Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag giuudur 35o Den ii Mars. detina öfvertygelse på 34 §:n i Riksd.Ordn., som i t morn. slutar med dessa ord: ”Vill Konungen något ekonomiskt mål gemensamt med R.
St. afgöra, förfares dermed på sätt som för lagfrågor är stadgadt.”
När jag då slår upp 87 §:n Reg.- F:n, som just handlar om stiftandet af lag, så finner jag i slutet af densamma, att ”i alla dylika lagfrågor skall tre Stånds mening utgöra R.
Stanna två Stånd emot två, förfaller frågan , och för b I i f ve vid det, som förut stadgadt varit.”
Jag har tagit mig friheten att uppläsa detta till den kraft och verkan, som det må kunna äga på hvars och ens öfvertygelse.
I öfrigt har jag intet vidare att anföra.
Jag högaktar visserligen tidens sträfvan att åstadkomma nyttiga reformer i dessa medborgerliga angelägenheter, men jag vill också dervid äga förhoppning att möjligen kunna lyckas i de förslag, som i sådan väg framställas.
För närvar, äger jag i dessa nu förevar. frågor ingen sådan grundad förhoppning.
En blick, kastad på vårt glest bebodda land, måste genast förvissa örn omöjligheten att tillvägabringa sådana deputationer eller juntor.
Då jag nyttjar detta ord, så menar jag visserligen icke dermed, att man i Sverige skulle kunna skapa Spanska juntor, men man kan i Sverige skapa Svenska juntor, som kunna blifva lika farliga.
Jag anser äfven , att de upplysningar man äger om förhållandet med länens styrelser icke gifva vid handen, alt dessa länsnämnder äro behofliga.
Jag kan således ej förena mig med Hr von Hartmansdorff i hans mening, att länsnämnderna skulle ej allenast upplysa landshöfdingarne om förhållanden inom länet, hvarom de ej på annat sätt kunde få kännedom, utan äfven vara tillräckliga juntor för honom att krypa bakom vid vissa tillfällen.
Jag vill således närma mig till Gr. Anckarsvärd, och, som jag anser omöjligt att bilda sådana nämnder, som bär äro i fråga, nemi. för häradena och länen, innan vi erfarit resultaterna af sockennämnderna, förena mig med honom i anhållan om propos. på bifall , och i händelse Hr Frih. o. Landtm, ej tydligt uppfattar svaret, får jag begära propos. på afslag å betänkandet.
Jag skulle önska, att ingen vid detta tillfälle ville krypa bakom de tvänne Stånd, som afslagit betänk., och på denna omständighet skylla, alt man ej vill återremittera detsamma.
De två Ståndens beslut kunna naturligtvis aldrig hindra återremiss, ej heller att målet, om det ifrån Utsk:n återkommer i forändradt skick, upplages inom alla Stånden till ny pröfning.
Delta är en så bekant sak, att jag ej torde behöfva uppläsa några grundIags-§§ emot dem , som blifvit åberopade för den motsatta åsigten.
I sjelfva saken får jag emot den talare, som yttrade, att häradsnämnden ej skulle hafva något att göra med fångvården, anmärka, alt Utskm väl ej kunna hafva menat någon annan fångvård, än den, som tillhör häradena, d. v.s. Den ii Mars. häradsfängelserna, oell att man för deras byggnad och vård han vid åtskilliga tillfallen behöfva en häradsnämnd, det har jag i tvänne härader fått erfara.
Det är sagdt, att i vårt glest bebodda land skulle det ej vara lämpligt alt hafva deputerade.
Jag tror tvertom, alt just den giesa befolkningen gör, att man företrädesvis behöfver deputerade.
I Stockholms stad, der landshöfdingen eller den s. k. öfverståthållarens område endast sträcker sig till tullarna, der har han mindre behof af deputerade, emedan han kan träffa hvilken stadsbo han vill, samma dag han det önskar.
Men i ett län af 3o mils längd eller något dylikt, är det nödvändigt att hafva deputerade från de särskilda orterna , för att erhålla upplysningar om sådant, som erfordrar kännedom af långt bort belägna orter.
I förslaget får jag anmärka 4^ §tn , såsom i sitt nuvar. skick olämplig.
Der står : "Förekommer hos länsnämnden anledn. till anmärkn. emot liandhafvandet af vålden om folkundervisningen, sedligheten, sundhetstillståndet eller fattigvården inom någon församling, gore länsnämnden föreställning derom till sockennämnden eller stadsstyrelsen.
Följer ej rättelse derå, och har anmärkntn afseende å åsidosättande eller öfvert rådande af i lag stadgade föreskrifter, anmäle länsnämnden förhållandet hos vederbör, embetsmyndighet, på det rättelse i laga ordning må vinnas."
Denna föreskrift är ett ingripande i vederbör, embetsmyndighets åtgärd.
Jag mäste således alldeles afstyrka den.
Hon innebär också ett länsnämndens förmanskap öfver de särskilda locala myndigheterna, hvilket ej bör henne tillerkännas.
Det torde hända, att bär finnas åtskilliga andra föreskrifter, sora äro olämpliga.
Jag har ej haft tid att det så noga efterse; men jag hoppas, att om R. o. Ad. tillåter den ålerremiss, hvarom jag anhåller, så lära IJtsktn, om de göra afseende på de grunder, hvilka jag uppgifvit för läns- och häradsnämndernas befattningar, också finna hvad som deraf bör borttagas eller qvarstå.
Jag vill visserligen ej ifrågasätta att behofvet af nämnder i ett glesare befolkadt land är större , än i ett land, som har en lii Inre befolkning; men här är ej frågan om behofvet, utan om möjligheten att bilda sådana nämnder, samt om möjligheten för dessa nämnder att kunna meddela de upplysningar om locala förhållanden, hvilka landshöfdingen kan behöfva att inhemta.
Min öfvertygelse är, att dessa nämnder ej kunna gifva de upplysningar, som en landshöfding kan inhemta genom underordnade tjenstemän.
Då en person blir kallad till denna nämnd ifrån ena ändan af ett län, som har 3o mils längd eller kanske något derutöfver, så hemställer jag, huruvida det är möjligt, att han skall kunna gifva upplysningar eller ens gifva sitt omdöme om angelägenheter, som röra den motsatta ändan af 35a Den m Mars. länet.
Dessutom medföra sådana allmänna bestyr ganska dryga utgifter, hvilka säkerligen skola hindra mången att deltaga i ett sådant bestyr.
Jag kan således ej på den grund, som Hr von Hartmansdorff anfört, finna något skal, hvarföre det är mera behöflig! alt dessa nämnder finnas i ett glesare bebodt land un i ett annat.
Jag uther mig att få anföra några skal, hvarföre jag ej kan anse, hvad som blifvit yltradt af min värde vän, Hr von Hartmansdorff, kunna äga tillämpning i förevar, fråga.
Det hufvudsakliga skälet, som af honom blifvit anfördt, synes mig hvila derpå, alt landshöfdingen borde genom dessa nämnder äga tillträde till folket, för att få de upplysningar, hvaraf han kan vara i behof.
Det är ostridigt, att styrelsen af ett län, likasom af ett rike, är i behof af upplysningar, och att detta är af större vigt, ju vidsträcktare, ju mera olikartad den provins är, som skall styras; men jag måste säga, att jag ej inser något hinder för någon landshöfding, att äfven nu inhemta de upplysningar, hvilka för honom äro behöfliga.
Jag tror ej, att det är något hinder för landshöfdingen, — och jag har under min lefnad sett exempel derpå, — att inkalla deputerade ifrån socknarna och ifrån häradena, och då han således äger att lagligen höra dem och inhemta de upplysningar han hehöfver, så torde det ändamål, som Hr von Hartmansdorff åsyftar, härigenom redan vara vunnet.
Deremot förekommer mig anmärkningsvärd! det sätt, hvarpå Hr von Hartmansdorff föreställer sig att dessa länsnämnder skola vara sammansatta, äfvensom dess verkningssätt.
Hans föreställningar derom synas mig vara alldeles motsatta emot hvad andre talare önska, som äfven vilja sjelfva saken.
En annan talare har velat hafva länsnämnderna så skarpt beslutande som möjligt, ända derhän att han önskat, det nationalrepresentationen måtte springa ut ur den.
Huruvida detta är möjligt lemnar jag äfven derhän.
Jag tror ej att dessa begge åsigter kunna vinnas genom återremiss, hvarföre jag ej heller finner något skäl för återremiss i anledn. af de åsigter, som här blifvit framställda.
Helt annat är, om man skulle vilja utbilda den communala andan genom sockennämnder, såsom Utsktn tyckas åsyfta i sitt förslag derom, hvilket jag anser vara en nödvändighet och en för det allmänna nyttig åtgärd, men att tiden ännu ej är kommen att antaga ifrågavar. förslag om läns- och häradsnämnders inrättande , derom är jag öfvertygad.
Jag tillstyrker afslag å Utsk:ns betänkande.
Hr Lefre'u, Joli.
Allt sedan jag började att deltaga i riksd.angelägenheterna , har ett ibland de käraste ämnen för min sysselsättning varit de communala ärendenas behandling.
Jag har också haft tillfälle att ifrån mina första - Den I 1 M a r j,.
353 sta riksdagsmannaår genast få komma in i ett Utsk., der dessa ärenden behandlades, nemi. det särskildta Utsk. , sorn nedsattes vid 1823 års riksdag.
Jag har den bestämda öfvertygelse!], att saken är för fäderneslandet gagnelig , så till vida, alt socknarnes ärenden böra uppdragas åt en communalstyrelse, så väl i hvad som rörer allmänna folkundervisningen som fattigvården, hvilka ärenden hora till communalstvrelsens område; men lika varm jag är för dessa angelägenheter inom socknarna, lika litet anser jag lämpligt eller ens med begreppet om styrelse förenligt, att den s. k. communalinrättningen må utväxa till en politisk myndighet emellan Konung och Ständer å ena sidan , och den egentliga cominunalstyrelsen å den andia; detta är, efter mitt förmenande, en alldeles oriktig åsigt, och den är en skadlig återgång till medeltiden.
Der ligger en feodalism på bolten af denna ide'e, och den är så mycket farligare, som denna feodalism förmäler sig med en illa förstådd democratism, Jag tror att folket bör vara upplyst, folket bör förstå att styra sig sjelft inom sina communen och äga rättighet att välja sina ombud till allmän riksdag, der dessa ombud gemensamt med Konungen stifta lagar.
Alt nu organisera emelian Konung och Ständer en särskild myndighet , det vore att låta utväxa en vattenqvist, om jag så får säga, på den rena, goda stammen, och vi hafva ej glömt olägenheterna af våra fordna provincialförhållanden.
Mela vårt sträfvande har hittills varit ett bemödande att komma till en förståndig centralisation.
Så länge våra provinser kifvade om företrädet, var detta ej möjligt, men i den mån vi upphört att betrakta oss såsom särskilda provinser, i samma mån har Staten äfven tilltagit i styrka.
Man har framställt Spaniens exempel, och vi kunna äfven gå till ett annat land, nemi.
Man ser der en mängd små stater och inom dessa små stater en mängd små territorier, som alla göra anspråk på att vara en liten stal för sig sjelf.
Delta har gjort, att hela Italien är ett exempel af svaghet.
Så är det öfverallt, der ett element linnes, som hvarken är Ständer eller commun , utan ligger midt emellan och läflar med dem begge och förstör begge.
För min del ogillar jag denna åsigt, och kan ej annat än yrka afslag å betänkandet.
Jag tror, att om man ville upptänka ett sätt, att straxt i sin början förlama och rent af förqväfva det gagn man väntar af sockennämnderna, så skulle man ej kunna upptänka något bättre än inrättande af dessa härads- och länsnämnder.
Jag tror att redan uti den beslutade instruetionen för sockennämnderna ligga så mycket hårdsmälta saker, att om jag känner allmogen rätt i det län, der jag bott i 20 år, så skall knappt dess digestionsförmåga förslå att digerera dem.
Komma nu dertill korar H. 45 354 Ren ii Miri. sande instruetioner för härads- och länsnämnder, så fruktar jag, att allt kommer att förfalla till intet, och detta vors verkligen en stor skada ; dessutom förklarar jag mig fullkomligt gilla hvad Hrr Nordensköld och Lefrén yttrat om skadligheten af ifrågavar. nämnder.
Jag beklagar,alt mina vänner i denna sak inblanda frågor, som jag anser ej höra dit, och som jag, åtminstone för min del, förklarat mig vilja afsöndra derifrån, nemi. riksdagsmäns val genom dessa nämnder.
Min öfvertygelse om riktigheten af den organisation , jag förordat, är så motsatt den siste talarens, att jag inom mig är förvissad, att såvida sockennämnderna, såsom den första länken af menighetsstyrelsen, skola kunna verka något godt i detta land, så måste otvifvelaktigt både härads- och länsnämnderna blifva i deras ordning införda.
Hr Lagerhjelm har sagt, att det ännu vore för tidigt att tala om dem, och att man skulle vänta intill dess bchofvet sjelft framkallade dem.
Genom den korta erfarenhet jag kunnat förvärfva , och som jag här åberopat, tror jag mig hafva ådagalagt att detta behof redan finnes ; och jag är förvissad, att tiden skall allt mer och mer låta det kännas.
Innan discussionen slutas, vill jag blott tillägga några ord.
Jag kan ej nog förundra mig öfver den återgång i tänkesätten, som nu hos så många gifver sig tillkänna emot hvad under föreg:de riksdagar här blifvit yttradt.
Man har då talat om huru angeläget det vore att få en sammanhängande communalstyrelse, man har aflåtit und. skrifvelse!- till K. M., och dessa hafva, såsom vi veta, Föranledt comiléer, betänkm och förslag.
Nu deremot, när man ändtligen kommer till målets afgörande, så vill man stanna vid halfgjordt arbete, för att derigenom ådraga sig — jag kan ej neka det, — den rättmätiga förebråelsen, att vi sjelfve åro skulden lill att det ej blir någonting utaf allt detta, hvarom förut så mycket blifvit taldt.
Det är att göra en sak till hälften att icke vilja låta de små samfund , som inom socknarna nu skola bildas, hafva en samlingspunkt, ett gemensamt öfverläggningSställe, för alt kunna få enahanda lif och kraft i det hela, och mig förefaller det såsom ledande till en olycklig förblindelse, att man inbillar sig vara i Spanien eller i Italien, då man likväl är i det fria lugna Sverige, der många friska svala vindar blåsa emellan de glest uppförda boningarna och der nian ej har att frukta något, hvarken af de hetsiga sinnena eller den täta befolkningen, som finnas i andra länder.
Jag vågar ej säga , huru denna juntförskräckelse, sorn tyckes hafva intagit Huset , förefaller mig, men att den är orimlig, det åtminstone tager jag mig friheten att yttra.
Den siste värde talaren förundrar sig öf - Den ii Mars.
3S5 ver, alt man i Sverige, der så många svala vindar blåsa, kan hafva en sådan fruktan för hetsiga sinnen , såsom talaren yttrade sig.
Här är ej fråga om lynnenas mer eller mindre hetsighet; här är fråga om en samhällsinstitution.
Jag tänker mig hvarken såsom Spanior eller Italienare, då jag har äran alt tala här; jag tänker mig såsom Svensk, och Svenska historien, som en hvar af oss nogsamt känner, lärer ej kunna undervisa oss om annat än faran af dessa provinciella förhållanden ; Svenska historien förtäljer exempel på huru en mängd personer, stundom ifrån den lägre folkclassen, stundom af Sveriges ridderskap , stundom ifrån Svenska presterskapet, begagnat just sådana förhållanden inom landet, för att genomdrifva sina egna intressen, visserligen icke samhället till gagn utan samhället till skada.
Jag tror, att då Svenska BondeSt. vid denna riksdag har afslagit ifrågavar. betänk., så har sådant ej skett utan en djup känsla af grunden, hvarföre det bort afslå detsamma, utan driften af en takt, en känsla af hvad som bör vara, och att det tillhör Svenska män att sköta sig hemma på sina gårdar och i sina socknar genom sjelfvaldn styrelser, och att man sedan skall hafva förtroende till den styrelse, som har sig uppdraget att styra Riket och har sina organer i landshöfdingarne.
Det är upplysningen, mine herrar! det är förståndet, som skall styra oss , och det är ej sinnenas värma, som här är i fråga.
Till lidens lyten hörer, att man så mycket tänker och talar om formerna, att man förlorar ur sigte sjelfva det ämne, som bör uttala sig i formerna.
Om vi vore litet mindre benägna derför , och hvar och en i sin stad riktade sin uppmärksamhet mera på hvad som för fäderneslandet är gagneligt , så skulle fäderneslandet hafva mera båtnad deraf, än alt man idkeligen förändrar den ena formen efter den andra.
Det s. k. förbättringsbegärel ligger ingalunda deruti, att man oupphörligen vill förändra och organisera, ty detta hjelper icke, utan det rätta reformbegäret borde uttrycka sig derigenom, att man sökte förbättra sjelfva detta lyte i Staten, och införa den fosterländska anda, som hör göra oss lyckliga.
Pet är detta idkeliga begär efter reformförändringar, som jag tror vara sedernas förderf, och jag tror att vår Stat redan har haft stora olägenheter deraf.
Vi yrka på förbättringar af vår administration, och det med rätta; men i samma ögonblick vi önska förändringar deruti, vilja vi nu upphäfva en ny cascad i trenne grenar af nya styrelser och nya styrelseformer, för att hafva den glinljen att se nya stjernhimlar uppkomma inom fäderneslandet.
Jag har hört Hr Ribbing förundra sig öfver, att en återgång här skulle hafva inträffat i R.
Sits förra åsigter lörtde Svenska communal-lagsliftningen.
Jag måste i min ordning förundra mig deröfver, att 356 Don ii Mav s. Hr Ribbing kunnat tinna en sådan återgång.
Det är mig ingalunda obekant, alt R.
St. tillförene önskat inrättandet af communalnämnder; men sjelfva ordet communalnämnd antyder, att dessa nämnder skola vara inom communerna, d. v. s. socknarna, hvarest man borde öfverlägga om de gemensamma angelägenheter, hvilka der skola handläggas.
Så snart man går utom socknen med dessa bestämmelser, så haiman öfverskrida gränsen för communal-Iagstiftningen , och det är denna väg, som jag på det högsta bestrider att man skall beträda.
Den nytta af härads- och länsnämnderna, som Hr von Hartmansdorff omtalat, har jag för min del ej kunnat inse.
Det må väl vara, att landsliöfdingarne kunna af nämndens ledamöter erhålla upplysningar, måhända snarare och vigare än eljest; men jag tror ej, att dessa upplysningar kunna vinnas annorlunda, än att landshöfdingen, med stöd af den rätt, som är honom lemnad, sammankallar nämndens ledamöter och således oupphörligt mäste besvära länets innevånare med resor till och ifrån landshöfdingeresidenset.
Jag tror att sådant skall leda till missnöje med den nya författningen, och att densamma på sådant sätt ovillkorligen skulle of sig sjelf ramla, och alt förhållandet här blefve detsamma, sorn äger rum med de Sydamerikanska constitutionerna.
Jag tillstyrker för min del afslag på betänk., och åberopcr såsom skäl derför det märkliga anförande, som Ilr Lefren nyss haft.
Hr von Hauswolff, Ca r I Ulri k:
Under denna discussion har man talat mycket om Spanska juntor och Spanska författningar i communalväg, och då jag förmodligen lärer vara den ende här, som sjelf varit ledamot af dem och deltagit i Spanska municipnlbefattningar , så tror jag mig böra nämna, att detta efter min mångåriga erfarenhet är det aldra olyckligaste systeme som finnes.
Det är orsaken till Spaniens nuvar. ställning, och Södra Amerikas olyckor och inbördes krig äro just resultater af den olycksaliga omständigheten, alt dessa municipala inrättningar hafva blifvit politiska och att de årligen omväljas af communerna.
Jag skulle kunna framställa mycket i detta ämne, men vill blott nämna en sak, sorn jag tror skall verka på hvars och ens öfvertygelse.
Först och främst öfverenskomma de mäktige i orterna hvilka som skola blifva ledamöter af sådana juntor, och sedan äfven hvilka skola blifva alcalder och corregidorer, och på sådant sätt draga de åt sig styrelsen af allt som orten rörer, samt låta de ringare hardt kanna deras välde.
Det ar detta systeme, som förstört Spanien och Södra Amerika.
Jag ville endast nämna detta såsom en liten upplysning i förevar, ämne.
Huru litet det är möjligt att bereda framgång åt sina asigter, då man önskar spara onödiga öfvcrliiggiiingar, visar sig nu, dä det ej lyckats all, på grund Den 11 Mars. af ilen ståndpunkt, Iivari denna fråga sig befinner, komma ifrån en långvarig discussion, hvilken, åtminstone i min tunke, ej kunde leda till något ändamål.
Då likväl åsigter här blifvit yttrade, hvilka jag alldeles icke kan godkänna eller på minsta vis hylla, så tror jag mig äfven böra motsätta mig deni, för att ej genom min tystnad anses hafva biträdt deni.
Jag får till en början till alla delar instämma med Hr von Hartmansdorff i afseende på lians yttrande ronde nyttan och behofvet af ifråga var. coimnunalinrättningar.
Hvad åter beträffar Hr Le fre ns yttrande, så tager jag mig friheten hemställa till den varda talaren, om dessa utfall emot begäret att reformera verkligen äro lämpliga, huruvida dessa reformer kunna undvikas, och huruvida icke samhällets liela politiska byggnad endast är resultatet af de förändringar, som våra former undergått.
Efter Hr Lefrens yttrande skulle man tro, att Sveriges lycksalighet ännu slod qvar på samma punkt, som vid våra fordna herredagar, och frånträdande! deraf måste ej vara annat än en reform, en förändring i formerna, sorn påkallas i vår tid.
Hvad beträffar den värde talarens yttrande, att det vore det lyckligaste, om
Svenska allmogen endast sysselsatte sig med att hemma sköta sina gårdar och i öfrigt hyste ett uteslutande förtroende för Konung och landshöfdingen, så tror jag att det numera är för sent att vilja yrka en så beskaffad sinnesstämning ibland allmänheten, åtminstone kan jag för min del icke biträda den.
Måhända har jag orätt uppfattat
Hr Lefrcns yttrande, och i sådan händelse är jag snart vederlagd.
Då jag helt och hållet hyllar principen för communalinrättningarna, så får jag fortfara i mitt yrkande af bifall till Utskais betänkande.
Hr Lefre'n: Jag kan ej göra för mig begripligt, huru den siste värde talaren af mina anföranden kunnat få någon nnledn. att nämna att han tror mig vara en man, som försvarar principen af herredagar och dylika smärre samlingars ofta nog usurperade maktutvidgning.
Jag har tydligen sagt i mitt första yttrande, att Svenska folket skall med K.
M. vid allmän riksdag deltaga i lagstiftningen och tillse att
Riksstyrelsen går såsom den efter lag bör gå; men jag har också ganska klart sagt, att i fråga om de municipala styrelseåtgärderna skall folket, efter mitt begrepp, äga rättighet att styra sig sjelft inom socknarna , och det var emot rnellaninslanserna emellan folket samt Konung och Ständer, som jag riktade mina anmärkntr.
Anckarsvärd torde således finna en bestämd skiljaktighet emellan hvad jag yttrat och hvad Grefven behagat tillvita mig.
Det finnes ingen obscurantism uti min själ, jag önskar friheten så väl som någon annan, men jag tror att friheten ej kunde röra sig såsom frihet, ulan skulle komma alt röra sig såsom sjelfsvåld, om man genom dessa läns- och Iniradsnämnder införde ett mel - 35S Deii ii Mars. lanelement emellan den makt, som skall utöfvas af Konung oell Stander på allman riksdag, och den myndighet, sorn bör hafva sin grans inom sjelfva comtmmerna.
Jag instämmer visserligen med Hr Lefren deruti, att uti hvarje land, der styrelsen är svag, der kan del måhända anses vådligt att gifva en alltför stark och kraftfull utbildning åt communalinrättningar.
Erfarenheten bar visat, att i ett land, der ett motsatt förhållande äger runi, och der man önskar se styrelsen alltid stark för de! rätta, det gagnelig!» och nyttiga, der behöfver man mindre befara en sådan utveckling af den communala principen.
Också har man ej i Frankrike , der man tilläfventyrs äger en närmare kännedom af de Spanska juntornas beskaffenhet och anledntna till Spaniens olyckliga belägenhet, än hos oss, tvekat att, äfven med denna ganska liflig i förebild af missbruken af communalmak t, inrätta s. k. conseljdepartementer, hvilka ägt ruin sedan Julirevolutionen; och jag tror knappast, alt någon inrättning har mera bidragit lill att uppväcka en allmän anda för landets förkofran i alla riktningar, än denna.
Jag skulle vilja närmast likna de länsnämnder, hvilka här blifvit föreslagna, vid conseils-depai temenleaux, och någon våda af dessa länsnämnder eller andra communala inrättningar kan jag för min del ej förutse.
Jag är förvissad derom, att Hr Lefre'n sjelf bar en djup öfvertygelse om riktigheten af den sats, han här framställt; men jag utber mig att få fästa bans uppmärksamhet derpå, att i så vigtiga ämnen, som dessa, bör man, så vidt möjligt är, noga afväga vigten af sina omdömen, innan man förkastar principen af inrättningar, som landet möjligen kan behöfva, och hvilkas skadlighet ej ligger i deras princip utan i de missbruk, hvartill de kunna föranleda.
Jag är förvissad, alt ifrågavar. stiftelser skulle blifva gan.ka gagnelig*» oell fortfar således i mitt yrkande af bifall tili betänkandet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R, o. Ad. behagade bifalla Lag- samt Allm.
N:o 3o. Ropades starka nej, blandade med många ja.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärdes votering.