Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherren anför att uppgifter om ett Linieskepps kostnad upptaga hvad det kostar Kronan, inen ej skillnaden mellan verkliga värdet af ett dagsverke och Kronans utbetalning för detsamma, som skulle göra att det kostade Landet mera än som är uppgifvet.
Jag får härvid anföra att hela Båtsmanshållets indelta räntor efter kronovärde göra 35,777 R:dr 38 sk. 3 r:st., och att enär den del af båtsmanshållet som arbetar, utgör i;del af hela styrkan, så blifver ej denna tillökning, (om den äfven skulle ingå i beräkningen) eller omkring gooo R:dr årligen, fördelad på alla arbeten delta folk deltager uti, rätt betydlig; jag tror således att man låter beräkningar stå för hvad de verkligen äro — sanna; äfven nämnes att till kostnaderne borde byggnadsstaternas löningar under den lid, som ingenting bygges, tilläggas, delta Ben 8 December e> ni» förhållande har jag aldrig erfarit.
Med to Titelns anslag och det nit som vid Flottans alla stationer råder, fortgår Flottans fullbordande efter den plan Kongl. Majit gillat, och då det ej är mig till ständigt att densamma här uppgifva, får jag endast hänvisa till det resultat, som år i836 och kanske dessförinnan förefinnes.
Jag anser dessutom, för att tidigare fullborda och sedan utsträcka denna plan eller Flottans fullkomnande och möjligheten att densamma sedermera underhålla, det ovilkorligen fordras att Dockbyggnaden i Carlskrona fullbordades, och då jag begagnar Friherre Anckar» swärds egna åsigter, att hvad som i raugtige och rikare Stater tillvägabringas genom StatsCassan, måste i vårt
Statsförhållande åstadkommas genom omtankan att förena den mesta möjliga nytta med minsta möjliga Statsutgift, tror jag mig icke misstaga mig, om ej äfven hans tanka om möjligheten för Sverige att underhålla dess Sjöförsvar blifver förändradt, enär denna möjlighet inträffar, så vida detta arbete fulländas.
Jag vill ej åberopa Nationaläran, som torde äfven vid detta arbete kunna tillämpas, för att få det fullbordadt; ej heller de stora mäns minnen, som påbörjat detsamma, utan jag endast vill framställa nyttan och nödvändigheten af dess tillvaro och dess fullbordande.
Redan på 6’o-talet var denna Dockbyggnad påtänkt, af samma orsaker sorn Den 8 December e. m; Friherre Atickarswärd anförer och med samma åsigter som mina, för möjligheten af ett Sjöförsvars tillvaro.
Hade dess byggnad sedermera fått fortgå till fullbordan, skulle millioner R:dr länge sedan varit besparade.
De rikaste Nationers Sjöadministrationer, nemligen Englands och Frankrikes, inse den stora kostnad af en jemnt flytande flotta; man anför Sverige och Carlskrona Dockor som exempel att efterfölja lill minskning i sina utgifter; man har redan i dessa länder Dockor och Basinger med staplar, hvarå de nybyggda skeppen stå qvar till behofvets stund, i betydligt antal, och man följer en plan att äga halfva flottan flytande och andra hälften stående på land.
När dessa magter taga exempel ifrån oss, stå vi ännu qvar på första trappsteget af vårt påbörjade, allmänt aktade arbete.
Man behöfver ej mer än en gång taga detta i betragtande, för att finna den fördel, som minskning af underhåll och reparation af det antal fartyg, som står i dockor, skall medföra.
Fullbordandet af Carlskrona Dockor såsom den plan upptager som förefinnes, skulle ej kosta mer än 3 års besparad underhållssumma.
Då i dessa
Dockor kunde behållas uppbyggda skepp, fregatter eller ångbatterier, till ett antal af 18 stycken, visar det sig, att enär dessa Dockor och staplar voro färdiga, fartyg uti dem uppsatte, skulle sedermera den årliga underhållskostnaden, aproximativt upptagen, ,44 Den 8 December e. m. alldeles försvinna som utgift och kunna lill nybyggnad användas, och denna summa kan minst tagas till 100,000 R:dr B:co årligen.
Hvilken besparing, mine Herrar, till Sjöförsvarets fullkomnande skulle ej detta medföra?
Och jag tviflar uppå, att någon sedermera kan ifrågasätta möjligheten för Sverige att icke kunna underhålla sitt Sjöförsvar.
Friherre Anckarswärd säger visserligen rigtigt att en lloltas styrka beror af dess brukbarhet och denna åter af sjömanskapets vana och befarenhet, och uppgifver tillika att om än y:del af flottans personal skulle kunna exerceras årligen, uppsteg denna kostnad till omkring 100,000 R:dr.
Jag vill endast jemföra denna af Friherren anförda dryga exercicefond med dess eget förslag till samma ändamåls vinnande, nemligen då han säger att vi böra äga ständigt seglande på de mest besökta farvatten 8 å jo större och mindre örlogsfartyg, som skulle liksom bilda flytande consulater, hvarigenom nya, vidsträckta och förmånliga handelsföretag skulle uppkomma.
Tror Friherren alt denna kostnad afgår för mindre summa än de uppgifna 100,000 R:dr?
Jag tror att den uppgår lill 4 gånger mera, och huru då förklara alt Herr Friherren föreslår denna fyrdubbla utgift, som af Sverige borde utgå, men bestämt säger att den mindre öfverstigcr våra krafter.
Ingen skid - Den 8 December e. m. i45 skulle högre än jag önska, alt Rikets Ständer ville anslå medel till detta Friherrens project; det vore en vida större exercice för Flottans personal, än hvad som någonsin kunnat anas, och instämmer jag desto heldre i detta Friherrens förslag, som det Liefve för vår handel af verkligt stort värde, nytta och säkerhet; tillika skulle derigenom blifva en tänkbar möjlighet att i samband eller förening med andra makter, som dels äga en marin och dels ej hafva den, fast handelsfartyg, att upphöra med den skamliga tributen till BarbaresqueStaterna, som uppgår till 100,000 R:dr i silfver årligen.
Hvad Friherren anför rörande Flottans besättningars antal och befarenhet samt möjligheten till förhyrning af extra sjöfolk med exempel tagna ifrån uppgifter på 4<> och 5o:talet, får jag åter, ehuru jag kunde gå tillbaka till 1790 års krig, då Sverige bemannade 26 Linieskepp och 16 Fregatter, utom den dåvarande betydliga SkärgårdsFlottan, anföra exempel af det närvarande tillståndet, som är, att, då man betragtar Scandinavien i ett helt, måste
Friherren ej kunna neka oss äga tillfället till gemensamt bruk af Coopvaerdiesjömanskap, Enroulering i Norrige och Sjöbeväring i Sverige, utom det fasta manskap som finnes, uppgår alla dessas antal minst till 5o,ooo man, 3 H, 10 i46
Den 8 December e. m. hvaraf åtminstone hälften är sjövant folk.
Hvad behofvet åter fordrar, får jag anföra alt delta är icke mindre än förr, och i det förhållande att samma skärgårdsstyrka till resultat, nemligen i verkligt Canon-antal sorn 1790 utrustades, kan nu framställas med nära hälften mindre antal folk eller besättning; detta torde förefalla Friherren märkvärdigt nog och bevittnar, att upphofsmännen lill skärgårds-vapnet, ej ens anat den fullkomlighet det erhållit dessa sednare åren.
Det måste vara påtagligt, att det första och det sista skottet vid ett krig för Scandinavien blifver lossadt på sjön , ty jag tror aldrig att ett anföll öfver is till Sverige kan försökas, än mindre lyckas; och då jag tror att man ej skall förebrå hvarandras yrke mer eller mindre historisk tillit, i anseende till livarderas bidrag såsom hufvudsaklig försvars-anstalt, utan när krigarn uppfyller siri pligt, må han tillhöra hvilket vapen som helst, så bör lian åtnjuta fosterlands-vännens erkänsla och aktning; får jag dock skärskåda detta historiska, och då vi betragta de i Europeiska Stater brukliga sätt att belöna krigaren, återfinna vi, att de vackraste vedermälen af tapperhet en Svensk krigsman kan bära, är dem som stiftades efter tvänne Sjöbataljer, nemligen Riddare af SvärdsOrdens Stora Kors och SvensksundsMedaillen; och att ännu en gång
Sveriges fred kan dicteras genom segrar af dess flotta.
Den 8 December e. m. »47
J;ig reserverar mig för öfrigt till rle af Friherren på slutet anförde åliggande för StatsUtskottet, emedan jag i Grundlagen icke kan igenfinna, ali det tillhör någon annan än Kongl. Majit, att besluta om planer till Rikets försvar.
Friherre af Nordin3 Carl Johan j uppläste följande:
Utan att allt för mycket sätta Ridderskapets och Adelns tålamod på prof, skulle det ej vara möjligt, alt punkt för punkt följa Friherre Anckarswärds anförande i Plenum den i December, om Sveriges försvars-anstalter; ty dels sjelfva anförandets vidd, dels de deruti yttrade politiska reflectioner, hvilka icke höra till ämnet, skulle förvandla mina anmärkningar till en bok i stället för ett anföranke i ett RiksStånd.
Men innan jag går att häröfver yttra mig, må det tillåtas mig fästa uppmärksamheten vid Herr Friherrens slutliga begäran, att StatsUtskottet vid denna Riksdag måtte ingå uti Försvarssystemets granskning i alla dess delar, samt att en för försvaret af Scandinaviens sjelfständighet säkerligen uppgjord, och det hela omfattande defensions-plan, måtte af StatsUtskottet granskas.
Tillåten mig, mine Herrar! att emot denna begäran få framställa blott en fråga. 148 Den 8 December e. m.
Hvilken tillhör, efter våra Grundlagar, högsta Befälet öfver krigsmakten till lands och » vatten? i4 §.
Regeringsformen, lemnar härpå ett bestämdt svar:
Konungen ; och det torde ligga öppet för hvar och en, att Den, till hvilken detta högsta Befäl, i kraft af vårt SamhällsContract, är uppdraget, äfven äger, att efter Sina insigter, (hvilka måste antagas i detta ämne för de bästa i samhället, efter de kunna grundas på närmare kännedom af förhållanderne, än någon enskild kan äga) ordna det försvar, sorn Honom ensam tillkommer att utföra.
Flere af Friherrens yttranden i detaillen, instämma med min enskilda åsigt, och jag erkänner öppet, att jag glädes åt, att se en Svensk Riddersman framkomma med ett anförande, som har till föremål att reda begreppen om försvars-anstalterne för vår sjelfständighet, ehuru detta anförande i vissa delar utgår från en helt skiljaktig åsigt med min; men att påkalla en granskning i StatsUtskottet af Rikets defensions-plan, i anseende till uppsättningen af det hela, det är: alt tillerkänna detta Utskott, (och följaktligen Rikets Ständer, af hvilka Utskottet är delegeradt, och som i andra instansen skulle företaga ämnets pröfning) en delaktighet i just den del af Konungens prerogativer, som Grundlagarne mest be - Den 8 De cerni) er e. m. »49 slamdt och uteslulande ål honom försäkrat, och hvilken det framför allt torde vara angeläget att bibehålla orubbad.
Vårt SamhällsCoritract är för klart i denna del, att det kan gifva minsta sken af lagenligbet åt Motionärens begäran, och jag vädjar till en hvar af Eder, mine Herrar! om annan ordning, i öfverensstämmelse med våra Grundlagar, kan äga rum, än att Konungen, i Dess egenskap af Högste Befälhafvare, ordnar försvaret, på sätt Han anser Rikets säkerhet det kräfva, samt framlägger för folkets Representanter de dertill erfordcrlige behofven.
Representationen dernäst tillhör alt pröfva, huruvida de begärte anslagen kunna, med bibehållande af folkets trefnad oell belåtenhet, utgöras, samt att tillse, det medlen icke vid användandet ryckas ifrån sine föremål, äfvensom att, i sådan händelse, ställa Konungens Rådgifvare till ansvar.
Några andra controller känna icke Grundlagarne, och dervid måste vi ock stadna.
Samma begrepp, som Herr Friherren fäster vid Scandinaviens sjelfständighet, fäster äfven jag; men, i anseende till medlen alt afvärja allt främmande anfall eller inblandning i Statens inre angelägenheter, äro vi skiljaktige.
Det torde derföre tillåtas mig att punktvis i denna del följa Friherrens framställning. i5o Den 8 December e. m. Herr Friherren yttrar, att Sjöförsvaret ar olämpligt, i anseende till bristande förmåga att åstadkomma något verkligt; alt anslagen för sjöförsvaret, i följd häraf, böra minskas till hvad sorn erfordras för underhållandet af ett inskränktare marin-etablissement, mer i afseende på handelns befrämjande, än på Rikets försvar, men hvarifrån ett
Skärgårdförsvar snart kunde utgå vid tillfälle af behof, om planen i sådant afseende uppgjordes.
På ett annat ställe säger Friherren:
Jag är af enahanda tanka med dem, sorn tro att Scandinaviens sjöförsvar nu mera ej kan åstadkommas utan Linieflotta, men jag är derföre icke öfvertygad, att Scandinaviens ställning och krafter tillåta uppställandet af ett Sjöförsvar till den betydenhet, som ensamt lemnar hopp om tillfyllestgörande vid behofvets stund.
Friherren medgifver sålunda, alt Sjöförsvaret är nödvändigt, men tvekar om möjligheten att, i anseende till Rikets tillgångar, kunna ordna det ändamålsenligt, och tillstyrker derföre dess upphörande såsom försvarsmedel.
Skulle emedlertid
Rikets tillgångar medgifva dess ändamålsenliga ordnande, måste Herr
Friherren alltså vara af den tanka att det bör bibehållas.
Låtom oss derföre granska möjligheten häraf.
Den 8 Decembei c. m.
År 1826 läcktes Kongl. Majit anbefalla en noggran undersökning rörande tillgångar och behof för en Linie- och SkärgårdsFlotta af den storlek och sammansättning, som enligt den af Kongl. Majit antagna generela försvars-plan vöre oundgänglig.
Vid denna, med all möjlig omsorg och noggranhet anställda granskning, utröntes att, då Lots- och Båkanslagen undantagas, falla de nu anvista medlen för Flottan i a:ne nästan lika delar, nemligen den ena för Personalen, den andra för Materieln; alt, med användande af denna sednare, i öfverensstämmelse med den fastställde planen, Sjöförsvaret till sin Materiel, med undantag af hvad till etahlissementernes fullbordan erfordras, skulle med år i836 vara i fullt ordnadt skick; och bör jag härvid icke lemna oanmäldt, alt 1827 och 1828 årens arbeten med flere procent öfverstigit hvad år 1826 calculerades, så alt ali anledning är för handen, att så vida de anslag, sorn af Kongl. Majit för ioide HufvudTiteln äskats, af Rikets Ständer bifallas, Rikets Flotta vid ofvannämnde tid är i det skick som Rikets försvar klafver.
Beträffande åter den nödige Personalen för så väl den seglande som roende Flottans bemanning, erfordras dertill 22,200 man, och då, med beräkning af den till sjötjenst inskrifne Beväringen, 20,100 man, linnas disponibla, brister för Flottans be - Den 8 December e. m. manning icke mera än 2,i5o man, som genom förhyrning af på Sjömanshusen inskrifne Sjömän, hvilkas antal uppgår till 5,poo personer, lätteligen bör kunna i behofvets stund completteras.
Obestridligt är hvad Friherren anmärkt, i afseende på FörsvarsSystemets olikhet nu, och då Finland var med Sverige förenadt; men deraf följer icke, att samma medel ej äro erforderlige nu som då, ehuru de måste på andra punkter användas.
Herr Friherren har derförutan förglömt den visserligen i förhand oberäkneliga, men utan all fråga vigtiga inverkan, som uppkommer för en roende Flotta, af sednare tiders uppfinning, att medelst begagnande af ångkraften, såsom transportmedel, utan tidsutdrägt eller svårighet, tillryggalägga hvilka afstånd som helst.
En roende Flotta, stationerad i yttre Skärgården, kan, medelst detta fortskaffningsmedel, möta en ankommande Fiende, på hvilken punkt den skulle vilja försöka en landstigning emellan Gefle och Norrköping, och månne ej denna del af Sverige är dels genom sin närbelägenhet med Åland, dels genom sitt utskjutande läge i Östersjön, den del af
Riket som mäst hotas af en fiendtlig landstigning?
Och det måste vara oemotsägligt, alt om vi icke hafva något försvar till Sjöss, och således fienden fullkomligen är Herre i östersjön, / Den 8 December e. m, 153 något anfall på vara kuster icke kan mötas, förr ä_n det redan är verkstäldt, och att Ståledes frågan huruvida Henden skall få fast fot på Svenska jorden eller ej, ensamt heror af en mer eller mindre lycklig utgång af det första anfallet.
Det torde icke heller höra förbises, att en fiende, som icke behöfver frukta något för sia communication, kan efter behof påräkna både förstärkning i Manskap och Krigsfornödenheter, hvaremot, då vi äga en Flotta, om än slagen innan fiendens första landstigning, den alltid kan återsamlas och göra stridig den af fienden påräknade undsättning.
Jag tror dessutom att ensamt tillvaron af ett Sjöförsvar förökar de svårighrter, som vid ett Landstigningsförsök komma i beräkning, så betydligt, att månget sådant skall uteblifva, och då jag derjemte helt och hållet bestrider rigtigheten af den utaf Friherre Anckarswärd framställda lära om proportionen emellan ett Lands folkmängd och styrkan af dess Sjövapen, så yrkar jag, såsom ett ocftergifligt vilkor för vårt defensionssystem, tillvaron af ett fullständigt Sjöförsvar, hvilket efter min öfvertygelse icke öfvergår
Rikets förmåga att underhålla.
Den utredning, som af mig nyss blifvit åberopad, finnes för öfrigt vidfogad StadsRådsProtocollet af den 6 Junii 1826, och kommer således af nuvarande ConstitutionsUtskott att läsas; och jag gör mig förvissad, alt Utskottets Ledamöter skola derigenom blifva i tillfälle 154 Den 8 December e. m. inhemta, att Sjöförsvaret blifvit i hela sin vidd, så på Freds- som Krigsfot, behandladt, äfvensom jag med tillfredsställelse kan försäkra den värde Motionären, alt några skråbegrepp icke insmygt siur vid de serskilda öfverläggningar, som för försvarets ordnande ägt rum, och lärer bäst kunna bevisas deraf, att Comiteerne till utarbetande af så väl Sjö- som LandtFörsvaret till en betydligare de! utgjorts af samma personer, och att för öfrigt båda Comitéernes arbeten underställdts Konungen, som pröfvat, ömsom antagit och ömsom ogillat, de ingifne Förslagen.
Att tillfälle till en större Öfning för så väl Befäl som Manskap bör beredas, instämmer fullkomligt med min öfvertygelse, i hvilket afseende Kongl.
Maj:t oek redan gjort Rikets Ständer uppmärksamme på behofvet af ökadt anslag härtill.
Friherren säger vidare: att
Sverige påkallar ett med mogen öfverläggning uppfattadt befästningssystem, och föreslår i sådant afseende en Fästnings anläggning emot Åland, samt att arbetet på Wanås bör afstadna, så länge medel för angelägnare punkters befästande icke äro för handen.
I denna Friherrens framställning kan jag icke instämma.
Vigtigt synes mig, att i hjertat af Riket finnes en befästad plats, hvarest vapen Den 8 December e. in, i55 och förråder af krigsbehof kunna förvaras; ty endast derigenom kan, efter en inträffad motgång, möjligheten beredas, att med vapen och utredning förse den ånyo sig samlade försvarsstyrkan.
Hvad åter serskildt beträffar Wanås belägenhet, anser jag den fullkomligt ändamålsenlig.
Denna belägenhet invid Wettern åstadkommer den fördel» att alla effecter kunna sjöledes med lätthet transporteras till den punkt, der Högste
Befälhafvaren finner ändamålsenligt alt samla sina nya stridskrafter, vare sig i Nerike, Östergöthland, Småland eller Westergöthland: med ett ord, lian finner sig i medelpunkten af Riket, och kan utan svårighet, livar helst han finner lämpligt, anfalla med öfverlägsen styrka en fiende, som, med hvarje steg han gör framåt, allt längre skiljer sig från sina förråder och lätteligen kan derigenom helt och hållet afskäras, så länge vi, genom en roende Flotta, äro Herrar i våra större insjöar.
För öfrigt må andra Länders erfarenhet tjena oss till upplysning.
England, detta mäktiga land, då fråga är om Sjövapnet, anlade icke förråden för sin Landtarmée vid kusterne, då Napoleon hotade med en landstigning.
Ryssland , upplyst af 1812 års campagne, om faran att icke äga Centralfästningar, har en sådan under byggnad; och osäkert är, huru resultaten af 1814 års invasion i Frankrike hade kunnat blifva, om detta land ägt Centrala fästningar, under hvars skydd de sprid - I i56
Den 8 December c. m, da Trupperne åter kunnat sig förena.
Att upphöra med Wanås fästningsbyggnad, som redan kostat Riket betydliga summor, oell hvars arbeten betydligt framskridit, för att börja en ny fästningsbyggnad vid sjökusten, och som skulle blifva åtminstone i mångfaldiga år den enda befästade plats i norra och medlersta delen af Riket, och sålunda den enda säkra förvaringsort för vapen och krigsförnödenheter, det förefaller mig åtminstone något mindre betänkt, enär, genom denna fästnings cernerande, en fiende helt och hållet skiljde oss från alla samlade behof för krigets fortsättande.
Min öfvertygelse är alltså, att Wanäs fästningsbyggnad är ändamålsenlig och bör fortsättas, med den kraft, som nationalförmågan kan medgifva, och att den af Friherre Anckarswärd föreslagne fästningsbyggnad mot Åland intar ett underordnadt rum, helst befästning af vissa af Stockholms a veimer på sjösidan, äfven utgör vida vigtigare föremål för omtänksamheten.
I hvad Herr Friherren framställt, rörande NationalBeväringen, instämmer jag till en betydligare del; ty icke uppfyller den närvarande öfningen ändamålet att gifva folket den färdighet i handlerandet af geväret, den hållning, uppmärksamhet och kännedom af en Soldats pligter, som äro oundgänglige, om fosterlandets fordran af försvar skall i behofvets stund vinna / N Den 8 December e. m. uppfyllelse.
Den önskan Herr Friherren framställer, att NationalBeväringen borde till Beklädnaden formas, medelst en allmänt antagen NationalBeväringsdrägt, instämmer med hvad Kongl. Maj:t redan i Nåder beslulit, såsom en följd hvaraf, i det till StatsUtskottet aflemnade förslag öfver UtredningsDepartementets behof, finnes upptagen en årlig ersättning till Beväringsskyldige, som vilja med en sådan nationaldrägt sig förse.
Sådana förändringar höra och kunna icke anbefallas; endast genom fri vilja, uppkompien af öfvertygelsen om nyttan och nödvändigheten, understödd, åtminstone till en början, af det allmänna, har Styrelsen trott det af henne afsedda ändamål kunna till vinnande påräknas.
Men då denna öfvertygelse hvarken genast kan allmänt göra sig gällande, cj heller den derpå grundade allmänna viljan, på en gång gå i fullbordan, har Styrelsen trott sig icke ansvarslöst kunna under tiden lemna behofven helt och hållet ouppfyllda.
Sedan jag nu i korthet upptagit de vigtigare omständigheter, Friherren i sitt dictamen framställt, torde det tillåtas mig, utan att ingå i en detaillerad framställning om Rikets försvarsplan, hvilket icke är mig tillständigt, då sådant hvarken tillhör det
Embete jag bekläder, ej heller efter min öfvertygelse kan blifva föremål för Ridder - 158 Den 8 December e. m. skåpets och och Adelns öfverläggningar eller pröfning, att med några korta drag framställa min enskildta åsigt.
Jag tror, att i första rummet, ett Sjöförsvar är oundgängligt, för att försvåra, dels alla landstigningsförsök, dels också fiendens communication med dess eget land, om han till äfventyrs skulle hafva lyckats att på någon af Rikets kuster landsätta någon del af sill styrka, samt att i andra rummet ett kraftigt anfall af den närmast stående delen af armeen, och de angränsande provinsernes 5 BeväringsClasser hör ske, så tidigt, att fienden ännu icke hunnit få fast fot; och då en fiende, öfverlägsen i styrka, på ingen punkt af medlersta och södra delarne af Riket, kan, inom 4^5 dagar, vara samlad, så hör ställningen för en fiende, som icke mera äger sin communicationslinie försäkrad, för ingen del blifva afundsvärd.
Men då alla mensklig» beräkningar i detta fall äro underkastade vapenlyckan, så anlagom, att fienden lyckats att försäkra sig om en fast fot på Scandinaviska halfön.
Månne lian derföre vunnit någon framgång, som försäkrar honom om uppfyllandet af sine förhoppningar ?
Då inträder i sin fulla kraft verkan af ett Centralförsvar, väl ordnadt och bered!, hvarigenom, till hvilken punkt som Den 8 December e. m. helst, genom anlagde Communications vägar, skilda ifrån kustvägarne, håda folkens stridbara män kunna sammanstöta, samt ifrån Centralfästningen förses med vapen och krigsförnödenheter; och ve den fiende, som, under sådana förhållanden, dristar ett infall mot Rikets inre bördigare provinser.
Ja, mine Herrar! jag är innerligen förvissad, att vi kunna afvärja hvilket anfall som helst, riglad t mot vår sjelfständighet, vår fädernejord, blott en fast vilja och ett lugnt förtroende till den Regent, som sitter på vår Thron, sammanhåller våra bemödanden för den heliga saken:
Fäderneslandets försvar.
I della, som i många andra fall, tror jag, alt talen göra mindre till saken, och handlingen mer.
Grefve von Rosenj Adolph Eugene _, anförde skriftligen: