Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medger alltför väl, att de ledamöter, som ej vilja bifalla Ulsk:s förslag, äro de som nu böra äga rätt att bestämma contra-proposm; men här är egentligen, såsom den siste talaren yttrade sig, frågan om att hålla sig till den juridiska frågan i detta fall, och då får jag säga, att sedan Hr Lagerheim begärt votering, just derföre att den föreg:de propostn förklarades vara afslagen, så är det väl Hr Lagerheim obetaget alt afstå från den propos., som förklarades afslagen, men alldeles icke öppet, att ulan vote - 433 Den 27 Mars e. m. ring få fram den propos., som Hr Landtm, förklarat R. o. Ad. icke hafva velat antaga.
Hr von Hohen Ii ausen:
Jag är rätt ledsen att nödgas med en sådan här discussion på något sätt upptaga R. o.
Ad:s tid; men Gr.
Frölich mätte väl medgifva, att jag äger en grundad rättighet att få en propos., hvarom jag anhållit, sådan jag begärt den.
När jag då, under det Hr Landtm, framställde propos., hegärde ordet för alt deremot göra annnirkn.
, samt hade skäl och rätt i min framställning, att det villkor jag begärt hade undfallit
Hr Landtmrs uppmärksamhet, så måste min rätt vara öppen, och jag kan då icke se huru hvarken Hr Grefven eller någon annan kan eller ens vill bestrida alt proposm må blifva sådan jag begärt den.
Hr Lagerheim yttrade sig sedan, alt han för bevaran de af rättigheten begärde votering, men icke för något annat.
Saken förefaller mig af den största enkelhet oell klarhet.
Den af mig begärda voteringen har ägt sin natin liga grund deruti, att jag instämt med hvad Hr von Hohenhausen begärt till propos., och nu sedermera förändrat till likhet med PresteSt:s beslut, hvaruti jag äfven instämmer, hvarföre jag önskade detta till propos. och uttryckligen begärde votering, för den händelse, hvarom jag ej var rätt säker, att Hr Landtm, skulle ansett den framställda propostn lill contra-propos. hafva blifvit af Ståndet afslagen; och afstår jag således från votering i samma ögonblick den nu enhälligt begärda contra-propos, blir af Ståndet anlagen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den propos., han för en stund sedan för R. o. Ad. framställt, och hvilken han funnit vara med nej besvarad, varit af följande lydelse, nemi.: om R. o. Ad. ansåg, att 79,899 r:d.r 3 sk. 8 r:st. skulle betalas såsom ersättning till Götheborgs stad för de medel, hvilka af staden förut blifvit utbetalade.
Denna propos. hade Hr Landtm, ansett vara med nej besvarad.
Hr Lagerheim hade nu förklarat sig ej vilja hafva denna propos.
, ulan den, som Hr von Hohenhausen yrkat, i öfverensstämmelse med PresteStrs beslut; R. o. Ad. behagade således finna, alt det icke mötte något hinder för Ståndet att, utan votering, till contra-propos. antaga denna med PresleSt:s beslut öfverenstämrnande mening; skilnaden emellan den af Hr Landtm, framställda propos. och den ifrågavar., vore, att den af Hr Landtm, fiamslällda innehölte, att de 79,899 r:dr 3 sk. 8 r:st. skulle lemnäs till staden till ersättning för utbetalade medel, då den af Hrr von Hohenhausen, von Hartmansdorff och Lagerheim nu begärda propos. innehöfle, att de 79,899 r:dr 3 sk. 8 rist. skulle återlemna* med villkor att användas till hamnbyggnaden, hvilket villkor icke Dea 27 Mars c. m. 439 funnits i den af Hr Landtm, framställda propos.
Då Hr Edenhjelm äfven afstått från den propos. lian begärt oell nu öfverensslämt i Hrr von Holienliausens, von HartmansdorlFs och Lagerlieims mening, hemställde Hr Landtm., om Ståndet behagade till conlra-propos. antaga samma mening, som innefattades uti PresteSl:s beslut i denna fråga.
Upplästes till justering och godkändes följande voterrsproposition:
Den sorn hifaller 25 punkten linder hufvudrubriken ”Vattencommunicationer” i StatsUtskts utlåt.
N:o 435 litt. C., voterar j»; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., med ogillande af hvad StalsUtsk. i ofvannämnda punkt hemställt, att den summa stor 79,Ögg r:dr 3 sk. 8 rtsl., som blifvit från hamnbyggnadsfonden disponerad lill dragvägars anläggning uppefter Götha eif 111. 111., må af statsmedel varda Götheborgs hamncassa ersatt, med villkor att användas till hamnbyggnaden.
Efter voteringens slut, och sedan, i anseende till lika röstetal, den förseglade sedeln blifvit öppnad, befunnos 10- slerne hafva utfallit, som följer: Ja — 3g.
26 punkten.
Denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen. 27 punkten.
Jag thar egentligen fästat mig vid den sednare delen af SlatsUlskis förslag, nemi. ang:- de det beviljade lånet.
Der har StatsUtsk. bestämt 6 proc., hvaraf 4 proc. såsom ränta och 2 såsom capitalafbetalning.
Vid alla öfriga lån har det varit bestämdt 5 proc., hvaraf 3 såsom ränta och 2 såsom afbetalning.
Jag vet icke något skäl, hvarför här blifvit gjordt ett särskildt undantag, och skulle anhålla att någon ledamot af StatsUtsk. derom ville lemna upplysning.
Skulle det vara en händelse, som så fogat, så synes mig billigheten fordra, att Linköpings stad får lån på samma villkor, som för alla andra blifvit bestämda, nemi. 5 procents ränta, hvaraf 3 utgöra ränta och 2 afbetalning.
Den siste värde talaren har vissei ligen ganska riktigt uppfattat frågan, eller den princip, sorn StatsUtsk. i allmänhet antagit; men hvad denna fråga beträffar, så förhåller det sig alldeles icke så, som han har 44° D en 27 Ma r s c. tn. förmodat.
Linköpings stad har sjelf erbjudit sig att betala 6 procent.
Således kunde väl icke SlatsUlsk. medgifva lägre ränta, än staden sjelf velat erlägga.
Jag vidblifver alltså Utsk:s förslag, och begär propos. derpå.
I afseende på räntebeloppet, står sid. 3g: ”att Linköpings stad måtte, emot samtliga borgerskapets afgifvande förbindelse, äfven med pantförskrifning af alla blifvande hamnintägter och all den möjliga säkerhet, som kunde presteras, af allmänna medel erhålla ett lån stort 20,000 r:dr b:co, med 6 proc. årlig afbetalning, hvaraf lill intresse 3 eller ock, om så fordras, 4 p>'oc. och det öfriga till capitalets amortering.”
Det är förmodligen derpå, som
Hr Westfelt stödjer sin uppgift om det gjorda erbjudandet.
Sladen har troligtvis funnit sig i den nödställda belägenhet, att han, hellre än att befara ett afslag, förklarat sig vilja gifva mera än StatsUtsk. äskat af någon annan menighet.
Om någon befinner sig i en så svår belägenhet, så är det väl icke skäl för R.
St. att begagna sig deraf för att af den ena fordra mera än af den andra.
Sådant kunde möjligen betraktas såsom ett procenteri, då man tager hvad man kan få, med afseende på lånsökandens behof, och icke med afseende hvarken på ens egna tillgångar eller den rättvisa man är skyldig alt iakttaga emot dem, hvilka man lemnar bidrag.
Jag instämmer med Hr von Hohenhausen deruti, att man icke bör af Linköping fordra hårdare villkor än af någon annan stad, och jag anhåller vördsamt, alt Hr Landtm, mätte låta uppläsa det beslut, sorn PresteSt. i detta hänseende har fattat, emedan jag tror mig veta att detta Stånd bifallit hvad Hr von Hohenhausen här yrkar.
PresleSt-.s beslut upplästes, af innehåll, alt Ståndet, med bifall i öfrigt till Utsk:s förslag i afseende på återgäldande af de ifrågavar. lånemedlen, beslutat den förändring, att från deri tid medlen lyftas, årligen kommer att erläggas 5 proc. af det primitiva capitalet, hvaraf 3 proc. beräknas såsom ränta å det vid hvarje liqvid återstående capital, och de öfriga 2 proc. såsom afbetalning, till dess hela summan sålunda blifvit återgulden, under åberopande af hvad Utsk. i denna del tillstyrkt å pag. 61 morn. 3.
Ståndet måtte instämma i det beslut, som PresteSt. redan fattat och som nu blifvit uppläst.
Jag är förekommen afHrr von Hohenhausen och von Hartmansdorff i afseende derpå, att lika ränta bör för detta lån äga rum, som för de andra lånen blifvit äskad.
Det är så mycket mera skäl, i, min Ian - ke, alt medgifva delta, i likhet med PresteSt., som detta samhälle, hvilket, såsom borgerskap betraktad!, är ett litet Den 27 Mars e. m.
441 och icke särdeles förmöget samhälle, har blifvit salt i stor förlägenhet genom det kostnadsförslag, som är uppgjordt, och den förökning i summan, som vid utförandet uppkommit.
JKostnadsförslaget, såsom R. o.
Ad. läcktes finna af handlingarna, har uppgått endast till 24,000 r:dr, och vid utförandet går det till nära 10,000 r:dr derutöfver, hvilket på denna lilla summa synes vara en vä! skarp tillökning.
Borgerskapet har också endast såsom lån sökt skaffa sig de medel, Staten skulle lemna och sorn Staten genom amortissement skulle få ersatt.
Staden skulle på detta sätt äfven ersätta den överskjutande kostnad, som förslagssnmmans otillräcklighet föranledt.
På dessa skäl får jag instämma i hvad som förut är yrkadt, att samma låga ränta , som för öfriga lån blifvit bestämd, äfven må stadgas för detta lån.
Till en början tager jag mig friheten erinra Hr von Hartmansdorff, att när länet till hamnbyggnaden i Malmö här förevar, hade Malmö stad erbjudit sig att betala 6 procent.
Jag hemställer lill den värda talaren, huruvida det varit förenligt med en behörig hushållning med Statens medel, då ett samhälle erbjudit 6 proc., huruvida det varit rätt att då säga: nej, vi taga icke 6, utan vi vilja hafva blott 5 procent.
Sådant är förhållandet här.
Inom StatsUtsk. voro 2:ne representanter från Linköping, nemi.
Biskop Hedren och stadens representant i BorgareSt.
Begge två påyrkade alldeles icke den af StatsUtsk. antagna principen för lån, nemi. 3 proc. ränta och 2 proc. amortissement.
De förklarade sig begge belåtne med det förslag, StatsUtsk. här afgifvit.
Den enda skilnad, som likväl af representanten i BorgareSt. under början af discussionen påyrkades, var, att staden skulle utfå hela capitalet på en gång, nemi. dessa 16,700 r:dr, hvilket af Utsk. afslogs.
Jag tror icke att det är rätt, att man här nedsätter en ränta, som 2:ne representanter från orten förklarat sig fullt nöjde med sådan den är föreslagen, och det är på deras egen begäran, som Utsk. föreslagit hvad betänk, innehåller.
Jag anhåller således örn bifall lill Utsk:s betänkande.
I afseende på hvad den siste värde talaren anförde om huru riksdagsmännen från Linköping yttrat sig, att de voro nöjde med hvad StatsUtsk. hade föreslagit, får jag fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att den förmån, som riksdagsfullmäktigen från Linköping, på sätt Hr Westfelt sjelf upplyst och i StatsUtskts betänk', reservationen å pag. 18 antyder, hade begärt, den förmån nemi. alt utfå årliga summan af 1080 r:dr på en gång, denna förmån hade mångfalldiga gånger öfverstigit den lilla förmån, som PresteSt. beviljat för alt bringa Linköpings stad i öfverensstämmelse med andra släde)', som fått låneun22 H. 56 44* Den 2; Mars e. m. derstöd; likasom jag får erinra derom, att för del fall att man ej ville bifalla livad samma reprentant yrkat, innefattar bans reservation äfven ett annat förslag, som varit särskildt af Hr von Troil väckt inom Utsk., angtde capitalisering af dessa 1080 rtdr, hvilket äfven, om det blifvit antaget, varit fördelaktigare än del nu ifrågaställa.
Då lärer nian icke kunna säga, att det varit représentanternes från Linköping mening, att de varit nöjde med hvad Ulsk. här föreslagit.
Det är ganska naturligt, alt vid förra riksdagen, då 4 proc. var en låg räntefot för de lån, solli utgingo från Riksg.cont , nödgades Linköpings stad underkasta sig det och afven erbjuda en sådan ränta för att kunna få detta lån; men nu, då begge de verk, som slutligen kunde komma att upptaga lånet, icke behöfva betala en så hög ranta, oell då det ej är fråga om högre ränta än 3 proc., så bör det icke komma i fråga, att de, som förut kommit att ingå i transactioner, ej böra få åtnjuta samma fördelar, som de hvilka anmält sig efteråt.
Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff uti att yrka instämmande med PresteStåndel.
Då conseqvens är ett bland de angelägnaste villkor för en nationalförsamlings beslut, och detta gäller i en ännu högre grad när det angår billighelsfrågor, samt då StatsUlsk. synes hafva tagit för princip, att i alla andra fal), der lån kommit i fråga, utsätta räntan till 3 proc., oberäknad! 2 proc. afbetalning, finnes efter min förmening icke något skäl, att just här, der synnerligen billighet och välvilja erfordras, hafva utsatt räntan lill 4 P1'0- cent.
Att StatsUlsk. icke, enl. hvad en ledamot af detta Utsk. här yttrat, saknat all anledn. lill en sådan conseqvens, synes tydligen deraf, att i SlatsUlskis eget betänk, är åberopad en af Biskop Hedre'11 gjord framställning, att tilläfventyrs måtte tagas ”3 proc., eller ock, om så fordras, 4 procent;” således blott såsom ett nödfall, hvilket nödfall äfven är R.
St. tillkännagifvet i den förbindelse, som Linköpings borgerskap afgifvit.
Således, långt ifrån att hafva saknat anledn. dertill, har SlatsTJtsL, efter min förmening, saknat all anledn. ali frångå den conseqvens och den rättvisa, som i detta fall hade bort tillfalla Linköpings borgerskap.
Jag förenar mig således på allt sätt i den propos., som här blifvit framställd lill årliga afbetalningens nedsättande till 5 proc., deraf 3 till ränta och 2 till amortissement.
Del äger visserligen sin riktighet, såsom
Hr Westfelt här uppgifvit, att 2:ne ledamöter af StatsUtsk., representanter från Linköping, hafva begge ansett sig för sin del kunna medgifva 6 proc. ränta för delta bidrag; men jag ber äfven Hr Westfelt ihågkomma, att det varit till följe af TJtsk;s åsigt, stridande emot dessa representanters, för beviljande af detta bidrag till Linköpings hamnbyggnad; alt del var med svårighet, som StatsUtsk. ingick på denna åsigt, Den 2; Mars e. m - 44* och att det var för att få något, som desse representanter ansågo sig böra bevilja den högre räntan.
Jag får för min del uppriktigt erkänna, all jag anser conseqvensen fordra, att, då man beviljar detta lån till Linköpings hamnbyggnad, man icke derföre tager högre ränta än för öfriga lån, oell jag tillstyrker derföre att 5 proc. ränta äfven har må blifva bestämd.
Hr Westfelt: Gr.
Horn liar visserligen till en del rätt, men jag ber Hr Grefven ihågkomma, att första gången, då saken inom Utsk. förevar, var det icke fråga om något lån, utan endast om dessa 1080 r:dr.
Representanten från Linköping, äfvensom Biskop Hedrén, önskade då, att staden skulle utbekomma ett capital, svarande emot dessa 1080 r:dr.
Det var detta, som bestreds af Utsk. och ganska rättvist.
Biskop Hedrén och representanten från Linköping afstodo från begäran om capitalets utfående, och förklarade den förre sig vara nöjd med ett lån af 20,000 r:dr b:co, med erbjudande af 6 proc., hvaraf 4 såsom ränta och 2 såsom amortering, och dermed förenade sig äfven stadens representant inom BorgareSt.
Då hemställer jag, huruvida Utsk. kunnat göra något annat än hvad det gjort.
Jag har inom Utsk. försvarat den princip, att 3 proc. ränta och 2 proc. amortering borde för allmänna lån bestämmas, men jag kunde dock icke emot det erbjudande, som desse representanter gjorde, så misshushålla med Statens medel, att jag velat bortskänka den högre räntan.
Jag anser det vara hvarje representants pligt, sorn talar för landets väl, alt icke bortskänka hvad sorn erbjudes, och jag skall aldrig tillåta mig att bortskänka af Statens medel, 0111 det ej vore mera än en half skilling, när den för Staten kari besparas.
Jag yrkar propos. på Utsk-.s förslag.
Den siste talaren har ånyo yrkat, att StatsUtsk. bör antaga hvad sorn erbjudes.
Om det nu skulle handt, att staden varit i den nödställda belägenhet, att dess ombud erbjudit 7 proc. ränta och en proc. afbetalning, månne afven StatsUtsk. kunnat antaga delta anbud utan alt efter lag hafva gjort sig skyldigt till procenteri ?
Det är egentligen emot det besynnerliga begreppet om conseqvens hos StatsUtsk., som jag vill protestera.
Enl. den här yttrade meningen skulle conseqvensen fordra, alt StatsUtsk. utlemnnde penningar för en viss ränta under alla möjliga förhållanden, då Iverlom conseqvensen hos StatsUtsk. måste fordra, att i vissa fall helt och hållet uppoffra capitalet, i andra lemna det emot alldeles ingen eller en ganska låg pioe., och vid andra tillfallen åter taga den lagliga räntan, när det ändamål, som sökes, derigenom vinnes, för att kunna vara i tillfälle att taga ingen ränta der så behöfves. 444 Den aj Mars e. in. Hr Rosenblad:
Jag anser mig böra återkalla i R. o. Ad:s minne, att det bär är fråga om R. o. Ad:s conseqvens och numera icke om StatsUtsk:s, som ådagalagt sin större eller mindre conseqvens i det arbete det afgifvit; men att R. o. Ad. vid denna riksdag medgifvit städerna Wenersborg och Borås att erlägga en lägre ränta än som varit bestämd för erhållna lån under föreg:de riksdagar, ehuru de frivilligt då underkastat sig villkoren.
Delta har R. o. Ad. nu medgifvit, sedan R. o. Ad. funnit sig kunna i likartade fall bevilja lån emot bättre villkor.
Då det nu är fråga om R. o. Ad:s conseqvens, har jag ansett det icke vara olämpligt att återkalla delta i dess minne.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade finna, att denna punkt innehölle 2:ne förslag; Hr Landtm, finge nu först framställa propos. å det första af dem, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Ulsk. tillstyrkt om ett anslag af 1080 r:dr årligen i 4 är, eller tillsammans 4>2o r:dr. Ropades ja.
Hr Landtm, yttrade, att den andra frågan anginge lånet af 20,000 r:dr; hemställande han, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. i denna del föreslagit.
Hr Landtm, lät derefter ånyo uppläsa PresteSt:s beslut rör:de denna del af frågan.
Hr Westfelt begärde få veta, huru BorgareSt. beslutat i denna del af ämnet.
Ridd.Secret. upplyste, att BorgareSt. återremitterat den ifrågavar. delen af 27 punkten.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad., på sätt PresleSt. beslutat, det ifrågavar. lånet med den nedsättning i räntan, som i nämnda Stånd blifvit beslutad.
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med någon votering, roen anhåller att emot beslutet få till prol. nedlägga min reservation.
28 punkten.
Hr Westfelt: Inom Utsk. bar jag varit af en annan tanke än Ulsk:s pluralitet, och har emot dess beslut mig reserverat.
Jag anser mig derföre skyldig alt här inför R. o. Ad. redogöra för skälen till min reservation.
Hvar och en, sorn varit i Wadstena och kanner stranden utmed denna stad, torde finna, all det här af Wadstena begärda anslag till en hamnbyggnad är alldeles förfeladt.
Det skäl, hvarpå man slödt sig, nemi. ensior spanmåls-och vedhandel, tror jag icke här bör komma i fråga.
Man känner ganska väl, Den 27 Mars e. m. 445 alt det ej finnes mera än 2 handlande i hela Wadstena, som drifva en sadan handel.
Om desse 2 liandlande~efter naturens ordning snart bortgå, efter de äro ålderstigne, så hemställer jag lill hvar och en, som känner Wadstena, om der finnes någon enda, som lian köpa 100 tunnor säd eller bygga en båt, som förer 3o tunnor spanmål.
Således är det endast till fördel för dessa tvänne handlande, som man skulle bygga en dyrbar hamn, hvilken skulle kosta Staten 3o,ooo r:dr och hvartill de skulle bidraga med 18,000 r:dr.
Men härvid förekommer ett ännu hufvtidsakligare skäl.
Om det verkligen är förhållandet att der finnes en så betydlig spanmålshandel, och jag vet ganska väl att den för närvar, är ganska betydlig, så bar dock Wadstena på ömse sidor om sig 2:ne hamnar.
Staten har nedlagt vid Motala och på Götha canal mångå millioner, och jag hemställer till herrarne, huruvida det är skäl alt anlägga en hamn vid Wadstena, der det är långgrundt, der sjön indrifver sand och hamnen aldrig kan hållas öppen eller ren annorlunda änge. nom en mudderpråm, som skulle kosta ganska betydligt, då man har Motala hamn på ena sidan och Borgholms på den andra.
Det torde för en hvar vara lätt att finna, att om trafiken är så stor, och desse handlande icke finna sin fördel vid att hafva sina magaziner antingen i Motala eller Borgholm, så bör också Staten alldeles icke komma dessa 2tne handlande till hjelp och åt dem bygga en dyrbar hamn, som Wadstena i ingen händelse kan underhålla.
Det ur sannt, att hvad den inre hamnen beträffar, nemi. grafvarna vid slottet, så erbjuder sig der den bästa hamn, som kanske finnes, men för att inkomma möter stor svårighet; der ligger öppna sjön, som är långgrund, och det är omöjligt att inkomma utan att hafva en mudderpråm, som årligen måste rensa inloppet för fartygen.
Af dessa skäl anhåller jag om afslag på Utsk:s betänkande.
Ehuru jag icke har haft lyckan alt dermed göra bekantskap, vill jag visserligen icke betvifla den siste talarens techniska förmåga och techniska insigt, då han bestridt värdet af hamnanläggningen vid Wadstena, R. o. Ad. torde dock tillåta mig att emot denna auetoritet få sälta en annan auetoritet, som väl icke gäller mycket, men i fråga om hamnanläggningar i Sverige är likväl namnet Guslaf Lagerheim en auetoiritet.
Jag vill visserligen icke sätta den i jemförelse med den auetoritet, som nyss yttrade sig, men han har uppgjort planen för denna hamn och förklarat hamnen vara icke allenast nyttig utan äfven god och fullkomligt uppfylla sitt ändamål, och del måste förlåtas mig, om jag tror på den mannens ord, som har byggt två tredjedelar af Götha canal och de många hamnar, som finnas vid denna canal.
Vidare har den värde talaren sagt, att det icke lönar mödan att bygga en hamn, 446 Den 27 Mars e. m. der det ej finnes mera än 1 handlande; när desse 2:ne handlande upphörde med sin handel, så upphörde nyttan af hamnen.
För det första är det ett misstag af Hr Westfelt, då han trott, att det finnes blott 2:ne handlande i Wadstena.
Om den värde ledamoten behagade gå till Landsh.- embetels femårsberättelse, så skulle han finna ett helt annat antal.
Men ehvad der må finnas flere eller färre, större eller mindre handlande, och de må lefva eller dö, så är handeln oberoende af dem, ty det är ortens rikedom, sorn bildar handeln der.
I en ort, mine herrar! sorn är omgifven af den mest seminanta trakt i Sverige, om man kanske undantager den som omgifver Malmo och Lund, der bildas spanmålshandel» af sig sjelf; och om en dör, kommer en annan i stället.
Dahls härad och de öfriga trakter, som öster om staden omgifva Wadstena, samt Skenningeslätter äro af de mest spanmålsrika orter i Sverige, och de föra sin säd till Wettern för att i stället taga Westergöthlands producter.
För dem är hamnen vid det aflägsna Motala, som ligger vid yttersta ändan af denna fruktbara slätt, ingalunda tillräcklig, och hvad Borgholms hamn beträffar, så är den så liten att den icke kan rymma mera än kalkskutorna och de skutor, sora föra sten från skifferbrotten.
Den är för liten, och när den anlades för Götha cnnals räkning, afsågs dermed endast transporten af sten, skiffer och kalk för Götha canals behof.
Vidare och hvad sist beträffar huru mycket
Staten skulle göra för denna hamn, så äro 48j°oo rtdr i kostnadsförslaget beräknade, och deraf har orten åtagit sig 18,000 r:dr jemte förbindelse, (jag tror icke att det skall vara många af de uppgjorda förslagen, som innehålla detsamma) jemte förbindelse, säger jag, att erlägga den öfverskjutande kostnaden för företaget.
Men detta understöd, detta bidrag är ingalunda bortkastade penningar för Staten.
Staten äger der på stället något, hvaraf inkomsten motsvarar och öfverskjuter hela denna kostnad.
Det är Wadstena gamla slott, som för närvar, står alldeles obrukbart och onyttigt till annat än några få delar, som användas till spanmålsupplag, och några rum till förråder för Lifgrenadierregttena.
Resten står obegagnad, men genom denna hamnanläggning och i sammanhang med den, hafva också deltagarne i hamnanlaggningsförelaget förbundit sig att i sådant fall sätta i ordning flera magazinsrum för spanmålsupplag, som då i så mycket rikare mått skulle komma att äga ruin i staden, och de hyror, som man då kunde hafva af Wadstena slolt, skulle säkerligen gifva en afkastning, som motsvarade räntan på 3o,ooo r:dr, och lemna ganska betydligt derutöfver.
Direct är det kanske icke något af anslagen, som så bestämdt gåfve räntan tillbaka åt Staten jemte den säkerhet för arbetets fullbordande, som detta, och detta synes äfven vara ett ganska talande skäl för ifrågavar. anslag.
Om man skulle anse Motala, hvars hamn likväl icke Den »7
Bl a r s c, m. 447
Sr mera än tillräcklig för livad som fordras såsom hvilo- och upplagsplats för trafiken på Götha canal, ty för ortens sidorörelse är hamnen otillräcklig; men om man skulle anse att det vore annorlunda, så skulle, bara för uppbyggande af sådana magaziner, som redan finnas i Wadstena, kostnaden gå till mera än dessa 3o,ooo r:dr.