Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill från detta exempel draga den slutföljd, att äfven nu kan det vara nödigt att antaga statsskuldssystemet.
Slutligen får jag till den värde ledamot, som tillåtit sig att gifva epithetet af föreläsning åt mitt förra anförande, hemställa, örn man här bör på detta sätt behandla hvarandra och discutera förekommande frågor.
Jag fritager denna ledamot från den löjliga afsigten att vilja intimidera mig; men jag skall dock försäkra Hr v. Troil, att det finnes ingen inom detta hus, för hvilken jag är eller blir mindre rädd, än för honom.
Jag har inom StatsUtsk. biträdt det nu föredragna betänk ; men oaktadt jag der tillhört pluraliteten, underkänner jag icke nyttan af ett statsskuldssystem.
Jag har likväl icke trott, att det bor-, de äga sin tillämpning i afseende på Riksg.contrs nuvar. skuld.
Jag tror, i likhet med flera värda talare, som nu yttrat sig här, att detta system har sina fördelar, men att det egentligen bör användas, då man företager något, som kan komma till nytta för såväl efterkommande som samtiden, d. v. s. för sådana tillfällen, då utgifterna äro så stora, att det är obilligt och omöjligt för den närvar, generationen att ensam draga dem; och dådetta icke är fallet, tror jag, att man icke bör ingå på skuldbanan, ehuru jag icke tror, alt Den 6 Augusti T. m. 153 att man oupphörligen skall fortgå derpå derföre, att man en gång intrådt på densamma.
Jag skulle tro, att man ej bör beskylla nationen för en sådan lättsinnighet, alt den, i anseende till lättheten att erhålla lån, skulle bevilja utgifter, hvilkas nödvändighet ej vore erkänd.
Jag ser således ingen våda vid systemets antagande, ty likaså väl kunde man tro, att Representationen vore nog lättsinnig att åtaga sig en bevillning, som Nationen icke mäktade bära.
Här bar uppstått fråga om det sätt, Utsk. föreslagit till liqviderande af Riksg.contrs skuld, och man bör dervid betrakta, huru denna skuld uppkommit, nemi. till större delen derigenom, att R.
St. på Cont. anvisat creditiv, utan att dertill anslå någon fond.
Att nu ställa denna skuld på det sätt, Hr v. Troil föreslagit, eller så att man utgaf obligationer med 4 procts ränta, utan afseende på huru stort capital man erhöll mot dessa obligationer, skulle leda derhän,' att man kunde få utgifva obligationer, derå räntan till siffran vore lägre, men i förhållande till det erhållna capitalet vore större, än den ränta, som hittills blifvit erlagd.
Utsk. har dessutom sagt, att räntan bestämdt icke skall vara 5 proc., utan alt detta skall vara den högsta räntan, samt att Fullmägtige, så vidt möjligt är, böra bemöda sig om räntefotens nedsättande.
I afseende på amorteringen torde man böra besinna, att ifrågavar. skuld är af natur att till stor del återbetalas; ty deribland ingår en million, som blifvit utbetald påspannmålscreditivet, oell detta skall väl någon gång godtgÖras Riksg.cont.
Om man nu icke skulle, såsom Riksg.cont. föreslagit, använda för hand varande tillgångar till skuldens amortering, skulle ju följden blifva den, att inom Cont, genom inbetalning af de summor, som på credilivet blifvit utgifna, ett öfverskott skulle uppkomma , hvilket skulle ligga utan ränta och ej medförde någon nytta.
Man komme sålunda att hafva en löpande skuld med ränta och derjemte ett capital, som ej lemnade någon ränta.
Det måste väl då vara hattie att, då man får tillgångar, afbetala skulden.
Då denna skuld är af natur att icke komma framtiden till godo, måste detta utgöra ett ytterligare skäl att, jemte det man anslår en viss summa till amortering och ränta, använda öfriga tillgångar till afbetalningar å skulden så snart som möjligt.
Man har fästat sig dervid, att den ordinarie bevillningen skulle sålunda betydligen ökas.
Förhållandet är likväl icke det, att StatsUtsk. sagt, att detta borde läggas på ordinarie bevillningen.
Det må bero af Bevilln.Utsk. att utfinna det sätt till behofvets fyllande, som minst betungar nationen, vare sig genom ordinarie eller extra ordinarie bevillning; i alla fall lärer förhållandet i detta afseende blifva enahanda, om man bifaller Frih.
Palmstjernas eller Ulsk:s förslag.
Hr Frih. har beräknat ett anslag af i5o,ooo r:dr, och Utsk. har ansett 200,000 r:dr vara erforderliga.
Skill11 H. 10 154 Den 6
A u g u s t i f. m. naden Utgör således endast 5o,ooo r:dr, oell denna summa lärer väl icke, antingen den lägges på ordinarie eller extra ordinarie bevillningen, blifva särdeles betungande.
Ett ytterligare skäl, hvarföre jag inom Utsk. ansett, att man ej borde förskrifva sig till en viss ränta, utan afseende på att lånesumman uppgår till det förskrifna capitalet, är det, att då, såsom man kan förutse, möjlighet yppar sig att inlösa obligationerna inom kortare tid, blir förlusten sä mycket större, då man nödgas inlösa dem för hela beloppet, utan att till fullo hafva fått lyfta detsamma.
Då man lånar upp en summa, hvaraf egentligen efterkommande skola draga nytta, är det rätt att ställa obligationerna på en längre återbetainingstid och förskrifva sig så, att man emot låg ränta förskaffar sig lånet, utan afseende derpå, om man erhåller fulla nominalbeloppet af obligationerna; men då man bar en skuld, som man ser sig god att inom kort tid återbetala, bör man alltid söka att erhålla obligationernas nominalvärde, emedan man eljest riskerar att vid betalningen nödgas erlägga större summa, än män uppburit.
Dessa äro de åsigter, i stöd hvaraf jag biträdt Utsk:s betänk, och anhåller om bifall till detsamma.
Hr Lefre'n: En värd ledamot, Gr.
Cronhjelm, bar behagat benämna mig för en af statslånesystemets ifriga vänner.
Jag tackar Hr Gr. för denna compliment.
Jag anser det verkligen förljenslfullt att hellre vilja vara af deras tanke, sorn önska, att statens financer måtte styras efter ett ordentligt system, än efter detta rackel väsende, som hittills ägt rum och som är dödande för statscrediten.
Men jag ber att i anledn. af detta Hr Grts yttrande få göra min bestämda bekännelse till hvad grad jag gillar det s. k. statslånesystemet.
Jag tror icke, att skuld är capital, eller att ju iner man lånar ju rikare blir man; men jag tror, att statslånesystemet, inskränkt till landets behof, är nyttigt.
Jag tror, att hvarje land har gagn af att under denna form hafva ett vist antal hypotheker i omlopp, hvilkas summa dock icke behöfver vara öfverdrifvet stor samt kan och bör i vissa tider minskas och återigen ökas, då sådana utgifter förekomma, som, i följd af rättvisa och nödvändighet, äro föremål för statslån.
Orsaken dertill är, att det är angeläget, att livar och en utländning eller inländsk man, som önskar biträda staten med lån, måste veta på förhand, om denna stat kan sköta financer eller icke, eller om den vill fortgå i ett sådant rackelsystem, som hittills hos oss varit öfiigt.
Denna erfarenhet är nödvändig och dertill fordras en inskränkt statsskuld just för att visa den typ, efter hvilken staten skall sköta sina financer.
Befinnes då, att staten skött sin statsskuld med ordning och skick efter riktiga financiella principer, så vinnes credit, hvaraf hvarje land kan komma i behof.
Jag vill nu öfvergå till frågan, närman bör anlita stats - Dc n C Augusti f. m. 155 crediten.
Den bör, enligt min tunke, anlitas, när man genom ett föregående rackelsystem åsamkat sig en skuld, hvilken, ehuru den blott uppgår till ^ millioner r;dr, dock bör inpassas i ett ordnadt system Viii finnas de, som säga, att uti denna skuld ingå poster, sorn bort bestridas med de årliga utgiftstitlarna, och jag medger, att så är; men hvad som blifvit försummadt under de föregående 7, 8 ä 10 åren kan icke nu hjelpas, ty vi kunna icke nu göra en påföring genom bevillning för de föregående åren, utan vi betinna oss nu i året i834, då en löpande skuld är staten åsamkad, hvilken det är fråga om att fondera efter ett förnuftigt skuldsystem.
Befinnas vid nästa riksdag några öfverskoltsmedel, det må vara af baneovinsten eller uppå hufvudtitlarna, så blir det ju tillfälle att låta Riksg.cont. uppsäga ett så mycket större antal af sina obligationer; och kan man få se liela skulden annihilerad vid nästa riksdag eller kort derefter, om man så behagar.
Skulle åter R.
St. nu eller kommande Ständer finna, att sådana utgifter böra ske, som Gr.
Cronhjelm sjelf gillat, nemi utgifter till beredande af landets försvar, icke sådana, som tillhöra de dagliga utgifterna, utan sådana, som påkallas af omtanka för framtida säkerhet, så skola väl också R.
St. finna, att det är förnuftigare att bygga fardiga dessa fästningar och fartyg med kraft och på en gång, än att dertill anslå en stickstyfver om året, så att de ruttna ner, innan de kunna blifva färdiga.
En klok hushållning bjuder, att man skall akta sig för dessa faus frais, som ligga i ställningars och instrumenters borlruttnande under lång arbetstid.
Dylika kostnader måste nödvändigt uppkomma, då man ej kan skalfa sig capitaler på en gång för att drifva arbetet med fart, utan knogar med några hundra tusen r:dr då och några hundra tusen r:dr då, i följd hvaraf man, efter att under 3o å 4-0 år hafva utgifvit en stickstyfver 0111 året, ändå icke är färdig.
Då skyller man på Styrelsen och dålig förvaltning; men hvilken förvaltning som helst kan icke hjelpa, då hushållssystemet i sin grund är falskt.
Boye har pekat på en tid, sorn inträffade för ^ sekel tillbaka.
Jag tillhör den nation, som då blef ett offer för ett system af samma art som det, man nu vill fortsätta.
Ilade denna nation ägt de fästningar och krigsförråd, som för landet behöfdes, så hade folket villigt stridt till sista man och framdeles såsom dittills utgjort ett bålverk för Sverige; men man hushållade och knogade med de små summor, som voro behöfliga, så att försvarsverket aldrig kom till stånd.
Vill man göra så nu, så får man skörda samma olägenheter; jag hoppas dock, att erfarenheten skall visa oss en bättre väg.
Jag hörer således icke till dem, som ifra för skuldsystemet för skuldens skull, utan derföre att det är bättre att sköta sina affärer såsom en klok man, än såsom en racklare, hvilken lånar än här och än der och slutligen förlorar hela sin credit.
Man har sagt, att i56
Den 6 Augusti f. m. det är ett vinglerisystem aLt utställa obligationer på 100 och åtnöja sig med hvad man mot dessa obligationer kan erhålla.
Jag tror tvärtom, att detta är ett riktigt system oeh det enda rätta i fråga om ett fortfarande statslånesystem, Om man utställer 5 procis obligationer, med en proc. lill amortering, och pretenderar, att få jemnt hundra emot blindrå, så känna vi, att nära 37 år åtgå tjll skuldens amortering.
Om man deremot utställer obligationer på 4 proc. och utställer så många flera, som fordras för att få äfven så stort capital samt förbehåller sig att icke hela ränte- och amorteringskostnaden skall blifva större i ena fallet än i det andra, hvarken vid slutljga eller årliga betalningen, så kan man åtnöja sig med 87^ proc, Då frågas: hvilketdera är bättre, att utställa obligationer med 4 pi’°c, emot 87^ procts capital, eller 5 proc:s obligationer emot obligationernas nominalvärde, dervid betalningen kari ske med samma kostnad.
Jag svarar då, att den, sorn lemnar ett statslån, vill hellre taga emot obligationer med 4 proc:s ränta, 0111 honom niedgilves att endast gifva 87-! proc. af obligationens belopp, emedan han då har chancerna för sig att kunna försälja dessa obligationer möjligtvis till pari eller åtminstone mot en summa, som är närmare pari än 87J proc., och staten åter, som derigenom icke ådrages större kostnad och erhåller lika mycket penningar, har den fördelen att kunna köpa upp sina obligationer under 100, och således vinna under amorteringstiden.
Det är således en ganska oriktig hushållning att icke utställa statsobligationer med en ränta, som något understiger den vanliga räntan i staten, hvilket begagnas af alla, som kunna räkna och förstå att calculera sina saker, och detta är orsaken, hvarföre Riksg.cont. bär svårt att få penningar mot 5 proc., men skulle hafva lätt att få låna mot 4 proc., om någon rabatt å capitalet skulle medgifvas långifvaren-
Dessa siffror kunna af hvem som helst controlleras, och jag åtager mig att fullständigt bevisa det fölhållandet är sådant, som jag nu haft äran framställa.
Jag anhåller slutligen, att man måtte göra skillnad emellan den nuvar. skuldens fonderande och emellan dessa betalningar eller försök att liqvidera skulden, sorn hittills varit brukliga, att utgifva medel i och för systemets egna brister oeh således hålla Riksg.cont. i fortfarande dålig ställning och misscredit, utan att någon annan verklig grund för denna misscredit finnes än oviljan att sköta affärer så, som de höra skötas.
Jag anhåller örn återreroiss af betänk.
Läran om statslånesystemet älsa omständligt afhandlad, att jag i detta ämne ej vill tillägga något, utan endast förklara, att jag förenar mig i hvad Hr Lefre'n sednast yttrat.
Det är endast i afseende på det betänk., som nu är före, som jag vill säga några ord.
De talare, som ifra mot statslånesystemet, hafva af detta betänk.
Den 6 Augusti f. m. tagit sig inledning att förkasta alla möjliga statslån, och en värd ledamot hur bestämdt yttrat, det lian ville, att bevillningen må ökas för att betala Riksg.cont:s skuld.
Jag får då erinra,, aLt denna skuld icke är ny eller göres nu för att fylla nya behof, utan är en gammal skuld, tillkommen genom förra Ständers beslut, icke genom några propositioner från K, M. eller genom nya anslag.
Jag tror derföre, alt det icke skulle vara nyttigt att öka bevillningen för att betala denna skuld, allraminst vid denna tidpunkt, då en förestående realisation troligen till en början skall hardt påkänna rörelsecapitalet.
Jag skulle tro, att de, som yrka det, kunde dermed hafva en låg afsigt, emedan till grund derför möjligen ligger den afsigt att genom en ökad bevillning verka missnöje hos nationen och sålunda erhålla tillfälle att kasta skulden på Regeringen för det, hvari Regeringen icke hade någon del.
Jag kan derföre icke annat än på det högsta afstyrka alla frågor örn bevillningens ökande för att betala denna skuld och önskar alt, på sätt Hera talare yrkat, Riksg.contrs skuld måtte så omsättas och genom måttlig amortering så betalas, att nationen icke kommer i någon olägenhet derigenom.
En af de talare, som stridt emot statsJånesystcmet, synes dock hafva velat medgifva, att denna skuld må få fortfara till nästa riksdag, då man kunde betala den med bancovinsteu.
Huruvida detta går an, skall erfarenheten utvisa; men jag tror, alt det går an att genom lånens omsättning göra denna liqvidation, utan att man behöfver verka missnöje hos nationen genom ökad bevillning.
De, som yrka delta, hafva troligen aldrig deltagit i det obehagliga åliggandet att fördela bevillningen och höra de olika interesse!), sorn strida öfver den fråga, på hvilka bördan skall kastas.
Om de deruti deltagit, sk lille de kanske vara mindre benägna att föreslå bevillningens ökande.
Jag tillstår derföre, att jag vid hvarje tillfälle, då jag hör detta förslag, nödgas bestrida detsamma, då andra utvägar finnas.
En värd talare slutade sitt anförande med att yttra det hopp, att R.
St. vid deras åtskiljande skola äga det glada medvetande att lemna Sverige ograveradt.
Jag befarar, att detta icke blir möjligt.
Jag tror, att huru än R.
St. må ställa sina financer, kan dock Riksg.cont:s nuvar. skuld icke af nuvar.
Ständer betalas, och lika med den siste värde talaren får jag fästa uppmärksamhet derpå, att bär icke är fråga om att göra en ny skuld, utan blott att ordna den nu befintliga skulden på det mest fördelaktiga sätt.
En värd talare har önskat, att vi genom bevillningens ökande skulle under loppet af 5 år betala denna skuld.
Han yttrade, att lian skulle yrka återremiss, om lian icke befarade, att StatsUtsk:s organisation ej lemnade honom något hopp om framgång för denna önskan.
Af sådan anledning torde dock den värde talaren ej böra 158 Den 6 Augusti f. m. afstå från återremissen, ty man liar sett, att tankarna derstädes äro myckel mera böjda för att betydligt öka bevillningen, än för införandet af ett fondsystem; men jag hemställer till talaren, huruvida Nationen kunde blifva Representationen tacksam för ett beslut att intill nästa riksdag medelst ökad bevillning betala Riksg.cont:s skuld, uppgående till 3 millioner.
Yi se af den tabell öfver Statsverkets och Riksg.cont:s behof, som i dag blifvit utdelad, att, i fäll StatsUtsk:s förslag antages, erfordras en förökad bevillning af 44^,000 r:dr; således skulle, i fall till afbetalning af den skuld, Riksg.cont. nu äger, 600,000 r:dr årligen ansloges, årliga bevillniugen komma att ökas med mer än en million.
Jag tror mig icke behöfva ingå i vidare discussion af detta ämne, emedan hvar och en genast torde inse olämpligheten deraf.
Skilnaden emellan Frih. Palmstjernas och Hr v. Troils förslag anser jag egentligen bestå deri, att Hr Frih., med hvilken jag förenat mig, önskar en lägre a morten ngsproc. och Hr v.
Troil en högre.
Sjelfva saken torde dock blifva densamma; ty Frih Palmstjerna har förutsatt, att i händelse Riksg.contts tillgångar skuile medgifva högre än 1 proc:s amortering, skall intet hinder läggas deremot.
Då närmade man sig till Hr v.
Troils mening.
En värd talare yttrade, att Riksg:scont:s närvar, skuld så mycket mindre borde ordnas efter ett fondsystem, sorn den helt och hållet uppkommit i och för couranta behof.
Denna tanke kon jag ej dela.
Jag får äran erinra, att deribland ingått utbetalningar på spannmålscreditivet, som blifvit användt till understöd för hela provinser, hvarföre man med skäl kan säga, att det varit gagnande för framtiden, och att således äfven bördan kan läggas på framtiden.
Jag skall icke vara vidlyftigare, enär jag redan i en betänk, åtföljande reservation uttryckt min åsigt om rätta sättet att reglera ifrågavar. skuld, utan anhåller jag nu endast, att R. o. Ad. måtte besluta betänkts återremitterande.
Jag skall helt och hållet förbigå orsaken till den skuld, hvars betalande nu är under öfverläggning, äfvensom de öfriga småsaker, som under discussionen förekommit, och jag vill blott helt enkelt förklara den åsigt, hvarifrån jag utgått, då jag afgifvit en reservation mot Utsk:s förslag i denna fråga.
Jag anser nemi. det vara högst angeläget att införa ett ordentligt statsskuldsystem, d. v. s. ett ordnadt system för den skuld, Riksg.- cont. måste göra.
Vi hafva i alla tider sett, att statsskuld då och då uppkommit.
Fordomdags gjorde man statsskuld på det sätt, att man pantsatte statens inkomster.
Man lemnade Kopparverket i pant, och långifvaren gjorde sig deraf betald för bade capital och ränta.
Nu är det i min tanke angeläget att införa ett system, hvilket icke medgifver sådana spoliationer, som man då såg.
Sedermera har man sett D e ii 6 Augusti f. m. i59 statsskuld uppkomma dymedelst, att man utgifvit en mängd mynttecken och andra myntrepresentativer, såsom Fahnhjelmar, riksgtssedlar oell brcosedlar.
Nu är fråga om att införa ett system, som förebygger de allmänna och enskilda förluster, som genom dylika utvägar i stor scala skulle uppkomma.
Att Riksg.cont. befinner sig i skuld är ingen nyhet.
Det är icke fråga om att införa en ny sak, utan blott en ny ordning.
Vid 1823 års riksdag lemnade R.
Riksg.- contoret i den stallning, att Cont. inom 2:ne år hade en löpande skuld å vista af ett par millioner.
Den betalades genom lyckliga conjuncturer.
Vid 1829 års riksdag lemnade R.
Riksgcont. i den författning, att Cont. utan fonder nödgades upptaga lån och årligen öka sin skuld, utan att några medel till densammas betalande funnos.
I afseende på upptagandet af dessa lån var ingenting stipuleradt, hvarken ränta eller någon ordning.
Nu skulle jag anse nödvändigt, att en bestämd ordning i detta fall infördes och att man ej lemnade allt åt slumpen.
En värd talare har ganska naivt benämnt detta förra förfarande med rackelväsende.
Jag har ej förr hört denna benämning, men den är så egentlig, att den genast fäster sig i minnet.
Nödvändigheten att ordna ett system för Riksg contrs credit ligger i öppen dag, då man eftertänker de åligganden, Riksg.cont. har enligt vår grundlag.
Riksg.cont. skall nemi., när K.
M. så äskar och de omständigheter inträffa, som i grundlagen aro bestämda, tillhandahålla beloppet af stora och lilla creditivet.
På hvad sätt kan man föreställa sig, att beloppet af stora creditivet skall kunna upptagas, om icke ett system ordnas, hvarefter Riksgcont. skall upptaga lån?
Jag kan åtminstone ej föreställa mig, huru sådant skall kunna ske, såvida icke något system antages, sorn är likartadi med det, jag i min reservation tagit mig friheten föreslå.
Det blefve åtminstone äfventyrlig! och beroende af slumpen, huruvida Riksg.cont. kunde fullgöra sina åligganden.
Men detta får icke bero af slumpen.
Man måste af R.
St:s klokhet, om man också icke deraf fordrar alltför mycket, dock kunna begära ett så beskalfadt förutseende sorn detta.
Man har visserligen sagt, att det skulle vara lättare för en stat alt upptaga lån, om den vore skuldfri, än om den redan vore skuldsatt.
Det har deremot af en annan värd talare blifvit uppgifvet såsom ett axiom, att så icke förhåller sig, och den, som något underrättat sig om förhållandet i andra stater, skall finna detta högst naturligt.
Crediten beror dels på låntagarens förmögenhet och dels på hans noggrannhet i betalningen af sina förbindelser.
Ingen kan tvifla på, att en stat äger nog förmögenhet alt betala de lån, den upptagit; men med mera skäl kan man tvifla på statens noggrannhet i sina förbindelsers uppfyllande.
Det är detta vilkor för crediten, som jag anser angeläget att här i Sverige bestämma på ett sätt, som icke framdeles af omständigheterna kan rubbas.
Dis - IÖO D c ii 6 A ugust i i' m. cussionen har utsträckt sig något långt, och jag vill ej uppehålla R. o. Ad. med ett vidlyftigare anförande; men jag ber att ännu en gång helt enkelt få förklara, att jag anser statsskuldssystemet vara nödvändigt att införa för den ordning, man måste hafva i Riksg.cont:s åliggande, och jag anser detta derjemte vara det sätt, hvarigenom man med minsta kraft uträttar det mesta.
Man kan ganska väl likna ett sådant system vid lågan under ångpannan, som sutter i5 ä 20 st. svarfhjul i gång, och hvarförutan en mångfaldigt större kraft skulle fordras för att uträtta detsamma.
Jag tror således systemet böra antagas äfven i anseende dertill, att det med små medel bereder stor effect.
Jag anhåller om betänkts återremitterande.
I anledning af några värda talares yttranden vill jag blott förklara, att jag alldeles icke motsätter mig det betänk., som nu är under Öfverläggning, eller det slags skuldsättning, som deruti föreslås, nemi. till fonderande af den skuld, vi redan äga, utan jag har talat om statslånesystemet i allmänhet och hufvudsakligen fruktat för statslån till förskaffande af tillgångar för de extra anslag, hvilka torde komma i fråga.
Man har sagt, att dea, som yrkar bevillningens förhöjning, borde besinna allmänhetens tänkesätt i detta fall och huru en sådan fråga skulle upptagas af allmänheten vid taxeringscommitte'erna.
Jag hav just derföre föreslagit denna utväg, att öka bevillningen , på det att hvar och en må, vid frågor om ökade anslag, ihågkomma allmänhetens känslor vid hvarje tillökning i bevillningen.
Man har äfven såsom bevis på ypperligheten af statslånesystem sagt, att Finland ännu skulle varit Svenskt, om vi haft statslån och derigenom derstädes kunnat förskaffa oss fästningar i tillräckligt antal och väl försedda.
Men jag får erinra, att den fästning, vi der hade, var väl försedd och förmodligen en af de bästa, som finnas i Europa; och jag hemställer, huruvida, om också vi der haft aldrig så många fästningar med sådana commendanter, och vi haft aldrig så stora statslån med en sådan styrelse, som vi då ägde, Finland kunnat försvaras och resultatet af kriget blifva olika med det, vi erfarit i annat afseende, än att vi erhållit Ökade bördor att draga.
Jag har ånyo anhållit om ordet för att till besvarande upptaga en del af hvad åtskilliga värda ledamöter anfört.
Den förste talaren, som efter mig uppträdde i motsatt anda, Hr Gr. Löwenhjelm, har från stora auctoriteter hemtat bevisningen för sin sats.
Jag erkänner, att jag äfven studerat sådana auctoriteter i denna fråga som Ricardo, Say, Smith m. fl., och att jag från dem hemtat min ledning för bedömandet af statsskuldssystemets värde, då det är nödvändigt; men det är denna nödvändighet, som Den 6 Augusti f. m. iG< som jag ej i närvar, ögonblick kan erkänna.