Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lön åt underläraren Lön åt vaktmästaren Reparationer, circa Premier åt studerande för skicklighet och öfningarnes flitiga begagnande 50: 200: — 200: — 25: — 25: — Summa b:co r:dr 500:
Hr Ridderstad, Carl Fredr., hade ingifvit eli sålydande mern.:
Ehuru så litet benägen som någon, att föreslå en förhöjning i statsutgifterna, hvilka jag tvertom önskar mätte betydligen kunna nedsättas, tror jag likväl icke, alt statens värdighet upprälthålles genom besparingar, oriktiga till sin grund och menliga för den de träffa, utan att statens första skyldighet är, alt öfva rättvisa, och riksdagsmannens, alt föra deras talan, som icke på annat 374 Den 22 December e. m. sätt kunna få henne förd.
Den motion jag nu går att framställa, afser derföre en f örhöjning i artUleri-underofjicerarncs bcklädnadspcnningar.
Jag lärer icke behöfva säga någon hvilket högst vigtigt vapen, hvilken oumbärlig ingrediens i landets försvar artilleriet är, och huru nödvändigt det är att vårda detsamma, emedan det icke kan, såsom den öfriga beväpnade styrkan, i behofvets stund uppsättas och efter en kort öfning användas emot fienden, utan det erfordras en mängd kunskaper, som blott långsamt inhemtas och kräfva ett allvarligt studium.
Det vore då nödigt, att det, om ej företrädesvis gynnades, likväl åtminstone ej styfmoderligt behanlades och tillbakasattes efter andra, som det synes, mindre väsendtliga corpser.
Artilleriet är ej blott på en gång infanteri och kavalleri, samt förbundet till dessa bådas tjenstgöringar, utan tillika en vetenskapligt bildad corps, hvars tid upptages af åtskilliga sysselsättningar, helt och hållet främmande för alla andra.
Dessa mångartade befattningar upptaga icke blott dess tid, mer än sådant sker för de öfriga, utan vålla äfven en slitning af kläder, större än vid något annat vapen.
Artilleristen gör vakt som infanterist, läi’ rida, kommenderas i stallet och exerserar som kavallerist, samt har dessutom att bestrida handräckningar och göromål af många slag vid laboratorium, på artillerigården, vid målskjutningar, m. m.
I dess exersis finnes dessutom ett tempo, som icke förekommer för någon annan trupp, men som på en dag ofta kan repeteras, ett tallöst antal gånger, jag menar af- och nppbröstning, d. v. s. under manöver med anspände pjeser till häst, när kanonen skall uppeller nedskrufvas till skjutning, eller, efter verkställd sådan, till march.
Underofficern, som detta åligger, måste då skyndsamt kasta sig af hästen, för att hinna fram och verkställa orderna, samt åter när skjutningen är slutad, eller ingen sådan ens ägt rum, och han å nyo nedskrufvar kanonen, skyndsamt springa upp på sin häst, för att ej bli efter den bortilande truppen.
Denna del af exersisen är den mest klädesslitande man kan föreställa sig, och i detta hänseende ensamt motsvarande infanteriets hela exersis slitning.
Betraktar man artilleriets uniform, så finner man att denna är lika dyr som gardenas till häst och fot.
Jag har visat att dess tjenstgöring är mera invecklad, trägen och mångartad, än deras.
Det skulle då tyckas billigt, att dess underofficerares beklädnadspenningar åtminstone vore lika stora med gardenas.
En underofficer vid lifgardet till häst har för detta ändamål 160 r:dr b:co, för hvilka lian dock är skyldig alt äfven hålla sig sadelmundering, men hvilken utgift ej behöfver påkomma oftare än ungefär hvart 10:de år, och en underofficer vid gardena till fots 70 r:dr b:co.
Vid artilleriet deremot har han endast 50 r:dr.
Jag torde ej behöfva mer än nämna detta förhållande, för att bevisa obilligheten deri och följaktligen det billiga i en förhöjning för denna verkligen vanlottade men oumbärliga Ijenslemannaklass, och anhåller att SlatsUtsk., dit denna motion lärer komma att remitteras, behagade föreslå en sådan, öfverensstämmande med behofvet och med rättvisans fordringar.
Den 22 December e. m. 375
Man lärer lätt finna, att frågan här i alla fall icke kan blifva om särdeles stora summor, då, såsom jag tror, samtlige underofficers-eorpsernas vid de tre artilleri-regdena beklädnadspenningar ej för närvar, torde uppgå till ett högre sammanräknadt belopp, än ungefär 8000 r:dr, blir en skälig förbättring i deras villkor icke någon för staten mycket betungande utgift, men den skärf, som härigenom räcktes en klass af 150 nyttiga och aktade medborgare, vore likväl för dem ganska välkommen och för R.
St. vore det på en gång en glädje och en tröst, alt veta sig hafva skipat rättvisa.
Om emellertid, hvad jag af vissa yttre anledrnr har något skäl att förmoda, Rikets här församlade
Ständer icke skulle finna sig höjde att anslå några nya medel för det här ofvan angifna ändamålet, så får jag såsom ett annat alternativ, och på grund deraf alt uniformerna, efter den sednaste förändringen både i värde och utseende erhållit en nästan fullkomlig uniformitet, härmed äran föreslå en ny fördelning, af beklädnadspenningarne för alla inom hufvudstadens garnison tjenstgörande underofficerare, och hvilken fördelning bör proportioneras efter corpsernas verkliga behof, och den olika slitning, som dem emellan kan äga rum, till följe af en mera eller mindre klädesödande exersis och tjenstgöring i allmänhet.
Hr von Knorring, Berndt Georg
Knut, hade inlemnat följande motion:
Det har allt mer och mer blifvit erkändt, att den inom krigsmakten nu brukliga prygelbestraffningen är en lemning från fordna tider, hvilken numera borde anses såsom föråldrad och af skaffas, emedan den håde lätt gifver anledn. till missbruk, och motverkar den hederskänsla som bör äga rum hos fäderneslandets försvarare, äfven derföre att dessa till en stor del, som utgöres af beväringen, icke äro för all sin tid egnade åt krigstjensten, utan efter beväringstidens slut återgå till sina enskilda yrken.
Vid 1840 års riksdag väcktes äfven hos H. R. o.
Ad. motion om delta straff sätts afskaffande, och det anförande hvari motionären, Hr Mannerskantz, utvecklade behofvet af en reform i detta ämne, vänn dä eli allmänt bifall.
Det oaktadt vann motionen icke vid den riksdagen framgång, hvartill orsaken hufvudsakligen lärer varit den, att en omarbetning af krigslagen var tillämnad, hvari äfven den åsyftade förändringen skulle komma under öfvervägande.
Samma orsak lärer äfven hafva föranledt att någon fråga om prygelstraffets afskaffande icke forekom vid sisth riksdag.
Då en comité nu lär vara sysselsatt med utarbetande af förslag till ny krigslag, bör man visserligen hoppas, att behörigt afseende i sammanhang dermed skall göras på nödvändigheten att ej längre bibehålla prygelstraffet; men under den ovisshet likväl, hvari man ännu sväfvar, om hvad i detta hänseende kan komma alt föreslås, anser jag att frambärandet lill thronen af en und. 376 Den 22 December e. m. finskan derom skulle i alla afseenden vara lämpligt för ändamålet och värdigt representationen, hvarföre jag härmed vördsamt får väcka motion om prygelbestraffningens afskaffande; anhållande om remiss häraf till vederb.
Upplästes följande af Hr Kröningssvärd, Carl Gustaf, inlemnade mern.:
Då under denna riksdag, likasom alla föreg:de riksmöten, behofvet af en förökning i Statsverkets utgifter, både såsom ständiga eller tillfälliga anslag, blifvit af Regeringen framstäldt, och då det är att förmoda, alt detta behof skall godkännas, hvaraf följden blifver samma anslags beviljande, torde, i betraktande deraf, att rikets näringar, särdeles jordbruket, redan äro genom grundskatter och andra onera så betungade, att desamma icke längre niäkta oupphörligt hålla statens inkomstkälla lika flödande, det icke vara utur vägen, att representationen vinnlägger sig om att uppsöka sädane ådror, hvarigenom, utan att näringarne ytterligare betungas, nya tillopp till denna källa uppkomma.
Bland sådane anser jag elem förnämligast böra komma i fråga, hvilka beskatta alldeles obchöjliga, eller mer eller mindre skadliga njutningar.
Till det ena slaget anser jag mig med allt fog kunna hänföra förbrukningen af cigarrer, hvilken, för 30 å 40 år sedan inom riket högst inskränkt, nu mera är stigen lill en sådan höjd att en hvar som inser skadligheten af det sätt, hvarpå denna narkotiska vextprodukt nu förbrukas, likväl ej kan undgå att, så väl på offentliga platser och ställen som i enskilda kretsar, vara blottställd för den menliga inverkan på lukt- och synorganer, som detta slags förbrukningssätt åstadkommer, och hvilket äfven urartadt derhän, att icke blott den trasiga gatpojken, utan ock mången minderårig yngling inom föräldrahuset, tätlar med den mognade mannen om företrädet i denna, af den sistnämnde, honom förespeglade sanning.
Till det andra slaget räknar jag åter den fåfänga, eller rättare sagdt lättsinnighet, som lika synbart börjat taga öfverhand, eller den, att en ganska betydlig mängd personer, särdeles här i hufvudsladen, utan det ringaste behof deraf för jagtnöje, eller gårds- eller boskapsvakt lägga sig till hundkreatur, hvilka, utan att vara ägaren till någon annan slags nytta, framfödas, merändels med sådane frän öfverflödets bord fallande födoämnen, som i främsta rummet bordt den nödställde uslingen tillgodokomma.
Jag inser nogsamt, att dessa slags njutningar icke kunna, såsom stridige mot tidslynnels anspråk, förbjudas; men då det deremot både kan och bör vara samhällets obestridliga rättighet, att åtminstone beskatta allt sådant, som till rubriken ”öfverflöd” d. v. s. ”obehöjligt” kan hänföras, får jag härmed vördsamt föreslå, att R. II.
St. måtte stadga och påbjuda en bevilln.afgift af minst 16 sk., att utgå af hvarje mantalsskrifven person inom riket, Den 22 December e. m. 377 sorn förbrukar cigarrer, vare sig af inhemsk eller utländsk tillverkning, samt att hvarje ägare till en hund, som icke bevisligen till jagt, eller lill gårds- eller boskapsvakt begagnas, skall för densamma erlägga en årlig beviiln. af 3 r:dr 16 sk. hvilken afgift ej bör anses öfverdrifven, då en husbonde måste för en lagstadd betjent, kusk eller lakej, en beviiln. af minst 2 r:dr vidkännas, och af en medellös dagsverkskarl, hälften deremot, eller 1 r:dr äfven bör utgöras.
Om remiss af denna motion lill vederbör.
Utsk. anhåller jag vördsammast.
Remitterades till Beviiln.Utsk. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Då på R. o. Ad:s bord hvilar ett ämne, som måhända torde föranleda någon längre öfverläggning och då tiden nu är långt framskriden, så hemställer jag till Ståndet om icke motionen rör:de läktarens ändring kunde få hvila öfver motionstidens slut.
I anledn. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o.
Ad. behagade besluta, att med föredragningen af Ridd.Utsk:s mern.
N:o 2, ang:de en särskild uppgång till läktaren för corps diplomatique m. fl., skulle anstå intilldess motionstiden tilländagått.
Ropades ja. II. R. o. Ad. åtskildes kl. \ till 9 e. m. •
Tliorsdagcn ilen 23 December 1847.
Justerades 1 prot.utdr. för d. 22 dennes e. m. samt pleniprot. för d. 15 dennes.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 22 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o G, ang:de ersättandet af de tillökade riksdagskostnaderne för Hr Landtm, och Hrr Talmännen.
Detta mern. blef, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, och Gr.
Lagerbjelke, Gustaf, ånyo bordlagdt.
Äfvenledes föredrogos och lades, på begäran af Gr. Björnstjerna, Carl Magnus, Frih.
Stjernstedt, Aug. Wilh., 378 Den 23 December f. m. och Hr von Troil, Samuel Gust., ånyo på bordet StalsUtsk:s d. 22 dennes f. m. bordlagde mern.:
N:o 7, ang:de riksdagskostnadernes bestridande; och N:o 8, ang:de förskott å aflöningen för den hos RiksStm och Utsk:n anställde betjening.
Cederström, Claes Rudolf, anförde skriftligen:
I ändamål att afskaffa landsh.-accorderne beslöto R.
St. vid 1840—1841 års riksdag att inlösa alla dylika accorder, med villkor att 6 procents ränta å den summa, som i detta afseende blefve utbetald, skulle årligen af lönerne vid de landsh.-befattningar, som såmedelst från accord befriades, dädanefter innehållas och till Statsverket ingå, intilldess den förskjutna summan, med 4 procents ränta derå, blifvit godtgjord.
Då detta till sin syftning och säkerligen äfven till sina allmänna verkningar förtjenstfulla och gagneliga beslut fattades, hade varit önskligt om man undgått att vid tillämpningen inledas till partiella missförhållanden.
Sådana hafva likväl inträffat, enär vid förenämnde beslut sannolikt icke kom i betraktande accordernes betydliga olikhet, i förhållande till landsh.-lönernes belopp uti de särskilde länen, hvaraf följt att åtskillige lattdsha- med ringare löneinkomster få gälda högre ränte- och amortissemenlsbelopp än andra, som innehafva större löner.
Det högsta af ifrågavar. accorder, som enligt R.
St:s berörde beslut blifvit inlöste, var det som med 20,000 r:dr b:co ansågs gravera landsh.-befattningen i Wermlands län; ett accord, särdeles drygt och betungande i förhållande till den för landsh. i nämnde län bestämda lön, hvilken numera uppgår till 5000 r:dr b:co.
Det afdrag, som nuvar. innehafvaren af denna plats får vidkännas å lönen till inbetalning af det accord, hvilket icke han, utan hans företrädare i embetet utfästat och återbekommit, utgör således 1200 r:dr b:co årligen.
En hvar som har sig bekant de kostnader, som oundvikligen åtfölja detta embete, inser lätt att återstoden af lönen hvarken är tillräcklig för denne embetsmans utkomst och bergning, eller svarar till embetets vigt och ansvarighet.
Resor inom länets vidsträckta område, gästfrihet uti residensstaden visad länets gästfrie och derföre vid samma egenskaps utöfning hos sin styresman vanda innevånare, mångfaldiga andra nödiga utgifter att förtiga, skola ganska säkert icke allenast till fullo erfordra den ofvannämnda återstående lönen, utan jemväl derutöfver kräfva enskilda uppoffringar, dem samhället likväl icke borde ådraga en embetsman, på hvars nit och mödor till det allmännas gagn och tjenst anspråken äro så stora och ständigt stigande.
Och om den nuvar. innehafvaren af förberörde plats, vid hvilkens tillträde löneafdraget till accordsamortissementet tog sin början, under en tidsföljd af tillsammans några och tjugu år bibehåller nämnde befattning, följer deraf att han lill kapital och ränta finge betala accordssumman, till företrädares och efterträdares förmån; hvilket ej synes med billighet förenligt.
En utsträck - £Den 23 December f. m. 379 ning till längre tid af ifrågavar. inbetalningar skulle göra detta åliggande mindre kännbart, och bättre fördela dess börda.
För att afhjelpa det anmärkta missförhållandet och deraf uppkommande lidande för en embetsman, på hvars verksamhet det allmänna äger betydande fordringar, och enär Staten måste tänkas hafva med sin åtgärd till landsh.-accordernes inlösning åsyftat, icke blott en enstaka fördel för de dävar. eller afgående landshtne, utan accordernes försvinnande förmedelst en, efter hvad man ville och sökte åstadkomma, billig och successivt skeende inbetalning verkställd, af plalsernes innehafvare under flera framgent påföljande år, torde således en förändring af del stadgade årliga beloppet för amortissementsliqviden vara af rättvisan påkallad; helst när Staten i alla händelser med sådan säkerhet, som, i delta hänseende, är förhållandet, alltid måste återfå hvad den för ändamålet såsom lån förskjutit.
Jag tillåter mig alltså vördsamt föreslå:
Att det belopp, som årligen bör innehållas af landsh.- lönen i Wermlands län och till statsverket ingå, till godtgörande af förenämnde accord, 20,000 r:dr b:co, måtte nedsättas från 1200 r:dr b:co till ett för låntagaren mindre betungande belopp af 500 r:dr b;co årligen, beräknadl från den tid, år 1841, då afdraget tog sin början, och med rättighet för landslun i Wermlands län att, i enlighet med den sålunda nu föreslagne förändrade årliga afdragssumman, sig till godo för de påföljande åren beräkua hvad han, utöfver en dylik nedsatt summa redan erlagt; börande detta nedsatta löneafdrag, 500 r:dr b:co, derefter årligen utgå intilldess först accords-kapitalet och sedermera den derå förbehållna räntan blifvit gulden.
Instämmande i sjelfva hufvudsaken af Frih.
Cederströms nu väckte motion, anhåller jag blott, att, då detta ämne kommer till Utsk:s behandling, Utsk. måtte taga i betraktande, huruvida icke äfven utsträckning af amorterings-tiden för öfrige Hrr landsh:s accorder, måtte äfven då komma i fråga.
Jag tror, att för ingen af Ii. o. Ad:s ledamöter är obekant, huru ringa deras lönevillkor svara emot den särdeles dryga representationskostnad som åligger dem; och jag skulle anse det med billigheten särdeles öfverensstämmande, att, länka på nedsättning af dessa dryga afgifter i en tid, då räntan så mycket faller.
Cederström har härpå citerat blott ett enstaka exempel; men om äfven missförhållandet på andra ställen ej är lika stort som i Wermland, så är likväl denna nedsättning af amorterings-afgifterna öfverallt af behofvet påkallaö.
Då således Frihrns motion nu remitteras, vågar jag vördsammast göra det tillägg, att, då frågan kommer att behandlas, den måtte till samtlige landsh.-lönerne utsträckas.
Remitterades till SlalsUlsk. 380 Den 23 December f. m.
Cederström, Claes Rudolf, uppläste vidare följande motion:
St. vid sednaste riksdagar anslagit och, enligt hvad man torde äga grundad förhoppning att förmoda, jemväl framgent komma att anslå nödiga medel, ställde till K.
M:s nåd. disposition, till understöd för verkställande, under antagne villkor, af vissa för det allmänna och enskilda samfäldt gagneliga arbetsföretag, såsom sjösänkningar och flere andra dylika, har dermed otvifvelaktigt åsyftats en icke blott öfvergående, ulan fastmera en varaktigt fortfarande samhällsförmån.
Till ett fullständigare ernående af detta ändamål torde likväl ännu erfordras sådane stadganden, som kunde tillförsäkra dessa företag ett framtida vidmakthållande; emedan i annat fall, och om, såsom nu är händelsen, afsyningen efter fullbordadt anläggningsgöromål blifver den sista åtgärd, som å det allmännas vägnar, vid understödets tilldelande, med det verkställda arbetet tages, det kommer att inträffa, att, ehuru omsorgsfullt och väl än detsamma må vara utfördt och sålunda vid besigtningen förtjent af det lofvade anslaget, tidens gnagande tand dock ofelbart förr eller sednare gör åverkan på den menskliga flitens verk.
Hämmas icke sådane skador i lid, så är klart att de så mycket snarare skola åvägabringa förstörelse; och Statens bidrag, som verkat så välgörande, om det möttes med ihärdig, medborgerlig ansträngning till en rätt vård af dess frukter, går småningom lill nyttan förloradt för den framtid, som deraf eljest skulle skörda en stadigvarande fördel i samma mån, som den kände sin förbindelse alt värdigt motsvara det allmännas rättvisa fordringar, i gengäld för den åtnjutna hjelpen.
Det synes alltså tydligt att Staten, då den med summor, mer eller mindre betydande lill belopp, vare sig i låneväg eller såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, understödjer arbeten af den art, att dermed åt menigheter och assosiationer beredas lättade försörjningsutvägar, äger skäl att förvissa sig ej allenast derom att dessa, individer biler korporationer, ordentligen utföra hvad de för ifrågavar. arbetens verkställighet, mot bidrag af statsmedel i en eller annan form, sig åtaga, utan ock att berörde företag, efter fullbordad anläggning, jemväl sedermera af dessa menigheter, jordägare eller bolag underhållas i det skick, att ändamålet med sjelfva arbetet ma varda uppfylldt, och understödet icke förgäfves lemnadt.
Men då hittills icke finnes något band på menigheterne eller enskilde i detta fall, anhåller jag att, för afhjelpande af denna brist, vördsamt få föreslå:
St. måtte för egen del besluta och till K. M:s nåd. fastställelse und:st anmäla ett lagstadgande, hvarigenom menigheter, enskilde och bolag, hvilka af Statens medel, för utförande af vatlenaftappningar, hamnbyggnader, ängsvattningar eller andra dylika arbeten, njuta understöd genom direkta statsanslag eller lån, förbundos att framgent underhålla dessa arbeten i öfverensstämmelse med de ritningar och planer, .K. M. för arbetets utförande i nå - Den 23 December f. m. 381 der beslämt och Fastställt; äfvensom alf, till kontroll å arbets-intressenternes fullgörande af denna sin förbindelse, det skulle åligga K:s bef:de i rikets län att genom någon lämplig, helst vetenskapligt och praktiskt bildad tjensteman, tid efter annan och alltid minst hvart 3:dje år, eller oftare, derest anmälan af behofvet från någon af jord-intressenterne eller kronobetjening sker, låta undersöka och besigtiga hvarje sådant arbete, samt, i händelse förfall derå sig visar, förelägga jordägarne, att det förfallna inom någon viss kort lid iståndsätta, hvarefter K:s bef:de, vid inträffad underlåtenhet å jordägarnes sida att verkställa den vid besigtningen nödig befunna och dem ålagda förbättringen, skulle äga rätt och pligt att besörja att det eftersatta arbetet blifver utbjudet på entreprenadauktion, på bekostnad af jordägarne efter samma grund som de i arbetets första utförande deltagit-; kommande kostnaden för underhållandet sålunda att vidlåda jordegendomarne, som från arbetets början delat utgifterne och besvären derför, och som af detsamma fortfarande draga nytta.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, uppläste följande motioner: 1.
Då pensionerna åt arméens befäl icke en gång kunna fullt utbetalas, långt mindre ökas, oaktadt de uppoffringar, hvilka arméens befäl derför gjort, och hufvudorsaken dertill torde vara den, att fonden till största delen ej kan utlånas, så föreslår jag, att R.
St., så vidt på dem beror, ville besluta, att hela pensionskassans outlånta fond får under nödigt ansedda garantier bilda en enskild lånefond för alla dess tjenande delägares räkning med så många filialkontor som militär-distrikt, hvartdera under en direktion af distrikt-chefen såsom ordf. och derunder lydande reg:tsbefälhafvare såsom ledamöter och under en årlig granskning af utaf befälet samfäldt inom hvarje distrikt valda revisorer, och med viss bestämd låningsrätt för hvarje tjenstegrad, med 2:ne borgesman af arméen som ej åro låntagare, 6 procents ränta och 5 års omsättningstid för pensionskassans tjenande delägare och förmånsrätt för kassans fordringar framför alla andra.
Jag rekommenderar delta förslag åt vårt krigsbefäls granskning och uppmärksamhet.
Anhålles om remiss till Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm.
Jag hemställer, huruvida Hr Munck af Rosenschölds motion kan remitteras, enär den rörer arméens pensions-kassa, hvars förvaltning icke kan komma under R.
Sits beslutande rätt.
Då K. M. i sin nåd. propos. till R.
St. om statsverkets tillstånd och behof, äfven anmärkt 382 Den 23 December f. m. behofvet af ett anslag för arméens pensions-kassa; sä tror jag, att K. M. derigenom afsett, att R.
St. skulle befatta sig med denna angelägenhet, och jag anhåller derföre, att denna motion måtte få remitteras till vederbör.
Palmstjerna, Carl Otto, begärde att ifrågavar. motion måtte läggas på bordet, till följe hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade att densamma komme att hvila lill nästa plenum.' 2.
Nyttan och nödvändigheten i alla afseenden af jernvägars anläggande uti fäderneslandet, men i synnerhet med afseende på dess försvar, behöfver icke af mig förordas; den är insedd och erkänd af en hvar.
Lika lätt torde det ock vara för hvar och en att inse, att innan man företager ett sådant jätteverk, som en jernvägsanläggning i Sverige måste blifva om den skall motsvara sitt ändamål, måste man hafva uppgjort en fullständig plan för detsamma, att icke
Statens tillgångar förstöras på anläggningar endast medförande lokal-förmåner, men ej gagnande för det stora ändamålet, som bör sökas, hela samhällets nytta.
St. för K.
M. uttrycka den önskan, att K.
M. ville låta uppgöra en fullständig plan för ett genom hela den väsendlligare delen af riket gående järnvägsnät, hvaruti Stockholm blefve hufvudpunkten och hvarvid hufvudsakligaste afseendet fästades på den nytta det uti strategiskt afseende kunde medföra vid ett national-försvar, och Högstdensamme sedan täcktes gifva R.
St. del af detta förslag med anmärkande af de delar af nätet, hvilka för sagda ändamål ansågos först böra färdiggöras, samt ett specialiseradt kostnadsförslag och förslag till de utvägar och tillgångar, som K.
M. anser böra användas för verkets fullbordande; samt att K.
M. icke tillåter någon jernvägs-anläggning förr än denna plan blifvit uppgjord och i öfverensstämmelse med densamma.
Anhålles om remiss till Ekon.Utsk.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. 3.
Jag föreslår vördsammast hos R.