Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. fastställde handelsfriheten såsom grundsats, varit underrättade om att de en gång måste vika för statsekonomiens första sanningar.
Om denna princip icke någongång göres gällande i afseende på fabrikerna; huru vilja vi då förklara, att jordbrukaren skall vara tvungen att hvart femte år underkasta sig de förändringar, som R.
St. vid hvarje riksdag besluta uti brännvins-författningarna, då han icke blott är utsatt för inskränkningar och omvexlingar i afseende på liden och tiilverkningsbeloppet, utan äfven blir nödsakad att, till åtlydnad af den lag, sorn för hvarje gång stiftas, göra förändringar i sjelfva de instrumenter, med hvilka tillverkningen bedrifves.
Detta är åtminstone något som de öfrige fabriksidkarne icke äro underkastade.
Då nu redan en så lång lid förflutit, under hvilken fabrikanterne ständigt sett, att
Regeringen öppet prononcerat sig vilja småningom öfvergå till ett friare handels-systeme, och då de derunder bort af de starkaste skäl låta sig öfvertygas, att de icke hade alt förvänta annat, än alt rättvisans princip äfven för consumenternes rätt någon gång måste göra sig gällande; så tror jag, att motionärens förslag har varit öfverflödigt, och mera skadligt än gagneligt för det stora ändamålet att en gång komma till sans i närings-lagstiftniimen.
O Hr Lefren:
En värd ledamot, Hr Oxehufvud, har, understödd af Gr Löwenhjelm, här anfört ett isoieradt factum af Engelka sidenfabrikerna, såsom ett skäl emot mina åsigter.
Dervid ber jag, att de upplyste herrarne, hvilkas meddelanden jag mycket respecterar, täckas taga i betraktande hvad all historisk erfarenhet gifver vid handen, att då uti hvarje tidpunkt nödvändigt måste inträffa, att vissa nationer stå högst på cullurens trappsteg, då deremot andra länder - Den 11 Mars-. der aflägsnas frän den medelhöjd af industri, hyfsning, bildning m. m., som de innehafva; så är det också en naturlig följd, att i mån, sora dessa mindre bildade foik eiler deras rörelse närma sig till den cultur, sorn linnes i de stater, tiil hvilka de småningom sälla sig, mäste de äfven genom de medel, som kunna finnas för handen, tillegna sig de konster, vettenskaper nr. m., som de vilja förvärfva sig.
1 sådant läge befinner sig för det närvar.
Egypten och Turkiet.
De hafva nyligen lösryckt sig, jemte Grekland, från egna culturförhållanden och tyckas vilja närma sig till Europas bildning; och huru måste de gå till väga?
Det lärer icke gå an för Egypten och Turkiet att lägga armarna i kors och säga: nog lär jag mig industrien, såsom det öfriga Europa, nog lär jag mig konster och vettenskaper, blott jag patienterar mig och ser glad ut.
De måste nu begagna de konstiga medlen, emedan naturen icke låter leda sig på annat sätt, än genoar de medel,som i hvarje stat linnas.
Sverige har varit för ungefär 100 år sedan i närmast samma belägenhet, i afseende på industri samt konster och vettenskaper, som Egypten och Turkiet.
Sedan vi nu kommit så långt, att vi äro på vägen att kunna täfla med de mest upplysta nationer, finna våra förbättrare, våra statsekonomer för godt att använda en naken theori, utan att taga i betraktande det förhållande, hvaruti vi stå till det öfriga Europa, i hänseende till eulturen.
Det är icke genom alt tala om Englands och Frankrikes bildning, man gifver till vext åt näringar och konstskicklighet.
Jag behöfver icke vara vidlyftigare för att åtminstone hafva tillkännagifvit den synpunkt, ur hvilken jag tror, att Hr Oxehufvuds och Gr.
Lövvenhjelms åsigter i denna del borde kunna vederläggas.
Jag går nu att i korthet besvara en sednare talare.
Hr Hjerta finner besynnerligt, att personer inom samma hedervärda församling, dit han sjelf hör, äger en öfvertygelse, stridande mot bans egen, om en fråga, sorn förekommer till discussion.
Är detta liberalism eller liberalitet?
Jag tror det vara liberalism, till skilnad från liberalitet,; Frih.
Det är vigtigt, då fråga ur om näringarna, att göra sig begrepp om, huru mycket af hvarje fabrikat det folk behöfver, som är i fråga.
Man må alltså utröna, om det är möjligt för de Svenska fabriker, som nu finnas, att tillverka det kläde, som behöfves för Svenska folkets beklädnad.
Jag skulle tro, att de, som tala mot en lägre tull och frihet för införskrifningen, icke gjort denna beräkning, eller saknat nödiga materialier för att göra den.
Det är redan bevisadt, att samtlige privilegierade skomakare i Sverige icke förslå att tillverka mer än af de skodon, som här förbrukas; att det således mäste vara andra, t 4 H. 17 Den |3 Mart. än skomakaremästarne och deras gesäller, som göra skor åt resten af Sveriges innevånare, emedan dock ganska få gå barfota.
Så länge vi hafva ett probibitiv-systeme, sorn hindrar inrikes täflan med utländningen; så blir smuggling eti födkrok, och denna smuggling går så systematiskt förbi alla controlier, alt man, såsom Gr. Löwenhjelm anmärkt, för en viss proc. får från främmande ort på anvist inrikes ort levereradt contraband.
Detta gäller icke blott för hamnarna vid canalen emellan Frankrike och England, det gäller äfven från hvilken ort som helst, synnerligen kring Östersjön, hit till Sverige; man må fråga uti hvilken Tysk hamn man behagar, så får man veta hvad det kostar att få hit en vara.
Jag tror, att det ur fabriksidkarnes missförstånd af eget intresse, som gör att de lagga sig emot den i fråga var. författningen: ty om de voro upplysta om dessa förhållanden, om de hade begrepp derom, att deras tillverkning utgör så ringa del af hvad som förbrukas i landet; så skuile de snart finna, att de hafva orätt uti sitt fortsatta yrkande af förbud mot fri införsel, och inse, att de skulle vinna mångfalldigt mera genom concurrens och fri täflan med utländningen.
Af skäl, som jag i går anförde, hade jag icke ämnat deltaga i någon öfverläggning om tulltaxans bestämmande, förrän denna fråga förekom hos R. o. Ad. till slutligt afgörande.
Men Hr Lefre'ns sista yttrande föranlåler mig att äfven vid detta tillfälle med några ord gifva mina tankar tillkänna.
Hr Lefren har icke velat finna någon bevisning uti ett exempel, som blifvit anfördt af tvänne talare, af hvad som tilldragit sig i England och ufven i Frankrike.
Jag för min del instämmer så till vida med Hr Lefren, att man bör i sådana frågor, som den närvar.
, så vidt möjligt är, undvika jemförelse med andra länder, hvarest likväl förhållandet är olika: men jag tror icke att man hehöfver taga sin tillflykt til! andra länder; vi behöfva blott betrakta hvad som inträffat uti vårt eget land.
Jag ber att få hänvisa Hr Lefren och ännu mer Bevilln.
Utsk. till de tabeller, som äro bifogade Tull-comitéens betänk.
Dessa tabeller utvisa hvilka fabriker, som blifvit inrättade under de 100 år, som prohibitiv-systemet, nära nog oafbrutet i Sverige varit rådande; och de visa äfven, att i samma mån förbuden blifvit upphäfna, hafva dessa fabrikör i hög grad blifvit ökade inom landet.
Detta exempel måste vara tillräckligt för Sverige, efter det är hemtadt just från Sveriges egna förhållanden, i afseende på hvad den siste värde talaren anfört, instämmer jag med honom deruti, att det icke finnes något land, — hvilket således äfven måste gälla om Sverige, — der man icke kan vara öfvertygad om att kunna få varor olofligen införda mot en viss assurance-prsemie.
Jag skulle dock tro, att denna proemie nu måste vara ganska dyr; jag har säker anledn. till denna för - Den 12 Mars, i3i modan, odi just deruppå grundar jag mitt påstående, att fabrikerna ingalunda något förlora, om prohibitiv-syslemet upphäfdes.
I närvar, tidpunkt, då förbuden fortfara, måste lurendrejeri äga rum, men när bevakningen är på den punkt, att det medför ganska mycken risk att försnilla, och höga proemier måste betalas; så är det gifvet, att den trafikerande väljer att gå på tullkammaren och erlägga tullen, hellre än alt riskera förlusten af varan.
Följden blir, att fabrikören bar att tälla med en förtullad vara, och då bör lian kunna bestå, såvida fabriken är af sådan beskaffenhet, att den kan egna sig att bedrifvas i Sverige; och för alla dem, sorn icke äro af sådan beskaffenhet, har jag ingen consideration; må de gerna falla, ty de äro, efter min öfvertygelse, en kräfta för landet.
De naturliga fabrikerna äro sådana, alt de kunna gifva oss tillräcklig sysselsättning.
Sådana äro klädes-, tobaks-, socker-och bomullsfabriker, många andra att förtiga, och dessa kunna mycket val bestå täflan med utlärulningen, om de få fritt utveckla sig.
Hvad klädesfabrikerna särskildt beträffar, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att tullen å kläde utgör icke mindre an i r:dr b:co per aln, oberäknadt assurance- och fraktkostnad, tolag m. m., så att fabrikörerne kunna påräkna, att det i tullen kostar 3 r:dr r:gs.
Jag är derföre öfvertygad, att de kunna beslå , såvidt man icke vill, att en fabrikör med 7 ä 800 alnars tillverkning skall lefva bättre, än en fabrikör i England med en tillverkning af några millioner alnar.
En värd talare bar sagt, att jag vågat klandra honom, för det han varit af annan öfvertygelse än jag, och kallat detta liberalism, till skilnad från liberalitet, tvänne egenskaper, hvaraf tyvärr jag icke vid detta tillfälle kan påbörda den värde tilaren någotdera.
Jag har likväl icke klandrat honom, för det han varit af annan öfvertygelse än jag, utan för det att han adresserat sig till passionerna och velat sätta sina moståndares afsigter uti en falsk dager, samt derigenom sjelf ådagalagt motsatsen af liberalitet.
Han har äfven talat om nakna theorier.
Det är sannt, att man icke i frågor om intressen får rätta sig efter blotta theorier; men det är likväl min tro, alt man i hvarje fråga, som förekommer till undersökning uti en lagstiftande församling, måste uppstiga till sjelfva principerna derför, om man någonsin skall komma till det som slutligen är det rätta och sanna.
Denna sats är ganska gammal, den bar varit känd lika länge, som den vettenskapliga forskningen, och redan den gamle pbilosofen Baeo de Verulam yttrade på sin tid:
Omnis disquisitionis vera norma est, ut nihil veniat in p r actie a m, cujus non fit etiam doct rina aliqua et theorin.
Jag tror också att det alltid är bäst, att sanningen framställes så naken, att den må kunna skönjas; och jag tror icke, att den i ifra - Den ii Mars. gavar. fall vunnit mycket pä det fikonalöf, hvarmed den värde talaren velat skygga den.
— Den värde talaren liar äfven yttrat sig om Turkiet och Egypten, samt om följderna af den liberala anda, som der råder; jag får hemställa till hans eget, i många andra fall så upplysta omdöme, om icke detta förhållande helt simpelt kommer deraf, att Egypten ännu ligger tryckt under ett politiskt tyranni och under krigets bördor, som icke gifva någon säkerhet åt äganderätten.
Hvar och en som något när gjort sig underrättad om dessa länders förhållanden, skall likväl säga, att om dessa länder först vinna politisk säkerhet och skydd af lagen, så är der så ofantligt mycket att göra uti sjelfva jordens förbättrande och landets uppodling, att alla capitaler, som kunna ditföras, hafva kunnat i många år med mesta fördel användas derpå, innan man behöfver ditsätta väfstolar och fabriker; och hvarje menniska med förnuft och sanna theoretiska begrepp måste linna, att det icke är värdt att ditföra några konstlade näringar, så länge man vinner mera på landets modernäringar.
Hr Lefre'n: Jag anhåller vördsamt om ursägt, för det jag för tredje gången uppträder.
Posse har anfört, hvad som ständigt har anföres vid denna fråga, nemi., att om man för näringarna upphäfver alla förbud och ålägger skyddstull i stället, så undviker man lurendrejeri, hvarigenom det förmenes, att tullförsnillning icke vidare kommer att äga rum, utan menniskorna blifva då mycket laglydiga.
Detta är också en bland de theoretiska satser, som äro ganska riktiga, men som hafva den olyckan att i praktiken, dels icke kunna verkställas, och dels icke alltid blifva så pass verkställda, som de kunde blifva.
Den värde talaren lärer bättre, än någon annan, kunna vara i tillfälle att veta, att vid de stora tullbeslagen förhållandet stundom varit sådant, att de tullforsniilade varornas värde öfv^rstigit de lurendrejades.
Hvad theoretici uti detta hänseende vilja påstå, är således icke af praktiken bevisadt.
— Hvad den siste talarens yttrande beträffar, så bekänner jag, att det är alltför länge sedan jag läste min latin, att jag skulle kunnat på detta afstånd uppfatta menningen; men jag kunde dock svara: ”Quos Jupiter perdere vult, prius dementat.”
Remitterades till Bevilln.- samt BancoUtskotten.
Vid förnyad föredragning, remitterades till Bevilln.Utsk, nedannämnde den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner, nemi.:
Mörners, Carl Göran, om tolagen; Hr Stuarts, Carl, om upphörande af embets- och tjenstemäns, samt nedsättning af actiebolags bevilln. efter 2:dra artikeln; Densammes, om ändring i 3g §:n bevilln.förordn., ang:de bevillningen för arf och testamenten; Den i a Mars. i33 Densammes, angtde upphörande af stämplade pappersafgiften för testamenten och fidei-coroiss, m. m.
Föredrogs ånyo Hr Sandelhjelms, Paul, den 29 dennes e. 111. på bordet lagda motion, om skyldighet för privatbankerna att hålla vexlingscontor inom hvarje län.
Ehuru jag inser, att meningen med denna motion icke egentligen kan vara den, som deri uttryckes, nemi. att hvarje privatbank skall hafva 48 invexlingscontor i landet, ntan motionen efter min tanke innefattar ingen annan mening, än den att undertrycka allt hvad privatbank heter; så, och oaktadt en sådan önskan, att dessa banker matte upphöra, icke lärer kunna ga i fullbordan, saint det i sådant afseende synes öfverflödigt att vid motionen göra några anmärkningar, kan jag likväl, då deri förespeglas så många olägenheter och så stort bekymmer öfver privatbankernas sedlar, att derigenom en ovilja emot dessa inrättningar kunde förorsakas hos personer, som icke hafva närmare kännedom om dem, ieke undgå att derom yttra mig.
Motionären omnämner, att stora olägenheter och våda, då kronoskatterna skola indrifvas, för innevånarne af Elfsborgs län uppkomma, i följd af de der spridda privatbaukssedlarna.
Jag skulle tro, alt i det hela motsatsen äger rum, så väl inom detta, sorn andra län.
Kanske kan det uppgifna förhållandet till någon del öfverensstämma med motionärens öfvertygelse, derföre att möjligen någon innevånare i länet njutit mindre välvilja hos någon privatbank i fråga om låns beviljande, då han ej kunnat prestera säkerhet och) af -sådan anledning för länets höfding utmålat tillståndet värre än det är.
För min del skulle jag tro, att det vid kronouppbörden är bättre, att finna privatbankssedlar, än inga sedlar.
Det talas om den olägenhet, att dessa sedlar skola behöfva, likasom andra varor, försäljas.
Jag föreställer mig, att om en uppbördsman, till hvilken utskylderna icke godvilligt blifvit erlagda, infinner sig för att panta, det mäste vara bättre, att denna vara finnes, än att inga varor skulle vara att tillgå.
Således tror jag, att äfven i detta fall privatbankssedlarna äro goda att kännas vid.
Hvad åter angår, att privatbankssedlarna icke skulle kunna emottagas i kronans uppbörd, så finnes sådant ingenstädes förbjudet; kronofogden är endast förbunden att vid Jevereringen i ränteriet lemna riksmynt, men då han dertill har i4 dagar på sig, måtte det icke vara svårt att dessförinnan få sedlarna vexlade i privatbankens central-contor, enär man vet, att en sådan vexling ej kan förvägras.
Att olägenheter vid liqvider i statsbanken och allmänna cassör skulle uppstå, genom spridandet af privatbankssedlarna, derpå får den värde motionären ursägta mig att jag tviflan, så länge icke facta uppgifvas.
De omtalade fabrikerna i Elfs - 134 Den 12 Mars. borgs liin, hvilka skola hafva så mycken olägenhet af dessa sedlar, skulle, ifall samma sedlar indrogos, till en stor del upphöra, emedan rörelsecapitalet då Liefve mycket förminskad!.
Jag tror således, aU om motionären vunne sin afsigt, innevånarne i Elfsborgs län dermed skulle blifva föga belåtne.
Hvad åter beträffar det i motionen uppgifna ändamålet, nemi. vexlingscontors inrättande, så föreslår motionären, att privat-bankerna i lagbehörig ordning skulle dertill förbindas.
Detta är ganska bra, men jag tror icke, att det kan finnas någon laghehörig ordning, som kan rubba de octrojer, bankerne erhållit.
En annan orsak kan det vara med ytterligare uppkommande banker, men att meddela de redan octrojerade bankerna en sådan föreskrift, vore en ganska våldsam åtgärd.
De hafva sina octrojer på samma grund, som handelsbolag; och jag tror icke, att för något handelsbolag sådana föreskrifter, som de här föreslagna, kunna lemnäs.
För öfrigt får jag till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o.
Ad. hemställa, huruvida en sådan motion som denna, kan till Utsk. remitteras, då 90 §:n RegF:n innehåller, alt enskilde medborgares och corporationers förhållande icke må komma under R.
St:s eller deras Ulskts öfverläggningar och pröfning.
IIr Sandelhjelm, Paul:
För såvida den värde ledamoten, som nyss slutat sitt anförande, velat ifrågasätta de motiver, som föranledt min motion; får jag förklara, att jag icke känner, om någon innevånare i Elfsborgs län begärt eller har lån i privatbanker, hvilket icke tillhör min embetsbefattning.
Motiverna må vi för öfrigt lemna åt hvar och en , att derföre redogöra inför sitt samvete.
Man är skyldig att framställa hvarje fråga om landets allmänna bästa, sådan den visar sig; och då sjelfva sakens beskaffenhet bör bestämma beslutet, synas motiverna för framställningen kunna lemnäs åsido.
Jag tror ingen kunna vederlägga sanningen deraf, alt privatbanks-sedlarna i vissa delar afRiket, och icke minst i Elfsborgs län, nästan utträngt Rikets verkliga mynt, så att det i allmänhet är ganska svårt att der erhålla annat än privatbanks-sedlar; och denna svårighet är ännu större, då ki onouppbörden inträffar och hvarje skattskyldig nödgas, så vidt möjligt är, förskaffa sig riksmynt.
Uppbördsmännen äga ingen rättighet, att i uppbörden emottaga privatbanks-sedlar.
De skulle derigenom äfventyra tilltal och suspension, äfvensom de, ifall någon katastrof skulle inträffa, som satte dem ur tillfälle alt få dessa sedlar utvexlade emot riksmynt, skulle äfventyra att varda från sina tjenster skiljde.
Vid sådant förhållande måste de, af omtanka för egen säkerhet, neka att i uppbörden emottaga privatbankernas sedlar.
Jag vill likväl icke just påstå, att de åtgärder jag föreslagit till afhjelpande af det öfver - D e ii 12 Mars. 135 klagade onda, kunna af Ständerna vidtagas; men jag har ansett mig böra fästa R.
Sits uppmärksamhet pu förhållandet, emedan, ifall det allmänna tillståndet, relativt till privatbankerna, sorn jag framställt, skulle än vidare fortfara, utan att någon uppmärksamhet derå vid denna riksdag fastades, det kunde medföra ännu svårare följder.
Jag haino öfverlemnat saken till öfvervägande; det beror på 11.
St. att derå göra det afseende, som Rikets allmänna bästa fordrar, och jag har intet vidare att i denna sak tillägga.
Jag har mycket misstagit mig om, såsom man här påstått, uppbördsmännen äro förbjudne att vid uppbörden emottaga privatbanks-sedlar; oell jag önskar blifva upplyst om tillvaron af en författning, sorn innehåller ett sådant förbud, samt stadgan, att de derigenom skulle riskera att blifva skiljde från sina tjenster.
Jag trodde, att det var deras ensak, blott de till levereringen anskalfade riksmynt.
Man åsyftar garanti för privatbankssedlarnas inlösande, men denna garanti ligger i sjelfva octrojen, enär privatbanken, om en enda sedel på 2 r:dr b:co icke vid anfordran inlöses, riskerar att förlora sin octroj.
Ytterligare en garanti i den solidariska ansvarigheten, och jag vet då icke hvilka vidare garantier kunna vara beliöiliga.
Det förundrar mig, att den värde motionären föreslagit en åtgärd, hvarmed han icke haft någon mening, men att så var, förmodade jag, då jag tillät mig yttra den tanke, att meningen var att tillintetgöra privatbankerna; och sedan motionären nu till hälften medgifvit, att jag icke haft orätt, har han mer än förut anledn. att ursägta, att jag misstänkt ett sådant ändamål.
Jag förglömde förra gången jag hade ordet, att besvara en framställning om privatbankernas ogenhet att i Wenersborgs lands-cancelli deponera någon summa till invexling af deras sedlar, och får derföre nu nämna, det jag med visshet känner, att ej allenast den Småländska banken, utan äfven Nerikes bank haft icke så små summor nedsatta i Wenersborgs lands-eancelli, och den Småländska privatbanken har icke allenast der, sedan år 1838, utan äfven vid 4 andra iands-cancellier deponerat fonder för sina sedlars invexling.
Jag tror mig genom detta anförande hafva för beskyllningen för ogenhet fredat åtminstone den privatbank, deri jag är directeur, och har ingen anledn. att tro , det någon privatbank i detta afseende vore ogen , då dess medel i sådant fall kunna ligga lika säkra som i bankens egna hvalf.
Jag bestrider visserligen icke brivatbankernas nytta i många afseenden, men jag får vitsorda Ilr Sandelhjelms framställning, att det allmänna begagnandet af privatbanks-sedlar förorsakar många olägenheter vid uppbörden.
Kronofogdarne få icke vid den - i36 Den 12 Mars. samma emottaga dem, och jag har hos K, M. gjort anderd, framställning, att det må blifva tillåtet, men fått afslag.
Då nu kronofogden icke kan emottaga dessa sedlar, enär han icke hinner utvexla dem före levereringen, sorn inom i4 dagar skall ske; så skulle jag anse af högsta vigt, att en författning emanerade derom, att privatbanks-sedlar i uppbörden må emottagas, och då bevillningen, som utgör den betydligaste uppbörden, inom månadens slut skaU insändas till Riksg.eont., ser jag icke, att någon våda kan uppstå, om för privatbankerna finnes ett vexiingscontor i hufvudstaden, der transactionen med Riksg.eont. kari uppgöras.
Genom en kungörelse om privatbankssedlars mottagande i kronouppbörden skulle alla nuvar. olägenheter häfvas, och jag trqr en sådan tillåtelse vore ganska lämplig.
Hr Ribbings åsigt, alt förevar, motion ej skulle kunna till Utsk. remitteras och handläggas, bestrider jag helt och hållet.
Hr 'Hjerta, Lars:
Jag anmälte mig egentligen i anledn. af Hr Ribbings anmärkning, att förevar, motion skulle vara stridande emot go §:n RegF., en fråga, hvilken jag anser alltid böra med största uppmärsamhet bevakas.
Jag tror, att motionen, om den än angår enskilda corpora tioner, icke kan anses olaglig , enär det i berörde grundlags §. uttryckta förbud emot pröfningen af enskilda corporatiopers förhållande, endast kan afse deras redan passerade åtgärder, men icke angå stiftandet af föreskrifter för framtiden.
Men då jag nu kommit att taga ordet, utbeder jag mig attihurvudsaken få nämna, att man omöjligen med privatbankerna lärer kunna komma längre, än att tillhålla dem att inlösa sina sedlar på de ställen, der de äro utgifna , hvilket är den förbindelse, hvarå sedlarna lyda.
Lika olämpligt, ja äfven farligt, anser jag den siste talarens förslag om en uttrycklig tillåtelse att privatbank-sedlar skola emottagas i uppbörden; men jag ser intet hinder för kronofogdarne att på eget ansvar emottaga sådana sedlar, och genast sedermera före levereringen utvexla dem.
Vid detta tillfälle skall jag äfven utbedja mig att få fullfölja ett förbehåll, som jag hade äran göra, då förevar, motion väcktes.
Jag anser nemi., att de olägenheter, som nu uppstå af svårigheten att få privatbankssedlar utvexlade, till större delen skulle förekommas, om i den nya privatbanklag, som jag ämnade föreslå måtte vid denna riksdag utfärdas, men i afseende hvarpå jag af Hr Stråle blifvit förekommen, det blefve stadgadt, att af privatbanker, som framdeles kunna blifva octrojerade, inga sedlar under io r:drs valör må få utfärdas.
Jag anhåller, alt, då delta ämne i Lag- och Ekon.Utsk:n förekommer, Utskm uppå denna omständighet måtte fästa en särdeles uppmärksamhet.
Hr Bogeman, Carl Adolph, uppläste följande:
Vid Den ia Mars. i3j Vid Hr Sandelhjelms till remiss föredragna motion, angrde privatbankernas förpligtande alt ofördröjligen förfoga om vexlingscontors inrättande inom länen, för invexling af creditsedlar emot i Kronans uppbörd gångbart mynt, ulbeder jag mig att, lill hvad i detta ämne redan blifvit ordat, få yttra min åsigt derom.
Hr Bogeman yltrade derefter muntligen: