Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Handtverkerier, Manufacturer, Fabriker, Handel och andra binäringar, samt deras föreningspunkter Städer uppkomma och tilltaga, efter en naturlig sakernas ordning, i samma nion, som Jordbruket lemnar öfverskott till deras underhåll, och de återverka då på modernäringens förkofran.
Men uti Sverige, likasom i de flesta Stater i Europa, har denna ordning blifvit störd och omvänd.
Genom privilegier, lemnade åt Städerna på Landtmannens bekostnad, genom monopo - 5-8 Den 19 April. liska rättigheter och förmoner, gifne åt vissa yrken, har inan trott sig påskynda Nationalrikdoinars stigande, och velat hänvisa och tvinga^enskildtas flit och capitaler att fästa sig vid vissa näringsfång och ställen, hvilka deras af egen fördel ledda omtanka kunnat lära dem att bättre välja.
Ensidige fördelar, som dessa corporationer aflockat Lagstiftare och Regeringar, hafva hållit dem skadeslösa för det tvång, som de underkastat sig sjelfve, och derifrån härleda 5ig skrän, monopoliska privilegier och tvångs* lagar för handel och konstflit.
Jordbrukets idkare, utan sådana föreningsband, utan lika inflytande och utan förmåga att erbjuda utsigter till snar del i vinst åt Regeringar, hvilka, likasom enskildta, helst välja den genaste utvägen att få inkomst, hafva blifvit offer för Skråandans och MortopolSystemets inflytelse.
Dessas verkningar hafva hämmat vår och många andra Staters fortgång till välstånd, och fortplantat fördomar, hvilka, både uti Oeconomiskt, politiskt och Moraliskt afseende, skadat Nationerna.
Den enkla grundsatsen börjar nu mera.vara allmänt känd, att en Stats rikedom består uti dess production , och att i samma mon denna ökas och öfverstiger consumtionen, tilltager Statens välstånd.
Efter erfarenhet af alla de national förluster, som tvångslagar och styrelsens förmynderskap - Deli 19 April, derskap öfver enskildtas hushållning vållat, haf. va författare i Statshushållningen och upplyste Statsmän funnit, att en allmän och oinskränkt frihet för alla enskildta att använda arbete, flit och capitaler på lofliga Näringsfång är lika enlig med Statens sanna fördel, sorn allt intrång i denna frihet är emot Samhällsordningens ändamål och emot rättvisa stridande.
De hafva insett , att det är öfver en styrelses förmåga att ordna om de'ailerna af alla ett Rikes hushållsstrenar, att hela Skatens Välstånd säkrast uppkommer genom föreningen af alla enskildtas åt sig sjelf leonade bemödanden, och att Staten bör skydda alla tillåt, na företag, samt uppmuntra och förhjelpa nyttiga yrken, men tcKe på bekostnad af andra
Att enskildtas arbetsförmåga och capitaler i allmänhet söka yrken, som gifva första vinsten, är utan tvifvel, och således skola, då något visst näringsfång uti en Stat genom ensidiga fördeiar lönar sig bittre än andra, capitalerna ledas dit.
De skola då saknas uti andra näringar, som de ölvergifvit.
På detta sätt kan och bör man säkert utfinna orsaken till Jordbrukarens saknad af förlag , uti de monopoliska fördelar, som hagre handelsgrenaf erhållit.
Herr StatsSecreteraren Grefve Märner har, då han sökt utreda orsakerna till penningbri* sten, deribland nämnt en tvungen bandelsStäll* ning.
Jag instämmer deruti, men jag anser Ridd. 0. Ad.
N;o 67. 6g. 5-3® Den 19 April. detta tvång mindre hafva berott af allmänna händelser i Europa, än af våra egna författningar.
Genom Productplacat och Handels compagnier samt flera äldre och nyare stadganden i detta ämne, håfve vi sökt att tvinga oss till en handel, som är hvarken naturlig eller nyttig för ett land, sorn icke har armar och capitaler att odla all den fruktbärande jo^d, som finnes inom dess gränsor, än mindre till de andra inhemska näringar, som med fördel kun* de der idkas.
Endast Länder, som uppdrifvit Jordbruk och inhemska näringar till någon högd och hafva capitaler öfverflödiga för de sa , eller ock sådaue mindre Stater, som hafva inskränkt område, men fördelaktigt läge för handel, kunna med framgång idka en så kallad actif handelsrörelse och utvidgad sjöfart.
England och Holland äro i d nna belägenhet.
Englands navigations act, hvilken man ansett såsom ett af hufvudmedlen till dess storhet, har likväl det dubbla ändamålet att uppmuntra handeln och att dana Sjömän till den flotta, som i militairiskt afseende utgör Englands förmur.
Vår Handelsflotta uppammar matroser, icke blott åt vår egen flotta, utan ock ett stort antal åt den Engelska.
Om det således också är afgjordt, att Sverige kan och bör underhålla en så kallad storflotta, skall vår sjöfart, under en fullkomlig handelsfrihet, likväl icke blifva så inskränkt, att tillgångskall saknas på de Sjömän, som för vära Den 19 dpril. 53* •gna krigsskepp böra ifrån Handelsflottan påräknas.
Sveriges handel bör vara att till högsta möjliga pris sälja sina Export varor, och att till det lägsta möjliga köpa de behof, som böra ifrån utländska orter hämtas.
Detta ändamål vinnes säkrast, då utländska fartyg och Handlande ki na med lika vilkor som våre egne hitkomma och idka denna handel med Rikets invånare.
Folk och Capitaler skola då sysselsättas må hända mindre vid sjöfart och handel, men mera vid Jordbruket och inhemska yrken.
Af samma skäl böra ock alla sådana utländska varor, hvilka behof och vana gjort nästan oumbärliga för landets invånare , till införsel frigifvas, och deribland äfven sådana Manufactur- och Fabriksvaror, hvilka i Riket tillverkas
Det är en national förlust att gifva monopolisk afsättning åt sådana inländska varor, då de icke kunna med de fördelar, som Tull, Transport med flera kostnader gifva dem framför de utländska, bära täflan med dessa.
Arbetsstyrka och capitaler ledas ifrån Jordbruket, hvilka utan sådana monopoliska fördelar blifvit derpå använde.
Hvarje Land bör idka de näringar och den handel, so,11 passa för dess local.
National-industrien och konstfliten, lemnade åt sin egen- verksamhet, utvisa då, hvilka yrken som fortkomma och böra uppmuntras.
Frihet och täflan luva ett Lands handel och näringar i allmänhet, mer än alla möjliga reglementariska föi fattningar.
I enlighet med dessa grundsatser, och då jag anser tidpunkten nu vara inne att taga nä - 53* T)e n 19 April. got stort steg till National-productionens och välmågans upphjelpande, samt att lägga grundvalen till ett förbättradt osconomiskt systeme, utber jag mig att, såsom förberedelse dertill, vördsamt få föreslå: 1:0
Att en allmän näringsfrihet införes, så att hvar och en Svensk man, i Stad och på Landet, äger att idka hvilket lofligt näringsfång sora helst, emot fullgörande af de allmänna skyldigheter och de afgifter till Staten, som dermed äro förenade, samt att allmogen må utan särskildt afi gift idka handtverk och slöjder. 2:0
Att handel och sjöfart inom och utom
Riket må af hvilken som helst obehindradt idkas, samt stapelfrihet lemnäs ät alla de hamnar i Riket, derifrån fartyg kunna till In- och Utrikes orter afsändas, och der Tullbevakning finnes eller kan med säker controll inrättas, samt att alle
Svenske Män må äga rätt att reda skepp. 3:0
Att utländska Skepp och Handlande må med lika frihet och lika tull och öfriga afgifter, som inländska, uppköpa och utföra våra egna Exportvaror, samt införa och sälja de Importvaror, som till förbrukning i Riket äro tillåtna, och icke med allmän fördel kunna till Rikets behof in0111 landet tillverkas. 4:0
Att alla stadganden uti 2, 3, 4,5,6 och 7 Capitlen HandelsBalken, hvilka, såson* Den 19 April. 533 ceconomiska, böra utur Allmänna Lagen och dea nya Lagboken försvinna, nu genast ändras, i likhet med ofvannämnda grunder, att Productplacatet upphäfves, samt att SeglationsOrdningen, Sjötulls taxorna, m. fl. i dessa ämnen utkomna Författningar efter samma grundsatser rättas, och alla de stadgar och inrättningar försvinna, som på något sätt gynna den utrikes handeln, så framt desse inrättningar äro lör jordbruket och den nyttiga National-industrien skadlige.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att välmågan kåde i städer och på landsbygden skall genom författningar, enliga med dessa grundsatser, lifvas.
Capitalerna skola återgå till Jordbruket och Inrikes rörelsen.
Konstflit skall sysselsätta Landtmannen under den långa tid af året, då han i vårt Land slumrar Overksam.
Hvarje medborgare skall kunna genom arbetsamhet och flit bereda sig måttligt välstånd och njutningar, men icke på Nationens bekostnad hastigt samla utvägar till öfverflöd.
Jag anhåller, att detta Memorial må till vederbörligt Utskott remitteras.
Remitterades till Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten.
Herr Åkerhjelm, Conrad, förmälte, att då han till alla delar instämde i hvad Herr Mannerstam nu yttrat, ville han endast tillägga, att, 534 Den 19 April. i fall Kongl Maj:t ej bifölle Product placatet* upphäfvande, lörutsåge han svåra följder i allmänhet för Rikets Export-handel, men i synnerhet för Rikets norra provinser.
Dessa, sorn, i anseende till ett mindre gynnande climat, ej kunde frambringa erforderlig qvantitet spannmål för sitt behof, räknade, för sin bergning skull, i synnerhet på afsättningen af trädvaror.
Den rättighet Engelsmän i några år haft, att med egna skepp hämta dessa varor, hade varit af god verkan för dessa provinser, alldenstund de ej varit nödsakade att ligga i händerna på inländska köpmän.
Han tiodde den g nom Product placatet uppkommande skada ej endast, ehuru känbarast, träffa dessa provinser; han ansåg den fast mer drabba heja Riket, och förmälte sig af säker hand veta, att för få veckor sedan Engelska fartyg ankommit till Götheborg för att afhämta af våra produeter, men då dessas exporterande genom andra än egna fartyg numera åter vore lörhindradt, hade dessa varit nödsakade att afsegla till Ryska hamnar, för att der fylla sina behof.
Vidare anhöll Herr Åkerhjelm, det Herr Manner* stams
Dictamen måtte med de öfriga Stånden communiceras, samt Utskottet anmodas att skyndsamt med sitt utlåtande inkomma, på det saken snart måtte hinna afgöras.
Communication af Herr Mannentams
Dictamen beslöts af Ridderskap^! och Adeln och skulle Herr Åkerhjelms Anförande till Lagsamt O conomieUtskotten vara samma Dictamen följaktigt.
Den 19 April. e. 111. 535 Höglofl.
Herr Stråle, Carl Fredric, hade inlemnat ett Memorial, som upplästes, så lydande:
Efter den ansträngning af flera slags dryga utgifter, som varit nödvändige under de förflutna krigsåren, är det ofelbart, att Svenska Folket både behöfver och väntar af Riksens församlade
Ständer lindring uti nuvarande tryckande bevillningar, och, under förtröstan härpå, tillhör det hvarje rättskaffens medborgare i Staten att bemöda sig eftersöka, om Riketäger någon annan tillgång, hvarigenom Statsverkets utgifter kunna mindskas, än med de hittills vanliga Statsmedlen, jag menar härmed Kronans skuld till Riksens Ständers Bank , emot renta och afbetalning af capitalet, sorn årligen medtar en betydlig del af Statsverkets inkomster.
Nära till visshet är jag öfvertygad, att antingen kunde denna skuld på en gång 536 Den i 9 April. e. m. afskrifvas till det belopp sorn nu återstår, eller oclc årligen kunna mindskas till ett vida större belopp, än nu sker.
Möjligheten härtill slutar jag deråt, att, då man betraktar
Bankens inkomster,.bestående i rentor på utlånta capitäler å fastigheter, på metaller, till flera Disconter, vinsten, såsom Lottägare uti 3,ne Disconter, och reman på flera millioners fordran bos Kronan; och afräknadt på summan af dessa inkomster, Bankens utgifter till sin Lönings» stat, gratialer till Enkor, skrif materialier, reparationer, Tumba Pappersbruks underhåll, interesse pä gamla Lane-Bank-Capitaler och så kallade Silfversedlar, m. fl. andra obetydliga utgifter, så kan häraf slutas till hvilket be. tydligt öfverskott, som Banken måste ärligen äga, utan att vara begagnadt som det borde.
'Denna hemlighetsfulla behållning är emedn lertid den, som mindskar RörelseCapitalet, nät ej, i lika förhållande, lån på längre tid utgifvas — till verklig skada för näringarne, medelst ett mångårigt Iudragnings-systeme, lika mycket som när vid infallande krig Banken måste hafva understödt Staten med flera millioners lån, och hvilka bägge ytterligheter af indragningen den ena tiden, och en annan tid en hundradefallt större tillökning på en gång, som måste bestå af Silfver eller Pappersmynt, så blifva uti bägge fällen deras verkningar skadligt men aldrig gagnelige för det allmänna.
En dylik lindring i utgifterna, som jag nu tagit mig frihet att föreslå,rönte Statsverket vid Den 19 April. e. m. 5 37 1778 års Riksdag, då Riksens Höglofl.
Ständer läto afskrifva StatsVerkets skuld i Banken; och detta offer kunde Banken, i min tanka, utan skada göra Riket, så väl af dess mångåriga behållningar, som dess vinst, att realisera den utelöpande Sedelstocken efter 72 marks cours med Speeiemynt.
Utom min och andras förmåga blir emedlertid det alltid att kunna lyfta täckelset att åtkomma en säker upplysning om beloppet af Bankens årliga behållning och den utelöpande Sedelstocken, i afseende på den af mig nu föreslagna afskrifningen å Kronans skuld i Banken.
Om Amerikanska kriget understödde 1777 års Realisation genom en kan hända ej mera så lönande frakthandel, den tiden, som inbragte i Riket både Vexlar, Guld- och Silfverm.t i öfverflöd; så erhöll Banken jemväl ett lika, om icke kraftigare biträde vid Realisationen af Riksgälds sedlarne, efter 1800 års Riksdag, genom de då inrättade Disconterna, som utgäfvo Bancosedlar till de låntagande.
Var således Ranken år 1778, med en då redan betydligt niindskad inkomst, af indragna Låncapitaier mägtig att, utan någon känd skakning , afskrifva Kronans skuld; huru mycket större krafter måtte väl Banken numera äga, då man med säkerhet kan påstå, att Bancobehållningen, under den förflutna tiden, som genom vinsten på Disconterna aldrig varit Större, och derföre kan den nu påstådda aiV 535 Den 19 April. e. m. skrifningen icke anses omöjlig eller skadande Banken.
1 likhet med andra allmänna Bancoinrättningar matte väl Riksens Ständers Bank äga någon sbgs allmänt gagnelig bestämmelse för dess rena vinst, h v artill den bör användas, och på denna vigtiga fråga önskade jag härmed kunna fästa Riksens Ständers uppmärksamhet } men till erhållande af nödig upplysning uti möjligheten för den af mig gjorda framställning om användandet af Bankens behållning, dels till StatsVerkets 1 sa uti dess utgifter för det närvarande och dels till understöd i dess tillgångar i framtiden ; så vågar jag i ödmjukhet hos Högvälborne Herr Grefven och Landtiviarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet oeh Adeln anhålla, om icke Höglofl.
Bancoötskottet måtte anmodas inkomma till Riksens Höglofl
Ständer med en trevärdig uppgift för år l8ci med år 1808, och särskildt för år 1809 med farli det år 1814, så väl på sedelstockens storlek , sorn på Bankens vprkltga behållning hvarje år, enligt Bankens Bokslut.
Nyttan af en sådan tafla är mångfalldig, men i synnerhet att utröna, om jag har rätt eller orätt uti min, i välmening, gjorda framställning om begagnandet af Bankens behållning, till understöd för ett tryckande StatsVerks mångfalldiga behof, och att med säkerhet kunna, genom uppgift på den utelöpande Sedelstocken, öfvertyga vederbörande , som föra klagan öfver verklig penningbrist, att ej så Den 19 April. e. m. 539 torde förhålla sig, utan, i min oförgripliga tanka, endast härrörer af föiflutna missväxter, bristande export af Rikets produeter, som förut vanligen spridde penningar i landet, af dryga Contributioner till StatsCassan, af betydliga Rentor till 1'isconter, Banken Och härvarande flera Cassör, hvarest penningar samlas och, under en hittilh beklaglig stagnation i Handel och öfriga Näringarne uti ett så glest bebodt land som Sverige, penningen icke kan på längre tid återkomma derifrån den utgått.
Icke förtigande en för långt utsträckt credit på hedern, och olörsigtiga inköp med lånta penningar af egendomar.
Men vi böre förmoda , att, genom en allmän fred , goda skördar, ett rätt användande af de alster, hvarmed Naturen begåfvat Sverige, genom småningom mindskade utgifter till StatsCassan och enskildt god hushållning, skola både skakningar och stockningar , tillkomne af ett långvarigt krig, upphöra.
Få, hoppas jag, de skola vara, sorn äro fiender till upplysningen af något allmänt gagneligtj ty vår tids allmänna opinion tyckes hata allt mörker, och, med stöd af denna sanning, dristar jag jemväl framkomma med den ödmjuka anhållan, hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att de af mig begärde uppgifter, som inkomma från BancoUtskottet, måtte ej mindre nu allmängöras, än att Banken måtte hädanefter årligen tillkännagifva Bankens vinst och, efter dess Bokslut, den utevarande Sedelstocken, samt ej någon hemlighet mera 54® Den 19 April. e. m. deraf göras.
Hade en sådan publicité varit befalld i fordna tider, skulle säkert mångfalldiga oredor i penningverket förekommits och Aristocratiska myndigheter aldrig kunnat efter välbehag och ensidiga afsigter, till mycken skada för det allmänna bästa, ledt Bancostyrelsen.
Remitterades till BancoUtskottet, och blef det Författaren tillåtet att sitt Memorial med de öfriga respectiva Stånden communicera.
Herr von Kruus, Conrad Ferdinand, hade inlemnat ett så lydande Ödmjukt Memorial.
Att flera LandcbruksFörfattningar tarfva förbättring, är onekligt; likväl är sättet att värdera jord, enligt den så kallade Banco- methoden, en af dem som mindst äro lämplige till tiden.
Det är väl sannt, att Författningen utgår frän cn sann princip nemligen avkastningen men oöfvervinneligt svårighe ter möta vid dess utrönande, och, om den någon gång kan finnas, äro de åsätta värden ingalunda enliga med tidens pris.
Författningen t. ex. tillåter blott 1 R dr 32 sk- beräknas, som årlig afkastning för en ko, o.s. v.; deraf följer, att, dä ett
Hemmans afkastning efter denna tariff uppgöres , blir ett Hemmans värde så lågt, att det intet som pant till lån är värdt att belåna; men å andra sidan: då Värderingsmannen ej hat andra upplysningar
Iatt inhämta, än de som lemnäs af Jordägaren och de ofullkomliga som af honom sjelf kunna göras på stället, utfaller stundom värderingen långt öfver egendomens sanna värde: hvarföre
Directioner i Cassör och äfven enskildte ofta icke tro sig kunna med sin säkerhet utlåna på en sålunda värderad egendom, mer än en tiondedel af värderingssumman dermed är icke en Lånsökande belåten; jag vågar sålunda föreslå:
Att alla så kallade värderingar efter BaneOmethod, om de skola anses laglige, böra förrättas tvåfallt, sålunda: att, sedan den nuvarande Författning blifvit öfversedd och värden m. m. lämpadt efter tiden, densamma tages till grund och, sedan afkastningen blifvit utrönt, hädanefter som hittills , förvandlas till Capital, efter 5 för 100; Den andra methoden bör uppgöras efter arealen, hvilken är den enda rätta, sanna och oföränderliga princip men må hända i de norra provinserna och i Bergslagen ändock icke alldeles användbar; likväl skall en värdering, förrättad efter Jordens areal, bilagd med den förra, mycket verka på Långifvarens omdöme.
Då denna sednare princip följes, föreslår jag: att ett Tunnland Åker eller Äng å Skattejord icke upptages till mindre än 40 R.dr, . ej heller högre än 60 allt efter dess god I het, hvilket af Värderingsmannen undersökes, Skog och Utmark, sedan impediment» blifvit afdragna, ej under 20 R:dr, ej öfver 542 Den 19 yjpril. e. m.
Den 19 April. e. m. 543 30.
På Säteri och Frälsejord ökes denna tariff med 15 procent.
Hus och byggnader upptagas till intet värde, så framt de ej äro brandförsäkrade } men i det fallet blifver Värderingssumman tillagd jordens, och dessa hopräknade utgöra egendomens värde.
Fördelarne af denna enkla och sanna method skola icke länge uteblifva:
Mycken Jord skail snart förvandlas från Utägor till Aker och Äng; många må hända alla skola låta brandförsäkra sina Hus} vid TaxeringsComitéerna skall en säkrare norm gifvas till utrönande af egendomarnes sanna värde^ och, till iörmån för en olycklig gäldenär, torde, i de fall då Lagen stadgar att Panten ej får säljas under Värderingssumman, den summan, som högst utfaller, anses för Pantens sanna värde.
Då jag anhåller, att detta mitt Memorial blir remitteradt till Banco- samt Oeconomieoch BesvärsUtskotten, sker det med det uttryckliga förbehåll: att icke företaga pröfningen deiaf, förr än Utskotten, på det sätt som är lämpligt, först inhämtat Kongl.
LandtbruksAcademiens upp ysta och på sakkännedom grundade tankar i detta grannlaga ärende} helst jag af Dess utkomna skrifter funnit, att Kongl. Academien , lika med alla upplysta Jordägare, funnit otjenligheten af den nu varande Värderings-methoden.
Remitterades till Banco- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten.
Herr Hertzenhjelm, Carl Johan, uppläste följande:
Det forde vara med en god ordning öfverensstämmande, att, då ett mål, af hvad beskaffenhet som helst, blifvit, utaf något af RiksStånden, till vederbörligt Utskott rtmitteradt, alla discussioner i samma ämne borde upphöra, intill dess Utskottet hunnit det utreda och med sitt Betänkande till Ssåndens slutliga afgörande inkomma:
Derigenom brsparades en angelägen tid, till andra ärenders företagande} Utskot»ens arbeten hindrades och försvårades icke af ständigt inkommande Remisser i ett och samma ämne} och Protocollen behöfde icke fyllas med onyttiga tvistemål, som ej sällan urarta till petsonliga stridigheter.
Annu nödigare skulle denna regel blifva att iakttaga, om, som ibland kunnat hända, någon af de tvistande parter, föranledd af hvilka orsaker som helst, skulle söka med imponerande talsätt, i förlitande på sin öfverlägsenhet, att göra sina, ehuru icke fullkomligt utredda, tankar gällande} örn någon skulle, bland alla Ståndets Ledamöter, dem man tyckes anse såsom blotta åhörare, endast vända sig till den person man vill vederlägga, för att, under beständigt upprepande äf hans namn, söka honom med satiriska infäll och bittra anmärkningar nedtysta då, säger 544 Den 19 April, e. tn. jag, skulle det blifva så mycket nödvändigare att upphöra med allt tvistande, och i stillhet albida sakens utgång. öfvertygad om upprigtigheten af denna min anmärkning kunde, och kanske borde, jag med stillatigande förbigå hvad en värd Ledamot i Plenum, den 13-'de April, emot mig personligen yttrat, i anledning af mitt den 4 de sisth April upplästa och på Högloft, Rid~ der skåpets och Addin begäran till Trycket lemnade Dictamen, rörande en förbättrad Maga* zins inrättning ; och det så mycket hellre , som jag ej inför någon enskildt person, eho han ock vara må, erkänner mig mindsta ansvarighet skyldig för hvad jag, i egenskap af StandsLedamot, kunnat yttra eller framdeles kan komma att yttra.
Men som iag desromera anser mig fövpligtad att inför Eders Excelience Herr Grefven och Landtmarskalken och Höglofl.
Ridderskapet och Adeln göra redo för afsigten med den af mig väckta motion, och förklara de der förekommande uttryck vågar jag ödmjukast anföra följande:
Då man b< tänker, hvad mängd af Landets redbarheter årligen måste användas till inköp af en vara, som säkerligen skulle kunna till fulla behofvet inom eget land produceras: om man eltersinnar, hvad uppmuntran det för den ofta i penningbrist och under ständiga behof deraf, stadde jordbrukaren skulle medföra, om han visste sig äga.en alltid säker, beqvämlig