Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle kunna fråga tillbaka: huru kan man fordra, att räntegifvarne skola betala in natura, då varan icke finnes?
Det kan icke bestridas, att nuvar. sättet för indelta räntornas utgörande medför mångfaldiga olägenheter, och man bör besinna, att det ändamål, som nu sökes, hufvudsakligen är att endast undanrödja den ojemnhet, som hittills ägt rum i nu ifrågavar. grundskatts utgörande.
Går man till Hr Santessons reservation vid Utsk:s första betänk., så ser man, huru årsprisen fluetuerat från 10 till 6 r:dr, och en sådan förändring i prisen från det ena året till det andra skall nödvändigt hafva en betydlig verkan pa räntegifvarnes förmåga att utgöra sina skatter; men af samma reservation ser man äfven, att genom tio års medelpris skulle skillnaden under samma tid blott varit 20 sk.
Dessutom finnes äfven ett annat ändamål med detta förslag, som jag anser vigtigast, nemi. att i framtiden komma till en sådan reglering af embetsmännens löner, att de helt och hållet utgå af statscassan; ty innan alla räntor komma att utgå efter någorlunda stabelt pris kan staten ej beräkna sina inkomster och således ej heller öfvertaga de indelta räntorna och kronobonden samt bestrida embetsmännens aflöning till bestämdt belopp.
Jag tror emedlertid, att de flesta önska de indelta lönernas försvinnande; och det är i hopp, att detta förslag dertill skall bidraga, som jag röstar för bifall till "Utskrs betänk, i denna punkt.
Hvad tiden för markegångssättningen beträffar, så Den ig Januari f. m.
99 innefattar den frågan en särskild punkt, hvarom jag nuen dast vill yttra, att jag för min del önskar bifall till Utskts första betänk.
De skäl, som emot mig blifvit anförda, gå hufvudsakligen derpå ut, att räntegifvarne skulle, med bibehållande af nuvar. författningar, gå under i missväxtår.
Detta påstående anser jag öfverdrifvet; ty om icke hemmansklyfningen och andra orsaker vållade, att somliga bönder nu för tiden ej kunna motstå ett missväxtår, så skulle de icke undergräfvas af skatterna, särdeles då man påminner sig, att i missväxtår den säd, som finnes, betalas bättre, fastän hennes bergning och behandling fordra mindre arbete.
Men i allt fall frågar jag, om det ej är riktigare och bättre att låta räntegifvarne sjelfva göra sina beräkningar och hushålla för sig sjelfva, det bästa de förstå, såväl i de onda som i de goda åren.
Månne det ej likaledes är bättre att låta räntetagaren sjelf beräkna sin vinst och förlust och inrätta sin hushållning derefter, än att staten skall befatta sig dermed.
Om räntegifvaren i missväxtår får betala säden högre, än i de goda, kan han ej klaga öfver orättvisa, ty det vore då emot skördens gifvare, vår Herre, som han skulle vända sin klagan; men en bestämd orättvisa skulle genom Utskrs förslag åstadkommas, enär man icke kan förutsätta hvarken samma räntegifvare elier samma räntetagare under de tio år, som skola läggas till grund för medelprisets bestämmande.
Det vore hårdt, om en officer eller en skollärare, som tillträdt sin tjenst på 8:de året efter en ymnig skörd, skulle under närvar, missväxter förlora på ett förhållande, som ägt rum långt innan han inträdt i tjenst.
Detsamma gäller i omvändt förhållande om räntegifvare, som efter de hårda åren kommit i besittning af det hemman, hvarifrån skatten äfven under låga sädespris skulle utgå efter högre markegång.
Jag anser förlusten i begge fallen böra drabba innehafvaren för ögonblicket; ty hvar och en äger sin egen sak böta.
Man har sagt, att till säkerhet för räntetagaren markegångssättningen borde ske i Mars månad ; men andra hafva redan anmärkt, att sådant är overkställbart efter nuvar. ordning såväl för uppbörden som för räntornas uppsägning.
Jag får tillägga, att Utsk:s förslag att framflytta markegångssättningen till den 4 Dec. är lika overkställbart; ty besvär i dylika frågor skulle då aldrig hinna afgöras i rättan tid.
Konungens propos. innehöll visserligen förslag, att markegången skulle sättas elter sädesprisen äfven i Mars månad; men då skulle markegången gälla för 5 år i sender, hvarigenom alla nyssnämnda svårigheter voro undanröjda.
Man talar om prejerier, som skola gå derhän, alt räntetagare skaffa sig i lösen 3 å 4 r:dr 100 i.en 19 Januari f. ra. utöfver markegångspriset.
Antingen är då markegångspriset alldeles för lågt och förhöjningen billig, eller äro räntegifvarne alltför enfaldiga, sora ej leverera in natura, köpande säd af sina grannar.
Kunna de ej lemna för bättre pris, så måtte räntetagaren ej begära för mycket.
Jag tror räntegifvarne icke heller nu för tiden vara så enfaldiga eller fördragsamma, att de skulle låta preja sig, utan att klaga öfverljudt.
Man säger vidare, att den föreslagna förändringen bör vidtagas för att i framtiden slippa de indelta lönerna.
Kunde det ske, så skulle mycket besvär besparas.
Men det torde vara för tidigt att tala om sättet för detta ändamåls vinnande, innan man blifvit ense om sjelfva sakens verkställbarhet.
För närvar, är man temligen allmänt öfverens derom, att det icke låter sig göra.
Enär således både svårigheter och orättvisa äro förenade med ifrågavar. förslag, kan jag ej annat än fortfarande tillstyrka bibehållandet af hittills gällande förhållanden.
Jag har yttrat, att den föreslagna förändringen blott borde gälla spannmålsräntorna; men tvenne värda ledamöter i StatsUtsk. hafva bestridt min sats, och jag vill ej vara envis, ehuru jag tror, att jag har goda skäl för mig; ty då spannmålsräntorna alltid varit stötestenen, och vi nu derom discuterat hela dagen, samt dessa jemväl utgöra egentliga driffjädern för Konungens proposm, hade jag trott, alt de ensamt bort blifva föremål för förändring, helst ett förändradt sätt för öfriga räntepersedlars
Utgörande icke är af något särdeles behof påkalladt.
Jag anser det t. o. m. bättre för allmogen, att de få se särskilda pris för dessa persedlar satta hvarje år.
Men jag vill, som sagdt är, icke vara envis och återkallar gerna mitt förelag, för att icke föranleda till för mycken skiljaktighet i meningarna.
Med spänd uppmärksamhet har jag följt denna discussion, men har icke kunnat komma till annan öfvertygelse, än att rättvisan bevaras, blott i händelse Hr Cederschjölds förslag antages, att tiden för markegångssättningen framflyttas till Mars månad; och endast i sådant fall anser jag förslaget innebära en nyttig reform.
Jag har i fråga om reformer i allmänhet det fel i någras ögon, att jag gerna vill bruka urskillning, och jag kan således här ej godkänna en reform, som skulle bereda fördel för ena sidan på bekostnad af den andra.
Om Hr Cederschjölds förslag ej antages, fruktar jag, att förändringen åtföljes af orättvisa, och jag öfvergår då på Hr Lagerhjelms sida, som onekligen har arithmetiskt rätt.
En värd ledamot har såsom skäl emot Hr Lagerhjelm anfört, att då vissa härader i Skaraborgs län ej äga korn, skola räntegifvarne der kunna tvingas att i lösen gifva 3 ä 4 r:Ar öfver markegången.
Jag vet val, att ingen räntetagare är skyldig att taga en del af
Den ly Januari f. m. sin ränta in natura och en annan del i penningar, samt att räntegifvarne således måste lemna alltsammans antingen in natura eller i penningar; men då de kunna köpa sitt korn från andra håll, der det växer, och sålunda betala hela sin ränta in natura, vet jag ej, huru det är möjligt att tvinga dem till högre lösen, än de sjelfva finna skäligt.
I följd häraf begär jag, att första propostn må blifva på markegångssättningens framflyttning till Mars månad, emedan, om denna besvaras med ja, jag äfven skall svara ja till den sednare punkten; men annars måste jag svara nej.
En talare här tätt bakom mig har philosopherat öfver min åsigt och kommit till det resultat, att jag icke skulle önska någon reform i nuvar. förhållanden.
Jag har dock yttrat just motsatsen, och jag öfverlemnar till B.. o. Ad. att bedöma, hvem af oss har rätt i uppfattningen af mina föregående yttranden.
Hvad sjelfva saken angår vill jag blott tillägga, att jag icke känner, om det är verkställbar, att markegångssättningen sker i Mars månad.
Kan det ske, är det bra; men annars måste jag vidhålla min mening och yrka afslag å betänk.
Hvad den omständigheten vidkommer, att i en ort räntegifvarne kunnat tvingas att betala korn, som icke växer i orten, så medger jag, att det är orätt; men sådant både kan och bör rättas på det sätt, att räntan förändras till andra persedlar eller annan spannmål, som i orten produceras.
En talare har sagt det vara orättvist att taga medium af tio års markegångspris, emedan egendomen under tiden kan ombyta ägare, och den sednare innehafvaren ej bör få vidkännas följderna af en missväxt, som inträffat, innan han tillträdde egendomen.
Jag är deremot af den tankan, att det just är en stor fördel bos förslaget, att det jemnar och fördelar förlusten vid inträffande missväxt.
Jag anser förslaget såsom ett slags asseeuranceinrättning för hela landet att hålla hvarandra skadeslösa för inträffande missväxter, likasom mindre menigheter hålla hvarandra skadeslösa för hagelskador och dylikt.
Att anse det förra orätt vore att dela den riksdagsmans åsigt, som jag påminner mig vid en föregående riksdag bestridde inrättandet af dylika föreningar, emedan man derigenom lade hinder i vägen för Skaparens magt att straffa.
Jag kan derföre ej annat än tillstyrka bifall till den af Utsk, föreslagna fördelningen, och önskade, att samma princip äfven följdes i afseende på riksdagsmanna-arfvodens utgörande, hvarigenom dessa skulle blifva mindre tryckande och klagomålen öfver riksdagarnas dyrhet minskas.
Jag tager mig friheten hemställa, om man icke aflägsnat sig från ämnet.
Det är andra punkten i Utsk:s förslag, som nu är föremål för öfverläggningen; men man har derifrån inkommit på frågan örn tiden för D e n ig Januari f. m. markegångssättningen, som förekommer först i 3:dje punkten.
Jag fruktar, att man genom en sådan sammanblandning af frågorna aldrig skall komma till ett nöjaktigt slut, och då det sedermera är öppet för hvar och en att i afseende på tiden yrka, hvad han behagar, hemställer jag, om vi icke nu ensamt böra hålla oss vid andra punkten.
I följd af denna åsigt skall jag ej upptaga, hvad här blifvit yltradt utom ämnet, utan blott besvara, hvad Frih.
Boye anfört till vederläggning af Gr.
Posses föregående yttrande om de missbruk, som nu äga rum.
Det torde medgifvas, att BondeSt. är bäst i tillfälle att känna förhållandet härmed, och Utsk. har derifrån fått mångfaldiga exempel på prejerier af flera slag.
Jag kan också rikta Frih.
Boye med ett ytterligare exempel.
När nemi. en räntegifvare blott har en mindre quantitet af en viss räntepersedel att utgöra, och han derför ej vill göra en resa af sex mil för leverering in natura, står det alltid i räntetagarens magt alt bestämma nästan huru högt pris han behagar för lösen.
Jag förnyar min begäran om propos. till bifall å Utsk:s betänk, i den nu föredragna punkten.
Ilr af Billberghs anmärkn., att frågan om tiden för markegångssättningen först förekommer i nästa punkt, ä>- visserligen riktig; men då en ledamot sagt, att han vill len :ia bifall till den nu förevar, punkten endast under vilkor, att tiden för markegångssättningen bestämmes till Mars månad, anser jag mig här böra förklara, att detta förslag är alldeles overkställbart.
Jag får emedlertid tillfälle att framdeles, då frågan derom i sin ordning förekommer, vidare utveckla skälen för min åsigt i detta afseende, och inskränker mig derföre nu till att i den fråga, som är föremål för öfverläggningen, instämma i begäran om propos:n till afslag å betänk.
Hr Lagerhjelm har behagat upptaga ett kort raisonnement af mig, som egentligen ej hörer till saken, och deråt gifvit det vackra namnet af ett philosopherande öfver ämnet.
Jag har ej skäl att dermed vara obelåten; men då den värde ledamoten sagt, att jag icke riktigt uppfattat hans mening, anser jag mig i korthet böra motivera mitt yttrande.
Jag har under discussionen med uppmärksamhet följt Hr Lagerhjelm och visserligen hört honom yttra, att han önskade en reform; men då han efter ett vidlyftigt raisonnement kommit till det resultat, att den af Utsk. föreslagna reformen ej vore verkställbar, hade jag väntat, att han sjelf utarbetat och framställt ett annat bättre förslag.
När nu detta icke skett, utan han blott sagt, att Utsk:s förslag vore overkställbart, på skäl, som redan blifvit vederlagda, tror jag, att, om bans yttranden hopsummeras, man med full rättvisa kan fälla det omdöme, att motvilja tili all reform legat till grund för dessa yttranden.
Den 19 Januari f. m.
xo3 Frih. Boye:
Hr af Billberglis erinran finner äfven jag ganska riktig, och det är just derföre jag begärt, att den nu föredragna punkten måtte hvila, till dess frågan om tiden för markegångssättningen först blifvit afgjord.
Da denna sednare fråga såväl för mig, som, efter hvad jag tyckt mig finna, för flera andra ledamöter utgör ett vilkor för den förra frågans afgörande, hoppas jag, att R. o. Ad. skall medgifva denna omflyttning i föredragningen.
Cederström har väl sagt, att den ifrågaställa framflyttningen af inarkegångsättningen vore overkställbar.
Jag vågar dock tvifla härpå, emedan det förefaller mig besynnerligt, om ett overkställbar förslag blifvit intaget i Utskrs första betänk.
Men måhända har Frih. rätt, och desto angelägnare är det för mig att få nästa punkt först afgjord, emedan jag, om tidens framflyttning afslås, är öfvertygad, att Ilr Lagerhjelm har rätt i sitt påstående, att äfven den nu föredragna punkten bör afslås.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. på den förändring i ordningen för afgörandet, sorn jag begärt.
Jag måste bekänna, att jag i Frih.
Boyes sista yttrande ej igenkänner den skarpa urskillning, som man vanligen hos den värde talaren finner.
Jag har redan ådagalagt, att den nu föredragna punkten kan antagas oberoende af hvilken tid för markegångssättningen, sorn sedermera bestämmes; ty här är endast fråga, om årliga priset eller tio års medelpris skall blifva gällande i liqviden emellan räntegifvare och räntetagare.
För den frågan är det alldeles likgiltigt, om man säger, att ma.rkegången skall sättas, såsom nu, i Nov. eller i Dec. eller i Mars; hvilkendera tiden som helst kan förlikas med antagandet af ett medelpris.
För att nu komma till ett slut och få någon grund för beslutet, anhåller jag i motsats med Frih.
Boye, att den föredragna andra punkten måtte först afgöras.
Boye yrkat, behagade besluta, att denna punkt borde hvila, tills nästa punkt blifvit afgjord.
Ropades nej. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 2:dra punkten mom. a. Ropades starka ja, blandade med nej.
Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposin:
Den, som bifaller 2:dra punkten lit. a uti StatsUtsk:s utlåt.
N:o 393 i anledn. af anmärkn:r vid Utsk:s betänk.
N:o 273, ang:de dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan kj/J
Den ig Januari f. tu. sami andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen, och dels i anledn. af flera i samma frågor väckta motioner, voterar lai den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås ofvannämnde 2:dra punkt lit. a.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer; Ja — 4i.
Nej — 16. 2:dra punkten lit. b bifölls.
Fortsättningen af detta mål uppskjöts till eftermiddagsplenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m, In fidem protocolli, F. O.
Måndagen den 19 Januari 1835.
Från H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hade till underteckna ankommit följande bref:
Som jag af enskilda göromål är hindrad att infinna mig vid början af det till i dag e. m. kl. 6 utsatta plenum hos R. o. Ad., torde Hr Ridd.secret. å mina vägnar anmoda den äldste närvar.
Grefven att vid nämnde tillfälle emottaga klubban och föra ordet hos R. o. Ad.
Stockholm d. 19 Jan. i835.
Den äldste närvar.
Grefven, Gr. Posse, Arv., öppnade till följd häraf plenum.
Fortsattes den på f. m. började pröfningen af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 3g3 i anledn. af anmaiknrr vid Utsk:s betänk.
N:o 273, angrde dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan samt andi a med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen; och dels i anledn. af flera i samma frågor väckta motioner. 3: d j e Den ig Januari e. m. 3: d j e punkten, lit. a. Hr af Billbergh, Joln Peter:
Som detta mom. innehåller bestämmelse af tiden, inom hvilken prisuppgifterna skola insändas till K. M:s Bef:h;de, och denna bestämmelse blifvit tilIbakallyttad till Nov. månad på grund af stadgandet i mom. lit. b i denna punkt, så hemställer jag, om icke båda tnom:n litt. a och b bora i ett sammanhang discuteras och afgöras, på det att icke någon stridighet må Uppkomma emellan dessa mom. genom särskildt beslut vid dem hvardera, enär den ändring, sorn möjligen kan beslutas vid lit. b, inverkar på morn. lit. a, i afseende hvarpå det beslut, som fattas, utgör ett nödvändigt accessorium till det beslut, sorn fattas vid lit. Z>.
Jag anhåller, att dessa punkter litt. «, b, c, cl och e matte på en gång uppläsas och till discuterande förekomma, emedan de tillsammans utgöra ett helt.
Jag nödgas bestrida den siste värde talarens yrkande, icke i det afseende, att ju icke alla punkterna må på en gång uppläsas, men att desamma skola på en gång discuteras, emedan monna litt, a och b äro af bestämd skiljaktighet från de Öfriga, och det blott skulle leda till en mera invecklad discsusion att på en gång företaga alla moram.
Momenten litt. bt C, cl och e upplästes.
Hr Gr. o. Ordföranden hemställde, om icke, sedan , })å sätt Hr v.
Hartmansdorff begärt, alla mom:n blifvit uppästa, < R. o. Ad. behagade tillåta, att mom:n litt. a och b finge i ett sammanhang till afgörande företagas.
FÖrhåiiandet är nu, såsom R. o. Ad. vet, att markegångssättningen sker i början af Nov. månad.
I mom. lit. b har man föreslagit den förändring, att markegångssättningen skulle ske en månad senare, eller innan d. 4 Nov.
Denna förändring gor förslaget overkställbart, såvida vederbörande skola få erforderlig tid till besvärs anförande, till beslut deröfver och till sådana kungörelser om hvad som slutligen blifvit det bestämda markegångspriset, som uti ett sednare mom. omtalas.
Skola alla dessa formaliteter iakttagas, så blifver följden, att hvarken räntetagare eller räntegifvare kunna före Thomae dag veta, hvad markegången blifver, och således icke heller med någon säkerhet begagna sig af rättigheten till uppsägning.
Jag anmärker detta, öfvertygad, att om också R. o. Ad., af förtroende till tJtsk., skulle bifalla dess förslag, detsamma likväl icke kan verkställas och således kommer att af sig sjelf i3 H. i4 Den iij Januari e. m. förfalla; men jog skulle önska, att detta Stand icke måtte vidtaga något o verks tål Ibart beslut, hvarföre jag anhåller om afslag å IJtsk:s tillstyrkande afven i denna del.
Nu är rätta tiden inne att besvara Hr v. Hattmansdorffs förnyade anmärkn., rör:de verkställbarheten af Utsk:s förevar, förslag.
Jag får likväl förut fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det nu står R. o. Ad. öppet att bibehålla den gamla tiden för markegångssättningen eller derför antaga d. 4 Dec., eller ock öfvergå till StatsUtsk:s första förslag; men bibehållandet af den närvar, tiden för markegångssättningen medför likväl den omständighet, att den är för tidig på året, för att någon ens approximativ grund för bestämmande af prisen finnes.
Alla räntegifvare i StatsUtsk. voro ense derom, att under loppet af en månad priset betydligen förändrat sig, sedan tröskningen blifvit verkställd och hvar och en fick se, hvad han hade att påräkna, och ansågo derföre markegångssättningen böra ske i Febi', eller Mars månad; men då derigenom, såsom uti förra betänk, är visadt, skulle uppkomma 2.’ne markegångssättningar, nemi. en innan levereringen sker, men sådant skulle vara förenadt med mycken oreda och många svårigheter, så återstår nu blott att tillse, huruvida det framlagda förslaget är verkställbar! eller icke.
Man har velat anse omöjligt, alt före Thomae dag kunna få veta markegångspriset, för att derefter bestämma, huruvida man vill begagna sig af uppsägningsrälten eller icke.
Härvid får jag anmärka, att då det stadgas, att RiksStms deputerade skola sammanträda innan d. 4 Dec., och att markegångstaxan genast efter verkställd prisbestämning, d. v. s. 3 ä 4 dagar dex-eftef, skall till trycket befordras samt i vanlig ordning till efterrättelse kungöras och utdelas, så måste ju hvar och en inom Thomae dag erhålla kännedom om markegångspriset, för att derefter bestämma, om han vill begagna sig af uppsägningsrätten eller icke.
Jag medgifver visserligen, att besvär kunna äga rum, som böra af KammarColhm pröfvas, och att detta icke kan ske inom Thomae dag; men dessa äro så få och gälla endast för den besvärande, samt verka således icke på uppsägningsrätten i allmänhet.
Cederström anförde på f. m., att man ej kunde medhinna att uträkna rån te persed larna till första uppbördsstämman.
1 anledn. deraf får jag upplysa, alt detta, enligt författningarna, icke är någon skyldighet och att det i alla tider ansetts overkställbar^ samt att författningen stadgar, att denna uträkning skall vara verkställd till a:dra uppbördsstämman, hvartill dagen är bestämd till d. lo Jan.
Man kan visserligen invända, att till d. io Jan. är kortare tid från d. 4 Dec. än från d. 4 Nov.; men härtill svaras, att om den föreslagna förenklingen antages, skall derigenom så mycken tid besparas, att hvad som under närvar, förhållanden kan med - Den 19 Ja nu aii e. m. ’ 107 hinnäs under det invecklade skick, hvaruti vårt kammarverk nu befinner sig, på mer än en månad kortare tid skall kunna verkställas; och då jag således icke kan finna förslaget o verkställ bart, ser jag icke heller något hinder för detsammas antagande.
Hr af Billbergh har sagt, att besvärsmålen i förevar, afseende varit få och att häri hoppas, det de skola blifva ännu färre.
Jag skulle tro, att han kommer så långt utöfver sin önskan, att alls inga besvär skola äga rum, i fall man antager Utslos förslag, emedan detsamma icke lern när rådrum dertill, hvilket man genom simpel addition kan finna.
Efter Utskfs förslag skall markegångssättningen vara gjord d. 4 "'Deci',' och inom 14 dagJr derefter skola besvären ingifvas till KammarColhm.
Mu bör man komma ihåg, att det icke går så hastigt med kungörandet i länen af markegångssättningen.
Utsk, liar visserligen ålagt landshöfdingarna att genast låta trycka markegångstaxan; men Utsk. har icke försett landshöfdingarna i de norra länen med tryckerier.
Men om ock tryckerier funnes öfverallt, så att något uppehåll i kungörandet ej från brist derpå föranleddes, torde det ändock i få län vara möjligt för vederbörande i aflägsnare trakter att, hinna besvära sig inom de utsatta 14 dagarna, Men antagom denna möjlighet, så-har man likväl d. 18 Dec., innan bjesvarstiden är tilländalupen.
Vidare är det föreskrifvet, att
KatnmarCollnn inom 8 dagar skall pröfva besvären.
Lägger man 8 till 18, så har man 26, eller den 26 Dec., och emedlertid har Thomaedagen inträffat d. 21 Dec.
Om nu således Utsk:s förslag antages, så blifver det antingen overkställbar! eller ock kunna inga besvär anföras, och man har infört det oerhörda i vårt beskattningsVäsende, att man icke kan besvära sig öfver beskattningen.
Hr af Billbergh bar yttrat, att man icke kunde till i:sta uppbördsstämman medhinna räntepersedlärnas uträkning.
Om »ådant icke sker, är det en underlåtenhet af författningarna, och om det icke roedliinnes nu, då markegångssättningen sker i början af Hov., är det alldeles omöjligt, här markegångssättningen sker en månad senare. R. o. Ad. lärer således finna på hvad sätt den nya författningen skall komma att tillämpas, och om den icke kommer att stå på papperet allena, utan någon helsosam verkan för deni, hvilkas fördel den skulle bereda.
Jagt vill icke en§ försöka att öfvertyga Hr v. Hartmansdorff om oriktigbeten af den sats, lian drifver, och önskar jag derföre att endast blifva förstådd af de öfriga Herrarna.