Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad plantsarne serskildt beträffar; så är det mycket vigare för Banken, att hädanefter såsom hittills, öfverenskomma med vederbörande köpmän om silfrets kostnads - j 63 Den 3o Julii f. m. fria levererande i Banken, än att foga anstalt om dess förvarande i Götheborg, och hittransporterande på Bankens äfventyr m. fl. små och onödiga, men likväl besvärliga, åtgärder.
Otn återremiss kommer att äga rum, och i fall man skulle finna lämpligt alt i LandtRänterierne deponera silfver för Bankens räkning, torde jag få fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten, alt för detta silfver anskaffa serskild borgens-säkerhet, sedan man af erfarenheten och de afskrifningar, som för närvarande begäras, funnit, att den gemensamma ansvarigheten af de Embetsman, som utgöra Konungens Befallningshafvande, icke varit tillräcklig att betrygga andra allmänna medel, som redan stå under deras vård.
Till upplysning ber jag få meddela, alt ända ifrån år 1816 lili och med år 1828 var stadgadt, att åtskillige lästeafgifter borde erläggas i silfver.
Dermed tillgick så, att
Tullkamrarne förständigades låta profva silfrets halt af ControllContoirets på stället varande ombud, till egen och betalandes efterrättelse, hvarefter silfret borde deponeras i vederbörande LandtRänteri för TuIIVerkets räkning.
Under hela denna tid tillgick härmed mycket ordentligt.
När silfverposten icke var stor, uppsändes den med resande.
Var den åter af större beskaffenhet, anmodades Landshöfdingarne att Den 3o Julii f. m. hitsända densamma med tillfälliga Kronotransporter, hvilkas kostnad deraf icke serdeles förökades.
Blott en gång befanns en silfverpost underhaltig vid proberingen i myntet.
Följden blef, att skillnaden i det värde silfret borde hafva emot hvad det innehade, erlades frivilligt af den, som i Götheborg profvat och attesterat si 1 frets halt.
Tullverket led aldrig den minsta förlust i detta afseende.
.Tåg vill icke upptaga tiden vidare, ulan blott upplysa, att utom det i Götheborg finnes en ganska kunnig Guldsmed, har nu nyligen der etablerat sig en utmärkt skicklig Technicus vid namn Palmstedt, åt hvilken myntproberingen allt för gerna med säkerhet kan uppdragas.
Svenskt controlleradt silfver borde äfven vissa allmänt kända utländska myntsorter, såsom Spanska Piastrar, Danska SpecieRiksdalrar och Holländska Ducater, få emoltagas i LåneContoiren.
För öfrigt vill jag blott nämna, att det icke var länge sedan man i Götheborg kunde köpa goda vexlar för 117 å 118 sk., då BancoFullmägtige här till och med mot förskott uppköpte silfver efter 128 sk. cours.
Således är hela uppköpsanstalten ofullkomlig, om icke LåneContoiren i Götheborg och Malmö äfven berättigas, att emottaga silfver.
Om också 170 Den 00 Julii f. m. man i LåneContoiren erhölle silfret för några skillingar mindre, än Herrar BancoFulImägtige gifva, vore det, om ock obehagligt för deni, likväl en vinst för Banken och det allmänna.
Här har blifvit sagdt, att allmänna rösten klagar, att silfver icke finnes i landsorterne.
Äfven jag har en ej så obetydlig tid vistats i landsorterne, men aldrig bort detta påstående.
Deremot har jag både hört och sett, att på auctioner, i synnerhet utmätnings-auctioner, sålts silfver mycket under gällande cours, och det af BancoFullmägtige för uppköp och utvexling af silfver stadgade pris.
Af dessa och flera af andra Talare framstälda skäl, kan jag ej afstå från min begäran om återremiss, och, i fall den icke bifalles, nödgas jag anhålla om votering.
Endast i afseende på hvad Herr Munck af Rosensköld anfört om utländska myntsorters emottagande i Banken och LåneContoiren, anhåller jag att få upplysa, det jag, som Ledamot i BancoUtskottet vid 1809 års Riksdag, hade tillfälle se Americanska Piastrar, hvilka hade en förträfflig utvärtes, men en dålig inre, beskaffenhet.
Då det är möjligt, att fabriksmässigt göra falskt mynt, så väl, att det ej från rigtigt kan skiljas, bör utländskt myntadt silfver ej få emoltagas förr, än det blifvit nedsmäldt i plantsar och controlleradt.
Den 3o Julii f. m. 171 Herr Manck af Rosensköld:
Till förekommande af den olägenhet Friherre Cederström befarat af falskt utländskt mynt, behöfves väl icke serdeles vidlyftiga utvägar. livar och en Guldsmed är i stånd, ätt pröfva delta.
För öfrigt är det ju en möjlighet, att äfven Svenska SpecieRiksdalrar kunna förfalskas.
Hans E.rcellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BancoUlskotlets förevarande
Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf.
Vid förnyad föredragning b i föl 1 os följande BancoUtskottets den 7 dennes afgifne, och' den j6 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde, Betänkanden: N:o 57.
I anledning af väckt förslag, att Banken måtte för Allmänna BrandstodsBolaget förskjuta, för ett år i sender, alla braudskade-ersättningar, m. m. N:o 61.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 34 förut meddeldte Memorial, rörande en vedergällning för den i Maji år 1820 tillförordnade, och intill
December år 1824 fortvarande, serskildta administration af Bankens byggnads-arbeten. 172 Den 3o Juli i f. m. Å nyo föredrogs BnncoUtskottets den 7 dennes under N:o 60 afgifne, och den 16 derpåföljde förmiddagen på bordet legde, Betänkande, i anledning af väckt Motion, att BancoUtskottet måtte inkomma med förslag om lämpligaste sättet och medlen , att för alla möjliga händelser ställa Bankens Silfverfond i största säkerhet.
Ehuru jag såvida instämmer med BancoUtskottet, att jag är öfvertygad, det
Fullmägtige böra i tid vara betänkte på, att hastigt kunna transportera Bankens redbarheter; likväl, då fråga derom blifvit väckt, hade jag ansett det icke vara ur vägen, att Utskottet äfven ingått i utlåtande om medlen dertill.
Detta har äfven förr varit föremål för Fullmägtiges omsorg.
När jag var Fullmägtig i Banken, uppstod fråga derom.
Då beslöts inrättningen af fjerdingar, försedde med jernband och förseglade uppå koppartråd, för att inlägga silfret uti; sådana kunna med lätthet nedrullas på fartyg eller kastas på vagnar.
Men motsatt är förhållandet med silfver i påsar.
Det vöre således ej ur vägen, att sådana kärl funnos färdige för Bankens hela reela fond.
Jag tillägger dock, att, då jag ej kan förutsätta annat, än att Fullmägtige skola vidtaga sådana anstalter, som kunna pröfvas nödiga, anser jag ej något beslut derom nu erfordras.
Herr Cederschjöld> Pehr Gustaf:
Det Den 3o Julii f. m. i73 säkraste sättet att sätta Bankens silfver i säkerhet, är realisation; ty om realisationen börjas, och hvar och en får växla sina sedlar, skall allmänheten sjelf sätta i säkerhet sitt silfver, som den har i Banken innestående; åtminstone skall besväret för BancoStyrelsen derigenom betydligen lättas.
Det är derföre ett nytt skäl för mig, att hoppas, det realisationen mätte få äga rum, för alt lugna dem, som frukta för Banken.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, blef BancoUtskotlets ifrågavarande Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 7 dennes under N:o 62 afgifne , och den 16 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 3a förut meddeldte Memorial, angående si Ifver mynts utvexling till några Academier, Collegier och allmänna Inrättningar inom Hufvudstaden; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Memorial redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden bifallit, för dess del dervid låta bero.
BancoUtskottets den 7 dennes under N:o 63 afgifne, och 174 Den 3o Julii f. m. den 16 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 24 förut meddeldte Betänkande, angående förslag till förändring med anmaningarne vid BancoDisconten ochProvinceLåneContoiren.
Jag kan ej annat än instämma i Herr Montans reservation, att löftesmännen böra 14 dagar efter förfallotiden blifva underrättade, att lånet icke är inbetaldt, Jag föreställer mig, att besväret icke skulle så betydeligen ökas, emedan det ej lär vara en serdeles stor mängdaf låntagare, som försumma att ordentligt göra inbetalningarne, och jag anser en stor tjenst derigenom ske löftesmännen, att i tid få veta förhållandet.
Jag kan derföre ej annat än tillstyrka bifall till Utlåtandet, med antagande derjemte af den mening, i afseende å anmaningsbref till löftesmännen, Herr Montan föreslagit.
Jag kan ej bestrida hvad den siste Talaren yttrat, eller att den ifrågaställde underrättelsen skulle vara förmånlig för löftesmännen, men då det ej hittills skett, och det bör bero på livar och en att sjelf se sig före, fruktar jag, att en sådan föreskrift skulle för mycket öka Embetsmännens göromål, och anser den derföre icke nödig.
Den 3o J u 1 i i f. m. i75 Herr Cederschjöld:
Sedan den siste Talaren medgifvit, att det vore förmånligt för allmänheten, att en sådan inrättning vidtoges, som Herr Montan föreslagit, hemställer jag om man icke bör göra mera afseende på allmänheten, än på några hundrade Riksdalers mindre vinst i Disconten; och mera skulle det väl icke kosta, om ock en serskild Embetsman i sådant ändamål tillsattes.
För min del har jag, såsom det af reservationen synes, varit af den mening, hvilken först var i Utskottet rådande, att nemligen anmanings-brefven borde afskaffas, och att, i deras ställe, borde jemte reversalen lemnäs en tryckt underrättelse om tiderna och vilkoren för omsättnirigarne.
Men då Be t tänkandet återkom, stannade i Utskottets afdelning lika många röster emot hvarandra, så att man måste draga lott om hvilkendera borde hafva företrädet.
Det blef då den, som nu upptages i Utlåtandet; men äfven inom Utskottet funnos Ledamöter, som ej voro nöjde härmed, utan ville, att äfven löftesmännen skulle underrättas.
En sådan åtgärd agde rum före år 1828, men den befanns nästan omöjlig att verkställa, emedan mängden af löftesmän var alltför stor, och den afskaifades derföre vid sista Riksdag.
Om man nu, på sätt Utskottet föreslagit, ginge medelvägen, mel - Den 3o Juli i f. m. lan anmaningsbref åtingen, och anmaningsbref åt alla, både låntagare och löftesmän, derigenom att endast de förre anmanades, så kunde man kanske på sådant sätt jemka meningarne tillsammans.
Jag instämmer uti hvad den siste Talaren yttrat.
Det hade visserligen varit ändamålsenligare, att antaga det förslag, som af Revisionen öfver LånContoiret i Götheborg år 1827 föreslogs, nemligen att inga anmaningsbref skulle utfärdas, utan endast, när gamla reversalet återlemnades, en promemoria meddelas om hvad vid nästa inbetalning borde iakttagas; men då Utskottet ej föreslagit en sådan åtgärd, och vissa åsigter tala för att ej afgifva en sådan promemoria, kan jag ej annat än förena mig i den mening, att anmaningS-brefven må fortfara; men att utsträcka dem äfven till löftesmännen, skulle föranleda ökning i Tjenstemanna-personalen och oerhörda kostnader.
Lån finnas, hvarå 4 å 5 personer äro cautionister.
Skulle nu hvarje cautionist underrättas, ökades a 11m9- nings-brefven till tre- å fyradubbelt belopp.
Dessutom utbeder jag mig få fästa uppmärksamheten derpå, att, när ett lån förbiet' oomsatt i4 dagar efter förfallodagen, skulle Ombudsmannen genast affärda anmaningsbref till cautionisterne.
Låntagaren besörjer emellertid straxt derefter inbetalningen; men Den 3o Ju lii f. m. *77 men anmanings-brefven komma likväl fram till löftesmäunen, hvilka naturligtvis misstänka, att lånet ej är omsatt, och sätta sig i correspondence med låntagaren, som åter svarar, att lånet behörigen är omsatt.
En sådan skriftvexling skulle blifva följden vid de flesta lån.
Hvar och en vet i alla fall, att, om han ej återfått sitt namn, är omsättningen försummad; lian kan då sjelf höra efter saken, och bereda sig på sättet att rangera den.
Jag kan ej finna annat, än att en gifven följd skulle blifva, att posträkningen för Banken komme att blifva lika stor, som ett LåneContoirs aflöning.
För att kostnaderna skulle blifva så betydliga, som den siste Talaren antydt, måste åtminstone låntagarne vara ofantligen försumliga; helst dessa anmaningar endast kommo att äga rum vid de tillfällen, då låntagaren dröjt med litjviden 14 dagar efter förfallotiden.
Men som den värde Talaren är bäst i tillfälle att känna detta, och följaktligen bör äga vitsord härutinnan; vill jag ej vidare härom envisas.
Den önskan, som af åtskillige blifvit yttrad, att anmanings-bref äfven skulle sändas till cautionisterna, är föranledd af den kännedom, hvilken så många äga om de obchaglighe35 H. i2 178 Den 3o Julii f. m. ter, sora träffat personer, för det de velat tjena andra.
Jag tror, att anmanings-brefven icke behöfvas, och att man ej eller bar grundade skäl att yrka deras utfärdande.
Snarare skulle jag förena mig med dem, som yttrat, att anmanings-bref äfven till hufvudlåntagarne kunde indragas.
Men jag tror, det cautionisterne skulle kunna påräkna af BancoStyrelsen en åtgärd, som hufvudsakligen skulle befria dem från obehagligheter, nemligen att Discontens Tjenstemän ej fingo befatta sig med att inlösa andras lån, för att sedan under föregifvande af, att vara innehafvare af BancoDiscontens rätt, anställa kraf mot cautionisterna.
Jag får öppet erkänna, att jag varit i denna belägenhet, och på ett obehagligt sätt.
En person, hvars arfvinge jag var, stod i caution för en annan; jag vände mig till den person i Banken, som borde känna förhållandet, och erhöll bevis derom.
Några veckor derefter hade jag en process på halsen af en Discontens Tjensteman, som inlöst lånet, och pretenderade att få ut hela summan.
Sådant blef likväl icke sedermera beviljadt, men jag hade emellertid derigenom åtskilliga obehagligheter.
Jag anhåller om bifall å Betänkandet.
I anledning af det yttrande den siste Talaren afgifvit, får jag erindra, att förhållandet måste hafva blifvit detsamma, ehvad ea Discontens tjensteman, Den 3o Jul ii f, m. >79 eller en annan commissionair, sig dermed befattat.
Den, som inlöste länet, inlöste det icke såsom tjensteman, utan såsom enskild commissionair.
Man bör ej blanda ihop sådana saker.
Jag begriper ej, huru
Disconten skulle kunna ålägga sina tjenstemän, att icke befatta sig med inlösen af andras lån.
Herr Munck af RosensköldEberhard:
Äfven jag kan åberopa mig erfarenheten.
Jag tror alt man bör fästa mera afseende på cautionistens beqvämlighet, än på låntagarens.
Låntagare veta, under hvad datum de fått lånen, men sedan cautionisten tecknat sin borgen, vet han icke, när lånet utfallit.
Yi hafva sett af ett Betänkande, och af rapporten från BancoDisconten, att lånansökningar kunnat ligga i flere månader, innan de blifvit beviljade.
Cautionisten känner merendels ej, när lånet fallit ut, och således ej heller dess förfallodag.
Af den anledning finnér jag billigare, att anmanings-bref icke skickas till låntagarne, men blott till cautionisterne, än tvärtom.
Jag instämmer således i hufvudsaken med Herr Cederschjöld, och anhåller, att han måtte framställa till bifall en proposition, sådan som han yrkade i sitt första yttrande.
Uppå derefter a f Hans Eaccellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd 35 H. iBo
Den 3o J u 1 i i f. m. proposition, blef BancoUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adelil bifallit.
Ånyo föredrogs Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 2 dennes under N:o 46 afgifne, och den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Rikets mått, mål och vigt.
Grefve Frolichj
Om jag hade trott, att detta ämne i dag skulle förekomma, hade jag skrifteligen sökt framställa min åsigt deröfver; nu måste jag anhålla om Ridderskapets och Adelns undseende med den ofullständighet, som säkerligen kommer att äga rum vid en muntlig framställning.
I fråga om en sak af så mycken vigt, kan jag ej annat än fästa uppmärksamheten på nödvändigheten, att noga begrunda, huru en så ingripande förändring i alla landets transactioner möjligen skall låta sig verkställas förr, än en ny generation uppväxt, som från barndomen öfvat sig uti och fattat det nya beräkningssättet.
Det är visserligen föreslagit, att författningen först efter 10 års förlopp skall träda i verksamhet; men efter dessa 10 år lefver ännu största delen af den närvarande generationen, som icke lärt det nya räkensättet och således skulle se sig tvungen, att ingå i en beräkning, som vore stridande mot den mekanism, Den 3o Julii f. tn. att jag så må säga, hvilken etablerat sig i liufvudet, på grund af det förut antagna räkensättet.
Om man derföre skulle erkänna principen för det nja förslaget, tror jag likväl det blir nödvändigt, alt det ej sättes i verkställighet förr, än efter 20 eller 3o år, och under det vilkor, alt den nya författningens grunder emellertid genast hörja läras i alla Skolor, i bredd med det gamla räkensättet.
Men då härvid förekommer, att vi icke nog allmänt hafva Skolor etablerade, för att denna utväg skulle medföra någon verkan; då vi nästan helt och och hållit sakna Folkskolor, och det är Folket, som saken i synnerhet rörer, fruktar jag, att ändamålet icke eller vinnes genom en sålunda fördröjd verkställighet.
Jag är dessutom, på de skäl Herr af Forsell i siri Reservation upptagit, verkligen af den öfvertygelse, att förslaget till sin princip icke är antagligt.
Man måste härvid göra en noga skillnad, i hvilket afseende förslaget bedömmes; om man afser nyttan deraf för vetenskapsmän eller för Folket.
Jag medger, att det för vetenskapsmannen, vid beräkningar i större qvantiteter, medför stor lättnad för calcylen, i synnerhet i den mån systemet göres decimalt och ej centecimalt.
Men som man måste förutsätta, att öfvergången från det ena systemet till det andra för vetenskapsmannen i alla fall är lätt, måste man här hufvudsakligen afse nyttan för landet i det hela, för pluralileten af Den 3o Julii f. ro. Folket, som i handel och vandel behöfver ej blott inse beräkningsgrunden, utan ock fordrar den vana vid tillämpningen, attingen olägenhet deraf för det uppkommer vid förefallande transactioner.
Jag får föröfrigt tillkännagifva min öfvertygelse, att det system, som grundar sig på fördubbling och halfvering, är vida beqvämligare och naturligare, än decimalsystemet.
Man har ock sett, att nästan i alla länder i naturlig väg bildat sig ett sådant räknesätt, der man med zifFran 2 delar eller multiplicerar de antagna måtten.
Hela vårt vigtsystem grundar sig på en sådan indelning, hvari tvåan alltid kan blifva divisor eller multiplicator.
Så länge den sats således ej kan vederläggas, att detta system är det naturligaste, hvilket ock bevisas deraf, att det icke hos Nationerna blifvit införd t på grund af någon Lag, utan till följd af bvad Folket sjelf funnit lämpligast, då det började att räkna, så länge anser jag detta system vida tjenligare för den allmänna rörelsen, än decimal-systemet, hvilket egentligen passar för vetenskapsmän.
Såsom ny theori betraktar jag icke förslaget; Reservanten har upplyst, att systemet varit infördt i Frankrike, likasom han gifvit ett varnande exempel på den återgång, hvartill man der sett sig tvungen.
För min del är jag visserligen icke rädd för nya theorier, så vida de aro af den beskaffenhet, att af allmänheten kunna inses och verkställas; men Den 3o J u 1 i i f. m. i samma mån jag finner, att detta förslag blott leder till confusion och förbistring, om det efter io år skall gå i verkställighet, kan jag icke godkänna detsamma.
Jag anhåller på dessa skäl om återremiss, och önskar, att Utskotten ville lägga till grund för sitt nya Betänkande det förslag, som Herr af Forsells Reservation innehåller.
Efter att med hela den upplyslare delen af Nationen hafva glädt mig åt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Ständerna angående till vägabringande af större säkerhet, reda och beqvämlighet uti Rikets mått-, måloch vigt-system, är det med icke mindre förundran jag läst det af Kongl.
VetenskapsAkademien i sådant afseende gjorde förslag, hvilket, långt ifrån att erbjuda ofvannämde fördelar, tvertom synes mi j endast fördubbla den förvirring och de olägenheter, som vidlåda det gamla systemet.
— I likhet med Chefen för Justerings verket, som äfven ifrån början delade den allmänna önskan, att förbättringar, i enlighet med tidehvarfvets öfriga framsteg och behof, mätte vid målsystemet företagas, ser jag mig föranlåten, att mot VetenskapsAkademiens af Utskotten tillstyrkta förslag göra följande anmärkningar.
— Då indelningarne af Rikets mått, mål och vigt skola både till storlek och benämning förändras, anser jag bi - 184 De n 3o Ju lii f. m. behållandet af en gammal, efter min öfvertygelse, oduglig enhet, vara en så stor ensidighet, att jag icke derpå kan ingå.
Äro vi ännu nog fördomsfulla för att icke med flera upplysta Nationer, såsom Frankrike, Holland och Italien, kunna förena oss om den enhet, för hvilken jordmeridianens längd är lagd till grund, så må vi tills vidare bibehålla våra gamla mått, mål och vigter, med deras förra indelning och benämningar, och, såsom Chefen vid.
Landtmäteriet föreslår, blott reducera den öfverflödiga mångfalden af dem, så att af de flera slags vigter och tunnmål blott en af hvardera bibehålies o. s. v. Hade man deremot antagit den verldskända metern till enhet, så skulle vi, likasom hos Fransmännen och hos oss redan skett med fotmåttet, kunnat gifva den en både decimal och duodecimal indelning tillika, hvarigenom systemet blef på en gång både fullkomligt, populärt och beqvämt, och decimal-systemet, utan tvång och enskild ta olägenheter, småningom kunde allmänt blifva bekant och nyttjadt.
Den likväl ganska förtjenstfulla och nyttiga uppmätningen af pendellängden för Stockholms latitud må begagnas att nogare bestämma dessa Rikets gamla mått och mål, för att göra dem noggrannare, och mera säkra än hittills.
Den 3o Julii f. m. 185 Jag tror, att raan med andra upplysta Nationer alltför väl kan ur en ekonomisk synpunkt förena sig om ett i verldshandel allmänt kändt mått, sora icke är hämladt från någon viss Stads latitud, men tillhör den gemensamma jorden utan att i moraliskt afseende kunna sägas uppoffra något af den tillgifvenhet eller patriotism man är skyldig sitt Fädernesland.
Med få ord, antingen må man rent af bibehålla det gamla systemet, blott förenkladt, till en enda vigt, och ett mål, eller ock, vid öfvergången till ett nytt, sälla sig i orubblig öfverensstämmelse med andra Nationer; det enda steg som, genom efterkommaudes bifall, kan blifva beståndande.
På anförde grunder, vågar jag således vördsamligen föreslå återremiss af de förenade Utskottens i förevarande ämne afgifne Utlåtande.
Hvarefter Friherre Wrangel muntligen tilläde:
Jag instämmer deri, att öfvergången från det gamla till det nya systemet icke bör vara för hastig, men jag kan ej finna, att 3o år erfordras för denna öfvergång.
1 Frankrike, der decimalsystemet infördes i stort, lärde man sig det hastigt nog; mfn jag får tillägga, såsom en bi - ■ 86 Den 3o Julii f. ra. dragande orsak, alt systemet der är enklare, än det hos oss föreslagne, hvilket såsom centecimalt medför den vidlyftighet att nödgas uttrycka t. ex. f med TV<y
För min del gillar jag ensamt det Franska systemet, och tror, att dess införande kan beredas genom meddelandet deraf i våra Schotor, hvaraf följden skulle blifva, att Nationen inom 10 års förlopp skulle hafva vant sig dervid.
Man måste någongång göra början, och 3o år äro så aflägsne, att man under tiden hinner glömma hvad som förestår.
Med begagnandet af decimalsystemet låter för öfrigt lätt förena sig, att dela uti J, f:del och så vidare.
Bevis derpå är, attNapoleons författning afår 1812, som omnämndes i Herr af Forsells reservation, icke gjorde någon förändring i det antagna systemet, utan blott tilläde en tillåtelse, att äfven dela i J, J o. s. v. Orsaken var den, att köpmännen plägade bedraga Folket, och gifva dem ^ i stället för Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet.
Då detta ämne är af den största vigt för Landet, och serdeles för Allmogen, enär man i synnerhet måste fästa afseende på pluraliteten af dem, som skola begagna sig af den nya Författningen, anhåller jag, innan jag vidrör hufvudsaken, att något närmare få undersöka grunderne för vårt närvarande mått, mål och vigtsystem, i jemförelse till myn - Den 3o Julii f. m. 187 tet.
Jag finnér då en sammanslämmelse dem emellan, som är såväl uppställd, att det torde finnas betänkligt, att aflysa det gamla, innan man påfunnit något, som tydligen visar sig vara bättre.