Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I obligationer, betalbara vid upvisandet, ligger en förmåga att framkalla kapitaler, som andra förbindelser icke ega, om icke skuldsedlar, ställde att inlösas vid anfordran
Det ligger i sakens natur, att dessa obligationer icke böra utgifvas i större mängd, emedan de eljest möjligen kunna uttränga det egentliga myntet ur rörelsen, såsom gångbara man och man emellan.
Denna obligationernes gångbarhet underlättar rörelsen, utan att derigenom skapa något ondt eller ett falskt mynt.
Således hade Utsk. bordt taga i betraktande huru-, vida icke fullmäktige i Riksg:sKont. kunnat tillerkännas rättighet att utgifva obligationer, upsägbara efter viss tid, äfvensom betalbara vid upvisandet.
Men för att bedrifva en sådan rörelse fordras kreditiv inom och utom landet, och jag skall icke underlåta att väcka motion derom, att ett sådant kreditiv lemnäs fullmäktige i Riksgäldskontoret uti Ranken.
Uti litt. c, mom.
l:o och 2:o förekommer måhända en af de vigtigaste frågorna.
Jag har hört mycket omtalas, och man anser det af stor vigt, att på ett statslån kapitalrabatt icke eger rum; men det är kanske af'ändå mera vigt, att man genom statslån icke updrifver räntan.
Om man t. ex. utgifver obligationer, löpande med t-’- proc:s ränta, men penningeförlägenheten inom landet föranleder uptagande af ett utländskt statslån mot samma fänta, så skulle detta verka menligt först och främst på hypotheksföreningarnes låne-negociationer utom landet, och höja priset å dessa lån, och sedan på de intecknade kapitalerne i landet; ty en hvar inser lätt, att statsobligationer, löpande med 4^ proc:s ränta, och med någon kapitalrabatt; ty sådan kommer alltid att ega rum, skola af kapital-egare föredragas framför enskildta föreningars eller enskildte personers förbindelser, hvilka alltså måste draga högre räntefot än den nu gängse.
Jag tror derföre att man bordt bestämma statsräntan, och sedan öfverlåta åt fullmäktige i Riksg:sKont. att lemna den kapitalrabatt, som är nödvändig.
Derigenom hade man äfven förekommit, hvad som bör undvikas, nemi. ränte-konventioner.
Sådana hafva inträffat nästan i alla länder, och isynnerhet i Frankrike, då nemi.
Staten nödgats uptaga lån mot hög ränta, söker man, när den financiella ställningen i landet förbättrats, att omsätta dessa lån mot lägre ränta.
Denna åtgärd är ej i allmänhet väl ansedd, och betraktas af kapitalister eller innehafvare af Den 13 Juni f. m. 259 obligationer såsom ett angrepp mot eganderätten; ty en hvar, som fått en sådan obligation, och trott sig vara förvissad att erhålla den förskrifna räntan, anser som ett ingrepp i sin påräknade förtjenst, då han nödgas utbyta en obligation med högre ränta mot en annan med en lägre.
I detta afs:de vill jag endast påminna om de räntekonventioner, som hypotheksföreningarne åstadkommit med sina obligationer, enär de nedtryckt den utfästa 5 proc:s räntan till 4£ h 4 proc.
På samma sätt förhåller det sig med statsobligationer.
Det är således måhända mindre klokt att icke bestämma en statsränta.
Det är vida klokare att medgifva kapitalrabatt.
I mom. litt. f hafva fullmäktige lemnats rättighet att för hvarje lån bestämma ordningen och sättet för amorteringens verkställande.
Jag är ingalunda den, som vill binda fullmäktiges händer, enär jag anser dem böra i möjligaste måtto vara fria; ty för att sköta sådana affärer, måste man icke vara bunden inom några i förväg lagde hinderlige band; men det enda fall, hvari ett sådant band bör finnas, är just i fråga om statsräntan, emedan denna ränta inverkar på räntan i hela landet.
Jag tvekar likväl, huruvida det kan vara lämpligt, att statsobligationerne u+Jottas och inlösas på samma sätt med hypotheksföreningarnes tillgår.
Det är en åtgärd, som icke förekommer i andra länder.
Der köpas vanligen obligationer till det pris de ega på börsen, och en omtänksam styrelse begagnar sig alltid af den konjunktur, då obligationerne kunna återköpas för bästa priset.
Det är ett säkert sätt att föröka obligationernes kredit, och det är nödvändigt för att skaffa dem omlopp; ty man kan icke begära att utländska affärsmän här skola hålla ombud att emottaga lösen för en eller annan utlottad obligation.
Det hade enl. min åsigt icke skadat, om Utsk. närmare uttalat sina åsigter i det afs:det, så att R.
St:r haft närmare kännedom om det sätt Utsk. ansett lämpligast.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja återremissen till Utsk.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. G e. ni.
Denna punkt är tvifvelsutan den vigtigaste, emedan den innehåller sättet för anskaffande af medel till jernvägsanläggningarne.
Ibland Utsk:s motiver har jag funnit följande strof: »Upträder nu tillika Staten såsom låntagare, och söker att i utbyte emot sina räntebärande förbindelser komma i besittning af en stor del utaf de befintliga kapitalbehållningarna, måste den återstående delen deraf under vanliga förhållanden blifva otillräcklig för att tillfredsställa och upfylla allmänna rörelsens stigande fordringar.
Ett lands behof af kapitaler är beroende af dess bank-inrättningar.
Om jag många gånger om året kan omsätta mitt rörelsekapital, behöfver det ieke vara så stort, som om jag endast en gång omsätter detsamma; ty om jag har ett rörelsekapital af 1 mill.
Rdr, och jag kan omsätta detsamma 4 gånger, har jag en summa af 4 mill.
Om nu allmänna rörelsen behöfver 40 milli Rdr, så är det väl temligen tydligt, att ett bank-system, som underlättar en sådan cirkulation, är vida bättre än det, som befordrar endast en, 260 Den 13 Juni f. m. gång kapitalets cirkulation.
Så är förhållandet, om icke i sin helhet, åtminstone ganska nära i vårt land, och derföre anfaller man bank-inrättningarne, emedan, säger man, de befordra icke denna cirkulation, som är så nödig.
Man hade endast behöft taga Skottska banken till mönster, och snart hade det visat sig, att vi stått på så låg ståndpunkt, att vi icke ens kunnat jemföra vår ställning med Skottlands.
Utsk. säger, att om Staten tager penningar från den enskilda industrien, skall deraf upkomma en stor brist på kapitaler.
Detta är en sanning; ty om Staten tager dessa penningar i besittning, så upkommer deraf en 3 eller 4 gånger större brist, än hvad som tagits i anspråk; men om Staten genast utsläpper den summa, den tagit i besittning, d. v. s. blott anlitar krediten, så är gifvet, att nät rörelsekapitalet förminskas för hvarje industrigren, tagesdet icke så i anspråk, som om det helt och hållet tages i besittning.
Det är också gifvet, att denna besittning af kapitalet, som Staten skall taga, icke kan vara långvarig i alla fall, då Staten skall upträda som arbetsgivare.
Jag tror att helt andra orsaker förefinnas för en penningebrist.
Vi veta, att i produktion ingår arbetslönen såsom en factor.
Denna arbetslön har stigit dublvelt emot hvad den fordom varit, och deraf följer, att antingen måste rörelsekapitalet ökas för att produktionen må kunna updrifvas till hvad den förut varit, eller också kommer man till det resultat, att man producerar mindré.
Det finnes många sätt att afhjelpa denna financiella svårighet.
Jag har tänkt mig ett, som jag anser vara gagnande.
Jag har nemi. föreställt mig, att om Riksg:sKont., som har ett kreditiv på Banken af 1 mill.
Bdr, hade rättighet att utgifva obligationer på detta kreditiv till 2 å 3 gånger detta belopp, så skulle obligationer snart vara i omlopp uti rörelsen.
Min afsigt har icke varit, såsom Gr.
Liljencrantz antydt, att dessa obligationer skulle inlösas vid anfordran, utan de skulle vara ställde på viss upsägningstid eller också vara betalbara såsom i Frankrike, der Staten inlöser sina obligationer, då de falla, men utsläpper dem, när de stiga i pris.
Om vi då tänka oss, att detta belopp af 2 å 3 mill.
Kdr icke betyder mycket i rörelsen, men vi conseqvent framgå i denna utveckling, och få dessutom 1 mill.
Bdr af Bankens behållningar, hvilka böra till Riksg:sKont. öfverlemnas, så skulle man småningom komma till ett sådant system af statsobligationer, som jag anser för Sverige alldeles nödvändigt, och hvarmed man haft så svårt att komma i gång.
Utsk. har i Betänk, anmärkt, att dessa inhemska obligationer icke velat cirkulera i rörelsen.
Härtill svarar jag, att StatsUtsk. varit för njuggt i fråga om räntefoten.
Att erhålla lån inom landet emot 4 proc:s ränta, anser jag omöjligt, och tänker man sig, att utom landet lån erhållas endast mot 5, 6 å 6-^ proc., hemställer jag om det icke varit klokare att höja räntan till detta normalbelopp, hvarigenom Statsverket vunnit mycket mera än genom utländska lån.
Jag har alltid i Ira t emot utländskt statsskulds-system.
Det skall enl. min åsigt utmatta den stat, sorn deraf sig begagnar.
Genom ett sådant skuld-system tär man på det lands välgång man vill befordra.
Jag har äfven tänkt mig. möjligheten att undgå det s. k. skuld-systemet för anskaffande af de för jernvägsanläggningar bevil - D en 18 J uni f. m. 2K1 jade 18 mill.
Jag har nemi. föreställt mig, att landets innebyggare heldre åtaga sig en indirekt skatt än de ådraga sig en utländsk skuldsättning.
Om t. ex. 1 sk:s tull lades på hvarje införskrifvet skålp. tobak och 9 sk. på hvarje införtullad kanna vin, 24 sk., allt rgs, på hvarje lös gående hund och 1 Rdr bko på en hvar, som spelar kort, så skulle härigenom erhållas en summa af nära 6 mill.
Itdr, utom bränvinsskatten och bevilln.
Jag tror, att ingen svårighet att utbekomma denna skatt skall upstå; ty den hr lagd på en • dast lyx-artiklar, och ingen lärer neka, att ju icke de böra betalas.
Dessutom är denna skatt så ringa, att hvar och en, som begagnar dessa artiklar, kan ganska väl uthärda densamma.
Ett utländskt statslån skall enl. min åsigt skada våra banker och kredit-anstalter; ty i samma mån, som silfret, för betalning af räntan, utströmmar ur Banken, i samma mån förvärras Bankens ställning.
Dessutom känna vi, att hypotheksföreningarne i närv:de ögonblick hafva utländsk skuld af nära 70 mill.
Denna skuld är så stor, att man bör noga betänka sig, innan man beslutar sig för en ytterligare skuld sättning.
Hade man, när fråga upstod, att hypotheksföreningarne skulle uptaga lån, bildat en större fond för dem alla, och slagit dem tillsammans, så hade man med lätthet kunnat åstadkomma dessa penningar, och man hade sluppit att vara dem skyldige till utländningen.
En annan omständighet, som måste tagas i betraktande, består deruti, att vi hittills till större delen blifvit förlagde af utländningar.
Handtverkaren uptager utländska lån mot 3 å 4 proc, hvilka penningar han sedan utlånar mot 5 å 6 proc.
Under sednare åren hafva ofantliga utländska kapitaler inkommit i Riket.
Hade min vid Riksdagens början väckta motion icke blifvit afslagen, så hade hjelp emot det onda varit att tillgå, men nu ser jag ingen utväg; ty då räntan är i utlandet och i Sverige lika hög, kunna naturligtvis penningar mot drägliga vilkor icke erhållas i utlandet.
Jag har nu talat emot utländsk skuldsättning.
FinansMinistern beskref häromdagen vår ställning så blomstrande, att vi genast kunde anse oss stå på spetsen af vår lycka, och för att göra denna tafla riktigt målande, förklarade han, att vi icke behöfde mera än 1 10,000,000 Rdr statsskuld.
Då jag icke har tycke för en sådan ställning af landets finanser, och icke heller tror, att vår inre ställning är så blomstrande, får jag anhålla om återremiss af denna punkt, för att dymedelst förekomma den utländska skuldsättningen.
Hr af Forselles, Adam Magnus Fhilip:
I denna fråga, för att icke uptaga R. o. Ad:s tid, vill jag vara så kort som möjligt.
Jag har under de gemensamma öfverläggningarne tillkännagifvit, att min mening är att söka hejda ifvern för utländskt statsskulds-system.
Sjelf, vän af jernvägar, har jag önskat dem lika lifligt, som någon annan, men med vilkor att vårt lands finanser måtte blifva orubbade.
Statsskuld har jag i de länder, jag besökt, aldrig sett medföra några förmånliga följder.
Då England grundläde sin lycka och rikedom, skedde detta väl icke genom statsskuld.
För det närv:de har England besittningar snart sagdt öfver Wela verl - 262 Dell 13 J uni f. m. den.
Jag vill icke ingå i undersökning om sättet, hvarpå de kommit till denna rikedom, utan att göra utländsk skuld.
Säkert är, att de haft andra källor.
Helt annat är det med mitt fädernesland.
Jag har lefvat nära 60 år, men ännu har jag icke sett något land lyckligare än vårt.
Öfverallt i utlandet hör man vårt land prisas just derföre att det icke har någon statsskuld; ty vi måste hafva inom oss stora rikedomar, och icke vara så fattiga, sorn vi låta påskina.
Detta bevisar vårt lefnadssätt.
Jag känner intet land, der arbetsklassen har en sådan välmåga, som i Sverige.
Gå vi till England, så linna vi der en ryslig fattigdom.
Jag vill icke omnämna all den uselhet, som råder i Liverpool, Manchester och London.
Sådant känna vi Gudi lof icke.
LIade vi krig, så skulle jag vara den förste, som tillstyrkte uptagande af utländskt lån, men att att nu, då vi icke behöfva det, inlåta oss i denna utländska statsskuld, anser jag högst betänkligt.
Vår tid är särdeles benägen för spekulationer, och jag befarar att detta skuld-system, likasom all den stora industri man vill i landet införa, skapa endast några få rika män, men en massa fattiga.
Aldrig vill jag anlita Statens kredit så enormt, som nu är i fråga.
Hade för 30 år sedan ett StatsUtsk. tillstyrkt ett lån af 130,000,000 Edr, hvilket intryck hade väl detta gjort på K. St:r.
Det är icke omöjligt att våra jernvägar komma till stånd; men jag tror, att man dervid bör gå något saktare tillväga.
Jag erinrar mig ett på denna fråga tillämpligt italienskt ordspråk: »elie va piano va sånö.»
Att behålla Statens kredit i utlandet är nödvändigt, om, hvad vi alla frukta, vår östra granne gör ett infall i vårt land.
Ingen utländsk jernväg bär kostnaden för dess anläggning och underhåll, och jernvägen i Skåne hör i detta afs:de till undantagen.
Driftkostnaden är icke obetydlig, och räknar man de millioner, som åtgå i stenkol, så skall man finna att det icke är någon småsak.
Hela denna oerhörda statsskuld, som blifvit af Utsk. föreslagen, skall svårt trycka på vår handelsbalans, och i sanning vet jag icke hvarmed den skall betalas.
Man räknar på jordbruket.
Ja! det är ock den enda af våra näringar, som kan betala; men utländningen har god årsväxt och priserna kunna fluktuera.
Jag uprepar det ännu en gång, att jag anser vida bättre, att man går saktare tillväga.
Att inrätta vår kredit i stort på den utländska marknaden, anser jag sfi mycket mera lämpligt, som vi hafva så mycket annat att framför jernvägarne önska, såsom t. ex.
Stockholms befästning.
Arméns öfning fordrar summor, och det måste förvåna litet hvar, att man begärt endast .200,000 Edr till beväringens öfning, under det man beviljar 115,000,000 Edr till jernvägsanläggningar, Vår beväring är i sådant skick, att jag såsom Svensk grämer mig deröfver.
Hrr:ne må ursäkta, att jag vågar påstå, att vår indelta Armé icke är i jemnbredd med den fiendes, med hvilken vi skola mäta oss.
Jag har i ryska Armén sett reg:ten om tillsammans 24 eller 32 bataljoner, hvarifrån instruktörer sedermera utgå till hela ryska Armén.
Skarpskyttarne voro alla försedde med minié gevär, och dessa regementen exercerades bataljonsvis.
Man må då icke finna underligt, att man beklagar den njugghet man i vårt land visar emot vår Armé och beväring.
Helst Den 13 Juni f. m. 263 hade jag önskat, att förslaget om jernvägarne tillkommit på ett annat sätt, så att man undvikit den partistrid, som nu inom representationen fortgår.
Jag vet, att Utsk:s majoritet handlat af ädla motiver; men jag säger rent ut, att resultatet af dess verksamhet är ett misstag, som numera icke kan ändras.
Kgennyttiga beräkningar hafva upkommit, och personer, som förut velat offra mycket på fäderneslandets altare, skygga nu tillbaka för den vidtutseende frågan; men det är också gifvet att, då man säger att Sverige skall erhålla ett jernvägssystem till skänks, dessa egennyttiga beräkningar icke kunna förekommas.
Vid nästa Riksdag få vi nogsamt erfara, att från de orter, hvarest någon jernvägsanläggning icke blifvit ifrågasatt, anspråk derpå komma att göras.
Jag har hört en ledamot säga, att han vid förra Riksdagen väckte ett sedermera i Stånden afslaget förslag, att kommunerne skulle sjelfve få säga hvad de vilja göra i och för jernvägarne, om de vilja afstå sin jord utan ersättning, o. s. v. Men man hade då icke väekt den jernvägsfeber, som nu gripit så vidt omkring sig.
Mine Hrr! jag är gammal.
Jag är bosatt i Södermanland, och har således haft ett intresse att bevaka, men jag har likväl icke röstat för vägen söder om Mälaren, och jag tror mig således kunna tryggt påstå, att endast mitt fäderneslands välgång har varit ledtråden för mina handlingar.
Jag befarar, att i samma ögonblick denna fråga afgöres, inträder en reaktion i opinionen, och vid nästa Riksdag går allt förloradt.
Jag har ansett mig böra påminna om detta.
Möjligen har jag orätt.
Hvad det finaneiella af frågan beträffar, får jag förklara hvad jag redan yttrat, nemi. att jag ifrar emot statsskuld; ty den medför icke rikedom.
För en enskild person kan det möjligen vara motsatsen, men det hör till undantagen, oeh i alla fall är förhållandet emellan Staten och enskildte personer fullkomligt olika.
Liljencrantz i den finaneiella delen af frågan, såvidt den angår inländska lån.
Man säger, att vårt rörelsekapital är för ringa; men jag tror, att det kan mångdubblas.
Fransyska baukeu och dess diskont-system kan tjena till bevis derför.
Detta kan inhemtas af tidskriften »Revue de deux Mondes» för några månader sedan.
Jag har mycket mera att tillägga, enär frågan rör mitt fädernesland; men jag inskränker mig nu till att endast yrka återremiss.
I de vidlyftiga öfverläggningar, som egt rum i den stora frågan, som rör så mycket landets framtid och framåtskridande, frågan nemi. om jernvägsanläggningar inom Sverige, bar jag icke deltagit, ej derföre att jag icke hyser det lifligaste intresse för denna fråga, utan derföre att jag finner mina åsigter så skickligt framställde af talare, som här yttrat sig, att ett yttrande af mig skulle endast obehöfligt förlänga discussionen.
Vi hafva emellertid nu kommit till en punkt i Betänk., då jag anser jag mig icke längre böra iakttaga tystnad, enär jag blifvit hedrad med förtroendet att vara en af R.
St:rs fullmäktige i Riksg-.sKont., till hvars åliggande hörer, att verkställa de penninge transaktioner, hvarom här 2fi4 D e 11 13 Juni f. in. är fråga.
Jag bör då, om jag också icke kan hafva något uplysande att meddela, söka uplysningar för mig sjelf. Enl. min åsigt kommer man till den största reda, om först till afgörande företages den financiella delen af frågan, som 24:de punkten innehåller, eller frågan om och på hvad sätt lån skola uptagas, eller om äfven andra tillgångar skola tagas i anspråk.
De sednare mera afse sättet, hvarpå låuen skola uptagas.
Jag skall hålla mig endast vid det lista mom.
De öfriga mom. äro så många, och under discussionen har jag hört anmärkuir framställas emot dem, hvarföre jag tror att vi icke komma till något slut, om vi icke förfara på det sätt jag föreslagit.
Utan att ingå i några särdeles långa betraktelser, begärde den talare, som först yttrade sig i denna fråga, återremiss af hela punkten.
En talare .yttrade, att om än mot hans förmodan de beslut, som 2 Stånd fattat i afs:de på jernvägsanläggningarne, skulle anses vara af den beskaffenhet, att frågan borde gå till Förstärkt StatsUtsk.
, så återstod i denna punkt för dem, som med honom tänka lika i ämnet, en räddningsplanka, derföre att man sade nej till låneoperationerne.
Frågan, huruvida dessa 2:ne
Stånds beslut kan anses förfallen eller icke, vill jag icke bedöma; men jag kan deremot icke föreställa mig, att, hvad som vore detta Stånd föga värdigt, ett beslut, på laglig väg fattadt, skulle af 11. o. Ad. göras om intet genom vägran af erforderliga penningar till det företag samma beslut afser.
En sådan åsigt kan jag icke biträda.
En annan talare har yrkat återremiss, på den grund, att han vill se hvad de öfrige Stånden besluta i frågan.
Den önskan synes mig till fidelar tillfredsställd ; ty Bonde- och BorgareStånden hafva afslagit denna punkt, och jag vet icke om E. o. Ad., som är Kikets första Stånd, bör intaga en sådan afvaktande ställning, i stället för att uttala sin mening.
Det skälet har således för mig icke någon vigt.
Under antagande att återremiss icke beviljas, kommer jag nu till granskning af sjelfva frågan.
Åtskilliga åsigter i fråga om medels anskaffande till de beslutade jernvägarne, hafva så väl här, som under gemensamma öfverläggningarne blifvit framställde.
En talare har förordat beskattning å lyxartiklar, en annan inhemska lån och en tredje utländska lån, såsom Utsk. föreslagit.
Att ytterligare återuprepa hvad i detta hänseende blifvit sagdt, anser jag öfverflödigt, och anhåller derföre att få angifva de skäl, hvarföre jag understödjer Utskis förslag.
Man har såsom orsak för lättade kommunikationers verkställande framhållit den omständigheten, att i vårt glest befolkade land erfordrades lättade kommunikationer för befordrande af en hastigare omsättning.
Detta är ett af de hufvudsakligaste och måhända vigtigaste skälen, som tala för ifrågavide upoffring.
Hvilken näring man än bedrifver, så vet man att förlaget tynger, om icke trycker den.
Jordbrukaren sår på hösten och skördar först påföljande år.
Fabrikstillverkningar kunna icke utan stor kostnad föras till andra orter i Riket, och således måste förlaget tynga all rörelse.
Men hvad är tyngden af detta förlag mot den ofantliga tyngd af förlag, som de nu beslutande skola ikläda hela landet, om vi vilja beträda den bana en talare förordat, nemi.
Deli 18 Juni t. m. 26,'i att vi endast i den mån våra tillgångar medgifva, skola anlägga jernvägar.
Skola vi besluta oss härför, så beröfva vi oss möjligheten att tillfredsställa våra egna behof och våra efterkommande om 15 å 20 år få skörda frukterne häraf.
Man må icke tro, att nyttan af jernvägarne visar sig straxt de äro färdige; ty det fordras 10 k 20 år innan industrien hinner vänja sig vid dessa kommunikationsmedel.
Då först komma de gyldene frukterne, men ingalunda samma år jernvägarne blifva färdige.
Detta är orsaken hvarföre jag anser, att hvarje nation, som vill tillegna sig dessa jernvägar och tillvägabringa dem med egna tillgångar, hvilka vanligen icke äro större än att de endast räcka till de ordinarie utgifterne, förfar oriktigt, och för åstadkommande af jernvägar måste derföre lån uptagas.
Kunde lån erhållas så, att man besparade ränteliqviderne, så skulle jag hafva yttrat detta; men sådana lån kunna icke erhållas, och derföre anser jag, att vi böra betala ränta och amortera de uptagna lånen, allt till fördel för dem, som lefva 10, 15 å 20 år härefter.
De böra tacka oss för denna upoffring; men att begära mera vore för mycket.
Denna fråga har två afdelningar.
Den ena lyder så, »att E. St:r måtte besluta, det fullmäktige i Kiksg:sKont. böra genom lån anskaffa medel för ej mindre ersättandet af de belopp, som för innevarande års arbeten å vestra och södra stambanorna redan blifvit utaf Kikets Ständer afräkningsvis anvisade, än utbetalandet af de anslagssummor, som derutöfver varda under denna Riksdag beviljade, att till 1860 års slut utgå för Statens jernvägsbyggnaders fortsättande och utförande.
Sedan kommer den andra afdelningen, som nästan hotar att tillintetgöra den första.
Den är ungefärligen af samma beskaffenhet, som då man vid förra Riksdagen inflickade orden: disponibla tillgångar.
Således säger man i första afdelningen, att man skall låna, men i den andra, att man skall tillse, huru mycket man har sjelf.
I sanning vet jag icke, huru man i detta ögonblick skall komma till något rimligt resultat, eller huru mycket jag skall låna, förutsatt att lån skola uptagas; ty det är gifvet, att innan alla omröstningar i förstärkt StatsUtsk. försiggått, hvilket vanligen först vid Riksdagens slut inträffar, och man tagit i beräkning Statens öfverskottsmedel, kan man icke upgifva huru mycket, som behöfver lånas.
Jag vet icke, om ändamålet med den sednare afdelningen i punkten, hvilken måhända en och annan antagit, eller godkänt, utan att så noga besinna meningen dermed, icke kan hafva varit att uphäfva den förra.