Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Municipala inrättningar äro så nya i Sverige, alt idéen derom ännu icke hunnit komma till någon fullständigare ut veckling; ehuru det måhända icke finnes något land i Europa, der folket så länge och så allmänt deltagit uti samhällets angelägenheter.
Derpå kunna såsom exempel anföras: det gamla allshärjartinget, samt domstolsiurällningen, uti hvilken sednare folket sedan långliga tider tillbaka deltagit och hvaraf ännu våra häradsnämnder äro en qvarlefva.
Men den enda utveckling, som åt denna idé sedermera blifvit gifven, torde man få söka uti så beskaffade municipala bestyr, som t. ex. taxerings- och pröfnings-comiléer samt kyrkoråd och socknestämmor.
Hvad som kanhända är ett undanlag derifrån och måhända utgått ifrån en högre och vidsträcktare uppfattning af kommunal-väsendet, är vår jury-inrättning, sorn likväl endast finnes uti tryckfrihets-mål.
Den första större utveckling, som Konung och Ständer sedermera sökt gifva ål kommunala inrättningar i vårt fädernesland, var, då de beslöto att inrätta de s. k. sockennämnderne, ät hvilka sedermera genom en förra året utkommen författning uppdragits öfverinseende t öfver fattigvården i de särskilda kommunalsamhällena.
Det oaktadt, och ehuru idéen om kommunala inrättningar synes vara så gammal inom vårt fädernesland, har den likväl icke utbildat någon allmännare och lifligare håg för dessa befattningar.
Vi se vanligen på landet, huru nästan hvar och en, 2 H. 29 450 Den 12 Februari e. m. sorn blifvit kallad till ledamot i en domstol eller kommunal-nämnd, söker komma derifrån om han kan; och det hörer icke till det sällsynta, att de personer, som deltaga uti de s. k. taxerings-comitéerna, infinna sig mest af pligt, men kanske aldrig af håg eller intresse för det allmänna.
Man ser äfven huru vid sockenstämmor, då folket i alla fall är samladt på stället för Gudstjenstens firande, sockenstugorna vanligen stå temligen tomma och del merendels är presten och några få personer, som afgöra ärendena inom en socken med talrika innebyggare.
Sockennämnderne äro oftast till endast till namnet och uträtta föga till kommunens bästa, såvida icke inom densamma undantagsvis någon man framträder, som är lifvad af ett varmt intresse för allmänt väl; måhända skola dessa inrättningar vinna någon framgång, såsom jag förut anlydt, genom det uppdrag de erhållit alt vaka öfver fattigvården inom distriktet.
Ett ytterligare bevis pä det ringa ock tynande lifvet hos dessa inrättningar finnes i de motioner, som vid denna riksdag framkommit, der en motionär yrkar ersättning för deltagande i kommunal-bestyr och en annan yrkar, att den valde skall tvingas att deltaga uti ett sådant bestyr.
Af allt detta torde det sålunda visa sig, att det, åtminstone för det närvar., icke är skäl att utvidga omfånget för dessa inrättningars verksamhet.
— I allmänhet existerar i vårt fädernesland, om icke motvilja, åtminstone liknöjdhet att befatta sig med allmänna angelägenheter, och, då det enskilda intresset icke ser sig kunna dervid skörda några fördelar, undandrager man sig så gerna alla offentliga bestyr.
Så är t. o. m. förhållandet vid många af våra riksdagsmannaval, dervid, oaktadt man så högt borde värdera en medborgerlig rättighet, hvilken så många folk, som den sakna, förgäfves söka, vanligen knappast halfva antalet af de valberättigade infinna sig, för alt afgifva sina röster.
Utsk. har, på sätt jag förut nämnt, fullkomligen behjertat det vackra uti motionärens idé, men Utsk. har ansett det vara för tidigt att, innan de kommunala inrättningar, som redan finnas, vunnit ett högre lif och en större verksamhet, deråt gifva en större utsträckning.
— Det är likväl att hoppas att man äfven i Sverige en dag skall veta att uppskatta de medborgerliga dygderna till deras rätta värde och då man uti många förhållanden skall vara nöjd blott med den lön, som är att vinna genom det nyttiga, man kunnat uträtta, och med den ära, som är att skörda af ett föi troende som i det allmänna blifvit lemnadt.
Men ännu en tid bör man uppskjuta att i lagstiftningsväg göra någonting vidare vid saken.
Genom författningar kan man i allmänhet icke omskapa ett folks tänkesätt; utan dessa författningar hafva tvertom utgått från seden samt det derpå grundade allmänna tänkesättet.
Jag vill dermed icke hafva sagt, att icke en författning kan i vissa fall åtminstone bilda en sed, men detta lärer endast kunna ske småningom.
Jag ber ännu en gång att få förklara motionären, att ingen enda röst inom Utsk. bestridt den vackra syftningen i motionen eller uttalat en annan mening än den, att de i densamma uttryckta grundsatser, i en icke alltför aflägsen framtid, böra befordras till den framgång, de förtjena, utan att det endast är för det närvar, som man ansett frågan derom böra förfalla.
Den 12 Februari e. m. 451 I följd af hvad jag nu yttrat, får jag vördsammast anhålla om bifall å Utsk:s betänk.
Sedan det numera blifvit af flere ledamöter inom delta Stånd upplyst, att förevar, betänk. blifvit af 2:ne Stånd bifallet, har jag visserligen icke något att erinra dervid, alt det må blifva behandladt på det sätt motionären här nu anhållit.
Då jag begärde ordet, var min afsigt endast att bestrida den återremiss, som af en föreg:de talare bär yrkats.
Det har existerat ett bruk, som i sin mån bidragit till föreg:de riksdagars längd, nemi. det, att man, för att visa motionärerne en artighet och, (för att begagna Ulsk:s eget uttryck) visa sitt erkännande af den goda afsigten med framställningen, beviljat återremiss af Utsk:s betänk:n, i fall de varit afstyrkande, då man likväl haft i sinnet att, ifall de ålerkomme i samma skick, dä bifalla desamma.
Detta anser jag vara ett oriktigt förfarande, och då jag förmodar att återremiss uti den nu förevar, frågan skulle leda till samma resultat, kan jag icke annat än motsätta mig en dylik åtgärd.
Frågan synes här vara huruvida för det första, de skäl Utsk. anfört för sin åsigt i och för sig äro riktiga, och, för det andra, om de äro bevisande för den sak, Utsk. dermed velat ådagalägga.
Utsk. har först yttrat: ”att behofvet af en sådan municipal-inrättning, som den af motionären föreslagna, ännu icke gjort sig gällande inom fäderneslandet”.
Ett bevis derför, att det verkligen så förhåller sig, synes ligga deruti, att vid detta betänk., afgifvet utaf 48 ledamöter af alla 4 Stånden inom Ekon.Utsk., icke finnes fogad en enda reservation.
Ett annat är, att betänk, redan blifvit bifallet inom 2 Stånd.
Huruvida det föranledt någon diskussion inom det ena Ståndet är mig obekant; men hvad jag vet, är att Ulsk:s betänk, utan diskussion blifvit bifallet af HondeSt., ett Stånd, som icke kunde vara i okunnighet om behofvet af vidsträcktare kommunala inrättningar i landet, ifall ett sådant behof mera allmänt kändes och insågs.
Dessa båda motiver synas mig vara talande nog för hvad Utsk. i detta afseende anfört, äfven om andra skäl icke förefunnos.
Efter hvad jag i det afseendet kunnat inhemta, anser jag mig kunna påstå, att det är få länder, åtminstone i Europa, der den kommunala andan är så litet utvecklad, sorn här i Sverige, ja den är det så litet, att man nästan kan säga, alt den icke finnes.
Först på sednare åren har den inom några stadssamhällen börjat vakna, men uti de flesta församlingar, sä väl i stad som på landet, synes den ännu slumra.
Hvad då beträffar den andra frågan, tror jag Utsk. resonnerat rätt, då det kommit till den slutsats, att afstyrka motionen. R.
St. hafva tid efter annan hos K.
M. anhållit om författningar till ökande af den kommunala verksamheten inom landet.
På grund deraf har K.
M. utfärdat flere författningar, hvaribland på de sednare åren utkommit sådane ronde fattigvård och sockne-nämnden.
Öfverallt, hvart man kommer på landet, hör man klagan öfver dessa nya författningar; och icke blott öfver deras innehåll, hvartill R.
St. sjelfve bidragit, utan mest öfver det förskräckliga besvär, som det förorsakar landt 29* - 452 Den 12 Februari e. m. mannen under tider, dä han så väl behöfde egna sin uppmärksamhet åt sin ekonomi, samt deröfver att han nödgas göra resor till aflägsnare ställen och icke får vara i fred i sitt eget hem för dem som söka honom i kommunala angelägenheter.
Således, långtifrån att få höra något yrkande pä utsträckning af de kommunala göromålen, förnimmer man endast missnöje med hvad som i det fallet redan förefinnes.
Under sådane förhållanden torde det icke vara skäl att tänka på en vidare utsträckning af den kommunala verksamheten.
Motionären har här klandrat ett uttryck i betänk., då nemi.
Utsk. säger sig hafva anmärkt, ”hurusom motionären, såsom föremål folden föreslagna municipalinrättningens verksamhet, upptagit vissa ämnen, hvilka för densamma torde böra åtminstone för det närvar, anses främmande”.
Motionären har, för alt motsäga detta, uppläst Irsta punkten i betänk., hvilket äfven lärer vara det första i motionen; men han har förbigått den 2:dra, der det likväl föreslås, att länsnämnden skulle äga rätt att uttaxera nödige utgifter för länets gemensamma behof till besörjande af fattigvården m. m.
I afseende derå torde också böra besinnas, att örn en så beskaffad kommunalinstitution, som den motionären föreslagit, komme till stånd, så fordras det nödvändigt för dess verksamhet, att den har i sin makt att anskaffa nödige medel för utförande af sina beslut.
Men just deri ligger en stor svårighet; och om man lemnade dylika kommunala auktoriteter makt att beskatta folket, skulle följden deraf blifva, att alla kommunala inrättningar för åtminstone .* sekel blefvo förhatliga.
Man hathär framställt förhållandet i Norrige såsom ett exempel att efterfölja; men det är efter min öfvertygelse föga öfvertygande.
Norrige har visserligen sina kommunala inrättningar, af hvilka det till en del har befunnit sig väl; men ej af alla.
Just den omständigheten, att de högre kommunal-auktoriteterne kunna uttaxera medel, har emot dem väckt missnöje.
Denna uttaxering sker icke efter någon viss grund, hvaraf det har handt, att då slorthinget sammanträder, äga dess ledamöter föga kännedom om hvilka afgifter i kommunal-väg utgå på andra orter, än derifrån de sjelfva komma och de döma då ensidigt efter de förhållanden, de sjelfva känna, i st. f. att grunda sitt omdöme på kännedomen af förhållandet öfver hela landet.
Ett talande bevis derpå, att många finnas i Norrige, som med liknöjdhet, ja t. o. m. missnöje, anse det befintliga kommunalväsendet, finner man uti det förhållande, att då det är föreskrifvet, att för att blifva storlingsman måste man hafva svurit ed på att hålla konstitutionen, hvarefter man äfven är valbar till kommunala poster, sä inträffar det ofta att personer, som möjligen vore dugliga till det förra, undandraga sig eden och derigenom betaga sig sin representations-rätt, endast och allenast för att slippa bördan af de kommunala bestyren.
På dessa skäl yrkar jag bifall till Utsk:s betänk., men har alldeles icke något emot, att beslutet derom affattas i de ordalag, motionären föreslagit.
Hr Lagerhjelm, Per:
Afven min erfarenhet talar emot hvad motionären här föreslagit.
Såsom landtbo har jag nemi. haft tillfälle att iakttaga, det allmogen i allmänhet anser det såsom ett Den 12 Februari e. m. 453 onus att sköta kommunala befattningar.
Dermed äro numera flera göromål förenade, än de flesta af dem kunna medhinna, då man besinnar att den jordbrukande delen deraf har full sysselsättning med sin egen ekonomi.
Skulle nu ytterligare dertill läggas nya bestyr, fruktar jag att de skulle bli utledsna vid kommunala befattningar och derpå till sitt välstånd blifva lidande genom försummelse att sköta det egna.
Men detta är icke det enda skälet, hvarföre jag yttrat mig emot motionen.
Bland de göromål, som den föreslagne länsnämnden skulle hafva sig uppdragne förekommer i 2:dra punkten af motionen, att den skulle uttaxera de för länets gemensamma behof nödige fattigvårdsmedel
Den siste talaren har redan visat att följden deraf skulle blifva att inrättningen från sin första början skulle blifva förhatlig just genom sin egenskap af uttaxerande myndighet.
Jag lägger dertill att det, efter min öfvertygelse, icke vore rationelt att uppdraga åt en länsstyrelse, eller en mera omfattande municipalauktorilet än socknenämnden, befattningen t. ex. med fattigvården, enär denna och andra dylika kommunala angelägenheter, för att väl skötas, fordra en styrelse med ett inskränktare omfång för dess verksamhet och speciel kännedom af fattig-personalens ställning, arbetsförmåga och lynne.
På dessa grunder tillstyrker jag afslag å motionen och således bifall lill Utsk:s betänk.
Raabs motion att lemna ett tillfälle för menigheterne att vid tinget få yttra sin mening om häradets angelägenheter, eller, inför landshöfdingen, om länets, synes mig för god för att falla och Utsk:s anförde skäl, att behofvet af sådana tillfällen ännu icke, som det heter ”gjort sig gällande inom fäderneslandet” och att hinder icke lära möta för att bilda gemensamma anstalter för flere socknar, förefalla hala, oegentliga och oriktiga.
Om en god tanke för häradet eller länet uppstår hos någon dess medlem, deröfver han ville höra eller samråda med liäradsboerne eller länsinnevånarne och han går till häradslnn eller landsten och begär deras sammankallande, så svarar den förre sig endast i allmänhet äga alt i rättsfrågor utfärda kallelser eller stämning och den sednare att han icke onödigtvis vill besvära länets innevånare, och allt efter som det väckta ämnet öfverensstämmer med hans enskilda åsigler; och härigenom kan en god sak, ett herrligt företag, i sin första gryning ofta blifva förqväft.
Att emellertid vilja öka antalet af sällskaper, sammankomster och municipalinrältningar är likväl icke min mening, men deremot alt gifva dem sorn finnas lif, kraft och intresse.
Med förändring af motionen om fögderivis sammanträden, skulle jag vilja hafva dem häradsvis vid det af de ordinarie tingen, som näst föregår länets allm. hushållsmöte och mötena länsvis just vid detta möte och båda blott en gång hvarje år att börja med, dock med öppen rätt för medlemmarne att besluta flere, om sådant för deras angelägenheters utförande erfordrades.
Liksom sockneombuden nu ofta i rättsfrågor som röra häradet väljas bland nämnden, eller hvem annan socknen behagar, så önskade jag ock att socknarne till ifrågavar. sammanträden blefve oförhindrade att välja hvem de ville, och dä socknens 454 Den 12 Februari e. m. nämndeman i alla fall skulle till tinget, så vore han oförhindrad att äfven taga socknenämndens fattigvårds- och skolstyrelsens ärenden, hvaremot eljest ofta nog är svårt att finna ombud till ett lönlöst arbete.
Likartade beräkningar föranleda mig ock att föreslå hushållssällskapets mötesdag för länsinnevånarnes, och enhvar, som hade något andragande inskränkt för häradet, kunde således göra det pä tinget och med det större omfånget för länet vid hushålls-sällskapets ordinarie årsmöte, utan omgången med sollicitalioner och ovissheten om framgången hos embetsman.
Protocollet kunde dock vid tinget föras af häradslnn och vid hushållsmötet af vederbör, sekreterare.
På detta sätt lemnades folket tillfälle att fritt förhandla om sina angelägenheter, hvilket det nu icke har, icke ens den, som, med vissa villkor, vill göra en gåfva eller annan uppoffring åt härad eller län, har tillfälle att höra innevånarne derom.
Men då jag äfven yttrat mig ogillande om Utsk:s anförde skäl att behofvet örn ifrågavar. sammanträden ännu icke gjort sig gällande, hvarmed förmodligen menas att ännu icke några sådane ämnen inom fäderneslandet förekommit, som kunnat eller bordt afhandlas på dessa möten, så är jag ock skyldig att något närmare och tydligen redogöra för min mening.
Måhända kunde, om hvarje embetsman i samhället samvetsgrann! fullgjorde sin pligt att väcka och underhålla det lif i det allmänna, som för dess trefnad erfordras, det derigenom göras obehöfligt att allmänheten inblandade sig deri.
Men då fullkomligheten icke blifvit någons lott, så vore det nog hårdt att en icke embetsman, som mera nitälskade för det goda, skulle stängas eller hindras från att hafva en röst med i laget, eller icke fä yttra sig om annat än det, som framlades af embetsmannamyndighet till diskussions-ämne.
Vi vete för exempel att med år 1827 alla folkskolor inom såväl häradet som länet skulle vara i ordning; åtskilliga böcker och skolmaterialier erfordrades härtill.
Mången enskild kunde icke undgå att tänka, att om häradet, eller än bättre hela länet, som hörde till 3:ne stift, gjorde en gemensam beställning af böcker och det mera, så skulle en betydlig besparing för hvarje särskild församling uppkomma; men då, enligt kyrkolagen, biskopen är den, som i främsta rummet bör drifva barnaläran i sitt stift, så väntade man åtminstone frän någon af de 3:ne till länet hörande att få ett förslag, ett råd, en anvisning i afseende på skolböckers m. m. anskaffande i god tid förrän skolorna skulle begynna, och först då detta uteblef, sökte enskilde att få skrivelser i dessa samhällsvigtiga ämnen genom K. bef:de fortställde lill hvartdera af de 3:ne konsistorierna i särskilde exemplar inskrifne, men ingen åtgärd har försports.
Hade ärendet förut blifvit i rätter lid af menigheterna beredt och handlagdt, så hade det förmodligen haft mera kraft lill framgång.
Alt detta varit utaf vigt, torde icke någon bestrida hvad sjelfva saken angår, lika litet som att den vexelverkan, som uppmanar till kraft och lif emellan styrelse och folk, ehvad denna styrelse är andelig eller verldslig, bör näras och underhållas, hvilket åter icke sker, om hela makten till verksamhet är lagd blott på ena sidan, dä det tyvärr händer, såsom vi ofta sett, att den domnar eller dör ut.
Om jag icke fruktade att trötta och om det anförda exemplet icke gjorde tillfyllest, vore jag färdig med Den 12 Februari e. m. 455 ännu flere, t. ex.: hurusom en på samma sätt väekt fråga fått en lika utgång, nemi. angalo nödvändigheten att sörja för att fångar, som efter utståndet straff från häktet blifvit utsläppte, genast (inge någon tillsyn och sysslosättning och icke, så som nu sker, löse och försvarslöse, blott gå på rof och lill det olyckliga slutet att blifva lifstidsfånge-.
Ilar landet den tillfredsställelsen att hos sin Regering se christeliga menniskoälskande grundsatser uttala sig i ord och gerning, i lagstiftning och fångvård, så hör ock
Regeringen kunna hafva hugnaden af ett gensvar direkte från detta folk, men organ måste då gifvas åt deras röst och utrymme för deras gemensamma handlingar.
Sedermera tilläde Hr Ribbing muntligen:
De ledamöter af Ekon.Utsk., som lemnat upplysningar om de skäl, som förmått Utsk. att afstyrka motionen, hafva bland annat andragit att man hos tänkesättet inom BondeSt. icke funnit någon anledn. lill ifrågavar. motion.
Måhända ligger i sjelfva benämningen af dessa inrättningar eller dess utländska ursprung någonting främmande, som man icke varit van vid att höra, och detta har måhända förorsakat den liknöjdhet för saken, som man anmärkt.
Men örn man till en början, såsom jag föreslagit, vid dessa fögderi- eller läns-sammankomster late sådane ärenden förekomma, såsom t. ex. de, hvilka nu afhandlas på tingen, vid hushållssällskapernes sammanträden m. m., så hunne man vänja sig dervid och inse nyttan deraf.
I alla fall må man icke vänta sig att impulsen i denna fråga skall komma från den minst upplysta delen af nationen, eller all mogen i allmänhet.
Jag undrar just huru vårt jordbruk i allmänhet skulle se ut, örn jordens skötande varit öfverlemnad ensamt åt nämnde klass, om de icke baft någon ledning och föresyn från de öfriga klasserne i samhället.
Jag tror alt dess tillstånd varit högst uselt.
Skall man nu vänta till dess BondeSt. tagit initiativet i denna fråga, fruktar jag att man skall nödgas vänta allför länge, och län gre än som vederbör.
Dessutom medförer den omständigheten en stark väckelse till uppmärksamhet å allmänna angelägenheter, att betydliga bidrag numera af kommunerne lemnäs icke allenast till folkundervisningen, utan äfven till fattigvården, hvilka medel förvaltas af en kommunal-myndighet och icke såsom förr af presterskapet.
Så snart saken verkligen kommer i fråga, är jag öfvertygad att det blir lif i detsamma.
Jag vågar anhålla om remiss till Ekon.Utsk. af hvad jag nu anfört.
Hr von Stockenström:
Jag anhåller endast alt få tillägga, att jag med nöje instämmer uti den af Frih.
Raab uttryckta önskan, i afseende på formen för Ståndets beslut i detta ärende, hvilken önskan blifvit af Hr Gr.
Hamilton understödd.
Sedan jag fått erfara att motionens öde i de öfriga Stånden redan är afgjort, hade jag egentligen icke ämnat begära ordet; men jag kan ej afhälla mig från att bemöta några här fällda yttranden.
En och annan ledamot har 456
Den 12 Februari e. m. nemi. ansett alt tidpunkten ännu icke skulle vara inne för införandet af de utaf Frill.
Raal) föreslagne länsnämnder, och derjemte har Hr Lagerhjelm påstått all Sveriges allmoge skulle vara så sysselsatt af sina husliga bestyr och att de ifrågasatta tillökade kommuualhestyren skulle öfver all höfva blifva tryckande.
Dessa satser kan jag icke till alla delar silla.
En hvar af eder, mine Hrr! känner nogsamt att del enda sätt, hvarpå K. bef:de för det närvar, kan öfverlägga med sitt läns innevånare rör:de allmänna frågor, är förmedelst socknevis utsedde deputerade.
Om man nu antaser, att eli län utgöres af 100 socknar, så skulle följaktligen minst 100 sockneombud väljas och nödgas infinna sig på landslus kallelse för att höras öfver eli ärende, som rörer länets innevånare gemensamt.
Man frågar:
Månne väl allmänna ärenden särdeles ofta till granskning och afgörande förekomma?
Derpå kan svar erhållas af den under d. 25
Maj sisth år utfärdade förordn. om fattigvården i riket, der del stadgas i § 23: ”Understöd af allmänna medel, enligt 14 § 1 mom. för vissa fattigas vårdande, sökes af vederbör, fattigvårdsstyrelse hos Wår befallningshafvande i orten etc.” m. fl. §§.
Till behandling på ett lämpligt sätt af nyssnämnde frågor och andra af dylik komm linål-beskaffenhet såsom folkskoleundervisning, slöjdskolor, lösdrifveri, helsovård, kommunikations-anstalter och bestyr m. m. erfordras ombud eller deputerade frän hvarje socken i ganska många fall.
Jag vågar hemställa om det icke vore bättre och ledande lill ej ringa besparingar alt K. bef:de hörde och öfverlade med en läns- eller fögderi-vis bildad kommunalnämnd i st. f. nuvar. socken-deputerade.
Vidare har man sagt alt det skulle blifva en ganska betänklig makt, lagd i händerne på en länsnämnd, all medgifva dem rättighet alt pålägga skatter.
Jag bestrider äfven delta påstående, såsom en oriktig uppfattning af närvar, förhållande, och får i anledn. deraf blott fästa uppmärksamhet på del kända förhållande med den nu utgående kurhusafgiften och att representationen för det närvar, stadgar ett maximum och ett minimum, hvarinom denna kommunalskatt bestämmes, med öfverlemnande åt vederbör, myndigheten eller pröfnings-comiteen att utsätta det nödiga beloppet.
På grund häraf, kan jag icke annat än beklaga den utgång motionärens förslag fåll, men nödgas nu åtnöja mig med att instämma uti den af honom framställda behandling af Ulsk:s betänk.
Raab, Carl Adam Jakob: Då 2:ne Ständ, efter hvad numera upplyst blifvit, redan bifallit betänk., afstär jag frän mill yrkande af äterremiss utaf detsamma.
Då motionens öde redan är afgjordt, anser jag det visserligen icke lämpligt att nu upptaga liden med någon längre diskussion; men jag kan icke underlåta att till besvarande upptaga ett par af de skäl, som här blifvit emot motionen anförde.
Det är nemi. sagdt, alt del största bevis man kan fä för olämpligheten af att utvidga våra municipala inrättningar i den syftning jag föreslagit, skulle ligga der - Den 12 Februari e. m. 457 uli, ali ibland Ekon.Utsk:s 48 ledamöter ingen enda reserverat sig emot det beslut, hvari Iltsk. stadnat.
Detta skäl kan jag icke gilla.
Jag tillåter mig åberopa ett färskt exempel på motsatsen uti den på f. m. afhandlade bekanta Slitö-frågan.
Vid Ekon.Utsk:s ronde della ämne afgifna betänk, bade ingen enda af dess 48 ledamöter vidfogat någon reservation, men likväl föll denna fråga vid den hos R. o. Ad. derom anställda votering mot en högst betydlig majoritet.
Deraf vill synas att lika väl, som en afeltUtsk. tillstyrkt fråga kan falla i Ständen, kan en annan fråga, som af Utsk. förklarats olämplig eller i förtid väckt, inom Stånden vinna bifall.