Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så mycket jag af den s. k. motionen kunnat höra, är slutmeningen af densamma, att R. o. Ad. måtte bevilja remiss deraf, och om jag icke misstager mig lyder slutmeningen sålunda: »Jag anhåller att denna motion måtte till StatsUtsk. remitteras och att Hr Gripenstedts yttrande måtte få åtfölja remissen för att tjena till ledning vid ärendets behandling.»
När jag läste motionen hände det mig som mången annan, att jag sökte få se resultatet innan jag genomläste motiverna. för densamma.
Jag böriude sedan att efterse huru det stod till med motionen, och då fann jag, att den är blott och bart en slags recit af ett anförande utaf en R. o. Ad:ns ledamot, ett anförande som afsåg ett förbigående klander af enviss deligations åtgörande; men efter min och som jag tror flertalets tanke, innefattar detta anförande icke någon anklagelse, åtminstone begagnades icke detta ord af den ledamot som afgaf detta yttrande.
Skulle det nu blifva en framtida praxis att på detta sätt tillämpa 56 §:n Riksd:sOrdn:n, så hemställer jag huru många motioner skulle icke under Riksdagens lopp komma att dyka upp.
Enhvar som har ett yttrande, misshagligt ljudande i en annans öra, skulle då gifva anledn. till en motion.
Jag anser detta olämpligt och jag tillägger, att för denna gång jag icke anser det öfverensstämmande med R. o. Ad:ns ställning såsom representanter för den ena statsmakten, att mot den andra, då den begagnar det enda sätt hvarpå den här kan representeras eller genom medlemmar af Regeringen, att, säger jag, här sammanblanda hvad en sådan person såsom representant yttrar med bans ställning såsom Konungens rådgifvare.
Jag anser det icke öfverensstämmande med den takt, med den aktning för den enskilde representantens rätt, oberoende af det kall han än må bekläda, och på det högsta bestrider jag all rätt att på ett dylikt sätt väcka motioner.
Det enda lagliga sätt hvarpå denna motion på grund af nämnde grundlags-g kunnat få se dagens ljus, hade varit, om den ledamot som väckt motionen, uptagit Hr Gripenstedts yttrande såsom sitt eget och gjort 'det till sin motion.
Nu har han icke förfarit så, utan blott citerat det och sedan har han begärt remiss af en på detta sätt tillskapad motion.
Han har således, enl. min åsigt, icke väckt någon motion, och detta så mycket röindre som han begär att Hr Gripenstedts yttrande skall få medfölja till Utsk. för att tjena till ledning vid dess handläggning.
Dessutom förekommer det märkliga factum, att han har velat bringa under discussion ett yttrande, som ännu icke är ju - Pen 25 April. 393 steradt.
Jag finner detta i högsta måtto oformligt och anhåller, att om R. o. Ad. beslutar att den s. k. motionen får anses såsom sådan, den måtte få hvila på bordet tills Hr Gripenstedts yttrande blifver justeradt.
— Jag slutar med hvad jag började, nemi. att bestrida rättigheten för en motionär att efter motionstidens slut framkomma med sådana förslag, och detta på grund af 56 §:n Riksd:sOrdn:n, enl. hvilken jag anhåller att motionen måtte läggas till handlingarne, och jag afhåller mig från discussion i hufvudsaken till dess afgjordt blifvit om motionen skall remitteras eller icke.
Innan jag yttrar mig anhåller jag att, i anledn. af ett yttrande i dag, få uplysning om huruvida Hr Gripenstedts i sista plenum afgitna anförande är hvilanda på R. o.
Ad:ns bord.
I anledn. häraf uplyste undertecknad Riddarh.Sekret, att i det plenum, hvarunder Hr Gripenstedt afgaf det nu omförmälda yttrande, begäran om bordläggning deraf väl blifvit framställd, men hado förfallet, sedan Hr Gr. o. Landtm, på anförde skäl förklarat sig anse att detta yttrande icke af någon ledamot kunde läggas på bordet.
Sedan jag nu fått denna uplysning är jag oförhindrad att yttra mig öfver Hr Cederschiölds motion.
Den innehåller endast betraktelser öfver saken och slutar med att motionen måtte remitteras till StatsUtsk., och att Hr Gripenstedts yttrande måtte få medfölja för att tjena till ledning vid ärendets behandling inom Utsk.
Jag hemställer till Hrr:na, hvarthän det skulle leda, om hvarje ledamot inom detta hus tillerkännes rätt att bestämma, att den föreg:de talarens yttrande i ett för tillfället föredraget ämne skall såsom motion behandlas och remitteras till ett Utsk.
Innebär icke detta ett stort ingrepp i yttranderätten?
Hvilken inqvisition underkastar sig icke hvarje ledamot inom detta hus om något dylikt skulle blifva lag?
Jag finner icke någon § i Grundlagen som gifver anledn. dertill.
Hr Cederschiöld har sorn hvarje annan rättighet att väcka hvilka motioner han behagar.
Uptager han en föreg:de talares yttrande som sitt eget, så äger han också rätt att få det pröfvadt, såvida det enl. 56 §:n Riksd:sOrdn:n kan remitteras; men att mot en annan ledamot förklara, att man vill hafva hans yttrande remitteradt till ett Utsk. för att dermed anställa en injurie process, särdeles då det är ett Stats Råd, som är föremål för en sådan behandling, synes mig, lindrigast ,sagt, oförsvarligt.
Tron J, mine Hrr! att det skulle gå lika lätt, om det vore en annan ledamots yttrande som på detta sätt behandlades.
Yttranderätten är det vigtigaste i ett samhälle som bör bevaras.
Hvart skall det taga vägen, om man i olikartade frågor på detta sätt divergerar från ämnet.
Huru ofta händer det icke, att man i motiverna kommer ifrån ämnet, och skall väl detta berättiga en annan ledamot att få detta yttrande till före - 3!» 4 Den 25 April. mål för särskild behandling i ett Utsk., och i yttranderättens namn upmanar jag
Hrr;ne att afslå motionen till förekommande af ett slikt prejudikat.
Hr Gripenstedts yttrande, så har Hr Cederschiöld i sin motion sagt, att detsamma innehåller en anklagelse.
Detta ord har Hr Gripenstedt icke begagnat, utan hans yttrande innebär ett klander af de åtgärder Fullmäktige i Riksg:sKont. vidtagit.
Huru ofta inträffar icke det, att man ogillar hvad någon gjort.
Detta sker dagligen.
Det är visserligen sannt, att ett sådant klander får en större betydelse då det kommer ifrån en Statsåds ledamot, men Hr Gripenstedt är på detta rum endast ledamot af detta Stånd, och derföre måste han erfara samma behandling som hvarje annan ledamot af det Höglofl.
Ståndet äger anspråk på.
Jag anhåller att motionen mätte läggas till handlingarne.
För att upfatta Hr Ce derschiölds motion, tror jag att det är nödvändigt, att man undersöker utgångspunkten för densamma.
Om jag icke misstager mig så är denna ett StatsDtsk:s Betänk, som uptager för II St:r en tillgång af 1,300,000 Rdr, hvarmed RiksgtsKont. skulle kunna bestrida utgifterna under första halfåret.
StatsUtsk. är en delegation af R.
St:r med ansvarighet för att icke missleda dem isina upgifter.
Fullmäktige i Riksg:sKont. är jemväl en delegation af R.
St:r med den lagliga förbindelsen att upfylla sina skyldigheter, och att icke göra några afsteg från dem.
FinansMinistern upträdde i sista plenum och påstod, att den af StatsUtsk. upgifna summan 1,300,000 Rdr icke finnes att tillgå.
Han anmärkte då emot Fullmäktige, att de öfverskrida sina föreskrifter, att de voro orsaken till att denna summa icke vore tillgänglig.
Anfallet från denna och försvaret från den andra sidan skedde med tillräcklig höflighet, för att för mig åtminstone icke kunna utreda hvari rättvisan i detta fall ligger.
Således kan jag icke fatta annat än att Hr Cederschiölds motion afser att få utredt, huruvida Stats Utsk. blifvit missledt af Fullmäktige i RiksgrsKont, huruvida desse Fullmäktige gjort sig saker till, att, emot sina lagliga föreskrifter, icke hafva hållit penningar tillhanda för afsedda ändamålet.
Jag anser det alltså vara fullkomligt i sin ordning att Hr Cederschiöld väckt sin motion.
Jag kan icke förstå hvad Frih.
Tersmeden vid detta tillfälle anfört till försvar för yttranderätten har i ringaste mån gemenskap med förev:de ämne.
Jag anser det vara lika angeläget för StatsUtsk. att få inför R.
St:r förklara orsaken till misstaget, som det är en Fullmäktiges i Rikss:sKont. rätt och naturliga önskan att frikännas från en så beskaffad offentlig anklagelse, som skulle de hafva åsidosatt och handlat emot föreskrifter och åberopade K.
Bref, samt derigenom vållat den upkomna bristen.
Det ligger mera vigt på denna fråga än man tror.
Man har åskådliggjort, att det är en möjlighet att Statsverket kan innehafva penningar under 1| års tid, som icke behöfvas för de dagliga utgifterna, och att
Statsverket kunnat skrinlägga dessa penningar i st. f. att D e ii 25 April. 395 utlemna dem; men jag tror icke att det berott på Regeringen eller Statsverket att anbefalla Riksg:sKont. att fungera såsom ett LåneKont.
Jag tror att det är en mängd saker, som invalvera i dessa förhållanden, och då anser jag särdeles lämpligt att, enär en utredning annorlunda icke kan ske, StatsUtsk. updrages att dermed sig befatta.
Slutligen får jag förklara, att jag icke kan fatta, huru Frih. Tersmeden kan af Hr Cederschiölds motion draga den slutsatsen, att det skulle vara äfventyrligt för yttranderätten i allmänhet, att man under discussionens hetta kan göra vissa afsteg och kan komma att vidröra något, som man sedermera önskade att det blifvit ovidrördt.
Detta hör ej hit, utan här är fråga om endast vissa fakta, som böra . belysas, och hvartill jag anser Hr Cederschiölds motion lemna full anledn.
Jag ser icke att någon är ställd till rälta; jag ser icke heller att Hr Cederschiöld ifrågasatt något sådant, utan endast en utredning af rätta förhållandet, och jag får förklara, att jag icke af förev:de discussion finner mig öfvertygad om, på hvilken sida rätta förhållandet ligger, och på denna grund understödjer jag motionen.
Den siste talaren har troligen icke fullständigt tagit reda på Hr Gripenstedts anförande.
G:n sade nemi., att FinansMinistern skall hafva förebrått StatsUtsk. derför, att StatsUtslcs upgifter om Statsverkets tillgångar voro oriktiga.
Något sådant återfinnes icke i Hr Gripenstedts yttrande.
Det gick egentligen ut på att söka bevisa, att Fullmäktige i Riksg:sKont. icke förfarit så, som han ansåg dem hafva bordt göra vid vissa tillfällen.
Således vidrörde Hr Gripenstedt icke de kontroverser, som upkommo i fråga om StatsUtsk:s beräkningar, utan derom upstod fråga först i ett sednare plenum.
Jag hemställer om Hr Gripenstedts yttrande, som icke vidrör något väsendtligt som passerat före den Fullmäktige lemnade décharge, kan eller får annorlunda upfattas, än att hans anmärkn:r åsyftar Fullmäktiges åtgärder efter denna décharge.
Oberäknad den fara för yttranderätten, som jag nyss nämnde, hemställer jag om, derföre att ett sådant yttrande är här afgifvet, det kan vara lämpligt att nu företaga en sådan speciel undersökning, som R.
St:rs Revisorer i alla fall komma att i höst vidtaga.
Anckarsvärd har i sista plenum väckt motion om påskyndande af StatsUtskis arbeten.
Skall nu Utsk. belastas med besväret af den föreslagna undersökningen, så försenas Utsk. arbeten ännu mera.
Jag tror således, att om man vill att StatsUtsk. skall i fråga om arbete kunna efterkomma billighetens pretentioner, bör det befrias från skyldigheten att nu anställa ett sådant räfst- och rättare-ting med Fullmäktige i Riksg:sKont.
Det är alltid beklagligt, när discussioner framkallas, hvilka icke till något resultat leda.
Det var således med ledsnad jag i sista plenum, vid behandling af StatsUtsk:s Utlåt, om preliminära anslag till byggnad af Jernvägs - 39« Don 25 April. stambanor, hörde 2:ne ledamöter inblanda anmärkn:r, för att begagna ett lindrigare uttryck, på hvilka de icke yrkade någon propos., dervid de således endast hade för afsigt att afleda öfverläggningen från den stråt den, enl. vanlig ordning, bordt hafva följt.
Nu kommer såsom en Nemesis, jag vet ej om den är Divina, Hr Cederschiöld med sin motion och begär, att man ytterligare skall bygga tillgöranden af obestämd art på denna osäkra grund.
Af dessa 2:ne nu af mig omnämnda ledamöter säger sig den ene vara sjuk, och den andre lärer hafva seglat sinkos: men för att icke synas retirera annorlunda än i god ordning, har den såsom sjuk upgifne ledamoten förklarat, det han icke har något emot att hans i förra plenum afgifna yttrande remitteras till StatsUtsk.
; men det är emellertid stor skillnad emellan ett sådant medgifvande och ett bestämdt yrkande.
Hr Cederschiöld, som i hufvudsaken synes vara af alldeles olika tanke med Hr Gripenstedt, är likväl densamme, som har yrkat att saken skall remitteras till StatsUtsk.
Jag finner detta hvarken följdriktigt eller formenligt.
Vid ett föreg:de tillfälle afhöll jag mig ifrån att deltaga i discussionen, emedan jag icke ville uptaga tiden med något, som så föga hörde till det föredragna ämnet, men då frågan ånyo blifvit bringad å bane, må det tillåtas mig förklara, hurusom jag, för min del, fann Gr.
Lagerbjelkes och Hr Printzenskjölds försvar välgrundadt, och detta så mycket mera, som detsamma stöddes på gifna föreskrifter, hvars beskaffenhet är mig nogsamt bekant, emedan jag vid förra liiksdagen var ledamot i StatsUtsk. och deltog i deras utarbetande.
Jag kan således intyga att dessa föreskrifter icke, såsom Frih.
Tersmeden synes förutsätta, tillkommo på det sätt, att man å dem lade mindre vigt; tvertom lades ganska stor vigt derpå, att de disponibla tillgångarna skulle först anlitas och sedermera lånesystemet begagnas, och jag kan försäkra, att man i annat fall icke hade fått pluraliteten inom systemet eller jernvägarne.
Det var således följden 1 igen af ej mindre vigt, att detta stadgande inflöt i regklet för Riksg:sKont:s Fullmäktige, och jag måste hålla dem räkning för att de så noga, som de gjort, upfattat detsamma.
Fullmäktige i och för deras låne-operationer, eller att de underlåtit att uptaga lån; men huru hade förhållandet varit, om konjunkturen så förändrats, att lån kunnat sedermera erhållas emot billigare vilkor?
Och om Fullmäktige, i strid med erhållna föreskrifter, uptagit lån, ehuru de hade disponibla tillgångar, skulle man icke då långt strängare klandrat dem?
Detta har jag velat framhålla, emedan klandret mot Fullmäktige drabbar icke blott R.
St:r vid sista Riksdagen, utan i första hand deras StatsUtsk., som förslagsvis upställt de föreskrifter, hvilkas efterlefnad numera blifvit föremål för tadlande anmärkn:r.
Men sedan jag afgifvit denna förklaring, måste jag förena mig med Frih.
Tersmeden deri, att Hr Cederschiölds motion bör, utan vidare åtgärd, läggas till bandlingarne; ty hvarthän skulle det leda, att man instämde StatsUtsk. från förra Riksdagen och de då invalde Fullmäktige i Riksg:sKont. inför n. v. StatsUtsk:s ledamöters domstol?
Tersmeden anser I> o
Ti 25 April, 397 jag sådane förslag kunna leda till hvarjehanda, om ej vådliga, dock alltid tidsödande och fullkomligt opraktiska följder, icke verkande till annat än åstadkommande af tidsförlust och förtretlighet å alla sidor.
Det måtte icke heller kunna, å någondera sidan, lända till någon hugsvalelse, om R. o. Ad. beviljade remiss å ifrågavaride förslag, hvars välmening jag för öfrigt icke vill på något sätt underkänna, men detsamma oförtöfvadt varder vid skeende föredragning inför Ulsk, och Ständer afslaget?
Så komme det i sådant fall visserligen att gå.
Jag är öfvertygad att R. o. Ad. med upmärksamhet afhört så väl det framställda klandret, som ock det af Fullmäktige afgifna försvar, och medgifvas måste att de anklagade, då frågan ånyo framkallats, bordt försvara sig.
De hafva gjort det sansadt, värdigt och öfvertygande.
Men behöfver eller bör man numera ytterligare förlänga proceduren?
Jag tror det icke; destoheldre som, på sätt Frih.
Tersmeden anmärkt, saken, för så vidt den ej redan vore pröfvad, framdeles kommer under betraktande.
Här är nemi. icke meningen att undanskymma något.
Sanningen torde dock redan vara till fullo insedd, och vöre den ej det, skulle den väl lämpligast läggas i dagen vid den i höst sammanträdande statsrevisionen.
Rätta tiden för de nu gjorda anmärkmne hade eljest varit, innan åt Fullmäktige lemnades decharge.
Men hvad kan väl ändamålet vara med dessa anmärkn:r, med detta klander?
Det måste ovilkorligen vara antingen att Fullmäktiges förvaltning skall underkännas, eller också att de icke skola komma att väljas till någon annan befattning, som R.
St:r äga tillsätta.
I förutnämnde hänseende har Frih.
Tersmeden invändt, att Hr Gripenstedts klander icke omfattade tiden före den Fullmäktige lemnade decharge, utan den derefter förflutna tiden.
Frih:n har likväl härutinnan misstagit sig, ty Hr Gripenstedt har sagt att, vid emottagandet af det under Juli månad sisth år till Fullmäktige aflåtna Nåd.
Bref, desse bordt hafva svarat, antingen att de icke underkastade sig vilkoren eller också att de icke ville emottaga summorna.
Jag beder om ursägt att jag något ingår i detaljer, men Frih. Tersmeden har dertill föranledt mig.
Emellertid hafva Fullmäktige besvarat detta Hr Gripenstedts yttrande eller klander dermed, att de bordt ställa sig R.
Stms dem meddelade föreskrifter till efterrättelse.
Då nu härtill kommer, att vid déchargefrågans afgörande ärendet icke blifvit bringadt å bane, och R. o. Ad. med ett nytt förtroende af enahanda art hedrat de män, som förut varit Fullmäktige, och nu lemnats tillfälle att inför Ståndet sig nöjaktigt förklara, återstår intet annat, än att l:o öfverlåta åt den kommande statsrevisionen att granska Fullmäktiges åtgöranden efter den dem meddelade décharge, och 2:o att lägga motionen till handlingarne, hvarom jag anhåller att Hr Frih. och Ordf:den måtte framställa propos.
Jag är icke den, som öfverflödigt för länger discussioner inom detta rum, och jag vill nu endast med några få ord bemöta Frih. Tersmedens anförande.
Det skulle högligen förundra mig, hvad afsigten med Hr Gripenstedts yttrande 308 Den 25 April. månde vara, om icke den att bevisa, det de erforderliga och i StatsUtsk:s Betänk, upgifna medel icke finnas i Riksg:sKont. att tillgå.
Ar detta icke afsigten, så vet jag sannerligen icke, hvartill det så ofta åberopade yttrandet skall hafva tjenat.
Jag tog mig också friheten, då frågan först bragtes å bane, att erinra, hurusom discussionen nog mycket aflägsnade sig från ämnet.
Hvad beträffar de 1,300,000 Rdr, som af StatsUtsk. uptagits såsom tillgång, så kan jag icke frångå min åsigt att, såsom Hr Gripenstedt synes hafva afsett, endast 300,000 fidr återstått, och derföre finner jag en uplysning härutinnan från StatsUtsk. icke öfverflödig.
Endast vid ett af de många skäl, som blifvit anförda för afslag å motionen, eller densammas läggande till handlingarne, har jag fästat någon vigt, och detta skäl är, att prot:t för d. 18 April e. m. ännu icke är justeradt, och att Hr Gripenstedt således ännu har rättighet att göra de anmärkn:r eller ändringar han kan finna lämpliga.
Deremot kan jag alldeles icke finna, att någon fara för yttranderätten är för banden.
Denna frihet är visserligen fri, men dock icke så, att man icke måste svara för sina yttranden.
Om ett yttrande innehåller sådana anklagelser för sådana förbrytelser, om jag så må säga, som Hr Gripenstedt anfört emot Fullmäktige i Riksg:sKont., så måste man ansvara för det.
Jag har begärt ordet i ani.
Tersmedens framställning om de vådor, som genom motionens remitterande skulle upkomma.
Jag bekänner att jag icke kan inse dem.
Tvertom förefaller det mig helt naturligt, att hvarje ledamot af E. o. Ad. har såsom representant rättighet att begagna de uplvsningar han under discussionen om ett ämne kunnat inhemta, för att genom dem leda sig till hvilket resultat som helst.
Något annat har Hr Cederschiöld icke gjort.
Hans upmärksamhet har blifvit fästad på de förhållanden Hr Gripenstedt omnämndt, och dessa har han velat hafva utredda.
En annan afsigt med motionen har jag icke kunnat finna, och någon fara för yttranderätten kan af en sådan utredning icke heller upstå.
Visserligen är det en sanning, att StatsUtsk. får något besvär med motionen, och att den snart sammanträdande statsrevisionen kan utreda frågan, men jag tror det vara ganska angenämt för R.
St:r att, innan jernvägsfrågan i sin helhet pröfvas, StatsUtsk., så fort som möjligt, bl ifver i tillfälle att för R.
St. framlägga Riksg:sKont:s ställning och upgift å de medel K. M. till Kont. aflemnat och hvarom tvistas, samt sättet, hvarpå de disponeras.
Troligt är att, i händelse motionen remitteras, Utsk. svarar, att det vill i sammanhang med revisorernas berättelse meddela yttrande öfver motionen.
Jag finner således intet ondt uti att motionen remitteras.
Man har sagt, att man bör vara tack sam för att Konungens Rådgifvare icke undandraga sig att deltaga D en 25 April.
399 i våra discussioner.
Jag instämmer häri och går ännu längre, då jag tackar dem derför, att de meddela sådana uplysningar, hvarigenom kändt blifver, huruvida It.
St:rs Fullmäktige i Riksg:sKont. begå fel eller icke
Men denna tacksamhet skänker jag dem under vilkor, att de hafva fullt allvar med hvad de framställa och icke, om jag så må uttrycka mig, endast spela en komedi.
Att en talare, Hr Gripenstedt, som framställt dessa anmärkn:r, icke af discussionens hetta dertill föranledts, kan så mycket säkrare påstås, som han var på förhand dokumenterad och hade med sig flera K.
Bref, dem han åberopade till stöd för sina upgifter, hvilka dessutom icke i ringaste mån af discussionen framkallades..
Under sådana förhållanden var det naturligt, att jag måste anse honom hafva fullt allvar med sina anmärkn:r, att Fullmäktige förgått sig.
Skulle nu detta verkligen vara händelsen, så kan jag icke finna annat, än att R.
St:rs värdighet fordrar, att de låta anställa undersökning till utrönande af förhållandet.
En talare har sagt, att det icke vore grannlaga att sammanställa Hr Gripenstedts egenskap af representant med den af Konungens rådgifvare.
Härvid får jag erinra, att om bristande grannlagenhet förefinnes uti en sådan sammanställning, så är Hr Gripenstedt sjelf den, som gjort sig dertill förfallen, ty det var han, som först här åberopade just sin ställning såsom Konungens rådgifvare och yttrade, att om han kunnat förutse att Fullmäktige skulle så lillvägagå, och tillämpa de K. föreskrifterne på sätt som skett, hade han, i egenskap af Konungens rådgifvare, ingalunda tillstyrkt den af K. M. till Fullmäktige aflåtna Nåd.
Det är således han sjelf som handlat taktlöst, om man får anse det så, då man talar om sin egenskap af Konungens rådgifvare, under det man yttrar sig såsom representant.
För öfrigt får jag anmärka, att hvarken den talare, som framställt denna erinran, eller den värde ledamot af StatsUtsk., som i ämnet yttrat sig, hafva upfattat hvarom frågan handlar.
Frågan är nemi. här icke om att begära remiss till StatsUtsk. af ett eller annat under discussionen fäldt yttrande, utan frågan rörer R.
St:rs ställning till sina Fullmäktige.
Hrr:ne torde hafva förbisett, att en hvar af oss är medlem af 11.
St:r, och då så är, måtte väl äfven en hvar af oss äga ostridig rättighet alt upgifva aniednin till anmärkntn emot våra Fullmäktige, och då en representant angifver dem att hafva handlat i uppenbar strid med de föreskrifter, som blifvit dem lemnade, skulle man, enl, min åsigt, handla särdeles lättsinnigt, om något sådant lemnades utan afseende och man icke begärde undersökning derom, helst då den talare, som framkastade anmärknm, är en af Konungens rådgifvare, och till stöd för angifvelsen åberopade K.
Bref. Jag hemställer huru vi upfylla vårt kall såsom representanter, då vi icke begära undersökning om förhållandet, och om det icke är vår pligt mot Fullmäktige att få det utredt.
För min del säger jag dem helt öppet: håfven J gjort eder skyldige till angifvelsen, så mågen J stå edert kast; i annat fall åter är det vår pligt att låta eder oskuld komma i dagen.
Jag har således betraktat frågan ur en helt annan synpunkt än Frih.
Ter - 400 Don 25 April. smeden.
Han vill undertrycka mitt förslag och bar, märkvärdigt nog, ej dragit i betänkande att till stöd för detta sitt försök åberopa yttranderättens helgd.
Jag hemställer hvilketdera är ett ingrepp i yttranderätten, antingen att undertrycka mitt förslag eller att remittera det till StatsUtsk.
I förra fallet lemar man tillfälle för sanningen att få framträda i dagen; i det sednare åter lägger man hinder deremot.
Ar mitt förslag lagstridigt, så lärer Hr Frih:n och Ordf:den icke underlåta att vägra propos. derå.
Är det åter öfverensstämmande med grundlagen, så är det äfven min rättighet att få det remitteradt.
JIrr:ne må göra huru de behaga, och må framtiden döma hvilken som har upfyllt sin pligt och hvilkendera, antingen Hr Frih.
Tersmeden eller jag, som velat förtrycka yttranderätten.
Man har åberopat 56 § Riksd:sOrdn:n till stöd för afslag å motionen.