Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Många anse dock, att en sådan åtgärd nu vore förhastad och att frågan ännu är långt ifrån utredd, och man väntar en sådan utredning synnerligast af pressen.
I praktiken hafva förhållandena gestaltat sig på följ:de sätt.
Under de gamla privilegierne utgjorde bergsmanshyttorna det ojemförligt största antalet, brukshyttor funnos nästan inga.
Men sedan kolhandeln blifvit fri, och skyldigheten alt sälja sina kol till samma hytta, hvilken ålåg hvarje egare af bergsmansjord, indelad till hytta, borttagits, samt åtskillige andra band på denna handtering blifvit lossade, har det förhållande inträdt, att den öfvergått till en fabrikshandtering.
Denna förändring har ländt landet till fromma, ty arbetet blir aldrig så dåligt, som när flere skola förena sig derom sålunda, att hvar och en skall bidraga med sin lilla andel af materialet.
Då nu jordbruket sålunda blifvit befriadt från de mest tryckande bördorna, och jernhandteringen bedrifves fabriksmessigt, fodra tackjernsfabrikanterna att blifva behandlade på samma sätt, som alla andra fabriksidkare i landet.
Men man svarar »nej, i skolén icke slippa skatten.»
M:ts Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof inhemtas emellertid, att denna skatt är ytterst obetydlig i jemförelse med t. ex. grundräntan för qvarnar, hvilken sistnämnda dock vid sista riksdagen aflystes.
Att den ifråga vide skatten drabbar jernhandteringen mycket hårdt kan synas af l'ölj:de kalkyl.
En tackjernsläbrikant, som utvidgat sin handtering, kan påräkna 50 öre i behållning för hvarje skepp.; lagen föreskrilver, att han i skatt skall aflemna hvart 30:de skepp.
Om nu tillverkningskostnaden för ett skepp, uppgår till 12 rdr, så måste han för en tillverkning af 30 skepp, i skatt betala behållningen af 24 skepp.; — återstår honom således endast behållningen af 6 skepp., d. v. s. 3 rdr, för en tillverkning af 30 skepp.
Ett sådant förhållande är orimligt och har till följd antingen att blåsningen alls icke bär sig, och hyttan således måste nedläggas, eller ock att handteringen måste drilvas i en relativt liten skala.
Det är klart, att det sednare alternativet är till skada för landets ekonomi i dess helhet, ty i ju större skala handteringen bedrifves, desto större måste nationalbehållningen blifva.
Detta förhållande har motionären, såsom mig synes, med rätta påpe - 208 Den 31 Januari f. ra. kat uti följande rader: »Dä nu, som sagdt är, en tackjernstillverkning, derför att den bedrifves vid en masugn, belägen inom en privilegierad bergslags rågång, icke till följd deraf har ringaste förmåner framför en lika tillverkning utom bergslagen, så tala naturligtvis alldeles samma skäl, som förr åberopats för tiondens borttagande utom bergslag, nu för dess upphörande inom densamma, hvarför jag i detta afseende kan inskränka mig till att åberopa K. M:ts Nåd.
Propos. i ämnet vid 185G års riksdag, samt Stats-Utsk:ts deraf föranledda Betänk:n vid 1856 oell 1860 årens riksdagar.
Några ytterligare skäl, som lala för skattens snara upphäfvande, må dock tilläggas.
Det för vissa behof fordom så eftersökta Svenska jernet blilver på jernmarknaden, som bekant är. allt mera undanträngdt al andra länders förbättrade tillverkningar, hvilka i allmänhet kunna erbjudas konsumenterne till lägre pris än det Svenska jernet; och, utan fara för misstag, torde man kunna påstå, att vår jernhandterings enda räddning från undergång i (ienna täflan beror på möjligheten att kunna tillverka en god vara till billigt pris.
Men billigt pris kan i denna, lika litet som i någon annan fabriksrörelse, svårligen åstadkommas, utan att tillverkningen bedrifves i en relativt stor skala.»
Den enda grund, Utsk:t framställt lör sitt »ja, men ändock», ligger deri, att det säger, att de ifrågavarande bergslagen hafva vissa privilegier, samt att, om de vilja afsäga sig dessa och åtaga sig rotering, skola de blifva fria från denna skatt.
Men huru detta skulle tillgå, uppgifver Utsk:t ej, och under närvrde förhållanden, då jordbrukaren och fabrikanten hafva olika intressen, enär den förre har friheter utan skyldigheter, och den sednare tvertom skyldigheter utan motsvarande friheter, kan jag ej förstå, huru det skulle kunna låta sig göra.
Ehuru jag således helst skulle önskat, att R.
St:r, med förkastande af Utskds hemställan och motivering, lemnat sitt bifall till motionärens rättvisa och billiga förslag, så, och då allmänna meningen synes vara, att en grundlig utredning af frågan är af behofvet påkallad, har jag sökt gå medelvägen, och uttänkt ett sätt, hvarigenom de jernverk, hvilka äro orättvisast behandlade, blifva skonade under den tid denna undersökning pågår; och är det i sådant ändamål, jag vågar föreslå, att R.
St:r ville bifalla Utsk:ts hemställan, sådan den är formulerad på sidan 20, dock med följande tillägg: »hvarjemte B.
St:r förklara, att sådane, på sednare tider inom bergslagen nyanlagde, masugnar, hvilka icke åtnjuta några särskildta privilegier, eller haft något hyttelag sig tillslaget, skola i beskattning anses likställiga med masugnar utom bergslagen.
Jag anhåller på propos. på detta mitt förslag.
I motsats mot den siste värde talaren får jag anhålla om bifall till LJtskds framställning utan alla tillägg.
Brukshandteringen har med skäl varit ansedd för en af Den 31 Januari f. ra. 209 en af landets vigtigaste handteringar.
Den klagar nu öfver, att den måst underkasta sig så stora uppoffringar; men man bör besinna, hvilka stora uppoffringar hela det öfriga landet samtidigt rnåst göra för densamma.
Det torde t. ex. vara bekant, huru i fordna tider landtmannen från den bergslags-städer kringliggande orten förbjöds att sälja sina varor annorstädes än i nämnda städer.
Nu återstår emedlertid för bergshandteringen endast den till sitt belopp ternligen obetydliga tackjernstionden, till en del såsom en ersättning lör de privilegier, bergslagerne ännu åtnjuta.
Utsk:t föreslår nu att genom undersökning må utrönas, huruvida det ej är billigt att, på samma gång befrielse från deri öfverklagade tungan beredes, de med afseende deruppå beviljade friheter äfven upphöra; — en undersökning, som jag anser vara mycket på sitt ställe.
Den franska handelstraktaten säges ju vara köpt till fromma hufvudsakligen lör jernhandteringen, och det synes vara artigt nog, att derigenom en sannolikt ganska stor vinst tillskyndas denna handtering.
Landtbruket utgör icke allenast tionde, utan ock en mängd andra utskylder, och jag tror dock icke att, om jordbrukarne ifrågasatte en minskning i de landtbruket åliggande onera, de skulle kunna påräkna något understöd från bergshandteringens sida.
[ K. Mits Propos. ang.
Statsverkets tillstånd och behof uppgifves, att tackjernstionden vid de tvenne sednaste statsregleringarne beräknats till 17,000 centner, men att den nu icke kan upptagas till mer än 16,000 centner.
Detta synes åtminstone icke utvisa någon tillvext i handteringen, och skulle man deraf nödgas antaga, att ifråga vide näring icke står på bättre fotter, än att en afgäld för hela tackjerns-tillverkningen af tillsammans några och trettiotusen rdr skulle vara för densamma af så kännbar betydelse, att handteringens bestånd kan deraf hotas, då får jag tillstå, att det måste stå ganska illa till.
Jag ber att särskildt få beröra det af den siste talaren framställda förslag till tillägg i beslutet.
Han säger sig yrka på rättvisa, men i samma stund vill han införa en ojemnhet i beskattning, som skulle falla tryckande på delegarne i de gamla hyttorna.
Den gamla hyttan skulle nemligen bibehålla sin skatt, men den nya varda ifrån all sådan befriad.
Om vi nu antaga, att dessa hyttor ligga alldeles bredvid hvarandra, att den nya hyttan har försvårat utvägarne för den gamla att fortsätta sin rörelse, derigenom att den delat den vatten-tillgång, hvaröfver deri gamla förut fått ensam disponera, och för densamma uppdrifva både kolpris och dagsverkspris, samt att den inträffade konkurrensen blifvit svår att uthärda, isynnerhet för den äldre, af flere små, icke kapitalstarka delegare; är det då billigt att man ytterligare gynnar den nya hyttan på bekostnad af den äldre, genom den nu föreslagna skattebefrielsen.
Jag vet icke i hvad mån motionären kan hafva någon särskild förmån af en dylik distinktion, men jag hoppas, att R. o. Ad. icke på det föreslagna sättet gynnar vissa inrättningar framför de öfriga.
Jag yrkar bifall till Utskits framställning. H. II.
14 210 Den 31 Januari f. m.
De omständigheter, Frih. von Schulzenheim anfört, hafva varit Stats-Utsk:t väl bekanta och finnas omförmälda uti motionen; men jag får bekänna, att jag icke kan dela Hr Frih:ns åsigt, att det beslut, hvari Utsk:t stannat, skulle innebära ett försök att undanskjuta frågan.
Hvar och en, som vill genomläsa Utlåtandet, finner, att Utsk:t erkänner, att det ligger mycken obillighet och orättvisa i det ifrågav:de beskattningssystemet; men Utsk:t måste äfven fästa något afseende vid de svårigheter, hvarmed en förändring i detta hänseende äro förenade, och do äro sannerligen icke obetydliga.
Enligt min tro är det hardt när omöjligt att utan K.
M:ts och embetsverkens mellankomst genomföra en allmän reform.
Af de bergslag, som blifvit angående denna angelägenhet hörde, hafva en del förklarat sig villige att underkasta sig de ifrågakommande skattebördorne, men ett, nemi.
Tabergs, bergslag har helt och hållet undanbedt sig ali förändring.
Alt nu tillvägabringa en väsendtlig olikhet mellan de olika bergslagen, och låta på somliga ställen de gamla förhållandena qvarstå såsom undantagsfall, torde icke kunna anses lämpligt och skulle strida emot hvad hittills iakttagits.
Ett o vilkorligt bifall till motionen tror jag således i alla händelser icke skulle hafva ledt till det åsyftade resultatet.
Redan nästa år skall Riksdagen sammanträda, -och då hafva vi troligen att förvänta en Kongl. Propos. i ämnet; och äfven om beslut nu fattades i öfverensstämmelse med motionärens förslag, vore dock någon verkställighet deraf icke möjlig förr än under loppet af år 1867.
Hade det åter varit såsom förr, att tre år åtginge, innan nästa Riksdag sammanträdde, hade kanske kraftigare åtgärder nu bort vidtagas.
Förevarande angelägenhet har varit under handläggning af vederbörande embetsverk, och det är på deras utlåtande Utsk:t till hufvudsaklig del grundat sitt Retänkande.
Häraf synes, att man ej blundar för denna fråga, och att en ganska snar framtid sannolikt skall komma att medlöra den åsyftade reformen.
På de grunder, jag nu i största korthet anfört, yrkar jag bifall till Utslcts framställning, öfvertygad, som jag är, att det icke skall dröja länge, innan en grundlig reform i detta hänseende blir genomförd.
Hr F åhraeus, Olof Immanuel:
Den förste talaren in ledde sitt lilliga löredrag med en kort skildring ur det inre af Stats-Utsk:ts historia.
Han anförde nemi. att inom den afdelning af Utsk:t, der förevarande fråga förberedande behandlades, en sådan söndring uppkommit, att sekreteraren råkat i största bryderi, för att kunna rätt uppfatta öfverläggningens slutföljder, och hvarigenom händt, att premisser och slutsatser i Betänk:t kommit att sakna allt sammanhang.
Sanna förhållandet är, att inom den omförmälda Utsk:s-afdelningen frågan visserligen, såsom tillbörligt var, underkastades en allvarlig pröfning, men det Den 31 Januari f. m. 211 var så långt ifrån, att öfverläggningen andades någon oenighet, att man slutade med fullkomlig öfverensstämmelse i åsigter, hvilket väl ock måste finnas tillfyllest bevisadt derigenom, att Utlåtandet icke Stföljes af någon enda reservation.
Beträffande den gjorda anmärkningen derom, att Utsk:t, ehuru till alla delar gillande motionärens åsigter, dock tillstyrkt afslag å hans begäran, så skulle jag vara den värde talaren förbunden, om han ville påvisa någon enda strof i Utlåtandet, som ens syftar till afslag.
Jag är förvissad, att hvar och en annan skall inse, att, genom godkännande af Utlåtandet, det tvärtom skulle vara taget på liand att bifalla motionen i den mån som den föreslagna undersökningen dertill kan föranleda.
Alla de omständigheter och skäl, som Frih. von Schulzenheim framhållit, hafva af Utsk:t blifvit pröfvade.
Såsom Utlåtandet upplyser, har man likväl lästat uppmärksamhet dervid, att vid en föregide riksdag, då tackjernstillverkningen utom bergslag befriades från tackjernstionde, R.
M:t anhöllo, att, derest bergslagen derom väckte fråga, K.
M:t täcktes låta anställa undersökning till utredande af frågan, om och med hvad vilkor enahanda befrielse från berörda skatt kunde jemväl tackjernstillverkarne inom bergslag tillerkännas, och derefter till R.
St:r göra nådig framställning i ämnet; och då kändt vore, att en sådan undersökning redan kommit å bane, kunde väl Stats-Utsk:t så mycket mindre gå pröfningen af dervid befintliga förhållanden i förväg genom ifrågasättande af något definitivt beslut, som man hade sig bekant, att åtminstone en af bergslagerna förklarat sig hellre vilja bibehålla tackjernstionden än afsäga sig bergslagsfriheterna.
På dessa enkla, men, som jag tillförser mig, tillfyilestgörande skäl, yrkar jag bifall till Utskt:s förslag.
Det är med anledning af Gr.
Mörners anmärkning mot mitt förslag, jag vågar ånyo taga R. o.
Ad:S uppmärksamhet i anspråk.
Hr Gr:n har gjort bergslagen orätt, och jag kan derför icke underlåta att upptaga den kastade handsken.
Jag får bekänna, att den franska traktaten, som snart kommer under behandling, och som synes ligga många varmt om hjertat, icke tillskyndat jernhandteringen några så synnerligen stora fördelar.
Jernhandteringen är emellertid tacksam för det lilla, som kunnat beredas till dess förmån, och jag medger, att Gr.
Mörner i någon mån har rätt, ty tullafgiften har blifvit nedsatt från 7 till 6 francs.
— Allmänna tanken är, att bergshandteringen blifvit så mycket gynnad och åtnjuter så många förmåner.
Ja, må så vara, men den tynges dock af så starka bördor, att den håller på att duka under.
Under det man lossat de band, som hämmat andra näringer, och gifvit dem betydande understöd; hvad har man väl gjort för jernhandteringen?
Jo, man har beviljat
Jernkontoret ett litet lån på några tusen banko till förmån för dess läroverk eller rön och försök; och samtidigt har man på skolor, instituter och andra läroverk för andra yrken uppoffrat millioner.
212 Den 31 Januari f. ra.
Jag ber att få påpeka ett förhållande, som ådagalägger det orättvisa i den skatt, jernhandteringen är underkastad.
Tiderna hafva medfört stora förändringar i denna handtering, och nya och förbättrade metoder i tillverkningen hafva blifvit uppfunne.
Härigenom har svårigheten för det Svenska jernet att på verldsmarknaden konkurrera med utlandets, blifvit allt större.
Bland sådane uppfinningar intager den s. k.
Bessemersmetoden det mest framstående rum, i det malmen genom densamma direkte förvandlas till smidbart jern eller stål.
Om man nu vid sin hytta använder denna metod, så undgår man skyldigheten att erlägga den ifrågav:de skatten; hvaremot om man enligt den gamla metoden först förvandlar malmen till tackjern, man nödgas utgöra denna skatt.
Kan man väl finna ett mera slående bevis på det obilliga och orätta i de nu gällande förhållandena, och det nu anförda exemplet är ingalunda det enda i sitt slag, — sådane finnas många.
Bland de förmåner, den Svenska jernhandteringen har framför utlandets, är den större tillgången på naturkraft.
Emellertid eger dermed det egna förhållandet rum, att om jag t. ex. har ett godt vattenfall, så är lämpligheten eller fördelaktigheten af dess tillgodogörande sålunda beroende deraf, huruvida det är beläget inom eller utom bergslagsgränsen.
Det är sannt, att genom det amendement, jag föreslagit, de gamla hyttorna icke blifva fria från skatten; men de hafva privilegier, må de då betala!
Men må de hyttor, sorn äro i saknad deraf, befrias från denna börda.
Jag beder ännu en gång K.
St:r fortsätta på den beträdda banan och lossa ännu ett band, på det denna näring, som dock är en af vårt lands vigtigaste, må kunna fritt röra armarne.
Jag yrkar fortfarande bifall till Utsk:ts hemställan med det af mig föreslagna tillägg.
Jag vill icke inlåta mig i den utom frågan liggande tvisten, om och i hvad mån undervisningsanstalterna för jernhandteringen åtnjutit understöd; derom har jag i mitt sista anförande icke yttrat ett ord.
Jag vill blott erinra den siste talaren, att Jernkontoret för alla sina fonder åtnjuter befrielse från bevillning och all annan afgift till Kronan, och redan häruti ligger en ej obetydlig förmån.
Om icke några nya anstalter för det nämnda ändamålet blifvit på sednare tiden vidtagne, så eger detta sin grund deruti, att någon hemställan derom från vederbörandes sida icke blifvit gjord.
Jag motsätter mig icke sjelfva den ifrågav:de saken, hvilket bäst synes deraf, att jag tillstyrkt bifall till Utsk:ts hemställan.
Då vi nu äro nog lyckliga att inom ett år kunna förvänta en ny riksdag, och den skall blifva sammansatt af det yppersta landet kan erbjuda, tyckes mig det bästa som man nu kan göra, vara att söka få frågan utredd, på det den sedermera må kunna framläggas för den nya areopagen.
Det förefaller mig underligt, att man begär, att vi, som dock blifvit förklarade oduglige såsom folkets ombud, skola öfverhopas med lösningen Den 31 Januari f. ro. 213 af en mängd vigtiga frågor, sorn utan olägenhet kunna tåla uppskof.
Afven af detta skäl anser jag mig således böra motsätta mig det tillägg, Frih. von Schulzenheim föreslagit, helst derigenom skulle tillskapas särskildta privilegier för nya anläggningar till förfång för de gamla, hvilka fortfarande skulle arbeta under tyngden af de gamla bördorna.
Man behöfver ej frukta, att anläggningar, som, under det den föreslagna utredningen pågår, kunna komma till stånd, skola under tiden lida något men, ty de äro lagligen berättigade att åtnjuta frihetsår, som efter all sannolikhet komma att räcka längre, än som för utredningen kan erfordras.
Utan att kunna gilla den sats, som blifvit uttalad af Frih. von Schulzenheim, att bergshandteringen blifvit mycket tillbakasatt i förhållande till andra näringsgrenar, måste jag dock erkänna, att den af honom framställda begäran ang:de ett tillägg till Utsk:ts hemställan synes mig vara billig.
Jag ber dock att i det förstnämnda afseendet få påminna om tvenne förhållanden, som för tackjernsblåsningen äro af synnerligt stor betydelse, nemi. först borttagandet af exportförbud och sedermera exporttull; och jag tror, att Frih. Schulzenheim måste medge, att dessa omständigheter varit af så stor vigt, att de ganska väl kunna uppväga åtskilliga förmåner, som blifvit andra näringsgrenar medgifna.
Jag öfvergår nu till hufvudfrågan, huruvida det icke kan vara skäl att göra någon jemkning i den skatt, sorn för närv:de åligger masugnar inom bergslag.
Utan tvifvel har Utsk:t fullkomligt rätt, då det tillstyrker, att en utredning i detta afseende bör ske, ty många masugnar finnas inom bergslagen, hvilka icke torde böra tillgodonjuta en slik eftergift i beskattningen, utan att de, åtminstone i någon mån, efterskänka sina privilegier och förmåner.
Men Frih. Schulzenheim har enligt min tanka också rätt deruti, att det finnes vissa masugnar, der de premisser saknas, hvaraf en dylik konklusion kan dragas; sådane nemi., som icke hafva några privilegier och som hemta alla vilkoren för sin drift från trakter utom bergslagen.
Jag kan i detta afseende upplysa att hos K.
M:t vid flere tillfällen, i form af besvär, varit anhängiggjorda frågor af enahanda beskaffenhet med den förev:de, der det visat sig vara en uppenbar obillighet, att vissa masugnar erlägga tionde-afgift, enär de icke allenast saknat de deremot svarande förmånerna, utan ock hemtade sina förnödenheter från områden, sorn ej tillhöra bergslagen, i följd hvaraf billigheten stöde i rak strid mot lagens stadgande.
Man har sökt att i dessa särskilda fall jemka missförhållandet sålunda, att man för tillfället ökat det antal frihetsår, som varit dem medgifna.
Detta häntyder emellertid på, att förhållandet icke är sådant det bör vara; och då Frih. Schulzenheims nu framställda begäran icke går ut på annat, än att, genom ett tillägg till Utsk:ts hemställan, åstadkomma frihet från skatt för sådana masugnar, som icke hafva några privilegier, och detta endast är 314 Den 31 Januari f. m. en interimistisk åtgärd, anser jag mig böra understödja detta hans förslag.
Jag ber om ursäkt, att jag ytterligare tager R. o. Ad:ns tid i anspråk; men jag kan ej undgå anmärka, att, äfven om licenssystemet florerar i Frankrike, det dock icke synes mig böra hit importeras.
För min del är jag en afgjord fiende till detsamma.
Jag kan således icke finna lämpligt, att ett sådant system af R.
St:r förordas, och det af Frih. von Schulzenheim föreslagna tillägg är enligt min tanka ingenting annat än en inledning till ett dylikt system.
Att fordra en af lagen tillförsäkrad rättighet är icke förödmjukande för någon, men att tigga en nåd är påkostande för den, som har någon sjelfkänsla.
Ett sådant förhållande, som det, att man icke genom lag skall tillförsäkras rättigheten att utöfva sin näring under vissa bestämda vilkor, utan att rättighetens omfång och beskaffenhet skall vara beroende af Kongl, nåd, tror jag icke vara öfverensstämmande med Svenska folkets lynne.
Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till Utskits hemställan utan alla tillägg.
Jag får bekänna, att Gr.
Mörners sista yttrande är mig alldeles oklart, och det skulle vara mig kart, om Hr Gr:n ville utveckla, hvad han menar dermed, att rättigheten att utöfva en näring skulle, enligt Frih. Schulzenheims förslag, blifva beroende af Kongl. nåd.
Efter hvad jag kunnat fatta, åsyftar
Friluns förslag tvertom att medgifva vissa masugnar såsom en rättighet alt varda befriade från en obillig skatt, och detta är i tillämpningen raka motsatsen mot hvad Gr.
Mörner anfört, ty K.
M:t har hittills funnit sig nödsakad att medgifva en nåd, d. v. s. att under form af förökade frihetsår efterskänka skatten.
Det är just på det man ej skall hafva K.
M:t att tacka för en sådan nåd, som Frih. Schulzenheim nu vill såsom en laglig rättighet bestämma, att de, som icke hafva några förmåner, icke heller skola hafva några deremot svarande skyldigheter.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts i förev:de Utlåt, gjorda hemställan utan något tillägg, och dels af Frih. von Schulzenheim bifall till samma hemställan med följande tillägg: »hvarjemte R.
St:r förklara, att sådana på sednare tider inom bergslagen nyanlagde masugnar, hvilka icke åtnjuta några särskilda privilegier eller haft något hyttelag sig tillslaget, skola i beskattning anses likställiga med masugnar utom bergslag.»
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan tillägg, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på bifall till sam - Den 31 Januari f. m. 215 ma hemställan med det af Frih. von Schulzenheim föreslagna tillägg, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Upplästes och godkändes följ:de voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i Utlåtit N:o 22 litt. A., i ani. af väckt motion om tackjernstiondes upphörande inom bergslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad.
Utslcts hemställan med följande tillägg: »hvarjemte R.
St:r förklara, att sådana på sednare tider inom bergslager nyanlagda masugnar, hvilka icke åtnjuta några särskilda privilegier eller halt något hyttelag sig tillslaget, skola i beskattning anses likställiga med masugnar utom bergslag.»
Ja —32.
Nej — 85.
Jag vågar ödmjukast fram ställa den anhållan, att R. o. Ad. ville till de öfriga Stånden utfärda en inbjudning att deltaga i det nu fattade beslutet.
Mörner begärde detta förslag på bordet.
Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts d. 24 och 27 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 22, litt.
B , i ani. af väckta motioner om upphörande af tionde för tillverkning af metaller m. m.
Jag trodde att den talare, som ådagalade ett så varmt nit för jernhandteringen, äfven skulle visa något intresse för den nu ifrågav:de.
Här synes mig snarare skäl att vidtaga åtgärder i den vid förra punkten omordade rigtningen.
För min del är jag emellertid nöjd med det beslut, Utsk:t föreslagit, och jag har härmed endast velat påpeka det olika deltagande, olika näringsgrenar stundom röna.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. blef Utlåtit af R. o.