Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagutskottet har ofvervägst hvad i of. vanberörde måtto är vordet andraget och yrkadt; och hvad först angår RiksdagsFullrnägtigen Johannes Anderssons förslag, att sädane paatförskrifningar eller afhandliogar, hvarigenom Gäldenårer till rätte Borgenärers förfång, sin egendom till andre personer öfverlåta, matte genom lag förklaras ogilde, och förmånsrätt till Gäldenärs Egendom tillerkännas dem, som genom laga fcraftvunne
Domar eller klara och tydliga Skuldebref kunna visa , att da lemnat full valuta för hvad de hafva att fordra; så emedan L gea icke gillar pantförskrifning eller 538 Lagutskottets Betdnkanden. köp, som blifvit uppgjorde till dens förfång, hvilken vid desse åtgärders vidtagande egde bättre rätt till det pantförskrifae eller försålde godset , utan hvar och en, som på sådant sätt finner sig förnärmad, är obetaget att sin bättre rätt lagligen styrka, i hvilken händelse sådane alhandlingar varda hafna: ty finner Utskottet någre andre Stadgande», tili de öfverklagade missbrukens hämmande, icke kunna vidtagas.
Hvad åter angår, att Gäldenär, vid saknad tillgång till Skuldens gäldande, bör förklaras pligtig densamma med arbete aftjena; så ehuru Utskottet finner den af Kongl., Majit den 16
December 1920 i detta ämne utgifne förklaring vara med lagens rätta mening öfverensstämmande ; likväl och emedan lagen redan förpligtar Gäldenär, hvars, fattigdom tillkommit af slöseri, dobbel, lättja eller vårdslöshet, att aftjena Galdea med arbete eller sitta i häkte, ther Borgenärerna ej annorledes sig nöja låta , samt ar be t sskyldighet en destoheldre bör till Gäldenärer i allmänhet utsträckas, i alla de fall der häkte eger rum, som denna skyldighet, efter Utskottets tanka, innefattar ett både i moraliskt hänseende och för allmän och enskild nytta mera lämpligt tvångsmedel, än inmanande i häkte, hvarest Gäldenär, ofta en längre tid qvarhållen, ej sällan genom det ombytta lefnadssätt tet skadas till helsan, under det han betager andre fångar ett för dem ofta saknadt tillräckligt utrymme , och hvar emedlertid LagUtskottets Betänkanden• 539 hans skuld alltjemt ökas, i stället att den i förra fallet skulle minskas; alltså har Utskottet funnit skäligt i så måtto tillstyrka bifall af de i detta ämne remitterade Memorialer, att Utskottet föreslår det stadgande; att Gäldenär, som saknar tillgång till sin skulds gäldande, och icke för den gäld, som sökes, vunnit den afträdesförmån, hvarom 3 Cap.
ConcoursLagen af den 13 Julii tfilS handlar, förklaras pligtig att, ther Borgenär det äskar, samt Bysättning ej heldre sökas vill, hos honom eller | anvist ställe i orten sin Skuld aftjena med sådant arbete, sorn kan åstadkommas och lämpligt finnas; hvarvid hvarje dagsverke beräknas efter i Orten gångbart pris, deraf ena hälften afråknas på Skulden, och den andra lemnäs Gäldenären till föda och underhåll; dock varder detta, tillika med några Ledamöters särskilda mening, till Riksens Höglofl.
Ständers vidare granskning vördsamligen öfverlemnadt.
Stockholm den 21 Junii 1823, Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Höglofl.
Ständers LagUtskott, döljande dagar är 1823.
Den 28 Maji. S. D.
Föredrogos RiksdagsFulImägtigea från Calmars Län, Nils Nilssons och Jonas 540 LngUtskottets Betänkande».
Håkanssons, från Carlstads Län J.
Gråbergs, Jonas Nilssons, Anders Nilssons och Olof Olofssons, från Skaraborgs Län Johan Andersson* af Hederv.
BondeSsåndet remitterade på bordet hpilande Memorialer, om Gäldenärs förpligtande» att med arbete aftjena sin Skuld , tillika med Herr Friherre Fredric Ridderstolpes af Höglofl.
Ridder» skåpet och Adela remitterade Memorial i samma ämne.
Herr Borgmästaren Arvidsson yttrade t ,;Då Lagen icke gillar någon pantförskrifning elfer köp, som blifvit upprättadt till dens förfång, hvilken vid desse åtgärders vidtagande eger bättre rätt till det pantförskrifna eller försålda godset, titan hvar och en, som genom dem finner sig förnärmsd, är obetaget att sin båttre rätt lagligen styrka, i hvilken händelse förenämnde afhandlingar varda hafna 5 anser jag något ytterligare stadgande i detta hänseende ej erfordras.’5
"Beträffande andra delen af Johan Anderssons Förslag och hvari Nils Nilssons Motion ingår, synes det å ena sidan oförenligt med rättvisa att en person, hvilken råkat blifva medellös till sin gälds betalande, skulle, då skulden vore någorlunda betydlig, nödgas arbeta flera är och ofta bela sin lifsiid för Borgenärers godtgörande* hvilken påföljd för ett förhållande, som ingalunda hörda till brott, blefve lika svår» ?om det ansvar, hvilket efter Lagens allmänna streffgruuder bör endast träffa gröf - Lagutskottets Betänk and en". 541 re förbrytare, äfvensom, å andra sidan, i händelse till förekommande af allt sådant missförhållande, emellan en ouppfylld förbindelse och' deraf följande ansvarighet, antingen antages en viss tid, hvarutöfver ar. bete, oacsett skulden ej hunnit aftjenas, finge af Gäldenär utkråfvas, eller ock bestämde mindre Skuldsummor, hvarföre arbete finge Gäldenär åläggas, skulle ett lika oformligt missförhållande få rum, i thy att en Gäldenär, som ej förmådde betala en mindre, ofta nog obetydlig skuld, skulle derföre komma att lida enahanda svåra medfart, som en annan, den der vore mångfaldiga gånger mera skyldig.
Vid betraktande häraf och då uppmärksamheten vidare fortsattes till den skillnad, som nödvändigt bör iagtiagas i förfarandet med Gäldenär, hvilken af oförutseöde vidrioheter råkat i me O dellöshet, och den som genom liderlighet
Och bediågerier förorsakat sine Borgenärer större eller mindre förlust, och hvilken, enligt ConcursLagen, skall strafFas med arbete, finner jag mig ej ega några antagliga skål till bifall af Motionentens Förslag uti förevarande hänseende; härvid torde dock anmärkas, att det missförhållande, hvarom jag ofvan ordat, äfven skulle komma att ega rum i afseende på bysättningen, heldst det är Borgenär obetaget att, ehvad skulden äs större eller mindre, hålla Gäldenär bysatt till dess han fullt betalar, och hvaraf följer att en Gäldenär för en mindre Skuld kunde tvingas i bysättning i flere år och 542 LagUtskotttts Betånkandcrt. till och med under hela sin lifstid j men denea anmärkning tror jag förfalla , enär man besinnar, att det mest kraftiga Correctiv emot en sådan utsträckt byåttningstid ligger deruti, att Borgenärs kostnad för den gäldskyldiges underhäll motväger ali kittslighet, heldst kostnaden ökes i samma mån, som bysättningstiden fortfar.
Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Hjertström; hvaremot Utskottets öfrige Ledamöter, i fråga om skyldighet för gäldenär, att med arbete sin Skuld aftjena, i så måtto bifollo Motionerne, att uppå de i Betänkandet upptagne skäl, det stadgande tillstyrktes, att, ther Borgenär i stället att yrka bysättning, heldre vill, att Gäldenär sin Skuld med arbete aftjenar, skall Gäldenär dertill vara pligtig; men hvad bestämmandet efter hvilken grund hvarje dagsverke borde till afdrag å Skulden beräknas, förmårktes skiljaktighet Utskottens Ledamöter emellan, hvarföre votering anställdes, efter denea proposition:
Den, Sorn anser att priset på Dagsverken, som ske efter ArbetsDomar, bör bestämmas efter Markegång, svarar Ja, den det ej vill, svarar Nej; vinner Nej, kommer det i Orten gångbara pris att blifva beståmnings-gmnden.
Voteringen utföll så , att 2me af Bon« deS'åndets
Ledamöter svarade Ja och :;ne Nej; c:ne af BorgareStåndets Ledamöter Ja och en Nej; semt PråsteStåndets och Högllofl.
Ridderskapets och Adelns Ledamöter Lagutskotteti Betånkatithn. 543 Ne}; och hade således
Nej vunnit; i en lig. het hvarmed Betänkandet skulle författas.
Den 21 Jurin. S. D. Upplåstes till justerin» Betänkandet N:o 103, angående flere Motioner om förpligtande för Gäldenär, att med arbete aftjena sin Skuld.
Härvid anmälte Herr Grefven och Ordföranden samt Herr Lagmannen Danckwardt, att de, som icke öfvervarit
Utskottets öfverläggning i detta ämne, reserverade sig emot Betänkandet i så måtto, sorn de an. sågo en till betalning oförmögen Gäldenär ej böra åläggas att, ehvad hans Skuld år större eller mindre och grundar sig på en eller flere skuldsedlar, med arbete aftjena Större delen af den Skuld, hvari han hos Fordringsegaren då håftar, än Femtio Riksdaler Banco; och Herr Borgmästaren Cederborg yttrade:
Då enligt lag icke något annat allmänt tvångsmedel för Gäldenär finnes ånBysåttning och arbeteutom hvad särskildt finnes stadgadt i afseende på vissa böter och ersättning för stulet gods, endast bordt åläggas i de fall 16 Cap, 3 §.
HandelsBalken föreskrifver, anser jag den häremot stridande praxis, att, äfven utan föregången undersökning om orsaken till Gätdenårens obestånd, ådömma honom tvångsarbete, hafva påkallat den förklaring, som innefattas i Kongl.
Circulairet 544 LagOtskottets ÉetånhtoiÄeH.' den 16
December 1820, men som erfaren* heten visat, att den arbetande FolkciassenS credit lidit genom upphåfvande af den säkerhet, som Borgenären hittills påräknat att få sina fordringar hos denna folkclass genom arbete godtgiorde, och då arbetstvånget i afseende på ringare skulder år vida lämpligare än bysättning, såsom äfven för arbetaren sjelf förmånligare, tillstyrker jag för min del att skulder, till mindre belopp eller såvida de icke öfverstiga 50 R:dr Banco, må vid bristande tillgång genom arbete aftjena?
på sått förut i allmänhet varit öfligt, men att utsträcka detta tvångsmedel till större summor skulle kunna föranleda ett slags lifegenskap, derigenom'att en arbetare för hela sin lifstid kunde beröfVas friheten att välja husbonde och arbete, då deremot 5 Cap. 10 g.
Utsökning,sBalken innehåller det Correctiv mot Bysattrings urartande till lifstidstängelse, att Dom* maren bör pröfva huru Galdenårens obestånd tillkommit, hvilket synes åsyfta sskens vidare behandling som concours.
N;o 104.
LtigUtskottett Betänkande». 545 N:o 104.
Ankom den 4 Julil 1825.
Betänkande, angående Riksens Stän ders JustiticcGinbudsvians ÄmbetsBerättelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid.
Till LagUtskottets handläggning hafva samtlige Respective RUStånden remitterat de af Riksens Höglofl.
Ständers JustitiréOmbudsman, Comnvendeuren nied Stora Korset af Kongl. WTsaOrden, Juris Doctorn Herr Friherre L A. Mannerheim, dels genom tryck utgångne Berättelser för åren 1819> 1820, och i8~t> rörande förvaltningen af det honom anförtrodde Ämbete, dels ock den enahanda Berättelse för 1322, sorn Herr Friherren och Justitia?* Ombudsmannen, vid nu påstående Riksmö* te, den 14 nåstledne Januarii, afgifvit, jemte di handlingar, hvilka vid desse Berättelser åro fogade; äfvensom Höglofl, Ridderskapet och Adeln tillika öfverlemnat de af åtskilige dess Ledamöter, i anledning af desse Berättelser afgifne yttranden.
I följd häraf, har Utskottet till granskning företagit berörde Berättelser, hvarvid Utskottet ansett sig först böra afskilja da af deruti innefattade ämnen, hvilka Utskottet funnit icke kunna hänföras tili dem, LagUtskottets Betänkanden. 35 546 LagVtskottets Betttknndttt Som, enligt 33 §, i Riksdagsordningen, tillhöra Utskottets pröfning och handläggning»
Af denna egenskap har Utskottet ansett vara Herr Friherrens och JustitiaeOmbundsmannens anmälandet), dels om det atal Herr Friherren och Justitieombudsmannen, i följd af Riksens Höglofl.
Ständers ConstitUtionsUtskotts remiss den 2 April 1818, inför RiksRätt utfört emot Konungens GeheralAdjutant för Ffottorne, dels ock de af Herr Friherren och Justitieombudsmannen förordnade Fiscaliska åtal emot åtskilige Ämbets- och Tjenstemän för begångne tjenstefel och den handlägg» ning desse åtal vunnit; samt de af Herr Friherren och Justitieombudsmannen vid dess Berättelser fogade förteckningar, öfver de Riksens Stånders Beslut, till hvilka Kongl. Maj:t lemnat dess nådiga Sanction, samt öfver sådane Riksens Ständers underdånige Betånkanden, vid nästlidne Riksdag, som blifvit understälde Kongl. Majrts vidare nådiga pröfning och afgörande.
Beträffande dernäst de hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, i anledning af ifrågavarande ÅmbetsBerättelser, utaf Herr Pehr Gustaf Cederschjöld, Herr Friherre C. H.
Ankarsvärd Samt Herr Grefve F, B.
Von Schwerin afgifne yttranden, hvaraf den förstnämnde, så vidt det innefattar bestämdt anmärkte brister uti nu gällande Lagar och Författningar, redan blifvit genom Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomieUtskottens gemensamma
Betan - LtftUtskotttts Betånknnden. hände N:o 92 besvaradt; så enär de sam* ina, i allt hvad, uti nämnde Betänkande, icke redan blifvit upptagit, innehålla an* inärkningar, att åtskil iga ämnen, hvilka, enligt Riksens Ständers för deras Justitise» Ombudsman utfärdade Instruktion, iskola varit föremål för JustitiEeOnbudsmannens ÅmbetSolnfattning, och till Riksens Ständers kännedom uti AmbetsBerattelserne således bordt framställas, blifvit derifrån helt och hållet uteslutne, och, enligt den Uti 33 §. af Riksdagsordningen bestämda gråns för LagUtskottets befattning, Utskottet icke tillkommer någon granskning af det sätt, hvarpå Justitieombudsmannen beStridt sin Ämbetsförvaltning; alltså anser Utskottet sig icke böra, öfver de gjorde anmårkningarne något vidare yttrande afgifva.
För Utskottets stgärd återstår således endast, att, elter föregången granskning, meddela utlåtande öfver de af Herr Friherien och Justitieombudsmannen omför* mälde Lagförklaringar, hvilka sedan sist* lidne Riksdag blifvit af Kongl, Majit ined* delte.
Ibland desSa äro upptagne, Kongl, Förordningen den i junii 1819 •» angående Sättet huru förfaras skall, med sådane personers anhållande och tilltalande, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade Rikert Sverige och Norrige, samt derefter afvika till det andra 3 och Kongl.
Maj:ts nådiga Bref till Svea ocb Götha HofRåtteraf den 548 LagUiskottéts Bctankandcn. i6:cle December 1S20, hvarigenom, uppå JustitiseCancellersÄmbetets hemställan, år vordet erinrat, att sorn, utom vid de händelser då i Lag oöh Författningar särskildte stadganden åro gifne, Lagen i öfrigt icke medgifver något annat tvångsmedel för Gäldenär, som saknar tillgång att siri skuld betala, än besättning, och arbete icke bör honom ådömas i annat fall, ån då sådant enligt 16 Cap. HandelsBalken eger ruin; alltså borde detta af vederbörande iagttagas; och som Lagutskottet öfver förstnämnde Kongl. Förordning, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer den 27 sist!.
Februarii, redan afgilvit särskilde Betänkande, under N:o 49, samt, I afseende på Kongl. Brefvet den 16
December 1820, i anledning af under innevarande Riksdag väckte flere motioner, om den ändring deri, att Gåldenårer måtte förklaras pligtige, att deras skuld med arbete aftjena, när Borgenär det äskar, likaledes uti särskildt Betänkande, under N;o 103, sig utlåtit, så får Utskottet endast desse Betänkanden vördsamt åberopa.
Vidare förekommer:
Kongl. Maj:ts nådiga Bref till Bergscollegium af den 23 Januarii 1818» hvarigenom, uppå bemäite Collegii underdåniga förfrågan, huruvida böter för försummadt upprop eiler förfallolöst uteblifvande från BeresTingen borde ådömmas, enligt Kongl. Brefvet den 10 November 1693 , till lika belopp med hvad iör LagmansRåtterne vöre stadgadt, eliev Lagutskottets EetånkmiUtt. 54g denna Författning borde anses genom senare föreskrifter ändrad, och böter åläggas enligt Lagens stadgande i 12 Cap. 2 §.
RättegångsBälken, lika med hvad för HaradsRåtterne blifvit utsatt; Kongl. Maj:t i nåder förklarat, att som de Stadganden, hvilka enskildt röra BergVerken i Rikets innefatta ämnen, hvilka icke finnas intagne i allmänna Lagen och det ifrågavarande Brefvet af den io:de November 1693, angående beräkningen af böter, för Parters uteblifvande från RergsTingsRätter, icke funnes vara, genom något senare förordnande, ändradt eber upphäfvet, alltså borde berörde
Bref tjena vederbörande till efterrättelse; Kongl. Maj:ts nådiga Förklaring, den 17 December 1818, af 10 Cap. 1 §.
JordaBalken , om den som annars jord, hus och tomt sålja, skifta eller förpanta kan; hvarigenom förklaras vara med Lagens grund och mening instämmande, att enär i stöd af ofvan åberopade §,; det klander anföres, att annor mans jord, hus och tomt blifvit såld, skiftad eller förpantad, utan rätter egares öppna Bref och Fullmagt dertill, Domaren, om ock uppbud med laga stånd mellan kommit, icke är deraf eller af utfärdad fasta betaget, att efter Lag och sig företeende omständigheter, pröfva en dylik talan; då i öfrigt den tid blifvit iagttagen, Som i Lag och Kongl. Förklaringen den 14 Maji i8c>5> föreskrifves ; Kongb Majits nådiga CirculaireBref till Hofocii ÖfverRätterne den iö:de ^December Lng Vt (kottet t B stånk anden. igip, angående verkställighet af Beslut 5. i brottmål, deruti stadgas: att när en till-, taiad, efter erhållen del af det angående honom gifne Utslag , dermed lörklarat sig röjd, och vid ett sådant förklarande förblifver samt fråga ej eller eger rum om hö.« gre ansvar än hvartill dömdt blifvit, möter ej något hinder lör verkställigheten af samma utslag deraf, att tiden till ändringssökande ännu ej förflutit; men att, om den. tilltalade, innan hesvårstiden tilländagått, återkallar sitt förklarande, att han med Utslaget år Höjd, kan det ådomda straffet, emot den sakfäldes vilja icke verk^tåilas, uman tiden till besvärs anförande gått tillända, och laga kraft kommit å Utslaget; Kongl. Maj:s nådiga CirculaireBref till tiof-, och OfverRätterne, den 27 Oktober i82Q>. angående åtskilliga omständigheter i afseende å böters förvandling i kroppsstraff, deruti, under åberopande af 20 Gap. 4 § , 32 Cap. 1 § RUtegångsBalken, ocii 1 Gap, i §.
StrafflBalken, samt Kongl.
BreSveu den 11 Junii 1740, och den 5 Februarii ^768, förklaras: 1:0
Att den IMU Isegande, medgifne rättighet, att efterskänka siu andel i böter, som för bristande tillgång lör* vandlas, ej bör sträcka sig till allmin åklagare; men då Målsegande, sorn sjelf angifver och utförer saken vid Damstol har rättighet att eftergifva eller träffa öfverenskommelse om sin tredjedel af börerne och kroppspiigten i sådant fall inskrånkes till två tredjedelar a£ den, sorn svarar mot.
LagUtskottets Betänknndtn• hela bötesbeloppet, följer deraf att om
Målseganden har större andel af böterne och eftergifver den, bör kroppsstraff^ minskas i samma förhållande, som är emellan Målsegandens andel af böterne och hela bötesbeloppet; 2 0 att en sådan minskning färega rum oagtadt målsegandens bevis om dess andels godtgörande eller eftergift, icke före böternes förvandling vid
Domstolen, utan först vid den sakfåldes införpassande till Lånshäcktet hos Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande företes, då Kongl. Maj:tS Befallningshafvande i förhållande tili Måisegandens andel i böterne bestämmer minskningen i kroppspligten och den till verkställighet befordrar 3:0
Att vid Dagens Stadgande om hogsta och lägsta kroppspligt bör förblif va utan hinder af den ändring sorn genom Målsegandens eftergift kan tillkomma; men att, tiar det genom eftergift minskade straff ej svarar emot jemnt antal af dagar bör, utan tillämpning af det i 5 Cap. 4 § StraffBffken bestämda dagtal, kroppsStraffet i förhållande till Målsegandens eftergift f rminskas, samt i händelse det derefter icke skulle uppgå till jemt antal af dagar, beräknas efter den grund, som 5 Cap. I § StrafFBalken, i afseende på förvandlingen i Spö- och Risstraff, gifver vid handen; — Kongl, Maj:ts nådiga Bref till Hof- och Ö verRiitterne den 21 Junii 1820, angående straffet för 2:dra resan föröfvadt inbrott , hvarigenom stadgas, att Kongl. Brefvet den 1 April 1773 och Förklarin - 552 LagVtskottts
Betänkanden, gea deröfver den 5o:de April 177g, böra forstås så, att dea som en gång lidit straff för inbrott, men åter för andra gången i afsigt ett stjäla, dermed beträde», skall utan afseende på värdet af det dervid tillgripne, i 00b för sjelfva inbrottet vara förfallen tili de i 1775 års
Brel utsatte 2tne års arbete, mannen å någon Kronans Fästning, och qvintan i Tukthus; —• samt Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den gtte December 1821 angående hvad genom Konvention emellan Kongl. Majtt samt Ryska Kejsaren dea 17 Januarii samma år blifvit öfverenskomma t, om brottmålens behandling å iimsesidor om Riksgränsen.
Som Utskottet funnit att förr berörde af Kongl. Maj:t meddelte Förklaringar och vidtagne Stadganden , dels varit föranledda af utrönta olika fattade begrepp, om Elgens och Författningarnes behöriga tydning och tillämpning, dels ock erfordras för ats bestämma hvad, till fullkomnande af La» gens föreskrifter, bör iagttagas, samt således varit nödvändiga till befrämjande at enhet i Lagskipningen; så har Utskottet ansett sig böra till Riksens Högloft.
Ständer hemställa, att de såsom Btändig Lag jnå antagas.
Detta varder dock tillika med ett särskildt ProtocollsUtdrag innefattande en Ledamots reservation, till Riksens Högloft.
Stånders vidare pröfning vördsamligen öf* yerlemnadt.
Stockholm den ax Junit 1825.
LagUtskottets Bctiinkanden. 5^3 Utdrag af Protocollct, hållet hos Rik. w/j' Höglo fl. Ständers Lagutskott den gide Jann 1825. S. D.
Föredrogs Riksens Högloft, Ständers JustitiasOrr.budsmans.i af samtlige Riks* Stånden till Lagutskottet remitterade ÄmbetsBerättelse för åren 1818, 1819» I820, 1821 och 1822, tillika med de hos Höglofl.
Ridderskapet och Adela af flere dess Ledamöter gjorde anmärkningar; hvarom beslöts Betänkandet N:o 104.
Herr Borgmästaren Arfvidsson åberopade härvid, i afseende på det uti denna Berättelse omfövmäldte Kongl. Brefvet dea 16
December 1820, angående oförmögne Gåldenärers befrielse frän skyldighet att, med arbete sin skuld godtgöra, det särskildta yttrande Herr Borgmästaren afgifvit vid redan föregången pröfning af motioner, som i detta ämne blifvit till Utskottet remitterade.
Ex Protocollo), Joh.
554 Lagutskottet!
Bttluikanien, N:o 105.
Ankom den 4 Julia I823» Utlåtande, i anledning af Ater-renn ss af Utskottets Betänkande N:o 5, angående yrkad befrielse för Förmyndare ^ från skyldigheten att hvart y.dje år tillöka myndlingens ArfsCapital med den under tiden upplupne ränta, Enär LagUtskottets den 19 sist].
Februani afgifoe Betänkande, öfver Herr P10-. sten Doctor Palms Memorial, angående for-, myndares frikallende
Rån skyldigheten^ att hvart y.åje år tillöka myndlingens
ArhCa» pital med den under tiden upplupne råntSj blifvit hos Högv.
PresteStåndet föredragit} hafva anmärkningar deremot blifvit gjorde, som fö anledt till åter remiss deraf, öfver hvilka anmärkningar U.skottet nu tillhör «tt sig yttra.
Af det Utdrag af bemälde RiksStånds vid förberörde tillfälle hällne Protocoll, sorn blifvit foagUiskottet meddeldt, har Utskottet inhemta!, att emot hvad Utskottets ofvannämnde Betänkande innehåller, blifvit erindiadt, af Herr Prosten Doctor Palm att, på anförde skål, Förmyndarens förbindelse, icke bör sträckås längre, an att, då han genom allmänna Tidningarna styrkt sig LagUtikottets Betånkandfn. 555 hafva tillbjudit utlåning af omyndiges arf mot den säkerhet Lagen fordrar, ocu ingen infunnit sig sorn en sådan säkerhet kan och viii lemna, han då må vara befriad från den indirecta men »våra beskattning, attur egen Cassa räntebeloppet betala; men att, om delta ej skulle kunna antagas, det borde vara en rättighet för den medborgliga friheten , att icke kunna tvingas till eif Förmynderskap, åtminstone längre än för 5:06 ar, efter hvilkas förlopp förmyndaren matte, sedan han med sluten räkning, gjort redo får sin förvaltning, blifva fiån sitt Fårmyndareansvar rättvisligen befriad, då han sådant sjelf ä'kar; med hvilket yttrande Herr I*rofe sorén Doctor Forsell sig förenat, heldst ingen känd
Lag skall ålägga förmyndaren, att hvart tredje år lägga råma till Capitalet, samt ehuru sådan skyldighet å Förmyndarens sida syntes vara för myndlingarna, förmånlig, den samma likväl kunde blifva fpr dem mera skadlig om, med fortfarande, af en sådan betungande skyldighet, säkre personer, åtminstone icke för en längre tid vilja åtaga ög förmynderskap.
Hr Bukoppen Doctor Farte har ansett; att af stadgandet i 1 §. sf 23 Cap.
ÄrfdaBalken, att förmyndare hvart gtdje år skall aflemna sluten räkning, Förmyndarecs förbindelse icke kan blifva annan, än upptagande i räkningen af l3glig ränta; men icke den, att, tvärt emot q Cap HandelsBalken, öka C.apitalet med en ränta, sorn till äfventyrs ännu icke år fluten: att då Utskottets aLlag till moticN Lagutskott sts Bet Mandén. sen icke är grundad: på klar Lags béstämda föreskrift, nödvändigheten fordrat ett förslag till
Lag förändring uti hvad som rä
Vid besvarandet af desse anmärkningar, anser Utskottet sig först, i anledning af Herr Biskopen Doctor Faxes anförande, böra erinra, att då Motionaireo icke föreslagit någon