Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om dessa anmärkningar således meddelas det Utskott, som behandlat frågan och detta jemkar sitt utlåtande efter Grundlagen, så ser jag ej något hinder att äfven förvisa målet till det Utskott, som till en del med målet måste hafva befattning, jag instämmer, med Herr Tham deruti, att detta Betänkande ej utan ofullständighet kunnat undgå vidröra allmänna hushållssnstalter, men detta hade varit hjelpt om målet tillika kommit under OeconomiUtskottets behandling, och detta Utskott tillika underskrifva Betänkandet, då man hade kunnat i laga ordning draga den förmon af Bevillnings-Utskottets mödor, som vi hoppas kunna vinna, och för hvilka vi äro Utskottet så mycket förbundne.
Visserligen hade j*g ämnat med mera vidlyftighet taga del i öfverläggningarne, men som de redan varit långvarigi, skall jag blifva helt kort; och då förevarande Betänkande är af vigt, kan jag icke underlåta att yttra mig i vissa 692 Den 28 Junit e. m. delar, äfven jag har lika med de flere talare, som här yttrat sig, sökt inhämta ksnskaper uti Statshushållningen ; äfven jag hat trott mig deruti hafva vunnit någon kännedom, men jag ser att jag i denna stund är i verklig villrådighet vid öfvergången ifrån illiberalitetet till ett mera liberalt system; sådant hoppas jag likväl är ursäktligt, då fråga är att afgöra ett ämne , hvaruppå flere tusende menniskors öde ksn komma att bero.
Hvad formen angår har derom mycket blifvit ordadt; jag kan dock icke dela Herr Rosenblads öfvertygelse, att saken bör remitteras till tvenne Utskott.
Jag tror att vi med varsamhet böra behandla detta mål och icke förvandla rättigheten att oss sjelfve beskatta till ett önskningsmål, då till slut obetydligt blef öfrigt af vår beslutande rätt.
Hvad principerna angår, finner jag dem på några modiiicationer när, ganska användbara, blott öfvergången icke blitver alltför brådstörtande.
Det torde tillåtas mig, att innan jag framställer mina anmärkningar, uppställa den åsigt jag har af en fri handel.
Jag anser nemligen en fri handel på utrikes ort, utgöra en del af en fri näring.
Jag tror att den består uti rättigheten att importera alla sådane varor som ej i Sverige fabriceras.
Det vore lika orätt att betaga de handlande, att handla med varor som här icke finnas, som det vore obilligt att öfverflöda landet med utländska fabrikater, hvartill här i lander finnas rudimaterier och hvilka förstöra Fabrikanterne.
Efter mitt sätt att se, kunna varorne till import fördelas uti trenne afdel - Den 28 Junii e. rn. 693 ningtr: 1:0
Sådane som inom Landet ej kunna tillveikas. 2:0
Sådane som med fördel kunna inom Landet tiliverkas med utländske rudimaterier och 3:0 sådane, som med föga fördel kunna tillverkas och egenteligen tillhöra den iVrsta punkten.
Jag tror i allmänhet , att då fråga är om att införa sådane varor som ej bär tillverkas , Utskottet uppsatt tullen för högt, emedan, när den öfvergår 10 procent, den är för hög och gifver blott anledning till tullförsnillning; men om den ej går på sin höjd mera än till 10 procent, lärer ingen undandraga sig att förtulla sin vara.
Deremot anser jag nödigt, i och för vära Fabrikers bestånd, att alla sådane varor som af egna ru— dimaterier kunna tillverkas, böra till införsel förbjudas, då man kan vara förvissad, att saknaden af en eller flera utaf dessa tillverkningar uti första ögonblicket, snart skall försvinna, genom ett påkallande behof å Consumentens och en hoppfull vinst å Producentens sida.
Att förbjuda förbrukning af sådana varor, som förbjudas till införsel, är ändamålslöst, och om varor blifva förbudna inkommer ej den mängd af Lurendrägeri, att det kan blifva skadligt.
Tvärtom tror jag , att de varor som på sådant sätt inkomma, blifva en ledning för våra Fabrikanter att tillverka på bättre sätt och framlockar att uppmuntra vår» egna Fabrikanter; hvarigenom concurencen blifver si stor, att man får god vara och billigt pris.
Enligt Statshushållningsprinciper, som jag last och här hort omtalas, skall m*n, när man åtagit sig ett yrke, som icke bär sig, öfvergå till ett annat* Den >8 Junit e. m.
Detta är likväl lättare sagt än gjordt.
Når man vant sig vid ett yrke, är det svårt att öfverflytta gamma färdighet till ett annat.
Man öfverflyttar ej sina machiner , sina byggnader, lika så lätt som tanken ifver den tillkänna.
Sedan jag nu meddelat Ridderskspet och Adeln de åsigter jag har om en fri importhandel, anhåller jag få framställa några anmärkningar vid Utskottets förslag, för hvilket jag likväl anser oss böra vara Utskottet den största tacksamhet skyldige.
På vissa saker sorn hos oss kunna tiilverkas till största fullkomlighet, har Utskottet satt låg tull.
Romersk (Ahlun . • . å 25 procent.
Victriol-Olia ... 15.
Bensvärta .... 25.
Berggrönt .... 15.
Berlinerblått . . • 15.
Och flere som jag ej i hast kan uppgifva.
På Romersk Alun har Utskottet satt lägre tull än på den vanliga Alun, likväl vet jag, att uti alla upplysta Länder, utom i Sverige, anser man Garphytte Alun vida öfverträffa den Romerska Alun.
Den är fullkomligt god och ren.
För en hvar bör det synas obegripligt att våra Apothekare, som borde utgöra den mest upplysta delen i samhället, företrädesvis köpa den dåliga Romerska Alun, som icke är annat än omarbetad Garphytte-Alun eller rättare sigt nedsmutsad vid Tyska Fabriker.
Vissa articlar som vi ej hafva sjelfva, äro för högt upp - Den 28 Junit e. Ht. tagne, såsom Krita 25 procent, ett ämne som kommer ifrån andra Länder äfvenså huggna Fiintor 15 procent, som färdigbuggne köpas med större fördel, än att skaffa sig flintkulan, hvaraf mycket hugges bort och går förloradt.
Skurna Korkar, 10 procent; förmodligen för att med vårt bortskämda dricka, Porter, Viner erlägga en National-contribution till Rikets 2:ne Korkskärare, som icke sysselsätta tillsammans 6 arbetare.
Korken inkommer ifrån Pyrenerne, hvaraf det sämsta ihåliga säljes, ty den fina Korken behålla de för att skära sjelfva.
Frankrike finner mer uträkning vid att köpa sin Kork.
Gipsarbeten äro taxerade till 50 procent? men böra efter min tanka, likasom böcker, naturalier och modeller, vara tullfria, på det vi icke på den goda smakens bekostnad må få skatta till ett par Italienare, hvilka äro deen; da som lemna oss dåliga Copior ur utnötte former.
Jag förenar mig med Herr Hjerta deruti att på alla exportarticlar, bör vara låg tull, alla källor till lifvande af Nationens industri, böra upplåtas och uppsökas Jag fruktår, att ändamålet icke vinnes, att modifiera Tullafgifter efter föregående års utländska priser, svårligen kan man då följa conjuocturen, och projectet verkar således ett motsatt förhållande mot hvad man önskar.
Jag vill förbigå hvad som blifvit sagt om Norrige och Dannemark; jag vill blott nämna att Dannemark har ganska få Fabriker, men hvad desse producera, är förbjudit till införsel.
Hvad de utmärka sig med, är äkta porcellaine och snickirearbaten.
6»6 Den 28 Junii e. m.
Dessa båda art »clar åro till införsel förbudne.
Äfven anhåiler jag få göra en anmärkning emot ett yttrande af Herr Lefién, Han säger att man bör åse ändamålet med hvad man gör och att första ändamålet med Statshushållningen är Landets sjelfbestånd ; men jag hemställer till hvar och en huru sjelfbestånd skulle kunna äga rum om inbyggarne ej äga förmögenhet att bibehålla det samma- Ehuru jag blott uti en punct frångått Utskottets Betänkande, nemligen i afseende på de Fabrikakter som ej inom Landet fabriceras, får jsg contradicera mig sjelf, då jag motsäger hvad Herr Lefrén förut i ämnet anfört Herr Lefrén har tagit en period af 20 år och pa ett förledande sätt visat alt våra productsr under den tiden mera ökats än emellan 1807 och 1814, då vi hade ea friare handel.
Att så är, måste jag med honom instämma uti; ty uti Halland, en af de magraste orter i Sverige, der inbyggarnes största förtjenst hvilar på industrier, är det en sanning, att under denna period mindre Vadmal för lär— digades än i dessa sednare tider, men tillika kan jag heligt försäkra, att den Hallandska Nationen, likasom den Skånska, var vida mera förmögen då än nu.
Men hvad var orsaken ?
En friare handel, mera lif i näringar, detta talar ju deremot för fri handel och om man vetat för öfrigt, att hushålla, hade aldrig
Nationalförmögenheten, på lika tid ökats mer än då.
Hvad än TuIlT^xan må blifva, så är det ett villkor för att den skall kunna lyckas, nemligen att tuHbevakningen skall förbättras och tullstyrelsen ej vara så compliquerad.
Det Den 28 Junii e. m, 6.07 är att förmoda, att denna önskan blifver uppfylld, äfvensom att, om hvar och en sorn gör beslag får behålla det, ingen skulle då undandraga sig Lagaroes påbud.
Äfven skulle jag önska att förändringen och öfvergången skedde långsamt; det viii säga att författningen ej tog sin början förr än alldraförst år 1825.
Jag vill ej längre föranleda till tidsutdrägt, utan blott önska att Utskottet måtte noga öfverväga ämnet, med afseende på Fabrikernes bestånd, ty man bör komma ihåg framförallt, att genom Svenska armar skall Svensk jord producera trefnad och rikedom.
Herr Lefren, Johan Pehr-, jag borde icke en gång till, anhålla om Ridderskapets och Adelns tålamod, men jag finner tnig föranlåten dertill af någre anmärkningar, af den beskaffenhet , att jag anser mig böra besvara dem.
Jag finner mig icke vederlagd för det jag icke upptager alla, eller de fleste anmärkningar, som blifvit anförde, jag inskränker mig, af skyldig agtning för Ridderskapets och Adelns billiga fordran, att öl veriäggningen i ämnet ej må allt för vida förlängas.
Härefter uppläste Herr Lefren följande s (Se Bilagan N:o 4 ) Friherre Boije, Ludvig; Emöt förbindelse att vara så kort jag kan, torde mig tillåtas att få, dels besvara några anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid mitt anförande på förmiddagen, Z>tn 98 Junit t. m, och del* yttra mig öfver åtskilligt af hvad som under discussionen här blifvit framstäldt.
En vard Ledamot, Grefve von platen har jäfvat det skäl jag nyttjat, af climatets verkan till en ringare och dyrare production i Sverige än annorstädes; men då Herr Grefven inskränkt sig till blott påstående, att climatets verkan är ingen på Fabrikernes production, så gör tillfyllest för mig, att blott erinra om det obetydliga rum fabriksproductionen tar i hela massan af Landets hela production.
För min del kan jag ej vika ifrån den öfvertygelse, att climatet äiveo verkar på fabrikanternes arbetsförmåga, men om Herr Grefven skulle i frågan derom, hafva mera rätt än jag, så står alltid fast, att på den så ofantligt mycket större och viktigare productionen af Landets och jordens alster, är climatets verkan både stark, och aldeles sådan sorn jag den ansedt.
Herr Tham har återfört oss till minnet af ett förslag, som förevar år 1811 eller 1812, till upprättande af ett Östersjö-Compagnie.
Jag hade val icke yttrat mig derom; men då jag ingalunda kan dela Herr Thams régrét öfver förslagets förkastande; så tror jag mig böra äfven påminna om de skäl, hvarföre förslaget ansågs icke böra antagas, och hvilka i min tanka, voro ganska goda.
Jag vågar icke säga att* förslagets första framställning var förenadt med någon begäran att disponera en del af Bankens Silfverfond; men mitt minne kan icke bedraga mig deri, att vid tira års Riksdag, Den c8 Junii t, m. «99 blef afen Riksdagsman från Götheborg, hvarest förslaget var uppgjordt, den motion väckt inom BorgareStåndet att, med förslagets antagande 2 millioner af Bankens Silfverfond skulle få af Östersjö-Cornpagniet disponeras:
Och detta vilkor var, kanhända, tillräckligt afskräckande.
Ett annat skäl gafs också, af mycken vigt.
Den Nederlagsfrihet som just de åren var leinnad Götheborg och några andra Städer, hade gifvit tillfälle till ofanteliga nederlag af främmande vahror; af hvilka en myckenhet i stället för att förvaras i Nederlagsmigazinerne, öfvergvämmade Landet, såldes för orimligt låga priser och förledde allmänheten till en förut aldrig afhörd lux i kläder och dryckesvahror.
Faran deraf låg öppen för hvarje tänkare, och då man trodde att ÖstersjöCompagniets transitohandel skulle medföra samma olyckor; så valde man häldre att afstå från förslagets fördelar.
Jag kan fela i mitt omdöme; men ännu är jag i den öfvertygelse, att transitohandel kan vara mycket nyttig i Länder der den kan controlleras; men hos oss tror jag icke att den någonsin kan blifva att önska.
Tham har emot de exempel jag hade framstäldt, erinrat, att Portugal och Spanien hafva ingen ting jemförligt med Sverige och att således exemplet vore origtigt.
Sjelf går jag i borgen att denne aktningsvärda Ledamots afsigt icke varit, att förvränga min framställning} men sanning är dock att ingen mening kan mera förvändt, eller mera till sin motsatts uppfattas, än Herr Thame satt att förstå mig, framter.
Långt ifrån att 700 Den 28 Juni i e. m. jag skulle hafva framställt Portugals och Spaniens tillstånd, såsom ägande oågon jemlörlighet med Sveriges, har jag alldeles sagt motsattsen, då jag just framställt deras tillstånd såsom exempel af den fara vi böra undfly ; faran af att lemna utlänningens handelsinteresse för långt insteg hos oss; och faran af att för litet vårda och skydda vår egen idoghet.
Herr Tham har deremot mycket rätt i allt hvad han sagt om lurendrägeriets fördömlighet och dess verkan till Nationens demoralisation; men emot det ändamål han dermed vill bevisa, behöfver jag icke mera, än blott frågat Försvinner det der onda genom handelsfrihet , eller undergår det väl annan förändring än blott till namnet; så att samma onda sorn vi nu kalla lurendrägeri, skola vi efter handelsfrihetens antagande, kalla tullförsnillning?
Måste man besanna detta blotta ombyte af namn, så qvarstå också dersftsr som hittills, samma onda, så mycket mera försvåradt, som det alltid blir lättare att tullföisnilla, än det nu är att lurendräga; och visserligen demoraliserar det ena icke mindre än det andra.
Herr Tham har gifvit anledning , som jag med glädje omfattar, att få göra rättvisa åt Utskottets motiver.
Icke jag, och ingen rättänkande man, kan misskänna den patriotism som sjelfva arbetet bevittnar- Efter olika begrepp fattar man i hvarje ämne, sine tankar om det rätta, och utgående, å båda sidor, från lika varmt nit för allmänt väl har man, då man går hvar sin väg, lika rätt till agtning; hvari jag så mycket mindre velat brista för Utskottet, som Den sS Junii e. m jag, sanningen likmätigt, gifvit mycket värde åt de gruncler Utskottet föreslagit för den blifvande Tull-Bevillninge/i.
Från denna förklaring föres jag så villigt till betygande af min särskilt» högagtning åt Utskottets Ordförande, Herr Grefve Lagerbjelke, för hans förträfflig» sätt att försvara Betänkandet; ett sätt som innebär mycken värdighet och dock mycken liberalitet för andras meningar.
Herr Grefve von Schwerin har mycket rätt deri, att monopolier äro lika skadliga, ehvad de begagnas af en eller flera, men tillden värda Grefven öfverlemnar jag, att litet bättre eftersinna hvad tillämplighet den der sannina gen väl kan hafva till ämnet.
Våra inhemska allmänna näringar må väl icke kallas monopolier; och om man nu för första gången, ville, åt det beskydd Staten lemnar näringarne, gifva namn af Monopolium; så frågar jag om icke Näringsidkaren skulle, sedan beskyddet vore honom fråntagit, kunna med mera skäl kalla Monopolium den rätt utlänniDgen finge till en vinst som betog våra egna näringar deras bergning; eller, om den frihet Consummenten finge, att ej mera bry sig om hvarifrån hans behof uppfylltes, icke snarare förtjente namn af Monopolium, då dess verkan vore, att våra egne näringar gingo under, utan att mera än för en kort tid gagna Consumententen, som, sedan näringarne icke mera förmådde motväga utlänningens inflytande, skulle få i mångfalldigt förökad dyrhet umgälla förvillelsen, att icke nu förutse deuna påföljd För D«n 3g Junii r, mi min del, tror jag icke att begreppet om Mor,opolier kan lämpas hvarken ät ena eller andra sidan.
De uppgifter Herr Rothlieb lemnar, vill jag icke bestrida, ty jag antar att de äro så authentika som möjligt; men jag förbehåller mig dock att betvifla deras tillförlitlighet i frågan om productionens myckenhet; emedan, om de också voro lemnade af Kongl. Commerce Collegio, jag dock antager, att Collegium sjelf icke gerna skulle vilja ansvara förderas fullkomliga ofelbarhet.
För mig, som i dett* ämne alldeles icke förfägtar Fabrikörernes intresse, utan endast, så vidt jag förstår, mitt Fäderneslands nytta; ligger det temmeligen klart, att Fabrikörerne, hvilka beskattas i mohn af deras rörelse, verkeligen kunna äga både sina egna motiver och möjligen sina egna utvägar, att undanhålla den rätta myckenheten, hvilken jag också inom mig. anser vara vid2 större än dessa uppgifter nu visa , samt följaktligen äfven förtjena ett större afseende ån Herr Rothlieb deråt lemnat.
Med Herr Rosenblad kan jag icke instäm* ma i den tanka , att ämnet behöfver någon Remiss till Oeconomi- och Besvärs-Utskottet; utan tror att sedan Bevillnings-Utskottet redan ensamt handlagt ärendet, så är det endast dit återremissen bör gå; emedan allt annat, nu mera skulle medföra en tidsutdrägt, som, då Riksdagen så långt lidit, vi böra omsorgsfullt undvika.
Den aoecdot om Engelska Ministern ®#n *8 Junit e, m, Pitt, corn Herr Rosenblad omtalat, kan jag icke medgifva någon, hvarken upplysande eller bevisande kraft i ämnet.
Pitt var icke Englands Minister ensamt, utan han var Stora Britaniens; samt hade följagleligen lika pligt till omsorg för Irlands, sorn för EnglandsNäringar.
Och då denne Store man jemnade deras rättigheter, till likhet sinsemellan, visade han en rättskaffenhet som dock icke lemnar minsta upplysning om hans sätt att anse prohibitifsysternet, i hvars band, till utlänningens tili— bakahållande, han derigenom icke gaf någon lörmiskning eller någon lättnad.
Analerne för hans administrationstid bevittna bäst, att, näst Englands ära låg honom ingenting mera om hjertat än Engelska näring&intressets vidmakt» hållande på alla sätt.
Sluteligen påminner jag mig äfven, att Herr Riben gjordt åtskillige anmärkningar vid mitt anförande; men jag påminner mig också att då jag nu uppträdde, åtog jag mig förbindelsen att vara så kort jag kan, och jag förbigår alltså, att hans anmärkningar besvara.
Herr von Hartmansdorff, Auguff, Det har blifvit så mycket tadladt öfver detta ämne, och dess detailler , att jag egenteligen blott vill yttra mig öfver formen och grundsattsen.
Jag anser tydligt, och lagligt, enligt 89 §. Regerings-Formen och 34 §■ Riksdags-Ordningen, att det är Konungen, som äger att förklara hvilka varor sorn böra förbjudas till införsel eller utförsel.
Detta är ock i sjelfva verket rigtigt, emadan förbuds-syste - met, som hos oss eger rum, offa fordrar olika egenmägtiga och hastiga åtgärder.
Detta hindrar likväl icke att mera stadga kan gifvas åt
Författningarne och större frihet åt näringarne såsom förberedelse till ett vigtigare systeme.
Å andra sidan är det gifvet, att Riksens Ständer lagligen ega att bestämma tullen å de va’ ror hvilka Konungen till införsel eller utförsel icke fötbjuder, och jag anser äfven rigtigt för beskattnings rättens helgd, att så sker.
Konungens och folkets rättigheter äro, i dessa fall, bestämdt åtskilda och gifna.
Jag kan således ej annat än ogilla, att
Utskottet i första punkten af sitt betänkande bestämdt sagt, att alla Utländska varor skola kunna emot tull införas
Deremot anser jag rigtigt, att Utskottet i taxan uppfört alla varor till en bestämd Tull afgift, emedan ingen pä förhand kan veta, hvilka varor Kongl. Majt ämnar tillåta eller förbjuda.
För egande rätten skulle det vara altför vådligt, att åt godtycket öfverlemna en så vigtig sak som den, att bestämma Tull afgifterna.
Ingen skulle då med någon säkerhet i sin beräkning kunna göra varu-förskrifningar, emedan ingen viste om samma Tull vöre gällande när varorna an komma för att införas och försäljas.
Lika förhållande skulle inträffa för hvarje enskilt man i afseende på beräkningen af hans tillgångar och utgifter, om tullen och i följe deraf varupriserne och dyrheten att lefva omvexlade utan annan regel än godtycket.
Det synes Deri "B Junti t. m. reia; således lagligt, nyttigt Och nödigt, att en sådan Tullens bestämning af Riksens Ständer j göres och frsmställes, som nu skett.
Det är naturligtvis ett vigtigt ämne för Riksens Ständers och Konungens omsorg, att de näringar riket äger icke förstöras tor andra som vi kunna få, ty hvad man redan har, må icke lättsinnigt uppoffras, för hoppet om hvad 6om kan vinnas, och tillverkarens bästa får icke uppoffras för köpareos.
Men att sätta våra näringar utom all täflan med utlänningens näringsflit, synes mig origtig, emedan tillverk— ningarnes stigande i godhet då icke uppdrifves, och förbrukarens bästa uppoffras för tillverkarens.
Det är icke heller nog att täflan endast äger rum mellan egna näringsidkare, ty den som har penningar kan sätta de öfrige i beroende af 6ig, kufva dem och beskatta allmänheten hvarpå vi redan torde hafva bevis äfven inom Stockholm, der den största inhemska täflan är möjlig.
Är täflan med utlänningen rigtig, så böra utländska varor, hvilka ej till erforderlig mängd eller godhet i riket tillverkas vara tillåtne till införsel emot en 6å afpassad
Tull, att de inhemska näringarne likväl skyddas.
Hittills har man velat rent af förbjuda dylika varor.
Deraf har handt, att lurendrägare brottsligen åstadkommit den täflan, som annars i loflig väg hade ägt rum, att Staten förlorat sina inkomster, sina Embetsmäns och undersåtares trohet, roen fått desto flera utgifter, lagbrytare och menedare.
Den mot Ridd, o.
Mx Prot, V. Baad. 4 5 ?0§ Btn «8 junii t. m, Maliska förlusten kan icke värderas i penningar, men hverje ärlig man bör inse hvad Staten derigenom förlorat i kraft.
Man har här anfört
England såsom ett exempel pä hvad förbuds-systemet kan verka till inhemska näringars uppdrifvande och hela samhällets styrka.
Man har i sådant afseende äfven anfört anecdoter till bevis.
Andra anecdoter kunde då äfven anföras emot, inen jag anser ej sådana för lämpliga inom en Nationalförsamling, Deremot vill jag åberopa officiella yttranden , fällda inom Engelska Parlamentet.
Det är bekant, att i England gjordes 1819, så Iram! mitt minne ej felar, ett försök till förbuds-systemets mildring.
Vigtiga debatter uppkommo derom uti Parlamentet, och då samma satts drefs der som här, att det var förbuds-systemet som uppbragt riket till sin höjd, hade Englands förste Minister, Lord Liwerpool, den upprigtigheten och det ädelmodet att säga, att det icke var i följd af detta system (bilt in Spite of it) utan det samma till trotts, som England stigit till sitt då varande tillstånd.
H*n försvarade likväl bibehållandet af detta origtiga system, emedan England ej kan gå tillbaka derifrån utan fara för sin undergång.
Sådan år följden af hvarje orätt system, uti hvilket man gått för långt, att man svårligen kan vända åter.
Hvad är väl orsaken hvarföre Engelska Fabriksarbetarne bränna sina husbönders machiner?
Jo den, att England för att tvinga andra Nationer och sina egna Colonier under sitt förbjudande närings-system, har nödgats göi >a stora krig, underhålla Arméen, Flottor och Den 28 Junii ejin.
Fästningar, de inrikes kostnaderne oberäknade» samt följaktligen skuldsätta sig så, att skatterna becunga producenterna till den grad, att de icke kunna täfla med andra mindre beskattade Staters undersåtare, utan att varuförädlingen sker med machiner, som förtära Stenkohl i stället för arbetare, som förtära bröd.'
Häldre än att svälta, uppbränna dessa machinerna, som taga dem brödet ur munnen.
De olyckliga arbetarne hafva nödgats utvandra tili andra Länder, synnerligen America, sä länge deder blifvit emottagne, men i den mohn denna utväg icke mer kan begagnas, skola de, såsom redan sker, uppenbart slåss med sina medborgare om uppehälle och qvarblifvande i England.
Denna bild af sambällsförhållander* na der, hvarest förbuds-systemet är drifvit till sin höjd, är ryslig men sann.
Beviset huru
England är fängsladt i detta system är alt de personer som ifrån oppositionen, der de ådagalagdt de66 origtighet, inkomna i ministören äfven måste följa detsamma, emedan man icke mera kan rygga.
Napoleon, den mägtigaete Monark man i sednare tider sett, har äfven gifvit verlden ett efterdöme af handelst vå ngetg verkningar, då han under namn af Continentalsystemet, dref det till ytterlighet mot Eng-a land.
Hvad blef väl följden deraf?