Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu torde likväl någon säga : "alt ett förslag af Const.Utsk. icke får förkastas vid den riksdagen, då det afgifves, utan nödvändigt måste, 0111 än modilieradt, hvila till grundlagsenlig behandling vid kommande riksdagen.”
Detta är en fråga, öfver hvilken man tvistat, 0111 ]ag rätt minnes, alltsedan 1828 års riksdag, då jag började bevisa, att ett Const.Utskts förslag, i öfverensstämmelse med grundlagens bokstaf och mening, äfven kunde förkastas vid första riksdagen.
Uti livad jag nu i delta hänseende haft för afsigt att yttra är jag hufvudsakligen förekommen af hvad en värd talare Hr von Hartmansdorff anmärkt under förlidet Lördagsplenum.
Men det torde tillåtas mig derutöfver få äran erinra, alt i den ursprungliga Reg.F:n af 180g stadgades uti 81 §:n, alt Const.- Utsk:s förslag icke kunde förkastas vid samma riksdag, sorn förslaget framkommit. R.
St. funno sig dock icke länge belåtne med detta stadgande, utan derföre tillkom redan vid l8i5 års riksdag det nya mom. i 56 §:n R.eg.F:n, som medgifver RåksSttn rättighet att kunna göra anmärkntr vid Const.Utskts förslag, och derefter votera deröfver i förstärkt Const.Utsk.; och under cathegorien af sådana anmärkntr hör naturligtvis äfven den, att hela förslaget är oantagligt.
Under sednare hälften af sista riksdagen var en ordförande i Const.Utsk., som icke hyllade denna åsigt.
Han var nog lycklig alt få medhåll af majoriteten inom Utskottet.
Jag var då ledamot af samma Utsk. och föreslog, reservationsvis, propostr till votering i förstärkt Utsk., hvilka af RiksSt:n godkändes.
Vid denna riksdag har kronan blifvit satt på min åsigt derigenom, att icke blott Const.Utsk., utan äfven talmännen varit af den mening, att ett Const.Utsk:s förslag vid första riksdagen kunde förfalla, hvilken mening äfven RiksSt:n hyllat och beslutat votering i förstärkt Utsk., som till och med en gång utfallit emot Ulskts första förslag.
Jag vill derföre icke nu vidare trötta R. o.
Ad. med anförande af några ytterligare bevis för denna mening, särdeles som jag så ofta upprepat dem.
Men, torde någon säga: ”förstärkta Const.Utsk. har redan med R.
St:s rätt afgjort, att valen skola vara gemensamma, och representationen fördelas på 2:11c kamrar, och således kunna dessa frågor icke förfalla.”
Harvid får jag likväl erinra, att dessa principer icke kunna subsumeras under den calhegori, som innehålles uti 56 §:n Reg.Ftn.
Orden lyda nemi. som följer: ”blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljak - i58 D e n 19 A p r i 1 f. tn. tiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar; varde Coust.Utsk. genom val af l\iksSt:ns plena till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfälld omröstning skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlåt, hvile sedan till R.
St:s afgörande, som ofvan sagdt äi'.”
Nu vill jag fråga: är något sådant utlåt, genom dessa voteringar beredt?
Är genom dessa voteringar något redactionsförslag vunnet, sorn möjligen kunde hvila till antagande vid nästa riksdag?
Endast tvänne principfrågor äro prseliminariter afgjorde, likväl naturligtvis utan att i ringaste mån hindra RiksSt:n att förkasta Utsk:s nu gjorda försök till deras tillämpning.
Med tillämpningen mäste alltså principerna stå eller falla.
Det var egentligen ett misstag, att dessa principer någonsin underkastades votering i förstärkt Utsk.; och de måste naturligtvis förfalla, i händelse R.
St. skulle ogilla hvarje försök att i detalj tillämpa dem.
Och för att visa huru litet R.
St. äro bundne af deras genom förstärkta Const.Utsk. rör:de principerna fattade beslut, vill jag såsom ett exempel blott nämna, att sjelfva Const.- Utsk. har icke blott vid en föregående riksdag, jag tror år 1823, utan äfven vid denna, funnit sig nödsakadt att låta sitt eget genom votering fattade beslut alldeles förfalla, i anseende till omöjligheten att verkställa det.
Händelsen var nemi. den, att votering först anställdes öfver den preliminära frågan, om anmärka, skulle äga rum emot den eller den K. rådgifvaren.
Sedan denna fråga blifvit med ja besvarad, företogs votering om anmärkntn skulle göras efter 106 eller 107 §:n, hvilka båda frågor besvarades med nej.
Det först fattade preliminära beslutet måste alltså förfalla.
Jag kan således icke finna något hinder för Ståndet att förkasta det nu ifrågavar. förslaget, och jag tror t. o. m. att 1809 års lagstiftare icke hafva redigerat hvarken 8t eller 56 §§:na Reg.F:n i den akt och mening, att en alldeles ny grundlag skulle på der föreskrifna sätt kunna tillskapas.
Jag tror icke, att någon riksdagstid skulle räcka till att enl. de nu gällande former behandla alla detaljfrågorna, så alt man deraf kunde erhålla en sammanhängande grundlag.
Men, torde någon säga: ”skall då ingenting hvila till nästa riksdag, utan allt det nu gjorda arbetet vara förgäfves?” ”Och är det ej bättre,” såsom Frih.
Hamilton sagt, ”att något, som han likväl sjelf ogillar, hvilar till nästa riksdag, än att ingenting bordlägges?”
Jag måste tillstå, att jag anser ingenting annat böra bifallas för att hvila till nästa riksdag, än det som man anser vara sådant, att det då bör antagas: ty i annat fall skulle man blott gäckas med lagbudet.
Om man finner förslaget vara sådant, alt det icke bör antagas, så vore det föga värdigt R.
St. att låta detsamma hvila.
Någon torde anmärka, ”alt Utsk. icke hinner uppgöra något nytt förslag på de preliminärt antagna principerna.”
För Den ig April f. m. min del får jag förklara, att jag vill trösta mig, om jag icke skulle hinna upplefva den tid, då vi kunna få gemensamma val, och dermed kanhända förenad samma partiifver, som i det gamla England och det unga Amerika ej sällan lär dervid göra sig gällande, icke blott på afstånd medelst projectiler af ruttna potäler och sura ägg, utan äfven på närmare håll med knytnäfvarna.
Dessutom kan jag icke underlåta att ännu en gång förklara, att jag uti allt hvad som hittills blifvit declameradt om nödvändigheten af ett ända ned i grunden förändradt representationssätt, ännu icke hunnit blifva fullkomligt öfvertygad om det närvarandes ohjelpliga oduglighet.
Det ligger i min karakter att vara belåten med hvad jag har, och det tillhör min fram skridna ålder att kanhända för mycket frukta alla stora förändringar: men icke kan jag medverka till nedrifningen af vår nuvar. representationsbyggnad förr, än jag åtminstone sett en fullständig plan till en bättre.
Och då jag jemför vårt tillstånd med andra länders, samt besinnar att ingenting fullkomligt finnes i menskligheten; så kommer jag till den slutsats, alt sjelfva vår nuvar. representation icke måtte vara så dålig, som man nu så allmänt bör utropas.
Jag anser nemi. den representation för god, som icke allenast kan bestämma Statens utgifter och dertill efter eget godtfinnande bevilja medlen, utan äfven controllera deras användande.
Att våra Ständer bafva denna makt lär väl ingen vilja bestrida, och denna riksdags erfarenhet visar tillräckligt, att de äfven förstå begagna den.
Af en god representation fordrar jag vidare, att den skall kunna stifta rättvisa och nyttiga lagar.
Dertill anser jag fordras kunskaper, verldserfarenhet och menniskokännedom.
Om detta icke kan nekas, så vågar jag påstå att nioliondedelar af folkmassan helt visst icke skulle på egen hand vara goda lagstiftare, utan visserligen behöfva biträde af den upplysta) e tiondedelen, på samma sätt som de fyra lingrarne på handen föga skulle förmå uträtta, om de icke hade biträde af den kortare och rörligare tummen.
— Vidare anser jag tillståndet i ett land vara desto bättre, ju lättare det är för hvar och en att utveckla sina medfödda krafter och anlag.
Och jag vill flaga, i hvilket land det är lättare, än just hos oss, för kojans barn att förvärfva rikedom och uppstiga till de högsta värdigheter.
Jag vill visserligen undantaga Frankrike under sjelfva revolutionstiden.
Men förmånen var för dyrköpt, för att kunna på dylika villkor önskas af någon rättsinnig menniska.
— Jag fordrar ytterligare af en god representation, att den skall genom lagarna i möjligaste måtto lika skydda allas person och egendom.
Och jag vill fråga, hvar detta skydd är större än i Sverige, och hvar det erhålles för bättre pris.
Man talar så ofta om England och anför det såsom mönster.
Men just der är lagens skydd, åtminstone för egendom, så ofantligt dyrt, att det derigenom synes vara gjordt snart 160 Den ig April f. ra. sagdt till ett prerogativ Mott för den rike.
Kortliden: jag skulle gerna vilja vela, hvad man egentligen har emot vår representation.
Det har blifvit en sed att hacka på våra Stånd och isynnerhet detta Hus.
Men jag har sett mig något om i förhandlingarna hos andra länders rådslående församlingar: och knappt någorstädes har jag funnit en allmännare upplysning, en allmännare rättskänsla och en mer allmän beredvillighet att försaka egna fördelar för det allmännas väl och det rätta, än just här.
Man klagar, att riksdagarne äro så långa.
Hvarföre vidtager man icke åtgärder till deras förkortande?
Jag har sjelf yrkat derpå och antydt medlen dertill, samt anser mycket kunna i detta afseende vinnas blott genom ett noggrannare iakttagande af våra redan befintliga grundlagsstadganden.
En af de omständigheter, som hufvudsakligen verka till riksdagarnas förlängning, är nemi, de många voteringarne i förstärkta StatsUtskoltet.
Men hvarifrån härleda dé sig?
Jo! från ett missförstånd af 69 §:n Reg.Fm och dess alltför ensidiga tillämpning.
Ty man har ej velat förstå, att de deruti lemnade föreskrifterna lyda under det allmänna stadgandet i 75 §.‘n Riksd.Qrdn. att, ”då två Stånd stanna emot två, skall saken förfalla, om den blott är af beskaffenhet att kunna förfalla.” Oin t.
ex. fråga är om en lönetillökning för ett gammalt embete, och två Stånd stanna emot två i afseende pä summan, så bör frågan förfalla och den gamla lönen förblifva oförhöjd.
Men om lie eller alla fyra Stånden beslutat ett nytt embete, t. ex. en extra provincialläkare, men icke kunnat förena sig om lönens belopp, så är sistnämnda fråga af den beskaffenhet, att den icke kan förfalla, utan derom måste slutligen voteras i förstärkt Utskott.
Mycken tid har hittills äfven blifvit spilld blott på tvister om våra lagars tillämpning.
Och jag har svårt att tro, det den nya, vida mindre klart uttryckta grundlagen, skulle blifva lättare att tillämpa, än den gamla, om hvilken vi redan vunnit mer än 3o års erfarenhet.
— Jag har nu kortJigen uttalat min åsigt, och hoppas, att den milda Försyn, som hittills vakat öfver fäderneslandets väl, icke heller hädanefter skall öfvergifva detsamma.
En värd tala re yttrade i sista plenum sin synnerliga tillfredsställelse med det beslut, som ett annat Stånd hade fattat i denna fråga, och hvilket sedermera äfven lärer blifvit bittädt af PresteSt.
Den värde talaren, som syntes ana att R. o.
Ad äfven skulle behandla ämnet på samma sätt, trodde alt della beslut skulle inom Europa väcka samma sensation, sorn det synes hafva verkat på talaren sjelf.
Jag kan icke dela denna mening, af det mycket enkla skäl, alt jag icke föreställer mig att Europa ens kan begripa, huru det är möjligt alt en repre -
Den ifii presentation, som liar besluti t en förändring i sin samhällsordning och hvilket heslut redan vunnit en ytterligare bekräftelse vid samma riksdag, att denna representation, sade jag, slutligen skulle komma att vidtaga åtgärder, i följd hvaraf alltsammans förfölle till ingenting; men det kan vara mer eller mindre likgilltigt hvad Europa derom kan komma att tänka.
Yigtigare är, att när man öppnat för Svenska folket en utsigt att få se sitt samhällsskick fö 1 bil 11 rad t och sina institutioner förenklade, att detta Svenska folk må blifva i tillfälle att kunna uppfatta den öfvertygelse, att, om denna utväg leder till intet, sådant kommit att äga rum till följd af en klar och enkel tolkning af värr grundlagar och icke på någon slags omväg.
Jag mäste bekänna, att jag instämmer uti den af Hr Stråle yttrade meningen, att det ursprungligen måtte hafva varit grundlagsstiftarens mening, att ett förslag från Const.Utsk. visserligen må kunna modifieras och jetnkas men icke helt och hållet afslås vid första riksdagen.
Å ena sidan har grundlagsstiftaren velat förekomma alltför hastiga och stora förändringar i grundlagen och har derföre föreskrifva att densamma icke vid en riksdag må kunna förändras; men å andra sidan synes han hafva förutsett brhofvet af förbättringar och har derföre velat nedlägga ett rörelseelement hos Const.Utsk. att kunna föreslå förändringar i grundlagen för att af en kommande riksdags representation pröfvas och afgöras.
Det synes för mig hafva varit den ursprungliga afsigten.
Emedlertid har vid föregående riksdagar, och äfven vid denna, 56 §:n Reg
F:n icke blifvit så tolkad, och jag anser derföre förgäfves att nu yrka en sådan tolkning; men deremot måste jag säga, att sedan denna fråga har blifvit behandlad i förstärkt Const.Utsk., anser jag densamma icke kunna komma att förfalla.
En värd talare har visserligen sagt, att RiksSt:n skulle kunna förklara förslaget vara oantagligt; men jag frågar: hvartill leder ett sådant förklarande?
Att Const.Utsk. skall ingå uti en förnyad pröfning och utan all slags ledning af RiksSttns opinioner framställa ett nytt förslag, ledande till vidare pröfning inom Stånden, hvaraf resultatet kunde blifva enahanda.
Det måtte icke vara fullt grundlagsenlig! att tänka sig en sådan behandling af saken; likasom jag tror, att, om man icke öppet kan uttala ett afslag i frågan, man icke bör införa ett behandlingssätt, som på en omväg leder till samma mål.
Uti en fråga af den vigt som denna, är det angeläget att behandlingen blir fullkomligen klar och ren, så att man icke må kunna säga alt densamma genom något maktspråk blifvit förqväfd.
Man har sagt att Const.Utsk. sjelft har afvikit ifrån de beslut, som blifvit fattade genom votering i förstärkta Const.Utsk., nemi. derigenom, att städerne blifvit indelade uti särskildta valdistrict; men detta beslut, hvad 24 H. 21 Den 19 April f. m. innefattade det?
Jo! det innefattade, att valen skulle vara gemensamma.
Hvad äro gemensamma val i motsats mot hvad som finnes?
Jo, att icke ståndsval skall äga rum; men jag hemställer om man kan säga, att man infört ståndsval derigenom, att städerna indelades uti särskildta valdistrict.
Jag kan icke linna det, och kan således icke heller medgifva att Const.Utsk. i detta hänseende frånvikit det förstärkta Const.Utskts fattade beslut, och följaktligen kan jag icke heller medgifva, att det uppgifna förhållandet innefattar någon giIItig orsak, hvarför Const.Utskis förslag bör förklaras oantagligt.
Vid denna riksdag hafva vi öfverlefvat många ovanliga sätt att tolka våra grundlagar, synnerligast 69 §:n Reg.Ftnj och det är med synnerlig förundran jag hört den sista värda talaren hysa den mening, att ett förslag, som rör statsregleringen, kan förfalla.
Jag betraktar icke saken på sådant sätt.
Jag måste deremot antaga, att det utgör sjelfva väsendet af våra grundlagar, sjelfva sammanhållningen deraf, alt när Stånden stanna i olika meningar uti sådana frågor, som icke kunna förfalla, att man då icke afklipper det enda föreningsbandet dem emellan, nemi. votering i förstärkt Utskott.
Yi hafva funnit vid denna riksdag en benägenhet hos representationen att i dessa frågor tillegna sig en rättighet att uppträda med deras sjelftagna veto.
Om jag ville uttrycka mig genom en bild, så skulle jag säga, att vi synas utan alla slags grundlagsformer vilja bilda former, som likna dem af ett öfverhus och ett underhus, och man vet hvilka rättigheter underhuset tillegnan sig i beskattningsmål.
Detta veto kan begagnas till förhindrande af grundlagsförändringar och slutligen leda till sådan brytning uti samhällsförhållandena, hvars följder icke på förhand kunna beräknas.
Jag skulle derföre önska, att denna fråga behandlades helt enkelt.
Någon våda deruti, att förslaget kommer att hvila, kan jag icke inse.
E11 värd talare har uti detsamma trott sig finna republikanska ideel'.
Jag vill äfven för min del erkänna, att detta förslag innehåller många ide'er af sådan halt; men de böra icke undertryckas eller förqväfvas; det är på den öppna öfvertygelsens gebit som de skola vederläggas, och först derigenom kan man hoppas, att det sunda begreppet inom landet blir så starkt, att det af ingenting kan förqväfvas.
Deremot är jag öfvertygad, att, om detta förslag kommer att hvila, synnerligast genom R. o.
Ad:s beslut, hvilket tvifvelsutan är af stor vigt i vågskålen, denna åtgärd å representationens sida uttrycker en vördnadsfull petition, hvilken icke på annat sätt kan af representationen framställas till timonen, att Regeringen måtte vid kommande riksdag begagna sin rättighet, för att i denna vigtiga fråga uttala en mening, hvilken säkerligen kommer att omfattas med så myc - Den ig A p r i 1 f. m.
x63 l>et mera värma, i samma mån opinionerna äro splittrade.
Någon propos. från Hr Frih. o. Landtm, att förslaget skall hvila, kan jag icke finna behöflig; ty det följer af sig sjelft att förslaget måste hvila, ifall R. o. Ad- förkastar de anmärkmr, som deremot blifvit framställda.
Efter min öfvertygelse kommer således Hr Frih. o. Landtm, endast att gifva Ståndet tillkänna, alt sorn Ståndet icke förenat sig om några anmärkntr, som förhindra förslagets antagande, så kommer detsamma, på grund af 56 §tn Reg.F:n, att hvila till nästa riksdag.
De ledare inom detta Hus, som den största majoriteten vanligen är så villig att följa, hafva yttrat sig i den mening, att de nu föredragna Const.Utsk:? betänktn böra i sin helhet af R. o. Ad. förkastas.
Det är således lätt att förutse det öde som dem väntar.
Men jag vill då åtminstone, så kraftigt jag det kunnat, hafva protesterat emot en i min tanke så högst oformlig och förkastlig behandling af det mer än alla andra vigtiga ämne, som i dessa betänkt!] innehålles.
Begagnande det initiativ, som gällande grundlagar har lagt i dess hand, inkom Const.Utsk. till RiksSt:n med ett förslag till förändring i Svenska folkets närvar, representationssätt.
T vissa delai' af det afgifna förslaget, att fyrdelningen och likaså s j e
I fs k r i f v e n h e t e n skulle upphöra, samt att åt de hittills orepresenterade en plats inom representationen skulle varda inrvrod, deri instämde samtliga RiksSt;n.
Vid andia delar deremot gjordes flera högst väsendtliga anmärkntr.
Den hufvudsakligaste bland dessa angick visserligen valsättet, i afseende på hvilket R. o. Ad., och jemte detta Stånd både Prester och Borgare förklarade, att valrättens utöfning borde ske stånds- eller classvis, och icke, såsom Const.Utsk. det föreslog och BondeSt. det antog, med tillämpning af grundsatsen om samfällda val.
Men andra också ganska maktpåliggande anmärkn:r gjordes på samma gång: om valbarhetens begränsning så väl inom stånd som inom valkrets; om en högre ålders- och en lägre fastighetscensus, såsom grund för valrätt; om representationens fördelning på tvänne kamrar, i stället för den föreslagna enkammaren; och ännu flera.
Dessa de särskildta Ståndens mer eller mindre emot hvarandra stridiga gemensamma tankar ålåg det Const.Utsk. att, grundlagens tydliga föreskrift likmätigt, till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemka, och om oförenliga skiljaktigheter förefunnos, skulle de samtidigt till RiksStlns behandlande anmälas.
Detta försummade Const.Utsk., såsom dess segrande majoritet det uppgaf, på den grund att de båda principerna om samfällda val och om ståndsval ansågos vara båda tvänne så skarpa motsatser, att de fullkomligt uteslöto hvarandra, och tillika tvänne så bestämda hufvudsatser, att de under sig ordnade nästan alla |64 Den ig A p r i I f. m. andra i representationsförändringsförslaget innehållna prinei per.
Var denna åsigt riktig, blef en klar följd, att alla försök till jemkning skulle fruktlöst utfalla, innan anställd omröstning hade fällt utslaget till fördel för den ena eller andra af de håda hufvudprinciperna.
Men min innerliga öfvertygelse är, att emellan de s. k. motsatserna jemkning visserligen var möjlig; om ett Stånd fordrar endast samfällda val, ett annat Stånd åter endast classval, erbjuder sig ju genast den högst enkla utvägen att medla, att man föreslår lill hälften samfällda val och till hälften classval; goda förslag till sådan jemkning voro redan uppgjorda på förhand, och många andra hade kunnat framställas.
Allt annat, som i de gemensamma tankarna innefattades, var det ännu mera lätt att till något starkt och harmoniskt helt sammangjuta.
Omröstning öfver nakna isolerade principer kan i alla fall i alla händelser aldrig leda till något bestämdt resultat; aldraminst lill något godt.
Också ligga följderna framför våra ögon; alltsammans hotar att så falla sönder, att intet lärer blifva utaf hela det under så vackra utsigter började reformföretaget.
Men Const.Utsk. har fått sin frikännelse uttalad, då RiksStln godkände betänk.
Wto 67 och deri innehållna voterts-propostr.
Då var rätta tillfället för den, som, utan för stor tanke om egna ideers absoluta ofelbarhet, och derföre beredd till jemkande uppoffringar, med allvar och värma önskade reformsakens framgång, att protestera mot en åtgärd, som, om den icke gjorde all sansad reform omöjlig, dock åtminstone betydligt försvårade densamma.
De särskildta Stånden underläto detta väl derföre, att af de båda opinionsextremer, som, med de mera moderatas uteslutande ifrån all talan, inom dem herrska, hoppades hvar och en att saken skulle till fördel för dess åsigt utfalla.
Mig sjelf har jag intet att förebrå i detta hänseende; då godkännandet försiggick, stod jag färdig att från denna samma plats emot detsamma afgifva min ensamma röst.
Men öfvertygelsen att den blott förgäfves skulle hafva höjt sig, förmådde mig att bi belia lia tystnaden.
Här vill jag ock anmärka, att om, som Frih. Boye förmenat, R. o. Ad. endast villkorligt bade afsagt sig sin sjelfskrifna representationsrätt, så hade, när betänk.
W:o 67 föredrogs, R. o. Ad. hort, under påminnande af detta villkor, förkasta de föreslagna voterlsproposlna; R. o. Ad. skulle då hafva yttrat den tanken, alt om i den framställda proposin det af R. o. Ad. gjorda villkor ej funnes intaget, så kunde R. o. Ad. ej densamma godkänna eller öfver densamma låta votera ; R. o. Adis rätt hade dermed varit behörigen bevakad, men äfven detta blef försummadt.
Voteringen försiggick alltså, och domen utföll till de samfällda valens fördel.
Med det i förstärkta Const.- Utsk. sålunda fattade beslutet till ledning, gick derpå det ordin.
Const.Utsk. att företaga den ytterligare jemkning af de särskildta Ståndens meningar, af hvilken närvar, betänk.
D e ii 19 April f. ra. i65 N:o 85 blifvit resultatet.
Jag måste här öppet bekänna, att jag anser Const.Utsk. icke i detta betänk, hafva så jemkat emellan Ståndens stridiga åsigter, som i min tanke det hade varit dess pligt att göra.
Denna min öfvertygelse grundar sig dock endast och allenast på min egen subjectiva uppfattning af hvad med en sådan jemkning borde förstås; det kan då naturligtvis icke falla mig in att klandra Utskts ledamöter, blott derföre, att de haft en olika tanke emot mig om rätta sättet att uppfylla det medlarekall, dem ålåg; och någon förebråelse lill dem skall visst icke komma ifrån mig, som äger så full visshet om deras redliga och allvarliga afsigt att elter hästa förmåga gagna den sköna sak, hvars målsmän de blifvit.
Emedlertid har nu delta betänk, till oss inkommit; och jag förklarar genast, att jag dermed angule många vigtiga punkter är af ganska skiljaktig mening.
Men 56 §:ns Reg.Ftn uttryckliga bud medgifver oss också rätt att nu detsamma till alla dess delar granska och att dervid göra de anmärkntr, som kunna finnas befogade.
Der föreskrifves, att om ett RiksStånds tankar i någon eller några delar fortfarande befinnas skiljaktiga ifrån de öfrigas, och samma
Stånd sig icke efter de öfriga fogar, då skall emellan dessa tankar genom votering i förstärkt Const.Utsk. tvisten slitas, på det att derigenom ett fullständigt beredt utlåt, må till kommande riksdag blifva hvilande.
Häraf tyckes nu klart följa, att det åligger hvarje Stånd antingen, om det icke har något vid Ulskts förslag att särskildt anmärka, att låta vid detsamma bero, eller ock att bestämdt och uttryckligen uppgifva i hvilken eller hvilka delar det är af skiljaktig tanke.
Utan att så förfares, blir ju ingen votering möjlig, emedan man väl alltid måste veta hvarom man votera skall.