Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tjenstlös, som styrker, att han eller hon, i den ordning, Författningarne föreskrifva, sökt erhålla årstjenst, men att sådant icke låtil sig verkställa, utan att han eller hon dertill sjelf vållande varit, eger lättighet att qvarblifva inom den församling, dit personen hörer.
Sådane personer böra då i mantal skrifvas, såsom Församlingen tillhörande, och njuta, intill nästa Legostämma, rådrum till anskaffande af laga tjenst eller annat lofligt närings-fång.
Uti hvarje stad skall, genom Magistratens föranstaltande, ett eller flere Contoir inrättas, hvarest de, sora söka årstjenst eller annat ständigt arbete, hafva att sig anmäla, för att i en serskild bok antecknas, på det att de, som tjenstehjon behöfva, måga der erhålla anvisning.
På landet åter bör en dylik längd föras af Klockaren, eller den person, Fattigvårds-styrelsen dertill utsett inom församlingen, och från predikstolen tillkännagifvas, att församlingens ledamöter ega tillfälle att af denna längd hos Klockaren eller förenämnde person taga kännedom.
Före mantals-skrifningen bör nyssnämnde längd granskas af Fattigvårdsstyrelsen och den tjenstlöse tillstädes komma, för att höras öfver orsakerne till hans tjenstlöshet.
Gitter lian då styrka; alt denna tillkommit utan lians eget förvållande; att han sökt bereda sig laga tjenst eller närings-fång; att icke något serdeles besvärande varit emot bans uppförande att anmärka; och att han under den förflutna liden ärligen försörjt sig genom sitt arbete, utan att fälla någon lill lunga , vare då beiättigad att i mantal skrifvas, såsom redan nämndt är.
Efter manlals-skrifningens slut bör Härads-skrifvaren, inom viss tid, insända till Konungens Befallningshafvande förteckning på alla tjenstlöse personer inom Häradet, äfvensom hvarje dylik person bör undfå ett tryckt bevis derom, att han blifvit skattskiifven, hvilket bevis han eger att till tin säkerhet förvara.
Öfver såluuda skattskrifven person skall Fattigvårds - Expeditions-TJtskoltets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 4oa<
Ioo3 styrelsen ega att befalla med enahanda myndighet, som, enligt lag, tillkommer husbonde emot tjenstehjon, och vare den tjenstlöse ovilkorligen pligtig att, derest han ej redan innehafver arbete och derom bos Fattig vårds-styrelsen anmälan gjort, på denna styrelses tillsägelse, inställa sig till arbete hos den af församlingens ledamöter eller Stadens invånare, som honom först påkallar, emot den arbetslön, som
Fattigvårds-styrelsen kan åt honom eller benne betinga; eller i brist deraf förrätta arbete för allmän räkning, derest sådant inom staden eller församlingen finnes att tillgå.
Af arbetslönen innebålles så mycket, som motsvarar årets Krono-utskylder och afgifter till Fattigvården, hvaröfver arbetaren erhåller bevis, som vid Uppbörds-slämman bör företes; blifvande sedermera den, som innehållit medlen, för desammas behöriga erläggande ansvarig.
Visar den tjenstlöse sig hafva annat arbete och derom anmälan gör hos FatLigvåi ds-Styrelsen qvarblifve då vid det arbete, han sig först åtagit, inom eller utom Communen.
Nu finner Fattigvårds-Styrelsen, att personen brustit uti något af hvad ofvan stadgadt är, då må han ej såsom tjenstlös anses, utan förklaras för försvarslös, med rättighet att deröfver anföra klagan hos E. K. M:s Befallningshafvande; och gånge beslutet emellertid i verkställighet.
På Faltigvårds-Styrelsens ompröfning skall bero, om ogift qvinna med spädt barn må förbindas att genom årstjenst söka laga försvar eller icke. b) angående försvarslöse personer.
Till försvarslöse personer räknas : ljo de, som äro, enligt Författningarne, förpligtade att antaga årstjenst eller arrnat laga näringsfång, men sådant underlåta, eller ock, på hvarjehanda obehörigt sätt, sjelfve motverka inträde i ständig tjenst; 2:o tjenstlöse personer, som vägra alt antaga dem erbjuden tjenst, då husbonden välkänd är, eller att förrätta tillbjudet arbete, och i stället tillbringa tiden i lättja och sysslolöshet; 3:o tjenstlös man eller qvinna, som beträdes med fylleri och dryckenskap eller förer ett otuktigt och liderligt lefverne; 4:o hvar och en tjenstlös, som öfvertygas alt besvära allmänheten med bettlande; dock bör dervid skillnad göras emellan ett af verklig nöd påkalladt samt för tillfället begärdt understöd och ett oftare förnyadt tiggeri; och 5:o tjenstehjon, som olofligen öfvergifver tjenst eller ock derutur yräkes för fel, som det allena tillskrifvas bör.
T0o4 Expedilions-Utskollets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:0 402.
Dusse försvarslöse personer skola, på Falligvårds-Styrelsens anmälan, af Konungens Befallningshafvande ställas under Kronobetjeningens eller Magistratens serskildta tillsyn, och böra för öfrigt: l:o anvisas af Konungens Befallningshafvande ett visst district, socken eller härad, utom hvilket de icke få aflägsna sig utan vederbörandes tillstånd ; 2:o inställa sig minst en gång i månaden inför Fattigvårds-styrelsen inom Församlingen, för att der erhålla betyg öfver sitt uppförande, så vida icke han eller hon är, genom laga förfall, hindrad, hvilket i sådan händelse styrkas bör; 3:o personligen inlemna detta betyg till kronobetjeningen eller Magistraten, som bör hvarje halft år insända till Konungens Befallningshafvande förteckning öfver aila inom staden eller dislrictet sig uppehållande försvarslöse personer, med anteckning öfver deras uppförande; och 4:o genast på Kronobetjeningens eller Magistratens kallelse tillstädeskomraa, för att redovisa för sitt uppförande.
Skickar sig person, ställd under serskild tillsyn, oförvitligt en viss tid, bestämd i förhållande till anledningen för denna åtgärd, och styrker han sådan'} med bevis från Fattigvårs-styrelsen, ege då, på landet Konungens Befallningshafvande, samt i stad Magistrat eller Polismästare, alt förordna, det den serskilda tillsynen må upphöra.
I afseende på försvarslöse personers införande i mantalslängderne, Fattig vårds-styrelsens myndighet öfver dem, deras arbetsskyldighet och deras utskylder, gäller hvad här ofvan, angående tjenstlöse personer, stadgadt är.
Beträdes försvarslös person med brott, vanart eller fortsatt fylleri, lätja eller liderlighet, eller öfvertygas han om försök emot personliga säkerheten eller egande-rätlen; eller vägrar han att antaga erbjuden laga tjenst eller arbete, eller befinnes han utan lof utom det anvista districtet, eiler kringstryker derinom, eller öfvertygas han om tiggeri, eller störer han på annat sätt den allmänna ordningen; dömes han, efter att förut hafva varit hörd och fått tillgodonjuta rättigheten att sig förklara, samt sedan Församlingen, till hvilken han hörer, lemnats tillfälle å sockenstämma yttrande afgifva, till arbete å tvångs-arbetshus, första gången på tre, andra gången på sex månader och tredje gången på ett år.
Kommer han oftare åter, behandlas han såsom lösdrifvare.
Då försvarslös person angifves för brott, må han genast i häkte inmanas.
Efter tvångs-arbetstidens slut, vare försvarslös berättigad. återvända till den Församling, han förut tillhört.
Expedilions-Utskottcts Förslag till lind.
Skrifvelse, N.o 402. c) angående lösdrifvare.
Under benämningen af lösdrifvare böra aila de hänföras, hvilka, såsom försvarslöse, blifvit, på sätt ofvan sagt är, tredje gången straffade med tvångsarbete, utan att de låtit sig deraf rätta; eller som kringstryka ilandet, utan att ega säker bostad, laga näringsfång, försvar eller tjenst, och utan alt vara för löpande året skattskrifne eller medhafva giltige pass, ehvad de förebära sig utöfva något yrke, hvaraf de hemta förtjenst och bergning eller icke, eller ock sorn, då de, försedde med behörige pass, stryka omkring i landet i sådan belägenhet i öfrigt, som nyrss är nämndt, kunna öfverbevisas om bedrägeri eller hot och undsägelser, för att derigenom förmå andra att lemna dem undeistöd, vare sig i penningar eller varor, eller ändtligen, som idka tiggeri såsom ett ymke.
Från den i allmänhet stadgade skyldigheten att med behörigt pass sig förse må dock arbetsföre personer af allmogen befrias, då de, i ändamål att söka arbete på kortare tid, vandra ut ifrån sin hemort, ulan bör det för dessa anses tillfyllestgörande, att de äro försedde med vederbörande presterskaps af Kronobeljeningen påtecknade bevis om frejd, bostad och skattskrifning.
Då lösdrifvare anträffas, bör han genast häktas och till Länshäktet införpassas.
Detsamma gäller om qvinnor, som dem medfölja, ehvad de uppgifvas vara deras hustrur eller icke.
Medhafvande barn under femton år skiljas genast från föräldrarne och njuta, genom vederbörandes försorg, vård och uppfostran.
Befinnes lösdrifvare vara utlänning, förrymd soldat, fånge eller missgerningsman, förfares med honom, enligt de, i afseende på dylika personer, serskildt ulkomne Författningar.
Hvarje annan lösdrifvare, som är arbetsför, varde, der ej tillfälle till laga försvar, eller till erhållande af loflig sysselsättning kan för honom eller henne beredas, dömd: man, till ett års arbete vitl arbetsfängelse eller arbetscompagni, qvinna, till Corrections-inrättning.
Förebär personen, att han är på annat ställe mantalskrifven och att han förlorat innehafvande pass eller andra betyg, bör upplysning derförinnan inhemtas från Konungens Befallningshafvande i det Län, som af personen uppgifves.
Vägrar lösdrifvare alt lemna nödiga upplysningar om sin person, eller beträdes han med falska uppgifter, dömes han i alla fall till tvångsarbete, och må han ej, efter utstånden strafftid, derifrån lösgifvas, innan han lemnat fullständiga uppgifter om sin person.
Utrönes det, att han blifvit i yngre åren öfvergifven af föräldrar eller annorledes satt ur tillfälle att göra reda för sig, må han tillgodonjuta sin oskuld härutinnan. ioo6 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, IV.-o fiol.
Då det emedlertid icke är genom straff allena, som det förderfliga samt allt mer och mer öfverhandtagande lösdrifveriet kan hindras och utrotas, utan andra medel ock måste dertill samverka, fordras vidare: l:o att bestämda föreskrifter meddelas, rörande förpassning för sådane personer, hvilkas yrken påkalla kringresande i landet; att dessa förpassningar alltid ställas på kortare tider och att föreskrifterne strängt handhafvas; börande rättigheten för nyssnämnde personer att medföra minderåriga barn i möjligaste måtto inskränkas; 2:o att noga uppsigt hålles af stads- och kronobetjente, gästgifvare och ordningsmän inom socknarne, å gästgifvaregårdar, krogar och andra ställen, der kringstrykande personer pläga hafva tillhåll; 3:o att lika beskaffad tillsyn äfven må ega rum vid marknader, auclioner och andra större folksamlingar, helst möjligheten af lösdrifveriets förekommande beror på en sträng och ihärdig vaksamhet från stads- och kronobetjeningens sida; 4:o alt lämpliga böter bestämmas för hvar och en, som okänd person, hvilken saknar pass eller andra tillförlitlige betyg, hos sig hyser, utan att inom viss föreskrifvtn lid anmäla sådant hos vederbörande Polis-myndighet j stad och å landet hös närmaste kronobetjent eller ordningsman, med påföljd tillika för den, som tredje resan sig härutinnan förser, eller öfvertyga» att hafva afvetat, alt den inhyste personen är lösdrifvare, att sjelf blifva ställd under serskild tillsyn af krono- och stads-betjente; 5:o att, då ej sällan inträffar, det flere kringstrykande personer samla sig tillhopa och genom hotelser eller andra tvångsmedel, truga sig till qvarter, serdeles i enstaka hus och gårdar eller torp, är värden fri fran allt ansvar, då han, så fort sådant sig göra låter, angifver förhållandet hos kronoeller stads-betjent eller ledamot af Fattigvårds-styrelsen, med beskrifning tillika öfver personernes utseende, påhafde kläder, m. m., underlättande deras gripande; 6:0 att, om lösdrifvare sätter sig till motvärn emot den, honom gripa vill, skall den senare vara fri från ansvar för den skada till lif eiler lem, som lösdrifvaren tillskyndas kan; och 7:o att vid bestämmandet af den församling, till hvilken lösdrifvare skall anses höra, enahanda grunder skola, då fråga derom uppslår, anses gällande, som de, hvilka blifvit af Rikets Ständer föreslagne uti deras under innevarande dag aflåtna underdåniga skrifvelse, med Förslag till stadga om fattigvården i Riket.
Expcditions-Utskottets Förslug lill und.
Skrifvelse, N.o 4°2- 1007 d) angående lösgifne fångar och andre förbrytare.
Desse synas lämpligen kunna fördelas i 2:nc Classer.
Till den första skulle räknas sådane, som undergått straff för mindre förseelser eller icke vanfrejdande brott, och sådane, som endast varit misstänkte och tilltalade för förbrytelser, men blifvit frikände, och till den andra classen åter de, sorn föröfva t brott, medförande vanfrejd, och derföre utstått strafF elier ock för dylikt brott blifvit under framtiden ställde.
I afseende på de af första classen, torde annan föreskrift icke erfordras, än att de böra tillböra de församlingar, af hvilka de förut varit medlemmar.
De utaf andra classen skola jemväl, då de pröfvas berättigade att friheten återfå, och ej sjelfva kunna bereda sig utväg till lagligt näringsfång eller laga försvar, vara berättigade återvända till de församlingar, hvilka de förut tillhört, men skola derstädes ställas under kronobetjeningens eller Magistratens serskilda tillsyn, på sätt om lösdrifvare förut är stadgadt.
Vill någon medlem af annan församling, än den, till hvilken fången förut hört, densamma från häktet emottaga, varde förstnämnde församling å sockenstämma hörd, huruvida den till inflyttningen lemnar samtycke.
Nekar nyssberörde församling härtill, men den, som vill fången uttaga, förbinder sig att honom minst ett år i sin tjenst behålla och tillika för fången ställer sådan borgen, som här ofvan, vid frågan om tjensllöse om nä innes , vare fångens ullemnande ändock tillåtet.
Då fånge, som från fängelse förpassas till hemorten, icke eger nödiga kläder eller medel att sig under vägen försörja, bör sådant, på statens bekostnad, under iagttagande af största möjliga hushållning, honom bestås.
Enär likväl mycken svårighet äfven hädanefter otvifvelagligt kommer att möta för den, som undergått sitt fängelsestraff, att kunna erhålla utvägar till ärlig försörjning, derest icke enskild menniskokärlek och välgörenhet mellankomma, och då det vore i högsta måtto önskligt, örn E. K. M:s Befallnings» hafvand e, sökte inom Länen tillvägabringa föreningar af personer, hvilka, då fånges fängelsetid tilländalupit, åtoge sig hans vård och sökte att göra honom skicklig för frihetens åtnjutande, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes förständiga Dess Befallningshafvande alt söka tillvägabringa dylika föreningar.
I fråga åter om Tvångsarbets-husen, eller de så kallade Corrections-inrältniugarne, så lärer erfarenheten af det menliga inflytande, dessa inrättningar i oo8 Expcdilions-Utsholtcls Förslag till tind.
Skrif velse,Wto 402: utöfva t på säkerheten till person och egendom uti de trakter, som närmast omgifva dem, i förening med det bekymmer, som uppstått öfver den hastiga liilvexlen i antalet af de uti inrällningarne förvarade brottslingar, vara tillräckligt talande skäl för att önska en förändring i deras nu varande organisation.
Utom det, att fångars transporterande till Corrections-inrättningarne, ofta från långt aflägsna orter, förorsakar betydlig kostnad och betungar de skjutsande, så medför delta aflägsnande från hemorten flerfaldiga andra olägenheter, så väl derigenom, att större svårighet möter för fånge att skaffa sig tillfälle till erhållande af försvar och att till följd deraf hågen till förbättring tilläfventyrs hos honom minskas, som ock derigenom, att den, som möjligen å den fremmande orten låter förmå sig till fånges uttagande, icke sällan, i okunnighet om hans föregående lefnad, blifver derpå hedragen.
Rikets Ständer hysa derföre den åsigt, att försvarslöse eller lösdrifvare helst böra, då de till tvångsarbete dömas, detsamma i hemorten eller Länet undergå.
Men då härvid i betragtande tages, att redan genom Kongl. Brefven den 10 November 1807 och den 28 Maj 1813 inrättandet af tvångsarbetshus inom hvarje
Län blifvit anbefaldt och att de försök, som i denna rigtning blifvit gjorde, icke medfört några tillfredsställande resultat, så anse Rikets
Ständer icke lämpligt att något bestämdt förslag i denna syftning afgifva, och torde, innan något i denna fråga afgöres, vederbörlig undersökning böra föregå, huruvida tvångsarbetshus i serskilda
Län erfordras, eller om dylika inrättningar kunna göras gemensamma för flere Län.
Rikets Ständer få, af sådan anledning, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att E. K.
M. täcktes låta anställa undersökning, till utrönande af huruvida, genom en förändrad organisation af länshäktena, utrymme kan beredas att inom Länen förvara de till tvångsarbete dömde personer, eller, i annat fall, huru många tvångsarbetshus, som kunna erfordras, hvarest de lämpligast böra anläggas, samt huru de böra vara inrättade och för Rikets Ständer vid nästkommande
Riksdag i Nåder framlägga fullständigt förslag till dylika inrättningar.
Slutligen och i afseende på de mått och steg, som under tiden kunna erfordras, få Rikets Ständer till E. K.
M. frambära den underdåniga önskan, att anstalter måtte vidtagas att, så vidt möjligt är, förskaffa de till tvångsarbete dömde personer sysselsättning med allmänt arbete inom orten på sådant sätt, alt deras försändande till correctionshus må kunna undvikas, och öfverlemna Rikets Ständer åt E. K.
M. att i Nåder pröfva, huruvida någon utsträckning må gifvas åt dé nuvarande arbets-compaguier, på det de måtte Expcdiiions-TJt skottets Förslag till lind.
Skrifvelse, N-0 4°3> JOOg måtte kunna emottaga alla till arbete å Coneclioxis-inrältningarne dömde personer.
Uppläst och godkändt med förändring hos Ridd. och Adeln den 12 Juni i84f Uppläst och oförändradt godkändt hos Piesté-Ståndet den 12 — — Borgare-Ståndet den 12 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående granskning af de i Stats-Rådet förde Protocoll. S. A. K. Sedan Rikets Ständer, genom dess Constitutions-Utskott, låtit granska de i Stats-Rådet förda och till Utskottet, jemlikt 105 §.
Regerings - Formen och 29 §. Riksdags-Ordningen, öfverlemnade Protocoll, samt Constitutions-Utskottet, efter anmälde anrnärknings-anledningar, ansett sig föranlåtet att, på grund af 106 §. Regerings-Formen, ställa flere af Stats-Rådets Ledamöter och Föredragande under tilltal af Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman inför RiksRätt, i afseende på deras rådgifvande åtgärder, rörande ålskillige ärenden, ehuruväl detta åtal ännu icke blifvit af Riks-Rätten pröfvadl; så få Rikets Ständer härmed i underdånighet tillkännagifva, att, med stöd af 76 §.
Riksdags-Ordningen, Stats-Rådets Ledamöters och Föredragandes ansvarighet, i öfrigt, för sina rådslag och utöfningen af sina embeten intill den dag, då innevarande Riksmöte tagit sin början, har, så vidt densamma kunnat pröfvas Bih. till R, St.
Prot. i2dt. 10 Sund. 1 A/d. 127 1010 Expeditions-Utskoltets Förslag lill und.
Skrifvelse, N-o 4o4. med ledning af Stats Råds-Protocollen för nämnde tid, fullkomligen upphört, under hvilken frikallelse jemväl äro inbegripne E. K. M:s Rådgifvare i Commando-mål för Armeen och t lottan.
N:o 404.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Juni 1841.
Preste-Ståndet den 12 — — Rorgare-Ståndet den 12 — — Bonde-Ståndet den 12 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående de i Rege rings-Formens 63 33• föreskri/ne Creditiv-Summors belopp. (Stats-Utsk.
IS':o 454, Uti.
N:ris 516 och 524 samt Mern.
N:ris 559 och 579, äfvensom Först. Stats-Utsk.
N:o 572.) S. A. K.
Enligt 63 §.
Regerings-Formen, skola, för oförutsedda händelser, tvänne tillräckliga Creditiv-summor vid hvarje Riksdag anslås och till utbetalning af Riksgälds - Conloirel anvisas: den ena, för att vara tillgänglig, då E. K. M. finner densamma för Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål oundvikligen nödig, samt den andra, för att vid infallande krig kunna af E. K. M. lyftas.
Med anledning häraf, hafva Rikets Ständer, hvad angår sistnämnde, eller den större summan, godlfunnit densamma bestämma till ett belopp af Två Millioner R:dr Banco, att, vid infallande krig, och sedan Rikets Ständer blifvit sammankallade, af E. K, M. utur Riksgälds-Contoiret lyftas, hvarjemte Rikets Ständer beslutat, det bör, efter afdrag af derå anvisade utgifter, åter - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 4o4- loir stoden af Riksgälds-Contoirets genom öfverskotten å Stats-Yerkels inkomster eller annorledes uppkomne, disponible tillgångar, på en för ändamålet öppnad serskild räkning i Rikets Ständers Bank, till ett belopp af högst Två Millioner R:dr insättas, för att utgöra en intill nästkommande
Riksdag afsatt fond för den af Rikets Ständer lill utbetalning vid infallande krig nu anslagna summa.
Skulle denna fond icke komma att motsvara Creditivets nu fastställda belopp, kommer, i händelse af detsammas lyftning, hvad sora härutöfver för hela Creditiv-summans utbetalning erfordras, att utgå af de till Riksgälds-Contoiret influtne odisponerade öfverskott af Stats-Yerkels inkomster för innevarande och nästkommande år, eller af andra uti nämnde Contoir befintlige samt för sådant ändamål disponible medel, och, i händelse icke eller dessa tillgångar blifva för bestridandet af ifrågavarande utbetalning tillräckliga, kommer bristen att fyllas genom upplåning emot Riksgälds-Contoirets obligationer, ställda att, efter minst Ett, högst Tre års förfallotid, inlösas med de medel, som af Rikets näst sammanträdande Ständer varda här till anvisade.
Vid behandlingen åter af frågan om det mindre, vid sista Riksdag, tili En million R:dr fastställda Credilivet, hafva Rikets Ständer fästat afseende derå, alt, genom de i så väl anslags- som låne-väg vid innevarande Riksdag beviljade betydliga bidrag till åtskilliga företag och arbeten inom nästan alla delar af Riket, behofvet af ifrågavarande Credilivs anlitande för dessa orters understödjande obestridligen blifvit i icke ringa mon undanröjdt, hvarförutan Rikets Ständer beräknat den omständighet, att det högsta belopp, som vid något tillfälle varit emellan Rikets Ständers sammankomster på en gång från Riksgälds-Contoiret uttaget utaf det vid nästföregångna Riksdag beviljade mindre Creditiv, endast obetydligt öfverstigit 500,000 R:dr, till hvilken summa detta Creditiv vid de första Riksdagarne under innevarande Stats-skick jemväl varit bestämdt; hvarföre ock Rikets Ständer pröfvat skäligt stadga, att den Creditiv-summa, hvilken, enligt ofvanåberopade §. i Regerings - Formen, bör anvisas, för att, på sätt samma §. innehåller, under tiden emellan innevarande och nästkommande Riksdag vara tillgänglig, då E. K. M. till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål linner den oundgängligen nödig, bestämmes till Femhundra Tusen Riksdaler; och komma, för bestridande af de utbetalningar, som härå kunna äskas, Riksgälds-Contoirets då egande dertill disponibla tillgångar att begagnas, eller, i saknad deraf, de erforderliga medlen af Contoiret upplånas, enligt de grunder, hvilka under innevarande Riksdag varda stadgade för låns upptagande i och för andra Contoirels tillfälliga behof, som möjligtvis derförutan icke kunna fyllas. ion Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, IV,-o 4°5.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K.
M. härigenom i underdånighet anmäla.
N:o 405.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Juni 1841.
Preste-Ståndet den i4 — — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse > angående beviljade Extra Stats-Anslag för befordrande af communicationer och andra allmänna arbeten. (Stats-Utsk.
Ntris 354, 435, 490 och 522, samt Först» Slats-Ulsk.
N:o 506.) S. A. K.
Till befordrande af Vatten-communicationer och andra allmänna arbeten liar E. K. M. , uti Dess Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, äskat 100,000 R:dr årligen i fem år, eller tillsammans 500,000
R:dr, såsom utgörande det belopp, hvarunder E. K.
M. ansett detta anslag ej kunna nedsättas, om några väsendtliga anstalter till verklig båtnad för Landets näringar och industri skola dermed kunna åstadkommas.