Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det låter ock derföre, efter korniterades åsigt, icke göra sig, att med fix skatt å jordegendom åstadkomma dess ständigt fortfarande jemlika förhållande till hvarje skattdragandes inkomster, sorn likväl utgör rätta grunden för all beskattning.
Komiterade tro derföre det vara mindre lämpligt och ändamålsenligt, att för sökandet af en jemlikhet, som, under dessa omständigheter och med sjelfva beskattningssättets bibehållande, knappast för tillfället kan åstadkommas, men ännu mindre ega bestånd för framtiden, företaga åtgärder, som väsendtligen ingripa i hvarje jordegares eganderätts förhållanden, samt i öfrigt skulle blifva med högst betydliga svårigheter och olägenheter, äfvensom icke ringa kostnader förenade.”
Uti den vid förra riksdagen aflemnade nådiga propos. om förenkling i beskattningsväsendet förklarade K. M.
Sig i nåder gilla denna åsigt och sedan den blifvit understödd af StatsUtsk. blef den jemväl af samtlige Stånden, så vidt jag erinrar mig, gillad.
Om emedlertid, oaktadt detta förhållande, R.
St. vilja å nyo uptaga denna fråga, bör den åtminstone, enl. hvad jag nyss yttrat, icke afgöras innan man kunnat komma till rätta med förändringen af vår jordbeskattning, och jag tror, att, örn dessa begge frågor samman - Den 4 Januari. 27 blandas, så skall sannolikt ingendera af dera under en lång följd af år kunna bringas lill ett lyckligt slut.
Serskildt anser jag mig böra fästa upmärsamheten på några omständigheter i afseende på det af motionären föreslagna sältet för förändringens tillvägabringande.
Motionären har föreslagit, att, för bestämmande af jordens värde, man skulle rätta sig efter de 10 sista årens taxeringsvärde.
Det är icke någon obekant, att taxeringsvärdena på den Svenska jorden äro i hög grad olika i förhållande till verkliga värdet.
Det inträffar ofta att vissa egendomar äro taxerade till sitt fulla värde, måhända mången gång derutöfver; under det andra egendomar äro taxerade långt derunder och kanske icke till en fjerdedel af sitt verkliga värde, och denna olikhet, förekommande för serskildta egendomar inom samma provins, blir ännu mera märkbar, vid jemförelse emellan olika provinser.
Om man skulle lägga dessa otillförlitliga värderingar till grund för en skattejemkning, så hemställer jag, huru man skulle kunna på sådant sätt vinna den jemlikhet i fördelningen af de dervid ifrågakommande skatterna, som just vore operationens ändamål.
Det är föreslaget alt de, som lill följd af förändringen skulle erhålla lindrigare grundskatt, skulle för denna förmån utgifva en kapital-ersättning.
Uti komilerades af mig upläste betänk, är, bland annat, redan anmärkt, huru föga anledn. man har att antaga, alt de skattdragande skulle finna sig belåtna med en nedsättning i grundskatterne, förvärfvad pä det sätt, att de måste ikläda sig en kapitalskuld, bärande samma ränta, som den minskade skatten och sedermera, jemte denna ränta på kapitalet, nödgas att för amorteringen erlägga en serskild tillökning i räntan och således under hela amorteringstiden belastas med högre årlig afgift än för närvar.
Men jag vill äfven fästa upmärksamheten på hvilka svårigheter utbekommandet af dessa kapital-ersättningar skulle mola för Staten.
Det är nemi. tydligt, att desamma endast kunde och skulle lemnäs genom inteckning i den egendom, hvars skattebördor skulle förminskas, men denna inteckning kunde icke utan andras förnärmande, verkställas annorlunda, än efter de inteckningar som förut funnos i en sådan egendom.
Det är emedlertid hvar och en bekant, att ganska många egendomar äro öfverintecknade eller intecknade till så högt belopp att den inteckningssäkerhet, som sålunda komme att tillfalla Staten, måhända icke skulle medföra någon säkerhet, och Staten kunde sålunda komma att äfventyra ganska mycket.
Flera anmärkmr skulle kunna göras, men jag vill icke dermed nu uptaga tiden, emedan det blir tillfälle att återkomma till frågan, i händelse motionen skulle föranleda någon åtgärd.
Jag anhåller således endpst att de anmärkmr, jag nu framställt, måtte få åtfölja motionen till det Ulsk. dit den kan varda remitterad.
I motsats lill den föreg:de talaren har jag begärt ordet för att hembära min tacksamhet till motionären för den framställning, han gjort.
Jordens olika beskattning utgör, som vi alla veta, en af dagens lifsfrågor ej alle - 28 Den 4 Januari. nast hos oss, utan äfven i alla Kontinentens fria Stater.
Visserligen säger man ä ena sidan att ingen orättvisa ligger i denna olika beskattning, dä jordens värde naturligtvis står i ett proportionerad! förhållande till de bördor den drager, så att t. ex. den grundskatt jag erlägger för ett skattehemman, endast utgör räntan ä det kapital, hvarmed inköpspriset af detta hemman understiger det af ett frälse.
Lägger man nu härtill, att frälse-jorden hos oss icke mera uteslutande tillhör en enda privilegierad klass, uphör äfven sista skymten af väld.
Allt detta är sant, men, Mine Hrr, i sjelfva saken ligger ett sken af orättvisa, som måhända icke håller streck vid närmare pröfning, men hvaraf folkupviglare i alla tider skickligt vetat begagna sig och som utgjort ett af de kraftigaste vapen, hvarmed de anfallit den bestående ordningen.
Jag vågar således tro, det vara af högsta vigt, att begagna det lyckliga lugn, vi njuta, för att undanrödja detta stora trätofrö, synnerligast då det sker på ett sätt som, utan att i ringaste måtto förnärma någons rätt, anskaffar ett betydligt rörelsekapital åt de större jordegarne och inom en gifven tid bereder en högst behöflig lindring i de tunga bördor, som trycka större delen af Svenska jorden.
Jag tror att i politiken, liksom i det dagliga lifvet, gäller den gyldene regeln: upskjut ej till morgondagen hvad som i dag kan verkställas.
Vi veta ju ej hvad morgondagen bär i sitt sköte och skulle, mot förmodan, rörelsepartiet, äfven hos oss, om än blott för ett ögonblick, erhålla öfvervigten, är jag förvissad om, att dess första handling blefve all jords lika beskattning.
Huru det då komme att gå med ersättningen till de förlorande eller de hvilka skulle komma att betala mer än hvad de nu göra, lemnar jag derhän.
Historien har derom åtskilligt att förtälja.
Vi veta huru vid 1789 års revolution i Frankrike tillgick.
Ersättningen der utbetaltes af guillotinen.
I Österrike, Sardinien, Preussen och nu sednast i Danmark, har man väl icke gått lika blodigt tillväga, men öfverallt hafva dock de privilegierade jordegarne måst göra stora upoffringar ofta upgående ända till en tredjedel af det hela.
Så skulle det äfven möjligen kunna gå hos oss om vi låta det gynsamma ögonblicket obegagnadt försvinna.
Jag anser det vara för tidigt att nu ingå i någon detaillerad pröfning af motionen; med ett par ord måste jag dock besvara en föreg:de talares anmärkn.
Han har ansett taxeringsvärdet såsom en origtig utgångspunkt för den blifvande beskattningen; jag deremot vet sannerligen icke hvilken bättre man kan påfinna, såvida någon grundränta skall behållas.
En annan talare har sagt alt han icke visste huru säkerhet skulle anskaffas för det kapital, som skulle betalas, dä Svenska jorden redan på många ställen vore öfverintecknad.
Enl. mitt förmenande behöfves härvidlag ingen verklig in teckning, blott en upskrifning af kapitalet i jordeboken, hvarå räntan med amortissement sedan uptages på samma gång som öfrige kronoutskylder.
Jag tror visserligen lika med den föreg:de talaren, att nu föreslagna skattejämkning icke kan sättas i verksamhet innan en skatteförenkling har föregått; men en sådan förenkling måste ju ske och detta snart nog.
Delta tror jag vara de flestas tanke; under såda - Den 4 Januari. 29 ne förhållanden anser jag det vara värdigt detla Stånd att öfvertaga ledningen i denna stora samhällsfråga.
Det kan visserligen anses förmätet af en sä ung och oerfaren talare som jag att yttra något dylikt, men, öfverlygad om sakens vigt, vågar jag likväl upmana R. o. Ad., som alllid gått främst i striden, då det gälde att värna det gamla Sveas ära, så mot yttre våld som inre förtryck, så mot despoter soni mot demagoger, att med nit omfatta den reform, hvilken, liksom de fleste verkställbara sådana, är konservativ till sitt uphof, till sitt innehåll och ännu mera till sina verkningar.
I motsats emot den siste Värde talaren, som uttryckt sin fägnad deröfver att denna motion blifvit framställd, måste jag uttrycka min ledsnad, att en fråga blifvit väckt innefattande önskningar, hvilkas upfyllande efter mina åsigter hörer till det overkställbara.
Den talare, som i dag först yttrade sig öfver detta ämne och dervid upläste ett utlät, i ämnet af den komité, som var tillsatt för skatteförenklingen, har, i min tanka, redogjort för många af de skäl, hvarföre ett sådant förslag, som det af motionären gjorda, ehuru önskvärdt det än kan synas, i mångas ögon, likväl icke är möjligt att utföra, men jag beder att ytterligare fä tillägga några.
Svårigheten ligger nemi. i utfinnandet af en riktig grund för en sådan skaltejemkning.
Att, pä sätt motionären föreslagit, taga lill grund egendomarnes taxeringsvärde, kan ej vara rätt, dä taxeringsvärdet är så högst olika icke blott inom samma provins, serskilda egendomar emellan, utan ännu mera emellan serskilda provinser, i anseende till olika principer för värderingarne.
Sä, t. ex. finnes provinser, der i allmänhet egendomarne äro taxerade i det närmaste efter deras verkliga värde, någon gång derutöfver, under det alt i andra provinser, taxeringsvärdet knappast är ^ eller ^:del af det verkliga.
Om man nu icke kan med något sken af rättvisa begagna denna grund, så vore knappast någon annan alt tillgå än en ny upskattning af hvarje hemmans eller egendoms värde.
Jag ber att fä fästa upmärksamheten på, huruvida någon slags sannolikhet kan vara derför, alt en sådan upskattning skulle kunna göras med något hopp att dervid skall komma att gå rättvist till väga.
Till en början erfordrades det, alt man föreskrefve bestämda principer, att vid upskattningsarbetet följas, men dylika föreskrifter, och dessa temligen fullständiga, hafva vi redan uti nu gällande Bevilln. förordn., och sådant oaktadt, känna vi alla, såsom redan blifvit upgifvet, alt en egendom kan vara upskattad öfver sitt verkliga värde, och en annan deremot vida derunder.
Dessulom beror det väsendtligen ej blott på personligt nit hos den som skall göra upskaltningen än på redlighet hos de hemmansinnehafvare, som skola göra derföre nödige upgifter, om upskattningen skall blifva någorlunda rättvis; ty det är väl icke möjligt att förmoda, att en person, som för första gången kommer och ser ett hemman eller en egendom, kan i hast erhålla så noggrann kännedom om egendomens herrligheter och serviluter, att lian kan bestämma dess rätta värde.
Man ser ju alt köpare, oaktadt de så noga som möjligt undersöka egendomars beskaffenhet, för alt kunna bedöma deras värde, likväl ofta 30 Den 4 Januari, misstaga sig.
Huru mycket mera då en person, som icke har något sådant enskildt intresse, utan endast upträder för att fullgöra en pligt.
Naturligtvis vill egaren göra sin egendom så fördelaktig, som möjligt, i händelse han tillhör de hemmansinnehafvare som skola erhålla ersättning, under det att den som skall erhålla minskning i sin skatt ej lärer underlåta att med mörka färger utmåla sin ställning.
Oärligheten skulle härvid slä sig bäst ut, under det att den redlige och sannfärdige komme till korta.
Om man betänker detta och att en enda person sannolikt behöfde tio års tid för att upskatta en enda socken, samt vidare för att kunna hoppas det upskaltningen skulle blifva någorlunda pålitlig, förrältningarne borde öfverallt utföras af samma personer, hvilket icke gerna är tänkbart, så torde man lätteligen inse, att en ny upskattning icke kan läggas till grund för bestämmande af den ersättning som skall gifvas eller erhållas.
Ville man i detta afseende taga den sist erlagda köpeskilling såsom grund eller det värde som blifvit åsatt vid arf, så skulle man komma till andra stora och skrikande orättvisor.
Med ett ord: man skulle, huru man än ville gå till väga, komma ifrån de olikheter som nu förefinnas, och hvilka icke äro af annan rot än den olikhet som äger rum deruti, att somlige äro förmögne, dä andra äro fattiga, komma till många och kränkande orättvisor.
Jag anser derföre icke allenast att förslaget är overkställbar^ utan beklagar ock att det nå gonsin blifvit vackt.
Den siste värde talaren har sagt att man uti förevar, fall borde taga rörelsen om hand, och åberopat exemplen från Österrike, Preussen m. fl. stater, der man tvingat egarne af privilegierad jord att utan ersättning afstå från sina förmåner.
Han har likväl dervid glömt, att förhållandet derstädes är högst olika med hvad det är hos oss; ty der eges den privilegierade jorden af en privilegierad klass, då deremot här i landet sedan är 1809, i afseende å rättighet lill jordegendoms besittning af hvad natur som helst, privilegierade klasser icke finnas.
Då såsom jag förmodar den under öfverläggning varande, af mig väckta motionen blir remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., der jag har äran att vara ledamot, så kommer jag i tillfälle, att bemöta de anmärkn:r, som emot denna motion redan äro gjorda eller komma att göras, och jag vill af sådant skäl icke 1111 onödigtvis uptaga B. 0. Ad:s tid med att, så godt jag förmådde, utförligare besvara de gjorda anmärkmne.
Jag vill blott helt kort söka att bemöta hvad jag i hufvudsaken anser väsendlligast anfördt.
Dervid får jag förklara att jag, i strid med såväl den förste som den siste talarens yttranden, icke finner i de uplästa sidonie af komiterades betänk, något enda skäl anfördt, som är af beskaffenhet alt lägga hinder i vägen för den motion jag framställt.
Eli af de väsendtligaste skäl, som der anföras, är tvifvelsutan, alt utgifvandet af ett stort antal obligationer skulle rubba våra penningeförhållanden.
Vi hafva åtskilliga exempel i sednare tider af beviljade rättigheter för sä väl hypotheksinrättningar som enskilde banker att göra lån utrikes.
Så t. ex. medgifver det för Östgötha bank utfärdade reglera, rättighet att uptaga en lånesumma af, såsom Den 4 Januari. 3t jag vill minnas, 9 milla- Hamburger kurant.
Om denna summa kunnat uplänas, så hade den kommit ut i rörelsen, hvaremot de uti det ifrågavar. förslaget omnämnde obligationer skulle komma att tillställas de personer, som hlefve berättigade till ersättning, och endast kunde sättas i omlopp i den mån som de förvärfvat kredit och tillgången på penningar gjorde deras indragande i rörelsen möjlig.
Det är otvifvelaktigt att dessa obligationer också, likasom hvarje annat kredit papper, bilda en indirekt tillökning af rörelsekapital; men den inverkan de utöfva på varuprisen och andra förhållanden är helt annorlunda än den som åstadkommes genom en hastig och betydlig ökning af myntrepresentalivet.
Af alla de anmärkn.-r som i det uplästa betänk, af komiterade blifvit gjorda, har det förefallit mig, som denna varit den väsendtligaste och den är, till följd af hvad jag nu haft äran anföra, efter min öfvertygelse, af ingen betydenhet.
Beträffande de af mig anförda grunder, så ber jag att få fästa 11. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att jag icke upgifvit några grunder.
Jag har ansett min pligt vara, att så väl för R. o. Ad. som för det Utsk., dit motionen kan komma att blifva remitterad, redogöra för min tankegång eller det sätt, hvarpå jag har tänkt mig saken, icke allenast derföre, att jag ansett mig skyldig dertill, utan derföre att jag trott det nödvändigt, såsom vilkor för upfaltning af det ändamål, sorn med motionen åsyftas.
Man har här framställt hufvudsyftningen af motionen vara, att göra något, som jag alldeles icke anser görligt, nemi. en skattejemkning.
Jag har endast afsett att bereda en nedsättning i grundräntan, men icke någon skatlejemkning i vidsträcktare mätt än den, som genom de omnämnde grundräntornes fördelning kan ernås.
Skatlejemkning i sin helhet ingår sålunda icke i milt förslag, hvilkets enda syfte är att åstadkomma en fördelning af de ifrågasatte grundräntorne emellan den oprivilegierade och den privilegierade jorden och derigenom tillvägabringa en behöflig nedsättning uti den oprivilegierade jordens skattebördor.
Derigenom blir det visserligen, om man så behagar, en skatlejemkning, men icke en så beskaffad som den, en del talare hafva afsett, nemi. att få all jord lika beskattad, och delta så mycket mindre som det återstår en stor mängd grundskatter, hvilka icke varit af mig ifrågasatta.
Hvilkendera af de här omnämnde grunder, nemi. taxeringsvärde eller hemmantal, som, i fall motionen kommer att hafva någon påföljd, blifver följd vid beräkning af den ersättning, som skulle lemnäs, är i min tanka någorlunda likgiltig, men alt, såsom en talare gjort, förorda nödvändigheten af en allmän jordrefning, om förslaget skall kunna verkställas, måste anses såsom en förevändning för detsammas afslående.
Under sådana förbehåll blir visserligen förändringen aldrig verkställd.
Här vore nu endast fråga om att bestämma huru stor ersättning, som borde gifvas, och huru stor, som borde fås, och alt derför upflnna någon grund.
Det är alldeles gifvpt att hvilken grund jag än må taga, sä skall, om jag också tänker mig den omöjligheten att få all jord lika beskattad, efter 50 å 60 års förlopp till följd af odlingar jordens likhet i beskattning åter vara försvunnen, ty, sanno - 32 Den 4 Januari. likt hafva under denna tidrymd flera hemman blifvit upodlade under det alt andra blifvit vanskötte.
Att åstadkomma någon sådan likhet i beskattning har aldrig ingått i min beräkning.
Man har vidare talat om den svårigheten, som skulle upslå deraf att inteckningar icke kunde prioriteras.
Hvad beträffar den delen af frågan, så är det gifvet att endast räntan behöfde med förmånsrätt inlecknas, emedan sjelfva kapitalet skulle blifva oupsägbart, och att således inleckningsbeloppet icke skulle blifva större än 5 för hundrade af det kapital, som motsvarade ersättningssumman.
Deraf skulle således förut varande inteckliingsegare icke i sin rätt mera förnärmas, än de förut varit förnärmade derigenom att de bestämda kronoutskyklerna med förmånsrätt utgå.
Beträffande amorteringsprocenlen, så har dess belopp icke blifvit af mig föreslagen.
Jag öfverlemna!' ät dem, som med förslagets detaillebestämmelser komma att taga bestyr, att tillse huruvida icke med bibehållande af full rättvisa för inteckningsegare det kan blifva möjligt att försäkra kronan om utbekommande af hvad som i detta afseende skulle åläggas jordegaren att gälda.
Man har vidare sagt att denna fråga skulle stå i ett bestämdt sammanhang med skatteförenklingen.
Jag måste bekänna att jag icke delar denna åsigt.
För det första är det likväl icke på något sätt afgjordt, att ej skatteförenklingen kan komma att föregå denna frågas behandling, men förutsatt att förhållandet blefve motsatt, så är det gifvet att, då förslaget icke uptager, i hvilka persedlar den grundränta, som kan komma att åsättas den privilegierade jorden, kommer att utgå, så är deraf en gifven följd, att räntepersedlarne, vid ett blifvande förslags upgörande, kunna utsättas i flera eller färre bland dem, som från annan jord i orten utgå.
Om åter en ränteförenkling kommer att föregå de af mig föreslagna åtgärder, så kommer naturligtvis jorden att för de emottagna ersättningsbeloppen åsättas den kronoränta, som i allmänhet utgår i den trakt der jorden är belägen.
Således synes mig icke skatteförenklingens uteblifvande kunna utgöra något slags hinder för denna sak.
I öfrigt ämnar jag icke förlänga diskussionen, enär jag såsom ledamot af det Utsk. till hvilket motionen kommer att remitteras, får tillfälle alt bemöta de anmärkmr, som ytterligare kunna komma att göras.
Ehuru jag till alla delar instämmer med de talare, hvilka såsom omöjligt ansett åstadkommandet af all jords lika beskattning, och ehuru jag fullkomligt delar deras mening, att någon orättvisa icke förefinnes emot egarne af skattejorden, då priset å densamma' vid köp eller arf alltid varit i förhållande lill den jorden åsatte skatt, och icke eller emot något serskildt Ständ, enär, sedan är 1809, alla
Stånd hafva lika rätt att ega all slags jord, så kan jag likväl icke underlåta, att förena mig i den här uttryckta åsigt, att det är af högsta vigt, att denna fråga Den 4 Januari.
33 fråga i framtiden kommer att realiseras, oeh jag är derföre motionären tacksam, för det han vidrört denna sträng.
Denna frågas lösning anser jag vara af högsta vigt just derföre, att, såsom vi litet hvar känna och hvad Gr.
Björnstjerna yttrat, det är en allmän opinion inom landet, den må nu vara grundad på fördom eller hvad som helst, att den högre beskattade jorden lider en orättvisa, hvilket vid hvarje riksdag, äfven vid denna, framkallat nya motioner och nya påståenden, och af denna anledn. tror jag, att försigtigheten bjuder realiserandet af denna fråga, innan det blir för sent.
Men jag tror äfven, att det är af ännu större vigt, att skatteförenklingsfrågan afgöres förr, än den om skattejemkningen förekommer, och jag kan således icke förena mig med motionären derutinnan, alt dessa båda frågor icke äro af hvarandra beroende.
Skatteförenklingsfrågan måste föregå, ty så länge hemmanen fortfarande äro belastade med räntor, beslående af 295 serskilda artiklar, anser jag öfverflytlning af sådana räntor från det ena till det andra hemmanet orimlig och föranleda både svårigheter och upskof med den andra frågans afgörande.
Jag vill erinra Hrr:ne derom, att sedan skatteförenklingsfrågan varit föremål för de fleste riksdagars förhandlingar från och med år 1712, så blef denna fråga vid riksdagarne 1835, 1840 och 1845 den ena gången efter den andra upskjuten derföre, att nya förslag framställdes, hvilkas pröfning man ansåg böra företagas, för att afgöras i sammanhang med de delar af frågan, hvarom man redan var ense, och derigenom lyckades det skatteförenklingens vedersakare att vinna nytt upskof.
Sådant skulle äfven nu kunna inträffa, om Gr. Liljencrantz’s ifrågavar. motion sammanblandas med frågan om skalteförenklingen och af sådan anledn. anser jag af yttersta vigt, att man uttrycker den önskan, att till K.
M. någon skrifvelse, ang:de Gr. Liljencrantz förslag, icke må afgå förr eller under annan förutsättning än att skatteförenklingsfrågan först blifvit afgjord.
Detta i hufvudsaken.
I afseende på de grunder för skattejemkningen, som Gr.
Liljencrantz föreslagit, delar jag föreg:de talares yttrade betänkligheter, och måste dervid göra en och annan invändning.
Man har sagt, att en del hemman skulle genom förevar, förslag blifva öfverintecknade, att K. M. och Kronan skulle få sista inteckningen och således icke erhålla full säkerhet för sin fordran.
Härtill har Gr.
Björnstjerna genmält, att kronan icke kan förlora, enär den inkomst, kronan får, utgår såsom en utskyld från hemmanet.
Jag anhåller, att härvid få bemärkt, att om
Staten skulle få första inteckningen skulle alla öfrige inteckningsegare lida förfång.
Liljencrantz bar sagt, att jorden skulle vinna så mycket i värde, som motsvarade den summa, som skulle i hemmanet intecknas.
Gr:n behagade dock härvid ihågkomma, att många hemman äro redan öfverintecknade, och man kan således icke antaga, att hemmanens blifvande köpeskillingar skola betäcka både kronans och de enskildes fordringar.
Denna anmärkn. är måhända mindre väsendtlig, men en annan af mera vigt år den nemi., att genom 3 H. 3 34 Den 4 Januari.
Gr. Liljencrantz^ förslag en mängd obligationer komma i omlopp.
De lemnäs den enskilde jordegaren såsom ersättning för den skatt, sora blifvit hans hemman påförd, men de stanna icke i hans hand, ulan komma att utbjudas i den allmänna rörelsen, och då vi redan i vårt land hafva ett stort antal af obligationer i omlopp, är det klart, att kursen på dem skall falla och derigenom skola vära närvar, hypotheksföreningar tillskyndas förlust och göras omöjliga.
Jag vill icke längre uplaga tiden med anmärkmr emot de principer Gr.
Liljencrantz lagt till grundförut för andet afen skaltejemkning, men tillåter mig dock att framställa eli annat enkelt sätt dertill.
Jag vill nemi. föreslå, att hvarje egare af skattejord skulle få rättighet att köpa denna till samma natur med vårt allmänna frälse emot erläggande af 20-falldiga beloppet af den ränta jorden nu drager.
Det kapital, som sålunda erlades, bör ingå till Riksgtskonl., som skulle anmodas att derföre upköpa räntebärande obligationer.