
Della bör hvarje gång blifva skärskådadt, innan det af lagen fördömmes.
Hafva menniskolif blifvit genom upproret spillda, liar samhällsordningen tagit obotlig skada , då gagnar det föga att man sedan öfverensskonuner derom, att den civila myndigheten stannat hitom pligten.
Frih. Cederström, Anders, liar trott att här borde uttryckligen slå den civila myndigheten å stället, dels emedan den militära, ehuru han icke bestämdt uttalat det, kunde vara mera obetänksam än den civila, dels derföre, att del kunde hända, att hvilken närvar, embetsman som helst toge sig en sådan myndighet.
Han har förmodligen tänkt sig resande eller andra , som tillfälligtvis vore på stället.
För min del har jag, vid sådana tillfällen, lika mycket förtroende till de militära , som till de civila myndigheterna, och, om jag får uttala det, utan alt förnärma öfriga civilister, nästan mera förtroende till de militära, emedan de äro beslutsammare och veta bättre att urskilja när någon fara är å förde.
Jag tror icke att man behöfver befara, det resande skulle blanda sig i saken , då bär uttryckligen nämnes myndigheten å stället.
Om det nu står den offentliga myndigheten å stället, så skall det nödvändigt vara den, som är antingen militär eller civil embetsman å stället.
Jag går till och med så långt, som Frih.
Cederström icke velat gå, i det jag anser lätt väl vara , om presten på stället äfven ville yttra sig, 0111 det skulle bcliöfvas.
Jag har sett ett ganska betydligt upplopp, för att icke säga ett bestämdt uppror, i Norrige.
Der hände det sig, att allmogen från Öfra delen af den stora dalen Valders blef hämmad af en behjertad prest, hvars prestgård skulle förbigås.
Ilan föreliöll folkel dess ofog och förmådde det med sina föreställningar att vända om.
Den offentliga myndigheten på stället var ingen annan än presten, och han utförde sin sak så väl, all hvarken militärer eller civilister behöfdes.
Jag anhåller följaktligen, såsom jag förut yttrat, om de båda förändringarna.
Jag tror mig vara skyldig Frih.
Cederström en särskild uppmärksamhet åt den jemförelse lian framställde emellan 2 §:u i 6 cap.
Missg.-b:ii af 17J4 års lag och 3 66
Don >4 April f. m. det förslag, sorn här göres.
Det är en gifven sale, alt sedan är 1734 haren större medlidsamhet inträngt i allmänna begreppet och tagit ut sin rätt hos lagstiftaren.
Det hårda, det snart sagdt orimliga i den bestraffning, som 6 cap.
Missg.- b:n sladgar ovillkorligen, utan att göra nödiga nuancer och derefter rättade gradationer i straffet, sjelfva denna orimlighet ligger till grund för deri förändring, som nu uppgöres.
Dessutom äro vi nu vid första §:n , och denna § upptager icke värre fel, än att menighet samlar sig tillhopa och lägger det uppsåt ådaga, alt med förenadt våld sätta sig upp emot offentlig myndighet; och här utsattes att låta de församlade sig genast skingras och till lydnad bringas, då straffes anförare med arbete å fästning från 6 månader till 2 år, men de öfrige vare från straff frie.
Det är denna lindring, som jag anser mensklighet och förnuft påkalla, och jag tror mig böra tillstyrka många förändringar i redaction, men icke i sjelfva saken.
Men i stället för införandet af den mening jag framställde, har nu Hr von Hartmansdorff föreslagit att ordet civila skulle utbytas emot offentliga.
Jag har ingenting deremot, och skulle det bifallas, så afstår jag från min begäran 0111 propos., emedan genom en sådan förändring äfven mitt ändamål uppfylles.
Jag får blott fästa Hr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, alt jag tror, att då Utsk. föreslagit att den i denna § omtalade varning skall meddelas af.civila myndigheten och icke af den militära, så har afseende icke blifvit fästad t på de egenskaper, som den ena af dessa myndigheter kan hafva framför den andra, utan Utsk. har gjort afseende på det olika intryck, som en uppmaning från den ena eller andra myndigheten kan göra.
Det är allmänt kändt, att en sådan uppretad folkmassa snarare låter leda sig till rätta af de civila auctoritelerna, men deremot ofta mera uppretas genom tillrättavisningar från de militära.
Ehuru otydligt jag än må hafva uttryckt mig, tror jag mig likväl icke hafva gil — vit anledn. lill en sådan misstydning, som Hr von Hartmansdorff gjort.
Jag har icke yttrat mig hvarken om ankommande resande eller om något annat dylikt.
Jag har blott sagt, att jag tror att uttrycket offentliga myndigheten är mycket sämre att intaga här än orden civila myndigheten, dels derföre att orden offentliga myndigheten äro så oegentliga och obestämda , samt att hvilken myndighet sorn helst är en offentlig myndighet, hvilket deremot ej är förhållandet med uttrycket civila m y n d ig h e te n, hvarmed mäste menas vederbörande civil tjensteman; hvaremot hvarje myndighet i Staten är en offentlig myndighet; hvar och en tull-, post- eller militär-tjensteman o. s. v., med ett ord hvilken tjensteman inom samhället som helst är eu D c 11 14 April f. m. offentlig myndighet.
Således om ett så oegentlig!
u 11 ryck skulle antagas, så skulle hvilken sådan tjensteman som helst anse sig äga lii11 att stilla ett uppror eller åtskilja en folksamling.
Jag hemställer nu, huruvida det är troligt alt en till oroligheter höjd folksamling skall kunna skingras af en sådan myndighet, och om det ej vore troligt att snarare folksamlingen kunde öfvergå till ett verkligt uppror, i händelse en för densamma obekant eller obetydlig person skulle framträda och söka imponera på densamma.
Jag har alldeles icke, såsom Hr von Hartmansdorff framställt, yttrat mig om huruvida den ena eller andra myndigheten skulle Vara bättre eller sämre qvalificerad i delta fall Jag tror blott och bart, att den myndighet härtill måste anses bäst qvalificerad, som, med anledn. af dess embete eller det af K.
M. densamma lemnade förtroende, är skyldig att styra menigheterna och bland dem föra ordet.
Jag tviflar icke på, att K.
M. ju tillsätter äfven sådana militära tjenstemän, som skulle kunna hafva sådana egenskaper, men det ligger icke i beskaffenheten af deras tjenst att med polis- och dylika ärenden sig befatta, och således tror jag , att man alldeles icke skulle förnärma dem, om man ansåg de civila tjenstemännen hafva mera urskiljning i dylika fall.
Cederstöm, Jacob:
Olden ”offentlig myndighet” hafva blifvit använda af tllsk. i §:n och synas vara rätteligen använda af det enkla skäl, alt en specificatiou öfver den eller de embetsman och embetsmyndigheter, som kunna komma i fråga att handla, icke skulle vara tjenlig, emedan det möjligen skulle kunna hända, att det register, som sålunda i lagen skulle införas, ej vore passande för tillfället.
Deremot innefattar uttrycket ”offentlig myndighet” tydligen, alt det skall vara en sådan myndighet, sorn har rättighet att afgifva bud och befallningar.
För verkställigheten af en sådan myndighets bud begagnas ofta en underordnad tjensteman, som alltså äger offentlig myndighet.
Han inträder der såsom verkställare af Konungens Bef:h:des bud samt af K. domar och beslut.
Allt sådant faller då i händerna på t. ex. en kronofogde eller en länsman.
Om en menighet uppsätter sig emot verkställighet af offentlig myndighets bud eller vill den till någon embelsätgärd tvinga, — den närvar, naturligtvis, ty den frånvar. kan icke tvingas,— så har våldet oftast afseende på de underordnade tjenstemännen.
De fall måste vara få , då Konungen sjelf är i närvaro af en sådan menighet eller också Dess 13ef:h:de är tillstädes vid sådant tillfälle; men den underordnade myndigheten, som har den högre myndighetens hud att verkställa, den inträffar, den uppmanar den på stället samlade menigheten att åtskiljas, och den må vara antingen vakthafvande befälhafvare, som, efter sina order och de bestämda förordningarna för dess verkningskrets, har att 3GS Den 14 April f. m. handin, eller en patrullcommendering för verkställighet af offentlig myndighets bud , som inträffar der menighet sätter sig upp emot dessa bud, så skall på denna befälhafvare? eller patrulls tillsägelse örn menighetens skingrande samma följd vara, sorn om den civila myndigheten är tillstädes eller kommer tillstädes och befaller menigheten att åtskiljas.
Jag tror på dessa skäl, att här rätteligen blifvit begagnadt uttrycket offentlig myndighet, oell att det äfven är nödvändigt att på det andra stället i denna §, der nu är infördt civila myndigheten, borde utsättas offentliga myndigheten.
Jag är förekommen af den sisla värda talaren, men om jag icke för mycket frestar Ståndets tålamod, ville jag bedja den värde Frih:n Anders Cederström försöka att sätta den 3:dje raden i denna § i öfverensstämmelse med den 5:te raden, utan alt medgifva att denna öfverensstämmelse icke är möjlig.
Ty då det står på 3:dje raden offentlig myndighet och sedan på den 5:le nämnes civila myndigheten, så är ju i och med detsamma den militära myndigheten utesluten från cathegorien af offentlig myndighet.
Jag tior således att det är nödigt att ändring häruti sker, och jag begär propos. derpå samt kan för min del alldeles icke tvifla derpå, att likaså mycken uppfattning och godt omdöme kan finnas äfven hos den subalterna officeraren som hos en borgmästare eller stadsfiscal.
Om det icke hade inträffat att 3 Stånd redan i det närmaste ordagrannt bifallit delta betänk., skulle äfven jag hafva några anmärkntr att göra, men jag är glad att denna lag kommer till stadga.
Den är visserligen icke fullständig, men den finnes dock såsom el t frö till en fullständigare lagstiftning framdeles.
Hvad vi i detta fall saknat i vårt land, har varit en lag, som bestämmer huru det skall blifva ådagalagdt att upplopp eller uppror verkligen äger rum.
Hittills har man sväfvat i osäkerhet derom, och alla myndigheter hafva derigenom varit försatta i den ställning, som vi nogsamt känna, att icke hafva i lagen bestämdt ultaladt, när uppror eller upplopp skall anses hafva verkligen inträffat, och när följaktligen de stadganden bort träda i verkställighet, som lagen hittills gifvit rättighet att för dylika händelser tillämpa.
Hvad denna § angar, så önskade jag att R. o. Ad. ville uteslut^ ordet "offentligen, ” der det nämnes att folkmängd samlar sig offentligen tillhopa.
De största företag, som ske i detta afseende, ske icke offentligen, och någon rättighet skulle ej finnas att åtskilja dylika folksamlingar, då de ske i enslighet.
Man skulle således tro, att de voro tillåtna, blott man vid det offentliga framträdandet hade så tagit sina mått och steg, alt man sannolikt lyckades.
Hvad åter den civila myndighetens mellankomst vidkommer, så vore det visserligen skäl, så - D c 11 i \
April f. m. 36g såsom har är an förd t, alt uppdraga samma rättighet åt den militära myndigheten, då den civila ej kominer tillstädes; men jag tror att delta allvarsamma stadgande för de civila myndigheterna, alt hålla sig framme då upplopp är i fråga, gör att de tvifvelsutan hädanefter skola framträda i rättan lid, emedan både pligt oell heder sådant af dem påkallar, och jag sätter icke i fråga, att vi ej skulle finna det de civila myndigheterna ställa sig främst, då det galler alt förekomma oordningar inom Staten.
Dä 7 §:n förekommer, anhåller jag att om den få yttra några ord.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga 1 §:n oförändrad.
Hr Landtm, yttrade, att den anmärkn.
, som blifvit gjord emot 1 §:n, vore, alt ordet offentligen på irsta raden skulle utgå, och att på 5;te raden ordet civila skulle utbytas emot ordet offentliga.
Jag tager mig friheten anhålla, att Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa 2:ne särskilda proposrr, emedan det är 2:ne särskilda frågor.
Huruvida ordet ”offentligen" bör gå ut, är den ena frågan, och den andra är, huruvida orden "civila myndigheten" skola utbytas emot "offentliga myndigheten.”
Uppå derefter framställda särskilda propos:r, beslöt R. o. Ad., alt ordet offentligen på i:sta raden skulle utgå, och att i öfrigt 1 §:n skulle bifallas, med den förändring, att på 5:te raden ordet civila skulle utbytas emot ordet offentliga. 2 §:n.
Bifölls. 3 §:n.
Utsk. har i denna § uteslutit hvad som stod i den K. propos.-n, nemi. : "sönderslå eller uppbryta dörrar eller fönster.”
Här står blott: ’’bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom.”
Nu torde någon af ledamöterna i LagUtsk. påstå, att med dessa ord också förstås sönderslagning af fönster eller uppbrytande af dörrar.
Det torde dock vara temmeligen osäkert.
Jag hemställer derföre, 0111 icke §:n kunde få följande lydelse:
"Göra upprorsmän våld å person, eller sönderslå eller uppbryta dörrar eller fönster, eller bryta eller vifva de hus, eller plundra,” etc.
För min del hyser jag mycken betänklig2a H. 47 Den i4 April f. m. liet vid alt i vår brottmålslag lill catliegorien af uppror hänföra en sådan handling , som den att sönderslå en fönsterruta.
Lan icke förena mig med Ur von Hartmansdorff i fråga om denna ändring, utan begär bifall lill belänk. sådant som det är.
Jag medger likväl, att det skäl, som blifvit i detta afseende af Utsk. uti motiverna uppgifvet , är alldeles olämpligt, nemi. alt under nu förevar, ö skulle förstås samma straff för den som slår sönder ett fönster.