Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om landshöfdingen skall åläggas att taga emot ulsökningshandlingar, öfversända dem till andra län, taga emot de penningar, som derifrån återkomma, tillställa dem fordringsägaren o. s. v.; så fordras förmodligen att landshöfdingen skall ansvara för de medel han får om händer; ty har han intet ansvar derför, så lärer val ingen fordringsägare vilja anförtro honom penningarna.
Skall landshöfdingen åter ansvara derför, huru skall det blifva honom möjligt att akta sig för förluster?
Till penningarnes förvaring har han ingen annan utväg, än att insätta dem i landtränteriet den ena dagen, för alt åter uttaga dem den följande eiler hvilken annan dag som helst, när de skola afsändas.
Dessa insättningar och tillagningar i ränteriet skulle, der många promotorialmål förekomma, vålla ett besvär med reversal och anordningar, hvilket kunde föranleda dertill, att också i ränterierna och landscontoren särskildta biträden och särskild betalning behöfdes.
Det vanliga förhållandet är, just i anseende lill dessa besvärliga omgångar, att i de fall, der det redan är landshöfdingen ålagdt alt vara commissionär, nemi. för Stalsbanken och disccnterna samt privatbankerna, lemnar vanligen landshöfdingen dessa medel i landssecreterarens händer i det ögonblick brefvet är uppbrutet, då det stannar på landshöfdingens ansvar om medlen förkomma.
Antingen måste han liålla contrabok med sin landssecreterare, eller också äfventyra att möjligen blifva bedragen.
Hvad erfarenheten visat, är, att landshöfdingar blifvit af sina landssecreterare bedragne på disconternes och bankernes medel, att landshöfdingarne sjelfve fått lemna ersättning, eller Slaten gifva afskrifning för bankens fordringar.
Kommer nu dertill att landsliöfdingarne skola vara commissionärer äfven för de enskilda, — i hvilka äfventyr inleder man dem icke?
Jag inser också icke, huru det skall kunna åläggas dem att vara ombud för enskilda.
Jag kan icke tro, att K. M., äfven örn Ständerue fattade ett sådant beslut, kunde finna sig befogad att ålägga landshöfdingarna något dylikt.
De kunde med skäl svara, att de hafva annat att uträtta i länet, än alt vara enskildes commissionärer.
Det är redan för mycket att landshöfdingarne äro och måste vara ombud för Statsbanken, diseonterna och privatbankerna.
De borde vara fria äfven derifrån.
Hvad nu sjelfva verkställigheten angår, så anser jag det olämpligt att bestämma en viss proc., som här är uppgifven till ,} för 100.
Då man ser de vanliga lagsökningsmålen i ett Inndscancelli, så finnér man att de flesta röra mindre summor än 5o r:dr; man finnér lagsök - De ii 5 December. ningar på ett par r:dr, till och tued på i r:dr.
För ett sådant promotorial skulle således ersättningen belöpa sig till 3 runstycken o. s. v, Huru någon skulle vara belåten med en sådan ersättning, får jag hemställa till Ståndets ledamöter.
Till och med för 100 r:dr skulle ersättningen blott utgöra 24'sk., hvilket vöre alltför litet.
Hvad beträffar disconterna och privatbankerna, så är förhållandet, åtminstone i södra Sverige, der jag haft med sådana alt göra, att 2 r:dr b:co betalas för hvarje sak, antingen summan är större elier mindre.
Jag anser förslaget sådant, att det icke bör kunna antagas, och önskar att R. o. Ad. lika så gerna malte afslå det genast, sorn återremittera det till Utskottet.
Till en början anhåller jag att få upptaga hvad Gr.
Mörner yttrat såsom grund för bestämmandet af ersättningen för de expeditionshafvande vid landscancellierna, som besörja promotorial till procent.
Den vore nemi., att de flesta sådana promotorial skulle vara för små summor, och alt den enskilde, der saken rör större summor, agde tillfälle att välja sig commissionär på stället och således indrifva dem samt dervid slippa att utbetala den i författningen bestämda £ proc., så snart den ansåges utgöra en för hög afgift.
Deremot får jag anmärka, att expeditionshafvandens och cancelliets inkomster bero af målens antal, och alt det således icke är något onus för expeditionshafvanden att få sig promotorialmål tillsända, och han är ganska belåten att för dem såsom för alla andra mål få ställa sig expeditionstaxans allmänna stadgande till efterrättelse.
Att göra ett afvikande derifrån för sådana promotorial, vore sä mycket olämpligare, som det skulle inleda på en bann af godtycklighet i ena fallet och rent af vägrad handräckning i andra fallet; ty expeditionshafvanden skulle ganska bestämdt förklara, alt han för några runstycken icke kunde åtaga sig något bestyr dermed.
Om han deremot har alt rätta sig efter den allmänna expeditionstaxan, så får han för eommunicalionsresolutionen å ansökningen 16 sk., sedermera för utslaget 24 sk., 1 r:dr eller 1 r:dr 24 sk., allt efter vidlyfliglieten, och slutligen för order till fogden, penningarnes mottagande och deras remitterande får han 24 sk. för sjelfva brefvet samt postporto och reeommendationsafgift.
Alltsammans måste af den sökande i förväg erläggas med 3 r:dr 16 sk., och om derutöfver skulle åtgå några skillingar eller en eller par riksdaler, så får expeditionshafvanden uti räkningen derför creditera sig.
Jag får således i afseende på den af Gr.
Mörner gjorda anraärkn. vidblifva min förra framställning.
Jag går nu att upptaga Hr von HartmansdorfFs anmärkn:r emot betiink. och sjelfva saken.
Hr von Hartmansdorff har erkänt, att för banken och disconterna har i alla tider och för privatbankerna, efter deras inrättande, Konungens Bef:- Den 5 December. h:de haft sig ålagdt alt tillhandagå med promotorial.
Nu frågar jag: är banken mera berättigad att erhålla embetsbiträde inom den executiva myndigheten i Sverige än hvarje enskild man?
Månne icke det första villkoret vid embetsmanna-utöfningen i ett ordnadt samhälle är, alt genom densamma emot en lindi ig afgift kunna få sina fordringar indrifna och till borgenären insända, ulan att man behöfver använda enskildt ombud hos Konungens lief:h:de i den ort, der gäldenären vistas.
Delta är ett af de hufvudsakligaste villkoren för den allmänna crediten, som jag skulle tro att hvarje landshöfding borde vara mån att befordra inom det län der han är styresman.
Väl vet jag, att åtskilliga län, deribland Calmar och Stora Kopparbergs län, hafva undandragit sig alt emottaga promotorial för enskilda, och del af farhåga för möjlig försnillning af medlen genom expeditionshafvanden; men må det tillåtas mig att förklara, att intet tillfälle dertill kan uppkomma, utan att landshöfdingen helt och hållet åsidosätter all eftersyn å sin expedi tio niliaivande, ty han skall naturligtvis, der promotorial mottagas, föra ett. särskildt register öfver promotorialmålen, hvilka icke äro af beskaffenhet alt kunna handläggas såsom andia kuranta mål.
De äro af beskaffenhet att böra ögonblickligen expedieras, och då landshöfdingen kommer ned på cancelliet, ser han genast för hvarje dag hvad som bort vara expedieradt och hvad sorn icke är det.
Ilan kan således äfveu ögonblickligen af sin expeditionshäfvande secreterare få upplysning 0111 hvad som Ingi hinder för expeditionens afgående.
Således, såsom jag redan nämnt, om landshöfdingen har ordentlig tillsyn öfver si!t cancelli, bar han icke ringaste våda af att tillstädja promotorial, och för de län, der sådana äro medgifna, har icke fördelen för crediten varit så obetydlig sorn man torde förmoda, och deremot, der de blifvit vägrade, har sådant föranledt ganska betydliga svårigheter.
Om nu det erkännes, att detta icke får komma att etablera en särskild expeditionstaxa i och för promotorialmål, utan dessa likasom andia mål vid landscancellierna böra efter samma taxa behandlas, så torde det vara anledn. och skal till den af mig begärda återremjss af betänkandet.
Dr Edenhjelm, Gillis:
Ehuru jag gerna medgifver alt det skulle vara ganska beqvämt för fordringsägare och alla procentare inom Riket, att få Jandshöfdingarna till commissionärer och ansvarige för deras fordringar, så kan jag likväl icke derpå för min del ingå, utan anhåller om afslag å betänk, på de skäl, sorn Hr von Hartmansdorff med så mycken sakkännedom utvecklat.
Ridderstolpe, Fredr.; Utgående från den åsigi, alt embelsmannen är lill för folkets skull, har jag lika med många andra landshöfdingar mottagit promotorial, Den 5 December.
'7* in!ilIdess andra landshöfdingar nekat att sådana ifrån mig mottaga.
Jag har då vidtagit den åtgärd, alt jug till samtliga landshöfdingar kungjort hvilken cancellist i Westerås läns landscancelli, sorn, på grund af mitt enskildla förtroende till honom, fått emottaga sådana promotorial för att ombesörja fordringsägares ansökningar.
Jag tror att icke något annat sätt är lämpligt, emedan svårt blir att hälla contrabok med så många sökande, och postverket skulle obestridligen komma till korta.
På dessa skäl och dem som för öfrigt blifvit emot Ulskts betänk, anförda, voteiar jag för afslag derå.
Jag har icke från början åhört discussionen i detta ämne och kan således icke till besvarande upptaga hvad sorn bär blifvit å ömse sidor anfördt; men efter jag nu är tillstädes vid föredragningen af detta betänk., så anser jag injg dock böra yttra min opinion i frågan.
Det har, såsom bekant är, aldrig varit genom lag bestämdt, alt promotorialmål skola ovillkorligen af Konungens Bef:h:de mottagas och handläggas.
Jag skulle för min del äfven tro, all ett
Ingstadgande i detta fall icke vore så alldeles på sitt ställe.
Den som är någorlunda bekant med landscancelliernas ökade göromål, särdeles i de län der privatbanker finnas, har sig noga bekant att alla år tilltaga lagsökningarna, icke blott från Statsbanken, utan äfven från privatbankerna.
Dessa banker gifva landscancelljerna ganska mycket besvär.
Jag känner visserligen att många landscancellier afsagt sig att mottaga promotorialmål, men jag har dock icke gjort det uti mitt län, och jag skall i det aldralängsta emottaga sä beskaffade mål, då de inkomma; men jag skulle likväl önska, att II, o. Ad. icke ville bestämma en lag, som ålägger Konungens Bef:h:de att emottaga dem, då i alla fall, såsom här af en värd talare blifvit omnämndt, hvar och en fordringsägare likväl har tillfälle att, på sätt lian för sig finner lämpligt, indrifva sin fordran, utan att det sker genom embetsmyndigheternas särskilda omsorg.
På denna grund, och då jag icke finner hvartill en återreraiss af detta betänk, skulle tjena, förenar jag mig med dem, som begärt afslag å betänkandet.
Jag har aldrig funnit mig besvärad af dessa mål och anser det vara min ovillkorliga pligt att tillrättaskaffa rättvisan i detta fall o'ch skaffa fordringsägaren sin rätt, Jag har aldrig mött något motstånd i de andra länen vid sådana frågor.
Jag gör mitt eget läns innevånare en tjenst med att emottaga dessa proraotorialmål; ty då äga andra landshöfdingar samma förbindelse mot mig, och jag tror, att om det så blefve öfverallt, så skulle allmänheten vinna derpå, utan ali Konungens Bef:h:de skulle få ett besvär, som icke hör dem till.
Det a'r onekligen ett ganska anmärkningsvärd! förhållande i afseende på executionsverket i vårt land, att linder det Öfverståthållareembetet i Stockholm och ett stort antal landshöfdingen mottaga promotorial-ansökningar, så skall det bero af andra landshöfdingen att kunna undandraga sig att behandla så beskaffade mål, ty enhet i detta afseende bör säkerligen äga runi; och i den frågan, om jag skall behöfva söka gäldenären genom commissionär i den ort der han bor, eller om jag skall kunna begagna biträdet af Londsh.embete! i del län, der jag sjelf vistas, måste något bestämdt stadgande vara gällande för alla medborgare, oell det synes mig vara klart, att icke några större fördelar eller svårigheter böra uppkomma för olika läns innevånare.
Jag kan icke finna annat, än att ötskrs betänk, i detta afseende är ganska väl motiveradt; och då det dessutom är bevisadt, att icke något hinder förekommer för promotorialmåls behandling inom en stor del af Riket, så tror jag man får taga för gifvet att samma möjlighet måste finnas på andra ställen ; i följd hvaraf jag tillstyrker bifall till betänk., såvida icke möjligen R. o. Ad. skulle finna skäl alt med anledn. af de anmärkn:r, som vid detaljerna här blifvit framställda, återremittera detsamma.
N:o i5g återremitterades.
Ånyo föredrogos och biföllos LagUtsk:s den i dennes på bordet lagda betänkm:
N:o 160, öfver väckt motion om ändring i sältet för besvärs anförande mot Öfverståthållare-embetets och Konungens öfrige Bef:h:des beslut i mål angtde brott emot polisförfattningarna m. m.; N:o 161, i anledn. af väckt motion 0111 ändring af 9 och 10 capitlen Kyrkolagen; N:o 162, i anledn. af väckt fråga om lagstiftning för liy po t h ek s fö r en i ng a r.
Då nu ånyo föredrogs Exped.Ulsk:s den 1 dennes på bordet lagda mern.
K:o 17, i anledn. af erhållen återremiss å Exped.Utskts förslag till und. skrifvelse N:o i3g, blefsamma mern. ånyo lagdt på bordet af Frih.
Cederström, Jacob, och Hr von Rosen, Georg.
Likaledes lades ånyo på bordet, på begäran af Frih. H a m i 11 o n , Hugo, samt Hr Mannerskantz, Carl Axel, Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms den 2 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 87, om beskattningen å stångjerns-tillverkningen i Riket.
Eesvärsoeh Ekon.Utskms den 2 dennes på bordet lagda betänk.
K:o 88, i fråga örn vissa förmåners beviljande för innevå - Den 5 December. naime inom Wester- och Norrbottens län, Lief betänk, af R. o.
Justerades 2tne prot.utdr. för denna dog.
Lades pä bordet nedannäinnda från Utsk:n inkomna memor., utlältn och betänk:n, nemi. från Stats Utskottet:
Nto 377, angtde några i sammanhang med frågan om hemmantalsräntans upphörande väckta motioner; N:o 878, angtde afskrifning af de summor, som blifvit lyflade å det på Riksg.contoret vid 1828—i83o årens riksdag anvisade mindre creditiv; Nto 379, angtde ifrågaslälld ombyggnad af en del utaf östra flygeln vid R.
Sits lius; Nto 38o, ang:de K.
Statscontorets befrielse från vidare befattning med det staden Wexiö beviljade byggnadslån; N:o 081, i anledti. af erhållen återremiss å StatsUtskts utlåt.
Nto 331 ; Nio 382, i anleda, af K.
Mts nåd. skrifvelse ronde eftergift af en vid arbets- och correclions-inrättningen i Norrköping yppad balance; N:o 383, i anleda, af K.
Mts nåd. propos. om förhöjning i löneanslagen för gästgifvare i Herjeådalen; Nto 38/;, i anledn. af Anders Anderssons från Skaraborgs län motion, alt kostnaden i och för underhållandet af vägen emellan Forsviksrno och Rödesund må af Staten bestridas; Lag- samt Allm.
Besvärs- och Eko n.-U t s k t n : N:o 9, ang:de väckt motion om bestämmande af visst antal förrättningar, hvartill landtmätare må kunna på en gång förordnande erhålla; Nto 10, i anledn. af väckt motion om verkställighet af synerätts beslut i fråga om anläggning af vattenverk; Nto 11, i anledn. af väckta motioner om förändring i flyttningstiden för tjenstehjon; Nto 12, i anledn. af väckt fråga om reclamation af förrymda gäldenärer; N:o 13, i anledn. af väckt motion om förändring af K. förordn. den 27 Oct. 1812, om utski ifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet; N:o i4, i anledn. af vackt fråga om laga fardag å städernes embefs- och tjenstemäns innehafvande embetsjordar; Nto i5, i anledn. af väckt motion om domsrätt i mål, rörtde sjö-officerare; Nto 16, dels i anledn. af gjorda anmärkntr vid Allm.
Nto 18, 0111 Svenska undersåtares skyldigheter, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes, samt utländningars rätt att inkomma och bosätta fjG Oen 5 December. sig i Riket, dels ock till följd af ytterligare motion i enahanda ämne ; N:o 17, i anledn. af fråga om förändring af 4 §:n 2° cap. Byggn.-b:n; N:o 1 B, i anledn. af väckta motioner om tillägg till K. kungörelsen den >4 Juli i835, angtde förändring af K. förordn. den 20 Januari 1824 om ändring eller utrifning af vattenverk; N:o rg, i anledn. af väckt motion rörtde hofveri-contract; N:o 20, i anledn. af återremiss å betänk.
N:o i, angtde väckta förslag till ändringar, tillägg och förklaringar af de om skiftesverket i Riket gällande författningar; Wto 21, i anledn. af återremiss å betänk.
N:ö 3* ang:de väckta frågor om ändring och förklaring i vissa delar af K. förorda, den I Aug. i8o5, samt andra författningar rörtde skogarna i Röket; Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskottet: N:o 1 i5, i anledn. af erhållen återremiss af Ulsk:s betänk.
N:o 84> röride afskaffande af helfrihetsbref och förändring i följd deraf i vissa delar af K. förordn. den 22 April 182g, angtde passhandlingar för fartyg, hvilka seglat till utrikes ort; N:o 1 16, om upphörande af dubbla årsberäkningeu vid befordian till ecclesiastika embeten och tjenster; N:o 117, angtde föreslagen indragning af vice-presidentsembetena i Hofrätlerna, och förändrad benämning af Hofrätlsledamöter, samt om ordningen för upprättande af förslag- till ledamöter i Hofrätter Och Collegier; N:o 118, angtde Upphörandet af <let s. k.
Hemförarebåtgilfet i Götheborg; N:o 11g, i anledn. af väckt fråga om stapelstadsrält för köpingen Döderhultsvik samt Läns-styrelsens förflyttande dit ifrån Calmar stad; Nio 120, i anledn. af väckta motioner om Iandsfiscalstjenslernas afskaffande; N:o I2i, i anledn. af väckt fråga, att Utskrs förslag i dess betänk.
N:o 5r röride afgiften, sorn sjöfarande erlägga vid Ny Elfsborgs fästning, måtte utsträckas äfven i afseende å Waxholm; N:ö 122, i anledn. af gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk.
N:o 3a, rörtde väckta motioner om ändring i författningarna ang:de allmänna vägars underhållande vintertiden; N:o 123, ang:de bibeltryckstunnans användande till sitt ursprungliga ändamål.
Upplästes prot.utdr. ankomna från de öfriga Stånden, nemi. från PresteSt. af den 11, i4, 16, 18, 21, 23 och i5 sisth Den 5 December. >77 sisi).
Nov. samt elen i och 2 dennes; från BorgareSt. af den 11, i4, 16, 18, 21, 23, 25, 27 och 28 sisth Nov. samt den 1 och 2 dennes; samt från BondeSt. af den 14, 18, 21, 23 och 25 Nov. samt den 2 och 4 dennes.
Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 2 e. m.
Tisdagen den 8 December 184o. Plenum kl. to f. iri. justerades 11 prot.utdr. för den 5 dennes.
Hrr BänkmänS lista till val af en elector efter N:o 255.
Frih. Falkenberg, Conrad; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1703.
Upplåstes till justering och godkändes Exped.Utsk:s den 5 dennes på bordet lagda förslag N:o i58 till R.
M:s nåd. propos. angtde löneregleringen för de under Stalsdepartementen lydande expeditioner.
St:s linderd. skrifvelse!' till K.
N:ö 15g, ang:de dispositions- och jordäganderälten till de s. k. kyrkohemmanen i Halland; N:o 160, angtde lippliäfvande af en del särskilda domstolar; , N:o 16r, angide ändring af 4 och 5 §§:na i 17 cap.
Ärfda-b:n och af 3 §:n 8 cap. Jorda-b:n, samt om upphäfvande af K. förordningen d. 19 Aug. 1762.
Upplästes och lades på bordet BancoUtskts memorialer : N:o 128, med förslag till sammanjemkning af RiksSttns skiljaktiga beslut i anledn. af Utskts utlåt.
N:o 109; N:o 129, innefattande förslag till sammanjemkning af 18 tl. 23 1^8 Den 8 D ecember f. in.
RiksShns skiljaktiga beslut i anledn. af IItsk:s utlåltn N:is 21 och 65.
På det att votering i förstärkt BancoUtsk. måtte ju förr dess hellre kunna anställas, får jag anhålla om Hr Fril), o. Landtnäs propos till »Ståndet, alt dessa håda nu upplästa förslag mätte komma framst på löredragn. listan till nästa plenum.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att dessa tvänne memorialer skulle sättas främst på föredragn.- iistan till morgondagens plenum.
Upplästes och iades på bordet SlatsTJtsk:$ mern.
N:o 398, i anleda, af återremiss å mern.
N:o 390. R. o. Ad. beslöt, att detta mål, såsom hörande till statslegleringen, skulle på morgondagens löredragn.lista sättas näst efter BancoUlskts memorialer N:is 128 och 12g.
Till pröfning företogs Bevilln.Utskts den 21 sisth Nov. på bordet lagda utlåt.
N:o 3o, i anledn. af gjorda amuäi kn:r vid betänk.
JV:o 21, ang:de tulfhevillningen.
Hr Prytz, Lars Adolph, uppläste följande:
Då Beviiln.Utsk:s förnyade betänk , ang:de tull be v i I fningen, nu blir föremål för H. R o. Ad:s pröfning, anhåller jag att få yttra de åsigter och den öfvertygelse, som småningom stadgat sig hos mig om ämnet i dess allmänhet, och hvilka skola leda mitt omdöme i detalj-frågorna.
Utan alt misskänna värdet och nyttan af de theorier, sorn i denna del af statsekonomien blifvit uppställda och utvecklade, antingen för ett liberalt eller ett prohibitiv! tullsystems, uppskattar jag de praktiska förhållandena här till den vigt, alt de för ingen del få förbises, och att hvad som må vara theoretiskt riktigt såsom princip måste på olika tider och i olika länder modifieras efter särskildta förhållandens särskilda fordringar.
Ett rent prohibitiv-systeme, det är en tull-lagstiftning, som genom förbud mot utländsk täflan skulle skydda all inhemsk industri och alla inhemska näringar, vore så mycket mindre alt önska såsom behöfligt, som det skulle bevisa, att all inhemsk industri och alla inhemska näringar vore att finna på den låga ståndpunkt, att de ej kunde uthärda någon utländsk medtäflan.
Så är förhållandet dock föga någorstädes och visserligen icke i Sverige.
— I samma mån som förbudsskyddet har upphört att vara nödvändigt för en eller flera»industrigrenars utveckling eller det visat sig att desamma, under åtnjutande af detta skydd, icke framgått så på utvecklingens och fullkomnandets bana, alt de kunnat blifva inhemska, d. v. s. uppfylla de billiga fordringarna på goda och tillräckliga alster, har man, med skyldigt afseende icke endast på producentens
Den 8 December f.m. >79 eller fabrikantens, utan ock på consumentens rätt, borttagit det för de förra förmånliga, men för den sednare skadliga förbudsskyddet och öfvergått till det liberalare tullsystemet.
Denna öfvergång har man dock, på goda skäl, aldrig bort göra brådstörtad, och således har man antagit skyddstull i stället för förbud, intill dess man kunnat nedgå till de lägre tullafgifler, som kunna billigas såsom källa till en statsinkomst genom indirect beskattning.
Att allt mer och mer närma sig härtill bör vara tull—lagstiftningens syftemål.
Lika olyckligt det vöre att i allo nödgas stifta eller vidblifva proli i bil i va tullagar, lika omöjligt skall det dock blifva att i nilo göra dem fullt liberala, ty inhemsk flit och hus-slöjd måste underhjelpas och skyddas.
Således anser jag förbudssyslemet såsom ett ondt, hvilket bör undanrödjas, men hvaraf dock något alltid måste stå qvar.
Detta onda bör likväl göras så lindrigt som möjligt, och hvad man deraf tvingas att bibehålla måste vara verkställbar och ändamålsenligt.
Förbud är i Sverige ingendera delen.
För verkställigheten fordras en vida starkare tullbevakning, än den vi äga eller äga medel att organisera, och ändamålet, som måste vara att utestänga den förbjudna varan från all concurrens med den, som genom förbudet skall skyddas, är i grund förfeladt, så länge man ej kan förbjuda den förras begagnande sedan den olofligen inkommit, utan tvei tom offentligen å confiscations-auctioner försäljer densamma till köparens fria disposition.
Att controllerna för föi buds-förfaltningarnes eller tullförfaltningarnes utan undantag handhafvaode, genom en ökad och bättre lönad bevaknings-personal, kunna och böra förbättras, är sannt och nödvändigt, men till directa förbuds osvikliga verkliggörande fordras på våra vidsträckta kuster och gränser en starkare bevakningscorps, än att tullintraderna, ehuru de årligen stigit och hvartill den redan existerande, såsom oduglig, lättsinnigt och ofta emot bättre öfvertygelse, fördömda bevakningspersonaien väsendtligen bidragit, skulle lemna tillgångar dertill.
Att åter tillåta fiscalisationen sträcka sig till granskning af huruvida de klädesplagg eller andra förnödenheter man brukar, äro af inhemsk tillåten eller af utländsk förbjuden vara, eller att få det derhän att förbjudna och i beslag tagna varor skulle genom förbränning, hvilket vore det verksammaste correclivet, förstöras, lärer vara lika litet i förra fallet alt önska, som i det sednare alt hoppas.
Under våra nuvar. förhållanden är det således ovedersägligt, alt förbuds-systemet i sin tillämpning ar principlöst, emedan dess grund-ide'e är eluderad.
De införselsförbud, som i nu gällande tulltaxa finnas, qvarstå der hufvudsakligen för fabriks-intressets fordringar.
Detta intresse är icke att betrakta såsom varande ett enskildt, utan såsom landets eller ett allmänt, och förtjenar derför allt afseende.
Då det likväl redan åtnjutit allt det föi buds-skydd, hvaruppå det kunnat göra rättvisa anspråk i8o Dos 8 December f. m. och tiden för öfvergården till något mindre ondt, än förbud, är inne, bör förbud ersättas med skyddstull.