Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har nemi. i historiken om anledningen till detta besynnerliga memorial, som jag visat vara grundlagsvidrigt och tvertemol go §:n Reg.F:u, anfört ödet med den anmärkt).anledn. , hvarom Utsk. aflemnat anmärkn. memorial, och sorn genom R. o. Ad:s och PresteSt:s beslut förfallit.
Han har derifrån gått till frågan om behöfligheten af Statsrådets compietterande samt Const.Utsk:s åsigter och tillgörande för vinnande af detta ändamål, genom det nu afgifna memorialet.
Denna sednare åtgärd, Utsk:s öfverenskommelse att inkomma med ett memorial till vinnande af Statsrådets compietterande, afser visserligen ett ganska godt ändamål, om det vore i grundlagsenlig väg tillkommet, om åtgärden kunde i grundlagsenlig ordning leda tili vinnande af ändamålet.
Ja, Gud bevars! men Const.- Utsk. hade icke bort vara okunnigt om 56 §:n Riksd.Ordn., som hade bort gifva så väl Utsk:s ordförande sorn samtliga öfriga ledamöterna unde) rättelse, huru frågor derom kunde väckas, nemi. i RiksSt:n i anledn. af under riksdagen inträffande händelser, och Ulsk:s ordför. hade icke bort tillstädja alt hos RiksSt:n i annan väg väcktes en sådan fråga om tillsättande af embetsman i Konungens Gonselj mer än om tillsättande af embetsmän i hvilken annan embetsman na-corps som helst.
Sådana frågors väckande kan icke äga rum, så länge go §:n Reg F.’n är oförändrad, och delta betänk. kan således icke vara med grundlagen öfverensstämmande, Den värde ledamoten liar tillåtit sig att under denna discussion inom Ståndet ingå uti utlåt, öfver tillämpningen af 1812 ärs författning emot personer, som blifvit dömde af domaremakten i Sverige.
Jag ämnar icke följa honom på denna bana, jemväl i strid med go §:n Reg.Fln, som föreskrifver ali Regerius och domaremakternas beslut icke få blifva föremål för öfverläggning i RiksSt:n, och han yttrade, alt i8)5 års Const.Utsk. hade förbisett 1812 års förordning.
Det har 1815 års Const.Utsk. icke gjort, men samma Const.Utsk. visste, att den var tillkommen på R.
St:s begäran, eiler egentligare uttryckt, i anledn. af R.
St:s begäran all K.
M. skulle vidtaga alla de åtgärder, som Han Den 18 November f. m. fann nödiga för att afklippa all communication med f. d. K. familjen.
Den värde ordföranden i Const.UtsTs. bar, i fråga om 90 §:ns tillkomst och betydelse, velat härleda densamma från de missbruk, som under frihetstiden ägde rum, då R.
St. upptogo skriftliga besvär af embets-och tjenstemän öfver prejudice samt afsatle den ene för alt tillsätta en annan, som de ansågo vara förbigången, go §:n ]iar visserligen haft till föremål att förekomma jemväl detta missbruk, men den har gått litet längre eller så långt, som icke någon lagstiftning i Sverige före 1809 någonsin gjort, nemi. att förbjuda It.
St. att i sina plena väcka några frågor ens om Regeringens eller domaremakternes beslut, om embetsmäns till- och afsätttande eller något som rörer administrationen, annat än i den ordning, som grundlagen bokstafligen utstakar; och när ingenstädes i vår grundlag något stadgande blifvit gjordt, som til istad jer Const.Ulsk. att inkomma med ett memor., deri R.
St. tillstyrkas att framställa en önskan derom , att Konungen måtte tillsätta den ene eller andre embetsmannen, så finnes Gonst.Utsk. hafva gått längre än grundlagen medgifver.
I3tsk:s argumentation hvilan på den grund, att K.
M. icke vöre i tillfälle att yttra sig öfver grundlagsfrågor, som äro beroende på dess sanction.
Det är ett missförstånd, såsom redan en värd ledamot framställt, om grundlagens tillämpning.
Ingenstädes finnes i grundlagen stadgadt något hinder för regeringsåtgärders vidtagande, derföre att en Statsråds-ledamot vore sjuk eller af laga jäf hindrad att deltaga i en öfverläggning.
Det behöfves icke mycket för en sådan jäfuktighet, i händelse t. ex. en ledamot af Högsta Domstolen blefve utnämnd till Just.Statsminister.
JNå väl! skulle icke Konungen i alla fall kunna besluta i mål, der en sådan Just.minister vore jäfvig.
Hvad vill sådana argumentationer från ett Gonst.Utsk. säga, äfvensom den anförda omständigheten att inga reservationer varit Utsk:s betänk, föl jaktäga ?
Tilläfventyrs var Const.- Ulsk. vid detta tillfälle lika incomplett som Statsrådet nu är.
Utsk:s betänk, kati icke uppfattas annorlunda, än såsom uttrycket af deras öfvertygelse, hvilka beslutat betänk.; det är icke underskrifvet af alla ledamöterna, och vi kunna således icke bedömma huru många vid beslutets fattande varit närvarande.
Det är ett factum, att lill Öfverläggning i fråga om grundlagsförändringar skall Konungen kalla alla de ledamöter, som tillhöra Statsrådet, för att sedermera gifva R.
St. sitt beslut på Rikssalen tillkänna; men deraf följer icke, att beslut af K.
M. ej kan fattas, ulan att det antal Siatsråds-ledamöler, som i grundlagen nämnes, dervid varit närvarande.
Detta i afseende på sjelfva ändamålet, hvaraf synes alt TJtsk. jemväl misstagit sig i fråga 0111 behofvet af Utsk:s förslag, äfven 0111 det vore i laglig form framstiildt; men då det nu dessutom förekommer i en fullkomligt grundlagsvidrig form, så företer sig saken helt Den 18 November f. m. annorlunda, och är betänk. icke förtjent af annat afseende än att läggas till handlingarna.
Då detta ämne redan en gång förut varit föremål för H.
Ståndets öfverläggning, så önskade jag det vi finge helt enkelt lägga denna framställning till handlingarna.
Men då man ingått i en öfverläggning och en ledamot af Const.Utsk. tagit betänk, i försvar; så anser jag mig föranlåten att söka vederlägga vissa af hans anmärkntr i samma ordning som de blifvit gjorda, hvadan, om det icke är den rätta, sådant benäget torde ursägtas mig.
Han har sagt, att Const.Utsk. väckt frågan å nyo.
Detta ''ånyo” påkallar uppmärksamhet på ett annat fel af Const.Utsk., hvilket ingen talare förut anmärkt, det nemi. att taga upp en förfallen fråga.
Af Const.Utsk:s betänk.
N:o 33, hvarom Utsk. i anledn. af återremiss svarat i memorialet N:o 5i, synes det, att inom trenne Stånd blifvit väckt af Hr Munck af Rosenschöld, Hr Morsing och Sven Heurlin just denna fråga i annnirkningsväg, och att Utsk. funnit sig böra anmäla saken enligt 107 §:n Reg.Fm 2:ne
Stånd ogillade anmärkningen, hvadan Const.Utsk. i betänk.
N:o 5i inkommit med notificalionsbref om sakens oflidande.
Men hvarföre gjorde icke Utsk. denna notification i betänk.
N:o 5o, och nu förevar, framställning i betänk.
N:o 5i, i stället för att göra tvertom?
Jag kan dertill, att man först upptager samma fråga ånyo, och sedan omtalar att hon är förbi, icke inse någon annan anledn. än att man velat undvika den sjelfmotsägelsen att söka uppväcka de döda.
Likväl har Utsk. så förfarit.
Att göra sig till suppleant för någon afliden, om det varit Utskts mening, beliöfvcs icke här, ty här lefva ännu tvänne af motionärerne, och en af dem vet jag icke gerna gifver efter i hvad han en gång yrkal.
Utsk. hade ingen räll att ånyo upptaga frågan, emedan det icke har, på sätt nyss är nämndt, någon motionsrätt i önskningsmål. 29 §:n Riksd.Ordn. visar ganska tydligt, att Const.Utsk. har motionsrätt i fråga om grundlagsförändringar, men ingalunda i önskningsfrågor.
Dessa tillhöra Ekon.Utskottet.
Derföre all delta är förnämst har det icke någon rättighet att göra sig till suppleant för något annat Utsk., elier att inträda på dess område.
Talaren har sagt, att Const.Utsk. kunde tillvitas att hafva under R.
St:s sammanvaro lernnat en grundlags Öfverflödande opåtaldt.
Const.Utsk. har rättighet att granska det förflutna, men Const.Utsk. är ingen uppsyningsman öfver det närvarande, ingen advocatfiscal, som finner för godt att på grund af för dagen inträffande händelser göra åtal eller anmärkn:r.
Talaren har trott att vålnaderna af Bergelin och Höökenberg skulle i framtiden påminna Ständerna och Svenska folket om den godtycklighet, som ägt rum i anledn. af 1812 års föl fattning.
Då Const.Utsk. vid denna riksdag is6
Den 18 November f. m. sjelft handlat så, alt åtskillige talare med fog yrkat att llr Frih. o. Landtm, ej måtte gifva propos. på Const.Utskts förslag, emedan det vore grundlagsvidrigt; så öfverlemna!' jag till eder, mine herrar! att bedomina hvilka vålnader af godtycke, som för framtiden skola qvarstå från iB4o års Const.Utsk., och om de icke blifva så stora och så många, att de bortskymma både Bergelin och Höökenberg.
Talaren har sagt, att Utskts ledamöter uro jemlike de Stånds ledamöter, hvilka icke höra till Utskottet.
Detta erkänner jag, men ingalunda att nisk.ledamöter äro berättigade att på något sätt beherrska Stånden.
Vi hafva också vår röst och vår rätt alt pröfva hvad Utsk:n framställa, samt äro ingalunda skyldige att anse för lagligt eller riktigt, ehvad de än må för oss framlägga.
Talaren har icke förstått, säger han, hvarföre någon kunde vägra att blifva Utrikes Statsminister.
Jag tror mig åtminstone kunna förstå, att den som skall mottaga ett departement, utan att hafva medel alt vederbörligen aflöna sina underlydande, har ett ganska godt skäl att icke taga sig vatten öfver hufvudet.
Folkviljan har talaren förklarat sig för uti ett constitutionelt samhällsskick, och folkviljan, säger han, måste fä rätt.
Det är val att vi fått veta hvad ett constitutionelt sysleme betyder.
Om det är att folkviljans organer skola regera och att 11.
St. skola tillsätta Konungens rådgifvare, så lärer det vara detsamma som mångvälde eller hvad jag tagit mig friheten, att, med afseende å närvar, omständigheter, kalla en alléh andastyrelse.
Att den icke är älskad af nationen, det tror jag mig kunna säga med lika säkerhet, som mine motståndare sagt motsatsen; åtminstone tror jag mig kunna säga det om vårt Stånd, såsom jag hoppas att voteringen skall visa, om vi komma dertill..
För Riddarhusets egen ställning har talaren yrkat att vi måtte bifalla betänkandet.
Just för denna ställning och för Riddarhusets egen skull, jemte fäderneslandets, hoppas och önskar jag att Ståndet måtte afsla betänkandet.
Talaren har trott, att ingen farsot öfvergått Statsrådet.
Det tror jag ock, eftersom jag har den lyckan alt lefva ännu; men alt dea omlalta regeringssjukan öfvergått många andra, och att den försvårat möjligheten att fa Statsrådet fullständigt, det tror jag också vara öppet för en hvar.
Jag hoppas och anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, icke måtte gifva oss någon annan propos., än antingen på afslag å Utskts betänk, eller dess läggande till handlingarna; ty jag tior Hr Landtm, vara enligt grundlagen oberättigad att gifva propos. till bifall å Const.Utskts förslag.
Till en början får jag fästa uppmärksamhet på ett uttryck af Gr.
Anckarsvärd, att den nu föreslagna Sländernes skrifvelse vore en lindrig åtgärd.
Const.Utskts ordför. anser således 11.
St:s förebrående skrif - Den 18 November f. m* 127 veise till sin Konung vara en obetydlig, en lindrig åtgärd.
Denna opinion, om den vore gällande bos R.
St. i allmänhet, skulle möjligen kunna lemna nyckeln sill gåtan af Regeringens mindre uppmärksamhet vid åtskilliga R.
St:s skrifvelser; men jag skulle icke tro, att många med Hr Grefven häruti instämma.
I min tanke är en sådan åtgärd en bland de allvarsammaste, som af R.
St. kunna vidtagas, synnerligen då de i en högvigtig regeringsfråga nalkas sin Konung.
Dernäst, hvad angår sjelfva uppmaningen till mig att säga huru jag förstår den omnämnda §:n, att
Statsrådets ledamöter skola bestå af ett visst antal, får jag lemna det svar, att denna §, efter min öfvertygelse, och jag förmodar efter de flestes, som läst densamma, är helt och hållet ämnad för successiva afgången bland Statsrådets ledamöter och för vanliga händelser, men visst icke afser en sådan utomordentlig ställning, hvaruti vi vid denna riksdag för första gången kommit, sedan år 180g, derigenom att tvänne starka politiska meningsnuancer uppstått, hvilka stå rustade såsom kämpar, för Konungens eller för Ständernes makt, med önskan att bihehålla hvar och en sitt område, och måhända hos den ena sidan äfven att inkräkta på den andras.
Jag vill likväl derom ingen förmodan yttra, men möjligheten har fallit mig före.
För öfrigt, hvad angår den lättheten som talaren tror vara för completterandet af en helt och hållet ombytt, eller åtminstone till det mesta ombytt rådgifvarepersonal, så hafva vi dagligen för ögonen de Europeiska länder, der det prisade constitutionella lifvet är fullkomligen ulbildadt, och man skulle till och med kunna säga öfverbildadt med deras exempel på den oändliga svårigheten och stundom omöjligheten att i hast kunna tillsätta och åstadkomma ministerer.
Jag skulle visst icke önska att vi hit såsom en importerad modevara införde det Fransyska mönstret, att ministerstyrelserna räknas från dalum eller högst från månader.
Hvarken Spanien eller Frankrike lemna för oss afundsvärda exempel att derutinnan följa.
Hvad talarens önskan att befordra det constitutionella samhällsskicket till en sanning, angår, så är delta visserligen också min önskan, nemi. vårt eget con;titutionella skick, icke det Fransyska eller Spanska.
Jag önskar och hoppas med visshet fjerde och sextonde §§:na af vår Reg.F. genom det beslut
Ståndet nu går att fatta bragta till en fullkomlig sanning, och det förmodar jag att talaran äfven billigar.
I följd af allt detta tager jag mig friheten att förnya min anhållan hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. på ett ogillande afslag å Coust.Utskts betänkande.
Till det mesta förekommen af flera värda talare, hvaribland isynnerhet Hr von Hartmansdorff, skall jag icke länge uppehålla R. o. Ad. med ett ärende, som likväl är af all den vigt, som man å båda iaS Dan 18 November f. m. sidor både påslått och medgifvit.
Jag liar dervid först velat fästa mig vid formen.
Utsk. har, elter min åsigt, ostridigt öfverskrida sin motionsrätt.
Om Utsk. det icke hade gjort, så vore i och med detsamma, som detta betänk, kunde handläggas till bifall, äfven en ny bana öppnad, på hvilken R.
St. ägde ett nytt, förut icke gifvet sätt att imponera på sin Konung och Rikets styrelse i ögonblicket af dess verksamhet.
Sådan är icke grundlagens mening i de uttryck, som constituera Coust.Utskts rätt och åligganden, och ej heller är det förenligt med det ganska tydliga innehållet af go §:n Reg.Ftn.
Man har velat utöfva ett inflytande på detta
Stånd samt dess beslut och tänkesätt i detta ämne, icke blott från grundlagens sida, utan ock frän den s. k. folkviljans.
Denna skall nemi. hafva förklarat sig, den måste fram, säger man. och segern är viss.
All folkvilja är en makt, men denna makt är oftast blind.
Jag dyrkar icke majoritets-makter.
Jag föraktar dem icke, men jag är också öfvertygad, att inom ett
Stånd, som är färdigt alt uppoffra sitt lif för sitt fädernesland, skall ingen rädsla finnas, som bringar delta Stånd utur sin fattning, och denna fattning är att följa lagen.
Jag tillstyrker, i likhet med hvad flere talare redan yrkat, att Hr Landtm, icke måtte göra annan propos. än till afslag, eller att lägga Utsk:s memor. till handlingarna.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jagar väsendtligen förekommen af Frih. Cederström, ang:de det argument, som jag upptagit bland mina annotationer, men kom vid anförandet alt öfverse, nemi. att den aldra bokslafligaste tolkningen af grundlagen innebär, alt med Statsrådet in pleno, hvilket uttryck grundlagen begagnar såsom synonymt med hela S:atsrådet, bör förstås det lörhandenvarande och icke det af oöfvervinnerliga förfall hindrade Statsrådet.
Mitt. argument var alldeles detsamma, som Frih. Cederströms.
Vi skola t. ex. besluta in pleno, och vi äro här in pleno, men äro vi fulltalige?
Utsktn skola äfven besluta in plenis.
Nå väl, äro de fulltaliga då de besluta?
Likaså litet som jag kan äga rättighet att fråga, om det är visst att Const.Utsk.s ledamöter, då de beslöto förevar, hemställan, voro fulltalige, lika så säkert är det, att om de den dagen de derom fatLade beslut icke voro fulltalige, måste deras beslut ändå äga samma verkan.
Hr von Hartmansdorffs argu mentation gäller naturligtvis allt hvad den kan gälla, och att det är mycket inom detta Hus, vet både jag och andra alltför val.
Men Hr von Hartmansdorff, i likhet med andra talare, har här väsendtligast utgått derifrån, att det icke vore Const.Utsk:s rättighet alt väcka en så beskaffad fråga som den förevarande.
I detta hänseende beklagar jag, att Den 18 November f. m. 129 att jag hvarken genom Hr von HartmansdorfFs bevisning eller genom någon af de öfrige talare, sorn uttryckt sig under samma åsigt, kunnat vinna någon rubbning i min öfvertygelse i detta fall; hvadan det säkerligen vid detta såsom vid alla andra tillfallen blir Husets majoritet, som kommer att skilja tvisten genom godkännande elier underkännande af Utsk:s betänkande.
Hr von Hartmansdorff har här klandrat Utsk:s åtgärd att inkomma med ett betänk , sedan ett betänk, i anmärkningsväg, åsyftande samma fråga, var förfallet.
Jag tager mig friheten att, i anledn. deraf, begära uppmärksamhet på den stora olikheten emellan en anmärkn.- anledn. efter 107 §:n, i jemförelse med ett förslag till R.
, att i underd. begära en completlering af Statsrådet, som man snart sngdt kan säga är i hvar mans mun såsom en önskan att det bort ske och alt det måste ske.
Jag kan icke heller frångå hvad jag halt aran yttra, att det för Const.Utskrs handläggning af förslag till ändringar i grundlagen är af ett stort, ett oeftergifligt behof att få erfara Konungens sanclion på de hvilande grundlagsfrågorna, hvilken kommer att bestämma, hurudana de förslag böra blifva, som Utsk. framdeles bör framställa till R.
Hvad den mot mig använda go §:n beträffar, så är jag glad, att detta ljud numera icke låter säborn för 17 år sedan vid i8a3 års riksdag.
Vid den riksdagen fästade man någon uppmärksamhet vid de tonerna, men nu för tiden har man hunnit så långt, alt man lemnar åt denna § hvad densamma med rätta tillkommer och ingalunda något mera.
Jag kan icke för någon del erkänna, att jag öfverlrädt denna §, derigenom att jag nämnt tvänne offer för 1812 års författning.
Jag medger, att det för lagskipningens historia var högst besvärande, att jag här återupprepat ljud, som måste vara högst obehagliga, särdeles för dem, hvilka kunna anse sig såsom någon anledn. dertill att de behöft eller kunnat återkallas, men i go §:n finnes ingenting soni förbjuder alt nämna namn, helst jag har iakttagit den försigtighet, som jag trodde från Frih.
Cederströms sida skulle bespara mig någon ytterligare sporrning af hans hobby horse, nemi. den förenämnda go §:n, ty jag har alldeles icke vidrört något domaremaktens beslut.
Jag har icke ens talat om någons beslut.
Sedan nu ånyo mot mig blifvit anfördt, att Const.- Ulskts betänk, skulle åsyfta en inblandning i tillsättande af Konungens Statsråd, tager jag mig friheten att åter upprepa hvad jag förut anfört, att jag ingalunda betviflar, att den opartiske domaren öfver Const.Utskts betänk, genant skall inse grundlösheten af Frih.
Cederströms anmärkn. i detta hänseende, ty Const.Utsk. har icke påpekat någon personlighet, och således icke velat inblanda sig i tillsättningen på något sätt.
Här har blifvit ytlradt, jag tror äfven af 17 H. 17 i3o Den 18 November f. m.
Hr von Hartmansdorff, — men om jag misstager mig, sä ber jag redan på förband om ursägt, — att den öfverhandtagande regeringssjuka!] utgjorde en anleda, till svårigheten att complettera Statsrådet.
Det förefaller mig som icke så fullständig conseqvens skulle ligga i ett så beskalfadt uttryck; ty om regeringssjukan är så allmän, som man här förutsatt, så synes det mig, som skulle sökande förelinnas i tillräckligt antal, emedan man skulle kunna förutsätta det sjukan alt komma till regeringsmakten skulle i första rummet framställa åtminstone antalet af erforderliga candidater.
Jag kan icke föreställa mig på livad grund man här kan yrka att Const.TJlsk:s betänk, icke skulle af Hr Frih. o. Landtm, kunna framställas lill Ståndets bifall.
I sådant fall synes mig, att det aldrig kunnat framställas ens till öfverläggning, och det vore ett alldeles nytt aggregat till vår grundlagstolkning i delta afseende, om det kunde göras möjligt alt undertrycka ett Utsk:s betänkande i sjelfva födseln.
Här bar af en annan värd ledamot blifvit ifrågasatt, huruvida den utvägen, att genom en und. anhållan hos K. M. söka bereda Statsrådets completlerande, vore en lindrig åtgärd.
Jag kan icke föreställa mig annat, än att den är lika lindrig som den är lämplig.
Jag kan icke förstå konungamaktens förnärmande genom en framställning af den andra statsmakten.
Jag kan icke begripa annat, än att det är det öppna, ärliga handlingssättet statsrnakterne emellan, som är det enda lämpliga sättet att behandla constitutionella frågor, och återföra förtroendet, om det någon gång skulle saknas.
Det är på denna grund jag anser denna åtgärd , icke allenast lindrig, utan också lämplig, och jag fortfar att tro, att den är af behofvet påkallad, äfvensom att Const.Utsk., såvida det velat uppfylla sin pligt, aldrig hade kunnat underlåta alt göra denna framställning.
Här har af samma värda talare blifvit yttradt, att han önskade det vårt constitutionella systeme blefve en sanning, efter som han uppfattar systemet, och han har i sådant afseende sagt, att lian hoppades alt 4 ocb 16 §§:na Reg.Ftn måtte blifva en sanning.
Jag bekänner, att han i detta afseende i sitt tvifvel om behörigheten af nuvar. förhållande gått mycket längre un jag vågat göra, ty jag har aldrig tviflat på sanningen af 4 och 16 §§:nas innehåll.
Jag tvertom tror, att dessa §§ icke behöfva några bevis på att de innebära en sanning, och det vore alltför beklagligt, örn förhållandet vore sådant, alt man, som den värde talaren nyss antydt, ej kunde vara säker derom, utan blott hoppas alt de må blifva en sanning.
Samme talare har yttrat, att detta Const.Utskis mern. skulle innefatta en ny utväg att imponera på konungamakten.
Jag måtte icke hafva förstått hans uttryck.
Jag han icke begripa, att en framställning från Ii. St., en begäran af Pr. St., iogifven till K.
M. om grundlagens iakttagande, skulle in - Den 18
No v em ter f. m. i31 heba ra en imposition eller uttrycka ett begär alt vilja inmänga sig i regeringsärenden.
Jag kan försäkra, att afsigten inom Coust.Ulsk. ingalunda har varit sådan.
Jag tror tvertom, alt man på en annan sida kunde föreställa sig möjligheten, — jag ber herrarne hafva godheten observera, alt jag säger möjligheten, — att Konungen varit i saknad af råd i detta hänseende, alt Konungen icke hade erfarit hvad sorn föregår hvarken inom
Representationen eller inom folket i detta hänseende; och då tager jag mig friheten hemställa, huruvida icke II.
Sits pligt är att framställa i lind., men oförtäckt, hvad som ålegat Konungens rådgifvare att framföra, nemi. så beskaffade önskningar, hvarigenom missförhållanden emellan styrelsemakten och lagstiftandemakten kunna höfvas, ifall sådana finnas.
Den värde talaren får således förlåta mig, att jag ingalunda genom hans bevisning kunnat komma till öfvertygelsen att Const.Ulsk. i detta hänseende öfverskrida sin i grundlagen bestämda rättighet.
Jag vill icke längre upptaga Pi. o.
Adis tid utan återupprepar endast den vördsamma anhållan, jag förut hos Hr Landtm, framställt, om propos. till bifall å Utskls betänkande.
Jag hade icke ämnat begära ordet i denna fråga , men då jag hört en värd talare, om jag icke missminner mig, Frih. Boye, hemställa hvad man tror att en efterverld skulle säga, om det underställdes dess dom, att Sveriges R.
St. ingått till sin Konung med en sådan und. anhållan som den nu af Const.Ulsk. föreslagna, så hemställer jag, hvad man tror att en efterverld skulle dömma, ifall det öfverginge till densamma, alt Sveriges R.
St. stiftat och dess Konung sanctionerat en grundlag, hvilken de hvarken haft vilja eiler förmåga att Ilalia i helgd.
Denna efterverld kan åtminstone icke ursägta dessa statsmakter dermed , att de måtte hafva glömt de lagar, som de sjelfve stiftat; ty tiden har ännu icke gått så långt ikring.
— Hr von Hartmansdorff besannade Gr.
Anckarsvärds uppgift, ’’att ingen digerdöd öfvergått det gamla Statsrådet, ” med det ovedersägliga bevis, att han sjelf ännu är lefvande.
Den mer eller mindre egenskapen af farsot, hvilken den casus, som öfvergått det gamla Statsrådet, kan hafva haft, anser jag mig icke kunna bedomina; men att det varit sjukt det är allmänt kändt.
Jag hoppas emedlertid nu, sedan på Const.Utskis ordination Just.ombudsmannen skrifvit recepterna för det, att det blifver bättre med det, så att dess vålnader hvarken komma att spöka i rådkammaren eller någon annorstädes.