Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Linroth: Frihrne af Ugglas och Schmidt hafva ansett R. o. Ad. icke böra fästa något afseende vid den af mig väckta motion i denna fråga, och hafva såsom grund för denna åsigt anfört allmänna skäl, jemfört pensionstagare med kapitalister, o. d. Jag tror mig redan hafva visat, att med pensionstagare ett alldeles eget förhållande eger rum, och att deras ställning ej kan jemföras med sådana personers, som befinna sig i sin friskaste ålder och ännu draga nytta af Staten.
Pensionstagare äro utlefvade gubbar, hvilka, så att säga, endast lefva för att dö, och på sådana medborgare bör väl ej Staten lägga någon skatt.
Frih. af Schmidt har i öfrigt begått ett misstag, då han antagit att mitt yrkande om befrielse från bevillning endast skulle afse sådana pensioner, som utgå ur arméens pensionskassa.
De af mig i dag meddelade statistiska uppgifter angå visserligen endast detta slag af pensioner, men hvar och en, som behagar genomläsa min motion, torde finna att jag föreslagit, det alla pensionstagare skola befrias från bevillning för sina pensioner.
Hvarföre jag nu endast kunnat visa huru litet staten inhöstar utaf arméens pensionstagare, och icke kunnat göra detsamma med andra pensionstagare, härleder sig derifrån att jag ej haft tillfälle förskaffa mig officiella uppgifter mera än från arméens pensionskassa, men hvilka uppgifter torde vara fullt tillräckliga såsom ett bevisande exempel.
Jemte det jag instämmer i hvad Frihme af Ugglas och Schmidt anfört, får jag endast tillägga, att motionen verkligen hade något sken af billighet för sig, så länge en tjensteman fick erlägga bevillning äfven för den del af sin lori, hvilken ingick till vederbörande pensionskassa, men att nu, sedan Bev.-Utsk:t föreslagit rättelse härutinnan, på sätt den föreslagna lydelsen af 7 §:ns 2 mom. utvisar, äfven detta skäl har förfallit.
Ehuru flere föregående talare redan efter min tanka fullständigt utvecklat de skäl, på hvilka Bev.-Utsk:t grundat sitt utlåtande i denna fråga, torde det dock tillåtas mig att få tillägga några ord.
Jag medger visserligen, att en pensionstagare i allmänhet befinner sig i den ställning, att erläggandet af bevillning för honom är kännbart, men jag kan ej inse, att denna uppoffring är mera kännbar för honom än för hvarje arbetare, eller embetsman, som är i samma ekono - Den 10 Mars e. m. 247 miska ställning, som han.
Ej heller kan jag gilla påståendet, att pensionstagaren icke skulle draga någon fördel af Staten; han åtnjuter väl, i likhet med alla andra medborgare, skydd af Staten, och han bör derföre i sin mån bidraga till Statens utgifter.
En talares uppgift, att Staten skulle taga dubbel bevill ning af de summor, som till pensioner utgå, kan jag ej fatta, ty, enligt Bev.-Förordn:s uttryckliga föreskrift, är pensionsanstalter undantagna från bevillning.
Mot samme talares förslag att endast sådane pensionstagare skulle befrias, hvilkas pensioner utgingo ur fonder, till hvilka de genom afdrag af sina löner sjelfva bidragit, får jag erinra, att tillämpningen häraf in praxi torde blifva ganska svår, emedan några kassor, t. ex. arraéens pensionskassa, erhålla bidrag både af Staten och af enskilda.
Af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag.
Då nu motionären yrkat, att bevill ning å alla pensioner skall försvinna, får jag erinra derom, först och främst att alla pensioner från Statsverket långt innan öfriga pensioner blifvit ålagda bevillning, jag vågar ej säga alltid, dragit bevillning efter 2:dra artikeln i bevillningsstadgan, och vidare, att vi hafva många pensionstagare, hvilkas pensioner äro så stora att de kunna uthärda jemförelse med antingen deras egna eller andra tjenstemäns löner.
Vissa tjenstemän bibehålla nemligen vid sitt afskedstagande hela lönen såsom pension.
Det torde ingalunda vara med billighet öfverensstämmande, att dylika pensionstagare åtnjuta befrielse från bevillning, och jag anser derföre motionen vara lika litet antaglig i den vidsträcktare omfattning, man nu velat gifva den, som i den inskränktare, hvari jag förut uppfattat densamma.
En aktad ledamot på samma bänk som jag, har nyss yttrat, att det syntes honom obilligt, att pensionstagaren, hvilken befinner sig i samma ställning som alla andra medborgare, skulle vara befriad att erlägga bidrag till Staten för det skydd, han af densamma åtnjuter.
Förhållandet är dock icke alldeles detsamma, ty pensionstagaren, hvilken utträdt ur verksamhet och endast »lefver för att dö», kräfver icke samma anspråk på skydd, som andra medborgare i full verksamhet.
För öfrigt, erlägger han ju skyddsafgift, mantalspenningar, m. m., och det är endast från bevillning, d. ä. skatt på inkomst och arbete, kapital eller rörelse, man vill befria hans pensionsinkomst.
Samma ledamot förmälte sig icke kunna fatta mitt yttrande, att Staten uppbär dubbel bevillning af de fonder, hvarur pensionerna utgå.
Detta torde dock vara enligt med sanna förhållandet.
Fonderna måste nemligen, för att fruktbargöras, utlånas, och då får låntagaren erlägga bevillning för de lånade medlen.
Derefter får pensionstagarne, som erhålla räntorna af dessa medel, betala bevillning för dem.
248 Dea 10 Mars e. m.
Jag erkänner gerna, att innehafvarne af små pensioner kunna hafva rätt att bli befriade från bevillning, men detta är redan i Bev.-stadgan medgifvet genom föreskrifterna, att bevillning icke eger rum, då den skattskyldiges inkomster ej understiga 400 rdr, och att , då inkomsterna ej öfverskrida 1,800 rdr, 300 rdr skola vara fria från bevillning.
Deremot hemställer jag, om det kan vara rättvist att de, som åtnjuta pensioner till större belopp, skola vara befriade; jag tror ej att någon vill påstå, att en person, som innehar en pension af 8,000 rdr eller 15,000 rdr (hvilket f. n är fallet med en person), skall blifva befriad från bevillning.
Principen kan således icke konseqvent genomföras, utan man måste uppdraga ett streck, och detta har Bev.-Utsk:t redan gjort genom föreskriften i 8:de §:n om de 400 rdr:na.
För öfrigt får jag ännu en gång varna R. o. Ad. för att i frågor, som denna, beträda undantagens väg, hvilken kan leda till ganska svåra följder.
Jag anhåller fortfarande om bifall till Utskds hemställan.
Behofvet af den förändring, jag tagit mig friheten föreslå, har egentligen först visat sig efter sista riksdag, emedan kommunal-lagarna först sedan dess (rädt i verket.
Frih. af Schmidt har visserligen hänvisat mig att i stället söka få dessa lagar ändrade, men jag vågar tro, att det lättaste sättet att vinna målet, vore att ändra Bev.-stadgan, och bifalla hvad jag föreslagit.
Beträdande frågan om innehafvare af större pensioner, skulle jag ej halva något emot att dessa forl farande finge erlägga bevillning, men jag tror dock å andra sidan, att man gerna kunde konseqvent genomföra principen, och befria äfven dessa.
Staten inhöstar nemligen så obetydligt genom denna bevillning, hvilket bäst synes deraf, att, ehuru bland de 664 pensioner, hvilka utgå ur arméens pensionskassa, finnes tvenne ä 6,000 rdr, den sammanlagda bevillningen endast utgör 2,882 rdr.
Det torde således vara ett R. o.
Ad. värdigt beslut, att alldeles borttaga denna bevillning, och jag vidbliIver af detta skäl mitt yrkande af återremiss.
Då jag tillhörde majoriteten inom Bev.-Utsk:t vid afgörandet af denna fråga, torde det tilllåtas mig att redogöra för de skäl, som bestämt mig att afslå den af Hr Linroth väckta motionen.
Dessa skäl äro tvenne, nemligen dels att, om pensionstagarne befriades frän bevillning, en embetsman, som vore ledamot af första kammaren, skulle, då han toge afsked från sin tjenst, möjligen ej längre kunna qvarstå såsom riksdagsman, emedan han ej längre egde den för valbarhet nödiga census, och dels att enligt Bev.-stadgans allmänna föreskrifter det är fattigdom, och ej ålder, som utgör giltigt skäl till befrielse från bevillning.
Då jag för öfrigt i likhet med Frih. af Ugglas anser det vådligt, att i detta ämne medgifva något undantag, emedan man då snart måste bevilja nya sådana, hemtar jag deri ett ytterligare skäl att anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan.
Den 10 Mars e. m. 249
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja, blandade med nej; och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter, och sedan propos. pä bifall till samma hemställan förnyats, samt besvarats med talrika ja, blandade med nej, Hr Gr. o.
Hr Linroth begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voterings-propos: »Den som bifaller Bev.-Utsk:ts å sid. 5 af Betänk:t N:o 3 gjorda hemställan, att förändring i gällande föreskrifter om bevillning för pensioner och gratialer ej må ega rum, röstar Ja; Den det ej vill, röstar.
Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. denna hemställan.»
Utsk:ts hemställan öfverst å sid. 6, jemte texten till andra stycket i andra mom. af § 7. Gr.
Det här föreslagna undantag kommer san nolikt att vid tillämpningen medföra vida mera omgång, än fördel för de personer, som deraf skulle komma i åtnjutande, ty det torde blifva ganska svårt att styrka detta afdrags belopp.
Dessutom är ej bestämdt angifvet i förslaget, hvilka pensionskassor afses, antingen endast de under offentlig kontroll ställda eller äfven de enskilda.
Många sådana finnas nemi., dels vid åtskilliga regementen, dels äfven inom afdelningar af civilstaten; så hafva häradshöfdingarne, samt landssekreterare och landskamrerare en särskild pensionsinrättning, och landtstats-tjenstemännen i Wester-Norrland en särskild pensionskassa.
Af dessa skäl anhåller jag att §:n måtte förblifva oförändrad.
Då det i Utsk:ts förslag uttryckligen säges, att afdrag skall beräknas för »den afgift tjensteman, såsom sådan, åligger utgöra till pensions-, enke- och pupill- eller annan understöds-kassa», är det klart, att dermed endast förstås afgifter till de pensionskassor, som hafva af K.
M:t fastställdt reglemente.
Den svårighet Gr.
Mörner befarat skulle möta vid styrkandet af denna afgifts belopp, torde ej vara af någon be - 250 Den 10 Mars e. m. tydenhet, ty man kunde ålägga vederb. embetsverk, hvilka äro skyldiga att aflemna uppgifter öfver embets- och tjenstemäns löner, att i dessa uppgifter uppdraga en ny kolumn och der införa ifrågav;de afgifters belopp.
Frih. af Schmidt: Gr.
Mörner har befarat, att villrådig het skulle uppstå ang:de hvilka pensionskassor, förslaget åsyftar.
Då det likväl i förslaget heter: »den afgift, tjensteman, såsom sådan, åligger utgöra till pensions understödskassor», kunna dessa kassor icke vara några andra, än sådane, enligt hvilkas reglementen tjenstemännen äro förpligtade att göra insättningar för blifvande pensioner åt sig sjelfva eller deras familjer.
Deremot instämmer jag med Hr Gr:n i att det vid taxeringen verkligen kan uppstå svårigheter att för hvar och en beräkna den lilla minskning i bevillning, som genom detta undantag skall honom tillgodokomma.
Då emellertid tjenstemännen äro tvungna att afsätta en del af sina årsinkomster, under det att hvarje annan samhällsmedlem eger rätt att använda sina besparingar, så som han för godt finnér, har Utsk:t ansett det vara en skyldig gärd af rättvisa mot dessa tjenstemän att befria dem från bevillning för detta löneafdrag, och ur denna synpunkt röstar jag för bifall till lJtsk:ts förslag.
Ehuru jag icke vill förneka, att ett sådant afdrag, som det nu föreslagna, är med rättvisa öfverensstämmande, tror jag dock att detta undantag kommer in praxi att medföra vida mera förvecklingar, än fördelar.
Beräknandet af detta afdrag blir nemi. förenadt med ganska stora svårigheter.
Mörners yrkande, att §:n måtte förblifva oförändrad.
(Detta yttrande, som blifvit talaren tillställdt för justering, har sedermera icke af honom blifvit återlemnadt.)
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågav;de hemställan och förslag, dels ock afslag derå samt bibehållande af det motsvarande stadgandet i nu gällande Bevillningsstadga; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af det nu gällande stadgandet, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utslcts förslag förnyats samt besvarats med många ja och några nej, Hr Gr. o. Laudtm. förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Utsk:ts sista hemställan under § 6.
Den 10 Mars e. ra. 251 § 7.
Utsk:ts hemställanden biföllos. § 9.
LUsk:ts sednare hemställan jemte texten till I :sta mom. i § 9.
Utsk:ts hemställan medlerst å sid. 8, jemte texten till 2:dra och 3:dje mom. i § 9.
Då Bev.-Utsk:t i afseende å bankbolag föreslagit en förändring i nu gällande stadgande, måste det sönderdela den nuv:de 9:de §:ns :1 mom. i tvenne mom. och yttra sig särskildt öfver andra bolag.
Morn., som nu lyder »bolag, der1 bolagets rörelse förnämligast drifves, eller, i fall sådan bestämd ort icke förefinnes, der bolaget har sin styrelse», skulle enligt Utsk:ts förslag erhålla följande lydelse: »annat bolag, der bolagets rörelse hufvudsakligen å en eller flera orter drifves, eller, i läll sådane bestämda orter icke förefinnas, der bolaget har sin styrelse.»
Meningen med denna förändring var att bestämdt angifva, att, i händelse ett bolags rörelse drefs å olika orter, bevillning skulle detsamma påföras å de olika ställena.
Detta stadgande torde emellertid vara obehöfligt, alldenstund, enligt min erfarenhet åtminstone, Bev.-stadgan redan nu i detta fall tillämpas, såsom Utsk:t önskat, och då härtill kommer att den föreslagna redaktionen är, som hvar och en torde finna, föga lyckad, får jag anhålla att 9:de §:ns nuv:de 1 mom. (hvilket i den nya Bev.-stadgan blir det 2:dra) måtte bibehållas oförändradt, med undantag att ordet »annat» tillägges framför ordet »bolag», och torde således Hr Gr. o. Landtm, behaga inhemta Ståndets åsigt särskildt ang:de detta mom.
1 anledning häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då de båda ifrågav:de mom:n blifvit i ett sammanhang föredragne, torde de jemväl böra utgöra föremål för gemensam öfverläggning, hvilket dock ingalunda hindrade, att, om sådant äskades, särskild propos. å hvartdera monr.t komme att framställas.
I afseende å det nuv:de 2:dra mom. (i Utsk:ts förslag det 3:dje), hvilket lyder: »fabriksegare, handlande eller annan näringsikare, der fabriken är belägen eller handeln, yrket eller näringen idkas; dock skola handlande i Stockholm för den handelsrörelse, de derstädes idka, taxeras inom den församling, der de äro mantalsskrifna,» har Utsk:t föreslagit några förändringar, så att det skulle heta: »fabriks - 252 Dea 10 Mars e. m. egare, handlande sami annan yrkes- och näringsidkare — — — — näringen förnämligast idkas; — — — i de städer, hvilka innefatta flera församligar, för den — — — mantalsskrifna.
Mot de båda första ändringarne, hvilka äro oväsendtliga, har jag icke något att invända.
Den tredje förändringen är deremot enligt min åsigt alldeles öfverflödig, ty det förhållande, som betingat stadgandet ang:de Stockholm, eller att handlande hafva sina kontor i en annan församling, än den, der de äro bosatta, eger icke rum inom någon annan stad.
Då det kan föranleda oreda att tillägga ett nytt stadgande, som icke behöfves, anser jag det vara rättast att bibehålla det gamla, och jag anhåller derföre, att de nuv:de lista och 2:dra mom. (i nya Bev.- stadgan 2:dra och 3:dje mom.) måtte förblifva oförändrade, med endast det undantag, jag förut påyrkat, eller att i lista mom. ordet »annat» tillägges framför »bolag.» Frih. af Schmidt:
Då Frih. af Ugglas funnit de af Utsk:t föreslagna nya stadganden vara otydliga, hemställer jag till Hr Frih:n, huruvida han icke ville förena sig med mig i yrkande om återremiss af dessa delar af 9 §, så att man ej påstående fot måtte behöfva formulera en ändring i författningen.
Att oförändradt bibehålla den gamla lydelsen, torde för öfrigt möta betänkligheter, då inom Utsk:t så många röster höjts deremot. flr Wolffelt:
Van att alltid finna de upplysningar, Frih. af Ugglas meddelar, vara af särdeles vigt, får jag endast beklaga, att han icke delgifvit Utsk:t de upplysningar, han här lemnat.
Då så icke skett, och då Utsk:t vid detta förhållande haft skäl att tillstyrka den ifrågavide ändringen, får jag nu förena mig i yrkande om återremiss.
Då jag erkänner, att det kan vara för enadt med svårigheter att på slående fot besluta förändringar i en författning, sådan som Bev.-stadgan, och då jag måste med Frih. af Schmidt vitsorda, att inom Utsk:t många röster höjde sig mot bibehållandet af §:ns nuv:de lydelse, instämmer jag i yrkandet om återremiss af dessa mom:r.
I motsats mot de föreg:de talarne, kan jag ej finna att de af Utsk:t föreslagna ändringar äro hvarken otydliga eller obehöfliga, och jag anhåller derföre om bifall till Utskits förslag.
Vid handläggningen af denna fråga inom Bev.-Utsk:t kunde jag icke tillhöra majoriteten, emedan jag ansåg den föreslagna redaktionen vara otydlig.
För att rättelse härutinnan måtte vinnas, och en fullt tillfredsställande förändring i nu gällande stadganden åstadkommas, instämmer jag i yrkandet om återremiss.
Den 10 Mars e. m. 253 Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förslag och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utsk:ts tre hemställanden å sid. 9 och i sammanhang med de två sednare hemställandena texten till 4:do och 5:te mom. i § 9.
Biföllos och godkändes. § 16 och § 27.
Då jag i det för handen va rande Betänk:t förgäfves eftersökt några motiver för den af Bevilln.-Utsk:t föreslagna förändring i 32:dra §:n af nu gällande bevillningsförordning, och det således vill synas mig som om ifrågav:de förändring tillkommit allenast på grund af eftergifvenhet för en inom Hedervärda Bonde-St:t väckt motion, må det tillåtas mig alt granska de skäl, som deri finnas andragna.
Motionären, Samuel Johnsson från Jönköpings län, anför: att på grund af den K. M:ts Befallningshafvande nu medgifna rätt att utse ordförande i Bevillningsberedningarne, hade på många orter, särskildt inom Jönköpings län, kronofogdarne blifvit dertill utsedde, hvar och en inom sin tjenstgöringsort.
Då likväl kronofogdarne ofta saknade full kännedom om de särskilda hemmansdelarnes verkliga värden, och sällan egde kännedom om handlandes och näringsidkares industriela förhållanden, så följde deraf, att beredningsförslagen, hvilka merändels utgjorde hufvudsakliga ledningen för taxerings- och pröfnings-komitéernas förslag, och sålunda utöfvade väsendtligt inflytande på beskattningen, voro beroende af tre eller två och stundom af blott en enda persons sakkännedom.
Dessa skäl synas motionären böra verka förändring i nuv:de bestämmelse.
Utsk:t å sin sida erkänner och uttalar, att, efter Utskits kännedom, de ordförande, som af Konungens Befallningshafvande i de olika länen blifvit tillsatta, städse blifvit det »med behörig urskiljning och med iakttagande af det i stadgandet uttryckligen föreskrifna vilkor, att ega tillförlitlig kännedom om ortens ekonomiska ställning och industriela förhållanden.»
Då nu dessutom af kommunen utses de öfriga 2 å 3 ledamöterna i bevillningsberedningen, är det väl knappast tänkbart att, äfven om ordföranden skulle händelsevis hafva en oriktig uppfattning, det bil - 254 Den 10 Mars e. m. liga och rättvisa icke skulle göra sig gällande.
Vill man åter förutsätta att ordföranden skulle hafva det inflytande på de öfriga ledamöterna, att genom ordförandens missförstånd och de öfriga ledamöternas undfallenhet för hans åsigt ett misstag komme att ega rum, så bör ej rättelse härutinnan uteblifva, då Bevillningsberedningens förslag strängt granskas af taxeringskomitén, hvilken, som bekant är, består af minst 9 ledamöter från distriktets skiljda delar, och sålunda måste ega den mest speciela kännedom om förhållanderna, hvarefter länets pröfningskomité lemnar den ytterligare rättelse, som kan pröfvas behörig.
Motionärens skäl synas mig sål. helt och hållet underhaltiga, och detta ännu mera, då man vet, att han är från ett län, der man är ganska mån om att bevaka sina intressen och icke torde tveka att genom klagomål förskaffa sig hvad man anser vara rätt.
Det nuv:de stadgandet har tillkommit, icke allenast emedan man ansett att Konungens Befh:de, genom sin allmänna kännedom om mera framstående män inom länet, bör vara bäst i tillfälle att utse sådana personer, som i alla afseenden kunna vara tjenliga att föra ordet vid så beskaffade grannlaga förrättningar som de ifrågav:de, utan äfven derföre att samma person må kunna förordnas till ordförande inom flera Bevilln.-beredningsdistrikter, och derigenom en garanti vinnas att Bevillri.-förordningen likformigt må blifva tillämpad inom större områden.
Att ordföranderna sjelfva insett vigten af en sådan än mera allmän likfor mighet, det visar sig deraf, att samtliga ordföranderna inom Christianstads och, som det blifvit mig sagdt, flera andra län, före förrättningarnes början sammanträdt i residensstaden till gemensam öfverläggning om huru föreskrifterna böra tillämpas.
Med den af Utskrt föreslagna förändring af 32 § skulle förenämnde mål förgäfves vara att påräkna, och ändå mindre kunna sättas i fråga att 1 å 2 hundra Bevilln.-beredningsordförande skulle sammanträda för gemensamma öfverläggningar eller inresa till residensstaden, för att lemna nödiga upplysningar till pröfningskomitén.
Upplysningsvis tillåter jag mig nämna, att ordföranden inom Christianstads och åtskilliga andra län blifvit utsedda bland possessionaten, landtmätare, prester m. fl., och endast undantagsvis bland kronobetjeningen.
När jag således dels visat, att motionären icke framställt några giltiga skäl för en förändring, och dels tror mig hafva ådagalagt, att förordningen i sitt nuv:de skick är särdeles ändamålsenlig, måste jag anhålla om afslag å Utsk:ts hemställan samt bibehållande af §:ns nuv:de lydelse.
Det af Utsk:t föreslagna tillägg af ser att begränsa Konungens Befh:des valrätt vid utseende af ordförande i bevillningsberedning till en »inom distriktet boende» person.
Sistnämnde uttryck måste vara liktydigt med »beredningsdistrikt», och jag befarar derföre, i likhet med föreg:de värde talare, att genom detta tillägg Konungens Befh:des valrätt
Den 10 Mars e. in. 255 skulle blifva allt för mycket inskränkt, samt att svårighet ofta skulle uppstå att finna lämpliga personer för detta tidsödande och mödosamma värf.
Afven om detta icke skulle inträffa, vore dock en gifven följd, att samma person icke skulle kunna utses till ordförande i flera distrikt, och att sål. den enhet i beskattning, som på grund häraf, — äfvensom derigenom att ordföranderna, då de utgjort ett mindre stort antal, kunnat med hvarandra rådpläga, — hittills kunnat ega rum, skulle komma att upphöra.
Af dessa skäl föranledes jag att yrka, att orden »inom distriktet boende» måtte ur texten uteslutas.
Såvidt jag kunnat fatta de moliver, Utsk:t i denna punkt anfört, är meningen att inskränka Konungens Befh:des rätt att utse ordförande i bevillningsberedningarne, hufvudsakligen af den anledning, att i ett eller annat län Konungens Befh:de dertill utsett Kronofogdarne.
Att någon olägenhet deraf uppkommit, har icke inom Utsk:t blifvit visadt.
Jag länn derför icke något skäl att biträda Utsk:ts förslag i detta hänseende, och det så mycket mindre, som genom den redaktion, Utsk:t föreslagit, en högst betänklig inskränkning i den Konungens Beflnde nu medgifna rätt uppkommer.
Det kommer nemligen sannolikt att inträffa, att man af de tillagda orden anser sig bunden att verkställa valet inom beredningsdistriktet, och detta skulle lätt kunna leda till stora svårigheter, i anseende dertill att lämplig person der ofta saknas; och det har hufvudsakligen varit i sådane fall Konungens Befh:des rätt att utse Kronofogden varit af en synnerlig vigt.