Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anledningarna till den vexation, som ägt rum emellan enskilda löntagare och räntegifvare, och hvilken alltid haft till följd, att räntegifvaren, isynnerhet under missväxtår, blifvit tvungen att betala sina räntepersedlar högre än markegångspriset, skola då alldeles försvinna, eller (om man vill strängt tillämpa calculen) förminskas i förhållande som antalet af enskilda löntagare till ?, hvilken enhet skulle utgöras af indelta Armeens befäls samfälda Jöningsfond.
Detta, säger jag, är min enskilda öfvertygelse; andra kunna dock linnas, hvilka ej tro på denna 68 Den 8 Mars f. m. verkan af milt förslag.
Men just emot dessa kan jag framdraga den citation Hr Liljenstolpe gjort, hvarigenom bevises, att alla de natura-persedlar, som utgå från bortarrenderade boställen och hvilka framdeles komma att utgöra den betydligaste delen af löningsfonden, icke komma att ligga Kronans uppbördsman till last, och att den citerade författningen således underlättar Statsverkets inblandande i liqvidationen.
Jag tackar Hr Liljenstolpe, som gifvit mig anledning att fästa uppmärksamheten på detta förhållande.
För det tredje åberopas StatsTJtsk:s vid sista Riksdag afgifna betänkande, i anledning af K. M:s Nåd.
Propos., af enahanda hufvudsaklig syftning med mitt nu afgifna förslag, ehuru af större utsträckning i afseende på tillämpningen; och den värde talaren tillägger, att, under de 4?sedan förflutna åren, inga sådana förändringar ägt rum, sorn skäligen kunna verka till ett annat beslut.
Detta sednare förhållande kan ej i hufvudsaken bestridas,— ehuru visserligen en och annan ökad erfarenhet i detaillerna under denna tid vunnits, som likväl föga inverkar på sjelfva hufvudfrågan.
Bien, mina Herrar! just nu äro vi sysselsatta med att besluta en förändring, som icke blott upphäfver StatsUtskrs första och vigligaste skäl, utan vänder det helt och hållet, så som det då motiverades, till fördel för den motion, jag gjort; jag menar realisationen.
StatsUtsk. yttrade:
"Men "då denna myntbestämning ännu icke är afgjord, och i alla "fall åtskilliga omständigheter medverka, att verkställigheten "deraf icke genast kan följa, har Utsk. ansett, att för närvarande förutsättningen deraf icke kan såsom grund för "statsutgifternas bestämmande antagas."
När nu den myntreglering försiggått, som med visshet kan förutses, så har detta "för närvarande" förlorat sin kraft, och StatsUtsk:s yttrande innebär vid denna Riksdag ett bestämdt tillstyrkande af hvad det vid den förra afslog.
Den värde talaren tycktes vidare anse såsom ett kraftigt skäl emot förslagets antagande, "att det åsyftar så väl upphäfvandet af Ständers beslut som Indelningsverkets upplösning,” Hvad det förra beträffar, torde det undfallit Hr Liljenstolpes erfarenhet, att nästan alla motioner, som väckas inom Representationen, åsyfta förändringar i hvad R.
St. vid en föregående Riksdag beslutit, och att, jemte
Statsregleringen för de 5 kommande åren, just detta är ändamålet med våra Riksdagar.
Hvad det sednare beträffar, nemi. att mitt förslag åsyftar Indelningsverket-: upphäfvande; så anser jag mig böra litet utförligare besvara detta inkast.
Hr Liljenstolpe tyckes hafva betraktat förslaget endast från den skuggsida, som vänder sig eftiot hans mångåriga erfarenhet och sorn ännu mera förmörkas genom hans begrepp om Indelningsverkets orubblighet.
Under den tid, från hvilken jag kan hafva hem ta t någon ledning för mitt omdöme, har erfarenheten lärt mig, genom Den S Mars f. m. 69 uppenbai-andet af stora och fördomarnas mägtiga inflytelse tillintetgörande exempel, att ingenting på jorden är orubbligt, mer än det sanna begreppet om rätt och orätt; och det är på denna, ensamt orubbliga grundsats, jag byggt mitt förslag.
Att jag ej ansett verkställigheten omöjlig, är naturligt, ehuru jag, lika med en af de välda talare, som understödde motionen, anser en noggrann och opartisk pröfning af alla förhållanden böra föregå en så vigtig förändring som den föreslagna.
Men emellan svårigheten att tillvägabringa en förbättring och orubbligheten af det beståndande är en himmelsvid skillnad.
Det gifves en rättvis grund för allt.
Att finna den, bör vara första vilkoret för all organisation.
Om denna, erkänd, ej öfverensstämmer med det varande, måste det gamla falla och det erkändt bättre sträfva att göra sina anspråk gällande i verkligheten.
Jag syftar ej härmed, som Hr Liljenstolpe förmodat, till Indelningsverkets upplösning, och jag smickrar mig med den tanken, att, sedan jag rättat detta hans stora missförstånd af mina afsigter, ett liufvudvapen emot förslaget fallit ur hans hand.
Jag har nemligen den fasta öfvertygelsen, att
Indelningsverket innebär en stor moralisk kraft hos Svenska Armeen.
Men denna kraft födes ej genom högtidligheten af K.
Carl XI:s Nåd. sanction; den ligger i naturen af soldatens egenskap af jordägare.
Indelningsverkets förträfflighet utgår således från dess nationella och ej från dess abstract militäriska syftning.
Men jag skiljer i detta fall mitt omdöme i afseende på truppen från det i afseende på befälet.
Hvad Indelningsverket beträffar, sammanhänger ej befälets och truppens löningssätt omedelbart.
Det ena kan rubbås, och likväl det andra stå qvar.
Tiden och den fortgående utbildningen af. vårt militärskick tyckas allt mer och mer aflägsna oss från Indelningsverkets löningsprincip i afseende på befälet.
Dess löningssätt bör grundas endast på dess militäriska tillämplighet; och det är af detta skäl, jag anser isynnerhet det yngre befälets löner ej böra sammanblandas nied jordbruk och spannmålshandel.
Ingen militär lärer vilja här framstå och yrka den sats, att hans numera i allmänhet bildade kamrater inom Armeen behöfva någon materiel driffjäder, för att manligt uppfylla deras bestämmelse.
Att närmare utveckla denna åsigt, hörer ej till närvarande ämne.
Jag liar endast velat frigöra mig från beskyllningen att föreslå upphäfvandet af en af Sveriges lnest nyttiga och nationella institutioner.
Hr Liljenstolpe säger sig vidare hafva ”mycket mera” att anföra emot mitt förslag.
Dessa skäl kan jag för närvarande icke vederlägga.
Slutligen uppställer den värde talaren en jemnförelse emellan administrationen af en enskild mans förmögenhet och indelta Annelius löningsfond, ur hvilken tydligt framlyser den grundsats, hvarpå han byggt hela sin argumentation; 7° Den 8 Mars f. m. och han slutar med dessa ord: ”och då för öfrigt, så vidt jag känner, ingen erfaren officer af indelta Armeen någonsin be gärt något dylikt; så skulle j a g t r o, att man äfven deraf kan, med t c m 1 i g s äkerhet, göra den slutföljd, att detta förslag icke är till fördel för indelta Arméen, utan enligt min öfvertygelse bestämdt motsatsen.”
Det var den grundsats, hvarifrån dessa argumenter utgått, som jag sökte att i ett muntligt anförande bestrida; och jag vill nu endast tillägga, att jag ej, för min del, tror, att med grundidéen för vårt nuvarande statsskick den ideen kan förenas, att Statens embetsman innehafva sina löner i form af, för evärdeliga tider donerade, capitalräntor, och att det således, inför Nationens representanter, är ett svagt skäl att motarbeta rubbning i löningssättet, på den grund som Hr Liljenstolpe anfört, nemi.: ”att det icke är till fördel för Armeen, utan bestämdt motsatsen.”
Att ingen erfaren indelt officer någonsin framkommit med ett dylikt förslag, kan ej läggas sjelfva saken till last, men möjligen motionärens ungdom.
Han önskar derföre en fullständig pröfning af det vigtiga ämnet, men tror derjemte, att mången erfaren indelt officer, äfven inom dessa murar, delar hans öfvertygelse; hvarom Hr Liljenstolpe lätt kan förvissa sig.
Men jag tror ej, att förslaget innebär den ”bestämda motsats,” som Hr Liljenstolpe trott sig finna deri.
Jag har sagt, att det strider emot vissa Reg:ters fördel; men denna fördel skola dessa 11 eg: t er säkerligen ej vilja bevara, då den tydligen grundar sig på en, om än indirect, orättvisa emot de öfriga Reg:terna.
Men jag frågar: är det ej en fördel för Arméen, att utfå sina löner på bestämda tider och till bestämdt belopp?
Är det ej en fördel för Armeen, att all anledning till en rättvis klagan öfver, utan skäl, olika löneförmåner inom samma grader upphör?
Är det ej en fördel för Armeön, att ordning och system i löningssättet åstadkommes?
Och slutligen: är det ej en fördel för Staten och Arméen gemensamt, att löngifvaren — eller den dass i samhället, af hvilken indelta Armeens aflöning hufvudsakligen bestrides — och löntagaren hafva en medlare, af hvilken allas rätt skall bevakas, och genom hvars mellankomst ali conflict emellan de motsattas interessen försvinner?
På dessa vigtiga ändamål har jag grundat min motion.
Jag har således ej förbisett indelta Arméens sanna interessen.
Men jag har ej heller fruktat, det Svenska folkets representanter skola, i en framtid, göra några ingrepp i den löningsfond, som de uppdragit
Statsverket att förvalta; ty jag har den öfvertygelsen, att så länge det är nödvändigt, att vissa medborgare ensamt egna sig åt krigare-yrket, så länge skall ock Nationen inse nödvändigheten att, så långt tillgångarna medgifva, löna dem och befordra deras praktiska duglighet.
D cn 8 Ma r s f. ni. 7* Jag anhåller, att detta anförande må få åtfölja remissen till StatsUtskottet.
Hr Liljenstolpe, Carl Otto:
Hr Hjärne har i det anförande, jag nu af hört, fästat synnerligt afseende på de af mig gjorda anmärkningar vid hans motion.
Men då försöket att vederlägga dem, enligt hvad jag kunnat fatta, i alla afseenden fruktlöst aflupit, så att de af mig anförda skäl ännu qvarstå oförsvagade, och det dessutom i första rummet tillkommer StatsUtsk. att undersöka och pröfva olägenheterna, svårigheterna och, efter min tanka, omöjligheten af hans förslag, så tviflan jag icke, att i det betänkande, som ifrån Utsk. är att förvänta, saken skall blifva framställd sådan, som verkliga förhållandet krafvel’; och jag anser derföre öfverflödigt att vidare yttra mig, utan inskränker mig blott till den begäran, att dessa ord må få beledsaga Hr Hjärnes anförande.
Frih. v. ID ii b en, Carl Joachim:
Jag beklagar, att mitt anförande icke vunnit Ilr Hjärnes uppmärksamhet; eljest skulle de cardinalskäl, jag anfört, icke hafva undgått honom.
Jag tror, att ett af två bör ske.
Antingen bör Indelningsverket upphäfvas eller bibehållas. Hr Hjärne har fästat sig vid det financiella och skickligt sammanblandat det militära meden myntbestämning, soia ännu icke är verkställd; men han liar icke betraktat frågan från den oeconomiska sidan.
Hvar och en, som bor på landet, borde känna, huru allt der tagit sin riktning åt Indelningsverket.
Historien lem nar oss den underrättelse, att Arméen under 1789 års krig i 11 månader stått utan aflöning, om den ej från boställena erhållit understöd.
Sådant kan inträffa ännu en gång.
Vi hafva sett det olycksaliga resultatet af 180g års mäns beslut att reducera åtskilliga CavalleriReglter.
Det har, att jag så må säga, pumpats penningar ur provinserna.
Om nu allt, hvad indelt ränta heter, skulle föras till StatsCont., skulle samma verkan inträffa i provinserna.
Det måste bero på räntegifvarna sjelfva att betala med penningar eller in natura.
Detta är dessutom ett vidlyftigt ämne, som nu icke bör eller kan afhandlas.
Hr Hjärne har äfven förespeglat mig, huru Statsverket skulle vinna härpå.
Det tror jag visserligen, men indelta Armeens vinst blefve det icke.
Jag anhåller, att äfven detta anförande må få åtfölja till StatsUtskottet.
Ånyo föredrogs K.
M:s d. 4 dennes på bordet lagda Nåd.
Skrifvelse, med förslag till lag för Banken.
Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste följande:
Då jag nu företager till flygtig granskning Regeringens förslag till lag för Banken, skulle jag verkligen äfventyra att 72 Den 8 Mars f. m. alltför mycket trötta H. R. o.
Ad:s tålamod, om jag ville framställa och utveckla alla de anmärkningar, jag dervid funnit, och hvilka säkert i digerhet skulle kunna mäta sig med sjelfva de motiver, som åtfölja förslaget.
För att emedlertid ej vara onödigt vidlyftig, vill jag nu blott i största korthet angifva de väsendtligaste af mina erinringar.
Min uppmärksamhet faller först derpå, att uti lagförslaget linnes infördt i särskilda §§. (den i:sta, 2:dra och /pde) ordagranna innehållet af den nya redactionen utaf 72 §. Reg.F.
Antingen tjenar detta införande till ingenting, derest samma redaction vore antagen, eller ock skulle åsyftningen dermed vara, att, i händelse 72 §:s nya redaction af ett RiksSt. skulle afslås, de tre öfriga, genom antagande af ifrågavarande förslag, måtte stadga en civil lag, hvilken inrymde Regeringen precist enahanda magt, som man trodde sig hafva afslagit i 72 §:s nya redaction.
Detta tyckes åtminstone vara den verkliga meningen, då förslagets 27 §. innehåller, att lagen ej må ändras annorlunda, än på sätt i Reg.F. 87 §. om allmän civil lag är stadgadt.
I sådant fall, och då lagen för
Banken synes vara ämnad att förekomma till pröfning, oberoende af den utgång 72 §:s nya redaction erhåller— en tanke, hvaruti jag styrkes af den anledning, att ingenting annat är alternativt i förslaget än sjelfva Bankens titel, som, efter det gamla formuläret, skulle blifva ”R.
St:s Bank,” men efter det förhoppningsfulla nya, ”Sveriges Rikes Bank”—, yrkar jag, att samma lagförslag, såsom innebärande en mängd förändringar och förklaringar af grundlagens ännu gällande 72 §., må behandlas, icke enligt 87$., utan enl. 81 och 83 §§.
Reg.F., samt anser det således icke kunna hänvisas till annat Utsk. än Constit.Utskottet.
I afseende å förslagets innehåll stadnar jag vidare vid 10 §., hvarigenom, såsom en ytterligare utveckling af den med 1 Mom. i 72 §. nya redaction likalydande 1 §. i förslaget, Regeringen förbehåller sig magten att fastställa alla beslut och instructioner, ronde Bankens redbara fond, utgifvandet af dess sedlar, dess lånerörelse och öfriga förhållanden till allmänheten.
Jag frågar blott: hvilket beslut eller hvilken instruction kan icke hänföras under någondera af dessa kathegorier?
Ej allenast utlåningsfondernas belopp, alla öfriga vilkor derför skulle således reglementeras i samråd med Regeringen, och dessa särskilda instructioner kunde ju åter blifva sådana, som man visserligen öfverdrifvet supponerat, men som dock är tänkbart, att intet lån finge beviljas, utan att vara understäldt
Regeringens pröfning!
Jag frågar: om, med detta slags återhållande magt hos Regeringen, R.
St. allena hade något slags rätt eller magt i Banken, mer än den att aflöna tjenstemännen?
I sammanhang härmed ålägger också 11 §.
Banco Full - ) Den 8 Mars f. m. 73 Fullmägtige att tillkalla och öfverlägga med Regeringens ombud i alla frågor, rörande lånerörelsens utvidgning eller inskränkning; och då ej nekas kan, att lånerörelsen utvidgas, om den ena veckan utlånas iooR:dr mer än den andra, och att den i motsatt fall inskränkes, så följer deraf, alt
Regeringens ombud skulle kunna fordra att rådfrågas i allt, som rörde lånerörelsen, eller med andra ord, att det kunde blifva den i hela Bankens förvaltning mest inflytelse-ägande person, helst med en bibehållen Bancostyrelse, aflönad såsom en sinecur och bestående af några Bönder, Borgare, Prester och Adelsmän, bland hvilka i framtiden, endast af någon särskild händelse, en eller annan torde komma att finnas, sorn förstår att rätt och sjelfständigt handhafva dessa ärender.
Uti samma 11 §. stadgas, att qvartalsredogörelserna endast skola omfatta Bankens utelöpande sedelstock och depositionsmedlen, samt årsredogörelsefna Bankens hela ställning för det året.
Är det månne' med afsigt, man så omsorgsfullt här undvikit att nämna Bankens redbara fond, hvars förhållande likväl är det vigtigaste att känna för allmänheten.
Hvad angår öfverflyttning af Bankens Discont-lånerörelse på Riksg.Cont., så af bidar jag Regeringens förslag öfver vilkoren derför, innan jag vill deröfver yttra mig.
I detaillerna af förslaget vore mångå anmärkningar att göra; men jag vill, såsom sagdt är, ej dervid uppehålla mig.
Likväl kan jag icke tillbakahålla min förundran öfver den påfallande bristfälligheten i förslagets redaction.
Jag vill i detta afseende taga mig friheten citera några exempel.
I 2 §. heter det: alla i Banken insatta penningar etc. må ej med qvarstad beläggas; — hvilket är fullkomligt språkorigtigt och naturligtvis bör lyda:
Ej må några.
I 5 står, att
Bankens sedlar skola emottagas i liqvider enskilda emellan etc. ”der ej genom uttryckligt fördrag annorlunda "förordnadt är.”
Meningen kan här ej vara annan än den, att förbehåll eller aftal blifvit träffadt, att liqviden skulle ske i silfver, guld eller på annat sätt.
Och detta kallar man fördrag, och talar om, huruledes förändringen derigenom förordnas?
I 11 §. föreskrifves, att, inom en månad efter förloppet af hvarje qvartal, uppgift skall tryckas om summan af de vid halfårets slut utelöpande bancosedlar.
Månne här kan menas annat än qvartaiets slut? —2 Mom. af nyssnämnde §. börjar med orden:
"Det ombud, som af Konungen utses, erhålle” etc., utan att man förut sett ett ord derom, att Konungen ägde förordna ett ombud, hvaraf följer, att §. bort lyda: ”Konungen äge att förordna ett ombud, som erhåller” etc. i5 §. innehåller, att Bankens sedlar skola lyda på bestämda summor.
Är då någon summa obestämd? eller var 4 H. ' to 74 Den 8 Mars f. m. ej meningen att uttrycka, att de skulle lyda på vissa, förut bestämda valörer, såsom 2, 3, 5, 10 etc.?
I 17 5. träffar man åter på en himlaskänk af ett creditiv, som, utan att vara förut iförfattningen omnämndt, inväfves i en mellanmening på följande sätt: ”Banken må ock, i utbyte mot Svenskt silfvermynt, lemna vexlar på utländsk valuta, härrörande från det creditiv å utrikes ort, som vid hvarje Riksdag för Banken öppnas hör genom ett af Konungen och R.
St. fattadt beslut.” Men R. o. Ad. kan tröttna vid dessa anmärkningar.
De bevisa dock, i sin mån, beskaffenheten af det förslag, hvilket skall utgöra qvintessencen af Regeringens forskningar i financerna, allt sedan
Hon för i5 månader tillbaka beslöt sammankalla R.
St. för att öfverlägga om myntväsendet.
Jag yrkar remiss af Regeringens Skrifvelse till Constit.- Utsk. och begär votering, om remiss skulle föreslås till annat Utskott. t Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag vill, för min del, icke ingå i någon granskning af denna lags egentliga innehåll, utan blott fästa mig vid dess formella förhållanden.
Jag finnér i första §:n 2:ne alternativ, men hvilka inskränka sig blott till Bankens benämning, nemi. R. St:s Bank och Sveriges Rikes Bank.
Deraf synes tydligen, att detta lagförslag är beräknadt för båda fallen, d. v. s. antingen 72 §. antages eller icke.
Om nya redactionen till 72 5.
Reg.F. blefve afslagen, skulle Banken kallas R.
St:s Bank; antages den åter, skulle Banken benämnas Sveriges Rikes Bank; men för öfrigt är i samma §. det nya redactionsförslaget till 72 §. ordagrannt intaget.
Om det således skulle hända, att grundlagsförslaget af något Stånd förkastades, eller K.
M. derå vägrade
Sin sanction, skulle denna 1 §. i banklagen komma att stå i strid med den gällande grundlagen.
1 den nuvarande grundlagen står nemi., att ”Banken skall förblifva under R.
St:s egen garanti och ”vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fuilmägtige, ”hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar ”och reglementen, hvilka redan gjorde äro, eller vidare af ”R.
S t. göras kunna.”
Nyssnämnde §. i banklagen innehåller deremot, att Banken skulle ”förvaltas efter de lagar ”och stadganden för Banken och dess rörelse, hvilka nu äro ”gällande eller af Konungen och R.
St. varda stiftade” o. s. v. Detta lagförslag är sålunda, i händelse 72 §. icke antages, alldeles stridande mot grundlagen; och det skulle förundra mig, att en Sveriges Rikes Högsta
Domstol kunnat tillstyrka ett sådant lagförslags framläggande för Ständerna, om jag icke af handlingarna inhemtade, att förslaget undergått någon förändring, sedan Högsta Domstolen deröfver utlåtit sig.
Jag hoppas, att vid denna förändring den al - Den S Mars f. m. ternativa benämningen af R.
St:s Bank mätte hafva tillkommit.
Jag får derföre hemställa, huruvida någon remiss häraf kan äga rum.
Jag torde få fästa Hr Gr. o. Landtm:s uppmärksamhet derpå, att ingen fråga bör kunna till Utsk. remitteras, som icke kan vid återkomsten grundlagsenligt besvaras med både ja och nej; ty är frågan af annan beskaffenhet, så innefattar dess besvarande en förklaring af grundlagen, och bör då icke kunna få remitteras.
Jag antager, att 72 §. förkastas och att emedlertid, ifrågavarande förslag blir till Utsk. remitteradt, och vill nu föreställa mig 2:ne foll.
Det ena, att Utsk. tillstyrker förslagets antagande.
Landtm, skulle då framställa den proposition, om Ståndet gillar Utskrs betänkande.
Men en sådan proposition hoppas jag, att Landtm, icke vill framställa, emedan det vore detsamma som att göra den framställningen: om Ståndet ville antaga en lag, som vore stridande emot grundlagen.
Det andra fallet vöre, att Utsk. afstyrker förslagets antagande.
Men då stöde det ju
Ståndet fritt att med nej kunna besvara Landtnäs proposition till bifall af Utsk:s betänkande, hvarigenom Landtm, sattes i nödvändighet att framställa den motsatta propositionen, nemi. till antagande af det mot grundlagen stridande lagförslaget.
På alla dessa svårigheter har jag velat fästa Hr Gr. o. Landtmrs uppmärksamhet; och jag ser icke, huru frågan om remiss af förslaget till banklag kan afgöras, innan 72 §:s öde blifvit afgjordt.
Det gläder mig mycket, att just i den Nåd.
Skrifvelsen se en anledning till uppskof med detta ämnes behandling.
Der står nemligen: ”Då till K.
M:s kunskap ”kommit, att man torde önska kännedom af detsammas innehåll, för att samtidigt med öfverläggningarna rörande ”Reg.F:s 72 §. behandlas, har K.
M. härmedelst i Nåderve”lat meddela R.
St. sagde lagförslag, och det med samma ”förtroende &c.”
Deraf ser man tydligen, att K.
M:s afsigt endast varit att underrätta Ständerna, huru K.
M. anser en banklag böra vara beskaffad, i händelse 72 §. blir antagen.
Men som det foller af sig sjelf, att derest 72 §. icke antages, frågan om hela denna lag måste förfalla, sä återstode i detta foll för Ständerna intet annat, än att hembära K.
M. deras und. tacksamhet för det K.
M. täckts i Nåder meddela dem sina åsigter i ämnet, med und. förklarande, att Ständerna icke skulle underlåta att deraf sig begagna vid uppgörandet af deras reglementariska stadganden för Banken.
Jag hemställer således, om icke denna fråga rättast behandlas på det sätt, att den blir hvilande, intilldess frågan om 72 §.
Reg.F. blifvit afgjord.
Här har blifvit yttradt, att det ifrågavarande lagförslaget borde remitteras lill Conslit.
En sådan remiss är dock icke förenlig med grund - 56 Den 8 Mars f. m. Ingen.
Samma ledamot har äfven sagt, att förslaget ej han antagas, och en annan ledamot vill, att detsamma skall hvila, intilldess frågan om 72 §.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att det ej går an att afgöra denna Konungens Propos. utan föregången remiss till Utskott; derom vittnar 49 §•
Hvad sjelfva innehållet af lagförslaget beträffar, så är tydligt och klart, att, då det står i oskiljaktigt sammanhang med den föreslagna redactionen af 72 §.
Ileg.F., Utsk., i händelse 72 §. icke antages, måste föreslå förändringar i samma banklag, till öfverensstämmelse med det sålunda förändrade förhållandet, eller rättare så, att Banklagen må stå i parabel med nu gällande redaction af berörde grundlagsförslag; men skulle Utsk. underlåta sådant, faller det af sig sjelft, att denna skyldighet tillkommer Stånden, när frågan från Utsk. återkommit.
Vi ära icke omyndiga, och böra således kunna anse oss äga rättighet att, vid granskning af ett Utsk:s betänkande, pröfva, huruvida det står tillsammans med, eller strider mot gäl- 1 lande lagar.
Det beror väl alltid på Ståndets vilja att yrka proposition, men på Landtm, att genom vägran härå hindra Ståndet att komma vidare, i fall propositionen s'kulle innefatta något mot grundlagen stridande.
Lagstiftaren har förutsett, att sådana förhållanden kunde inträffa, och derföre utrustat Talmännen med magt att vägra proposition och att hänvisa frågan till Constit.Utsk:s afgörande, emedan det ej är troligt, att den lilla personalen i detta Utsk. skulle låta hänföra sig af någon ledamots vältalighet.
Hvad sjelfva redactionen af förslaget beträffar, finner jag visserligen, att den tarfvor någon förbättring i åtskilliga delar; men, mina Herrar! önskar man realisationens fullbordan, måste man äfven önska antagandet af 72 §.