Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var på denna grund Utsk. trodde, att just i följd af den reorganisation, som redan är nära fulländad, det vore möjligt att utsträcka en sådan föreskrift äfven till öfriga embetsverk, i den mån reorganisationerna blifva färdiga och det öfverflödiga antalet af tjenstemän afgår, så att lönerna för de återstående blifva tillräckliga för D c u 13 J u ii i f. ra. deras bergning.
Jag erkänner visserligen hvad bär blifvit anfördt, att det är gagneligt, alt en person sysselsätter sig nied olika värf i lifvet, hvarigenom lian inhenitur en mång-* sidigare och idkare erfarenhet; men då det var fråga 0111 Statens tjenst, så liar Utsk. trott, och jag delar den tanken, att detta bör egentligen ske i yngre år, men att, så snart en ordinarie tjenst tillträdes, bör den skötas såsom hufvudsak, och innehafvaren deraf icke vara inskrifven på 6 å 7 ställen, för att, i följd af fautiva inrättningar, åtnjuta litet ljuspenningar och arfvode på hvarje ställe, och sålunda få ihop hvad han behöfver för sin bergning.
Det är vid sådant förhållande omöjligt, att han på något ställe kan inhemta en grundlig erfarenhet, utan den blir löslig på alla ställen.
Utsk. har derföre ansett» ett ett sådant förhållande bör upphöra, och jag tror icke, att grunden för denna mening är så löslig, att den bör förfalla.
Men hvad angår den siste värde talarens framställning, att Utsk. ofullständigt behandlat frågan, derföre att Utsk. icke ansett nödigt att ingå i pröfning af den löneinkomst, som må anses nödig fölen tjensteman med hustru och barn; så får jag afsäga mig att kunna uppgöra en sådan beräkning, emedan förhållandet måste vara olika för hvarje menniska i följd af dess olika ställning i lifvet.
Hvad som vore det lägsta dertill erforderliga belopp kunde möjligen Utsk. räkna ut efter Stockholms priser; men jag tror, att det vore olämpligt, att på en sådan beräkning grunda ett beslut.
På de då af mig anförda grunder, och då Utsk:s förslag är slödt på ett redan i några embetsverk existerande förhållande, hvilket med samma skäl bör blifva gällande i de öfriga, anhåller jag 0111 bifall till förevarande betänkande.
Äfven jag måste er känna, att jag delar Utsk:s tanke, att man icke bör få pä stat äga mer än en fullmakt och en dertill hörande ordinarie lön, och det af den enkla orsaken, att om några favoriseras att få flera löner, så hindra de derigenom flera andra att få någon lön , och en mängd af ungdom i hufvudstaden blifver nödsakad alt ganska länge vara utan någon slags utkomst.
Uti Förvaltningens af sjöärendena reglemente af den a November år 1824 stadgas i detta afseende följande:
"De, som hädanefter till civila embeten eller tjenster uti Förvaltningen af sjöärendena blifva befordrade, skola dermed icke få förena tjenstebefattningar uti något annat verk, och de nuvar. civile embets- och tjenstemännen uti samma Förvaltning icke med annat villkor, än att de lemna sådana af dem tilläfventyrs innehafvande befattningar, komma i åtnjutande af nyss omförmälda löneförbättring."
Då det nu åberopade reglementet utkom, så ökades lönerna, men de, som då hade lön uti något annat verk, komrno ej uti åtnjutande af denna löneförhöjning.
Den i3 Juni f. m.
Uti samma reglemente står sedan: Wied Förvaltningens tillstånd må dock cane.ellister och kammarskrifvare derstädes kunna från tillämpningen af dessa stadganden undantagas,”
Detta innebär visserligen ett medgifvande för nämnda tjenstemän, alt, jemte deras minsta ordinära lön i Förvaltningen, äfven innehafva annan lön på stat.
Men om således en caneellist eller kammarskrifvare på åtskilliga ställen innehade smärre löner till ett sammanräknadt belopp af 1,200 a 1,600 r:dr, och sedan en tjenst uti Förvaltningen klefve ledig, med 800 r:dr b:co lön; så skulle då denne tjensteman gå ifrån sina öfriga befattningar och från en större inkomst till en mindre.
Följden blef att lian icke kunde söka den lediga tjensten, eller måste lian besvära K.
M. med ansökan, att ett undantag från författningen måtte ske.
Jag tror likväl, att Utsk:s förslag snarare förbistra!' saken; ty Ulsk. säger, ”att R.
St. skola hos K. M, i lind. anhålla, att, i den mån, genom den förändrade organisationen, den umbärliga tjenstemannapersonalen kunnat indragas och sålunda tillfälle beredas att med hvarje befattning förena sådana löneförmåner, som motsvara dess i unebafvares bebof för bergning, det må påbjudas, att inom embetsverken ingen må på en gång innehafva flera än en sådan befattning med lön på stat.”
Intilldess sådant sker, hvilket troligtvis aldrig inträffar, tror jag, att en tjensteman för sin fulla bergning behöfver förena flera mindre löner.
Delta beror på opinionen om hvad bergning anses kräfva.
Men om det helt och hållet blefve förbjudet inom embetsverken, som inom militären, så finge hvarje ung böljande tjensteman snarare en god lijelp till understöd för sina behof, med hopp om tidigare erhållande befordran till högre tjenst och inkomst, än nu, då några kunna möjligen undfå många ordinarie löner, På denna grund begär jag återremiss, på det att det måtte uttryckligen stadgas, att ingen får hafva mer än en lön på stat, enligt fullmakt.
Hr yon Hartmansdorff, Au g.:
Jag är af deras mening, hvilka anse blott en tjenst böra innehafvas af en tjensteman; detta likväl endast såsom en hufvudregel, hvilken behöfver många undantag.
Skälen, hvarföre man icke bör tillåta en att innehafva flera tjenster, äro mångfalldiga och inses lätteligen af en hvar.
Bland olägenheterna af det nuvar. förhållandet är t. ex., att då den i flera veik anställde tjenstemannen springer från det ena till det andra, för att synas litet på hvartdera stället, så uträttar han också litet eller intet.
De af allmänheten, som behöfva att af honom begära upplysningar eller handlingar, finna honom måhända hvarken på det ena eller andra stället.
När de komma till det ena för att söka honom, så svaras: han var för en stund sedan här, och när de komma till det andry, 3 51 Den i3 Juni f. m. så säges, att han nyss gått derifrån till det tredje verket, oell når de slutligen hinna dit, så har han ej de upplysande handlingarna der.
Hvad som hindrar allmänheten att träffa honom, hindrar ufven hans förmän att kunna ögonblickligen tillita hans biträde, och sålunda uro både Kronan och allmänheten illa belåtna med ett dylikt sätt att sköta allmänna värf.
För tjenstemännen sjelfva är det ock förderfligt, så snart de hunnit öfver de första stegen på tjenstebanan.
Ynglingarne lära sig icke att sköta någondera befattningen rätt, de lära icke att älska sina tjenster; ty dertill fördras, att de dermed äro strängt sysselsatte, att de lära sig inse deras vigt och nödvändigheten att ej sköta dem på hafs.
Mot ett allmänt förbud alt innehafva flera beställningar förekommer, utom livad Frih.
Cederström anfört, att det icke blott för extra-ordinarier, utan äfven för kammarskrifvare och copister, är möjligt att tjenstgöra i flera verk; ty, då deras tjenstgöring till största delen består i renskrifning, så kan hon lika väl förrättas på det ena stället som på det andra, lika väl hemma som på embetsrummet.
Ett annat skäl lill undantag är äfven det, att hvarken Staten eller särskildta verk vilja betala en tjenst högre än hon är värd, t. ex. en postmästare-befattning, vid hvilken innehafvare!!, särdeles i småstäderna, blott är sysselsatt vissa dagar i veckan, och då några timmar om dagen.
Många dylika tjenster finnas visserligen äfven uti hufvudstaden, hvilka derföre icke böra betalas så mycket, att innehafvarne äro 4 J bergade ensamt deraf.
Det händer också, alt den ena tjensten är af den beskaffenhet att böra controllera den andra, och att man derföre icke kan förena dem.
Om man t. ex. betraktar förhållandet inom Riddarhuset, så finner man att både secreterarens, fiscalens och de begge cancellisternes tjenster skulle emellan riksdagarna kunna bestridas af en enda tjensteman.
Som jag sjelf varit Riddarhus-kamererare i flera år, så tror jag mig kunna med någorlunda säkerhet dömma derom.
Men secreterarens och kamererarens tjenster skulle icke ens emellan riksdagarna kunna förenas, emedan den förre skall controllera den sednares uppbörd.
Under riksdagarna äf det ogörligt att sammanslå någon af dem med en annan, i hänseende till den trägna sysselsättning, sorn både secreterare, fiscal och cancellister dä hafva.
Emedlertid kunna desse tjenstemän, med afseende å de ringa göromål, som af dem emellan riksdagarna fordras,—utom af Riddarhus-kamereraren, hvars göromål alltid äro lika — ringa aflönas, hvarföre de behöfva och äfven kunna hafva andra tjenster.
Så förhåller det sig äfven, i mer eller mindre mån, på andra ställen.
För att likväl tillse, huru man må komma derhän, att man hvarken gör föreskriften alltför trång eller alltför vidsträckt, så vet jag ingen bättre utväg än den, som ledan är iakttagen i vissa verk, och hvilken, om jag minnes rätt, gäller för begge R.
St:s verk, nemi. att särskildt för hvarje sådant t) e n i3 J u n i f. ra. förklara hvilka tjenster, sorn icke få vara med andra befatlningar förenade.
Då vet en hvar, som inträder i verket, hvad honom förestår.
Då ar man ock obesvärad af den gradation, sorn här är ifrågaställd, nemi. huru mycket en tjensteman beliöfver för att lefva med hustru och barn.
Om den af mig föreslagna bestämmelse vore gifven för hvarje veik, så skulle äfven den olägenheten förekommas, att en yngling, som nu inträder uti embetsmannalil vet, anser samtliga verken vara för honom gemensamma befor dringsbanor och dåras på det sättet att vänta sig befordringar, som kanske aldrig inträffa.
Vore det deremot bestämdt gifvet, hvilka tjenster, som icke finge med andra förenas, så kunde något hvar beräkna hvad han hade att vänta.
Man skulle då måhända icke se så mången förolyckad tjensteman, sorn användt långa tider på sina studier, och på extraordinarie-1 jens'göring, utan att dock ännu vid 4° !”"'s ålder hafva erhållit någon bestämd verkningskrets eller betryggad framtid.
Jag tillstyrker således, att betänk, mätte återremitteras, för att erhålla den jemkning, jag nu haft äran föreslå, eller någon annan, som kun befinnas lämp ligare.
Jag har endast ansett mig bö ra från mig afleda den misstanke, att jag skulle tillhöra ett systeme, som tror att flera embeten kunna skötas val tillsammans.
Tvertom bestrider jag fullkomligt delta systeme och tror icke, att det särdeles ingår uti det betänk., hvarom nu är fråga.
De exempel och framställningar, Hr von Hartmansdorff gjort, ligga verkligen, i min tanke, på sidan om ämnet eller nästan bakom detsamma; ty Utsk. har icke talat om andra tjenstemän än dem, som hafva lön på ordinarie stat.
Huru de enskilda corporationernas embetsverk fördela göromålen emellan sina tjenstemän, hörer icke Staten till.
Banken och Riksg.cootoret hafva sina särskilda ordningar.
Utsk. har ovillkorligen endast fästat sig vid statsregleringcn.
Jag har afstyrkt betänk, derföre, att det hvilan på proesuintion och till stor del icke öfverensstämmer med sakens förhållande.
Jag har ansett det öfverflödigt, derföre att jag känner så få undantag, då en person innehar 2:ne löner på stat; det är knappast tänkbart.
Det kan visserligen hända uti en liten småstad, att borgmästaren förenar någon särskild tjenst med sin egentliga befattning; men derom är hur icke fråga.
Frågan är här 0111 Statens embetsverk, och der tror jag icke att man skulle kunna citera ett enda exempel på, att t. ex. en advocat-fiscal, ehuru hans egen lön är ganska ringa, innehar en annan lön på stat.
Ett sådant förhållande tror jag ingenstädes äger runi, och anser derföre den väckta frågan vara öfverflödig.
Skulle man vilja ingå i sådana detaljer, som Hr von Hartmansdorff, så medgifver jag, alt chefskapet måtte ligga D c ii 13 Juni f. m nere i de embetsverk, der det kan liafva kommit så långt med oskicket, att man icke finner någon tjensteman på sin plits.
Jag skulle tro, att dessa springtjetister icke borde få finnas, utan att hvar och en bör sitta qvar och arbeta och ej tillåtas att springa från det ena förvaltande verket till det andia.
Jag ser sålunda ingen den minsta anleda, lill återremiss, ty Utsk. kan icke föreslå något annat än hvad det framkommit med.
Om alTvoden har här ej varit fråga, ty de äro icke uppförda på stat.
För närvar tror jag, att det ar alldeles likgiltigt, om den föreslagna skrifvelsen kommer att expedieras, emedan den icke kan medföra något resultat.
Principen tyckes
Vara obestridlig, att icke en person får befatta sig med göromål, dem han icke hinner med.
Jag erkänner visserligen, att Utsk. icke har saknat anlcdn. till den framställning, som det gjort; jag erkänner också för min del, att det vöre önskvärd!, örn förhållandet vore sådant, att aldrig 2 tjensler innehades af samma person, hvilket alltid skall medföra stora olägenheter; men jag tror, att hvad Utsk. i sådant afseende ännu mera bort fästa sig vid, och som kunnat föra till något resultat, hade varit att ingå uti någon undersökning om våra lägre tjenstemän» bildning.
Om man vill taga exemplet af det land. som i sådant afseende kanske står främst af alla, så är förhållandet der alldeles olika.
Förhållandet är icke der, att för att vinna den mångsidiga bildning, som en tjensteman behöfver, så engagerar han sig på en mängd olika ställen på en gång.
Innan man uti Preussen kan få någon egentligen ordinarie plats, så är man skyldig att tjenstgöra uti en mängd olika verk, hvilka kunna hafva något det aldraringaste sammanhang med det verk, hvartill man egentligen egnar sig; och detta till den grad, att t. ex. de, som skola, inträda uti corps diplomatique , äro skyldiga ej blott att tjenstgöra såsom referendarie!' uti hvarje af de olika ministerierna, utan anställas äfven till tjenstgöring någon viss tid i alla de särskilda delar af Riket, der förvaltningen ledes efter olika lagar, såsom på den ena eller andra sidan om Rhen, och de skola äfven liafva gjort tjenst i ett juridiskt verk.
De göra likväl icke tjenst på samma gång på de olika ställena.
— Jag skulle önskat att våra tjenstemäns första bildning kunde blifva sådan, som den är i Preussen, så att desse yngre tjenstemän tillböllos att göra tjenst successive uti olika verk, och icke såsom det nu beklagligen sker, alt våra extra-ordinarie-befattningar icke stå under controll af någon, hvarigenom flera ämnen till skicklighet och stora talanger gå förlorade af brist på arbetsamhet och kunskaper.
Dessa brister afhjelpas likväl icke genom Utsk:s förslag.
Utsk. framkommer här helt simpelt med den önskan, att icke 2:ne tjenster måtte innehafvas afen och samma - Den 13 Juni f. ra. nia person, och det på samina gång, som vårt SlälsUtsk. liar afstyrkt ali t. ex. i Kammar-colhm gifva lill en tjensteimin af andra graden, en kammarförvandt, som tjenat uti 20 ar, en löneförhöjning från 279 r:dr till 400 r:dr.
Detta förslag år derföre alldeles overkstallbart, ehuru välmenande, godt oeh riktigt det för öfrigt kan vara.
Så länge inga förhöjningar beviljas uti dessa eländigt ringa löner vid arbetsamma och trägna tjenster, för hvilkas erhållande man måste sträfva i 20 är, så länge är det ett 11011 sens alt komma fram med en sådan skrifvelse.
Jag är dei före af samma tanke med dem, som anse, att betänkandet för närvar, bör afslås.
Jag får förena mig med Hr von Hartmansdorff deruti, att för närvar, ingenting vore bättre, än att det bestämdes hvilka tjenster ansågos vara af den beskaffenhet, att inga andra med dem finge förenas; men du borde man äfven taga i betraktande, att de äro lönta så, att de vid sjelfva tjensten erhålla lifsbergning.
Jag tror derföre, att dea, sorn skall bestämma hvilka tjenster ej få med andra förenas, i sådant hänseende äfven bör utsätta huru stor lön innebafvaren af en dvlik tjenst bör hafva.
Det förundrar mig högligen, alt R.
St:s Ekon.Utsk:s ordförande icke vill ingå på att göra något förslag i detta hänseende.
Det vore verkligen bedröfligt, om ett Ekon TJtsk. icke skulle kunna så mycket ekonomisera, sorn att räkna ut hvad en embetsman beliöfver för att lefva med familj
För alt hjelpa Utsk. ett stycke på vägen, får jag föreslå en minimisunima af 2.000 r:dr b:co för en embetsman i Stockholm och lono r:dr utom Stockholm; detta må sedan anses såsom för mycket eller för litet.
Jag tror icke, att det är omöjligt för Utsk. att afgifva ett sådant förslag, och yrkar derföre återremiss af betänkandet.
I motsats till den siste värde talaren, respecterar jag grannlagenbeten hos Ekon.Utsk:* ordförande alt undvika upptagande af frågan om det minimi-belopp af lön, som kunde anses behöfligt för en embetsmans subsistens; ty jag hemställer, huru det skulle komma att se ut, om ett R.
St:s Utsk. föreslog 2000 r:dr såsom minimum i Stockholm och 1000 r:dr utom Stockholm, på samma gång, som ett annat Utsk. har föreslagit att höja rådslönerna i collegierna från 12 eller i3oo rldr till 1600 r:dr och samma Utsk. afslagit att för en tjensteman i Kaminar-co!l:m af 2:a graden, för advocatfiscalen, höja lönen från 279 r:dr till 4oo r:dr b:co, samt ett 3:dje Utsk. gjort Riksrätts-action för det att en copists lön blifvit förhöjd till 4°° r:dr b:co.
Under sådana förhållanden skulle det verkligen vara en alltför stor motsägelse, om Ekon.Utsk. tillstyrkte det förslag, som Hr Ribbing gjort.
Jag tror derföre, att Ekon.Utsk. handlat ganska riktigt, då det ej utsatt summao. 8 H. 33 Den 13 Juni f. m.
Ehuru jag råkat att icke vara så försigtig i mina förslag, som ilen siste värde talaren önskat alt jag skulle varit, och som han fästat Ekon.Utskls uppmärksamhet uppå; så tror jag likväl, att lian inblandat saker, sorn icke höra hit, t. ex. hvarföre Riksrätt är yrkad.
Det är en beit annan sak att bryta emot Rikets grundlagar och föreslå saker, som man icke har rätt till.
Förhållandet dermed må vara huru som helst.
Här är en helt annan fråga, nemi. alt göra ett förslag till rättelse af hvad som kan vara felaktigt.
Då måste man väl icke behöfva taga uti något betraktande hvad det ena eller andra Utsk. gjort, utan endast hvad man efter sitt samvete anser vara rätt.
Således kan icke hvad sora blifvit anfördt, beveka mig att afstå från min begäran om återremiss.
Besvärs- o. Ekon.Utskts betänk.
N:o 4^ blef af R. o. Ad. återremitteradt.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme alt fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Ilr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att sedan N:o 46- Gr. Piper, Carl Claes; N:o. 128.
Gr. Barnekow, Kjell; N:o 1199.
Gr. Hamilton, Hugo David; N:o i5g4.
Hr von Heyne, Geörg; samt N:o 2168.
Hr Gedda, Gustaf Georg, afsagt sig sina platser såsom bänkmän, val af en bänkman i hvardera af i:sta, 3:dje, i5:de, 17:de och a3:dje bänkmans-afdelningarna komme alt förrättas vid början af nästa plenum.
Frih, Her m el i n, Carl: Som ,enskilda angelägenheter hindra mig att oafbrutet bevista riksdagen, så anhåller jag vördsamt att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara bänkman.
I anledn. häraf tillkännagaf Hr Frih. o. Landtm., att val af en bänkman äfven vid början af nästa plenum komme alt förrättas för 6:te bänkmans-afdelningen.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf äfven, att N:o 1199.
Gr. Hamilton, Hugo
David, afsagt sig sin plats såsom ledamot i Bevilln.Utsk., och hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla hans tillika gjorda begäran att det oaktadt blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att, vid deras blifvande sammanträde till val af andra utskotlsledamöter, äfven välja en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Gr. Hamilton.
Då vid det sammanträde af Hrr Bänkman, sorn förliden gårdag var utsatt att hållas till val af alne electorer, icke erforderligt antal ledamöter till vals företagande varit när - Den 13 Juni f. m. var., anmodade Hr Frih. o. Landtm, bänkmännen att mera allmänt sammanträda sä snart, att deras vallista nästkommande plenidag kunde öppnas. Föredrogs ånyo och bifölls Allm.
Utsk:s den 10 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 44) * ail~ ledn. af väckt motion att förekomma tjensteaccord.
Besvärs- och Ekon.Utskrs den io dennes på hordet lagda betänk.
N:o 45, angrde föreslagen indragning af vice-presidents-embeten i Hofrätterna och förändrad benämning af Hofi ätternas ledamöter, samt om ordningen för förslag till ledamöter i Hofrätter och Col1 eg i er.
Beträffande förstadelen af Utskts förslag, eller afskalfande af vice-presidents-embelena uti Hofrätterna, så kan jag ingalunda deruti instämma.
Så talrikt organiserade domstolar, som våra Hofrätter äro, så är det minsta man kan begära, att det uti en sådan samling af ledamöter finnes en mellanlänk emellan presidenten och hofrättsråderne, att der finnes en plats, som både i värdighet och inkomster äger något företräde framför de öfriga.
Vill man jemföra förhållandet i andra länder, der domstolarnas organisation är ungefärligen lika, så hafva domstolarne der vida större förmåner än här.
Vid Cour Royal oell Cassalionsdomstolen, äfvensom vid Oberlandische Gerichte i Preussen har hvarje särskild afdelning en särskild president, hvaremot den förste chefen heter öfver-president, ett förhållande, som inom vår Hofrätt skulle motsvaras deraf, att hvarje divisionschef hette vice-president och vore bättre lönad, hvilket visserligen icke vore obilligt; men alt det åtminstone finnes en plats, som står i detta förhållande, är det minsta, och alt borttaga den är oriktigt.
Jag yrkar således afslag för denna del af Ulsk:s betänkande.
Hvad beträffar den andra delen, eller förändring af assessor'emes titel till hofrättsråd, så synes mig', att, såframt man icke samtidigt kan gifva dem hofrätlsråds-löner, hvilket jag icke hört omtalas, och då man för resten äfven klandrar titelsjukan i vårt land, så finner jag intet skäl att förvandla de yngre ledamöterna till hofrättsråder.
Då således den sednare förändringen icke skulle medföra något ändamål och den första är absolut skadlig i.min tanke, så anhåller jag vördsamt om afslag på betänkandet.
I afseende på det första ämnet, huruvida vice-presidenterne äro behöflige, får jag instämma med Hr Rosenblad.
Grunden för Utsk:s beslut, nemi. förhållandet inom Skåuska Hofrätten, som uti betänkandet blifvit åberopadt, anser jag icke vara fullt säker.
Den instiftades mod endast sex ledamöter, och jag har mig
Den 13 Juni f. m. icke bekant, om antalet sedan ar ökadt.
Der kan en vicepresident visserligen vara öfverflödig.
I Svea och Götha Hofrätter deremot, hvarest ledainöternes antal är 24, och fördeladt på flera divisioner, torde en vice-president jemväl vara behöflig.
Det inträffar ofta hinder af sjukdom och andra orsaker bland ledamöterna, och då är det brukligt, om jag icke misstager 111ig, att vice-presidenten tillkallas än af en, än åter af en annan division.
Om således vice-presidents-enibetet indroges, skulle det snart blifva fråga om att öka ledamöternes antal uti nämnda Hofrätter, och då tror jag, att vinsten vore ringa.
När det tillförene och ganska lange funnits en vice-president, så anser jag det vara skäl, alt han bibehålies.
Hvad åter beträffar den andra frågan, nemi. att assessorerne skulle benämnas hofrättsråder, så instämmer jag visserligen med Hr Rosenblad deruti, att då man klandrar titelsjukan och dess följder, samt R.
St. vilja den beskatta, så anser jag icke skal, att R.
St. skulle sjelfva vilja uppmuntra densamma: men jag anhåller vördsamt att få isynnerhet fasta uppmärksamheten på 18 §:n Reg.Ftn, deruti stadgas, att vederbör, skola inkomma med förslag till de embeten och tjenster, derå Konungen utfärdar fullmakt, der sådana hittills ägt rum; men följden af den förändrade benämningen fruktar jag högligen skulle blifva, att de förslag lill ledamot i Hofrätterna i den ordning, som hittills iakttagits, skulle förändras eller uteblifva.
Jag för min del anser, att uti en constitutionel stat de förslag, som ingå till Regeringen, äro af ganska stor betydenhet.
Om det visserligen må vara Regenten obetaget att icke vara af förslagen i juridiskt afseende bunden, är det likväl af stor vigt, att dessa förslager existera.
Mycket vore ännu att i detta ämne säga, men jag vill icke dermed upptaga H. Ståndets tid.
Dessa vigtiga domareplatser komma då troligen att tillsättas i Cabinetlsconseljen, och man torde icke då alltid äga samma garanti vid verkligt dugliga personers nämnande till dessa betydliga platser, icke endast såsom ledamöter i en öfverdomstol, ulan äfven derigenom att ofta Rikets högsta domaresäten förses af Hofrättens ledamöter,— och icke mindre genom det förmanskap, som K.