Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab: Enl. den underrättelsen, som jag derom har erhållit, skall PresleSt. hafva beslutat, att med underkännande af den åsigt, att betalning till riksdagsmän skall utgå af Statens medel, yttra den gemensamma tanke, att ersättning lill dem borde betalas af Stånden, och för mig synes det också rättvist alt så länge representationen skall utöfvas af Stånd, dessa böra betala sina komitenter.
Jag är äfven enskildt underrättad derom att PresteSt. fattat en sådan gemensam tanke, som Frih.
Raab nu ansett böra fattas.
Men hvad angår den gemensamma tanke, som här bör framställas, så tror jag det icke vara skäl att ingå i någon särskild diskussion derom förr än Hr Frih. o. Landtm, kommer att föredraga hvar och en till gemensam tanke föreslagen serskild mening.
För öfrigt, om den tanke som Frih.
Raab nu framställt, blir föremål för öfverläggning, anhåller jag att få yttra mig.
Om den mening, som Frih.
Raab uttryckt och hvilken PresteSt. förmäles hafva antagit, skulle blifva Ståndets beslut, så frågar jag, hvar den skall göras gällande, om icke vid 17:de §.
Om hon här icke är på sitt ställe, så anhåller jag lika med Frih. Palmstjerna, alt jag, när hon i sin ordning förekommer, får yttra mig deröfver.
Jag anser visserligen, att anmärkmn är på sitt rätta ställe vid föredragningen af den här nu föredragne 17 §.
Men jag anser alt det endast är att onödigtvis borttaga tiden, om man nu, när en sådan mening framslälles, en lång diskussion deraf föranledes, hvilken åter kommer att uptagas vid föredragning af de serskilta förslagen till gemensamma tankar; hvarföre jag velat upskjula hvad jag ämnat yttra intilldess att dessa förslag af Hr Frih. o. Landtm, föredragas.
262 Den 28 Maj f. m.
Som jag för min del anser rätta tiden att diskutera ämnet vara just nu, när §:n är föredragen, sä får jag förklara, att jag icke kan instämma i den åsigten att hvarje Stånd skall bekosta underhållet för sina riksdagsmän, ty ehuru riksdagsmännen skola utses ståndsvis, kan det likväl icke vara meningen alt de skola representera några serskilda stånds-intressen, ulan de böra få blifva hvad de, enl. grundlagen böra vara, Svenska folkets ombud, och äro de Svenska folkets ombud, så bör det väl vara Svenska folket, som skall bestå underhållet.
Jag bestrider således allt afseende på den gjorda framställningen och begär bifall på förslaget, sådant del är.
Då saken har kommit under öfverläggning anser jag bäst vara att genast säga min mening, i händelse jag icke skulle vara här nästa gång frågan uptages.
Då riksdagsmannabestyret är ett medborgerligt updrag, så böra riksdagsmännens arfvoden betalas af Staten på sätt föreslaget blifvit.
Om man betänker på hvad sätt riksdagsmanna-arfvode skulle utgöras af R. o. Ad., så linner man lättligen i hvilka svårigheter man skulle komma.
Borde blott Capita betala, så finnas det många ibland dem, som äro dertill oförmögna.
Skulle åter de allena, sorn innehafva en viss förmögenhet, dertill bidraga, så måste sådant inverka på vallagen, emedan de som vore ur stånd att deltaga i riksdagsmannens aflöning, väl borde uteslutas från delaktighet i hans utväljande.
Såsom man redan sett, händer dessutom att de Stånd, som välja och betala sina ledamöter, skulle lätteligen medgifva alt riksdagsmanna-förrättningen sköttes af personer, villige att göra det för ringa eller ingen ersättning.
Det skulle dä kunna hända att saken upgjordes på entreprenad, så att man finge till riksdagsmän icke de bästa, utan dem, som vore billigast i sina fordringar.
Ehuru man än betraktar saken, tror jag riktigast vara, att Staten aflönar de utvalda.
För den händelse, att dessa §§ ifrån och med den 12:te till och med den 15:de blifva hvilande tili nästa riksdag, så förfaller naturligtvis mitt förslag till gemensam tanke i den 17:de §:n; men om så icke skulle vara förhållandet utan något annat förslag komme att antagas, så anhåller jag få till gemensam tanke i 17:de §:n anlaget det förslag, all endast de ledamöter af R. o. Ad., som deltaga i Riksnämnden, äro berättigade till understöd af Statsmedlen.
Hr Lefren, Joli. Pehr.:
Jag delar alldeles Hr von Hartmansdorffs åsigt och den talares, som med honom förut yttrat sig i samma syftning.
Jag vill lägga ett skäl dertill.
Här är föreslaget att ofrälse Ståndspersoner skulle komma in i alla Stånd.
Jag är öfverlygad derom, alt vi icke hafva något deremot, emedan vi hafva dem förut inom RiksSlm.
Dc kunna efter mitt förmenande icke åläggas att bekosta sin härvaro vid riksdagarue, dä de icke nu haft tillfälle att säga ja eller nej i frågan.
Den 28 Maj f. m. 263 Frih. Cederström, Rud.:
Den betänklighet, sorn man i min lanke, kan, mest grundad, emot förevarande del af della förslag framställa, är den farhågan, alt representationens medlemmar skulle, på sätt i Franska nationalförsamlingen egt rum, bestämma åt sig stora arfvoden, hvaraf visserligen den dyrare lefnadskoslnaden i hufvudstaden för dem kan medföra behof, men som likväl lätteligen komme alt betydligt öfverstiga hvad de f. n. npbära af sina komitenter.
Men ehuru denna invändning ingalunda saknar befogenhet, torde den likväl icke böra tillerkännas en alltför öfvervägande betydenhet, så snart man å andra sidan tager i behörigt betraktande de förhållanden af ännu större vigt, dem Hr von Hartmansdorff för oss anfört, och hvilka i min lanke ovedersägligen fordra den största upmärksamhet.
Jag tillstyrker således att detta af Utsk. framställda förslag i l7:de §:n malle godkännas.
Skulle det förslag som Hr Brakel, i afseende på organisationen af R. o. Ad:s verksamhetssfe'r i framtida Riksförsamlingen, hufvudsakligen framställt, blifva R. o. Ad:s gemensamma tanke, så tror jag också att det förbehåll han gjort i denna puukt är alldeles rigtigt och öfverensstämmande med den ledande idéen af hans framställning; men jag har för min del icke instämt uti Hr Rrakels åsigt, åtminstone icke så långt, att jag vill hafva hans framställning antagen till gemensam tanke.
Följaktligen bör jag f. n. inskränka mig till min ofvanafgifne hemställan om bifall åden förcdragne §:n.
Jag skall bedja att få förena mig uti hvad Frih.
Palmstjerna nyligen yttrat, nemi. alt, då hvarje § företages, hvar och en må framlägga de förslag lill gemensamma tankar, han vill hafva under öfverläggning.
Skulle nu hvarje § föredragas och diskuteras och vi sedan, när förslagen lill gemensamma tankar framställas, ånyo få en öfverläggning i samma sak, så skulle det åstadkomma en öfverflödig tidsutdrägt, som icke synes mig lämplig.
Ofverläggningen om 17 §:n ansågs härmed vara fulländad. § 19- Hr Lagerhjel m, Pehr:
Jag fäster mig vid uttrycken, som slå på andra raden nedifrån: ”Inom den för hvarje ort brukliga och möjligen kortaste lid.”
Det förefaller mig, som de orden icke äro räll lyckligt valda.
Icke heller anser jag, alt den tiden behöfver utsättas i grundlagen.
I öfrigt åberopas bär den i allmän lag stadgade ordning, hvarföre jag hemställer, att orden, ”såsom i allmän lag stadgas,” äfven här måtte inflyta.
Jag tager mig friheten fästa upraärksamheten på en redaktionsbrist eller fel, sorn jag tror förefinnes i denna §, då här nemi. står: ”och åligge Öfverslåth. samt K.
Bef:h:de att dessa besvär, jemte tillhörande handlingar och vederbörandes af honom” etc.
Jag föreställer mig att, då här är fråga om personer i Singularis, så skall meningen förmodligen vara att det åligger Öfverståth. eller K.
Bef:h:de,_så mycket mer som i annat fall meningen skulle blifva alt både Öfverståth: och K.
Bef:h:de i alla 264 Den 28 Maj f. m. länen skulle hafva besvär med ett måls inlemnande till K. M.
Detta behöfver icke blifva föremål för någon gemensam tanke utan jag tror det vara nog att man anmärker saken.
Man kommer lättast ifrån svårigheten om man tager bort orden ”Öfverståth. samt,” ty han är också en K.
Bef:h:de, han är icke annat än Landshöfding i Stockholms stad.
Då i första mom. af denna § nämnes, hvarest klagomål skola anföras i Stockholm och landsorterna, så är det väl icke heller ur sin ordning, att i sista mom. af denna §, dessa begge auktoriteler omnämnas.
Alt insätta ordet ”eller” synes mig icke alldeles tjenligt.
Det kan väl icke gerna mången misstaga sig på hvilken han bör anlita af dessa auktoriteter, enär Öfverståth. har sin serskilda jurisdiction, likasom hvarje bland K. Bef:h:de eger sin.
Sålunda anser jag likgiltigt om här står samt eller eller.
Står det sami, såsom Frih.
Raab yttrat, så kunde, säges det, möjligen någon tro, att det vore samma auktoritet eller också möjligtvis begå det misstag att tro det begge dessa auktoriteter skulle yttra sig öfver dessa besvär.
I det motsatta fallet åter, synes mig å andra sidan den invändning kunna framställas, att den villfarelse hos ovanligt enfaldiga personer kunde upstå att man tycker sig kunna besvära sig hos hvilkendera som helst.
Jag tror dock icke alt någotdera misstaget gerna kan upstå eller oftare förekomma, hvadan icke heller deraf bör förorsakas någon alfvarsam förblandning; och då man, såsom sig bör, vill vidblifva att serskildt utsätta Öfverståth., och icke utesluta honom, på sätt Hr von Hartmansdorff begärt, så tror jag att man gerna kan låta det bero vid Ulsk:s förslag.
Det föranleder ju efter all sannolikhet icke något misstag i det praktiska.
Raabs och Hr von Hartmansdorffs anmärkmr, har Frih.
Cederström redan svarat, och jag anhåller alt få förena mig med hvad han yttrat i det hänseendet.
I afseende åter på hvad Hr Lagerhjelm yttrat, ber jag att få fästa upmärksamheten på att de af honom anmärkta orden redan förekomma i nu gällande grundlag, och då Utsk. tagit för princip att icke föreslå något annat nytt än det som kan medföra någon nytta, och då någon olägenhet icke hittills funnits förenad med stadgandet i dessa ord och icke heller någon nytta synes kunna vinnas genom deras ändrande, så har Utsk. icke ansett sig böra föreslå någon förändring.
Deremot har det misstag egt rum att dessa ord blifvit tryckla med kursiv stil, ett fel, som insmugit sig vid tryckningen, hvilket tydligen synes deraf att det endast är stilsorten, som är origlig.
Om det icke anses otillbörligt af dem, som ogilla förslaget i sin grund, alt likväl söka åstadkomma några rättelser i ordalydelsen, för den händelse, att förslaget möjligen antages, sä tror jag lämpligast vara att man här begag - Den 28 Maj f. m. 2C5 nade följande ordalag: klaganden ingifve inom 8 dagar derefter till K.
Bef:h:de i Stockholm eller det Län, der valet förrältadt blifvit etc.
Det bör visst icke annat än tillerkännas
Hr von Hartmansdorff såsom en förtjenst, att, ehuru han ogillar förslaget i sin helhet, han likväl vill granska del i sina detaljer och i formelt hänseende deråt gifva den största möjliga fullkomlighet.
Till ernående af detta syftemål tror jag likväl icke «n sådan omstöpning, som nyss är vorden föreslagen, vara nödvändig.
På näst den sista raden slår ju ordet: ”honom”, hvilket hänför sig dels lill Öfverslåth. och dels till K.
Bef:h:de, och som distinguerar meningen så tydligt, alt det icke kan vara mera än en enda auktoritet, som i hvarje serskildt fall är i fråga.
Öfverläggningen om 19:de §:n förklarades härmed vara fulländad. § 22.
I den händelse att R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet skall bibehållas, torde R. o. Ad. finna att orden ”för R. o. Ad.” i denna § skola utgå, och i stället orden för de frälse och ofrälse män, som intaga R. o.
Ad:s ställe, här insättas.
Jag anhåller att denna mening måtte uptagas såsom mitt förslag till gemensam tanke i denna §.
Hr Brakels nyss gjorda framställning saknar något i fullständighet.
Hr Brakel har blott afselt att man skulle till ordalagen bestämma huru fullmakterna skulle vara ställda, för att ega gällande kraft i fråga om de ofrälse ledamöter, som ibland R. o. Ad. skulle vinna inträde; mendet lärer väl också vara nödvändigt, och är äfven f. n. föreskrifvet, att ordalagen i adelsfullmakterna hafva en på förhand bestämd ordalydelse.
Hr Brakel anser tilläfventyrs detta onödigt, då nemi. adelsfullmakten måhända af honom förmodas icke vidare skola komma i fråga; men de 60 ledamöter, som af R. o. Ad. skola utväljas, böra väl få något bemyndigande, som visar att de äro i laga ordning valda.
Det synes således ganska nödigt, att detta bemyndigande på förhand och i bestämda ordalag affattas.
När milt förslag till gemensam tanke i denna § kommer under öfverläggning, så skall jag besvara Frih. Cederström.
Öfverläggningen om förevar:de § förklarades härmed vara slutad. § 23.
När jag framställde förslaget till gemensam tanke i 12 §, så framställde jag äfven ett förslag till gemensam tanke i den 23 § och anhåller nu, att en kanslist måtte få upiäsa detsamma. 2fi6 Den 28 Maj f. m.
Sedan i anleda, häraf det af Hr Brakel i gårdagens plenum framstäldta förslag till gemensam tanke rör:de 23 § blifvit upläst, yttrade Gr.
För den händelse att R. o. Ad. skulle fästa något afseende vid det förslag lill gemensam tanke, sorn jag (örliden gårdag tog mig friheten framställa, så måste den 23 § undergå jemkning i öfverensstämmelse dermed.
Jag får derföre föreslå, att för den händelse R. o. Ad. skulle fästa något afseende på detta förslag, Consl.Utsk. måtte få sig updraget att i öfverensstämmelse dermed rätta §:n.
Denna § handlar visserligen icke om arbetssättet, men det är likväl förklaradt genom stadgandet i §m, att de 300 män, som äro valda till riksdagsmän, skola dels sammanträda till Riksnämnd, och dels såsom 4 Stånd, i öfverensstämmelse med den arbetsordning som i en följande § närmare bestämmes.
Jag tror således, att här är stället att göra anraärkmr vid den föreslagna arbetsordningen eller framställa den farhåga jag hyser, att derigenom skulle arbetet i st. f. att lättas, ytterligare försvåras, och våra riksdagar blifva ännu längre än de f. n. äro.
Det är nemi. i en sednare § föreslaget i arbetsordningen, ali så länge icke något betänk, vid föredragningen i Riksnämnden blifvit afgjordt antingen utan votering eller genom en votering med en pluralitet af -§:delar af ledamöterna, så skall betänk, öfverlemnas till afgörande och diskussion i de serskildta RiksSt:n, och jag kan icke annat finna för min del, än att man får en dubbel handläggning emot hvad nu egt rum.
Jag har vid ett föregående tillfälle antydt, att jag fruktar att, genom Ståndsindelningens bibehållande, behåller man också en anledn. till splittringar, hvilken f. n. eger rum.
Den skall, fruktar jag, gifva sig tillkänna äfven i Riksnämnden, ty denna blifver icke annat än ett gemensamt sammanträde på samma sätt som det nu eger rum inom Utsk:n.
Der umgås man med hvarandra och tror sig hafva kommit öfverens, men när frågan kommer lill Stånden, så upstår splittring.
På samma sätt fruktar jag, att det äfven kommer att gä, i fall delta förslag blir antaget.
Jag befarar att detta förslag icke är nyttigt, och om jag kommer att afgifva något förslag till gemensam tanke, så vidrör det äfven denna punkt.
I afseende på nyttan af de olika Ståndens sammanförande på ett rum, hade jag föreställt mig att icke mer än en tanke skulle ega rum.
Den splittring, som nu emellan RiksSt:n finnes, kommer till en stor del deraf att de icke känna hvarandra, samt icke äro i tillfälle att med hvarandra utbyta tankar och skäl.
Så vida en representation skall kunna fungera, så måste man väl antaga att representanterna äro tillgängliga för goda skäl, och det är då en betydlig vinst för arbetsordningen, att genom delta förslag, RiksStm skulle komma att sammanträda på ett rum.
För närvarande sönderryckas ärenderna Den 28 Ma] f. m. 267 genom olika beslut på olika rum, hvarefter erfordras samma jemkningar och votering i förstärkta Utskott.
Genom Utsk:s förslag skulle alla dessa åtgärder blifva helt och hållet onödiga.
St. endast få säga ja eller nej till Riksnämndens förslag, kan någon sådan sönderryckning icke komma i fråga, icke heller någon votering i förstärkta Utsk. behöfvas.
Jemför man denna arbetsordning med tvåkammar-systemet, så förutsätter detta sistnämnda system dubbla öfverläggningar.
I sjelfva verket är hela denna ifrågavaride arbetsordningen icke något annat än en dubbel öfverläggning, ty först öfverlägges i Sl:n och sedan i Riksnämnden.
Men den arbetsordning, som Utsk. föreslagit, blir i allmänhet mindre tidsödande än ett vanligt tvåkammar-system, ty vid ett sådant kunna sammanjemkningar behöfvas, men här behöfvas de icke.
Adolf Oscar: R. o. Ad. torde finna att, derest R. o. Ad. skulle godkänna något af de framställda förslagen lill gemensamma tankar vid denna §, så blir rättelse nödig icke allenast i densamma ulan äfven i åtskilliga andra §§. 1 händelse mitt förslag skulle hos R. o.
Ad. vinna något afseende, anhåller jag att
Utsk. måtte få sig updraget att göra de förändringar, som blifva behöfliga i åtskilliga andra §§ till följd af det beslut, som vid denna 23 § kan af R. o. Ad. varda fattadt, och vill således icke nu besvära R. o. Ad. med något särskildt förslag i detta hänseende.
Såvida man skall kunna motse något slut med denna öfverläggning, och såvida det skall vara någon mening med den propos., som Hr Frih. o. Landtm, framställt, så är det väl också nödigt ali alla de förslag till gemensamma tankar, som ledamöterne önska framställa, också blifva det nu vid föredragningen af §§:ne; hvarefter något ytterligare framställande af förslag till gemensamma tankar icke måtte komma i fråga.
Hr C ari heim Gyllenskjöld:
Lagerbjelkes sista yttrande, anhåller jag att, till hvad jag förut anfört, endast få lägga den hemställan att i händelse mitt förslag till gemensam tanke skulle af R. o.
Ad. till någon del antagas, Const.Utsk. mätte få sig ålagdt alt i öfrige §§:ne göra de förändringar sorn Utsk. i följd deraf finna behöfliga.
Öfverläggningen om 23 §:n ansågs härmed vara fulländad. § 24.
Jag vågar vördsamt framställa några anmärkmr emot denna §.
Först förekommer i afseende på redaklin i första raden följande ordställning: ”sedan hvarje Stånd vid riksdagens början pä behörigt säll blifvit konslilueradt och derom bos Konungen anmälan gjord,” etc.
Här står icke tued kursiv stil ”vid riksdagens början” men det borde så vara, emedan de icke förefinnas uti den gamla 23:dje §:u i Riksd.Ordn., hvarest denna § är hemlacL 268 Don 28 Maj f. ms Der står: ”Sedan Borgare- oell BondeSt. blifvit hvar för sig på behörigt sätt konstitueradt,” och det ligger temligen klart att orden vid riksdagens början äro här ganska öfverflödiga, ty meningen kan icke vara någon annan än den, att det är vid riksdagens början, som de skola konstituera sig.
Dernäst ber jag att få anmärka en otydlighet.
Der slår längre ned: ”Fores tills vidare ordet af den äldste närvarande ledamoten.
” Menas det den äldste till åren eller den som varit längst ledamot af Riksförsamlingen ?
Jag tror det böra vara uttryckt hvilketdera man åsyftar.
Slutligen ber jag att få fästa upmärksamheten vid något, som förekommer mig mycket olämpligt.
Der står nemi. att Landtm, nämnes för det första Ståndet och Talmän för de andra 3 Stånden, men i adra mom. slår det: alt för den händelse, som der åberopas, Landtm., Talmän och vice Talmän skola nämnas af RiksStm; men nu måste väl Riksnämnden der alla Stånd äro samlade, vara en högre auktoritet än hvarje Riksstånd för sig, och således måtte del vål äfven vara en högre befattning att vara Talman för Riksnämnden, och således synes det mig att det vore rätt att kalla den för Landtmarskalk, som är Ordf. i Riksnämnden, samt dem för Talmän, som äro Ordf. i Stånden.
Mörher:
Raab har redan anmärkt den otydlighet i uttrycket ”äldste”, som gifvit mig anledn. att begära ordet.
Jag tror att det icke kan vara meningen att dermed åsyftas den till lefnadsären äldste, enär det då skulle kunna hända att en person, som minst af alla vore dertill passande, skulle komma att föra ordet.
Mig vill det derföre synas att det stadgande, som i nuvar:de grundlag i denna del finnes, utan äfventyr och till större båtnad för det allmänna skulle kunnat bibehållas.
Derföre anhåller jag, att ett stadgande införes så lydande: ”Under det Stången samlas, och innan deras Talmän förordnade äro, föres tills ”vidare ordet hos R. o. Ad. af den främste närvarande ledamoten, ”enl. Ridd.Ordn., hos PresteSt. af Ärkebiskopen, eller, om han ”är sjuk eller frånvarande, eller hans embete ledigt, af den äldste ”närvarande Biskopen, hos BorgareSt. af hufvudstadens förste Full”mäktig, och i BondeSt. af den närvarande Ledamot, som de fle”sta riksmöten bevistat.” Gr.
Hvad först angår att orden ”vid riksdagens början” icke äro tryckta med kursiv stil, så medgifver jag riktigheten af denna anmärkn:, men då detta är beroende endast af en kansli-åtgärd, så kan det äfven, när som helst ändras, och om förslaget blifver hvilande, så är det uppenbart, alt när detsamma tryckes vid nästa riksdag, så blifva dessa ord i alla fall tryckta med kursiv stil, antingen de nu äro det eller icke.
Dernäst har man fäst sig vid ordet ”äldste”, som ansetts tvetydigt.
Jag tror likväl icke att detta uttryck, såsom det nu är användt, kan anses otydligt, ty orden gammal, äldre och äldst äro icke tvetydiga.
Mörners anmärkn., så vill jag icke med honom tvista, emedan jag anser den helt och hållet likgiltig.
Den 28 Maj f. ra. 269 Likväl torde det nya stadgandet vara i så måtto båttre, alt det införde likhet emellan de serskildte Stånden.
Jag vill derjemte fästa upmärksamheten på att det äfven under nuvarande förhållanden kan inträffa inom RiksSlm, serdeles inom BorgareSt., att en person kommer att föra ordet, som aldrig förut bevistat någon riksdag.
Genom sjelfskrifvenheten för Biskoparne, kan det äfven lätteligen inträffa i PresteSt.
Ja, det kan till och med hända att en Arke-Biskop som första gången bevistar en riksdag kommer att föra ordet.
Det här föreslagna stadgandet är i öfrigt gällande inom de fleste representationer, och jag har icke hört någon olägenhet deraf öfverklagas.
För öfrigt är den ordförande-befattning, som den ifrågavarande personen kommer att innehafva af kort varaktighet och under den tiden förekomma inga mål af betydenhet.
Jag kan icke finna annat, än att man kan vara äldst såsom riksdagsman, och ändock icke äldst till lefnadsålder; då det sålunda är tvenne kategorier, som der kunna komma i fråga.
Genom nu gällande stadganden i afseende på BondeSt. anses den äldst, som bevistat de flesta riksdagarne, ehuru måhända, dopattesten utvisar att en annan hade sett dagsljuset några år förut.
Jag tror att denna omständigheten icke har med ordförandeskapet något att skaffa, och att det för öfrigt, om man vill åberopa utländska förhållanden, i den Franska kammaren icke år den till åren äldste, utan den som deltagit i flesta riksförsamlingar, som är ordförande.
Den anmårkn. jag gjorde emot orden ”vid riksdagens början”, som förekomma först i denna §, syftade icke derpå att orden icke stodo med kursiv stil; jag ville blott anmärka att oaktadt orden icke här stodo med kursiv stil, så voro de likväl ditsatta men öfverflödiga.
Min anmärkn. gick således ut på alt få bort de orden såsom öfverflödiga.
I afseende på ordet ”äldste” instämmer jag med Gr.
Mörner och som jag i öfrigt framställt förslag till gemensam tanke på det hela afvikande ifrån Utsk:s förslag, så vågar jag nu endast anhålla om propos. på gemensam tanke, till ändring af de ord, jag i mitt förra yttrande nämnde.
Hvad angår de i första raden af §:n ifrågakommande ordalag ”vid riksdagens början”, så kan Frih.
Raaab hafva rätt deruti, att de orden hade kunnat vara uteslutne, men de utgöra dock ett förtydligande, som icke gör något annat mehn, än att det uptager tre ords utrymme.
Lagerbjelke förmält, dessa ords utsättande med vanlig och icke med kursiv stil är en felaktig kansli-åtgärd, torde vara en riktig benämning derå.
Jag reserverar mig likväl helt och hållet emot att möjliga klandret för denna kansli-åtgärd må drabba det Utsk. som jag har äran tillhöra.
Det har mycket noga rättat sig efter de undertryckningar, Const.Utsk. behagat göra, likasom Const.Utsk. sjelft begärt och haft tillfälle att genomse 270 Den 28 Maj f. m. ett af correcturen.
— Jag öfvergår härefter till den i min tanke vida vigtigare anmärkn., som blifvit gjord i afseende på ordet ”äldste.”
Jag har visserligen den tanken att det icke skadade, om, på sätt Gr.
Mörner föreslagit, den lill Hummern äldste ledamoten finge föra ordet vid Ståndets första öfverläggning; men jag kan icke derpå fästa så serdeles mycken vigt, som han gjort: hälst jag, hvad beträffar Gr.
Mörners åsigt, att det icke vore tjenligt, att den lill lefnadsåren äldste finge föra ordet vid Ståndets första öfverläggning, hyser i detta afseende en alldeles skiljaktig öfvertygelse.