Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta gäller visserligen ej det Svenska jordbruket i ali - Dun 11 Maj 233 mänhet, ty vi veta, att ifrågavarande näring är mycket koncentrerad i vissa delar af landet, under det den i andra är mycket obetydlig; men det finnes dock provinser, såsom t. ex. Christianstads, Blekinge och äfven Elfsborgs län, der bränvinsbränningen drifves i en betydande skala, och der landtmannen ordnat sin hushållning just med afseende derpå.
Att nu genom ett beslut, som ingalunda är af behofvet påkalladt, åstadkomma en rubbning uti dessa förhållanden, anser jag ej vara lämpligt.
Tvertom tror jag det vara lagstiftarnes skyldighet att behörigen aktgifva på det bestående.
Jag kan derföre ej finna, att det är till jordbrukets fromma, man framlagt ifrågavarande förslag; och jag är öfvertygad, att det Stånd, som hufvudsakligen representerar landtmannaintresset, ej skulle med tacksamhet emottaga den föreslagna utvidgningen.
För min del skulle jag anse lämpligast, att bränningsidden utsträcktes till 7 månader af året; och skulle jag i sådant hänseende vilja undantaga månaderna Maj—September.
Utsk:ts förslag rörande kortare bränningsterminer, så vill jag visserligen ej motsätta mig detsamma, ehuru jag anser dem vara väl korta.
Yi veta, att genom den förändring i bränvinslagstiftningen, som skedde år 1854, åstadkoms en stor revolution uti dåvarande förhållanden.
Före denna tid hade nemligen bränvinsproduktionen ansetts såsom ett uteslutande privilegium för landtbruket; men genom nämnda förändring betogs landtbruket. en sådan uteslutande rättighet.
Då man nu vill taga steget fullt ut i denna rigtning, kan jag ej annat än motsätta mig en sådan åtgärd; och vågar jag derför anhålla, att, med afslag å Utsk:ts förslag, tiden för brä.nvinst. illverkning måtte bestämmas till 7 månader om året, eller, för den händelse detta mitt förslag ej vinner understöd, till 6 månader om året.
Ehuru jag helst skulle se, att voteringen genast företoges, då jag föreställer mig, att flertalet af R. o. Ad:ns ledamöter redan stadgat sina åsigter i frågan, kan jag dock ej underlåta att till besvarande upptaga några anmärkningar, ehuru obehagligt det för mig än är att vid hvarje paragraf nödgas flere gånger begära ordet.
Jag gör det derför, att några af dessa anmärkningar äro af beskaffenhet att hos dem, hvilka ej trängt dess djupare i frågan, kunna alstra skefva åsigter i saken.
Ehuru tröttsamt det således än kan blifva för Hrr:ne och äfven för mig, nödgas jag till granskning upptaga några af de framlagda argumenterna.
Jag vänder mig i detta hänseende först till Gr.
Gr:n har sagt, att borttagande af inskränkning i bränningstiden skulle verka derhän, att idkande af ifrågav:de nä - 234 Den 11 Maj. ring blefve ett monopol för städerna.
Enligt min tanke kommer så ingalunda att blifva fallet.
Blir det ieke fördelaktigt att bränna på landet, så blir det ingalunda fördelaktigare att göra det i städerna; ty vi böra ihågkomma, att vi icke bränna på hvete eller de dyrbaraste produkter vi ega, utan synnerligast på rotfrukter och andra rudimaterier, hvilka icke tåla lång transport, och deraf följer, att bränvinsbränningcn, om den skall bedrifvas fördelaktigt, måste ske nära det ställe, der rudimaterierna finnas.
En annan anledning, hvarför denna näring ej i städerna med större fördel kan drifvas i någon större skala, är, att alfallet vid bränningen, hvilket betingar en icke ringa del af inkomsten, svårligen der kan afsättas, eller finna användning i städerna, om bränneri drifves i stor skala.
Genom att. frigöra tiden för bränvinsbränningen drifver man den således ej till städerna; ej heller är det att befara, att. tillverkningsbeloppet per dag skall i någon väsendtlig mån stiga, utan tvertom bränvinsbränr. ingen drifvas på längre tid, men med vida mindre daglig tillverkning, hvilket äfven är det sätt, hvarigenom denna fabrikation mest gagnar jordbruket.
Hvad beträffar den åsigt, som vid en föreg:de riksdag blifvit af llr von Hartmansdorff uttalad, så får jag erinra derom, att den lagstiftning, hvarigenom något förnuft först inkom uti bränvinslagstiftningen, likväl endast var en öfvergångslagstiftning, och man kan icke begära, att denna lagstiftning skall stadna på samma punkt, sedan det dermed afsedda ändamålet vunnits.
Det finnes intet land på jorden, der det lönar sig att på importerade varor under hela året fabricera bränvin, med undantag af Holland, som importerar mais från sina kolonier, och enbär från Sverige, och deraf tillverkar en genever, sorn finner afsättning i alla verldsdelar.
Såsom ett slutligt skäl för bifall till Utsk:ts förslag vill jag anföra en omständighet, eller rättsgrundsats, hvilken jag anser så slående och bevisande, att den kullkastar alla motsidans argumenter och beräkningar.
Det är nemligen, att när det är tillåtet för hvarje Svensk man att under hvarje tid af året importera bränvin, som blifvit i utlandet tillverkadt, så är det en orimlighet att förbjuda Svensk man, som finner det med sin fördel förenligt, att samtidigt producera bränvin här, vare sig han bor i staden eller på landet.
Liljencrants åter har framställt anmärkningar med afseende på en sednare paragraf, och synnerligast sysselsatt sig med stadgandet rörande minimum.
Då emedlertid denna fråga ej egentligen nu är föremål för behandling, vill jag uppskjuta med besvarandet af nämnda anmärkningar, till dess denna § förekommer.
Den 11 Maj.
235 Jag fortsätter min anhållan om bifall till Utsk:ts O hemställan. (fr.
Jag anhåller att med några ord få till besvarande upptaga de annni rkningnr, sorn blifvit framställde emot de af mig uttalade åsigter.
Flere talare hafva påpekat nödvändigheten af att framgå varligt och faran af ett allt för hastigt framrusande i en viss rigtning.
Jag hemställer emedlertid, huruvida man med skäl kan påstå, att vår bränvinslagstiftning gått allt för hastigt framåt.
För 12 år sedan antogs ett nytt system, hvarigenom åsyftades att så småningom göra rörelsen fabriksmessig och borttaga husbehofsbränningen.
Efter allt hvad jag kan finna, hafva R.
St:r sedan dess konseqvent fullföljt samma plan.
Jag medger visserligen, att detta skett i strid med Bonde-St:ts önskan, men å andra sidan vågar jag påstå, att det varit i öfverensstämmelse med den upplysta delen af nationens åsigt.
Nu ropar man högljudt att antagandet af K.
M:ts förslag skulle vara att nedbryta, att kullkasta de landtmannafabriker, lagstiftningen sjelf framkallat, men dessa äro inga bevis, och dessa sednare saknas ännu fullständigt för den satsen att städernas brännerier skulle arbeta under så mycket bättre konjunkturer än de på landet, att dessa sednare måste gå under.
Tvärtom, Frih.
Raab har sjelf medgifvit, att det mångenstädes på landet finnes massor af potatis, som ruttna bort, emedan den ej tål transportkostnaden till staden.
Jag hemställer då, om det icke är mera sannolikt, att dessa massor komma att fortfarande som hittills föras till närmaste bränvinsfabrik på landet, än att de, med gifven förlust för producenten, skulle söka sin väg till de fruktade brännerierna i städerna.
Då härtill kommer bränsle, byggnadsmaterialier och dagsverken, allt betydligt billigare på landet än i städerna, samt slutligen ladugårdens utfodring med dranken, kan jag icke inse att våra landtbrännerier nu löpa någon synnerlig fara.
Troligt är visserligen, att rättigheten att bränna under årets alla 12 månader, icke kommer att i sin fulla utsträckning begagnas af landtmannen, men en fördel måste det väl dock vara, att hvar och en kan bränna huru länge och under hvilken tid af året han finner för sig lämpligast.
Om kreatursexporten till England kommer att fortfara, torde det dessutom icke blifva omöjligt att på landet bränna med fördel, äfven under sommarmånaderna.
Kanske skulle derigenom hos oss kunna åvägabringas enahanda förhållande som i Schleswig och Holstein, der kreatursgödning i stor och lönande skala bedrifves om sommaren på landet i samband med bränvinsbränning.
Att förslaget är nyttigt för städerna medgifver jag gerna, 236 Den 11 Maj men ser deri intet ondt.
Det vill nästan synas, som om man här ansåg det vara landtbrukets undergång, när någon fördel tillskyndas städerna.
För min del betraktar jag landtmannen och stadsbon såsom lika berättigade Svenska medborgare, och gläder mig när fördelar tillskyndas såväl den ena som den andra.
Det hela vinner derpå.
Under sådane förhållanden ogillar jag den afund sjuka, som här gifvit sig luft, och finner fortfarande intet skäl att frångå den åsigt, jag förut uttalat.
Hvad den af Ut,sk:t förordade korta bränningsterminen angår, anser jag förslaget i denna del inkonseqvent.
Utsk:t har försökt att befordra bran vinsbränningens förvandlande till fabriksnäring, men samtidigt tillstyrkt att man skulle få anmäla sig till bränning under en tid af endast 14 dagar.
Jag hemställer emedlertid, huruvida det är tänkbart, att en fabriksnäring skulle med fördel kunna bedrifvas under så kort tid som en half månad.
Ett dylikt stadgande vore en återgång till husbehofsbränningen.
Jag tror det derföre vara skäl att vidblifva det gamla stadgandet, att den minsta tid, för hvilken man får anmäla sig till idkande af bränvinsbränning, är en månad.
Dermed vill jag dock icke motsätta mig årets indelande i 24 bränningsterminer.
Jag får i öfverensstämmelse härmed anhålla, att två terminer måtte bestämmas såsom den minsta tid, hvarunder bränvinsbränning får idkas.
Mångå ledamöter hördes nu ropa på propos.
Hr von Kr Eerner, Anders Robert:
Jag anhåller att endast ett par ögonblick få taga R, o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk.
Man har under debatten om Franska handelstraktaten ordat så mycket om den fara, som för ifrågav:de näring skulle uppkomma genom konkurrens med Franskt drufbränvin, och äfven jag uttalade då de farhågor, jag i sådant hänseende hyste och till en del ännu hyser.
Nu tyckes emedlertid alla andra hafva glömt bort dessa farhågor, nu då det gäller att medgifva frihet åt bränvinsnäringen, på det den må kunna uthärda nämnda konkurrens.
Visserligen har på sednaste tiden priset på druf* bränvin stigit, så att den mest öfverhängande faran är förbi, och till Bränvinskontrollbyrån inkomne uppgifter gifva vid handen, att bränvinsbrännarne i landet åtminstone för tillfället ej hysa någon farhåga för denna konkurrens, enär tillverkningsbeloppet nu är högre än tillförne.
Detta hindrar dock icke, att en ofördelaktig konjunktur kan återkomma, och då är det af vigt, att handteringen är fri.
Deli II Maj.
237 Jag kail icke rätt fatta ordandet derom, att arbetslönerna skulle på landet vara högre än i städerna.
I allmänhet tror jag, att ett alldeles motsatt förhållande eger rum.
En talare liar sagt, att man ej hör störa någon uti de förhållanden, hvaruti han till följd afnäringslagstiftningen blifvit införd.
I mili tanke utgör dock just detta ett skäl, att nu vidtaga den föreslagna förändringen.
Näringsidkaren kan nemligen ej med full säkerhet och trygghet drifva sin handtering, förrän lagstiftningen, i hvad den rörer hans näring, blifvit fullkomligt fri.
Först då kan han med tillförlitlighet uppgöra sina kalkyler.
Af dessa i korthet anförda skäl, yrkar jag bifall till Utsk:ts förslag.
Hvad är det för tal örn frihet J fören, Mina Hrr!
Ar meningen att göra bränvinsbränningen fri?
Är meningen att nedsätta minimum?
Nej, jag är fullt öfvertygad, att när frågan derom förekommer, så framställes icke något yrkande i sådan syftning.
Det är således icke värdt att fortfara med detta tal om frihet, ty vi vilja icke göra näringen fri, på det landet ej må öfversvämmas af bränvin.
Björnstjerna har förklarat, att han ej blifvit öfvertygad af de skäl, som emot hans åsigt blifvit anförde.
Jag får för min del förklara, att Grins argumenter ej heller kunnat rubba uiig uti min öfvertygelse.
Grin har sagt, att vi visserligen beslutat drawback, men att, om en lönande export af bränvin skall kunna komma till stånd, så måste näringen frigöras, på det den må kunna bedrifvas i städerna.
Jag säger deremot, att Hrrine icke vilja frigöra bränvinshandteringen, utan J viljen monopolisera den i städerna; ty endast städer, som hafva en direkt import, kunna bränna om sommaren, men för landsbygden är det en ren omöjlighet att under denna tid idka näringen.
Björnstjernas framställda förslag derom, att minsta tiden för bränvins-brännings idkande skulle bestämmas till två månader, ber jag att få fästa uppmäksamheten derpå, att det för närvide är bränvinsbrännare tillåtet, att, sedan han anmält sig att bränna en eller flera terminer, ytterligare anmäla sig för en half termin.
Grins förslag lätteligen kunna förstås såsom åsyftande att göra en inskränkning häruti, så att man hädanefter ej skulle ega rätt att anmäla sig för en half termin, sedan man förut erhållit rättighet att bränna under tvenne terminer.
Sorn emedlertid denna rättighet, i betraktande af den olika tillgång på rudimaterier, som på olika tider förefinnes, ofta kan vara för br ä n
Vin b r än narén af vigt, skulle jag önska, att, i likhet med hvad hittills egt mm, det jemväl enligt den nya lagen måtte medgifvas, att den, som anmält sig att bränna under två terminer, sedermera eger rätt att ytterligare anmäla sig för en termin eller 14 dagar.
Jag har begärt ordet, hufvudsakligen på det en röst för bifall till Utsk:ts förslag må höjas äfven från den trakt, jag tillhör.
En talare har förklarat sig till jordbrukets förmån yrka, att bränningstiden måtte bestämmas till 6 månader af året.
Jagfår emedlertid erinra derom, att de få af Bonde-St:s ledamöter, hvilka reserverat sig mot förevale förslag, hafva önskat, att näringen skulle få bedrifvas 7 månader af året; det ser således ut, som om det af nämnde talare framställda yrkande ej just vore i landtbrukets intresse.
Hvad i öfrigt sjelfva saken angar, så ber jag att få fästa uppmärksamheten på en omständighet, som ännu icke blifvit af någon talare påpekad.
Enligt min tanke är nemi. näringens frigörande det enda verksamma korrektiv emot det så kallade bränvinsskojet, hvilket på mångå ställen eger rum.
Dessutom är det klart, att derigenom en större fasthet i spanmålspriserna oell penningeförhållanderna skall uppkomma.
Jag afstår från mitt särskildta yrkande och förenar mig uti den anhållan, att bränningstiden måtte bestämmas till 7 månader om året.
Sprengtportens sednaste anmärkning, ber jag att å egna och, sorn jag tror, äfven å Gr.
Björnstjernas vägnar få förklara, att meningen icke är att göra någon inskränkning uti den hittills medgifna rättigheten att anmäla sig att bränna ytterligare 14 dagar, sedan man förut anmält sig för en eller flere månader.
Meningen är endast att stadga, att man icke eger att i en följd anmäla sig för kortare tid än en månad.
Det må vara godt och väl att Gr.
Liljencrants icke har för afsigt att åstadkomma någon inskränkning i det omnämnda hänseendet; men hufvudfrågan är, huruvida paragrafen blifvit så uppställd, att icke missförstånd kan uppstå.
Det är en sådan farhåga jag hyser och derifrån härflöt min nyss framställda anmärkning.
För att icke förorsaka någon meningssplittring i afseende å tiden för rättigheten att bränna, får jag förena mig uti den anhållan, som i sådant hänseende blifvit af Gr.
Sparre framställd.
Jag får anhålla, att de 7 månader, hvilka jag föreslagit såsom den tid hvarunder bränvin får tillverkas, måtte beräknas från den 15 Oktober till den 15 Maj.
För att minska antalet propos:r, vill äfven jag instämma med dem, som yrka att bränningstiden måtte bestämmas till 7 månader.
Hr W olffelt:
Af samma skäl får äfven jag förena mig med dem, som yrka bränningstidens bestämmande till 7 månader.
Liljencrants: 1 enlighet med den åsigt, jag uttalat rörande kortaste tiden, hvarunder bränvinsbränning får idkas, skulle jag önska det tillägg till fö re v: de paragraf, att ingen eger anmäla sig till idkande af bränvinsbränning under kortare tid än två terminer i sender.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag oförändradt; dels af Gr.
Björnstjerna bifall dertill med den förändring, att två terminer i sender skulle vara den kortaste tid, hvarunder brän vinstill verkning finge utöfvas; dels ock af Frih.
Tersmeden, att bränvinstillverkning skulle få utöfvas endast under 7 månader af året, eller under tiden från den 15 Oktober till den 15 Maj; och torde det vara lämpligast, att de af hvarandra oberoende frågorna om den tid hvarunder bränvinstillverkning finge ega rum, samt denna tids indelning i terminer, gjordes till föremål för särskilda propos:r.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, att bränvinstillverkning må vara tillåten under alla tider af året, hvarvid svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på antagande af Frih.
Tersmedens förslag om bränvinstillverkningtidens bestämmande till 7 månader af året, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts ifrågav:de förslag blifvit förnyad samt med många ja, blandade med 340 Don 1 I Maj. nej, besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit, ja öfvervägande.
Sedan votering begärts, uppsattes och justerades följ:de voterings-propos.: »Den som bifaller sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts i Betänk:t N:o 1 gjorda hemställan, att bränvinstillverkning må vara tillåten under alla tider af året, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar B. o. Ad. att sådan tillverkning må ega rum under 7 månader, eller från den 15 Oktober till den i 5 Maj.» Voteringen företogs och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Efter gjord erinran derom, att i fråga om bränvinstillverknings-tidens indelning i terminer samt den kortaste tid, hvarunder tillverkningen finge utöfvas, hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag och dels af Gr.
Björnstjerna bifall till detsamma med den förändring, att två terminer i sender skulle blifva den kortaste tid, hvarunder tillverkning af bränvin finge ega rum; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag och sedermera propos. på bifall till Gr.
Björnstjernas yrkande, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts förslag förnyats samt med blandade ja och nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Votering begärdes, med ani. hvaraf uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 1 gjorda hemställan, att i afseende å bränvinstillverkning året indelas i 24 terminer, hvilka taga sin början den 1 oeh 16 i hvarje månad, och att tillverkaen må af dessa välja, hvilken eller hvilka och huru många han åstundar, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Den 11 Maj. 241 Vinner nej, bifaller K. o.
Ad. denna hemställan med den förändring, att två terminer i sender skola vara den kortaste tid, hvarunder bränvinstillverkning får utöfvas.»
Efter denna voterings utgång hade rösterna utfallit sålunda:
Nej 29.
Betänk:ts vidare föredragning uppskjöts härefter till nästa plenum.
Jag får anhålla, att å fördragningslistan till nästa plenum måtte främst uppföras Stats-Utsk:ts hittills endast en gång bordlagda Mern.
N:o 81, som innehåller åtskilliga förslås: till voterine-spropos:r.
Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå gjord propos., sitt bifall. R. o. Ad. åtskiljdes kl. {Il e. m.
H. V. 16 242 Den 12 Maj f, m.
Lördagen den 12 Maj 1866.
Justerades ett prot.-utdrag för den 11 dennes.
Hr af Geijerstam, Carl Fredrik, ingifvet mern. af följande lydelse:
Jag anhåller, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom suppleant i Bevilln.-Utsk:t.
Till denna anhållan lemnade K., o. Ad., uppå gjord propos., sitt bifall.
Hr Silfverstolpe, David August Leonhard:
Som jag ämnar afresa från staden, lår jag anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig att vara bänkman, äfvensom suppleant i Stats-Utsk:t.
Sedan E. o. Ad. jemväl härtill samtyckt, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att utse en suppleant i Stats-Utsk:t efter Hr Silfverstolpe och en suppleant i Bevilln.- Utsk:t. efter Hr af Geijerstam.
Företogs val af en revisor i stället för Gr. af Ugglas, Carl Ludvig Fredrik, för att å E. o. Ad:ns vägnar deltaga uti innev:de års revision af Stats-, Banko- och Riksgäldsverkens tillstånd, styrelse och förvaltning; och befanns, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd:
Leijonhufvud, Broder Abraham, Kapten vid Kongl. Ingeniörkorpsen, med 34 röster.
Företogs val af ordförande i Kiddarli.-Direktionen och dess suppleant; och befunnos vid valförrättningens slut hafva blifvit utsedde till Den 12 Maj f, m. 243 Ordförande: H.
Exc. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf, f. d. Just.-StatsMinister, President, m. m., med 41 röster.
Suppleant: Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik, Landshöfding, med 40 röster.
Företogs val af ledamöter och suppleanter i Riddarh.- Direktionen, och befunnos hafva blifvit utsedde till Ordinarie ledamöter:
Leijonhufvud, Carl Gustaf, Revisions-sekreterare, med 42 röster.
Bennet, Carl Stefan, Kammarherre, med 43 röster.
Cederström, Claes Rudolf, Kammarherre, med 42 röster.
Hr Leijonancker, F, W. E. C., Ofverste-Löjtnant, med 43 röster.
Hr Tornerhjelm, Johan Abraham, Ofverste-Löjtnant, med 43 röster.
Hr von Prinzencreutz, Bernhard Wilhelm, Expeditionssekreterare, med 43 röster.
Frih. Beck-Friis, Joachim Tawast, Major, med 42 röster.
Hr af Wirsén, Thure, Ofverste, med 39 röster.
Leuhusen, Frans Oscar, Konstit.
Revisions-Sekreterare, med 39 röster; sedan genom lottning mellan dem, som erhållit 39 röster, blifvit bestämd den ordning, i hvilken de skulle såsom suppleanter ingå.
Företogs val af 14 ledamöter och 6 supplennter i förstärkt Konst.-Utsk.; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Ledamöter: N:o 66.
Gr. Sparre, Eric, med 60 röster.
» 117. » von Stedingk, Ludvig, med 37 röster.
» 142. » von Saltza, Filip, med 37 röster.
Frih. Wrede, Fabian Casimir, med 57 röster. » 210.
» Ehrencrona, fullm.
Hr Björnstjerna, Jo han Magnus, med 37 röster. » 236. » Stjerneld, N. A., med 60 röster.
» 245. » Lagerfelt, I. C. A., med 37 röster.
Den 12 Maj f. m. N:o 360.
Frih. Trolle, fullm.
Bennet, C. S., med 37 röster. » 399. » von Beskow, fullm. Gr. von Rosen, G., med 37 röster.
Hr Ribbing, G., med 37 röster.
» 258. » Svenske, fullm.
Frih. Cederström, R., med 37 röster. » 601. » Uttermarck, lullm.
Alströmer, J. O., med 57 röster.
» 645. » Möllersvärd, C. Ii., med 37 röster.
» 2325. » Fåhraeus, E., med 60 röster.
N:o 1255.
Hr von Schantz, M., med 36 röster.
» 1708. » von Walden, fullm.
Hr Blomstedt, C., med 36 röster. » 775. » Mannerfelt, fullm.
Palmstjerna, Hj., med 36 röster. » 331. » Frih. Adlercreutz, C. G., med 36 röster.
» 2145.
A. Hr af Nordin, G., med 36 röster.
» 1513.
Hr Frisenheim, fullm.
Hr Tornerhjelm, J. C. A., med 35 röster; sedan lottning blifvit anställd mellan de ledamöter, som erhållit 36 röster, till bestämmande af deras ordning såsom suppleanter.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomna Utlåt., Mem:r och Betänk:n, nemi. från Bevill ning s-Utskottet: N:o 10, i ani. af dels gjorda anmärkningar mot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk:t N:o 4, ang:de stämpelpappersafgiften; N:o 11, i ani. af erhållen återremiss af Bevilln.-Utsk:ts Betänk.
N:o 7, i fråga om den för de Kongl, personerne och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet m. m.; N:o 12, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut ang:de tullbevillningen; Lag-Utskottet: N:o 49, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 18, öfver R.
St:rs Just.-Ombudsmans motion i afseende på kärande parts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofs-beslut; N:o 50, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 24, öfver väckta motioner om förändrade stadganden Den 12 Maj f. m. 245 i afseende på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterna och Högsta domstolen; Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet:
N:o 9, i ani. af väckta motioner om förändring af gällande stadganden ang:de skyldighet för prest att från predikstolen uppläsa allmänna författningar och kungörelser m. m.; N:o 10, i ani. af väckta motioner ang:de ändringar i gällande föreskrifter rörande hemmansklyfning; samt N:o 11, i ani. af väckt motion om ändring af 28:de kap. l:sta §:n Byggninga-balken, i fråga om afståndet mellan gästgifvaregärdar.