Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla fall är det väl sedan att förmoda såsom säkert, att om han i sin egenskap af chef för det embetsverk, hvars behof han visat, vänder sig till Regeringen; så blifva väl de första tillgängliga besparingar anvisade till detta behof.
I principfrågan förenar jag
Dea 5 Maj e. tu. mig med Frih.
Tersmeden och tager mig friheten dervid såsom motiv tillägga, att kommer väl den ordningen i gång, att ett verks chef kan hos Ständerna fordra och erhålla löner eller pensioner, så skall det icke heller dröja länge, innan alla verkens chefer skola finna det vara en slags christelig pligt att göra detsamma, hvar och en för alla dem bland bans underlydande, som tjena på expectance.
Man vet huru det tillgår med sådana saker, att nemi. cheferne gå till ledamöter af Stånden och Utsktns ledamöter och söka obligera dem på allt sätt att lemna sitt bifall till hvad som begäres, samt att desse ofta af consideration eller personlig aktning visa en eftergifvenhet för sådana särskilda insinuationer, hvartill de ej skulle anse sig förpligtade för Regeringen.
Månne icke det förhållande, som utgjort föremål för denna discussion, skulle kunna förtydligas genom en liknelse?
Man betalar ej gerna drickspenningar till andra än dem, som på ett tillfredsställande sätt uträttat sina sysslor.
Om enskilde personer blifvit bedragne i sina förhoppningar på Hofrätterna och deras divisioner, och funnit, att rättvisans skipande blifvit fördröjd endast genom fel i arbetsordningen; om det finnes Hofrätten, der målen föredragas på divisionen af en föredragande, men der den ene ledamoten läser avisorna och den andre bläddrar i task boken och genomskådar sina räkningar, och derunder begär att få hem handlingarna för att genomgå dem, genom hvilken gagneliga sysselsättning flera timmar förrunnit, som kunnat användas till måls refererande och afgörande; om sådant händt, och enskilde personer icke fått hvad de väntat af sina embetsmän: så kan man ej undra på, att Ständerne äro mindre benägne att gifva ökade anslag än de annars skulle vara.
Att ett StatsUtsk. är en organ för Ständernes tänkesätt, anser jag för gifvet; och om så är, vill jag blott framställa min önskan om en bättre arbetsordnings införande i embetsverken, sådan som
Standerne vid flera tillfällen ansett böra införas; hvarefter jag förmodar, att kommande Ständer skola visa mindre ovilja emot begärda anslag.
Jag skall ej uppehålla tiden med något yttrande, och vill blott nämna, att jag finner mig af en talare på andra sidan erinrad om ett misstag, nemi. att jag från mina åsigter satt i fråga återremiss, hvilket jag ber att få rätta, då jag härmed yrkar bifall å StatsUtsk:s ifrågavar. utlåtande.
Äfven jag god känner i allmänhet den grundsats, som af flera talare blifvit yttrad, att löneanslag till Statens tjenstemän icke böra lamp - Den 5 Maj e. m. lämpligen af Ständerna beviljas, utan att behofvet blifvit af Konungen framstäldt.
Men i detta fall, likasom i andra, måste utan tvifvel gälla, att ”ingen regel är utan undantag.
Så är det äfven med de mycket omtalade grundsatserna.
Den, som icke är stödd på billighet och rättvisa, faller af sig sjelf, — af sin egen grundlöshet.
Också är jag öfvertvgad derom, att hvarken detta eller något annat Stånds fleste ledamöter komma att begära några bättre grundsatser, än billighet och rättvisa.
Ingendera har jag hört någon af detta Stånd bestrida i Br Gyllenhaals framställning.
Jag hoppas fördenskull äfven, att Ståndet återremitterar betänk., på det vi måtte kunna, när det återkommer från Utsk., göra hvad billighet och rättvisa kräfva.
I den händelse
Stånden icke skulle det göra, utan vilja straffa de oskyldiga — jag menar de 4 adjungerade ledamöterna — derföre att den ene eller andre embetsmannCn underlåtit sin pligt att på den behörigaste vägen vårda deras bästa 5 så är det säkert, att en dylik hårdhet å Ständernes sida skulle hämna sig sjelf på dem; ty den tid skall då komma, när en hvar skyr alt tjena ett samhälle, der man blir så bemött, som här är föreslaget att bemöta ifråga var. tjenstemän.
Att hänvisa på besparingarna, under det en medlem af StatsUtsk., Prosten Åstrand, säger: ”att den statsreglering, som R.
St. nu uppgöra, torde sä ordnas, att fö’'ga besparingar på hudvudtitlarna hädanefter uppkomma,” — det är detsamma, som att hänvisa på en tillgång, som icke finnes, och sålunda gifva sig skenet af rättvisa, men i grunden vara obillig.
Detta kan ej vara detta Stånds mening, hvarföre jag är förvissad, att återremiss beviljas.
Såsom egendomsägare inom Götha Hofrätts jurisdiction, anser jag mig äfven intresserad i denna fråga, och med fullt förtroende dertill, att Utsk. enligt bästa öfvertygelse behandlat ifrågavar. ämne, beklagar jag dock, att Utsk. genom sitt afstyrkande troligen snarare skadar än gagnar dem, som de velat tjena, nemi de skattdragande; ty obetydligt lida de af, om det af Presidenten Gyllenhaal begärda anslag beviljas, men så mycket mer, om, såsom sakägare, deras mål i många månader eller år blifva oafgjorda qvarliggande uti Götha Hofrätt.
Af detta skäl begär jag återremiss af betänk., jemte tillstyrkan till det begärda anslaget till de adjungerade ledamöterna.
Då man hör grundsatser, eller åtminstone framställer dem, så bör man också följa dem.
StatsUtsk. har i sitt utlåt.
N:ö 4°> i afseende å reglertn af aldra luifvudtiteln, föreslagit en ersättning åt Professor Retzius, utan att motion blifvit derom väckt, för bans väl fullgjorda möda, Jag anser, att den 6 H. 33 a58 D c 11 5 Maj e. m. grundsats, sorn UtatsUtsk. följt, i afseende på bemälde proffessor, äfven bör af Utsk. följas i afseende på de 4 adjungerade ledamöternes väl fullgjorda möda; och det är på grund deraf jag anhåller, alt utlåt, måtte återremitteras.
Jag påminner mig verkligen icke nu, huru förhållandet var i fråga om Professor Retzius, för att kunna noggrannt bedömma, i hvad mån derifrån kan dragas den slutsats, hvartill den siste talaren kommit; men jag uppsteg egentligen för att erinra R. o. Ad. om ett varnande exempel att gifva anslag utan att K- M. sådant begärt, nemi. att då Ständerne anslogo 2:ne prot.secret.-löner till Konungens Cancelli, täcktes Konungen svara, att som Högstdensamme icke begärt sådana löner , kommo de icke heller att anvisas och utgå.
En talare framställde för en kort stund sedan olämpligheten af, att representanter gå och anmäla sina angelägenheter hos utsk:s-ledamöter, för att på det sättet upplysa dem och vinna deras förord vid behandlingen af målen.
Jag tror det är nog inqvisitorisk! att vilja förneka detta vackra och lämpliga sätt att söka göra billiga anspråk gällande.
Jag skulle beklaga högligen, om man i det stället ville införa corruptions-middagar m. fl. dylika tillställningar; sådant vore mycket värre.
Till hvad jag förut yttrat, får jag blott tillägga en hemställan till de nyss utnämnda ledamöterna af Konungens Conselj, huruvida de icke anse den procedur hafva varit den rätta, att hvad hvar och en för sitt departement komme att föreslå, måtte af Ständerna pröfvas, och att hvad sedermera hvarje exped.-chef framställer, icke af Ständerna upptages, såvida de icke funnit det vara nyttigt.
Ehuru jag med mycket nöje deltagit i StatsUtskrs beslut om anslag till lärarne vid Carolinska institutet, borde jag nästan ångra detta deltagande, då jag funnit, att detta beslut, som ett argument emot StatsUtsk., framställes vid alla möjliga tillfällen.
Den princip jag anser vådlig, är den, att på samma gång man gölen statsreglering för en kommande tid, tillika göra en folden förflutna.
Det är detta jag fästat mig vid, ehuru jag fullkomligt erkänner det verkligt rationella i Frih.
Tersmedens framställning, att begäran om anslag af denna beskaffenhet bör vara framställd till följe af en Konungens propus.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt.
N:o 4>- Ropades starka nej, blandade med många ja.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid utlåt.
N:o 4* gjorda anmärkna- föranleda dess återremitterande.
Den 5 Maj e. nj. a5g Hr Frill. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej, vid besvarandet af den utaf Hr Landtm, sist framställda proposition.
I anledu. häraf hördes en röst i salen begära votering.
Hr Fri h. o. Land tra. anmodade den ledamot, som begärt votering, att uppgifva förslag till contra-proposition.
Då R. o. Ad., enligt hvad jag förmodar att Hr Frih. o. Landtm, ansett, icke bifallit utlåt., och anniärkntr deremot blifvit gjorda, som föranleda till återremiss; så anser jag med grundlagen mest förenligt, att återremiss icke vägras, ty annars blef detta utlåt, icke afgjordt.
Det är klart, att då bifall blifvit vägradt, måste utlåt, återremitteras, för att, på grund afanmärkn., kunna afgöras.
Jag kan icke anse, att ett beslut är afgjordt, så länge som R. o. Ad:s majoritet derom icke är känd; och på de grunder jag framställt, nemi. syftemål af tidens förkortande, så nödgas jag, ehuru ogerna, besvära R. o. Ad. med en votering.
Då jag äfven varit bland dem, som begärt votering, så hade jag visserligen ansett min skyldighet vara att föreslå contra-propos., i händelse jag ej uti nu förevar, fall ansett det vara fullkomligt onödigt att göra ett dylikt förslag, då nemi. fråga nu icke kan blifva om mer än a:ne propos:r, den ena på bifall och den andra till återremiss.
Landtm, yttrade, att den sista propostn, i anleda, hvaraf votering blifvit begärd, väl varit ställd på återremiss; men då det törhända vore mindre lämpligt, om bifall till utlåt, kommer uti contra-propos:n, hemställde Hr Landtm., om Ståndet behagade tillåta att ja-propos:n komme att innehålla bifall till utlåt., och contra-propos:n återremiss af detsamma.
Härefter upplästes och godkändes följande voter:s~proposition.
N:o 4G voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid StatsUtsk:s utlåt.
N:o 41 gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 46.
Nej — 142. ‘2Ö0 Den 5 Maj e. m. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till i i om aftonen.
Onsdagen den 6 Maj 1840.
Plenum kl. S f. m.
Ad. val af de ia Electorer, jemte 4 Suppleanter, hvilka, enl. 97 och 98 §§:na Reg.Ftn samt 68 §:n Riksd.Ordn., skulle äga alt, jemte Electorer af de öfriga Stånden, välja R.
Sits Justitiae-ombudsman, samt den man, som skall honom efterträda , ifall han innan nästa riksdag skulle afgå; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Electorer: N:o 131.
Gr. De Geer till Löfsta, Carl, i.
Oxenstjerna, Carl, 249.
„ Adelsvärd, Johan Carl, )> )» „ 3go.
„ Nordenfalk, Johan, „ 792.
Hr Lagerhjelm, Pehr, n 11 [7 » i563. 1612.
„ 1842. „ 2161. „ 2195.
„ 2287. n Cederschjöld , Pehr Gustaf . Cederstråhle, Johan Casimir, Grundelstjerna, Axel Wilhelm Edenhjelm, Gillis, af ZelleV., Nils Wilhelm, Edelstam, Fabian, af Rolen, Johan Samuel, . Suppleanter: N:o 255.
Falkenberg , Conrad, „ 3, ,, Gyllenstjerna, Nils, . ,, 2307.
Hr af Tuneld, Carl Erik, . „ 26.
Frih. Leijonhufvud, Erik Knutsson, 161 röster, 16 r — 156 — 251 — 158 — 258 — 157 — i57 — .58 — .58 — .58 — i57 — 155 — 154 — 154 — i53 — H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 c. m.
In fidem protocolli, F, O. Silfverstolpe, Don 7 Maj f. m.
Thorsdagen den 7 Maj i84o.
Justerades 5 prot.utdr. för den 5 dennes e. m.
Justerades pleni-prot. för d. 2 dennes f. m.
Upplästes det rör:de valet af R.
St;s Just.ombudsman inför R.
St:s Eleetorer förliden gårdag hållna prot., så lydande:
År 1840 den6
Maj sammanträdde R.
St:s valde Electorer, för att utse R.
St:s Just.ombudsman; och befunnos, sedan valsedlarne blifvit öppnade , lösterne hafva utfallit som följer:
Hr Hofratts-rådet och Ridd. af K. Aordstjerne-Orden , Carl Ludvig Landin 4^ röster.
I följd hvaraf Hr Hofrättsrådet och Riddaren Landin blifvit utsédd att vara R.
Carl Oxenstjerna. H. O. Holmström.
C. C. Halling.
Likaledes upplästes det prot., som inför samma Electorer ofvannämnda dag blifvit hållet, vid valet af R.
St:s Just.ombudsmans Suppleant, så lydande:
År 1840 den 6
H. Sl:s valde Electorer, för alt utse den man, som skall efterträda R.
St:s Just.- ombudsman, ifall han innan nästkommande riksdag skulle med döden afgå; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande , rösterne hafva utfallit, som följer: Hr Lagmannen, Krigs-fiscalen och Riddaren af K.
Nordstjerneorden, Lars Johan Rhodin 34 röster; Hr H äradshöfdingen och Riddaren af K. Nordstjerne-Orden, Johan Jacob Bergström l4 röster; varande alltså till R.
Sirs Just.ombudsmans efterträdare utsedd Hr Lagmannen , Krigs-fiscalen och Riddaren Rhodin.
Carl Oxenstjerna. H. O.
Holmström.
Uppå derom af Hr Frih. o. Landtm, framställd propos. , fann R. o. Ad. för godt anmoda Exped.Utsk. att uppsatta och till RiksSt:n inkomma med förslag till de förordnanden, som, i anledn. af dessa val, böra utfärdas för den utsedde Just.ombudsmannen och hans Suppleant.
I 2Ö2 Den 7 Maj f. m Uppliisles till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R.
St:s underd. skrifvelse!* till K. M., nemi.:
N:o 10, ang:de afskrifning utaf det Carl Johans församling i Götheborgs och Bohus län af cholera creditivmedlen beviljade lån; N:o i i , ang:de väckt fråga om kronoparken Wahraskogens upplåtande till lastageplats.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 2J och 19 sisth April på hordet lagda utlåt.
N:o 42> ang:de lönereglering för landtstatens tjenstemän och betjente , samt för förste och andre landtmätarne.
Mörner, Carl, uppläste följande: Sedan K.
M. vid sisla riksdag gifvit Rikets då församlade Ständer tillkänna, att K. M. , i saknad af tillgångar, fann sig nödsakad uppskjuta med framställning af uppförande på stat af den betydligare tillökning å 2:dra hufvudtiteln, som för landtstats-regler:n skulle erfordras, och R.
St. då jemväl förklarat, att nied denna reglering borde ansta, under anhållan likväl att, vid R.
St.-s näst derefter blifvande sammanträde, fullständiga förslag i ämnet matte R.
St. föreläggas ; så har K. M., för att uppfylla hvad Ständerne såmedelst äskat, efter af Kainmar-colhm och Stats-contoret infordradt nytt förslag till aflöningsstat för landtstatens tjenstemanna-personal, vid innevar. riksdag låtit aflemna detsamma, med öfverlemnande åt Ständerna attafgöra, om och hvilka utvägar till beredande af tillgångar för denna lönereglering må vara att vidtaga.
Mig synes derföre, att enär R. St., lika med K.M.,vid flera föregrde riksdagar, erkänt nyttan och nödvändigheten af en förbättrad lönereglering för landtstaten , lämpad efter dess ansvarsfulla och mödosamma befattningar, och K. M., som uti Dess nu afgifna nåd. skrifvelse i ämnet, godkänt Kammar-collegii och Stats-contorets gemensamma förslag, deraf lemnat R.
St. del, berörde förslag nu kunnat och bort af StatsUtsk. tagas uti närmare öfvervägande.
Då emedlertid Utsk., som likväl, enl. dess und. yttrande, ansett förslaget i flera hänseenden lämpligt, icke kunnat tillstyrka Ständerna att vidtaga någon åtgärd i anledn. af K.
M:s förenämnda nåd. skrifvelse, med undantag för de fall, hvarom Utsk. meddelat särskildt yttrande; så vägar jag ej hoppas, att StatsUtsk., genom återremiss af ifrågavar. betänk., förändrar mening, så vidt den har afseende på lönereglerings-förslaget i sin helhet: men jag anser mig pligtig att fästa så väl R. o. Ad:s, som Utsk:s synnerliga uppmärksamhet på vigten och behofvet af löneanslag för länsnotarien i Rikets alla län.
D c i) 7 M a j f. m. a63
Vid föregrde riksdagar har både K.
M. och vederbör, embetsverk i de afgifna iöningsförslagen utvecklat skälen till nödvändigheten af dessa tjenstemäns tillvaro, samt för dem tillstyrkt bestämda löner på stat; och jag anhåller nu att närmare få redogöra för skälen till min vördsamma framställning om deras uppförande på stat, med löner af Staten.
Uti alla
Ian finnas länsbokhållare med bestämda tjensteåligganden och skyldighet att tjenstgöra i landskamererarens ställe, när denne har laga förfall.
Vid landscancelliet åter, der göromålens mängd så tilltager, alt mången landssecreterare, äfven med biträde af 3 a 4 skrifvare, oftast måste använda hela dagen på embetsrummet, om han skall medhinna der förefallande mångartadt bestyr, hvartill kommer hans skyldighet att åtfölja landshöfdingen på vissa embetsresor, såsom bevär:s-mönstriugar m. m.— vid denna vigtiga expedition har landshöfdingen ingen för göromålens oafbruten gång ansvarig person att anlita, om landssecreteraren blir sjuk, eller eljest, af hvad orsak som helst, icke kan med tjensten taga befattning.
Partiel t hafva visserligen länsnotarie!' blifvit med Konungens nåd. begifvande tillsatte af landshöfdingen , utan annan pecuniär fördel, än det ringa arfvode, som de af landssecreteraren kunnat betinga sig; men om också en eller annan landssecreterare äger så goda inkomster , att han borde kunna aflöna länsnotarien, så är det icke förhållandet öfverallt, hvarförutan han, på sätt jag nyss nämnt, måste löna flera personer till sitt biträde, om ärendena skola med tillbörlig skyndsamhet expedieras.
Jag hemställer i alla fall, om det kan vara i sin ordning, att länsnotarien, som bör vara embetsman på stat, af hvilken Staten således har åligganden alt fordra, lönas af enskild man, hvarigenom han egentligen är den enskildes, men icke Statens tjenare.
Jag skulle visserligen kunna anföra flera olägenheter deraf, att lansnotarier icke njuta lön på stat; men jag har inskränkt mig till de väsendtliga; och den som närmare känner förhållandet, samt beskaffenheten af de trägna, snart sagdt hvarje dag tilltagande, göromfllen vid ett landscancelli, skall otvifvelaktig! jemte mig inse alla olägenheter deraf, att länsnotarie^ såsom med deras tjenstgöring och aflöning nu tillgår, icke äro annat än landssecreterarnes skrifvare.
Redan vid 1828 års riksdag föreslog K. M., om jag rätt minnes, 4oo r:dr i lön för länsnotarie; och ehuru detta belopp ingalunda kan anses för högt, skulle det måhända synas lämpligast, att denne tjensteman föreslås till lika lön med länsbokhållare, hvars inkomster på stat icke fullt uppgå till sistnämnda belopp.
Den förökade, mindre betydliga statsutgift, som härigenom uppkom, torde, af anförda skäl, hvarken anses olämplig eller kännbar för de skattdragande, enär desse i mer eller mindre mån draga fördel af det sätt, hvarpå deras angelägenheter vid länsstyrelsen handhafvas, hvarför - 264 Den 7
Maj f. m. utan det kan blifva möjligt för landshöfdingen alt till ifrågavar. tjenstebefattning engagera en person med den duglighet, att han på eget ansvar kan förvalta landssecrelerareembetet vid förefallande ledighet eller behof.
Jag anhåller derföre, att, i händelse StatsUtsk. icke vill ingå i närmare pröfning af det af K.M. antagna förslag t i i 1 lönereglering för landtstaten i sin helhet, Utsk. ville benäget tillstyrka länsnotariers uppförande på stat och föreslå löner till dem , i likhet med hvad länsbokhållare innehafva.
För att vinna den rättelse jag med dessa mina anmärkntr åsyftat, ber jag om återremiss af StatsUlsk:s förevar. utlåtande.
Jag har begärt ordet, för att vitsorda vigten och behofvet af länsnotarien på stat.
Desse personer äro för närvar, blott landssecreterarenS skrifvare, men förrätta icke destomindre ganska ofta landssecreterarens, ja till och med landshöfdingen embete.
Ett sådant förhållande kan omöjligen vara lämpligt, då desse personer af Staten icke erhålla ett runstycke i lön.
Länsbokhållaren är för landscontoret detsamma , som länsnotarien för landscancelliet.
Länsbokhållaren är lönad af Staten , men icke länsnotarien.
Manne sådant är conseqvent och rättvist?
Uti K. M:s nåd. skrifvelse, som åtföljde K.
M:s nåd. propos. ang:de statsverkets tillstånd och behof, har K.
M. föreslagit länsnotariernes uppförande på stat, hvilken nåd. framställning grundar sig på ett und. tillstyrkande af Kammar-col!:m och Stats-contoret.
Något svar härpå borde väl StatsUtsk. lemna, hvilket jag förgäfves eftersökt uti StatsUtsk:s utlåtm N:is 4 och 42> der det vore att förvänta.
Jag yrkar derföre återremiss af belänk., och föreslår, lika med Gr.
Mörner, att länsnotarierne måtte uppföras på stat till lika lön med länsbokhållarne, hvilket synes ganska billigt, i betraktande af deras slafviska sysselsättning och vigten af de ärenden, som utgöra föremål för deras handläggning.
Hr Sandelhjelm, Paul, anförde skriftligen:
Med anledn. af StatsUtsk:s nu föredragna utlåt.
N:o 42) uther jag mig få vördsamt yttra följande:
Redan vid 1823 års riksdag anhöllo, hos K. M., Rikets då församlade Ständer, att vid påföljande riksdag ett förslag till lönereglering för landtstatens tjenstemän och betjente måtte R.
St. föreläggas, hvilket äfven skedde; men, i saknad af tillräckliga tillgångar, funno R.
St. sig föranlåtne alt endast, med anvisande af vissa tillökningar, uppgående till 26,022 r:dr 35 sk. 7 r., i öfriga delar uppskjuta med landtstats-Iönereglertn; anhållande tillika hos K.
M. att, efter en närmare undersökning, huruvida inskränkning i personalen kunde ske genom ny indelning af districtena, förslag till en allmän reglering i detta afseende måtte vid nästa riksdag med - Den 7 Maj f. m. a65 meddelas.
Efter af K.M. för sådant ändamål förestrifna och af vederbör, vidtagna åtgärder, och sedan K. M ., under d. i4Dee. i833, slutligen förordnat oin reglertn af fögderier och länsmans-districter, samt, i förening dermed, om indragning af några indelningar, gaf K.
M. år 1835 R.
St. tillkänna, att, i anseende till dåvar. brist på disponibla tillgångar, K.
M. fann sig nödsakad uppskjuta med framställning om uppförande på stat af den betydliga tillökning å 2:dra hufvudtiteln, som för landtstats-löneregler:n skulle erfordras; och R.
St. förklarade, att med denna reglering borde anstå, men anhöllo hos K. M., att, vid R.
St:s näst derefter blifvande sammanträde, fullständiga förslag i ämnet mätte R.
St. föreläggas.
Sjutton år äro .således snart förflutna , sedan R.
St. först yttrade önskan och afsigt, att, efter nutidens behof, ordna lönevillkoren för denna i alla afseenden vigtiga, och måhända i flera den vigtigaste, tjenstemanna-personalen i Riket; och R.
St. hafva, under tiden, 2tne särskilda gånger vidblifvit och uttryckt samma afsigt, med förklarande af deras benägenhet att göra anslag för ändamålet.
Emedlertid hafva andra corpser och stater, civila och militära, i allmänhet fått tillgodonjuta slikt vedermäle af R.
St:s vårdande omsorger.
Tjenstemän och betjente vid Post- ocb Tullverken i landsorterna, hvilka, väl icke med hänsigt till befattningarnas verkliga vigt och personalens inflytelse på folkets bästa och trefnad, men dock i lefnadsförhållanden och anseende kunna närmast jemföras med tjenstemän och betjente vid landtstaten, hafva sett deras löningsvillkor så förbättrade, att de för närvar., åtminstone uti vissa orter , innehafva dubbelt mera i lagliga inkomster, än vederlikar vid landtstaten inom samma orter.
Det är da naturligt, att landtstaternes tjenstemän och betjente, med längtan och förhoppningar, motsett innevar. riksmöte såsom den tidpunkt, soin skulle göra slut på deras lidanden och försätta deni i en, någorlunda likartad, förmånligare ställning än hittills.
För det Svenska folkets representanter, som stå i någon närmare beröring med allmogen och arbetande folkclasserna, samt således känna folklifvet och di t väsendlliga inflytande, iäns-administralionen med dess underordnade derpå utöfva!', måste isynnerhet anses vara en öfvervägande angelägenhet, att med deras råd och löst nu bidraga till uppfyllandet af R.
St:s så ofta och så högtidligt uttalade afsigt att förhjelpa landtstaternes tjenstemän och betjente till den alltför länge fördröjda löneregleringen, åsyftande , jemte någon ringa tillökning i personalen, hufvudsakligen en högst nödig förbättring i de mest vanlottades villkor; ty en så betydlig förhöjning, som skulle ställa dem på fullkomligen lika fot med tjenstemän och betjente vid Post- och Tullverken , är icke ens fråga—allenast om det nödtorftiga; och jag föresläl 6 H. 34 a6ö
Dea 7 Maj f. m. ler mig, att afseende på detta ej skolat ända hittills uteblifvit, om landtstaterna haft, likasom post- och tullstaterna hafva det, en egen centralstyrelse, med särskilda fonder, derpå aflöningsanslagen kunnat anvisas.
— Likväl är det äfvenså visst, att landtregeringens underordnade verksamt bidragit, genom redliga och nitiska åtgärder, hvar och en på sin plats, att åstadkomma den i sednare tider synbara förhöjningen å Rikets ordinarie-inkomst-titlar med flera , som det antagits vara, att post- och tulltjenstemännen, för deras del, bidragit till post- och tull-intradernas formerande.