Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. finnér sig förhindrad att detsamma sanktionera, hvarigenom den så högst nödiga och nyttiga lagreformen blefve upskjuten till en påföljande Riksdag.
Utan att derföre inlåta mig i någon analys af de utaf Utsk. gjorda förändringarne, af hvilka jag likväl vill medgifva två eller tre möjligen innefatta ett slags förbättring, anser jag det vara för sakens framgång rådligast att bifalla K. M:s Propos. oförändrad, och tillstyrker således R. o.
Ad. att, med förkastande af LagUtsk:s förslag, för så vidt det rörer bedrägeri-brotten, bifalla K. M:s Propos. i denna del samt dessutom den särskilta författmn rörande brottens prsescr ipt ibi 1 i tet, som Utsk., enl. min åsigt, rätteligen föreslagit.
Anlednm till den omarbetning af det K. förslagets sednare del, som LagUtsk. företagit, är den, att Utsk. VIII H. 10 146
Ren 31 Augusti. unsett nödigt att bland de straff-arter, som förslaget uplager, jemväl intaga fängelse.
Då den siste värde talaren anmärkt, att så goda auktoriteter som LagKomilén och LagBeredningen icke ansett andra straff-arter än böter och straffarbete behöfliga samt att LagUlsk. vid sådant förhållande ej bordt hafva tillåtit sig alt företaga en omarbetning af förslaget i en från dessa auktoriteters mening afvikande riktning, har jag på denna anmärkning ej något annat att svara, än att
Utsk. för sin mening äfven haft att åberopa en auktoritet, som Utsk., såsom varande en delegation af densamma, bör respektera, nemi. It.
St:r, samt derjemte K. M. När LagKomitén och LagBeredningen afgåfvo sina förslag till kriminal-lag antogo de icke mera än en art af frihetsstraff, sorn de kallade fängelse.
Vid sednaste Riksdag besiöto It.
St:r och' fastsläIde K. M., att straffarbete skulle antages såsom en särskild straff-art, och vid denna Riksdag har K. JU. till R.
St:r aflåtit en Nåd.
Propos. om verkställighet af frihetsstraff, hvari tvenne straff-arter, nemi. fängelse och 'straffarbete äro uptagna.
Vid sådant förhållande ansåg Utsk. ej lämpligt att i den straffskala man skulle antaga, på en gång göra ett hopp
Rån böter till straffarbete, ulan fann skäligt att deremellan inrymma ett medium, eller fängelse, så alt domaren erhölle makt att efler omständigheterna tillämpa ett mildare elier strängare slag af straff.
Jag tror, att den föregående lagstiftning som de båda statsmakterne vidtagit, utgör en tillräcklig motivering för Utskis förslag i det klandrade afseendet, och då, såsom jag hoppas, man medgifver detta, bör man ock finna, att en gifven följd deraf var, att Utsk. måste i någon mån omarbeta den K.
Propos:n för att i särskilda grupper eller klasser upsl
Sila de förbrytelser, hvarå det lindrigare eller det strängare straffet ansåges böra tillämpas.
Denna nödvändighet, och intet annat, har föranledt omarbetningen, och då den siste värde talaren emot densamma ej haft att anmärka något annat än att den är en förändring af den K. Propos:n, så tror jag anmärkn:n ej förtjena något afseende.
Hvad åter den förste värde talarens anmärkn. vidkommer, så får jag förklara, att då ,§:ns upslällning är sådan, att det vanliga straffet å bedrägeri blifvit bestämdt till böter eller fängelse, samt straffarbete endast föreslagits böra tillämpas vid de fall då brottet är med särdeles förvånande omständigheter förenadt, så anser jag, att det är lämpligare att sälta fängelse alternativt med böter för de lindrigare fallen och stadga straffarbete ensamt förde svårare, än att först stadga endast böter och sedan låta fängelse alternera med straffarbete.
Utsk. har jemväl fästat afseende derpå, att särdeles i afseende å bedrägerier fall kunna inträffa, då straffet af böter icke är lämpligt i anseende till den brottsliges bättre förmögenhetsvilkor, utan fängelse snarare borde användas.
Jag kan således ej godkänna den gjorda anmärkningens giltighet i afseende å denna g, men får på samma gång förklara, att jag, lika med Hr von Koch, torde finna, att i en eller flera af de följande §<§:na fängelse bör sättas alternativt med straffarbete.
Frih, af Ugglas, Curt Gustaf:
Den skilnad, som uti Deli 31 A ug ii * t i.
HT ifrågav:de afseende förefinnes emellan K. M:s Propos. och LagUtsk:s förslag, är den, att då K.
M. föreslagit, att bedrägeri skall straffas endast med böter och, der särdeles försvårande omständigheter äro, med straffarbete, så har Utsk. till dessa straff-arter lagt fängelse.
För min del erkänner jag, att på den ståndpunkt som frågan om frihetsstraffets användande nu innehar, är den af Utsk. föreslagna förändringen en förbättring, hvarföre något hinder för antagande af livad
Utsk. i detta hänseende föreslagit, i min tanke, ej bör möta.
Men lika med den förste värde talaren tror jag verkligen att redaktionen af Utslos förslag skulle blifva bättre, om mati i denna 22 § såsom straff för bedrägeri stadgade böter, fängelse och straffarbete alternativt med hvarandra, d. v. s. om man helt enkelt sade, att bedrägeri skulle allt efter omständigheterna straffas med böter eller fängelse eller straff-arbete.
Då hade man §:n redigt och klart upställd och domaren hade för sig öppet att välja emellan både böter och fängelse samt fängelse och straffarbete, hvilket torde medgifvas vara en fördel, då fall onekligen kunna inträffa, i hvilka ett begånget bedrägeri, ehuru af svår beskaffenhet, dock icke är af så särdeles grof ari, att det ej kan försonas med fängelse i st. f. straffarbete.
Jag kan således ej finna antagandet af IIr von Köchs förslag vara förenadt med någon olägenhet, och jag tror, att den åsigt Gr, Sparre här uttryckt och som jag mycket gillar, ändock ganska väl kan göra sig gällande.
Genom att upställa brottet å ena sidan och de tre straff-arterna å den andra, blifver §:n redigare och domarens pröfningsrätt bl ifver vidsträcktare, så att i hvarje förekommande fall rättvisan lä
I ta re kan träffas.
På grund häraf anhåller jag om återremiss utaf denna del af förslaget och, om densamma beviljas, öfverlemnar jag med fullkomlig trygghet till LagUtsk. att göra de redaktionsfötändringar, som deraf blifva en följd.
Att stadga böter, fängelse och straffarbete al ternativt med hvarandra, torde icke vara alldeles lämpligt, särdeles då omfånget, inom hvilket domaren äger att tillämpa böter, är så vidsträckt som emellan 5 och 500 It dr, och just denna omständighet lärer väl äfven hafva föranledt K. M. att i sin Nåd.
Propos. följa den princip, att straffarbete endast vid särdeles försvårande omständigheter borde tillämpas.
K. M:s förslag till §:n är nemi» lika med Utslcs förslag, endast med den skillnad, att Utsk. föreslagit fängelse alternativt med böter.
Att fullkomligt alternativt med hvarandra upslälla Irenne straff-arter af så väsendtligt olika karakter som de ifrågavide, vore måhända att åt domarens pröfning lemna ett alltför stort arbitrium då man till ledning för hans omdöme ej lemnar den ringaste föreskrift.
Vi böra erinra oss, att LagKomilén och LagBeredningen, då de först gåfvo anledn. till införandet af latitud-systemet i den svenska kriminalrätten, intogo i ett särskilt kapitel åtskilliga föreskrifter rörande de omständigheter vid brotts begående, hvilka i allmänhet borde såsom mildrande eller försvårande anses.
Då vi ieke antagit denna allmänna del af LagBerédningens förslag, hafva vi icke heller några förs - 148 Den 31 Angust i. skrifter till ledning för domarens omdöme i detta fall, och det synes mig derföre vara riktigt att, på sätt K. M. föreslagit, endast för de svåraste fall af bedrägeri medgifva användandet af straffarbete.
Ett motsatt förfarande skulle lemna ett alltför stort spel-^ rum åt domarens godtycke.
Jag tror således, att den upstSIlning af §:n LagUtsk. gjort har företräde framför Frih. af Ugglas’ förslag och vidhåller derföre min begäran om §:ns godkännande.
Då jag nu med temlig förvåning hört en le damot af StatsRådet medgifva, att en så väsendtlig afvikelse från den K.
Propos. som införandet af en tredje straff-art, innefattade en förbättring, finnér jag min förut yttrade farhåga, att LagUtskrs förslag icke skulle vinna K.
M:s sanktion, i väsendtlig mån förminskad, men jag kan ej undertrycka min förundran deröfver, att
Regeringen under den korta tid som förflutit emellan afgifvandet af dess eget och LagUtslcs förslag ändrat åsigt i denna vigtiga del af frågan.
Jag för min enskilta del vidhåller den åsigt jag förut yttrat, och finner den K.
Propom i allmänhet vara vida bättre och redigare upställd än Utslcs förslag, enär den förra uti en enda § under 15 särskilta mom:r upräknar de allmänna arterne af bedrägeri, hvilka man deremot så godt man kan får upleta i en mängd särskilda §§:r af Utsk:s förslag.
Den enda väsendtliga anmärkn. jag har att göra emot den K. Propos:n är den, att uti upräkningen i 24 §:n af bedrägeri-arterna bordo intagits ytterligare tvenne arter, som nu förekomma i särskilda §§:r, nemi. den 28 och 30.
Jag slutar med att förklara, att ehuru jag således anser LagUtsk:s s. k. omarbetning temligen misslyckad, vill jag dock ej fortsätta min anhållan om återrerniss å hela denna del af förslaget, ty då Regeringen sjelf öfvergifver sitt förslag, torde det ej löna mödan för en enskild riksdagsman att försvara detsamma; hvarförutan jag anser mig böra tillkännagifva, att i den speciella tvisten emellan Frih. af Ugglas och Hr v. Koch samt Gr.
Sparre jag för min del anser den sistnämnde hafva framlagt de hästa skälen.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., i ani. af Hr v. Köchs yttrande i afseende på rubriken, erinrat att R. o. Ad. redan i förra plenum beslutat att med pröfningen af rubrikerne skulle anslå tills författn:sförs!aget blifvit genomgånget, blef propos. lill bifall å förenämnde § framstäld och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. § 23.
Jag anser mig böra erkänna, att LagUtsk. åstadkommit en förbättring uti det förslag K. M:s Propos. innefattar, genom den s. k. grupperingen af de brott eller förseelser, som i förslagets sednare afdelning finnas uptagna.
Skälet, hvarföre jag anser denna gruppering utgöra en förbättring, är det, Den 31 Augusti.
H9 att man derigenom beredt sig en utväg att för åtalandet af de lindrigare arterne af bedrägeri, eller hvad Utsk. kallat »missbruk af förtroende samt annan oredlighet», föreskrifva en praescriptionstid, sä att dessa mindre förseelser icke när som helst efter en längre tids förlopp kunna göras till föremål för åtal.
Utsk. har härigenom beträdt samma väg som K.
M. följt vid 1844 och 1847 årens Riksdag och som jag för min del anser vara särdeles lämplig.
Men då jag således i allmänhet mäste godkänna de grunder, hvarefter Utsk. u pst ä 111 sitt nu i fråga vide förslag, kan jag likväl icke gilla alla förslagets detaljer, utan måste göia åtskilliga anmärkntr emot det sätt hvarpå Utsk. tillvägagått vid de särskilda brottens och förseelsernas hänförande under de u pst a 11 da allmänna kategorierna, och jag skall nu söka att framlägga skälen för denna min olika åsigt.
Emot 23 §:ns 1 morn., motsvarande 10 mom. i 24 §:n af K.
M:s förslag, har jag ingenting att anmärka, hvilket jemväl är förhållandet med 2 morn., motsvarande 9 morn., samt med 3 moni., motsvarande l:sta punkten i 7 mom. af nyssnämnde 24 §.
Men emot det 4 morn., som motsvarar 24 §:ns jemväl 4 mom, tillåter jag mig att göra den anmärkn., att delta mom. rätteligen torde böra förflyttas till den kategori af förseelser, sorn inhegripes under benämningen: annan oredlighet.
Jag anser nemi. det i 4 mom. uptagna svikliga förfarandet icke vara af svårare beskaffenhet, än att det må kunna försonas med fängelse eller böter samt vara praescriptibelt.
Mom. lyder sålunda: »Om man, under falskt sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhänder, för att förekomma utmätning eller eljest hindra annan att göra sin rätt till egendomen gällande.»
Jag tror, att ett sådant förfarande just tillr hör den kategori af oredliga handlingar sem finnas uptagna i 37 §:n af Utslcs förslag samt att det derföre bör dit förflyttas.
Vidare har jag ej något skäl till anmärkn. emot 5 morn., motsvarande 3 mom. i 24 §:n, men emot det 6 morn., , som svarar emot 1 mom. i 28 g:n af K.
M:s förslag, har jag samma anmärkn. som jag nyss framstälde emot 4 morn., nemi. att det i 6 mom. uptagna oärliga handlingssättet torde böra hänföras till kategorien af oredlighet i st. f. bedrägeri.
För öfrigt anser jag, att till den nu ifrågav:de §:n borde läggas 13 mom. i 24 §:n af K.
M:s förslag, hvilket lyder sålunda: liOm man, för att något dermed sig tillegna, lägger märke å det som hörer annan tili, eller utplånar annans märke»; men jag vill upskjuta mitt yttrande härom till dess föredragningen binner lill den 27 §:n, hvari Utsk. uptagit ifråga vide brott.
Slutligen anhåller jag att få nämna, att jag anser att sednare delen af sista mom. i denna § torde kunna något bättre redigeras än som skett.
Det heter deri: »Beträdes Kronans upbördsman eller edsvuren mätare med sistnämnde brott, må straffet ej sättas under fängelse, och miste han derjemte embetet.» Uttrycket: under fängelse, synes mig vara mindre väl valdt, och om, såsom jag hoppas och nu anhåller, §:n återremitteras, torde Utsk. utan någon Den 31 Augusti.
Särdeles svårighet utfinna ett lämpligare uttryck för sin mening i detta fall.
Med den siste värde talaren vili jag erkänna, att mycket skäl kan förefinnas att flytta det 4 mom. från 23 §:n och hänföra det deri omnämnda svikliga förfarandet till den grupp af förseelser, sorn betecknas med uttrycket: annan oredlighet.
Orsaken, hvarföre det 4 mom. fick plats i den 23 §:n, är den, att då, såsom vi veta, en ungefär likartad förbrytelse, nemi. att en gäldenär, som blifvit försatt i konkurs-tillstånd, genom åtskilliga sviklig» och oärliga handlingar tillskyndar sina borgenärer förlust, förekommer i konkurs-lagen och der belägges med fästningsarbete, så ansåg Utsk., att det i 4 mom. uptagna handlingssättet emot fordringsägare borde hänföras till den grupp af förbrytelser, som ådraga sig den emot arbete å fästning svarande påföljden af straff-arbete.
Hvad 6 mom. beträffar, så har det här blifvit intaget derföre att Utsk. ansåg det deri omnämnda brott, eller då man upsåtligen gör orätt i mätande, räknande elier vägande vid handel, borde svårare anses än annan oredlighet, enär det tillika innefattade en grof kränkning af det förtroende till säljares redlighet köpare äro vana att hafva, enär man icke vanligen undersöker huru vägning eller mätning sker.
Slutligen erkänner jag, att uttrycket: under fängelse, som förekommer i sista morn., icke är lyckligt valdt, hvarföre och då <§:n i öfrigt torde vid en förnyad behandling inom Utsk. kunna vinna förbättring i ett eller annat hänseende, jag för min del icke vill motsätta mig den begärda återremissen deraf.
Ifrågav:de g blef, på grund af de deremot gjorda anmärkmr, återremitterad, sedan propos. till bifall först blifvit framstäld, men med Nej besvarad. § 24.
Jag hemställer, huruvida icke äfven denna § bör återremitteras, för att få den deri uptagna förseelsen hänförd till kategorien annan oredlighet, hvilket mera torde öfver-, ensstämma med det af Utsk. upgjorda systemet, än att hänföra förseelsen till bedrägeri-brotten.
I denna del kan jag ej instämma uti den siste värde talarens yttrande.
Jag tror nemi., att det brott som här omtalas, eller att man försäljer veterligen förfalskad vara eller deri flärd är, såsom ondt för godt, mängdt för omängd!, är en så beskaffad förbrytelse, alt densamma bör allvarligen bestraffas.
I nu gällande lag bestraffas den såsom stöld, och jag för min del finner ej något skäl att i straffskalan nedsätta detta, efter min åsigt, ganska afskyvärda brott.
Jag anhåller om §:ns godkännande.
Den 31 Augusti.
IRt Hr von Koch:
Jag vill gerna, lika med Gr.
Sparre, med gifva, att detta brott i sig sjelft är ganska afskyvärdt, men jag mäste tillika erinra derom, att det, tyvärr, finnes åtskilliga förbrytelser, hvilka, ehuru de af juristerna anses ganska svära, likväl af den stora allmänheten icke så betraktas, och förekomma så ofta, att man just till följd deraf har svårt att få dem bestraffade.
Till detta slag hörer den här omtalade förbrytelsen, och jag anser derföre alt den bör hänföras till oredlignets-kategorien, ty jag befarar, att om man med ett alltför hårdt straff belägger ett brott, som af den allmänna opinionen icke anses vara af någon svårare beskaffenhet, så äfventyrar man att brottet merändels får strafflöst aflöpa.
Det torde således vara bättre att bestraffa detsamma något lindrigare, så att straffets tillämpning ej råkar i strid med allmänhetens, om än mindre regelräta upfattning af brottets art.
Vi veta alla, att det är ett temligen allmänt förfarande, alt t. ex. upblanda mjölk med vatten eller alt i allmänhet försämra qvaliteten af till försäljning afsedda födoämnen.
Jag anser det vara högst nödigt att sådana tilltag åtalas och näpsas, men just för att vinna detta ändamål torde det vara nödvändigt att, åtminstone lill en början, låta dem aflöpa med en mera lindrig- bestraffning, så att de kunna försonas med böter eller fängelse under längre eller kortare tid, allt efter omständigheterna, i st. f. att, enl.
Utslcs förslag, ådraga straffarbete.
Ett ytterligare skäl för straffets nedsättning ligger deri, att brottet sålunda blefve praescriptibelt, hvilket torde vara desto nödigare, som det i allmänhet icke är lätt att efter längre tids förlopp kunna åstadkomma hevisning om brott af denna beskaffenhet.
Jag har ansett mig böra yttra min åsigt i ämnet, ehuru jag gerna medgifver, att frågan egentligen endast torde vara en smakfråga emellan juristerne, enär man kan se den från olika synpunkter, men dock afse samma mål.
Jag har nu för K. o. Ad. angifvit den synpunkt, hvarifrån jag för min del ser saken, och fortfar i min begäran om återremiss.
Efter först tili bifall å denna g framställd propos., som besvarades med blandade Ja och Nej, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkntne föranleda till återremiss, och sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg
Ja nu hafva varit öfvervägande. § 35.
Jag anhåller om återremiss af 1 mom. i denna § på den grund att jag anser, alt såsom straff för det deri omförmälda brott bör utsättas fängelse alternativt med straffarbete.
Jag föranledes till denna anhållan, icke deraf att jag anser brottet vara ringa, enär jag tvärtom finner detsamma vara ganska groft, utan deraf, att man genom åsättande af ett lindrigare straff oflare lyckas att få den brottslige fälld af domaren, hvilken, lika med andra menniskor, ofta låter känsian inverka på sitt handlingssätt.
Den 31 Augusti. Gr.
Om jag vid behandlingen af den förra gm icke ville vara envis i förfäktandet af min mening, så måste jag deremot i detta fall på det ihärdigaste motsätta mig den siste värde talarens yrkande.
Det brott som här omtalas, är i mina ögon så afskyvärdt, att jag för min del ej vill låta det aflöpa med lindrigare straff än straffarbete.
Brottet består uti alt sälja veterligen förfalskade lifsmedel, vid hvilkas förfalskning blifvit nyttjade för menniskors lif eller helsa farliga ämnen.
Näst efter en med afsigt företagen förgiftning torde detta brott komma uti afskyvärdhet, och bör, i min tanke, icke kunna försonas med ett så lindrigt straff som fängelse.
Om R. o. Åd. vill brännmärka detta brott såsom det i mina ögon förtjenar, bör den ifrågav:de §:n oförändrad bifallas. Propos. till bifall å förev:de g blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej: hvarpå llr Gr. o.
Ja hafva varit öfvervägande. § 30.
Denna g bifölls. S 37.
I afseende å den nu föredragna 27 g:n yrkar jag återremiss i den syftning, att derifrån må tagas ett mom. och dertill läggas ett annat.
Det mom. som i min tanke borde utgå är det 2:dra, så lydande: »som i upsåt att något dermed sig tillegna, lägger märke å det som hörer annan till, eller utplånar annans märke.»
Jag anser nemi. detta brott egentligen vara ett bedrägeri samt icke böra hänföras till stöld, ehuru det f. n. så anses.
Då vi få en fullständig lag om bedrägeri och redan hafva en fullständig lag om stöld, bör ifrågavrde brott få sin plats i den förstnämnda lagen, enär det onekligen har karakteren af ett bedrägligt förfarande.
Det tillägg som jag deremot skulle vilja hafva här infördt, är ett stadgande som förekommer i 3 mom. af 26 §:n i K. M:s Propos., ang:de »den, som genom falska eldar eller annat sv i k ligt förfarande söker förleda sjöfarande och gifva tillfälle till skeppsbrott. » Utsk. har från sitt förslag alldeles uteslutit detta stadgande och ansett detsamma ej behöfva der intagas, enär det redan finnes i vår nu gällande lag; men jag befarar, att om man gör denna uteslutning sedan stadgandet en gång blifvit föreslaget till intagande i författmn, samt om man derjemte behåller ingressen till författmn sådan som K.
M. föreslagit och Utsk. tillstyrkt densamma, man deraf möjligen skulle kunna taga sig anledn. anse stadgandet om det ifrågav:de brottet hafva från vår lag utgått.
Sådan är naturligtvis ej Utslits mening, utan Utsk. har endast ur formelt hänseende ansett omnämnandet af detta stadgande i bedrägeriförfattnm obehöfligt, men på det att icke någon anledn. till missförstånd må förefinnas, torde stadgandet, på sätt K.
M. före - Den 31 A'u gusti. 153 slagit, här omnämnas, på grund hvaraf jag anhåller om §:ns återremitterande.
Jag vill uptaga den siste värde talarens an märkn:r i samma ordning han dem framställt.
Hans första anmärkn. afser den förbrytelse, att genom att lägga märke å annans tillhörighet eller utplåna annans märke, tillegna sig egendom, som i nu gällande lag straffas såsom stöld, och af Ulsk. ansetts fortfarande så böra betraktas, då deremot K.
M. åt brottet gifvit karakteren af bedrägeri.
För att afgöra hvilkendera rättast förfarit, måste man för sitt begrepp updraga skilnaden emellan stöld och bedrägeri.
Med stöld menar man i allmänhet ett olofligt tillegnande af annans egendom, och med bedrägeri betecknas hvarje handling, hvarigenom man medelst falsk upgift eller annat bedrägligt förfarande förmår en annan att med sig ingå något aftal, som tillskyndar honom skada eller en sjelf fördel.
Nu har man i vår gällande lag ansett den åtgärd, att gå och lägga märke å annans sak, vara detsamma som att olofligen tillegna sig densamma, och således böra anses såsom stöld, och dertill har man, i min tanke, haft fullt skäl, ty sjelfva åtgärden utmärker ett bemäktigande af annans egendom och är ett olofligt tillegnande deraf lika väl som om man tagit den från personens egen värjo.
Det torde således vara mera logiskt riktigt att hänföra brottet till stöld än lill bedrägeri, hvarföre jag ock tillstyrker bifall till §:n i denna del.
Den andra anmärkn:n gäller Ulsk:s förfarande att utesluta en i K.
M:s förslag förekommande hänvisning, nemi. att den, som genom falska eldar eller annorledes förleder sjöfarande till skeppsbrott, skall straffas på sätt i lag derom särskilt stadgas.
Detta grofva brott är f. n. hänfördt till brotten emot allmän lands- och vägafrid, samt hörer således lill de s. k. fridsbrotten, som i vårt nu gällande rättssystem blifvit från fordna tider bibehållna, och så länge desamma bibehållas såsom en särskild del af detta system, är det, enl. min åsigt, rättare att låta brottet qvarstå i den klass af förbrytelser, hvartill det nu hörer, än att hänföra det till bedrägeri-brotten, hvarmed man i allmänhet endast betecknar obehörigt och svekfullt förvärfvande af annans egendom.
Genom falska eldar förorsakar man icke allenast, förlust af egendom utan äfven mången gång af lif, och brottet är således af vida gröfre beskaffenhet än de vanliga bedrägeribrotten, hvarföre det ock lämpligast torde böra behålla sin plats ibland brotten emot landsoch vägafriden.
När man, såsom LagUtsk., sökt att ur vår lag sammandraga alla de deri förekommande särskilta slagen af bedrägeri och svikligt förfarande samt sammanföra dem alla i en enda författn., synes det mig icke vara skäl att utesluta något af dessa brott.
Och det torde icke kunna förnekas, att det är ett svikligt förfarande att genom' uptändande af falska eldar narra personer till förlust af egendom som föres på sjön.
Det torde följaktligen vara skäl att, då man i denna § talar om alla möjliga 1 hi Den 81 Angust). undantag från de i denna författn. uptagna bedrägeribrotten, Sfven omtala detta, ty eljest skulle man möjligen kunna tro, alt en förändring af lagens stadgande derom ägt rum.
På dessa skäl förenar jag mig med Hr von Koch och anhåller om §:ns återre mitterande.