Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En efter local - förhållanderna lämpad organisation häraf är således i hög grad nödvändig; men då fråga härom serskildt blifvit väckt och öfverlemnad tili Statsoch Ekonomiutskottens gemensamma handläggning, anser Utskottet sig nu endast böra i allmänhet vidröra detta ämne, såsom en nödvändig länk i kedjan af närvarande framställning.
Det ödra medlet, eller tillåten införsel af utländska öfverflödsvaror emot höga tullafgifter medför äfven, enligt Utskottets tänka, väsendtlig nytta, då det behörigen begagnas.
Dessa höga tullafgifter torde lämpligast böra läggas på sådana utländska produk - Besv. och Ekon. ZJtsk.
Betänkanden, 4I5 ter eller fabricater, som till större delen,’ men ej tillräckligt kunna tillverkas eller finnas inom Riket, och hvilkas införande under detta vilkor ej undergräfver den inhemska industrien, utan genom vackt täflan gifver den en lifligare verksamhet och en störr * fullkomlighet.
Men, i händelse Tnllafgifterne origtigt tillämpas, eller så högt beräknas, att ali speculation på laglig införsel upphör, innefattar en sådan anstalt endast ett indirekt förbud, som, långt ifrån att lägga band på Tullförsnillaren, endast uppmuntrar honom, att äfven tillskansa sig den vinst, sorn till en del kunnat hålla staten skadeslös för varans införande.
Då ingen Tullbevakning
Van vara sä fullkomlig, att ej utländska cfverflödsvaror kunna i Riket införas, af Lura-dragaren eller Tullförsnillaren, så har amu ett tvångsmedel blifvit begagnadt till hämmande a£ de skadliga följderna af ifrågavarande onda.
Detta är d t i tredje punkten anförda:
Förbud emot utländska yppighet svarors begagnande och förbrukning.
Större delen af ofvan upptagne Memorialer innefattar den hufvudfrägan: bör ett sådant förbud utfärdas eller icke?
Utskottet har allt för väl insett det maktpåliggande i denna fråga, och svårigheten att deruti fatta ett beslut, som i allt vore öfverensstämmande med det rätta.
Utskottet känner äfven allt för väl de delade tänkesätt, som råda i detta ämne, och fruktar omöjligheten, att i sådant afseende kunna uppBihang till RiksSt.
Prat. »8*7-iS«8, Q:de Sami.
N;r £5 54 414 Besv. och Ekon.
Betäiihanden• fylla allas önskningar.
Det är således endast Utskottets öfvertygelse, grundad på en sorgfällig pröfning, som varit rättesnöret för dess tillstyrkande.
Ett af hufvudvilkoren för en god Lagstiftning är ostridigt, att den största möjliga consequence dervid iakttages.
Det är i stöd af denna regel, som Utskottet hyser den tanka, att, då en vara är till införsel förbjuden, bör den äfven till bruk och nyttjande förbjudas.
Ett sådant'
Förbruknings - Förbud står, enligt Utskottets tanka, i så nära sammanhang med införsels-förbudet, att det sednare blott i ringa mon kan uppfylla sitt ändamål utan i förening med det förra} beldst i sjelfva den tillåtna förbrukningen ligger en indirect uppmuntran till förbudets öfverträdelse.
Utskottet anser derföre ett. sådant förbud så mycket nödvändigare och billigare, som Utskottet, vid granskningen af nu gällande Tulltaxa, iunnit den innefatta, dels sådana articlar, som i tillräcklig qvantitet kunna inom Riket tillverkas, dels sådana, för hvilka nödiga surrogater linnas, eller ock sådane, hvilka äro högst umbäflige för der, tom för
Fäderneslandets bästa vill göra den obetydligaste uppoffring.
På dessa grunder får Utskottet tillstyrka, att utländska varor, Sorn äro till införsel förbjudne, äfven bora, der controll å förbudets efterlefnad möjligeit kan äga rum, lill försäljning samt bruk och nyttjande förbjudas.
Ehuruväl kaffe ej kan hänföras till klassen af förenämnde varor, anser Utskottet Best. och Ekon.
Utsk. betänkande». 4l5 likväl, enär importen deraf är i så betydlig inon betungande för Rikets handelsvåg, någon ytterligare inskränkning i afseende på dess nyttjande böra äga rum.
M n, då ett långvarigt bruk häraf öfvergått till en sådan, vana hos nationen, sorn Svårligen, om icke genom tjenliga surrogater, lärer helt och hållet kunna häfvas; anser Utskottet etl författning, som helt och hållet förbjöd bruket af kaffe, ej möjligen medföra åsyftad efterlefnad, utan endast leda till lagbrott, hvilket förra tiders kaffe-förbud tillräckligen bestyrkt.
Utskottet har derföre ansett sig ej böi'a tillstyrka ett totalt kaffeförbud; men, dåf en förrr.indsknirg i d.ss förbrukning redan medförer väsendtliga fördelar, får Utskottet föreslå, att, med bibehållande af det uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 50 April 1817 angående Förbud emot försäljning a£ tili re cd t kaffe, utfärdade Stadgande, kaffe hädanefter äfven måtte till nyttjande i alla samqväm och sällskaper förbjudas.
Utskottet tror, att förmindskningen i kaffe-consumtionen skulle genom ett sådant förbud blifva ganska betydlig, äfvensom att härigenom en utväg beredeS för deni, som nu anse sig ej skäligen kunna skilja sig från det allmänna bruket, att spara sig en betydlig utgift.
Utskottet har ganska väl erinrat sig svårigheten, att, i en för alin medborgare-klas*
Ser lika förbindande Författning emot yppig* het och öfverflöd, vidtaga de Stadganden, som kunde på en gång svara mot allmänhetens önskningar, och tillika nöjaktigt upp• 4i<5 Ecsv. och Ekon.
UtrA.
Betänkanden» fylla ändamålet; men Utskottet hyser den öfvertygelse, att, om härvid iägges till grund den af Utskottet ofvan anförda princip, att till införsel förbjudne varor böra äfven till bruk och nyttjande förbjudas; om för öfrigt Författningen undviker sådana föremål, der ej controll, utan för nationen motbjudande medel, kan äga rum; om Lagstiftaren ej allt för långt utsträcker
Författningens föreskrifter, och undviker sådana obetydliga föremål, som öka förbrytelsernas antal, utan att medföra någon hufvudsaklig nytta; om de för öfverträdeisen stadgade straff lämpas efter sakens natur, och stå i ett afpassadt förhållande till brottets storlek och beskaffenhet; om dessa omständigheter iakttagas, tror Utskottet, att en Författning emot yppighet och öfverflöd kan stadgas, som, utan att såra den allmänna opinionen, skall medföra en väsendtlig båtnad.
Sedan Utskottet nu uppgifvit de grunder, tom Utskottet ansett lämpligast för en författning i detta ämne; tror Utskottet sig £ sådant afseende hafva i möjligaste måtto uppfyllt sitt åliggande.
Utskottet hyser den förmodan, att Riksens Höglofl.
Ständer allt för väl inse de svårigheter, som skulle möta Utskottet, i händelse det ville försöka, att i närvarande fråga ingå i några vidlyftiga detaiiler, eller uppgöra ett förslag till den tillstyrkta författningen; äfvensom Utskottet är öfvertygadt, att Riksens Höglofl.
Ständer med Utskottet dela de tänkesätt, att Kongl. Majit med Dess F^derliga omvårdnad för Besv. och Ekon.
Ut sk. Betänkanäen. 41?
Ilandets val, och med en säker kännedom om Rikets ställning och behofver, bäst skall härvid kunna vidtaga det Nådiga beslut, sorn med saken och omständigheterna är öfverensstämmande.
Det är äfven af sådan anledning, som Utskottet får vördsamt tillstyrka, att Riksens Höglofl.
Ständer jemte underdånig önskan, rörande ansedd nödvändighet af en Författning emot Yppighet och Öfverflöd, t fverlemnade det Reglementariska deraf till Kongl. Maj:ts Nådiga omsorger.
Det i 4:de puncten omnämnda medel till yppighetens hämmande, genom höga taxor eller afgifter, har ofta med fördel blifvit användt; men som denna fråga ej direct tillhör Utskottets befattning, och Utskottet dessutom äger sig bekant, att
Bevillningsutskottet derå fästat nödig uppmärksamhet, torde något vidare yttrande' rörande denna punct ej vara af nöden.
Utskottet går nu till granskningen af de i sista puncten anförda medel, som verka på allmänna opinionen•
Enligt Utskotters tanka skola alla tvångsmedel aldrig tillfyllest kunna befordra yppighetens hämmande, så snart de ej verka i förening med öfvertygelsen och villjam
Att rigta och bestämma denna vill ja är föremålet för de i 5te puncton föreslagna medel.
Ibland de verksammasto i detta afseende torde utan tvifvel böra räknas, en uppmaning af Landets Fader till Dess Folk.
I hvarje sann medborgares hjerta äro ännu dessa ord förvarade: "M I amnanc Svea Rike* Innebyggare, såsom en Fader sina Barn, 413 Best), och Ekon.
Utsh, Betänhanäen* att medverka till ifrågavarande stora ända• mål: och VI förvisse
Oss, att den känsla af medborgerlighet, den kärlek för Konung och Fosterland, hvarföre Svenska Folket af ålder sig utmärkt, ej nu af Oss förgäfves påhallas.
Utskottet tror sig med full tillförsigt kunna meddela sin erfarenhet, att denna anmaning på de flesta orter och i flera afseende medfört en ganska fördelaktig verkan, och Utskottet hyser den öfvertygelse, att, om vår nu varande allernådig te Konung täcktes förnya denna Nådiga anmaning, skulle Rikets Innebyggare, som med hvarje dag röna nya prof ai Dess outtröttliga omsorger, med ännu fastar; föresats gå Kongl. Makts hulda och Nådiga af igrer till mötes, då de igenom t.ppfvllandet deraf endast h redd; sin egen välfärd.
Men på det de tta medel måtte beständigt fortfrra att sprida sina välgörande verkni gar, får Utskottet tillstyrka, att en sådan Nådig uppmani g må mind-t en gång om året, på någon starr; Högtidsdag, ifrån predikstolarne uppläsas, hvarvid predikanten borde, genom lämpliga föreställningar, framställa för sina åhörare vigten af Kongl, Majus Nådiga förmaniag, och uppmuntra dem till dess orubbliga efterlefnad.
Tili d; mest kraftiga medel, sorn ver~ ha på allmänna opinionen, bör äfven räknas: ett gagnande efterdöme af de högre och rikare Folkklasserna.
Om man går tillbaka till yppighetens och öfverflödets upphof, skall man Aana, au de härleda sig ifrån dessaB Besv. och Ekon.
4l3 sorn dels af böjelse, dels af en viss nödvändighet att representera, gynnade af större tillgångar att tillfredsställa yppighetens fordringar, smånigom grundläde vanor, hvilka äfven af de öfriga samhälls-klasserna, genom begäret att likna de förra, snart blefvo antagna.
Men samma begär att efterfölja de högre oth rikare Samhällets medlemmar, hvilket förorsakat de öfverklagada olägenheterna, Skulle säkrast blifva deras botemedel, om desse medlemmar beflitade sig, att genom uppmuntrande efterdömen föra de lägre folk-klasserna tillbaka till deras första enkelhet i seder och lefnadssätt.
Det skulla dessutom, enligt Utskottets tanka, medföra en väsendtelig nytta, om Kongl. Maj:t i Nåder täcktes anmana dess Embetsmän, att både föregå med goda efterdömen, och att med allvare söka befordra alla frivilliga ^öfverenskommelse!-, rörande medel till yppighetens inskränkning.
Med anledning af den serskildt väckta Motionen, att den i Kongl, brefvet den 26 Juli 1807 gifna tillåtelse till försäljning innom Riket af conliscerade utländska varor måtte upphäfvas, får Utskottet härvid förklara sin öfvertygelse, att denna tillåtna försäljning i ganska betydlig mon bidrager till yppighetens och öfverflödets kringspridande, på samma gång, som den länder de inhemska Fabrikerna till det känbaraste förfång.
Det skäl sorn blifvit anfördt för berörde författnings nytta är, att Tullbetjeningen, genom ett högre försäljnings pris å de confi - ^20 Bcsv. och Ekon.
JJtsk. Betänkande/!. scerade varorna, skall annu mera uppmuntras till iurendrägeriets hämmande; men detta skäl är enligt Utskottets tanka ej nog vigtig t, för att böra afses.
Ett ibland do förnämsta ändamålen med förbudet emot Utländska öFverflödsvsror är, såsom ofvan är anförd t, laxens och yppigbetens hämmande ; Det jnedel, sorn härvid begagnas, är Tubbevakningen.
I händelse det uppgifna skalet för ifrågavarande Författning vöre galande, skulle således medlet vara mera huf vudsakeligt än Ändamålet, och det sednare subordinera tinder det förra.
Det torde vara öfverflödigt att närmare visa origtigheten af en sådan slutkonst.
Utskottet anser sig, af hvad nu är anfördt, äga full anledning tillstyrka: att sistnämnde Kongl, bref måtte belt och hållet till kraft och verkan upphäfva?, och att *1 la eoiifiseerade varor hädanefter må endast till export försäljas.
På d: t att alla missbruk vid utförseln af d essa sålunda till export försålda varor måtte förekommas, får Utskott t föres!å:att endast ifrån Stockholm och Götheborg export af de försålda confiscerade varorna må tillåtas: då de böra utföras till någon sådan.
Utrikes ort, der Svensk Consul, Agent, eller Commissarie är förordnad, sedan godhet, i vederbörandes närvaro, blifvit noga besigtigadt, med den deröfver upprättade specifiqva förteckning jemfördt och inpackadt, samt packan, kistan eller fastaget med behöriga auetoriteters Sigiller förseglad : att köparen derefter^ålägges, £å> saligt Auctions vilken Besv. och Ekon.
421 ren godsets utskepping genom hans försorg skall verkställas, att inom en viss bestämd tid ifrån auctions-dagen, godset, sorn förblifver under Kronans vård, till dess det varder utfördt, under bevakning inlasta, samt för utförselns Jagliga fullgörande ställa borgen 5 hvarförutan det fartyg, som godset intagit, bör af Tullbetjent till öppen sjö bevakas : att behörigen styrkt förteckning å Godset, genom Commerce Collegii försorg, öfversä des till Svensta Handels.Agenten å den ort, der varorna skola lossas, och sa snart Skepparen dit anländt, antingen köparen sjelf elier genom Ombud genast gör anmälan derom, hos nämnde Tjensteman, som dä har, att vid ansvar godset med förteckningen jemnföra, samt bevis öfver förhållandet till Kongl. CommerceGollegium insända; att, i händelse köparen skulle uraktlåta gifva tidig underrättelse oro godsets ankomst tili utländsk ort, eller något missbruk under transporten eller lossningen föröfvas, bör han eller de, sorn dertill gjort sig skyldige, derföre ställas till strängt ansvar, hvarjemte den HandelsAgent, sorn vid sitt åliggande befinnes hafva oredligen förfarit, bör skiljas ifrån tjensten, och dessutom beläggas med det ansvar, hvartill han kan prölvas skyldig.
Utskottet anser likväl, att Tu!l*Directionen, utan hinder af nu föres!agne anstalt, bör äga frihet, att vid förekommande serskilda omständigheter, låta confiscabelt dömdt förbudet gods å Utrikes Ort till den mestbjudande försälja, Pa det för öfrigt Tullbetjeningcns inkomster: 422 Best. och Ekon.
Utsk Bctänkanclcn, ej må igenom nu föreslagne försäljnings method afkortas, får Utskottet föreslå, att den förminskning deruti, som genom en lägre försal jnings-summa kunde uppkomma, borde genom en större andel uti nämnde summa, eller i böterna, eller på något annat lämpligt sätt godtgöras; äfvensom Utskottet hemställer om icke nåvot förskott kunde Beslagaren . af TullDirectionen tilläggas, till dess Auctions-medlen för da förbrutna varorna hunnit inflyta.
Slutligen har Utskottet, vid betraktande deraf, att Gårdfari - handeln i så betydlig nion bidrager till yppighetens kringspridande, serdeles bland Allmogen, och de flera skadliga följder som derifrån härflyta, trott sig, i sammanhang med närvarande ämne, böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Majit förnya den underdåniga anhållan, sora Riksens Ständer vid sistförflutna Riksmöte i detta hänseende redan framfört.
Utskottet får dessutom tillkännagifva, att sådane frågor, som uti de remitterade
Me* morialerna äro upptagne och ej här besvarade, hafva redan blifvit af Utskottet serskildt eller i för ning med andra Utskott handlagde 5 Och varder för öfrigt Utskottets utlåtande, jemte flere
Ledamöters i ämnet afgifne serskildta anföranden, till Riksens Höglofl.
Ständers egen upplysta pröfning vördsamt öfverlemnadt.
Stockholm di_n 2 April 1Q1Q.
Transumt af Protocollerna, hållna uti Riksens Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs• och Besv. och Ekon.
423 EkonomiUtskott, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 2 och 5 April 1818.
Herr Prosten Rabe uppläste ett så ly~ elände skriFtligt anförande: ”Vi hafva snart i 350 år arbetat med OFverflödsförordningar.
Stränga förbud hafva, alltsedan Herredagen i Södertelje år 1491* blifvit i serskilda conjuncturer utfärdade, och likväl har Ofverflöclet och Luxen, efter hvad man påstått, alltid rasat i vårt kära Fäd rnesland.
Vi hafva då alltid kämpat mot en förfärlig Bjesse, och de tappra Svenskarne hafva ej kunnat besegra honora: tvärtom de tappra Svenskarne erkänna sig i denna Stund för dess slafvar.” ”Detta Slafveri måste till en början ej vara farligt, när vi kunna fägna oss, att vårt Land ännu försvarar sitt rum ibland Stater.
D t mäste antingen förebrå öfvernaturliga krafter att ö vervinna, eller ock strida vi mot ett hjernspöke.
Det sednare alternativet har väckt hos mig allehanda skrupler, och det är för att få dem upplösta, jag omfattar detta tillfälle, att yttra mig i ett ämne, som hittills —• jag tillstår det — blott upptagit mina allmänna Reflexioner.
Monre striden i sig sjelf annat är, än ett utbrott af den gamla Svenska afunden? lios den högre öfver den lägres njutningar, hos den lägre, att ej kunna likna den förre?
Monne vi göra väl med Öfverflödsförordningar, Sorn bortskämma våra Embetsmän och skada vår Laglydnad?” - 4*4 Resv. och Ekon.
Betånkanåen.
”Öfverflöd af njutning är och hlir alltid skadligt, kan och bör alltid förbjudas, genom goda och handhafda PolilieFörfattningar.
Men om tillgång på njutningar skall bibehålla namnet af öfverflöd — så tror jag det aldrig böra förmenas den arbetsamme och omtänkte, så framt man e; vill upphäfva sig till förmyndare äfven för de kloka, och göra alla medborgare till overksamma Barn.” ”Tilläfventyrs är ingen ling svårare än att rätt bestämma hvad Öfverflöd är.
Om man så kallar allt hvad en menniska -påkostar sig utan behof och nytta, tvertom till skada för sin fysik och sitt bestånd, så är jag strax ense med alla dem, sorn yrka förbud, och det gör ingenting i hufvudsaken, om jag blott yrkar, att ett sådant förbud ej må få namn af öfverflödsförordning.
Utan att hafva detta bestämdt, och saken uppfattad med alla sina omständigheter, kan man näppeligen undgå att vara orättvis.
Hvad sorn är behof för en, är det icke för en annan:
Och ingen lärer bestrida, att många saker, som anstå den ena, äro ett öfverflöd för den andra.Men medafvägninghäraf och ett dermedförenadtafseende på nyttan, komma vi lätt till det begrepp, att allt hvad sorn ej påkallas af behof, som jag ock för de högre Stånden vill kalla Convsntion, och allt hvad som ej är nyttigt för något ändamål, det är skadligt.
Tobak är nu mera ett behof, kaffedrycken likaså.
En finare klädsel, val arbetade möbler, en bättre tillagad usat är ett behof för Besv. och Ekon■ Utsk.
Bctankandcn.
425 den cultiverade menniskan o. m. s. Men att hålla 12 hästar, då jag ej behfifver mer än 3; att föda en svärm hundar, då jag behöfver ingen, att upptaga 3 våningar i ett hus, när ett anständigt lefnadssätt ej tarfvar iner än en; att hafva 16 rätter på mittbord, när jag kan tillräckligt förnöja hvarje gäst med 6 på den märkligaste Högtidsdag; att så i mat sorn drick förtära mer, än kroppen tål, sä att man deraf hindras i sina förrättningar, att älska höga spel, att göra stora kostnader på en likkista; detta med oändligt mera sådant må kallas skadligt öfverflöd.
Det bör ej komma under denna benämning, att fruntimren då och då kläda sig i siden och lina tyger.
Hvarje land och hvarje hushåll har vissa Galadagar.
Landets klimat och Innevånarnes allmänna hushållning förbjuder, att deraf göres hvardagsbruk.
Om deraf göras flera klädningar, om färgerna variera, för hvilket sednare Skaparen sjelf gifvit oss känsla i markens beklädnad, så är det allt för obetydligt, för att komma i beräkning.
Dan rika damen kan med aflagda kläder hugna de fattigare.
I medel-klassen vandra sådane i ari till Barn och Barnabarn, och blifva alltid nyttiga.” ”Med öfverflöd, såsom man allmänt förstår det, är Lux i ett det närmaste samband, och bägge blifva alltid och allestädes en måttstock för ett Lands Cultur.
Jag kallar Lux konstens uppfinning att förfina våra njutningar.
Jag kan bo i Jordkula och jag kan bo i Fallats.
Jag kan sitta på en trädt 426 Besv. och Ekon.
Bctänkanåen.
Stol och jag kan intaga hörnet af en divan» Jag kan värja mig mot vädrets våldsamhet med djurens råa skinn ; jag Lan ock svepa mig uti en Purpurmantel.
Jag kan skydda mina fotsålor med bark5 jäg kan ock vandra med blanka Stöllor och dito Galoscher.
Jag kan komma skäligen fort på en kärra" med trädaxlar och femkantiga hjul — Jag lider dock mindre af ett beqvämare Åkedon.
Om man utgår ifrån den principen: at: naturen cr nöjd nied litet, och skall tvingas att va» ra det, så blifva alia des^a nuancer, ifiån den knarrande trädstolen, intill Sultanens präktiga Soffa, ifrån dagsverkarens Blaggarnsrock intill Stora Mogols Baldakin, lika myc et Lux, och man felar icke, att förevita dc-n rike och förnäme dess dyrbara kläder och fina möbler m. m., som att förekasta den valma* ende Bonden, att han ombyggt och målat sitt hus, och han ej går i trasor och tiädskor.
Må de herrar, sorn äro så beställsamtne att uträkna, huru många millioner dagsverken landet skall vinna genom några helgedagars indragning, äfven upplysa o s om den ofantliga dagsverks-vinst
Land t skall erhålla genom ett lefnadssätt efter den enkla naturen.
Men må alla besinna: att vildén sofver sin mesta tid: att det ej är menniskans bestämmelse, att framsläpa ett uselt och djuriskt lif: att Skaparen utbredt så 0- tnliga njutningar för att mildra och full. komna tidens pröfning: och att han valsig» nät Länderna olika,på det menniskor må ha t» f>a gemenskap med hvarandra.
Betankanäen. 42?
’’Jag tycker mig finna i vederbörandeS rop om öfverflödsförordning, att de ej hafva rätt betänkt hvad de vil!ja.
Yilija de hafva inskränkningar blott för vissa stånd och klasser?
Det vore en uppenbar oi’ättvisa.
Skulle deri ena Medborgaren göra uppoffringar, så bör ock den andra göra det.
Det blir ©ck annars icke annat än halfmesure.
Är det då deras mening, att förvandla oss till Samojeder?
Skola vi plötsligen nedstiga från den höjd af Cultur, till hvilken vi med möda hunnit?
Samojeden är ej slaf af Utländningen.
Hans han1* del är ej i underbalans-
Om han någon gång skulle väsnas att vill ja förtära något öfverflödigt af sin delikata Tran, eller af det dyrbara Prajstoyet, så uppbär han genast straffet i några dagars svält.
Är det denna lycka vi skola afundas?
Sättom, att ibland
Särö ojeder finnes en och annan, som sett mera än de andra, är bättre Jägare och har flera skinn att afyttra.
Han vill lefva något bättre.
Han hänger några flere Snäckor på sin Hustru (jag behöfver icke anmärka att hafssnäckor och Guldnipper vahdra lika på domedagen) hans grannar klandra hans öfverdådighet, men de önska dock hemligen, att kunna lefva såsom han 5
De börja blifva mera omtänkta, de sofva mindre, de jaga flitigare, de förbättra sin redskap — Allt för att ernå dessa njutningar, — De komma till känsla deraf och lifvet blir drägligare.
Ju finare njutningar ju mera deltager själen: jag frågar, har denna mannen, sorn bragt sin krets till ett slags Cultur, gjort en så förfär - 428 T^esv. och Ekon.
Betänkanden. lip synd ?
Han har sett den i ett visst beroende af utländningen, men icke kan den gå under, för det man fäller flera djur och so^ver mindre, för det man anstränger sina krafter tiil att få mera tillgång att bättre lefva.
Kai val försynen hafva en så inskränkt plan för vårt jordiska lif?
Sättom, att de fortskrida i sin Cultur.
De inrätta Embetsman och handlande, för att lättas i egna näringar.
De måste underhålla dem, men de böra ej kallas tärande medlemmar derföre, att de göra ett offer af sin naturliga frihet, att på ett enklare oell mindre bekymmersamt sätt söka sin bergning, just för att befordra de andras näringsfång.
Om, efter sakernas naturliga gång nied handel och Cultur, Luxen skulle sprida sig och medtaga en stor del af deras kostbara skinn, landets bästa produet, är väl så mycket förloradt, då dess flera anskaffas?
Kan någon menniskorace fritagas från dårskaper, och kunna väl dessa tillbakahållas med magtspråk.
Hvarje misshushållare straffar sig sjelf genom saknad njutning; och när Samojederne ej hafva skinn att lemna, så upphörer utländsk införskrifning af sig sjelf.
En öfverflödsförordning förändrar blott Öfverjlödssättet, enligt 500 års inhemsk erfarenhet, och förmår likså litet hjelpa det onda, som den, gifven utan åsigt af Folkets lynne, förnärmar mänskliga friheten, omtankan och idogheten, hvilka dock alltid öfverväga dårars rättelse."
Till dem, som åberopa Förfäders taiflighet, har jag blott ett par ord : 1:0
Att de låtit bedraga sig af ett falskt Eisv, och Ekon.
Betankanäen. sken, och icke nog åtskilja Öfverflödssätten.'
Den rika Enkefrun Ingebor Tott lät upplysa sitt eget rum blott med en dank, meti hort lät hela fastlagen dagligen brinna 1555 vaxljus i närmaste klosterkyrka.
Eric den helige späkte sin lekamen med en Tagelskjorta.