Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det blir således i afseende på controlleu alldeles samma förhållande, om domaren bestrider charlaesig. -försäljningen, eller om den upplåtes åt särskild person, och det ligger tvertom i domarens eget intresse, när han sjelf har elmi loe-sig.-försäljningen, att få sälja så många chartor som möjligt, emedan han derpå haren viss procent.
Jag ser således ej något skäl alt bifalla Utsk:s förslag.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme alt fortsättas på eftermiddagen lil. 6.
Förra gången, då detta betänk, förevar inom Ståndet, uppgaf jag hvilka anledn;r jag hade till den förmodan, att underslef vid försäljningen af chartor, just med anledn. af denna §, ägt rum.
Jag vill nu ej åter upprepa detsamma, men med anledn. af de anmärkn:r, som emot Gr.
Mörners uppgifter blifvit gjorda, anser jag mig böra nämna, att försnillningar af ehartasigillata vid domstolarna eller af domaren kunna ske på två sätt: antingen genom försnillning af chartan å de handlingar, som inlemnas och blifva i domstolen qvarliggande, då det naturligtvis är domaren ensam, som deraf drager vinsten, och då försnillningen endast sker med hans vetskap; eller för det andra så, att chartan försnillas å handlingar, som utlemnas, då domaren måste vara i connivence med den,som emottager den ocharterade handlingen, antingen med hans önskan att dela vinsten, eller med hans okunnighet om chartsebeloppet, hvarmed handlingen bör beläggas.
Utan afseende på huruvida sådana underslef verkligen hafva skett, torde 31 H. 8 5S Den 3 Mars f. m. man likväl ej kunna bestrida, att de äro möjliga.
Detta medför i min tanke tvänne olägenheter, af hvilka den ena ej betyder något i ekonomiskt hänseende, men likväl loide vara vigtigare, än den andra.
Den ena olagenlielen är, att åtskilliga medel undansnillas Staten.
Den andra oell den efter mitt förmenande vida större, Hr, att allmänheten på åtskilliga ställen, oell särdeles på de orter der detta beklagliga förhållande någonsin inträffar, verkligen hyser misstanke emot sina domare i detta fall.
Denna misstanke har under innevar. riksdag blifvit ganska tydligt uttalad, och jag tror, att denna förändring, äfven om den ej medförde någon säkerhet i afseende på controllen, likväl skulle hafva tillräckligt skäl för sig, om den kunde motverka den andra olägenheten.
Såsom innehållande ännu skarpare controller, ansåg jag, då betänk, sist förevar, att den af Borgmästaren Westlinger vid utlåt.
N:o 35 bifogade reservation borde antagas.
Sakkunnige personer hafva likväl upplyst mig om de olägenheter, som dermed vore förenade, och jag afstär således ifrån allt yrkande i den frågan, men fortfar deremot att önska bifall till Utskrs förslag.
Derigenom vunnes, hvad jag anser såsom en hufvudsaklig vinst, att domaren ej vidare nödgas hålla chartor allmänheten tillhanda, hvarigenom misstanken om försnillning helt och hållet blir vänd ifrån dem.
Det är visserligen sannt, hvad en värd talare uppgifvit, att på vissa orter någon svårighet torde uppstå att erhålla chartsesig. -försäljningsman , men den af Utsk. föreslagna redaction innehåller ej något förbud för domaren att försälja chartor, och jag tror att om domaren i sådant fall vill lämpa sig efter behofvet, der Taxerings-comite'erna ej varit i tillfälle att anskaffa chartoe-sig.-försäljningsman; så förfaller hela den olägenhet, sora man har velat se i den af Utsk. föreslagna redaction.
Jag anhåller således om bifall lill Utsk:s betänkande.
Beklagligtvis torde man ej få betvifla, att ju underslef någon gång ägt rum; men mig synes att frågan nu egentligen är: borttager den nu föreslagna förändringen farhågorna för underslef, eller äro de garantier, som här föreslås, tillförlitligare, än de som hittills varit?
Må det förlåtas mig, att jag verkligen drager detta i tvifvel.
Jag ser i öfrigt en svårighet, hvilken ännu icke här blifvit vidrörd, men som kanhända torde förtjena afseende, nemi. allmänhetens egen beqvämlighet.
Man känner t. ex., att i ett skuldfordringsmål, der frågan gäller 20 r:dr, är chartan betydligt mindre, un der krafvel gäller 1000 v.dr; man känner att chartan är olika efter köpesummans större eller mindre belopp; nu antager man denna nya inrättning; den person, som utses att handhafva den, skall för det första alltid hafva sådana chartor, sorn fordras; och för det andra alltid handla redligt i uppgifterna på chartans belopp.
Jag bela - Den 3 M a r 3 f. m. 59 rar sannerligen, alt utom den svårighet, hvarom en värd ledamot
Hr Edenhjelm erinrat, nemi, svårigheten alt linna personer, sorn åtaga sig denna befattning, med tillräcklig säkerhet derför all ej uppbörden hos dem försvinner, till förlust för statsverket, älven andra och nya olägenheter skulle uppstå.
För min del förenar jag mig således med Hr von Uartmansdorir uti hans begäran om utslag å betänkandet.
Äfven jag förenar mig med lie von Hartmansdorff och begär afslag på betänkandet.
Jag tior att man här bör åtskilja ehartac-föi snil Ining af säljaren och den auctoritet, som bestämmer hvilken charta, som bör nvlljas, och tillse att handlingarna dermed blifva bilagda.
Om vi fråntaga domaren försäljningen, så återstår ju alltid för honom det andra tillfallet till försnillning, ifall lian vill begagna det, och således tjenar det ändock till intet.
Föröfrigt har jng den lilla erfarenheten, alt det är oändligt svål t alt få vederhäftiga ehartas-sig.-försäljare; man kan icke dertill taga den lörsta villiga person man träffar; ty de skola skaffa borgen till garanti för sin uppbörd och dess redovisning.
Idet är icke alltid så lätt på landet att finna sådana personer, och synnerligen svårt tror jag det skulle blifva att finna personer, sorn ville åtaga sig att vid häradsrätterna ansvara lör demi försäljning, om icke man dertill kunde få en person, som i alla fall skulle vara närvar, vid tinget; ty jag tror ej att förtjensten är så 6tor, att det kan löna sig alt hafva en särskild försäljningsman derför.
Jag tror således att det blir svårt att bereda allmänbeten tillfälle att få chartor sid häradsrätterna, om domaren icke for tfarande blir försäljare, och instämmer derför med Hr von Hartmansdor ff i lians begäran om afslag å betänk, och alt chartse-sig.-försäljningen hädanefter må blifva ordnad på samma sätt som hittills.
I likhet med hvad jag ledan förra gången, då denna fråga förevar inom detta fins, anförde, får jag fortsätta mitt påstående om omöjligheten att arrangera oin cliarlse-sig.-försäljningsmäns anställande vid tingsställena.
För det första är det rent af omöjligt alt öfverallt få sådana personer.
För det andra innefattar detta förslag ett så stort misstroende emot domarecorpsen i landet, att jag skulle önska, att åtminstone dessa misstankar ej uttalade sig genom ett beslut inom detta Hus.
Om man vill begå försnillning af dessa medel, så är det dessutom lika läll fölen särskildt anställd försäljningsman, som för domaren.
Hamilton har sagt, att det finnes
Iva sätt ali försnilla chai la;-sig.medel: det ena, att uraktlåta att chartera inkommande handlingar; del andra, att Uraktlåta charteringen af utgående handlingar.
Detta sednare är omöjligt, ty Svenska folket är ej så enfalldigt, alt de emottaga handlingar utan charta, då de likväl fä betala den, och det exempel på eli 6o Den 3 Man f. ni. sådan tilldragelse, hvilket uppgafs af Gr.
Hamilton och Hr Gripenstedt, då frågan förra gången förevar, lärer väl vara det enda.
I afseende på de handlingar, sorn förvaras i lii» — radshöfdingens archiv, så är väl försnillning möjlig; men jag skulle ej tro, alt det kan finnas mer än en eller två domare i hela Riket, som möjligen kunde göra sig skyldige till en sådan förseelse, och anser således ej, att liela corpsen skulle nedsättas så, som man här satt i fråga.
Jag får i öfrigt förena mig med hvad Frih. Boye och Hr von Rosen anfört, och yrkar afslag på betänkandet.
Äfven jag instämmer i att begära afslag å betänk., ehuru jag ej utgår ifrån alldeles samma grunder, som den siste värde talaren.
Det är nemi. elter våra författningar domares och andra embetsmyndigheters skyldighet att tillse det inkommande handlingar äro med stämpladt papper eril. författningarna belagda, och, der detta icke skett, derom besörja.
Nu är det just den sista saken, som Utsk. föreslagit skulle borttagas, utan att beräkna de olägenheter, som deraf skulle uppstå för allmänheten.
Det kan nemi. derigenom Ilända, att, 0111 icke lämpliga chartor finnas alt tillgå hos en försäljningsman, eller otillräckligt antal, så förlorar en part derigenom sina fatalier oell blifver derutöfver plikt fäIIcl.
Således förlorar t. ex. cn fordringsägare i en concurs sin fordran, om skuldsedelnej kunnat med nödig charla beläggas vid bevakningen.
Det synes alltså falla af sig sjelft, att nyttan af att bibehålla den nuvar. författningen är allmänhetens och ej domarens, men controllen på, att domaren tillser det ehartan blifver bilagd, den är nödig, och 0111 domaren ej fullgör detta , så botar han 6 r:dr 32 sk. b:co och ersätter dessutom ehartan, enl. hvad 14 §
Jag kan således ej finna, att Utsk. riktigt betänkt det stadgande Utsk. föreslagit, och begär alltså Hr Landtm:s propos. till afslag på Utsk:s betänk, i denna del.
Här har blifvit anfördt åtskilligt, som skulle göra till en nödvändighet för domaren att vara försedd med chartor och tillse att de blifva bilag— da.
Denna controilerande skyldighet hos honom skulle i alla fall qvarstå, äfven 0111 Ulsk:s förslag antoges.
Hvad beträffar skuldebref, som äro omnämnda , så torde det vara allmänneligen kändt, att de nästan aldrig charteras förrän de komma till lagsökning, men någon controll å sådant,som tillhör enskild persons intresse att göra eller låta, torde ej finnas, och man kan i alla fall vara säker, att den, för hvars räkning lagsökningen sker, drager försorg om att skuldebrefvet då är charteradt.
Jag får härjemte ännu en gång fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på det stora intresse, hvilket de, som äro antagne till charlaeförsäljare , hafva deruti, att på alla tingsställen chartor finnas; och icke heller synes T) c u 3 Mars f. m.
Gi det mig, att det skulle blifva särdeles svårt att få sådana personer, äfven med den borgen som der erfordras, K o. m. på de mest aflägsna ställen.
Detta är min tanke, hval före jag på de skäl jag anfört tillstyrker bifall till Ulskis betänkande.
DA jag sist bade ordet, glömde jag att vederlägga ett af Gr.
Hamilton anfördl skäl för bifall till betänkandet.
En ledamot bar nemi. bär yttrat, alt del rone omöjligt , ali vid alla tingsställen kunna få särskilda chartoc-sig.-försäljare.
Hamilton yttrade till svar Jderå, att på sådana ställen, der man ej kunde få någon dylik, charlae-sig.försäljare, kunde domaren tillåtas alt vara det.
Jag skulle tro , alt om den der rättigheten eller skyldigheten att vara chartae-sig.försäljningsman fråntoges domarena, så skulle ingen domare hafva lust alt vara det i reserv, på sätt Gr.
Det är ingen agrement för domaren att hafva denna befattning, utan tverlom ganska besvärligt.
Visserligen har han derigenom en liten inkomst , men den ur så obetydlig, att den alldeles icke kan inverka på hans ekonomiska stallning.
Jag skulle således tro, att ingen domare i sådant fall hade lnst att åtaga sig denna befattning, och att således allmänheten ofta kunde få resa flera mil till någon stad för att få sig chartor, hvarigenom mången gång försummelser af chartors biläggande kunde föranledas, så alt skadan af denna författning icke blefve så alldeles obetydlig.
Jag får fortfara i min anhållan 0111 afslag på betänkandet.
Rahbinder särskildt egnat mig tvänrie yttranden, så torde jag i ett enda som aldra hastigast få besvara dem båda.
Frih:ns första skäl för afslag på betänk, innehöll, alt man har på ett oriktigt sätt antastat domareembetet.
Jag finner ej något sådant antastande i Utsk:s förslag, der man endast velat befria domaren ifrån skyldigheten att hafva en försäljning, hvilken någon gång föranleder öfverträdelse!- af författningen, men som, 0111 sådant äfven ej äger rum, likväl möjligen äfven på öfriga domare kastar en misstanke, som de ingalunda förtjena.
Detta tror jag tverlom vara ett bevis af aktning för domareembetet, oell alt detta Frihlns skäl för afslag således förfaller.
Rehbinder sade andra gången, att jag, såsom vederläggning af det påstående att nian på mångå ställen ej skulle kunna få någon chartoe-sig.försäljare, yttrat, att på sådana ställen, der man ej kunde få chartae-sig.försäljare , kunde domaren tillåtas att vara det.
Så ologiskt har jag ej tänkt, om jag äfven skulle hafva uttryckt mig så, alt jag till vederläggning på en sak skulle svarat på något belt annat.
Jag yttrade 111ig tverlom, alldeles icke för alt vederlägga Hr Edenhjelms påstående, att å de aflägset belägna tingsställena i bohus län det kari blifva omöjligt att erhålla Den 3 Mac: f, m, lingon cliartae-sig försäljningsman.
Jag lior, att en sådan svårighet på åtskilliga stallen skall uppstå; men då dtu redaclion, Bevilln.
Utsk. föreslagit, ej betager domaren rättighet att försälja cbai tor, utan blott befriar honom ifrån jiligtt-n att hafva deni, så förmodar jag, alt på sådana ställen, der svårighet uppstår att erhålla chartas-sig.försäljningsman, domaren skall gä allmänheten tillhanda dermed.
Flere talare hafva redan utvecklat skälen lill bifall för Utskis förslag, att göra en förändring i 17 §:ns i;a punkt, och att göra ett tillägg till samma §:s 4:^e punkt.
Jag behöfver således ej derom yttra mig, och får endast i afseende på piili.
Rehbindi rs anmärka., att det vore skäl för It. o. Åd. alt afslå de föreslagna förändringarna derföre att It. o. Ad. i annat fall skulle röja en misstanke emot dnmarecorpsen, namna, att jag tror, i likhet med hvad Gr.
Hamilton redan anmärkt, att Uisk:s förslag snarare uttrycker en omtanka örn aktningen för domarecorpsens anseende , derigenom att man undanrödja!' allt det sken och alla de nnledn:r till misstankar för malversation, hvarför domaremakten stundom varit utsatt.
Cederström har fästat uppmärksamheten på en omständighet, hvilken jag redan förra gången, då jag hade aran hafva ordet, vidrörde, nemi. alt 1 i §:n 5:dje mom. borde oafkorladt qvarstå, hvarest föreskrifves, alt örn parten af okunnighet ej chartera! sina handlingar rikligt, så är domaren skyldig att underrätta honom derom, vid ansvar såsom för försummelse alt bilägga charta.
Deremot har Utsk ,. då del fråntagit domaren chartaeförsäljningen och föreslagit alt en annan försäljningsman borde tillsättas, ej bercdt någon utväg för parterna att blifva underrättade af någon person, emot ansvar i händelse af oriktig uppgift, om det chartehelopp, hvarmed de böra belägga sina rättegångshandlingar, hvarigenom en part sålunda af okunnighet kunde blifva förlustig sina fatalier; och jag får derföre föreslå, att 11 §:ns 3:dje 1110111. af i83) års cliartae-sig.förorda. måtte oafkorladt få qvarstå.
Jag anhåller hos f]r Landtm., att särskid propus, måtte framställas å Ulskis förslag i hvad det rörer Imri tagande af sisla meningen i !i §:ns 3:dje morn., och särskild propos. på de i 17 §:n föreslagna förändringar.
De tvänne siste talarne hafva ansett, all det snarare bevisar aktning än förnärmelse emot domarecorpsen, alt borttaga deri skyldighet eller rättighet de nu hafva , att vara chartoe-sig.försäljningsman vid tingsställena.
Jag kan ej finna detta, ty redan förra gången när denna fråga förevar, och äfven i dag har blifvit yttradt, såsom ett hufvudargnment för antagande af delta betänk., att sådant borrie ske, derföre att försnillningar äga runi.
Jag kan ej se alt det bevisar någon aktning för en corps, att påslå del försnillningar af densamma blifva begångna.
D«n 3 Mars f. ra. 63 Hvad beträffar Gr.
Hamiltons anmurkn.
Wirida 011 af mina vederläggningar, så kan jag ej låta lili att nu åtei hemta densamma.
En ledamot yttrade, att det vore risk att antaga stadgandet om särskilda char'ce-sig.försäljningsniäns anställande vid tingstdllena, emedan det vore svårt att erhålla några dylika.
Då sade Gr.
Hamilton, att han ej ansåg detta farligt, emedan domaren kunde i nödfall åtaga sig denna befattning.
Således blir domaren ändå en reservkarl i sådant fall, och jag skulle tro att ingen loniare har lust att vara det.
Om domarens befattning dermed upphörde, sä måste den charlae-sig.försäljningsman, som anställes, känna författningen fullständigt, och det torde ej blifva möjligt att öfverallt finna personer, som hafva lust eller förmåga dertill, då sportel» i allt fäll är högst obetydlig.
Såvida jag tror, iiro lagstiftande församlingar vanligen på villovägar, när de i ekonomisk lagstiftning hafva misstroende lill motiver och tro sig genom finesser i uttryck och återhållande tillsatser kunna förekomma missbruk eller afsteg.
Jag betvifla!' att någonsin en lag stiftas, som tj i sig sjelf innebär möjligheten alt kunna eluderas.
Jag skulle likväl hoppas och tro, alt vi ej behöfva fästa särdeles afseende på detta motiv, och alt man nied få undantag bör kunna vänta af embetsman så mycken rättsiulhet och oväld, att de handla elter samvete och öfvertygelse.
Man tror sig, såsom jag här tyckt mig finna af ålskillige talares yttranden och äfven af uttryck i betänk., hafva gjort eli fynd, för att förekomma charlae-sig.- försnillning.
Jag bekänner att för mig är det oförklarligt huru man kan tro, att icke chartse-sig.försnillning kan bedrifvas lika väl, om domaren af försäljningsmanneti mottager en charta och sjelf skall skrifva på deri, som om han sjelf har chartaeförsäljningen.
En stor fördel skulle tilskyndas domaren, örn han befriades från det onus, som nuvar. författning pålägger honom, alt medföra chartor till tingsställena.
Vinsten af denna försäljning går kanske ej lill några r:dr om året, och jag vet af erfarenheten, att derafsnarare ofta uppkomma betydliga förluster; ty då jag köper upp chartor och betalar contant, så måste jag på en gång gifva ut 100 r:dr; dessa 100 r:dr incasseras åter i 3 sk., B sk., ii. sk. o. s. v., och deraf blifva sällan too r:dr igen, utan de försvinna som de komma.
Således anser man sig nästan alltid hafva gifvit bort hvad man köper chartor för, men delta är småsaker.
Deremot ber jag få flista uppmärksamheten på allmänhetens beqvämlighet, och huru allmänhetens angelägenheter vanligen bedrifvas.
Då de inställa sig hos Konungens lief:h:de, så kunna chartor derstädes erhållas, men då de komma till de öfriga domstolarna, till härads* och lagmansrätterna, och vanligen hafva med sig en massa af handlingar, hvilka skola efter en särskild elassificaliou <54 D « n 3 Murs f. in. charterns, så hemställer jag, huruvida det blir lämpligt för denna allmoge att göra en särskild resa , för att hos först! 1 jiiingsniannen uppvisa och chartera sina handlingar, hvilka oftast < j blifva completlerade förr än han kommer till tingsstället.
Åtminstone anser jag, alt allmogens beqvämlighet ej de igenom är rätteligen till försedd , och jag befarar, att en och annans fatalier härigenom kunna gå förlorade, då domaren mäste neka att emottaga de ocharterade handlingarna.
Dessutom anser jag ofelbart, att effeclen af denna förändi ing endast blir den, att domaren, som nu står i ansvar för försäljningen, öfverflytlar denna befattning på en skrifvare.
Denne skrifvare blir således chartoe-sig.försäljningsman, och är ej underkastad några strängare controller än domaren varit.
Mitt ögonmärke är för öfrigt, och jag tror att deruti ligger en stor förmån, att allmänheten hädanefter som hittills kan vara förvissad om att den får chartor der handlingarna skola aflemnas.
Domaren får ej taga emot handlingarna ocharterade , och linn är ansvarig derför att de blifva charlerade.
Här är likväl äfven en annan omständighet, som jag anser vara af någon slags betänklighet, ehuru ingen dervid fästat sig.
Här står, att försäljningsmannen ovillkorligen bör under pågående ting tillhandahålla allmänheten stämpladt papper vid tingsstället.
Jag hemställer först och främst, hvar han då skall etablera sig.
Tingsställena äro vanligen ganska trånga; der är rum för domaren, men icke för en särskild försäljningsman.
Ilan måste således bo på krogen, och då hemställer jag hvad en sådan trafik i längden kan medföra, och om den ej endast ger tillfälle åt några personer alt i krogstugan förspilla en tid, som de eljest kunde bättre använda.
Man har åsyftat att genom denna försäljningsman controllera huruvida handlingarna af häradshöfdingen blifva vederbörligen med charta-sigillata försedda.
Såsom gammal domare ber jag att få freda domaren från det obehaget att få denna controll inom sitt eget gebit , der ingen bör äga rättighet att intränga i huns angelägenheter.
Det tillkommer ej chartae-sig.försäljningsmannen att tillse huru domaren handlar, utan delta tillkommer helt andra auctoriteter, och jag tror i allmänhet, att det ej är välbetänkt alt sätta embetsmännen i den belägenheten, att de vid hvarje steg skola hafva bredvid sig en person, som tillser huruvida de handla rätt.
Funnes äfven controller öfver chartae-sig.försäljningen, så tror jag att icke heller de vore omöjliga att kringgå, och jig tror således, att det vore mindre väl betänkt att nu antaga detta Utsk:s förslag, då vi förut hafva ett godt stadgande i detta afseende.
Jag fö're när mig således med dem, som begärt afslag på 17 §:n 3:dje morn., och får förklara, att hvad som finnes i nuvar. författning i detta afseende föreskrifvet är vida bättre än hvad Bevilln.Utsk. här föreslagit.
Hr Den 3 Mars f. m. 65 Hr Edenhjelm: Frih.
Leijonhufvud har så väl ulredt denna fråga, att jag finner öfverflödigt att vidare yttra mig derom.
Man liar sagt, att man vill försöka en förändring i detta stadgande, för alt förekomma de missbruk, som nu äga rum.
Dessa missbruk äro mig ganska väl bekanta, men jag tror ej att det är värre med dem, än med andra missbruk, som äga rum.
Man har talat om de stora besparingar, som genom detta stadgande skulle beredas af medel, som hittills varit försnillade; men då man kan vara förvissad om, att den person, som nu i domarens ställe kommer att drifva denna trafik, ej lärer underlåta alt dervid göra samma missbruk, så komma besparingarne troligen ej att erhållas, eller blifva högst obetydliga emot de förluster, som rättsökande skola vidkännas hvarje gång de inkomma med handlingar, som äro oriktigt charlerade, hvilket alltför ofta mäste blifva fallet.
Jag tillstyrker således afslag å Utskis betänkande. R. o. Ad. ansåg ii §:n 3:dje mom. sa*mt 17 §:n usta och 4tde punkterna böra blifva oförändrade sådana de i i835 års författning finnas antagna, men biföll Utsk:s förslag till förändring af 14 §tn 3:dje mom.
Utsk:s så i betänk.
N:o 35 som utlåt.
N:o 4o framställda förslag ronde i8:de §:n , samt förslagen i utlåt.
N:o 40, a n g: d e ao §:n 2 inom., och i betänk.
N:o 35, angtde 20 §:n 3 morn., biföllos.
N:o 257, angrde val af en ledamot i Hemliga Utskottet; N:o 258, ang:de förskott å anslag till bedrifvande af befästningsarbetena vid Carlsborg och i Stockholms skärgård.
N:o l5o, hvilket nu lärer vara i ordningen att föredragas, behandlar ett ämne, hvilket står i så nära sammanhang med den motion af Hr Nordenanckar, som af Ståndet blifvit till Utsk. remitterad och nu är under Utsk:s pröfning , att jag får vördsamt anhålla, det Ståndet ville uppskjuta föredragningen af detta betänk., intilldess Utsk:s utlåt, ronde nämnda motion inkommer, så att de måtte i ett sammanhang få afgöras.
I annat fall underkastas vi den olägenhet, sorn vi redan förut vid denna riksdag fått vidkännas, nemi. att plockvis och bitvis få afgöra en mängd frågor, såsom händelsen varit, då vi afgjort en mindre detalj af bankens lånerörelse, för att 5 å 6 månader derefter få besluta om en annan detalj, så att det slutligen ej blir något sammanhang i det hela. 21 H. 9 66 Den 3 Mars f. ra.
Stjernstedt, Theodor, förenade sig med Hr Rosenblad.
Hr von Hartmansdorff, Äng. :
Jag han ej bestrida de värde ledamöternes rätt att begära målet ytterligare hvilande på bordet; men att uppskjuta detta mål intilldess frågan om Hr Nordenanckars motion förekommer — anser jag ej vara behöfligt; ty den del af frågan, som rörer utvidgning af bankens lån på fastigheter, är af sådan beskaffenhet, att hon synes mig alltför väl kunna särskildt behandlas.
Hon innebär i sig sjelf ett förslag, så stridande emot grunderna för vår baneorörelse , att man när som helst kan företaga den.
På sätt Utsk. sjelft anför, har detta förslag blifvit framkallad t af den nya fråga, som uppstått sedan ett beslut afRiksSt:n stadgat en tillökning af bänkens reservfond, jemte en undersökning af bankens blifvande tillgångar.