Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sunda förnuftet, som utvisar hvad gagneligt är, och rättskänslan, som, i fråga om tredje mans rätt, säger hvad billigt är.
Obestridligen äro alla utländska parlament af ofvannämnda grundsats, och i hvarje session constitutionelt berättigade att afslå medel till betjenande af räntan för statsskulden; och likväl sofva dennes obligationers innehafvare fullkomligen tryggt; och ändå ila capitalislerne fram med sina anbud, när nya lånebehof förkunnas.
Större publika företag äro icke möjliga, medelst anslag blott till Representationens nästa sammankomst.
— När i Frankrike beslöts den canalisation, som nu så yppigt gagnar det landet, föreslogs icke Hamrarne, och icke hade de samtyckt, att med de erforderliga många hundra millionerna belasta det samtida slägtet.
Det ansågs, att på kommande släglen borde fördelas kostnaden för arbeten, af hvilka gagnet skulle från tid till tid jemväl blifva deras.
Hamrarne anslogo fördenskull de årliga bidrag, som höfdes till ränta å och amortering af de capitaler, hvilkas upplånande canalisationen erfordrade; och de capitalister, som då framstego, oroas sannerligen icke af ringaste fruktan att kommande kamrar skola begagna sin, dock constitutionelt obestridda, rättighet att inhibera dessa anslag.
Endast så kan arbetas med capitaler, d. v. s. fort, väl och för bästa köp.
Endast sä komma vi ifrån vår äldre, förderfliga metod att arbeta med det årliga anslaget.
Må jag såsom exempel anföra garnisonssjukhusbyggnaden.
Ständer hade anslagit 16,000 r:dr b:co årligen.
När denna summa var åtgången, upphörde arbetet föi- året, ofta ännu under bästa arbetstiden; de begynta murarna påkostades en årlig betäckning, som illa bekyddade dem emot elementerna; och så fortfor man i 17 år!
Huru ojemförligen fördelaktigare det varit alt upplåna 35o,ooo r:dr, hvarå ränta och amortissement bestridts af anslaget, derom kan en hvar öfvertyga sig genom uppställande af enklaste conto fin to och upptagande i räkningen af den ränta, som den färdiga byggnaden i3 ä i4 år tidigare afkastat, och som hvarje publikt arbete bör i penningar eller natura representera; eller var företaget oklokt, och hade icke dertill en enda skilling bort voteras.
— 1 Minerva för d. 3 April i838 har jag nedlagt en utförligare utveckling af fördelarna vid detta arbetssätt.
Väl oss, om Götha-canalarbetet företagits enl. detta systeme.
Canalen hade blifvit bättre gjord, och vårt statsverk och äfven actionärerne mått olika väl dervid.
Och hvad högre risk bildas väl för stats - 9i Dea i Julie. ui. verket genom sådant förfarande?
Är det tänkbart, att, begagnande principen , en riksdag hade beslutat att lemna Götha-canal halfgräfd och garnisons-sjukhuset halfbygdt?
Och — om icke — i hvad mån hade väl statsverket blifvit tyngre anlitadt, om i dessa fall förfarits såsom i det närvar, skett, för att försätta bolaget i tillfälle att arbeta med capitaler.
Det vissa är, att enl. gamla systemet, nemi. årligt arbete för årligt anslag, hade nya Trollhätte-canal förblifvit så väl af Staten som af bolag obyggd.
För öfrigt hafva Ständer ofta beviljat och Stats-cont. accepterat för tider, längre än till nästa riksdag; och om jag ej irrar, har sednast så skett för Helsingborgs och Halmstads hamnbyggnader, och för Seffle canal, m. 11. dylika företag; och för mig är uppenbart, att statsverket ingen skada någonsin ljuta kan af detta, med nyss beskrifna försigtighet använda, acceptations-systeme, hvilket tvertom högst rationelt och sakenligt befordrar
Ständers afsigter med beviljande af perenna anslag till likartade allmännyttiga företag. 4:o Regeringens brådska att con trall era i838, när endast 2: ne år be hofde väntas, för att göra det med Ständers sanction.
Men då hade arbetet först 1842, eller tidigast 1841, kunnat begynnas.
Men är ett onödigt uppskof af 3:ne år ingenting i fråga om förelag af denna beskaffenhet?
Men blifver nu affären icke för Staten jemnt så mycket bättre, som vinsten för landet af dessa nu begagnade, annars försummade, 3:ne eller 4 åren?
Är detta icke än sannare i mån af det så billiga, och just nu så häftigt och bittert sig uttalande missnöjet öfver missbruken vid uppbärandet af Sundska tullen, hvilken, när nya Trollhätte canal hunnit blifva farbar, skall så betydligen mindre betunga vår sjöfart?
Ty innan canalen blir färdig, hafva Engelsmän och Amerikanare redan byggt skepp enkom för denna trafik. 5:o
Det colossala anslag, som bolaget beviljats.
Regeringen, heter det, hade kunnat fördelaktigare för statsverket tillvägagå; derom vet jag blott, att Statens omedelbara bedrifvande af slika företag icke såsom fördelaktigt vitsordas af erfarenheten; att intet annat bolag anmälte sig under de 3:ne år, som ärendet visstes vara å bane; och att den offentligen anställda subscriptionen alstrade anteckning för blott 70,000 r:dr. ”Medgöriigare bolag bade anmält sig,” heter det, "om bekant varit, att så förmånliga villkor kunde ”erhållas; men sedan Ständer vägrat ett lån af blott 1 roil”lion, kunde icke förmodas att 1^ million skulle beviljas.’’ Härvid anmärker jag, att dessa r,5oo,ooo r:dr, utgående med 60,000 r:dr årligen, motsvara icke 800,000 rtdr på ett bräde; ett förhållande lätt alt uträkna, och för öfrigt af financemän nogsamt kändt, samt att de genom K. kungörelsen af d. g Dec. 1836, vid då öppnad allmän subscription , utlofvade 5o,ooo rtdr årligen, till dess en upplåning af 1 million Den i Juli e. m. r:dr blifvit betäckt, hade, enl. gjord uträkning, kommit alt fortfara i mer än 3o år, och att således anslaget, på det liela, skulle hafva öfverstigit den nu anmärkta summan af i,5oo,ooo r:dr b:co. 6:0
De betydliga fördelar, som bojaget blifver skördande af detta företag.
Dervid skulle jag ieke finna att utropa annat än: ”så mycket bättre!” Icke derföre att jag äger actier; och jag vet, att ingen inom Ståndet härleder det försvar, jag nu förer, ifrån en sådan omständighet.
Men det bör ju vara allom ganska fägnesamt att ändtligen en gång ett större fosterländskt företag utfaller fördelaktigt för dem , som det i första handen bedrifvit.
Eller vore det så särdeles tillfredsställande, om det gick nya Trollhälte-canal-bolag, som det gått Götha-canal och Motala verkstad och Höganäs, och flera fosterländska företag?
Är det då så glädjande, att i Sverige uppbofsmännen alltid blifva ruinerade och finnas hafva arbetat endast för att rikta de speculanter, som i 5:te eller 6:te hand komma och skörda, utan annan förtjenst än de penningar, med hvilka de vetat vänta tills anläggningen kunde inropas till /jtde- eller 5:tedelen af derå påkostade capitaler?
Ingår då icke i våra affär-åsigter den annorstädes så allmänt antagna sats, att i man af Inpen risk, växer rättigheten tillfördel?
Och har bolaget då icke lupit, löper det icke ännu en verklig risk?
Bygger det då icke ytterst på sin åt Hr Major Ericssons beräkning skänkta tillförsigt? — hvaruppå hvarken gamla bolaget, eller den till subscription inbjudna allmänheten vågat bygga.
— Denna tillit är lika orubblig som förtjent.
Men hvilket snille förmår att i slik ting beräkna de naturhinder, som icke kunna af vettenskapen förutses?
Och ankommer nu emedlertid icke nya bolagets framgång eller deconfiture ytterst på kostnadsförslagets slutliga inslående med det erforderliga kostnadsbeloppet ?
Men, undantagande blott Hjelmarecaual-byggnad; månne vi afveta, att någonsin kostnadsförslag till likartade företag sålunda slagit in ?
Afveta vi icke tvert om många fall, der kostnaden mångdubbelt öfverstigit calculen?
Och är då icke obestridligt, att nya bolaget lupit och än löper lisk?
Man har, såsom ett dystert mysterium, karakteriserat bolagets första aclie-teckningslista och derå stipulerade öfverenskommelse.
Men att bilda denna huru dem behagade, var actie-ägarnes ensak, för hvilken de inför ingen hafva att redogöra.
Äfven om de haft något att dölja, hade de väl icke varit nog enfalldiga att lita på förhemligandet af en act, känd af några och 3o åtecknare och af bolagets hela cancelli.
Om jag anlitats, skulle jag längesedan hafva betjenat med detta hemliga document, och skall göra det ännu, om skrocket dermed fortfar.
Alltsammans är enl. med hvad ganska redligt och öppet sker allestädes, der industriella företag af detta slag äro gängse.
Att någon inhemsk modell icke förefanns, är icke bolagets skuld; nu fin - Den i Juli e. di - nes den att efter behag antaga eller icke.
Det ar ganska sannt att dä voro 4^0 actier tecknade och 20 proc. blott erlagda.
Nu äro 60 proc. insatta; och vid dessa förhållanden stannar det visst icke ; men allt detta — jag upprepar det — är bolagets ensak.
Jag tror mig nu hafva besvarat allt hvad emot tillgången med förelaget öppet anförts
En historisk på bifogade officiella documenter grundad vederläggning finnes i de af bolaget på trycket utgifna och utdelta upplysningar rörande Trollhätte canals och slussverks ombyggnad.
De mystiska insimulationerna af vissa insändare i dagbladen undfalla all annan vederläggning, än uppmaning att de behaga ”sjunga ut.” Blifve mig bevist, att orätta vägar vandrats, och icke längre än till nästa börs skall jag äga actier.
Men jag befarar icke sådan bevisning.
Jag slutar med uttrycket af den smärta jag röner vid att i ena örat hafva det idkeliga ropet på framsteg — i hvilket jag hjertligen deltager — och i andra örat lika ständigt rop emot medlen till dessa framsteg.
Boye, Ludvig, uppläste följande:
Jag uppträder ingalunda för att försvara alla de tilldragelser, som äro i förevar, betänk, framställda , och i mitt egentliga ändamål ingår icke heller det försvar, som
Konungens för detta eller ännu varande rådgifvare äga att sjelfve fullgöra; men, om i den undersökning jag går att anställa, ang:de betänk:s öfverensstämmelse med de grundlagsbud, som gifva, men också begränsa både Const.Utsk:s tillständighet och R.
St:s makt; om i den bevisning, som betänk, erbjuder, ang:de Utsk:s sätt att gå tillväga i utöfningen af sitt kall, såsom referent inför nationen; om i allt detta ligger en motsägelse till betänk:s syftning, så utgör dock icke, hvarken undersökningen eller bevisningens upptagande någonting annat, än ett oväldigt uppfyllande af den ovillkorliga pligt, som tillhör Representationen i dess kall af domare.
Betänk, äger blott 2:ne afdelningnr: den ena innebärande ett tillkännagifvande att Utsk. till Riksrätts handläggning hänvisat åtskilliga emot rådgifvarne förekomna anmärkrr; och den andra, ett anmälande af 72 särskilda anmärknrr, hvilka Utsk. ansett påkalla R.
St:s pröfning , till den påföljd , sorn Rikets väl kan fordra.
Den förra af dessa afdela:!' kan, såsom endast ad notitiam meddelad, icke föranleda till något yttrande af Representationen; men då den sednare icke medgifver någon skilnad i förhållanden emellan de rådgifvare, som redan afgått från embetet, och de, hvilka deri ännu qvarstå, utan framställer en lika syftning emot dem alla; så anser jag mig böra till pröfning först upptaga den preliminära fråga, om i grundlagsenligt afseende en skilnad deremellan bör iakttagas, eller ej, samt derefter, och i förra Dtu i Juli c. m. 97 förra fallet, hufvudsakligen yttra tnig , angrde betänkts tillämpning, särskildt till hvardera af de cathegorier, hvari rådgifvarne på förberörde sätt sig befinna.
I preliminära frågan gäller grundlagens generella föreskrift , alt alla dess bild böra förstås elter ordalydelsen.
Riksd.Ordms 29 § och Reg F:ns 107 § äga, i hvad della ämne angår, en ordagrannt lika uppställning, och lyder som följer: ”Skulle TJtsk. anmärka , att Statsrådets ledamöter, "samfäldt eller en, eller flere af dem, uti deras rådslag om ”allmänna mått och steg icke iakttagit
Rikets sannskyl”diga nytta, eller att någon stats-secret. icke med oväld, nit, "'skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat , skall ”Utsk. då sådant för R.
St. tillkännagifva, hvilka, 0111 de ”finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville utur Statsrådet och "ifrån embetet skilja den eller dem , mot hvilka anmärkn. ”blifvit gjord.”
Då man nu besinnar , att dessa lagbud , af hvilka det förra föreskrifver hvad Const.Utsk. har att iakttaga för alt bereda verkställighet åt det sednare, äga båda ett gemensamt ändamål och jemväl ett gemensamt villkor; så synes också tydligt och klart, att der det fall, det ändamål , för hvilket dessa lagbud äro gifna, icke mera existerar, der kunna de icke heller få någon tillämpning.
Vore en till Konungen framburen begäran om de personers aflägsnande från Statsrådet, hvilka redan afgått derifrån, — vore ett sådant steg inför allmänna vettet nära nog en löjlighet; så kan icke heller den beredning dertill, som betänk, lemnar, erhålla någon tillämpning till dessa personer, och Utsk. har således haft orätt deri, att förberörde skiljaktighet icke blifvit respecterad.
Betänk, innehåller icke något anspråk på rättighet att utsträcka de åberopade lagbudens ändamål utöfver hvad deras ordalydelse antyder; men, måhända har Utsk:s förfarande gifvit anleda, till den tanke, alt den i berörde lagrum R.
St. tillagda makt skulle kunna begagnas, i ändamål att förekomma de afgångne rådgifvarnes ateria kallande till ledamöter i Statsrådet.
Till vederläggning af en sådan villomening behöfves då icke mera, än blott den erinran, att våra grundlagar icke innehålla ett ord af sådan syftning.
Då jag, på alla dessa skäl, anser de afgångna rådgifvarne icke kunna — anmärkntna emot dem må betraktas huru som helst — träffas af någon annan grundlagsenlig påföljd, än den, som endast tillkommer Riksrätten att pröfva och bestämma, samt att Reg.Ftns 107 § alltså icke kan emot dem användas; så måste jag, som för min del icke anser de anmärkmr, hvilka blifvit gjorda emot de ännu qvarvarande rådgifvarné, vara af sådan beskaffenhet, att Rikets väl brafver deras aflägsnande utur Statsrådet, motsätta mig ali annan propos., såsom påföljd af betänk., än denna: Anser R. 9 Ii. i3 Dc n i Juli c. m. o. Ad.
Rikets väl kräfva, att Statsministern Frih. Stjerneld, Samt Statsråderne Frih. Lagerbjelke och Hr Ihre skiljas ifrån Statsrådet?
Men, sedan jag nu yttrat mig ang:de den påföljd, som betänk., enl. min tanke, endast kan erhålla, ålägger mig min rättskänsla ännu den ytterligare pligt, att inför det Stånd, hvaraf jag är ledamot, frimodigt uttala det intryck, sorn Utskts sätt att gå tillväga hos mig åstadkommit.
Beredvillig alt lemna aktning åt andras öfvertygelse, får jag skilja inig ifrån, men icke klandra den åsigt Utsk. följt i frågan om lagbudets tillämpning; men granskningen afanmärkntnas beskaffenhet har tillhört håde min rättighet och min skyldighet.
Dervid har jag med bekymmer tyckt mig saknaden oväld, den billighet, och framför allt, den fullständighet, som nationen haft rätt att i anmärkntna förvänta.
För att på egen öfvertygelse grunda ett omdöme, ang:de rådslagens egenskap af underlåten pligt, behöfva R.
St. upplysning ang:de så väl de skäl, på hvilka rådslagen varit grundade, sorn äfven de skäl, på hvilka Utsk. stödjer sitt ogillande; och det kan då icke vara nog att till ansvnrspåföljd framställa blott och bart facta, beledsagade af ingen sådan upplysning.
Det är sannt, att Riksd.Ordn. ålägger icke Utsk. att infordra rådgifvarnes förklaring; men då sådant måste härröra deraf, att lagstiftaren ansett Utskls utväg till ali upplysning ligga ofelbar, dels i prottna, dels i handlingar, som stå att erhålla; så har det förundrat mig att i de flesta af anmärkntna finna ingen sådan upplyssning.
Jag kan icke föreställa mig, att just alla de Statsrådets prottr, utur hvilka Utsk. hemtat sina anmärknrr, skulle vara så ofullständigt, så klandervärdt construerade, att blott skälen å ena, men icke å andra sidan, skulle stå att der uppfattas; och då jag tillika besinnar den ringa betydenhet, hvartill de flesta af de facta måste hänföras, hvilka utgöra föremål för anmärkntna ; så nekar jag ej, att intrycket häraf fört mig till en viss tvekan, om icke Utsk:s pluralitet, under nitet att framställa rådgifvarnes brister, kommit att lemna för liten uppmärksamhet åt sin egen pligt, att icke, genom ofullständiga uppgifter, föranleda lill förvillelse i beslut.
Enär jag sålunda tillåter mig anse betänk, i sin uppställning icke öfverenstämma hvarken med grundlagens andemening eller ordalydelse, känner jag min pligt att gifva skäl för mig; och jag öfvergår alltså till bevisningen.
Utsk. lägger rådgifvarne till last det tillstyrkande, med anleda hvaraf Konungen d. 4 Jan- 1836 gifvit sitt nåd. bifall till en uppgifven und. hemställan af nya Lag-eomiteen, med förklarande att den var väl grundad.
Förhållandet dermed var sådant, att sedan R.
St. hade i und. begärt, det comiteen skulle i sitt arbete icke allenast utmärka sådana, i 17.J4 års lagbok befintliga, föreskrifter, som förra Lag-comite'en ansett vara af ekonomisk beskaffenhet och derföre utur Den i Juli e m.
99 lagförslaget uteslutit, utan äfven uppgifva förslag lill stadganden i samma ämne, tjenliga att, em så nödigt ansågs, i de förras ställe i lagförslaget införas; och K. M. jemväl anbefallt nya Lag-comiteen att verkställa hvad Ständerne hegart; möttes comite'en af samma betänklighet, som hade föranledt förra comite'ens förfarande, nemi. alt 1809 års Feg.F. tillägger Konungen ensamt den ekonomiska lagstiftningen.
Atti 1734 års lagbok ekonomiska lagbud voro intagna, ägde sin grund deri, att den tiden var den ekonomiska lagstiftningen Konung och Ständer gemensamt tillhörig; men då förhållandet, efter 1809, icke mera är sådant, och comiterade voro pligt ige att antaga, det Ständerne i deras förberörde begäran icke afsägo ett ti 11 falle att intränga på den andra Statsmaktens lags ti ft— ningsområde; så hemställde comite'en denna betänklighet ti IL K.
M:s afgörande, och anförde i sin und. skrifvelse äfven andra understödjande skäl, hvilka äro de enda i anmärknm framställda.
Hade nu comite'ens utan allt tvifvel i Statsråd dets prot. omförmälda hufvudsakiiga skäl fått ett rum i anmärknm, så hade rådgifvarnes tillstyrkande icke gerna kunnat klandras, såvida dem otvifvelaktigt åläg alt också vårda grundlagens fördelning af lagstiftande makten; men derigenom att just den omständighet, sorn innebar frågans rätta karakteristik, blifvit utelemnad , lät det göra sig att framställa förhållandet såsom föremål för laglig anklagelse.
De flera punkter i betänk., som ådagalägga en märkvärdig ofullständighet i sådan upplysning, hvarförutan, efter min öfvertygelse, något säkert omdöme icke kan, fattas, äro de flesta, men synnerligen de, som framstå sub JM:is 2, 3, 5, 6, 8, 9 och to.
I dessa punkter äro val facta uppgifna, till en del åtföljda af frågornas historik; men ingen enda af dem upplyser de skäl, som föranledt rådslagen, eller hvari rådgifvarnes underlåtna pligt egentligen bör anses bestå.
Slutligen kan jag ej undeilåta alt uppkalla Ståndets uppmärksamhet på den brist af rättvisa och grannlagenhet, som Utsk. ådagalagt, derigenom att i punkterna 3, 38, 47, 4^> 5a och 70 samma ämnen äro framställda lill Ständernes opinionsdom, hvilka äro i första afdelningen hänvisade till Riksrätts afgörande.
Grundlagen ger icke anleda, eller rättighet lili en sådan dubbel ansvarspåföljd , stridande emot all rättsprincip.
Jag fritager gerna Utsk. från all beräkning, att på sådant sätt, genom
Ständernes föregående omdömen och popularitetens makt, inverka på Riksrättens beslut; mea jag tror, att aktningen för båda dessa myndigheter hade varit bättre iakttagen, om allt tillfälle för skiljaktighet dem emellan varit dem besparadt.
Att för ett så ofullständigt, så ensidigt betänk. begära bifall, är sannerligen djerft ; ty det är att begära ett förtroende, sä blindt, att, så vidt jag förslår, ingen riksdagsman, med känsla för sin pligt alt i sin dom iakttaga, rättvisa, kan deruppå ingå, 100 Den i Juli e. m.
Hr Dalman, Willi. Fredr., anförde, skriftligen: .
Ehuru gerna jag erkänner det förtjenstfulla nit och den noggrannhet, hvarmed Consl.Utsk. tillvägagått vid granskning af Statsrådets prot., och hvaraf det nu föredragna betänk. lemnar så ojafaktiga bevis, hade iag dock önskat en annan plan för uppställningen af anmärkntna och framför allt ett af Coust Utsk. uttaladt omdöme öfver Styrelsens allmänna karakter, så vidt denna kan inhemtas af Statsrådsprotm.
Jag kan omöjligen tolka 107 §:n Reg.F:n på det sätt, att Utsk. endast ulåge att lemna en förteckning pä de särskilda punkter, Utsk. funnit anmärkningsvärda.
Tvertom skulle jag snarare anse Utsk. berättigad! alt utelemna denna speciella förteckning, än att underlåta följa 107 §:ns ordalydelse, nemi. ’’att för R.
St. tillkännagifva, huruvida Utsk., ”vid granskning af Statsråds-prottn, anmärkt, alt Statsrådets "ledamöter samfäldt eller en, eller flere af dem, uti deras "rådslag om allmänna mått och steg” (det gäller således både personerna och sakerna) ”icke iakttagit
Rikets sannskyl”diga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, ’’nit, skicklighet och drift sitt förtrocnde-embete ulöfvat."
Detta bestämda lillkännagifvande förutsätter ovillkorligen [Jtsk:s rätt och pligt att afgifva ett motiveradt omdöme, rörlde Styrelsens och de särskilde rådgifvarnes förfarande, hvarefter det först tillhör R.
St. att tillse, huruvida Rikets väl kräfver någon anmälan hos K.
M. om den ene eller andre rådgifvarens entledigande.
Uti förevar, betänk, saknas emedlertid ett sådant omdöme; och ehuru rika materialierna dertill än må vara, lärer del dock icke stå tillsammans med 56 §:n Reg.F:n, alt R. o. Ad., första gången betänk, föredrages, antager detsamma med förändringar elfer tillsatser, hvilket dock biifver oundgängligt, såvida någon annan åtgärd dermed åsyftas, än dess läggande till handlingarna, d. v. s. att del blir utan all åtgärd.
För min del önskar jag likväl icke, att frågan måtte taga denna nog snöpliga vändning.
Landet har sina ögon fästade uppå oss.
Det medgifver icke att folkets representanter stå stillatigande, att de af menniskofruktan eller considerationer draga sig tillbaka, just då det gäller att sätta Representationens insegel på det allmänna tänkesättet rörtde legerings-systemet och de K. rådgifvarne.
Jag har hört sägas, att debatten i detta ämne skulle tillfyllest utmärka opinionen om Styrelsen och göra allt vidare omdöme öfverflödigt.
Jag tror dock föga på styrelsernas ömtålighet i detta fall.
Om de nödgas höra hårda ord från en talare, så få de dem desto mildare och vackrare från en annan, och de räkna sig dessa sednare tio/allt tillgodo.
De fleste ledamötcrne yttra sig också oftast endast genom voteringssedel!), och det är således af vigt att skaffa dem tillfälle dertill.
Den i Julie. m. 101 Jag har vidare hört sägas, att R.
St. hafva sig öppet att emot någon ledamot i den nu var.
Regeringen, som äfven tillhört den gamla, och emot hvilken några väsendtliga anmärkntr förekomma, tillämpa 107 §:n samt således begära hans entledigande ur Statsrådet.
Jag erkänner, alt vi äga denna rätt, och att jag tinner begäran oiu denne ledamots entledigande tillräckligt motiverad af hans åtgöranden vid i838 års Finska tractat, men tror ej, att det är lämpligt, att, innan vi äga ett bestämdt omdöme från Const.TJtsk. öfver del hela , företaga pröfning af denna speciella fråga; ty jag föreställer mig, att vi nu böra behandla saken så, att oss beredes tillfälle att afgifva vårt omdöme öfver hela den gamla råd gifvare-personalen, dess systeme och handlingssätt.
Den åtgärd, som jag således under närvar, förhållanden anser mest lämplig och till ändamålet ledande, är ett R.
St:s beslut, hvarigenom, i enlighet med ordalydelsen i 107 §:n Reg.Ftn , R.
St. förklara, att de, efter pröfning af hvad Const.TJtsk. anmärkt vid de rådgifvande åtgärderna under den och den tidrymden , finna , att Konungens rådgifvare samfäldt — eller blott vissa namngifne af dem, nb. som ännu lefva, — icke uti deras rådslag angtde allmänna mått och steg iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, samt att de och de stats-secret:ne eller föredraganderne icke uti uppgifna fall med oväld, nit, skicklighet och drift sina förtroende-embeten utöfvat; men att, då de fleste af bemälde rådgifvare blifvit från sina embeten i nåd. entledigade, R.
St. af denna anleda. icke finna någon annan åtgärd lämplig, än att låta till K.
M:s kunskap komma hvad emot ofvanbemälda rådgifvare vid granskning af Statsrådets prot. blifvit i grundlagsenlig ordning anmärkt, i hvilket afseende de särskilda anmärkn:na, hvarpå R.
St. grundat ifrågavar. utlåt., borde under vissa dassificationer upptagas.