Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finnér således intet skäl, att begära inställelse af voteringen, i fall icke Herr Grefven och LandtMarskalken förklarar ja hafva öfverröstat nej.
Jag anhåller om tillstånd att få begagna samma skäl, som Herr Tham, men i motsatt mening.
Jag anser, att om tvänne Stånd bifallit, men de öfriga tvänne, återremitterat Betänkandet, så är saken för närvarande afgjord.
Jag finner således intet skäl att frångå min begäran om votering, i fall icke återremissen annorlunda blir bifallen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde härefter följande voteringsproposition:
Den som bifaller Ekonomiutskottets Betänkande om LandsFiskalstjensternes upliörånde, voterar Ja; I Den 16 Februafii e. rn. 101 Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Sedan 4r> 42> 4^ och 44 §§• i R’d darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till 7 eftermiddagen, och befunnos vid voteringens slut, klockan half till 9 om aftonen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voteringssedlarna öppnade, rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja — 147.
I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans EocccJlence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit Ekonomiutskottets ofvannämnde Betänkande.
Herr Ribbing; Arvid:
Som trenne
Stånd nu bifallit EkonomiUtskottets Betänkande, och Underdånig skrifvelse alltså kommer att till Kongl. Majit afgå, anhåller jag få till Protocollet anmärkt, att det är förandra gången, som Rikets Ständer till Kongl. 102 Den 16 Februari! e. m. Maj:t ingå med denna begäran, hvarom ExpeditionsUtskottet bör underrättas, emedan det eljest skulle kunna af EkonomiUtskottets nu bifallne
Betänkande förledas att upgifva, hvad som der origtigt influtit, rörande den åtgärd, som i detta ämne sista Riksdag vidtogs.
Underdånig skrifvelse i ämnet från Rikets Ständer både afgick tili, och besvarades af, Kongl. Maj:t.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 34 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, rörande Motioner, dels att den ännu beridna delen af Smålands HusarRegemente måtte få afsitta, dels att Generalmönstringar måtte hållas endast hvart tredje år, utan några andra mönstringar deremellan, och dels att både Ryttare och Soldater måtte få beklädas med vadmal.
> Grefve Brahe, Magnus, hade inlemnat ett så lydande Anförande:
Vid Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Betänkande af den 19 sistlidne Januarii, i hvad det angår ändring i hittills gällande grunder för Cassations- och Approbationsmönstringar vid Indelta CavallerieRegementerne, anhåller jag att få anföra någre anmärkningar.
— Att, såsom Utskottet hemställt, desse förrättningar borde t hvart annat i stället för hvarje år äga rum, Den <6 Februarii e. m. sTsullc visserligen för Befälet vara mindre Besvärande, men deremot anser jag en så- ' dan åtgärd af menligt inflytande för tjensten, samt föranledande till ganska betydlige olägenheter för de Rustande; ty ju längre tids afstånd emellan mönstringarne, ju större blir behofvet af Remonter vid hvarje sådan mönstring.
— Om under tiden hästtillgången, till exempel genom någon smittosam sjukdom, förminskades, skulle priset å desse kreatur betydligen upstegras.
Den för några år sedan allmänt så väl här sorn i landsorterne gångbara och ännu på vissa ställen fortfarande Lungrötan, har härom lemnat öfvertygande bevis.
Såsom ännu ett skäl emot lång mellantid mellan mönstringarne, hvaraf, enligt hvad jag nyss anfört, prisen på remonter, i ett land med så ringa liäst-lillgång som Sverige, ovilkorligen skulle förhöjas, torde äfven böra framställas den Ökade svårigheten de Rustande skulle vidkännas, om krigsrustning under sådant förhållande inträffade, då behofvet af hästar naturligtvis betydligt ökades.
— Huru ofördelagtigt allt sådant skulle inverka på Armeens tjenstbarhet är lätt att inse, särdeles när man tager i betraktande de inskränkta penningetillgångar, som för närvarande äro anslagne till recruters och remonters dressering, och som blifva isamma mån otillräcklige, som alt betydligare antal remonter på Den 16 Februari i e. m. en gäng skulle öfvas.
— Du således Rusthållarne, genom det projecterade upskofvet med ifrågavarande hästmönstringar, hvarken vinna lättnad i rustningsbcsväret, eller hästpriset genom en sådan förändring kunde vidmagthållas vid jemna mindre föränderlige priser, så kan jag ej annat än vördsamt tillstyrka, alt nu gällande författning, beträffande oftanämnde mönstringar, måtte bibehållas, och anhåller derföre, att Betänkandet måtte återremitteras och, isådan händelse, att detta mitt yttrande får remissen åtfölja.
Herr Hjertctj Gustaf Adolphj upläste följande:
Jag förenar mig helt och hållet med Herr Grefve Brahe, och får tillägga, att jag är fullkomligt öfvertygad, att de i sednare tider anbefallde årliga mönstringar med indelta Cavalleriets hästar medföra så väl för de rustande, som i militäriskt afseende, en väsendtlig nytta.
Den tid, då mönstringarna voro hvart tredje år, hände ofta, att, när en gammal häst förevisades, nödgades MönsterHerren, oaktadt hästen ännu var i tjenstbart skick, cassera densamma, af orsak att Mönsterherren ej kunde hoppas, det hästen, i anseende lill sin ålder tili nästa mönstring eller i 3:ne år skulle kunna vara brukbar.
Desse Cassationer skedde då på tid, oftast på ett år, och följden deraf blef, att efter den utsatta tiden hä - Den i6 Februarii e. m. sten, i enlighet med mönstringsannotationen, måste utur Rullan afföras, oaktadt ofta nog kunde hända, att han ännu var till tjensten fullkomligt tjenlig.
Så beskaffade Cassationer behöfva nu aldrig ske; hästarna casseras endast för oduglighet till Kronans tjenst, aldrig ensamt för ålder, och följden deraf har blifvit, alt många gamla, ännu brukbara, hästar i Nummer qvarstå, hvilka troligen varit casserade. om Mönstringarna, likasom förr, skett endast hvart 3:dje år.
Då nu härtill kommer, att priset på Remonter nödvändigt skall vara lindrigare, när cassation å dem sker successivt, och ej för 3:ne år på en gång, hvarigenom beliofvet af Remonter i förra fallet årligen endast blir f af hvad det i sednare händelsen på en gång skulle blifva, så synes mig klart, att de årliga mönstringarna för de Rustande medföra en verklig nytta.
Att de göra det i militäriskt afseende, behöfver knappast bevisas.
En af tillfällig händelse oduglig häst behöfver ej nu, såsom förr, stå i å 2 ja kanske 3:ne år och vänta på mönstring, för att blifva casserad; och den successiva remonteringcn har beredt möjlighet, att vid de årliga remontmötena, få de unga hästarna dresserade, ehuru inskränkt det antal är, som de knappa tillgångarna medgifva, att lill dessa möten få commenderadc.
t 106 Ben 16 Februarii e. m.
Utskottet synes äfven hafva biträdt den af mig nu framställda princip, då det ej bifallit motionärens önskan, att mönstringarna åter skulle blifva hvart 3:djeår; hvarföre dock Utskottet ej utsträckt denna princip, utan stannat i en medelväg, förstår jag ej; emedan min öfvertygelse är, att då en princip är riktig, bör den ock till sin helhet utsträckas.
Jag anhåller således om Betänkandets återremitterande.
Grefve Mörner^
Axel: Grefve Brahe och Herr Hjerta hafva förekommit mig i hvad jag ämnade yttra.
Jag får således blott förena mig i deras anhållan om återremiss.
Herr Nordenanckars Gustaf: Jag instämmer uti Utskottets tanka, att frågan om Smålands HussarRegementes afsittning är ettcommandomål, som icke bör komma under Rikets Ständers pröfning.
Hvad åter frågan om mönstringarne angår, får jag nämna, att ju längre tid förflyter dem emellan, desto flere blifva cassationerne, och i Småland, der brist verkligen är på målfyllige, duglige remonter, skulle en starkare cassation på en gång ej undgå att stegra priset på hästar, till Rusthållares verkliga förlust och skada.
Deremot vore det kanhända en lindring, om hesigtningen hölls de dagar Regementsmötet påstår.
Den 16 Februarii e-' m.
Herr Liljenstolpej Carl
Jag anhåller att, i afseende på den delen af Betänkandet, sora rör truppens beklädnad och förslaget, att i stället för kläde använda Vadmal, få anmärka: att det är föreskrifvit i 1795 års Beklädnads-Regleraente, att det skall ske med kläde.
Jag tror att detta både i Militairiskt hänseende, och för Rusthållarnes bästa, är nyttigast, emedan klädet tål en större brukningstid.
Rustliållarne kunna ju i alla fall enskildt afyttra det vadmal, som tillverkas i orten, och för hvilket afsättning icke saknas.
På denna grund utber jag mig Ridderskapets och Adelns medgifvande till en återremiss, och önskar att man måtte förblifva vid den lagliga föreskrift, som nu är gällande.
Då återremiss utan tvifvel kommer att äga rum, anhåller jag få fästa Utskottets upmärksamhet på en af Motionärernes begäran, hvarå jag finner Utskottet icke hafva gjort tillräckligt afseende, nemligen att vid GeneralMönstringar
Rusthållare må få förena sig om en och samma Esqvadrons Fullmägtig, för att till Mönstringsbordet yttra sin tanka öfver förekommande frågor.
Jag känner visserligen, att det är Rusthållarnes rätt, att sjelf vara närvarande och yttra sin mening; men jag tror, att man äfven bör fästa sin upmärksamhet på allmänhetens belägenhet, och huruvida största delen af den - io8 Den 16 Februarii e. ra. samina är i tillfälle alt uttrycka sin tanka och öfvertygelse, rörande beskaffenheten af cassationerne, hälst då cassationen af en mundering beror på en viss proportion emellan de cassabla persedlarne och de dugliga.
Det är af mycken vigt äfven för Styrelsen, att dessa cassationer ske med största noggranhet, och att anledningar till klagomål undanrödjas.
Detta kan endast ske derigenom, att de rustande få förse sig med ett gemensamt ombud, hvartill de då blifva tvungne att välja en person med tillräckligt omdöme, för att kunna föra deras talan.
Jag förenar mig derföre i anhållan om återremiss.
Herr Nordenanckar: Kongl. Majrts Instruction för General-MönsterHerrarne föreskrifver alt Rust- och Rotehållare sjelfve eller genom
Ombud äga att vara närvarande vid mönstringarne.
Det måtte då bero af dem sjelfve, om de vilja förena sig så många som häldst om ett Ombud, eller icke.
Herr RothliebAxel j anförde skriftligen :
Hvad 2:dra puncfen af Ekonomi-Utskottets förevarande Betänkande angår, så är jag cj af lika tanka med Utskottet.
Det har blifvit föreslagit, att mönstringar vid Smålands Kongl. Husar-Regemente måtte beredas, genom underdånig ansökan hos Kongl. Muj:t, hvart annat år; jag deremot Den 16 Februarii e. ra. i°9 tror att, om underdånig hemställan hos Konungen gjordes och nådig föreskrift erhölls, det Cassations- och Aprobations-mönstringar skulle vid hvarje års Regements-möte hållas, eller, då ej Regementet sammandrogs, samma års höst vid då blifvande ådermöten äga rum, skulle Kongl. Maj:t och Kronan äfvensom de Rustande derpå vinna, ty Regementets oafbrutna Completta stånd och brukbarhet förenades med de Rustandes besparade kostnad, då Regementet ej å andra än vanliga tider sammandrogs och ej många hästar på en gång casserades.
Det är onekligt, i en ort, der mindre tillgång på Remonter finnas, att alltid hästar, vid ett större behof, skola blifva dyrare, än om ett mindre antal erfordras årligen.
Med bifall för min del af Utskottets betänkande i öfrigt, anhåller jag otn återremiss, och bifogande af min åsigt af ifrågavarande ämne.
Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej, Jacob: Instämmande med dem, som yrkat återremiss, är det hvarken emot irsta eller 3:dje punkten, utan allenast emot den andra jag velat yttra mig.
Lika med Herr Nordenanckar har min mening och önskan länge varit, att cassationsmönstringar kunnat ske vid Regements-mötena; men jag har blifvit fullt öfvertygad så väl af hvad man mig härom sagt, som af egen erfarenhet, att liästarne då genom fatigen äro i sämre skick, än om de under tiden fått no Den 16 Februari i e. m. repa sig.
Ännu en sak har jag att andraga, nemligen att om, sorn Utskottet föreslagit, Generalmönstringar hädanefter endast skulle blifva hvart annat år, skulle det för de rustande blifva mycket dyrare att anskaffa remonter.
En annan olägenhet skulle äfven af mönstringar livart annat eller livart tredje år upstå, den nemligen att då man nu ofta låter äfven en äldre och sämre häst qvarstå på förbättring, vöre det omöjligt, om han skulle stå uti n eller 3 år.
Af dessa skäl yrkar jag, att förhållandet måtte blifva, sorn bittils.
Sjelf rustande anser jag mig deremot vid detta tillfälle skyldig göra den fullkomligaste rättvisa åt Mönsterherre och Befäl i den landsort, der jag bor, för deras granlagenhet, rättvisa och omsorg för de rustandes bästa, och tror jag icke, att någon derstädes, som upfylier sine pligter, med skäl bör kunna klaga.
Det skulle vara mig okärt, om någon förändring blef bifallen, som motionären åsyftat, emedan jag anser den så väl för Kronans tjenst i militairiskt afseende skadlig, som äfven för de rustande sjelfve och deras interesse skadlig.
Vid Herr Norden aneka rs sista yttrande vill jag blott göra den anmärkning, att jag visserligen a 11- drig satt i fråga, det ju Rusthållarne äga den rättighet han omnämnt; men jag tror det vara angeläget, att allmänheten uplyses
Den 16 Februarii e. m. 111 om denna rättighet, och det anser jag lättast hunna ske genom utfärdande af en förnyad författning i ämnet.
I anledning af Herr Rothliebs förslag om en anhållan hos Kongl. Maj:t, att cassationsmönstringarne hädanefter måtte få ske vid Regementsmöten, vill jag blott erinra, att i sådan händelse det tillägg jemväl borde göras, att Kongl. Maj:t ville tillöka truppens öfningstid med 2 dagar för Regementer af 1000 man, och en dag för dem af 5oo. Grefve Hornj Claes Fredrik:
Till hvad af Friherre Anckarswärd blifvit yttradt, har jag trott mig böra lägga en önskan, nemligen, att om genom underdånig skrifvelse begäres tillstånd för Rusthållarne att få förena sig om en EsqvadronsFullmägtig, borde ock i sjelfva Mönsterverket lemnäs rum för de anteckningar en sådan fullmägtig kunde hafva att göra, och GeneralMönsterHerrn åläggas att justera Protocollet inför honom; hvarförutan det åsyftade ändamålet med Rust- eller Rotehållares och Fullmägtiges mera bestämda rättigheter alldeles föi'felas.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg EkonomiUtskottets förevarande Betänkande böra, på grund af de I 12 Den 16 Februarii e. m. dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 35 afgifne, och den 3 dennes e. m. på hordet lagde, Betänkande, rörande väckt fråga om Registrering af åtskillige otryckta Riksdags-handlingar.
Herr Ribbing^ Arviel:
Då EkonomiUtskottets
Betänkande står i nära sammanhang med det, som af StatsUtskottet förut blifvit afgifvit, i anledning af Herr CederschjÖlds motion om inrättande af ett Rikets Ständers Archiv, och hvilket Betänkande från Ridderskapet och Adeln Blifvit återremitteradt; hemställer jag, om icke EkonomiUtskottets ifrågavarande
Betänkande äfven bör återremitteras, på det begge frågorne, genom communication mellan detvänne Utskotten, må blifva lika behandlade.
Såsom den siste värde talaren anmärkt, står EkonomiUtskottets förevarande
Betänkande i nära sammanhang med StatsUtskottets afgifne Utlåtande öfver min af talaren omnämnde motion.
Det innefattar likväl endast - Den 16 Februarii e. ni. dast en liten del af ämnet eller flugan om de olryckte Riksdags-handlingarne sedan 1809; hvaremot mitt förslag afser samlandet och ordnandet af alla håde tryckte och otryckte
Riksdagshandlingar så väl före sorn efter 1809.
Min motion omfattar således äfven den, hvaröfver Ekonomiutskottet utlåtit sig, och om den förra bifalles, blir till följd deraf allt serskildt
Utlåtande öfver den sednare öfverflödigt.
Men jag anser mig böra fästa uppmärksamheten på ett väsendtligt misstag, som af Ekonomiutskottet blifvit begånget, då det i sitt Betänkande säger, alt ”de af Motionären om”förmälde otryckte Handlingar lära huf”vudsakligen utgöras af de inom RiksStån”den väckte serskilda motioner, hvilka, ehu”ru icke alla in extenso intagne uti Bi~ ”hanget till RiksStåndens Protocoll, likväl *dill deras väsendtligaste innehåll finnas ”upptagne uti reciterne till vederbörande ”Utskotts Retänkanden.”
Desse motioner finnas likväl redan in extenso tryckte uti RiksStåndens Protocoll, och kunna således icke vara åsyftade med de af Motionären omnämnde otryckte Handlingar.
Men sådane äro Utskottens Protocoll och Bilagor; och det är förmodligen desse Handlingar Motionären menat.
Ehuru jag således äfven för min del finner skäl till återremiss vara för handen, hemställer jag likväl om det kan anses löna mödan, clå vi i alla i3 II. 8 Den iG Februarii e. ra. fall från StatsUtskottct hafva alt förvänta ett nytt Betänkande öfver ämnet i sin vidsträcktare omfattning.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Ekonomi-Utskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Som vi, i händelse af Bifall till Ekonomi-Utskottets förevarande Betänkande, binda oss vid pröfningen al det nya Betänkande, som är att förvänta från SlatsUtskottet, skulle jag tro, att EkonomiUtskottetsBetänkande antingen bör blifva återremitteradt, eller läggas till handlin ga ine.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad proposition, blef EkonomiUtskottets
Betänkande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisadt.
Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Betänkanden: Från ConstitutionsUtskottet:
Af den i3 dennes: N:o 6.
Med Utlåtande om Grundlags - Den 16
Fe bru ar ii c. m. n5 stridigheten eller enligheten af en fråga, hvarå yrkad proposition vägrats.
Af den 16 sistlidne Januarii: N:o 19.
Öfver väckt Motion, att Rikets Ständers den 8 December 1823 till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga Skrifvelse, angående Rådmäns och Kämnärers befrielse från deltagande i ansvaret för försummelse, att till ÖfverDomaren insända renoverade Domböcker och Protocoll m. m. måtte ånyo till Kongl.
Maj:t inlemnas.
N:o 20.
I anledning af väckt motion, att den del af Rikets Ständers den 22 December 1823 till Kongl.
Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, som rörer upphäfvande af Kongl. Förordningen den 7
December 1787 angående lifsstraff för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Maj:t vidtagne Författningar, måtte ånyo till Kongl. Maj:t inlemnas.
Öfver väckt Motion, om stadgande, att lägrad qvinna , som till sitt barns försörjande vill njuta understöd af Fattigvårds-inrätlning, skall åligga att uppgifva sin lägersman. 8* n6
Den 16 Februarii e. m. N:o 32.
Öfver vackt Motion, om föreskrift för HofRätterne, att, utan anlitande af Konungens Befallningshafvandes handräckning, brefvexla med UnderDomstolar i de mål och ärenden, der dessas åtgärd af HofRätterne påfordras.
Öfver väckt förslag, att alla vitén och böter skola, då tillgång till deras gäldande hos den sakfälde ej finnes, förvandlas efter de grunder, som i io Cap. i §.
UtsökningsBalken och 5 Cap.
SlraflBalken äro stadgade.
Justerades 6 Protocolls-Utdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i förmiddagens Plenum fattade beslut.
Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. half till io om aftonen.
Den 19 Februarii f. m.
Thorsdagen d. 19 Februarii 1829.
Å njo Föredrogs Allmänna Besvärs- och OeconomiUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 36 afgifne, samt den 3 dennes e. m. på hordet lagde, Betänkande, rörande väckt fråga om rättighet att leverera Ränte-Hö och Halm in natura för Kongl. Hof-Stallets behof.
Herr Ribbingj Arvid: Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet har tillstyrkt, att de, som skola utgöra Stråräntan, må erhålla optionsrätt, att antingen lefverera varan in natura, eller betala den i penningar efter bestämda vilkor.
Det synes otvifvelaktigt, att denna options-rätt vore en fördel för de räntegifvande, och en förlust för StatsVerket.
Det var ej längre tillbaka, än vid förra Riksdagen, som tillåtelse gafs de räntegifvande, att afbörda sig denna skatt med penningar.
Nu är man ej nöjd dermed, utan vill hafva options-rätt.
Sådant skulle oundgängligen medföra förluster för räntetagaren.
Det är nemligen vanligt, att, då Markegången är låg, blifva de rätta sädesprisen lägre, och då den är hög, blifva de högre.
Jag tager sädespriset till exempel, emedan jag vet, att på min ort händ t, att markegången derå, ena året varit dubbelt högre, än priset på tor - Den 19 Februarii f. m get, och andra året nära tvärtom.
Om således de räntegifvande det ena året hade valt att lefverera spannemålen in natura, och det andra att betala den contant, hade det varit en ganska betydlig förlust för Kronan.
Att ett lika förhållande inträffar med stråräntan, följer af sig sjelf.
Jag tror dessutom, att de, som nu söka få lefverera sin stråränta in natura, skulle kunna blifva missnöjde, enär Utskottet ej kan bestämma stället, der lefverancen skall ske, i anseende dertill, att de byggnader, som förr i och för intägten varit att tillgå, nu ej linnas.
Om Westmanlands
Läns räntegifvare blefvo ålagde, alt föra hit lill Stockholm sine hö- och halmlass, tror jag, att det skulle för deni medföra större svårigheter, än att godtgöra räntan med penningar.
Tvister och nya önskningar vid blifvande Riksdagar skulle kunna uppkomma.
Dessutom vore det svårt, att å nyo, utan kostnad för Staten, tillvägabringa den embetsmanna-åtgärd för detta ändamål, som nu är indragen.
Då således i alla afseenden Statens rätt och bästa är i fråga, tycker jag, alt SlalsUtskottet åtminstone bordt i ämnet höras.
På alla dessa skäl anhåller jag om återremiss af Betänkandet.
Den första anmärkningen, som af den siste värde talaren blifvit gjord, är den, att det skulle medförå förlust för Staten, om de ränte - Den 19 F e b r u a r i i f. m. gifvande (ingo betala sin ränta in natura.
Jag får besvara den dermed, att dessa räntor utgöra ej egenteligen någon påräknad vinst för Staten, sorn skall till StatsCassan ingå.
De bafva nemligen blifvit anslagne till Konungens Hofstall och till Kongsöhr.
Man har således blott påräknat, att det nödvändiga qvantum af hö och halm skulle finnas att tillgå för dessa båda ställen.
Förhållandet är alltså detsamma, som om man lemnade nödig summa penningar till upköp af motsvarande qvantum stråpersedlar.
Den andra anmärkningen är den, att det skulle medföra svårighet, att föra stråpersedlarne till andra orter, än de förr varit förde.
Jag vill dervid blott anmärka, att då räntegifvarne sjelfve önskat, att få lefverera räntan in natura, och då de hafva sig öppet, att betala den med penningar; så hafva de sig sjelfve att skylla, om de komma att lida något, enär de kunna undvika denna olägenhet genom penningars erläggande.
Hvad angår remiss af detta ämne till StatsUtskottet; så har jag väl intet deremot, men ser ej, att något ändamål dermed kan vinnas.
Dessutom är motionen blott remitterad till Ekonomiutskottet, som derföre, enligt min tanka, ensamt bort behandla densamma.
Då en del af de anmärkningar jag gjort, angående Embetsmännen och rummet för persedlarnes emot - ilo Den 19 Februarii f. m. tagande ej blifvit besvarad, så återstå egentligen endast desse att vederlägga; och jag skulle kanske ej behöfva vidare emotsäga Grefve Posse, i afseende på de öfrige anmärkningar, som redan blifvit upptagne.
Jag vill likväl göra det korteligen.
Han har nämnt, att då blott ett visst qvantum hö och halm skall finnas för Kronans behof, och det är lemnadt räntegifvarne optionsrätt, att antingen lefverera det in natura, eller betala med penningar, så är det detsamma för den, som skall hafva hoel och halmen, ehvad det lefvereras i varan eller penningar.
Men om del inträffar, att för de penningar, som lemnäs, man icke kan köpa det qvantum hö, som påräknas; så skulle det blifva jemt så stor förlust för StatsVerket, som skilnaden utgör emellan markegången och det verkeliga inköpspriset.
Det är väl sagdt, att forslandet skulle vara likgiltigt, då man får välja emellan lefverering in natura, och contant betalning; men om räntegifvarne t. ex. från Westerås skola äga rätt att välja, när det proponeras dem att forsla persedlarne till ena eller andra stället, så borde det äfven vara utsatt en viss tid, inom hvilken en återproposition af dem skall göras.