Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser att en så beskaffad redaktion är förtjent af en återremiss, men tvekar om det lönar mödan begära den, efter det resultat jag nyss sett.
Den ifrågav:de §:n antogs sådan den nu är eller en liflig diskussion i litskit, och många och skarpa anmärkningar hafva blifvit gjorda mot densamme.
Utan att yttra mig om sjelfva språket, vill jag dock påstå att det icke gerna kan medföra någon tvetydighet, ty orri det står »öfvergår egamlerätt till fartyg», så kan ingen förvillelse deraf uppstå.
Samma förhållande är det med »uppsegladt afstånd.»
Om ock ultrvcket är något främmande, så kan jag säga alt vi komma till dem, som äro det ännu mera.
För den händelse, Gr.
Sparre verkligen yrkade återremiss, får jag således anhålla att II. o. Ad. ville bifalla §:n.
ITr Rabenius: Gr.
Sparre har anmärkt att med den ordalydelse, §:n nu har, skulle omening uppstå, derföre att man uteslutit orden »från en lill en annan»; men den värde talaren har här sannolikt förgätit en omständighet, nemi. alt här i Sverige kunna endast ting, icke personer, vara föremål för eganderätt.
Hvad åter »uppsegladt afstånd» beträffar, så hemställer jag till R. o. Ad., huruvida icke detta uttryck ganska väl kan begripas.
Om det också är något ovanligt, så förekommer dock längre fram ännu ovanligare ord, såsom bodmeri, hafveri, m. fl., och jag vågar påstå att »uppseglad» begripes bättre än dessa ord.
Jag anhåller att §:n i sitt nuv:de skick måtte bifallas.
Till svar på den siste värde talarens an märkning ber jag blott få nämna alt jag icke sagt det meningen gifver anledning till missförstånd.
Jag har blott fästat uppmärksamhet på ett uttryck, som är felaktigt, hvadan erinringen att egande-rätten icke kan öfvergå till ett ting, är fullkomligt opåkallad.
Jag har icke yrkat återremiss, utan endast anmärkt, att språket är mindre lämpligt valdt.
Den 16 September e. m. 309 Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, alt derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än å bifall till den förev:de §:n, blef propos. derå framstäld och med ja besvarad. § 6.
Jag anhåller först att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett oriktigt uttryck, hvartill jag dock icke är vållande.
Sorn R. o. Ad. finnér, har Utsk:t gjort en förändring i 2:dra mom:t.
Ren åsigt jag dervid hyste, blef icke gillad, men jag tror dock att ordet »meningarne» bör utbytas mot »rösterne», så att det kotnme att heta: »Aro, efter nu stadgad grund, rösterna å hvardera sidan lika etc.» FIr Olivecrona:
Ren talare, som sist yttrade sis, med gaf alt en oriktighet förekom i sisla mom:t af denna §.
Ret är ganska fägnesarrit, att en af Utsk:ts ledamöter åtminstone medgilver detta; ty ehuru de förut medgifvit alt en och annan redaktion icke vore den bästa, hafva de dock envist motsatt sig återremiss, så snart det gällt den minsta förändring i Utsk:ts förslag.
Motsvarande stadgande är också vida bättre uttryckt i den Norska sjölagens 5:le §.
Har står det nemi. att deras beslut skall gälla, hvilkas lotter tillsammantagne äro de störste.
Meningen är väl ock att den åsigt skall råda och bestämma beslutet, för hvilken sammanräknade beloppet af lotter är störst.
Jag kunde icke uppfatta, om Frih.
Leijonhufvud merigaf återremiss. för att få redaktionen ändrad; annars får jag anhålla derom i detta syfte.
Rå den af Frih.
Leijonhufvud fö reslagna ändringen är särdeles enkel, vågar jag hemställa om bifall till §:n, med ändring af ordet »meningarne» till »rösterne.»
Ret sisla mom:t komme då att lyda: »Aro, efter nu stadgad grund, rösterne å hvardera sidan lika, galle den mening, som hufvudredaren biträder.» Gr.
Sparre: »Aro flere delegare i ett fartyg, gälle — — — hvad de säga, hvilkas lotter tillsammantagne de största äro», heter det i §:n, men meningen är väl den, alt den mening skall gälla, som har mer än halfva antalet röster på sin sida.
Sedan förekommer: »Äro, efter nu stadgad grund,» etc.
Att en sådan redaktion icke är antaglig, faller af sig sjelft, hvarföre jag får anhålla om återremiss.
Sparres sista anmärkning beträffar, är den endast formel, och då §:n mycket väl kan lyda som den är, måste jag bestrida återremiss och 310 Den 16 September e. m. yrka §:ns antagande, med den af Hr von Ehrenheim och mig föreslagna förändringen.
För att icke alltför mycket upptaga R. o. Adis tid, instämmer jag med Frih. Leijonhufvud och Hr von Ehrenheim, men ber dock att upplysningsvis få nämna, att redaktionen icke är hemtad från Tyska sjölagen, utan från 1847 års lagförslag.
Jag får också tillägga, att någon tvetydighet icke kan uppstå af ordalydelsen, utan att §:n ganska väl uttrycker hvad meningen är.
Men för att icke upptaga tiden, yrkar jag bifall till densamma, med den af Frih.
Leijonhufvud föreslagna förändringen.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n, med utbyte af ordet »meningarne» emot ordet »rösterne», och dels återremiss af §:n, framställde Hr Gr. och Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på §:ns antagande med ofvansagde förändring, då svaren ut folio med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Jag hemställer, om icke R. o. Ad. ville inbjuda de öfrige Riks-Stånden att biträda det beslut, R. o. Ad. nu lättat med afseende å 6:te §:n.
Till delta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos. , sitt bifall. § 7. Gr.
Mot denna § måste jag anmärka, att sedan ett bolag eller rederi bildat sig för byggande och utrustande af fartyg, så anser jag det vara mot principen fullkomligt stridande att en person kan draga sig tillbaka från bolaget mot att afstå sin lott deri.
Hafva (lere personer ingått ett sådant aftal, så ålägger dem beskaffenheten af detta aftal den förbindelsen, att icke träda tillbaka förr, än syftemålet med detsamma är uppnådt, och de utgifter, som deraf föranledas, få de icke undandraga sig.
I den Tyska lagens 461:sta t. o. m. 4G8:de §§ är äfven denna grundsats iakttagen; der står också att en delegare kan afstå från sin lott, men endast vid en resas slut, vid ny resa eller större reparation, samt slutligen för gäldande af sådan skuld, för hvilken rederiet häftar med skepp och frakt.
Det är således endast i och för dessa utgifter som afståendet kan ega rum.
Så som stadgandet här är, kan jag icke gå in derpå, att delegare afträder ur bolaget genom att afstå från sin lott, ty de återstående delegarne kunna deraf lida förlust.
Stadgandet
Den 16 September e. m. 311 hänger dessutom icke tillsammans med det följande.
I 8:de §:ns l:sta mom. står nemi,: »När delegare sin andel i fartys så linnia afstått, upphör hans ansvarighet för sådana förbindelser, för hvilka den afträdande icke är, enligt hvad här nedan (§ 12) sägs, personligen ansvarig»; och i 12;te §:n äro flere mom. uppräknade, der delegare icke personligen är ansvarig, såsom då skepparen gjort utgifter o. s. v. Men för sådana utgifter, som icke skepparen gjort, är delegare personligen ansvarig, och att då kunna befria sig från utgiften genom att afstå sin lott, är, så vidt jag kan finna, stridande mot 8:de §:n.
Jag tror således, alt 7:de och 8:de §§:ne icke hänga rätt tillsammans, och att således en återremiss är nödig, för att komma till den grund-princip, som genomgår den Tyska sjölagen.
Hr Rabenius: Gr.
Sparre har framställt åtskilliga an märkningar mot 7:de och 8:de §§:ne, och sagt, att deras innehåll icke skulle vara sins emellan öfverensstämmande, samt att de icke hafva sin motsvarighet i Tyska lagen.
Detta sednare är sannt, men deremot hafva de en sådan i den Holländska, hvars stadganden härom jag dock icke nu kan meddela, emedan jag icke har densamma till hands.
Sparres anmärkning, att detta stadgande skulle vara så afvikande från Tyska lagstadgandet, kan jag icke heller finna.
Tyska lagen säger nemi., att »efter resas slut, och sedan de skulder, hvari skeppare försatt fartyget, äro betalde, samt vid reparation kan medredare utträda ur rederiet, genom alt afstå sin lott.»
Nu kan jag icke annat fatta, än att 8:de §:n, sammanförd med den 7:de, innehåller alldeles detsamma.
Ty 8:de §:n stadgar att när delegare afstår sin andel i fartyg, upphör hans ansvarighet för förbindelser, som han icke personligen skall ansvara för.
Jag kan således icke fatta, huru han härigenom skulle blifva fri; och som 7:de §:n, i sammanhang med den 8:de, gifver samma resultat som den 468:de §:ri i Tyska sjölagen, får jag anhålla att denna 7:de § måtte godkännas.
Det förekommer mig besynnerligt, att Hr Rabenius kan säga, att dessa §§ öfverensstämma med den Tyska lagens 468:de artikel, då han sjelf lika med mig säger, att det endast är efter ny resa, vid reparation, som skeppet skall undergå, eller sedan de af skepparen upptagne lånen blifvit betalda, som delegare kan afstå sin lott i fartyg.
Således har ju den nämnde §:n i Tyska lagen inskränkt redares abandon till vissa fall, men så gör icke denna.
Jag har äfven sagt att denna § icke står i sammanhang med den 8:de.
Jag skall bevisa detta.
Den 8:de, jemförd med lagens innehåll i öfrigt, säger, att redare är personligen ansvarig för alla andra utgifter än dem som möjligen uppkomma af de förbindelser skeppare ingår under resa, men han är dock personligen ansvarig för de utgifter, som afse skeppets byggande.
Hvad säger nu 7:de §:n?
Den säger att om delegare icke 312 Den 16 September e. m. deltagit i beslut om en utgift i och för fartygets byggande, så kan lian, genom alt afstå sin part, befrias derifrån.
Huru kunna då dessa §§ sägas sammanhänga med hvarandra?
Jag fortlar i mitt yrkande.
Ad. med att längre orda i denna sak, eller upptaga Gr.
Det innehöll endast ett upprepande af hans förra anmärkningar, hvilka redan af en annan talare blifvit segerrikt bemötte, .lag vill endast nämna att Utsk:ts förslag i denna § är lika lydande med K. M:s Propos., samt att Utslct funnit densamma lämplig att uttrycka hvad dermed afses.
Jag anhåller om bilall till §:n.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels ålerremiss af den lörev:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades mångå ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 8.
Bifölls. § 9.
ITr Olivecrona:
Första mom:t innehåller: »Vill någon sin andel i fartyg linder hand sälja till annan än medredare, hembjude den förut vid allmänt sammanträde eller eljest öfrige delegare mot samma vilkor, annan bjudit.»
Dessa ord »vid allmänt sammanträde eller eljest» anser jag alldeles öfverdödiga, ty gäller delta anbud vid det ena tillfället, så gäller det ju äfven vid det andra, och då synes det mig vara bättre att h. o. h. utesluta dein.
Det bör nemi. vara en regel i lagstiftningen, att icke ett enda öfverflödigt ord begagnas.
Tvetydighet uppstår eljest ganska lätt, som förorsakar tvifvelsmål och gilver anledning till skiljaktiga meningar vid tillämpningen.
Jag anhåller om bifall till §:n i öfrigt, men med uteslu tande af nämnde ord.
Hr Olivecrona har ansett att orden »vid allmänt sammanträde eller eljest» stå alldeles betydelselösa i denna §, men derom är jag af olika tanke. §:n angifver nemi. ett dubbelt sätt, hvarpå detta hembud kan göras; och delegare är ej skyldig alt göra det annat än vid allmänt sammanträde, och har då uppfyllt sin skyldighet.
Tager man åter bort dessa ord, så saknar den hembudsskyldige all ledning för huru han bör göra.
Jag tror derföre att denna ordställning kan försvaras, och anhåller om bifall till §:n oförändrad.
Den lö September e. m. 313 Hr Olivecrona:
Den siste värde falaren har sagt, att dessa ord, som jag anmärkte såsom öfverflödiga, skulle hafva en slags betydelse, som skulle bestå deri, att en redare kunde göra hembud på allmänt sammanträde af sin lott i fartyg åt andre sina medredare.
Men då äro ju orden efteråt »eller eljest» alldeles obehöfliga.
Om man nu tager bort alla dessa af mig nämnde orden »vid allmänt sammanträde eller eljest», så vet i alla fall hvarje delegare i fartyg alt han kan i alla fall göra hembud på det sätt han finnér för sig lämpligast.
Jag kan nemi. icke finna, att saken blir det allra ringaste tydligare genom de ifråga:de orden. »Eljest» innefattar ju alla möjliga sätt, hvarpå hembud kan göras.
Jag tror det skulle vara en verklig vinst att taga bort hela den anmärkta strofen, hvarigenom §:n äfven blefve något förkortad.
I början ansåg jag den af Hr Olivecrona anmärkte förmente felaktigheten vara så obetydlig alt det icke vore värdt att upptaga tiden dermed.
Men då Hr Olivecrona tvenne gånger upptagit frågan, torde det äfven ursäktas, om Utskits ledamöter tvenne gånger besvara densamma.
Då ett fartyg har flere delegare, kunna desse vara dels ganska många, dels endast 2 eller 3 stycken.
I sednare fallet möter i allmänhet ingen svårighet att hembjuda en lott, som man vill sälja, åt alla, så vida de öfrige ej för tillfället äro allt för långt borta, hvilket dock stundom hander.
Men om delegarne äro många, kunna stora svårigheter möta att fullgöra hembudsskyldigheten, om alla öfrige delegarne skola särskildt om handeln underrättas och få tillbud att lösa.
Det är derför stadgadt, att hembudet kan ske å allmänt sammanträde, der de, som ej äro tillstädes, få nöja sig med hvad som före kommer.
Och således stå icke dessa ord så alldeles utan all nytta som Hr Olivecrona förmenar, hvarföre jag också anhåller om bifall till §:n.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den förev:de §:n oförändrad och dels bifall till densamma med uteslutande af orden: vid allmänt sammanträde eller eljest; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till §:n oförändrad och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 10.
I denna § har Utsk:t gjort en förändring mot hvad K. M. föreslagit, och en förändring, hvarpå förslaget ingalunda vunnit. 1 K.
M:s förslag stod: »Ar skeppslott såld 9:de §:n sagdt är.»
Detta är ändradt till: »ege de, en eller flere, sedan försäljningen dem kunnig blef, mot köparen den rätt, som enligt § 9 i afseende å säljaren dem tillkommer.» 314 Den 16 September e. m.
Läser man nu sista mom:t af 9:de §:n, stårder: »Vilja, inom den tid nu sagd är, flere delegare den hembjudna andelen inlösa, ege dertill rätt i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger.»
Nå står det visserligen i 9:de §:n, att hembudet skall antagas inom 3 dagar, ehuru så instucket i en mellanmening, att det ingalunda är tydligt, men i denna § förekommer intet ord om tiden.
Det. synes mig således som Utsk:t gjort bättre i att vidblifva K. M:s Propos.
Vidare har Utsk:t utbytt ordet »skeppslott» mot wandel» — en förändring, som jag anser föga lycklig.
Sålunda heter det: »Säljes andel genom otTentligt utrop etc.»
Vi säga på Svenska »andel uti» eller »andelen», och man hade kunnat undvika detta ord, om man i stället behållit ordet »skepplott.»
Anledningen till den förändring Utsk:t gjort i K. M:S Propos., är den, att i K.
M:s Propos. står: »Ar skeppslott såld, utan att vara, såsom förut sägs, medredare henibjuden, vare de, en eller flere, berättigade att inom 3 dagar, sedan försäljningen dem kunnig blef, vid domstol fordra köparen på ed» etc.
Denna tid af 3 dagar har Utsk:t ansett vara alltför kort, samt derlöre uteslutit föreskriften härom.
1 öfrigt anser jag att §:n är tydlig och klar, och anhåller om bifall till densamma i sitt nuv:de skick.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda ynkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall till densamma med den lydelse, som i K. M:s Nåd.
Propos. föreslagits, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på §:ns antagande utan förändring och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §11- Gr.
Här förekommer redan den principfrågan, om en hufvudredare skall väljas eller icke.
Jag är af den mening att Ctsk:ts stadgande i detta afseende i I3:de och 14:de §§:ne leder till ganska invecklade förhållanden i afseende å skepparens tillsättande m. m., som hufvudredaren har rätt att göra.
M:s förslag är att föredraga framför Utsk:ts, emedan der icke talas om hufvudredare.
Något vidare utvecklande af skälen anser jag icke nödigt, helst det icke torde tjena någonting till.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte bifalla §:n i enlighet med K. M:s Propos.
Det kan utan tvifvel vara ganska rätt som Gr.
Sparre säger, att ändringen i 13:de §:n har sina olägenheter, men om hufvudredare är redan ordat i 6:te §:n.
Den 16 September e. m. 315 Det hade således varit af större betydenhet, om Gr.
Sparre vid densammas afhandlande framställt sitt yrkande; men då den fick gå utan anmärkning, tror jag icke det är skäl att frångå den 11 :te §:n.
Jag yrkar bifall till densamma.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med den lydelse, som i K.
Propos. föreslagits, framställdes propos. på bifall tili §:n oförändrad samt besvarades med ja. § 12.
Om ett aktiebolag, som vi veta ofta är fallet, bildas till skeppsfarts bedrifvande med ett fartyg, skulle jag önska veta, huru det då hänger tillsammans med redarnes personliga ansvarighet.
I likhet med hvad som eger rum vid dylika läll i främmande länder, torde väl ett undantag här vara nödigt; och på denna grund yrkar jag återremiss af §:n.
Enligt den nu gällande sjölagen är redar nes ansvarighet för de kontrakter, som af skeppare å deras vägnar ingås, blott och bart begränsade till skeppet.
Men i afseende å förbindelsen, som de sjelfva ingå, innehåller sjölagen ingenting, ehuru domstolarnes praxis lärer vara den, att tillägga rederierna en sådan ansvarighet som i 12:te §:n säges.
Vid ansökningarom stadfästelse å aktiebolag för bedrifvande af sjöfart, har K. M , enligt hvad jag tror mig känna, förfarit på så sätt, att han understundom nekat stadfästelse för sådana aktiebolag, emedan han ansett hvarje aktionär såsom redare och följaktligen personligen ansvarig, understundom betraktar bolaget såsom en person och således ansvarigt blott med den egendom, det såsom sådan innehade, i enlighet med hvilken åsigt stadfästelse å dylika bolag blifvit meddelad.
Då §:n icke innehåller någon ny princip, lärer väl, i fråga om aktiebolag för sjöfarts bedrifvande, komma att förfaras hädanefter som hittills; och af den ifrågav:de §:n kunna några större svårigheter för dylika företag än som hittills egt rum, ej uppstå.
Jag fick icke något svar på min fråga, huru det kommer att förfaras, om ett aktiebolag för idkande af sjöfart stadfästas; om jag icke misstager mig, finnas redan dylika bolag.
Att tillämpa en lag, som säger, att redarne äro personligen ansvarige, då aktiebolagslagen säger, att delegarne icke äro personligen ansvarige, det kan jag icke förstå, och jag tror, att ett stadgande för detta fall bör göras, hvarföre jag fortfarande yrkar återremiss. 316 Den 16 September e. m. Frih.
Jemte det jag åberopar hvad Hr Rabenius sagt, får jag nämna, alt om denna § skulle vinna R.
St:rs bifall, tror jag icke, att K.
M. skulle sanktionera dylika bolag för idkandet af skeppsrederi, derest ansvarighetsreglorna vöre stridande mot allmän lag.
Jag anser det vore högst olyckligt, om K.
M. genom stadganden i denna lag skulle förhindras alt stadfästa bolagsreglor för aktiebolag, som bildat sig till bedrifvande af ångbålsfärt, hvilket fordrar ganska stora kapital; och jag tror det vore vådligt att, genom godkännande af denna Iag-§, motverka någonting så nyttigt som att aktiebolag bildade sig för större skeppsfarts bedrifvande, hvarföre jag fortfarande anhåller om återremiss.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af den förev:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall lill densamma och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilka propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter propos. på bifall till §:n förnyades saint jemväl besvarades med många ja och nej i blandning; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller 12:te §:n i särskilda Utsk:ts förslag till sjölag, röstar Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. §:n.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Gr. Sparre:
På de skäl, som finnas anförda i motiverna till K. M:s Propos., anser jag stadgandet för rederi att välja en hufvndredare vara olämpligt.
Det synes mig icke behöfiigt att anföra vidare skäl lör denna åsigt, än att ett sådant stadgande, så vidt jag känner, icke finnes i något annat lands sjölag.
I allmänhet torde det vara rättast att låta rederierne sköta sådant på egen hand och som de vilja.
Om nu redarne icke den det ej vill, röstar Ja — 14.
Nej — 21. §13. »
Den 16 September e. m. 317 vöre flere än 2 och skulle vilja dela fartygets skötande sins emellan, hvarföre skulle de icke la det?
I sjölag mer än i andra lagar böra de olika ländernas stadganden vara öfverensstämmande så mycket som möjligt med hvarandra, och då detta stadgande icke behöfves i andra länder, så tyckes det vara troligt, att det äfven kan undvaras i Sverige.
Hufvudsaken är emellertid, att man så mycket möjligt är bör låta personer sköta sina angelägenheter som de vilja, och derföre anhåller jag om återremiss af §:n, på det K. M:s Propos. må kunna tagas i nogare öfvervägande.
Fördelen af att, då fartyg tillhör flere personer, en hufvudredare finnes, till hvilken man eger att ensamt vända sig i, icderiet rörande, angelägenheter, lärer väl icke kunna bestridas.
Deremot kan jag icke finna någon olägenhet vara förenad med en förpligtelse för de särskilda medredarne att utse en hufvudredare.
En sådan skyldighet är ock redan förutsatt i lv.
Förordmn af den 1 Mars 1841, ang:de Svenska till utrikes orter gående fartygs pass- och nationalitets-handlingar.
Om en hufvudredare icke funnes, inser jag ej heller huru man skulle kunna på ett nöjaktigt sätt bestämma om fullgörandet af de många åligganden, som, enligt samma Förordn., tillhöra hufvudredaren å rederiets vägnar, såsom exempel hvarpå må åberopas skyldigheten att aflägga redare-ed m. fl. åligganden.
Såsom skäl lör det gjorda förslaget, att låta utnämnandet af en hufvudredare bero på rederiets godtfinnande, har här åberopats förhållandet i främmande länder.
Jag känner ej de omständigheter, sorn göra det möjligt att i andra länder undvara en hufvudredare; men att saknaden deraf bär i landet, der fartvgslotter vanligen äro på ett stort antal personer fördelade, skulle vara ganska menlig, är otvifvelaktig!; och af erfarenhet från det embetsverk, jag tillhör, hvaruti ständiga indrifningar från rederierna af ersättning för godtejorda konsulsförskott förekomma, kan jag bedömma med hvilka oöfvervinnerliga svårigheter detta bestyr skulle vara föenadt, derest icke en hufvudredare funnes för de fartyg, sorn egas af flere personer.
Då för öfrigt såväl det år 1835, som det år 1847, afgifna förslag till ny sjölag innehålla bestämmelse om att utseendet af en hufvudredare för fartyg, tillhörande flere personer, skall vara obligatoriskt, hemställer jag att nu förev.de § måtte erhålla den i sådan syftning af Ulsk:t föreslagna redaktion.
Hufvudsakligen på de skäl, som innehållas i motiveringen till K. M:s Propos., har jag inom Utsk:t påyrkat att K. M:s Propos. i denna punkt skulle antagas; men då likväl Utsk:ts majoritet icke funnit skäl att antaga densamma, bär jag icke velat sätta mig deremot, och detta så mycket mindre, som fördelar och olägenheter kunna andragas för båda åsigterna.
Likvist måste man erkänna, att det hörer till bolags natur att hafva en styresman. 318 Den 16 September e. m. Hvad Gr.
Sparre anmärkt, att det vore olämpligt och, snart sagdt, ett våld att genom ett dylikt lagbud hindra personer sköta sina angelägenheter som de sjelfva önska, vill jag icke bestrida, men detta inlrädar endast, då det icke rörer 3:dje mans rätt, ty rörer det 3:dje mans rätt, måste lagstiftningen träda emellan.
Nu måste man väl medgifva, att det mången gång kan vara af högsta nytta att en hufvudredare är utsedd, till hvilken man kan vända sig, och derföre är det också som bolag i allmänhet äro ålagde att tillsätta en styrelse.