Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s makt och myndighet, men det oförstärkta deremot endast med R.
St:s komilerades rätt.
Gr:n har framställt den fråga, huru det skulle vara en möjlighet att åstadkomma en votering i förstärkt Utsk., då alla fyra Stånden sagt att ärendet bord^. förfalla.
Grundlagen lemnar likväl en tillräcklig maktfullkomlighet åt Const.Ulsk., nemi. det oförslärkta, så att detta Ulsk:s förslag skall ställas tillsammans med de serskilda tankarne öfver detsamma, men Ståndens gemensamma tankar utgöra icke ett beslut, utan det är Const.Utsk:s, som derjemte skall tagas i beräkning.
Således om alla fyra Stånden förklara att en fråga kan eller bör förfalla, så tillkommer Const.- Ulsk., enligt min åsigt, att i den ena voter:spropos. ställa Utsk:s förslag, och Ståndens gemensamma tankar i den andra.
Denna Den 2 Oktober.
541 rättighet tillägger grundlagen det oförstärkta Const.Utsk., men icke alt qväfva hvarken ett, två eller tre Stånds gemensamma tankar.
Jag ber om ursägl att jag ännu en gång pröfvar R. o. Ad:s tålamod i denna fråga.
Men jag tror att den siste värde talaren begått ett misstag i fråga om 56 § Reg.F., den innehåller nemi.: ”Göras åter i RiksStms plena emot Utsk:s yttrande anmärkmr, blifve de, hvilka hvarje RiksStånd serskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Const.Utsk. hänvisade.
Utsk. åligge då alt samtlige RiksStms tankar lill ett helt utlåt, i möjligaste målto sammanjemka, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtlige RiksStms behandlande anmäla.
Förena sig derefter samtliga RiksSlm om ett enahanda utlåt., hvile det till slutligt antagande eller förkastande på tid och sätt, som ofvan föreskrifna äro.
Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga från de öfrigas och samma Ständ sig icke efter de öfriga fogar, varde Const.Utsk.” etc.
Det är således tydligt, att i förstärkt Const.Utsk. kan icke något annat komma under omröstning än hvad ett eller flere
Stånd godkändt, men har icke något Stånd godkändt Utsk:s förslag, kan det icke heller komma till förstärkt Ulsk:s pröfning, hvarföre jag tror mig icke hafva haft så orätt, som siste talaren förmenat, då jag framställde svårigheterna af den sammanjemkning i denna fråga, som Hr von Hohenhausen yrkat.
Då jag förra gången yttrade mig, talade jag om praxis, som gjort sig gällande.
Då jag sista gången hade ordet, yttrade jag mig i anledn. af Gr.
Lagerbjelkes egen åsigt, som stödjer sig på den 81 och icke på den 56 § Reg.F. Jag påstår, att om Utsk. anser sig äga den maktfullkomlighet som 81 §, då den ej sammanställes med 56 §, kan anses medgifva, skall, enligt dessa lagrum, Utsk. slutligen blifva nödsakadt alt inse nödvändigheten af den votering, hvarom jag haft äran nyligen nämna, men jag tror likväl icke att Utsk. äger en sådan maktfullkomlighet.
De formella svårigheter, hvaruti vi nu befinna oss, härleda sig derifrån att Utsk. underlåtit att sammanjemka Ståndens olika beslut.
Utsk. har endast förklarat, alt det Stånd, som yttrat en gemensam lanke, icke hade rätt att en sådan framställa.
Det torde sålunda vara bäst, att, såsom jag förut yrkat, R. o. Ad. vidblifver sitt beslut och öfverlemnar åt Utsk:s skarpsinnighet att finna utväg till att reda sig ur den förlägenhet, hvaruti det, genom att icke följa grundlagens bud, försatt såväl sig sjelft, som andra.
Hr von Hohenhausen.
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, att om han rätt uppfattat Hr von Hartmansdorffs sista framställning, Hr von Hartmansdorff hemställt att R. o.
Ad. måtte, med vidhlifvande af sitt, i anledning af mern.
N:o 34, fattade beslut, lägga förevande mern.
N:o 35 till handlingarne.
542 Den 2 Oktober.
Jag skall icke uppehålla Ståndet med min åsigt, då måhända alla andra ledamöter hysa en deremot stridaode mening, men jag får förklara, att jag tror det icke vara förenligt med grundlagen att betänk, lägges till handlingarne.
Jag vill icke skilja mig från Hr von Hohenhausen och har icke påyrkat att betänk, lägges lill handlingarne, utan endast alt Ståndet måtte vidblifva sitt beslut.
Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att vidblifva sitt, i anledn. af Const.Utsk:s mern.
N:o 34, fattade beslut.
Föredrogs och bifölls Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Ulsk:s d. 30 sisth September på bordet lagda betänk.
N:o 62, i anledn. af väckte motioner om förändrad beräkning af utmälningsumgälder.
Upplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfriga Stånden, nemligen från PresteSt. af den 18,21,22,23, 25, 26 och 27, från BorgareSt. af den 22, 23, 25 26, 27 och 30, sann från BondeSt. af den 21, 22, 23, 25 och 27 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j till 1 e. m.
Tisdagen den 3 Oktober 1848.
Justerades 5 prot.utdr. för gårdagen samt pleni-prot:n för d. 26 sistlidne Juli f. och e. m.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 30 sisth September och d. 2 dennes på bordet lagda mern.
N:o 329, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut rörande de uti mern.
N:o 319 föreslagna voler:s-propos:r.
Efter uppläsning af Utsk:s i afseende på voter:s-propos:ne N:ris 2 och 9 afgifna förslag, anmälde sig och yttrade Gr.
Jag anhåller vördsamt att serskild propos. måtte framställas på de nu upplåsta voter:s-propos:ne. Den 3 Oktober. 543 Flr von Hartmansdorff, Aug.:
Som denna fråga rörer sakens behandlingssätt, så lärer det vara nödigt att om detta tala något omständligare, än i annat fall varit befintligt. R. o. Ad. erinrar sig nogsamt, ali sedan betänk.
N:o 242 behandlats, inkom StatsUlsk. med sitt betänk.
Deruti inbjöd Utsk. R. o. Ad. samt PresteSt. att med Rorgare- och BondeSlm instämma uti deras, med StatsUtsk:s förslag, enliga beslut.
Denna inbjudning antogs af PresteSt. i 3:ne serskilda punkter, men af R. o. Ad. uti ingen punkt.
Dermed var inbjudnings- eller sammanjemkningsfrågan i sak tilländabragt.
Den kan följaktligen icke vidare återupptagas af Utsk., ty saken är en gång afgjord, oell då sammanjemkning är afslagen, må man icke förnya förslagen derom, emedan derpå icke skulle blifva någon ända om Utsk. dermed oupphörligt fortfore.
Man får dessutom icke upprifva ett beslut, som redan är definitivt faltadt.
Nu återstod alltså blotta form-frågan och Utsk. uppgjorde voler:s-propos:r.
Dessa antogos i intet hänseende af PresteSt., men i 2:ne afseenden utaf R. o. Ad., och öfver dessa voter:s-propos:r är redan voteradt.
Dermed var saken fullständigt och slutligen behandlad.
StatsUtsk. hade således, när saken var tilländabragt, bordt inkomma med förslag till statsreglering, och i första hand med förslag till beräkning af de indelta räntor, hvilkas värdering hade, i afvaktan på skatteförenklingens slutliga behandling, blifvit uppskjuten.
Detta gjorde likväl icke StatsUtsk., utan det syntes vilja att saken icke skulle blifva slut, utan söka sig en anledning alt med henne återkomma.
För att göra delta möjligt, så vidtog Utsk. den utvägen att anse R. o.
Ad. samt PresteSt:s ogillande af åtskilliga voter:s-propos:r för att vara en återremiss.
Det ansåg följaktligen saken icke vara afgjord, utan ännu stå öppen för Utsk.
Men alldenstund ingen återremiss var gjord, hvarken ifrån PresteSt. eller från R. o. Ad., så kunde Utsk. icke anföra några skäl till frågans ytterligare behandling hvarken från det ena Ståndet eller det andra.
Men då hittade Utsk. på den utvägen att förmoda det Stånden hade haft vissa skäl, och säger så här — — — ”anser sig Utsk. under förmodan, att en befarad rubbning af presterskapets privilegier utgjort det väsendtligasle hinder emot godkännandet hos R. o. Ad. samt PresteSt. af vissa utaf de föreslagna voter:spropos:ne etc.” Utsk. synes således hafva haft någon förmodan derom, att det äfven fanns andra hinder än det väsendlligaste.
Emellertid upptog det endast detta hinder.
Det är klart, att när man får förmoda, så kan man sträcka sin förmodan till så många eller till så få skäl, som man behagar. R. o. Ad. torde erinra sig, alt skälen för detta Stånd lill att ogilla voter:s-propos., voro väsendtligen 3:ne, nemi.: dels att de angingo PresteSt:s privilegier, hvarom icke fick voteras enl. 114 § Reg.F., dels att de innefattade lagfrågor angående drätseln, om hvilka icke får voteras enl. 85 § i Riksd.ordn., och dels att de innefattade opröfvade delar af Utsk:s betänk., ty hvarken R. o. Ad. eller PresteSt. hade ingått i pröfning af sådana verkställighetsåtgärder, som föreföllo derigenom, att sjelfva lagstiftningsfrågan blifvit afslagen.
Of - 544 Den 3 Oktober*. ver deni fick man icke votera efter som det var stridande mot 73 § Riksd.ordn., som säger att det är beslut, som skola sammanjemkas, och om de icke kunna sammanjemkas, så skall öfver dem voteras, men som något sådant beslut här icke fans, så kun* de icke eller derom voteras.
Då upptog StatsUisk. dessa frågor genom inbjudning, hvarigenom Ulsk. synes hafva åsyftat all skilja PresteSt. från R. o. Ad. och sålunda möjligen få 3 Stånds beslut att voteras skulle, samt följaktligen få komma derhän med de frågor, sorn icke stodo under skydd af PresleStrs privilegier, d. v. s. öfver de delar af indelningsverket, som rörde indelta arméen och civila indelningshafvare.
Nu frågas: hvad rätt har Ulsk. alt, då saken är afgjord, göra en inbjudning i afseende pä sjelfva /orw-frågan?
Ulsk. egde, efter mitt förmenande, ingen rätt dertill. 1 sak kunde Ulsk. och äger hvarje Ulsk. alt göra inbjudningar, derföre att i sak är hvarje RiksSlånd oförhindrad!, så vidt nemi. deras befogenhet sträcker sig, att säga hvilketdera de behaga, antingen det ena eller det andra; men i formfrågan eller i afseende på sjelfva behandlingssättet, der beror det icke på något RiksSlånd att göra såsom det behagar, utan hvarje RiksSlånd skall i behandlingssättet fullfölja ärendet i den ordning grundlagen föreskrifver, och får icke i något fall skänka efter eller lägga till någonting af hvad grundlagen stadgar, eller göra såsom det behagar.
För att nu hjelpa sig ifrån den svårigheten, åberopar StatsUtsk. 73 § Riksd.ordn.
Men denna § angår sammanjemkning i sak, och delta ser man ganska tydligt, när man läser 75 §, som åberopar eller hänvisar till den 73.
Der står nemi.: ”skulle 2 Stånd stadna mot 2, förfaller frågan och för bl i fve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas.
Ar återigen frågan af sådan beskaffenhet att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”.
Hvarföre kunde nu icke denna fråga förfalla?
Jo, säger StatsUtsk.
, derföre att hon angår statsreglering.
Men om hon angar statsregleringen, så hörer hon icke under den föreskrift i 75 §, som här omförmäles, ty då skulle hon behandlas efter 69 § Reg.F., hvilken utgör ett undantag ifrån denna 75 § och serskildt föreskrifves huru statsregleringsfrågor skola handläggas.
Men hvarföre har nu StatsUtsk., som förut åberopat 69 § Reg.F., nu i stället sökt att få ett stöd i 73 § Riksd.Ordn.?
Ulan tvifvel derföre att saken var efter 69 § Reg.F. utagerad.
Utsk. hade kommit lill ända dermed och kunde icke vidare hjelpa sig fram med 69 § Reg.F. Då vänder sig Utsk. lill den 73 § i Riksd.ordn.
Ar nu den 73 § tillämplig på denna fråga? §:n lyder som följer: ”stadna RiksSt:n i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller lill vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje
Stånds beslut genom prot.uldr. remitteras lill det Utsk., som med målet befattning haft, hvilket åligger, att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma lill R.
St:s plena, som öfver den yppade frågan sedermera - Den 3 Oktober. 545 mera definitivt besluta.
Skulle detta försök lill jemkning fruktlöst aflöpa, utväljer R.
St. i sina serskilda plena genom allmän omröstning, till en nämnd att förstärka det Utsk. lill hvars handläggning målet hört, så att ledamöterne blifva 30 af hvarje
Stånd, hvilka samfäldt röste såsom 53 § föreskrifver öfver den tvistiga frågan, och åge att densamma med R.
St:s rätt afgöra”.
Denna fråga angår sådana ämnen, som icke höra till statsregleringen, ty de hafva sin egen §.
Den rörer ämnen, som äro af den beskaffenhet, att de icke kunna förfalla.
Hvilka äro sådana?
Jo, de äro naturligtvis sådana, der antingen 3 Stånd eller alla 4 Stånden äro ense derom att någon förändring skall äga rum i något stadgande, men skilja sig ät i afseende pä sältet och vilkoren för denna förändring.
Då finnes icke någon annan utväg än alt Utsk. först inbjuder RiksStin att förena sig.
Sker icke denna förening, så uppgör man voter:spropos. och sedan röstar man i förstärkt Utsk. deröfver.
Då kan det hända alt man ibland har fyra serskilda meningar att välja emellan, och emellan dessa meningar skall röstas.
Det är sålunda först fråga om sammanjemkning i sali, och när den icke lyckas, uppställer man voter:s-propos. och bringar saken till enhet genom omröstning.
Det är sålunda klart, mine Hrr, att sammanjemknings-försöket skall göras förr än det definitiva beslutet är faltadt och icke efteråt.
Nu är förhållandet alt det definitiva beslutet i afseende på skatteförenklingsfrågan redan är fattadt, och likväl kommer Utsk. derefter med förslag till sammanjemkning.
Det kommer sig deraf att Utsk. velat jemka i en formfråga, hvilket är olillåtligt.
Tvisten är nu den: skall öfver skatteförenklingsfrågan röstas i förstärkt StalsUtsk. eller icke?
Stånd hafva sagt ja och gillat voter-.sproposine, tvänne andra Stånd hafva sagt nej och ogillat dem.
Nu vill StatsUtsk. alt man skall jemka i den frågan huruvida röstas skall eller icke.
Låtom oss antaga att Utsk. hade rätt att framkomma med jemkningsförsök i denna fråga.
Jo den, alt om PresteSt. och R. o. Ad. förblifva vid sitt ogillande af voter:s-propos:ne och följaktligen icke anse sig kunna rösta i förstärkt StatsUtsk., så skulle, enligt sednare delen i denna §, om detta försök lill jemkning fruktlöst aflöper, R.
St. utvälja: ”i sina serskilda plena genom allmän omröstning, till en nämnd, att förstärka det Utsk., till hvars handläggning målet hör, så att ledamöterne blifva 30 af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 § föreskrifver, öfver den tvistiga frågan, och äga alt densamma med R.
Ofver hvilken tvistig fråga är det nu, som nämnden eller det förstärkta StatsUtsk. skall rösta?
Jo, det är öfver den huruvida man skall rösta eller icke.
Således kommer StatsUtsk. till den meningen att man skall rösta om voteras skall eller ej.
Nu är likväl detta förbjudet i 53 § Riksd.ordn., der det heter: ”begäres af en eller (lere votering, och han eller de ej vilja derifrån afstå, då skall voter:s-propos. jemte tydlig kontrapropos. genast författas, justeras och anslås, samt vo9 H. 35 546
Den 3 Oktober. teringen straxt derefter försiggå, och må propos. ej göras, om det voteras skall ej eller votering derom tillåtas”.
Jag hör min granne bakom mig säga, att detta angår voteringar inom Stånden; men det är klart, att om man icke får vo tera om voteringar inom RiksStm, sä får det icke eller ske i Ulsk., ty det vore en orimlighet.
Följden deraf skulle blifva att man i flere generationer skulle kunna ställa upp den voter:spropos:n, om voteras skall.
Det är sålunda, såsom jag hoppas, ådagalagdt att StatsUtsk. alldeles formvidrigl förfarit.
Men om man likväl skulle vilja antaga att Ulsk. hade haft skäl att göra sin inbjudning, huru har Ulsk. dervid förhållit sig?
Det finnas tvä serskilda afdelningar i denna inbjudning.
Den ena angår de fyra votensproposme i hvilka PresteSl:s privilegier ansägos komma i fråga, den andra afdelningen rörer alla öfriga voter:s-propos:r, der PresleSt:s privilegier icke komma i fråga.
Rörande den första afdelningen, säger Utsk.: ”i sammanhang härmed har Utsk. skolat hos Borgare- och BondeSt:n hemställa, det bemälde RiksSlånd, som godkändt votens-proposme N:ris 2, 9, 10 och 12 i deras förra lydelse, måtte bifalla de af Ulsk. i afseende på dessa propostrs innehåll nu tillstyrkta förändringar”.
Således har StatsUtsk. inbjudit endast Borgare- och BondeStm att bifalla förändringarne uti de fyra första proposme, men det har icke inbjudit R. o. Ad. och PresteSt. att deltaga i dessa förändringar.
Om än nyss upplästa hemställan antages af Borgare- och BondeStm, så förblifva de likväl alldeles oförändrade af R. o. Ad. samt PresteSt., som ingen inbjudning fått.
Om dem kan således icke voteras, eller är det Utsk:s mening att inkomma med ett nytt betänk., i fall denna inbjudning antages af Borgare- och BondeStm och få ytterligare tidsutdrägt medelst en sednare hemställan till R. o. Ad. samt PresteSt. att antaga de fyra votens-proposme.
Troligare är det ett förbiseende, som kanske har sin grund deruti att Utsk. velat åt sin framställning gifva en skenbar oväld och motsvarighet, så till förståendes, att eftersom PresteSt. och R. o. Ad. ensamma inbjudas att antaga votens-proposme, som höra lill den sednare afdelningen, så skola Borgare- och BondeStm ensamma inbjudas att antaga de propos:r, som höra lill den förra afdelningen.
Skulle R. o. Ad. samt PresteSt. varit inbjudna att förändra sina beslut i begge fallen, men Borgare- och BondeStm blott i ett fall, så skulle man kunna anse den fullkomliga jemlikhet, som StatsUtsk. ville iakttaga, icke hafva blifvit behörigen iakttagen.
Emellertid lärer R. o. Ad. finna på hvilket felaktigt sätt Utsk. äfven i verkställigheten förhållit sig.
Hvad angår den sednare afdelningen, efter jag kommit att tala derom, sä torde Ståndet tillåta att jag blott säger ett par ord derom.
Vid den har Utsk. icke föreslagit någon förändring i proposmes lydelse, men likväl inbjudit tvänne Stånd att godkänna dem.
Om StatsUtsk. kan, utan att förändring sättes i fråga, likväl anmoda Stånden att antaga samma propostr, sedan de en gång blifvit ogillade, så är det ju ingenting som förhindrar samma Utsk. att oupphörligt förnya samma hemställan ända lill år 1850, hvar - Den 3 Oktober. 547 igenom riksdagen skulle kunna lika länge utlänjas. R. o. Ad. torde således finna att detta betänk, är i allo formvidrigt, hvadan jag anhåller att R. o. Ad. måtte lägga det till handlingarne.
Deu förre talaren har ansett StatsUlsk. hafva handlat otillbörligt uti det nu inkomna jemkningsförslaget, derföre att han ansett de jemkningar hvarom 73. § Riksd.ordn. talar, endast röra sådana frågor, som angå sak och icke andra frågor, och han har, såsom ytterligare stöd derför, anfört slutmeningen af 75 § Riksd.ordn., angående frågors förfallande.
Jag anhåller då att få uppläsa början af 73 § och slutet af den 75:te, för att för R. o. Ad. styrka alt StatsUtsk. icke har saknat anledning för sin tydning af grundlagens hud.
Början af 73 § lyder, som följer: ”stadna RiksStm i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller lill vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje Stånds beslut, genom prot.utdr., remitteras till det Utsk., som med målet befattning haft, hvilket åligge att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till RiksSlms plena, som öfver den yppade frågan sedermera definitivt beslute”.
Slutet af 75 § lyder sålunda: ”är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”.
Hvad är nu frågan, mine Hrr?
Frågan är icke mer angående slatsregleringen i sak, ty denna sak är definitivt afgjord, frågan rörer nu StatsUtsk:s förslag till voter:s-propos:r.
I afseende på dem hade RiksStm stadnat i olika beslut.
Var detta en fråga eller var det icke en fråga?
StatsUtsk. anser att del har varit en fråga, och har trott sig, till följd deraf, höra försöka en jemkning i delta fall.
Jag vill icke här åberopa att det haft en praxis för sig i detta hänseende, ty delta har förut egt rum äfven vid denna riksdag, ehuru det vid föregående tillfällen har varit vanligt att Utsk. icke gjort någon jemkning, utan blott en inbjudning till de 2:ne Stånd, som afslagit propos:ne, att, det oaktadt, bifalla dem.
Här har Utsk. försökt en jemkning derigenom, att Utsk. yttrat den förmodan alt PresteShs privilegier hade utgjort ett hufvudsakligt hinder för godkännande af propos:ne.
Denna förmodan angående anledningen till de förkastelse!', som inom tvänne
Stånd egt rum, har af den siste värde talaren blifvit ogillad, i det han förklarat att Utsk. icke haft skäl dertill.
Det var likväl ett ganska billigt skäl derutinnan att det lillkännagafs genom Utsk:s egne ledamöter af de Stånd, der en vägran af propos. ägt rum ; att detta hade skett på grund deraf, att det skulle hafva gjort ingrepp i PresteSt:s privilegier, hvarföre Talmannen förklarat att han ansåg sig af grundlagens klara ordalag föranledd att utöfva sin i 55 § förbehållna rättighet att vägra propos.
Ifrån ett annat
Stånd innehöllo motiverna, i afseende på de här §§, det skäl, att det var på grund af en sådan anledning, som Ståndet afslog propos:ne.
Det är visst sant, att inom detta Stånd, äfvensom troligen inom PresteSt., också andra skäl varit frambragta af de talare, som ta 35* - 548
Den 3 Oktober. lat emot proposm, men dessa skäl lingö icke något officiell godkännande af Ståndet.
Ståndets beslut innehåller endast och allenast afslag på de framställda voter:s-propos:ne.
Det innehåller ingalunda ett afslag på alla slags voler:spropos:r, och när en jemkning kan komma i fråga såsom här skedt, så måste väl erkännas alt en ganska stor skillnad linnes emellan de voler:spropos:r hvilka blifvit helt enkelt förkastade och dem, i afseende på hvilka Talmannen hade trott sig böra neka propos. till antagande, till följd af deras grundlagsenliga pligt, ehuru de ansett sig kunna framställa de förra proposme.
Det är denna skillnad, som Ulsk. sökt att tillkännagifva, och det är den, som gifvit anledning att tillstyrka den jemkning emellan de skiljaktiga besluten, de Stånd, som antagit samtliga proposme, och som således å deras sida, lika med deras Talmän, ansett proposme vara grundlagsenligen medgifna alt de beslut, i hvilka de andra Ståndens Talmän icke ansett sig kunna framställa propos., emedan de voro grundlagsstridiga, finge förfalla, emot alt de andra begge Stånden medgåfvo att man på vanligt sätt, i förstärkt Utsk., finge afgöra öfver de andra frågorna.
Ganska rigtigt har Hr von Hartmansdorff fästat uppmärksamhet på en felaktighet af ordalydelsen i Ulsk:s inbjudning, då den inskränker inbjudningen till de (vänne
Stånd, som afslagit alla voter:spropos:ne endast till de punkter, som icke blifvit förändrade i öfverensstämmelse med den af Talmannen vägrade proposm.
Detta år likväl, såsom en hvar torde finna, en lapsus calami, lill följd af den skyndsamhet, som så allmänligen påyrkas, men hvarigenom man långt ifrån att vinna, tvärtom vanligen förlorar tid, den skyndsamhet hvarmed expedition mäste forlskyndas, så att den, i samma ögonblick redaktionen var färdig, upplästes till justering och antogs, hvarvid det lätteligen kunde undgå de närvarande ledamöterna, likasom det också verkligen undgått deras uppmärksamhet, att ett sådant fel insmugit sig.
Att detta likväl icke kan betraktas annorlunda än såsom ett tryckfel, det torde Ståndet benäget finna.
Vidare anhåller jag att få yttra, att Hr von Hartmansdorff har ansett det vara för att hindra slutet på delta ärende, som Utsk. afgifvit detta betänk.
Det är alldeles motsatsen af det motiv, som har legat lill grund för Utsk:s hemställan och som gjort alt den ledamot, som nu talar, har ansett sig böra understödja förslaget, ehuru han ansåg det försök till grundlagens tydning, som deraf kunde uppkomma, icke öfverensstämma med sina åsigler.
Han ansåg, att när den enskilde mannens mening stod emellan RiksStms och grundlagens bud, den enskilde mannens åsigt icke kunde komma i fråga, utan endast den tanka, som var offentligen uttryckt af de personer hvilka af K.
M. voro satta att vaka öfver lagarnes helgd och iagttagande af RiksStm.
Det var derföre som han ansåg, med frånträdande af sin enskilda mening i della fall, alt icke någon annan medlingspropos. skulle komma i fråga, än den, som emellan Stånden ställde denna grnndlagsbevakarcns uttalade åsigt; men han ansåg sig icke tillständigt, Den 3 Oktober.
549 ansåg icke sin pligt tillåta alt lemna obegagnailt tiel tillfälle som erbjöd sig, att, utan grundlagens förnärmande, bringa saken till slut; ty det kan icke bestridas, att örn iva Stånd stå emot två, som förklara hvardera sin mening böra vara den gällande, då den ena meningen anser frågan hafva förfallit, men den andra deremot att den icke förfallit, det kan icke bestridas, säger jag, alt om jemkning kunde lillvägabringas, så vore det snarare att påskynda slutet af frågan än att aflägsna detsamma.