Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För undervisningens oafbrutna gång fordras således nödvändigt något mera, eller att vid den psediatriska institutionen fästes en person, som på grund af de förmåner, hvilka åtfölja tjensten, finner det med sitt intresse förenligt, att åt detta läroämne uteslutande egna sina studier och krafter, ej blott för att alternerande med professorn sköta den psediatriska undervisningen, utan för att, vid professorns tillfälliga förhinder eller bortgång, kunna vara tillgänglig för denna undervisnings uppehållande.
Beträffande åter lärareplatsen i Psykiatrien, hvilken af komiterade ansetts vara vid Läroverket härstädes »oundgängligen nödvändig», så torde icke många ord behöfvas för ådagaläggandet deraf.
Anda till allra sednaste tider har undervisning i sinnessjukdomarnes vård och behandling saknats i vårt land.
Denna saknad har, genom anställandet af en lärare i detta ämne vid fakulteten i Upsala, börjat alhjelpas.
Komiterade hafva uttalat behofvet af en sådan lärares anställande vid hvarje af de tre undervisningsverken, om de skola bibehållas.
Han behöfves allra mest i Stockholm, derföre att dit samlas de studerande från alla läroverken, att der lemnäs undervisning vid öfriga specialkliniker, hvartill skulle fördelaktigt ansluta sig den i Psykiatri, och derföre, att i Stockholms granskap det snart färdiga hospitalet vid Conradsberg erbjuder ett tillräckligt stort antal patienter, och derjemte är enligt tidens fordringar ordnadt, hvilket sistnämnde förhållande visat sig vara fett för psykiatrien högst vigtigt moment.
Nödvändigheten af en sådan undervisning i psykiatrien har visat sig allt mera trängande, ju klarare man börjat inse sinnessjukdomarnes nära samband med och beroende på kroppsliga och materiela förändringar, hvarföre ock de generela psykologiska theorierna på denna förlorat sin tillämplighet, och individualiseringen, följaktligen ock det kliniska studiet, blifvit ett kraf.
Detta från de sjukas sida. —•
Från Statens sida visar sig denna nödvändighet deruti, att hvarje praktiserande eller i Statens tjenst anstäld
Läkare kan påkallas att gifva intyg om sinnesbeskaffenheten, ej blott för möjligen behöflig vård, utan ock för afgörandet af legala frågor, ofta af ganska vigtig beskaffenhet.
Han behöfver derföre undervisning i ämnet, samtidigt med, eller rättare vid slutet af den kurs i de speciela sjukdomarnas klinik, hvilken han vid härv:de sjukinrättningar genomgår.
Då, såsom nyss antyddes, denna undervisning i psykiatri bör vara klinisk, och då tillfälle till sådan lätt och i vidsträckt mån kan vinnas på det nya hospitalet vid Conradsberg, så synes klinikens förläggande dit äfven vara lämpligt och en förening af Öfverläkare- och Klinikchefs-befattningen derstädes önskvärd.
Direktionen för detta hospital bör så mycket mindre hafva något att emot en sådan anordning anmärka, som dels derigenom vunnes en förstärkning af Öfverläkarens lön, dels Direktionen uti de prof, en sådan Lärare före sitt antagande nödvändigtvis komme att undergå, egde Dea l December f. m. 79 säkerhet att för hospitalet vinna skicklig Öfverläkare, och slutligen undervisnings-skyldigheten är den bästa sporre för fortfarande vetenskaplig utveckling.
På grund af hvad jag sålunda haft äran framställa och med stöd af hvad de för den medicinska undervisningens ordnande tillsatte komiterade tillstyrkt, får jag vördsamt afgifva följande tvenne motioner, hvilka jag anhåller måtte varda till Höglofl. StatsUtsk:t remitterade: 1 :o) att Pikets nu församlade Ständer måtte anslå Ett tusende femhundrade (1,500) Rdr
Rmt, att årligen utgå såsom lön åt en på Carolinska MedicoChirurgiska Institutets stat upförd Adjunkt i Barnsjukdomarnas klinik (Psediatrik), med skyldighet för denne att, efter den plan, som af läroverket kan finnas lämplig, deltaga i undervisningen i detta läroämne; 2:o) att Rikets nu församlade Ständer måtte anslå
Ett tusende femhundrade (1.500) Rdr Rmt, att årligen utgå såsom lön åt en på Carolinska MedicoChirurgiska Institutets stat upförd Lärare i Psykiatri, hvilken tillika skall vara Öfverläkare vid hospitalet på Conradsberg och derstädes lemna klinisk undervisning i sinnnessjukas vård och behandling.
Grefve Hamilton, Henning:
I allmänhet har jag ansett det vara min skyldighet, att, då K. M:s nåd.
Propos. blifvit upgjord sfi väl med afseende på de tillkännagifna oundgängliga behofven, sorn ock på Statsverkets tillgångar, motsätta mig de enskilda motioner, som här hafva väckts rörande frågor, som förut blifvit af K. M. pröfvade.
Hvad åter angår denna motion, anser jag det vara min pligt att understödja densamma.
Förhållandet är nemi., att den Komité, som på R.
St:s begäran blef af K.
M. nedsatt till ordnande af den medicinska undervisningen inom riket, ej hann afsluta sina arbeten, förr än vid slutet af sisth Juni månad.
Derefter måste dess betänkande tryckas, och sedan drog det ytterligare ut någon tid innan vederbörandes utlåtanden inkommo, enär såväl universitetens, som Carolinska institutets lärare till en del befunno sig på resor.
Till följd häraf hafva ännu i dag alla vederb:des utlåtanden icke fullständigt inkommit; och det torde ännu draga något om innan frågan kan blifva understäld K.
Komiterade hafva, i afseende på lärarepersonalen vid de särskilta läroverken, hemställt, att, för den händelse det s. k.
Interimsförslaget af K.
M. godkändes, vissa nya platser matte vid desamma tillsättas.
Komiterade hafva i sitt betänkande särskildt anmärkt, hvilka af dessa platser, som de anse vara: l:o) ytterst nödvändiga; 2:o) önskvärda, eller 3:o) med hvilkas tillsättande man ännu en längre tid kunde upskjuta. 80 Den l December f. m.
Bland dem, som de ansågo vara af största behof påkallade, voro de af motionären föreslagna nya lärare-befattningarne i Paediatrik och Psykiatri.
Man skulle kunna såga, att det är alldeles för tidigt att yttra sig i denna fråga, innan den blifvit af K.
M:t pröfvad, och då man ännu är oviss, hvarest förslaget kommer att stanna; men oberoende af hvilket beslut, som än kommer att fattas, vare sig i stöd af komiterades första förslag eller af interims-förslaget, eller af ett tredje, så förblifva dock dessa platser alltid nödvändiga att tillsätta.
Den kliniska undervisningen måste nemligen i alla hänseenden inhämtas i Stockholm, der materialier för sådant ändamål finnas i fullständigare mått, än vid universiteten.
Sålunda, antingen ett läroverk skulle blifva inrättadt i Stockholm, eller de trenne blifva förenade till ett enda med gemensam lärarepersonal, måste dock, i afseende på den kliniska undervisningen, Stockholm blifva hufvudorten, hvarest ynglingar från alla håll skulle församlas.
Häraf inses, att, oberoende af frågans slutliga afgörande, det i alla fall blir nödvändigt att besätta de af motionären föreslagna och i sjelfva verket mest af behofvet påkallade platserna.
Motionären har vidare antydt, att det är omöjligt för en enda lärare att bestrida den kliniska undervisningen i barnsjukdomar, emedan den är så ansträngande, att ingen kunde åtaga sig att dermed fortsätta hela året igenom, och förhållandet skulle då blifva, som det hittills varit, att föreläsningarne endast komme att hållas under 8 månader af året och upphöra under sommarmånaderna, till stort mehn för de unga läkare, som vilja omedelbart efter sin tjenstgöring på SerafimerLazarettet eller Kurhuset fortsätta densamma på Paediatriska kliniken, hvilken för den orsakens skuld borde hållas tillgänglig äfven om sommaren.
Hvad särskildt beträffar undervisningen i Psykiatri, tror jag, att anslag till denna blir af så mycket större vigt nu, då den tidpunkt nalkas, när det stora sjukhuset vid Conradsberg når sin fulländning och hvilket jag har all anledning förmoda skall blifva så ordnadt, att en ändamålsenlig undervisning der kan komma att meddelas.
Onskvärdt vore äfven, att, i en ej allt för långt aflägsen framtid, dårhuset i Upsala biifver så utvidgadt och förbättradt, att undervisning i detta amne äfven der måtte komma att, fullständigare än hittills varit möjligt, ega rum.
Ty att ega insigt i Psykiatrien är af högsta vigt, icke blott för dem, som egna sig åt denna speciella gren af läkarekonsten, utan äfven för alla, som kunna komma i tillfälle att bedöma vissa medicolegala frågor.
Skulle således vederbörandes utlåtande öfver komiterades betänkande föranleda någon framställning från K. M. till R.
St., och vederbörahdes utlåtande deröfver inkomma så tidigt under Riksdagen, att en K.
M:ts propos. i ämnet kunde R.
St. meddelas, så vågar jag hysa den förhoppning, att K. M., i denna sin nåd. propos. , kommer att föreslå inrättandet af ofvannämnde lärostolar, åtminstone är jag bestämd, att, i hvad på min underd. tillstyrkan kan bero, bereda K.
M:ts nåd. bifall till en sådan framställning, så vida Den 1 December f. m. 81 vida ej densamma genom ett bifall till motionärens framställning förekommes.
Motioner, jemte det afgifna yttrandet remitterades till StatsUtsk:t.
Härefter npplästes och remitterades till StatsUtsk:t en annan af Frih. von Duben inlemnad motion, som hade följande lydelse:
Sedan under loppet af år 1856 laboratoriilokalen vid Carolinska MedicoChirnrgiska Institutet, hvilken då befanns i ett högst förfallet skick och af otjenlig beskaffenhet, genom K. Öfv.lntend.- Embetets försorg blifvit, hvad sjelfva rummen och deras lämpliga anordning beträffar, iståndsatt, iugiugo Institutets professorer den 14 April 1857 till K.
M. med en underd. framställning om anvisande af erforderliga medel till godtgörande af den kostnad, stor 1,731 rdr 28 sk. b:ko, hvilken, sedan sjelfva laboratoriilokalen på sätt, som ofvan är nämndt, blifvit iståndsatt, varit nödvändig för en ny inredning i densamma; och fann K.
M. i nåder godt bifalla, att ofvannämnda summa skulle af allmänna medel utbetalas.
På samma gång som professorerne till K.
M. gjorde denna underd. framställning, anmälde de äfven, att en väsendtlig brist dessutom egde rum i hvad rörde åtskilliga, för hvarje till undervisning ämnadt laboratorium nödvändiga instrumenter, hvilkas anskaffande omöjligen kunde åstadkommas med det årliga för laboratorn behof Och de kemiska föreläsningarne utgående statsanslaget, och anhöllo professorerne underdånigst, det måtte för den sagda bristens fyllande för en gång beviljas ett extra anslag af 2,000 rdr rint; men hvad denna underd. anhållan beträffade, faun K. M. i nåder frågan derom tillsvidare böra upskjutas.
Sedan denna tid hafva nu snart frenne år förflutit, under hvilka den då redan högst kännbara bristen på iustrumenter och apparater i laboratorium qvarstått och tillväxt i samma man, som förbrukningen af dem, som funnos, fortgått, under det att det otillräckliga årsanslaget ej tillåtit deras reparation eller nyås anskaffande.
En annan omständighet har dessutom gjort, att denna brist för närvarande är mer kännbar än förr. ljuder en lång följd af år hafva nemi. det Pharmaceutiska Institutets elever, i saknad af egen laboratoriilokal, med vederbörandes tillåtelse, fått begagna sig af Carolinska Institutets laboratorium; men sedan numera af Apothekare-Societen ett eget laboratorium blifvit inrättadt, hvarest pharmaciae studiosi erhålla sin undervisning, hafva ock dit förflyttats alla de, Pharmaceutiska Institutet tillhöriga, förut på Carolinska Institutets laboratorium befintliga instrumenter och apparater, hvilka der kunde påräknas för gemensamt bruk af såväl Carolinska som Pharmaceutiska Institutets elever.
I anledn. af denna förflyttning, och i följd deraf, att Institutets laboratorium numera blifvit försedt med gasledning, har ock en omflyttning och förenkling af der befintliga eldstäder blifvit nödvändig.
Carolinska Institutet har i årligt anslag 3,662 rdr 58 öre rmt till vård, underhåll och förökande af sina samlingar, till egendo H. ii. e I)«n
I December f. m. mens underhåll, till eldnings- och lysningsämnen, till anatomisalerr och laboratorium, hvaraf' särskildt 300 rdr rmt för det sistnämnda.
Då dessa ringa tillgångar måste tagas i anspråk för fyllandet af de med dem afsedda "behofven, och då, äfven för det fall att 11.
St:r skulle bevilja den i K.
Propos. begärda förhöjning i det årliga anslaget för Institutets laboratorium, denna likväl icke skulle förslå till att betacka kostnaden för laboratoril tidsenliga iordningställande, så får jag härmed vördsamt föreslå, att B. 8t:r måtte för en gang bevilja ett anslag, stort fi.OOO rdr rmt, till ordnande af laboratoriet vid Carolinska Med.Chirurg.
Institutet och dess förseende med nödiga instrumenter m. m. II. o. Ad. åtskiljdes kl. */j 11H 4 e. m.
Tliorsdagen den 1 December 1859.
Plenum kl. 6 e. ro. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att den utaf H. Ex. ‘Hr Gr. Löwenhjelm d. 26 sisth Nov. mundtligen afgifna motion om det s. k. bevillningsafdragets uphörande numera blifvit till protokollet skrift), affattad; och hemställde H. Ex., att densamma finge till Bevi 11n.XJtsk:t remitteras, hvilket af IL o. Ad. bifölls.
Cederström, lindolf, upläste en motion af följande innehåll:
Ett betydligt antal fastighetsegare, embetsman och jordbrukar© inom Wermland hafva lil! provinsens riksdagsmän vid innev.
Riksdag aflåtit en adress af följande, såsom jag är innerligen öfvertygad, högt behjertansvärda innehåll, sorn. om det ock icke till hela siri omfattning befinnes förenligt med hvad R.
St:r skulle pröfva omständigheter och förhållanden medgifva, likväl torde gifva anledning till fjenliga åtgärder, bland hvilka jag, efter meddelandet af adressen, utbeder mig att få anföra dem, jag anser mest angelägna och verkställbara.
Adressen lyder sålunda: »Hvarje kyrkans ooh fosterlandets värr kan icke utan bekymmer se, huru med hvarje år antalet af Ordets tjenare inom vår Deli 1 December e. m. 83 Kyrka förminskas och huru derigenom det snart sagdt blir omöjligt, att, såsom sig borde, uprätthålla gudstjenst och själavård inom församlingarne.
Detta förhållande är så mycket mera bekymmersamt, som Kyrkan, i anseende till den religiösa oro, som genomgår vår tid, väl behöfver fulltaliga och nitiska tjenare.
Orsakeu till denna alltmer tilltagande prestbrist torde böra sökas icke endast i tidsandan och tidsförhållandena, utan äfven till väsendtlig del i rent yttre omständigheter.
Såsom en sådan orsak till prestbristen bör i första rummet sättas det lägre, ordinarie presterskapets (komministrarnes och deras vederlikars) ringa löneinkomster.
Att dessa i allmänhet äro högst otillräckliga, tro vi vara så allmänt insedt och erkäudt, att vi derföre ej behöfva anföra några bevis.
Ett sådant förhållande måste verka afskräckande på de unga män, sorn eljest kunde hafva håg och böjelse att ingå i Kyrkans tjenst
Man kan icke undra på, om de vända sin håg från den på försakelse och, nära nog, nöd rika presterliga tjenstelnannabanan och beträda en annan, som bereder dem ekonomiskt oberoende och mera hoppgifvande utsigter för framtiden.
Rättvisa och billighet synas fordra, att ifrågavarande ordinarie prestmans löneinkomster bestämmas till minst lika belopp, som de embetsmäns på landet, med hvilka komministrarne äro i samhällsställning och lefnadsvilkor jemföriige, såsom kronofogdars och häradsskrifvares.
En sådan löneförhöjning bör dock ingalunda sättas i något samband med, eller beroende af den ifrågasatta omregleringen af det högre presterskapets löner, ty dels kommer det att dröja allt för länge innan en sådan omreglering kan upgöras och sättas i verket, dels komma, utan tvifvel, de möjligen blifvandeöfverskotten af det högre presterskapets löner att blifva alldeles otillräckliga för åstadkommandet af någon väsendtlig förbättring i de talrika kommistraraes lönevillkor.
Nästan alla andra tjenstemän, som deraf varit i behof, hafva i sednare tider erhållit löneförhöjning; och då Elementarläroverkens lärares lönevillkor blifvit så betydligen förbättrade, hvilket icke kan annat än på det, högsta glädja hvarje vän af fosterlandet och dess läroverk, så vore det väl ock tid, att behjerta Kyrkans angelägenheter och med välvilja tänka på de lärare, som arbeta i församlingen.
Hafva vi tillgångar, att med rikliga bidrag befrämja landets förkofran i alla materiella riktningar, äfvensom att, på värdigt sätt, aflöna Rikets öfriga embetsman, nog hafva vi då ock förmåga att aflyfta fattigdomens tunga börda från den embetsmannaklass, som onekligen står folket närmast, och som har ett oändligt stort inflytande på dess andeliga utveckling och förädling.
En annan orsak till prestbristen torde ligga i nu gällande befordringslagar, enligt hvilka, vid förslag till komministraturer, uteslutande afseende göres på tjenstår.
Derigenom blifva utsigterna till och förhoppningarne om ett eget, om ock torftigt, hem förlagda i ett allt för aflägset fjerran, och duglighet och skicklighet dragna åt andra håll, der de förr kunna göra sig gällande.
Vid ledighet till komministraturer borde derföre hvar och en prest, sorn varit så länge i Kyrkans tjenst, att han kan anses hafva 84 Den 1 December e. m. hunnit förvärfva sig förmåga och insigt att vårda en församlings angelägenheter, ega rätt att få aflägga prof och komina under omröstning.
Undertecknade, som dela ofvan antydda åsigter, anhålla vördsamt hos provinsens riksdagsmän, att de ville vid det tillstundande Riksmötet söka göra deni gällande, så att det kleive genom lag bestämdt: l:o att lönerna vid komministraturer och med dem jemförliga lägenheter icke finge understiga ett visst minimum, äfvensom huru lönen skulle utgöras, i fall godvillig öfverenskommelse derom icke kunnat träffas; 2:o att vid tillsättningen af ifrågavarande tjenster, en större valfrihet finge ega rum.
Carl Nordenankar.
F. Helin.
Carl 0. Löwenhjelm P. v. Rosen.
C. Wikström. .). v. Eckstedt.. C. G. Weinberg. B. A.
Geijer. G. F. Lilliehöök.
D. Nilsson.
Brelin.
Nils Jonsson.
Anders Nilsson.
Anders Nilsson. B. Unger. G. Ullman. A.
Renström. P. Ericsson. J. H. Groth. John Ahlström.
Franz v. Schéele. A. F. Björlin. J. O. Geijer.
Götrik Myhrman.
C. J. Wallroth. J. M. Planting-Gyllenbåga. A. R.
Olander. J. P. Carlström. A. L. Sundqvist. H. G. Geijer. A. M. Brattén.
P. G. Vict.
Pallin.
Fr. Wångenberg Carl Rhodin.
Svante Fleetwood. J. M. Blomén. L. Bengtsson. A. F. Åberg. A. M. Lagerlöf. J. v. Axelsson.
C. H. v. Axelsson. D. W. Lilljehöök. A.
Örtendahl.
Lilljehöök.
Carl M. Bratt. C. Montgomery.
Sv. Mattsson.
P. A. Nilsson.
Johannes Mattsson.
Jonas Persson.
Joli. Nilsson.
Lars Olsson.
Petter Andersson.
Johannes Olsson.
Anders Mattsson.
L G. Larsson. A. G. Wallman. N. Wimnell.
O. Th. Lennartsson. L. G. Carlmark. L. G. Bengtsson. C. F. Uggla. J. H. Åberg.
Oscar Örn.
Otto Olof Stenström. A. Jonsson. J. H. Huss. C. G. Widström.
Schröder.
P. Wåhl. Petter Jönsson.
Jöns Jonsson.
Magnus Jansson.
Fryxell. G.A.Wall. H. V. Montgomery.
Pettersson, G. F. A. Adelsköld, Bruksegare.
Kapiten. G. Sundin, Alex.
Friberg, 0.
Johnsson, A. H. Nisbeth, Ö. Pärsson, Landtbr.
Landtbr.
Nämndem.
C. Andersson.
Chr. W. Geijer.
Göthlin. A. Myrin.»
Sådant är innehållet af den ingifna, af 91 personer undertecknade skriften.
Tillåten mig få, i anledn. deraf, vidare anföra följande framställning:
Efter upsiittandet af denna adress, men innan densamma, försedd med dessa talrika underskrifter utaf personer af alla stånd och villkor, men förnämligast egare och brukare af jord, hunnit till riksdagsorten afgå och ankomma, hafva de i denna deras skrift öfverklagade förhållanden blifvit i en ej ringa mån upmärksammade och, såsom jag hoppas, närmade till en framtida tillfresst.ällande lösning, deL genom I\.
Propos af d. 4 sisth Nov. ang:de grunderne för utgörande af presterskapets aflöning, dels ock genom åtskilliga inom RiksStm redan väckta motioner.
Så återfinnes uti högstberörde förslag, i Usta punkten, att »presterskapets inkomster Deri 1 December e. m. 85 fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter tjenstegrad och embetsåliggande lämpad, anständig bergning»; — i 3:dje punkten, att »reglering af presterskapets löner skall ske i den mån, sådant, utan förnärmande af innehafvares rätt, kan verkställas, således oviilkoriigeu vid törst, efter författningens utfärdande, inträffad pastorsledighet, eller, om derförinnan fastställd pastoraliekonvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår.
Sådan reglering må ock tidigare försiggå, derest en församling och dess presterskap i önskan derom sig förena, eller vid inträffande pastorsledighet församlingen påyrkar gällande konventions uphörande»; samt i 10:de punkten, jemte bemyndigande för nämnden, att till K.
M. göra framställning om »öfverflödiga» komministraturers indragning, — att, »vid reglering af pastorslön, eger nämnden jemväl tillse, huruvida komministerslönen, der sådan tinnes, står till den förra i ett billigt förhållande, och i annat fall, att skälig jemkning dem emellan föreslå efter de grunder, som för sådan åtgärd varda, med afseende på särskilda orters olika förhållanden, bestämda.
» — Så 8ro ock motioner framställde derom, att, för en af behofvet påkallad löneförbättring för komministrar, under den tid, som hinner förflyta innan en sådan definitiv reglering må komma till stånd, ett anslag ställes till K.
M:s disposition, men hvilket, åtminstone till största delen, förmodas kunna uphöra, sedan förenämnda allmänna reglering försiggått, — så äro slutligen framställningar vid Riksdagen motionsvis gjorda derom, att vid preslerliga lägenheters tillsättning i konsistoriella pastorater, församlingen må ega rösta på en, utan afseende på tjensteålder an. m., tillkallad 4:de profpredikant, allenast att han eljest vore till tjensten kompetent o. s. v., hvilket sistnämnda förslag, derest det röner framgång, torde i högst väsendtligt mån motsvara hvad petitionens sednare punkt åsyftat, och hvaraf jag derföre anser mig här icke böra i någon närmare utveckling ingå.
Genom ofvanuämnde framställningar och förslag torde säker!., i den mån de vinna bifall, väsendtliga steg vara tagna till ett framtida a (hjelpande af de missförhållanden, sorn uti den af mig nyss uplästa skrift finnas antydda.
Men då dessa olägenheter redan i den närv:de tiden onekligen äro kännbara, och hota, att i den närmaste framtiden blifva allt mera tryckande, föreställer jag mig, att R.
St:r ega skäl tillse, huruvida icke ytterligare föreskrifter skulle kunna utfinnas, till befrämjande på ett än verksammare sätt af det önskade målet: betryggande af Kyrkans gagn, dess tjenares väl och församlingens dermed sammanhängande sanna intressen.
För det första synes det mig, att den i 3:dje punkten af de, utaf K.
M. föreslagna, grunder till presterskapets lönereglering förekommande tidpunkt för sagde förrättning skulle kunna, tillvinnande af mera skyndsamhet, tagas omedelbarligen efter författmns utlärdande, å alla de ställen, der icke redan stadfiistade konventioner göra nödvändigt, att tiden för deras tilländalöpande, eller rättare sagdt för deras annalkande utgång, atnidas.
Det bör fullkomligen gillas, att, såsom K. M., i egenskap af villkor, förutsatt, regleriu - Dea 1 December e. m. gen endast skall ske i den mån, sådant, utan förnärmande af innehafvares rätt, kan verkställas.
Men en sak är regleringens upgörande, en annan dess trädande i verkställighet.
Om med den första dröjes till inträffande pastorsledighet, synas mig häraf 2:ne olägenheter härflyta.
Den ena är, att, i följd af sjelfva denna förrättning, tillsättningen kan i mer eller mindre tidslängd fördröjas, särdeles i händelse af anförde besvär öfver nämndens regleringslörslag.
Den andra olägenheten är den. att hugade sökande icke, vid tjensternes ledigblifvande, veta hvad de uti inkomst dervid må ega att påräkna, af hvilken ovisshet torde alstras den påföljd, att församlingen någongång går miste om sådane skicklige och förtjente sökande, som den eljest kunnat erhålla, men som afskräckas genom farhågan, att i den ledigvordna lägenheten ieke finna den förkofran i sin utkomst, hvaraf de tilläfventyrs för sig och de sina äro i behof, och som kunnat erbjuda dem skälig godtgörelse för en, kanske långväga flyttning och andra, kostnad medförande, besvärligheter i och för ifrågav:de tjenstbefattnings öfvertagande.
För det andra ville jag anmärka, att, då K.
M:s förslag, obestridligen ganska rigtigt, upställer den grundsats för löneregleringen, att »hvarje prestman erhåller en efter tjenstegrad och embetsåligganden lämpad anständig bergning», så torde, i afseende å komministrar och deras vederlikar i embetsbefattning, ännu en annan omständighet böra tagas i betraktande.
Jag menar den oändligt skiljaktiga utsigt till belordra», de i olika stift ega.
Må jag exempelvis få anföra förhållandet i Carlstads stift.