Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. ang:de brännvinsskatten, yttrat, att den innebure en ”contradictio n.” Sådant har jag ej sagt, men väl, att den innehölle ett amendement, som ej, utan begående af en olaglighet, kunde göras.
Vidare hav Frih.
Boye yttrat, att en åtcrremiss af detta betänk, tjeuade till intet; jag deremot anser den nödvändig, om man ej vill erkänna, att Utsk:s beräkn. i alla punkter varit riktig, och om än Utsk. icke frångår sitt första betänk., kan dock R. o. Ad,, när detsamma återkommer, då, men ej förr, annorlunda besluta.
Men jag hoppas, att Utsk., om betänk, återremitteras, skall andia det, och derföre är det naturligt, att jag finner återremiss vara af nöden.
Gr. v. Fersen, som erkänt möjligheten af brist för innevar. år i statsintraderna, har dock trott, alt den lätteligen kunde fyllas, om Riksg.cont. slapp inbetala räntan på sin skuld till Banken.
Detta är en supposition, som möjligen kunde komma att besannas, i fall fråga derom väcktes; men innan ett sådant beslut blifvit fattadt, är det i sanning problematiskt att gissa sig till framgången af en sådan utväg.
Jag öfverlemna!’ likväl besvarandet af denna fråga till dem, som närmare känna Bankens förhållanden och tillika ifra för beståndet af fattade beslut, samt fortfar att yrka återremiss.
Det nu föredragna betänk. synes tomi. ovedersägligt bevisa, huru oformligt det är, att Stats- och Bevillu.Utsktn ej arbeta gemensamt; ty i sådant fall skulle den anomali icke inträffat, att den nya tillökade statsrégleringen tagit sin början med detta år, mer; att de ökade inkomsterna vidtaga först det nästkommande.
Men ehuru jag finner den vigtiga omständighet af Utsk, förbisedd, att man bestämt utgifterna för ett föregående år att betäckas med inkomsterna för ett efterföljande, och ehuru jag icke af Gr, v. Fersens beräkn, blifvit öfvertygad derom, att ingen statsbrist för innevar, år skäll uppkomma, tvekar jag dock att tillstyrka återremiss, emedan jag befarar, att betänk, skall i samma ofullständiga skick, Jiyari det nu befinpes, återkomma, och emedan jag* lifligen Den 6 April f. m. 29 önskar, att Ständerna måtte gå Konungens önskningar till mötes att snart få slut på riksdagen.
Jag instämmer således i begäran om bifall till betänk., ehuru jag måste förklara, alt mot få betänktn så väl grundade anmärknlr blifvit framställda, som mot detta.
I afseende å den anmärkta lidsutdrägten af tulltaxans öfverlemnande till Regeringen, linner jag ej, att Gr. v. Fersen derför föreburit några giltiga ursägter.
Hr Gr. liar medgifvit, att en tid af i år och 12 dagar till detta arbete åtgått, och sökt ursägten för denna långsamhet i jemnförelsen af arbetsdriften hos 1823 samt 1828 och 1829 årens riksdagars Bevilln.Utsk.
Men örn än jemnförelsen skulle vara grundad, så vidt den rörer sista riksdag, är den det åtminstone ej, då man går tillbaka till 1823.
Man finner nemi dervid, att dåvar.
Bevilln.Utsk. ba^ de förtjensten af ett helt nytt tullbevillnlssystem , hvaraf landet sett de mest tillfredsställande resultater, då deremot i834 och 1835 årens Bevilln.Utsk., snart sagdt, icke haft annat att göra än att afskrifva, hvad andra auctoriteter redan utarbetat.
Utsk:s Hr Ordförande synes således icke hafva bort påminna om 1823 års Bevilln.Utsk. Hvad i öf-r ligt i allmänhet beträffar den korta tidrymden af 1 år och 12 dagar, som ansetts erforderlig för ett arbete af denna beskaffenhet, så skulle jag tro, att, om, i hvilken-annan representantkammare som helst, någon ifrågasatt att derpå använda ens 2 månader, hvar och en skulle anse sådant förråda en fullkomlig obekantskap med både ämnet och arbetet.
Jag upprepar altså min förundran deröfver, att Utsk, ej redan i höstas hade tulltaxan färdig, så att den kunnat antagas till efterrättelse med detta års början.
Till en början vill jag upptaga Hr Hjärnes framställning, att genom minskning i beräkn. å brännvinet och tullbevilln. en förlust för innevar. år skulle uppkomma af minst 600,000 r:dr.
Jag vill då fästa Hr Hjärnes uppmärksamhet derpå, att i calculen för Riksg.- cont:s behof qvarstå i,20o,pqo.r:dr, och att, då amortissemeqt härå beräknas, men detta ej utgår, förrän lånet blifvit upplaget, man under tiden för den förmodade bristen kan buna flera tillgångar.
I afseende åter på hvad Hr Dalman yttrat, instämmer jag fullkomligen deri, att under andra former en sak, sådan sorn depna, kunnat afgöras på två månader; men med våra former hemställer jag, om det är möjligt att få frågan utarbetad på 2 månader, då man på afdelnlr inom Utsk. nödgats genomgå hvarje artikel, innan den kunnat förekomma i TJtsk:s plenum.
Att denna riksdags Bevilln.Utsk. ej kan likr, nas vid 1823 års, medgifver jag visserligen; men deri voro dessa båda Utsk. lika, att bevilln.förordn. äfvep t8a3 upptog 9 månader af Bevilln Utsk:s tid, För öfrigt vill jagina galu,nda fortsätta med dylika jenmförelser, såsom ic^e hö^ 3 o
Den 6 April f. m. rande till ämnet; men jag har ansett mig skyldig framlägga en tableau öfver förhållandet.
Deraf visar sig hland annat, att vid 1818 års riksdag åtgingo 6 månader, innan förslaget till den underd. skrifvelsen med öfverlemnande af tulltaxan från Exped.Utsk. afgick.
Jag klandrar ej ett sådant dröjsmål, men har velat till prot. förklara, att orsaken till det dröjsmål med afgörandet af denna fråga, hvilket man klandrar, ligger i våra former och ej hos de enskilda representanterna.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om It. o.
Ad. ansåg de vid Bevilln Utsk:s betänk.
N:o 56 gjorda anmärkn.T hindra dess antagande samt betänk, således böra återremitteras.
Jtopades starka nej, blandade med ett eller annat ja.
H. Ex. framställde derefter propos. till bifall af Bevilln.- Utsk:s betänk.
Ropades starka ja, blandade med några nej.
Jag vill ej besvära R. o. Ad. med en votering, sorn sannolikt ej skulle lyckas mig att vinna, då jag ensam stridt för min mening; men jag anser mig böra i prot. nedlägga min reservation, byggd på öfvertygelsen, att inkomsterna blifvit för högt beräknade, och att jag till följd deraf befarar, att Riksg.cont. intill nästa riksdag skall åsamka sig en ökad skuld af 6 ä 800,000 r:dr b:co.
Det är detta, jag velat förekomma genom utgifternas reglerande i förhållande till inkomsterna.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade till Bevilln.Utsk. remittera den af Gr. v.
Fersen under loppet af nyss slutade diseussion väckta motion.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tjllkännagaf, att Frih. Stjerneld, Algernon, Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., samt Gr. v.
Platen, Baltzar Julius Ernst, i anseende till förestående bortresa, alsagt sig sina platser, den första i StatsUtsk., den andra i BaneoUtsk. samt den tredje i Oecon.Utsk., och hemställde II.
Ex., då de tvenne första möjligen innan riksdagens slut torde återkomma, om R. o. Ad. behagade tillåta dem att, oaktadt deras afsägelser, bibehålla sin riksdagsmannarätt.
Bifölls. II.
Ex. anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen ersätta de sålunda i Utsk:n uppkomna ledigheter.
Landtm, tillkännagaf, att plenum skulle kl. 6 på eftermiddagen komma att fortsättas.
Den 6 Apri 1 f. m.
Ånyo föredrogs BeviIln.Utsk:s d. 3o sistl.
N:o 5y med förslag lill i och 2 art:na af bevilln.förordn.
I 4;de § har Utsk. föreslagit såsom tillökning, hvarför bevilln. skulle erläggas, jemväl hushyror och inquarteringspenningar, att beräknas lika med extra arfvoden, tractamenten för tillfälliga förrättningar etc. under titel extraordinarie inkomst.
Jag har ej något deremot, endast denna utgift kommer att lika drabba alla löntagare, som åtnjuta sådana förmåner.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten vid orden: hushyror och inquarteringspenningar.
De betyda detsamma; men man föranlätes tro, att Utsk. ej dervid fästat enahanda betydelse, och tvifvel kan uppstå, om det gäller för boställshus.
Jag kan ej tro, att Utslus mening varit, att blott de lägre lönlagarne, som åtnjuta inquarter:spenningar, skola derför erlägga bevillning, men ej de högre embetsmännen, som innehafva boställsrum.
Jag föreslår altså, att i stället för hushyror och inquarteringspenningar införes hyresersättning och värdet af hushyra in natura.
Vidare anmärker jag pag. i3, att Utsk. höjt afgiften för quinnkön, ogifta eller enkor utan minderåriga barn, från 12. till 24 sk.
Detta medför hvarken någon ökad inkomst för staten, eller något afskräckande för dessa personer att sitta för sig sjelfva.
Jag tillstyrker således att härutinnan vidblifva gamla förordn.; ty det vore besynnerligt dessutom att höja afgifterna för denna vanlottade class.
Dikades anmärker jag pag. 21, att Utsk. föreslagit, att bevilln. af 6 proc, skall erläggas å gåfva och testamente, sorn stiger till 100 r:dr i stället för 3oo r:dr.
Då man beräknar omkostnaderna vid bevakningen af ett testamente, visar det sig klart, att det bör vara en större summa för att betäcka dessa omkostnader.
Om nu 6 proc:s betulin, lägges på en så låg summa som 100 r:dr, så återstår för testaments- eller gåfvotagaren ingenting.
Jag tillstyrker äfven här förblifvande vid det gamla och anhåller, att dessa anmärkn:r må få åtfölja den återremiss, jag förmodar, att B., o. Ad. beviljar. !£-'■ Hr Stuart, Fredr.
Äfven jag anhåller om återremiss.
Vid Utsk:s förslag, att huspredikanter skola i bevilln. erlägga 33 r:dr 16 sk., ber jag att först få göra några erinringar.
Huspredikanter åtnjuta, såsom sådana, ingen lön och hafva icke någon annan fördel af deras ordinerande dertill, än att få räkna enkla tjensteår.
Mig synes det i hög grad obilligt, att tjenstemän, som sakna inkomst, skola till staten erlägga en så dryg skott som den nu föreslagna.
Om man vill förekomma huspredikanters vidare tillsättande, hvilket varit Utsk:s afsigt, vore det långt bättre att rakt förbjuda dem, än att på detta indirecta sätt gå till samma mål.
Det skäl, Utsk. uppgifvit för sitt tillstyrkan - 32 D e n 6 April f. m. de, finnér jag ingalunda vara antagligt; men som dess svaghet indicerar sig genast, så snart den minsta uppmärksamhet derå fästes, anser jag öfverflödigt ått härvid längre uppehålla mig, utan inskränker mig till yrkandet af nedsättning i den nu föreslagna bevilln. till hvad den förut varit eller r:dr, såsom redan nog högt.
Vid 26 § har Ulsk. föreslagit:
"att för arrenden af ladugårdar eller andra förmåner betalas 5 proc. af den behållna inkomsten, dock ej under 1 r:dr 24 sk."
Jag har ej emot, att arrendatorer erläggh bevilln. för sina inkomster; men jag vill ej gerna antaga det föreslagna minimibeloppet.
Detsamma skulle ofta föranleda till deras obilliga betungande', hvilka äga minsta förmågan att utgöra en så hög bevillnrsafgift, eller af sina arrenden hemta så obetydliga fördelar, att dessa icke ens motsvara nämnde afgift.
Jag fruktar ock, ätt Utsk. missräknat sig, då det ansett sig genom stadgandet af ifrågavar. minimiafgift kunna öka bevillntssumman, hvilket varit Utsk:s syftemål.
— En mängd kronolägenheter finnes öfver nästan hela Riket, hvilka äro för det närvar, upplåtna på arrende ät enskilda, men så små, att arrendena derför icke uppgå till det belopp, hvilket nu är föreslaget såsom den minsta bevillnrsafgiften.
Så finnas t. ex. i Norrland fisken, hvarför icke gifves i arrende mer än 1 å 2 marker saltad lax.
Mängden af dessa små arrenden gör likväl, att staten deraf liar en ej obetydlig inträd, hvilken, om ärrendatorerna skulle åläggas att, utom arrendet, tillika utgifva 1 frdr 24 sk. i bevilln., troligtvis kpmme att försvinna.
Samma förhåljande skulle jemväl inträffa med enskildas små arrendelägenheter; hvadan jag befarar, att i följd af detta förslag, om det vinner framgång, hundradetals arrenden skola nedläggas och staten derpå förlora i stället för att vinna.
Jag anhåller altså, att den tillagda meningen: "dock ej under 1 r:dr 24 sk.,” må utgå.
Hr af Billbergh har förekommit mig i afseende å Utsk:s förslag örn förhöjd bevilln. å qvinnokönet.
Detta förslag är alldeles omotiveradt, och torde ej heller några hörbara skäl derför gifvas.
Utsk. har för skärkarlar, strandsittare eller fiskare föreslagit en bevilln. i första classen af 5 r:dr, hvilken jag icke tilltror dem kunna bära.
De äro alla, med få undantag, i torftiga omständigheter; och tror jag för min del, att man går nog högt, om man belägger dem i första classen med 2, högst 3 r:drs bevilln.
Förut hafva de varit ansedda lika med arbetsfolk, och jag ser ej, hvarföre de hädanefter skola högre beskattas; deras förtjenster äro i allmänhet obetydliga och medgifva ej stora uppoffringar åt staten.
Vidare har Utsk. pag. 36 infört en ny art., nemi.
"grufvedisponenter,” hvilka indelas i 4 classer, hvaraf den 4-‘de med 20 arbetare och derunder påföres en bevilln. af 4 r:flr.
Då Den 6 April f. m. 33
Då grufvedisponenter ej äro att betrakta annorlunda än som inspectorer, anser jag för min del hela denna nya art. öfverflödig; men för den händelse, att den af R.
St. antages, får jag dervid vördsamt föreslå en 5:te class med en bevilln. af 2 r:dr, helst det i Utsk. är vordet upplyst, att grufvedisponenter gifvas, hvilka hafva ett vida inskränktare antal arbetare, an de i den nu föreslagna 4:de classen såsom högst angifna, äfvensom att en bevilln., så dryg som 4 rtdr, möjligen kan öfverstiga arbetsförtjensten för flera veckor.
IJti Utskrs förslag i 3g och 4°§Syr^al" jag likaledes ändring, men vill ej uppehålla R. o. Ad. med några särskilda anmärkn:r i afseende derå, utan får hänvisa till min betänk. följaktiga reservation.
Att dessa mina anmärkn:r må åtfölja återremissen, den jag förmodar varder beviljad, får jag vördsamt anhålla.
I det fall, att återremiss af detta betänk, beviljas, anhåller jag få framställa följande anmärkn:r.
Utsk. säger pag. 7, ”att den sig befattar med försäljning af utländska lottsedlar, skall derför erlägga bevilln. med 5 proc. af försäljnings-in koms ten; dock må denna afgift ej understiga r:dr 5o.” R. o. Ad. erinrar sig, hvilket ock synes af de betänk, vidfogade tabeller, alt spel å Svenska lotteriet är underkastadt betydliga bevillnrsafgifter för de vinnande, hvilket naturligtvis minskar begärelsen alt spela på dem.
Deremot äro de utländska lotteriernas offentliga lottförsäljning och vinsterna derå, oaktadt flera i ämnet väckta motioner, frikallade från alla afgifler och fortfarande bibehållna vid den i de flesta länder strängt förbjudna näring, att beskatta Svenskarne, utan att vara underkastade de afgifter, alla andra lofliga och nyttiga näringar måste vidkännas för statens upderhållande.
Detta torde få anses otillbörligt.
Jag yrkar sålunda, att förutnämnda redaction genom utbyte af orden försäljningsinkomst mot försa I jningsbelopp måtte bestämdt uttrycka, att det är sjelfva lotterirörelsen och icke blott collectörsbefattningen, som beskattas, äfvensom att minimiafgiften för hvar collectör bestämmes till 5oo r:dr.
Hvad colleetören sålunda erlägger, måste han godtgöra sig af det utländska lotteriet,, hvars ombud han är, och på detta sätt åtkommer man denna onyttiga näringsgren åtminstone med något bidrag till det allmänna.
Vidare kan jag ej undgå anmärka, att Utsk. icke behagat fästa något afseende å Hr Hessles välgrundade förslag, att s. k. probenreuter måtte åläggas skatt för den rörelse, de verkligen idka.
Utsk. anför som skäl häremot eu ledamots yttrande, att derigenom den princip, ej antagen i annat'Europeiskt land, skulle hyllas, att en resande utländning ej finge få besöka Sverige i fredliga tider, utan att derför särskildt erlägga en hög bevilln. elier skatt, hvar 21 H., 5 34 Den 6 April f. m. före Utsk. icke heller en sådan yrkad bevilln. kunnat föreslå.
Jag kan deremot ingalunda förena mig med Utsk. härutinnan, och tror icke, att den yrkade högre bevilln. på något sätt står i strid med gästfrihetsprincipen.
Jag åberopar härvid den erfarenhet, jag häri har från andra länder, och får då nämna, att i Preussen finnes stadgadt, att hvarje utländning, som besöker landet för att idka någon slags rörelse, måste erlägga afgift efter den högsta tarif, denna rörelse är underkastad.
Här deremot ser man dagligen i tidningarna annonceras judar och utländningar, hos hvilka fås prof på siden varor, tapeter, golfmattor m. m ; ja, här äro personer, som flera år uppehållit sig med att gravera vapen, skära liktornar och sådant mera, och hvilka ej betala någon afgift.
Jag frågar, om gästfrihetsprincipen fordrar sådant?
Jag föreslår till följd af hvad jag nu yttrat, att förslaget i denna del må få följande lydelse:
"Judar och utländningar, som med särskildt tillstånd resa omkring i Jandet och afyttra nipper eller idka handel, handtverk eller annan rörelse, erlägga minst 5o r:dr," samt att R.
St. mätte ingå med anderd, skrifvelse, det K.
M. täcktes ålägga Öfverståthållareembetet och länsstyrelserna samt öfriga auctoriteter att noga tillse, det inga andra än de, som erhållit tillstånd, drifva någon sådan slags rörelse samt att den, sorni det oaktadt dermed beträdes, belägges med böter, motsvarande tiodubbel bevilln , och förvises landet, äfvensom att samma skrifvelse måtte upptaga den önskan, att noga tillsyn måtte äga rum, att ingen befattar sig med försäljning af utländska lottsedlar eller derom annoncerar, som ej derför anmält sig till bevilln:s erläggande, vid vite af i o-dubbel bevilln.
För den händelse, att återremiss af detta betänk, äger ruin, anhåller jag att mot redactionen i detsamma få göra några anmärkntr.
Uti 4° § af nrt gällande bevillmsförordn, stadgas: att för testamente eller gåfva, som uppgår i värde till 3oo r:dr, skall bevilln. erläggas med 6 proc., och i 3 mom. af samma § förordnas vidare, att för testamente eller gåfva af årlig ränta eller afkomst skall bevilln. erläggas med 2 proc., utan afseende på till hvilken capitalet anslaget är.
Af detta sednare stadgande skulle nu först den slutsats kunna dragas, att utom de 2 proc., som skola erläggas för årliga räntan eller afkomsten , staten alltid vore berättigad att äfven få 6 proc. för sjelfva capitalet, hvilket dock icke kan vara meningen.
Härjemte förekommer äfven i detta stadgande en annan otydlighet, som varit föremål för tvist vid domstolarna.
Man har nemi. å ena sidan påstått, att då capitalet gifves till en person, men afkastningen till en annan, skola gåfvotagarne vara fria från alla andra afgifter än de 6 proc., som erläggas för sjelfva capitalet; hvaremot andra påstå, att staten Den 6 April f. m. 35 derutöfver är berättigad till 2 proc. bevilln. för afkomsten.
Denna sista tydning synes likväl innebära en orimlighet, och man har derföre sökt uttyda stadgandet sålunda: att den person, som fått capitalet, ej ansetts behöfva erlägga sina 6 proc., förrän han kommit i full besittning af gåfvan, då deremot den, som fått afkastningen, genast borde erlägga sina 2 proc.
Härvid möta dock betydliga olägenheter; ty den, som fått afkastningen, kan lefva i 40 ä 5o år eller längre, och under tiden skulle den andra, som fått capitalet, fortfarande ställa borgen för betalning framdeles.
Jag hemställer, huru svårt det måste vara för staten att i ett halft sekel hålla reda på dylika borgensförbindelser, och huru svårt det äfven å andra sidan skulle blifva för gåfvotagarens rättsinnehafvare, i fall lian under tiden dör, att fullgöra författningarnas föreskrift om skyldighet för den, som ställt borgen af ifrågavarande beskaffenhet, att inför vederbör, uppbördsman årligen göra reda för de hinder, som mött för gåfvans eller testamentets utbekommande, helst dessa rättsinnehafvare möjligen kunna vara i okunnighet derom, att borgen blifvit ställd.
I följd häraf hafva också commissarierna i Riksg.cont. tolkat författningen på det sätt, att då ett testamente der blifvit företedt af sådan beskaffenhet, jag nu nämnt, eller äf det innehåll, att capitalet är gifvet åt en person, men afkastuingen åt en annan, så har all den bevilln. som bort erläggas, ansetts vara erlagd med 6 proc.
Men, sorn sagdt är, en annan tolkning finnes äfven, som går ut derpå, att ehvad den, sorn fått capitalet, erlägger sina 6 proc. eller icke, skall likväl den, som fått afkastningen, dessutom erlägga sina 2 proc.; och som detta synes mig orättvist, vågar jag föreslå ett förtydligande, hvarigenom det blir bestämdt stadgadt, att när staten fått sina 6 proc. bevil In. för ett bortgifvet capital, bor den dermed vara nöjd, utan att kunna fordra något derutöfver, ehvad afkastningen är gifven till en annan eller icke.
Men om åter den, som fått capitalet, icke genast vill erlägga sina 6 proc., naturligtvis med rättighet att för egen del beräkna sig till godo 2 proc. af den, som fått afkastningen, bör denne sednare genast erlägga sina 2 proc., och den, som fått capitalet, ställa borgen för framdeles betalning af fulla 6 proc., helst den högre afgift, som staten i sådant fall erhåller, blott är en billig ersättning för den längre tid, som åtgår, innan afgiften erlägges, och det besvär, som coutrollen under tiden medför.
Jag anhåller, att Utsk. måtte taga i öfvervägande äfven dessa mina anmärkntr, hvilka jag blott framställt i afsigt att få tydlighet i stadgandet; ty för öfrigt skall det vara mig likgiltigt, ehvad man anser 8 proc. alltid böra utgå af så beskaffade testamenten som de ifrågavar., eller blott 6 proc.
Hr Roos, Carl Ulrik, uppläste följande:
Då det förhållande inträffat, att åtskilliga lön- Och 36 Den 6 April f. m. arfvodstagare, expectanter och pensionärer, dels å anslaget för ininisterstatens aflöning, dels, äfven å convojfonden in. il. fonder, till taxering sig uppgifvit, men andra åter sådant underlåtit och derigenom undgått att bevillning erlägga, torde uti nya blifvande bevilln.förordn. böra bestämdt och ordagrannt utsättas, att äfven för aflöningar utaf dessa fonder bör bevilln. efter bestämmande tariffen erläggas, och sådant, ehvad pensions-, arfvodes- eller löntagaren åtnjuter och tärer sitt underhåll in- eller utrikes; och torde härförutan, såsom äfven med billighet öfverensstämmande, böra stadgas, att den, som utan något uppdrag från statens sida uppbär och förtärer sin pension eller underhåll med annan benämning utrikes, må erlägga till viss grad ökad bevilln., såsom onödigtvis tyngande på coursen, med flera omständigheter, som härvid kunna anföras.
Hr Gunther, Carl Gust.:
Då jag hört åtskilliga ledamöter begära återremiss af detta betänk., anhåller jag alt, i fall återremissen beviljas,äfven få bifoga enanmärkn.
Principen för bevillning af fastigheter är den, att 2 per mille af fastighetens värde skall erläggas, men att ägarne derefter hafva rättighet att godtgöra sig genom det afdrag, som bör äga rum för intecknade skulder vid ränteliqviden med sina fordringsägare.
Häraf synes det böra vara en gifven följd, att då egendomens taxeringsvärde ligger till grund för per milleafgifternas utgörande, bör detta värde aldrig få understiga det belopp, hvarför egendomen är intecknad, emedan ägaren annars får rättighet att godtgöra sig sjelf för mer, än hvad han erlagt.
Jag anser således nödigt, att någonting härom Upptages i bevilInlsförord 11. på det sätt, att hvarje fastighetsägare, sorn är berättigad att sjelf uppgifva värdet af sin egendom, erinras att vid denna uppgift aldrig nedsätta egendomsvärdet under inteckningarnas belopp, med rättighet för taxeringscommitteens ledamöter att, i händelse någon uppgifvit lägre värde på sin egendom, än hvartill det är kändt, att den är inteeknad, höja taxeringsvärdet till samma belopp som inteckningarna.
Någon ökad beskattning på fastighetsägare uppkommer icke häraf, enär de hafva rättighet till ett motsvarande afdrag vid ränteliqviden för sina intecknade skulder.
Vidare har jag en annan anmärkn, att göra emot det stadgande, som befriar capitalisterna från ali afgift, då räntefoten icke öfverstiger 5 proc.
Meningen med föreskriften om bevilln;safdrag å uUånta capitaler är att beskatta capitalisterna, och då man finner, att en allm. räntenedsättning nu allt mer och mer är på vägen att tillvägabringa, dels genom åtskilliga publika cassör, som utlånas för lägre ränta, och dels genom bildandet af hypotheksföreningar jemt® andra medel, anser jag icke 6 proc:s ränta numera böra vara ncraen för bevillndsyfdraget, Jag anhåller så - Den 6 April f. m. 3y ledes om ilen förändring i denna del, att alla capitaler, ehvad de äro utlånade mot högre eller lägre ränta, böra vara underkastade enahanda afdrag.
Ilr Dalman, Wilh. Fredr.:
I anledn. af den siste talarens yttrande får jag blott göra den anmärkn., att om alla capitaler skola vidkännas enahanda bevillnrsafdrag, skulle detta blifva allt föj' hårdt för åtskilliga cassör, särdeles dem, som Uro anslagna ad pios usus, af hvilka jag icke tror det vara ändamålsenligt att staten utkräfver afgifter.