Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner att. äfven jag anmälde mig i den tanka att milt anförande skulle få omfatta båda dessa punkter, hvilka synas mig ega ett ganska nära sammanhang med hvarandra; inen örn Ilr Gr. o. Landtm, finner det tjenligare att jag dermed upskjuter till dess nästa punkt blifvit föredragen, så skull jag visserligen foga mig derefter, ehuru jag dervid skulle vilja göra den anmärkningen, att, om den sednare punkten återremitteras, så borde sådant ske äfven med den första, emedan dessa båda punkter, såsom jag förut haft äran nämna, med hvarandra stå uti ganska nära samband.
Det är verkligen skada alt dessa punkter fått den ordning hvaruti de nu stå; hvarvid inträffat, att punkten b, uti reciten är i slutliga hemställandet ställd främst, och punkten a, i reciten är i hemställandet ställd efteråt.
Under en sådan, lill misstag lätteligen ledande omblaudning faller det sig mindre verkställbar!, att noga undvika berörandet af de båda pnnkterne i del sammanhang de med hvarandra fått eller i sig sjelfve kunna ega; hvadan jag äfven torde få i milt anförande beröra båda dessa punkter, ehuru beslutet kommer att om hvardera punkten serskildt affattas.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., bifölls att sednare mom. af ifrågavande punkt finge jemte det redan föredragna första mom. företagas till discussion och att sedermera beslut borde fattas serskildt i afseende på hvartdera Mom.; hvarefter nu föredrogs andra punktens sednare Morn., ang:de indragning af Vdrare-seminarier.
Den 29 Bl ars. 503 Frih.
När denna fråga vid sistl.
Riksdag förevar, hade jag mina betänkligheter vid alt bifalla densamma, i anseende till det skick, hvaruti den då befann sig; men jag hoppas, att Gr.
Liljencrants gör mig den rättvisan, att erkänna, det jag för denna min åsigt ingalunda anförde sådana skäl, som Hr Gr:n förmodat vara hos hans motståndare rådande.
Såsom skäl anförde jag då hufvudsakligen, att jag ansåg tillräcklig erfarenhet ännu icke vara vunnen, för att med stöd deraf fatta ett sådant beslut, som då afsågs; men jag förklarade tillika bestämdt, att om erfarenheten fortfarande skulle bekräfta de rön, man redan gjort, så skulle jag för min del visserligen icke vara den som motsatte mig ett sådant förslag.
Erfarenheten har nu fullkomligt bekräftat den framställning, som af dåvande Ekon:Utsk. gjordes, hvilket utaf de tabeller, som äro bifogade del nuvar:de Ekon.- Utsk:s Betänk., nogsamt kan inbemtas.
Dessa tabeller utvisa klarligen, att antalet af lärjungar vid seminarierne ouphörligt aftagit, isynnerhet vid vissa af dem; och jag frågar då, om det väl kan vara skäl, att fortfarande underhålla en så splittrad verksamhet?
Kan det vara skäl, att pä så många skiljda ställen vidmakthålla anstalter, som med så litet intresse omfattas?
Vore det icke bättre att på färre punkter koncentrera lärare-serainariernes verksamhet; alt bättre aflöna de vid dem anställde lärare, hvarigenom ökade fordringar kunde å dem billigtvis göras, och likaledes kunskaper hos almogen kunde beredas, icke mera vidsträckta, än nu, men mera grundliga; äfvensom att genom beredande af bostäder för lärjungarne åstadkomma en bättre upsigt öfver deras lefnadssätt, än nu kan vara förhållandet, då lokaler till bostäder icke äro vid seminarierne afsedde?
Jag kan således icke annat än instämma med Gr Liljencrants uti det af honom framställda yrkande om ålerremiss af ifrågavar:de del utaf Betänk., och jag lägger dertill jemväl för min del den uttryckliga anhållan, att Ekon.-Utsk. ville i pröfning laga det onekligen förtjenst fullt affattade Betänk., som i ämnet afgafs utaf sistl.
Riksdags Ekon.Utsk.
Jag finnér för öfrigt visserligen att motionärens framställning uti flera andra hänseenden har sina olägenheter och jag kan således icke obetingadt yrka på dess antagande; men det har alltid varit vederbörande Utsk. medgifvel, att då motioner i allahanda syftningar afgifvas, derutaf utvälja hvad Utsk. anser vara det bästa och derom till R.
Sl:r göra hemställan.
Jag anser således icke någon svårighet i formelt afseende för Ekon.Utsk förefinnas, att, i likhet med sista Riksdagens Ekon.Utsk., taga frågan i sin helhet uti betraktande, och jag tror att förhållandena nu tala vida högre, än då, för aflåtandet af ett sådant förslag, som nyss är åberopadt.
Det torde i förbigående få nämnas, att jag visserligen har sökt att, med all den upmärksamhet jag kunnat deråt egna, följa folkskolornas verksamhet på landet, och har också funnit den 'parlielt ganska tillfredsställande; men får tillika förklara, att detta resultat oftast visat sig der skolorna varit ställda på ambulatorisk fot, och der således skolrummet är inredi i hera - 404 Den 29 Mars men, hvarest husmodern dymedelst sättes i tillfälle att med sin upmärksamhet ouphörligt följa eleven.
Vid de fasta skolorna deremot upkommer den olägenhet, att barnen under långa t. o. m. milslånga vandringar, få oundvikligen tillfälle att undandraga sig föräldrarnes upsigt och tillåta sig åtskilligt ofog, som för deras moralitet måste vara ganska skadligt.
Det synes således som om det för menigheten vore önskvärdt och med dess fördelar öfverensstämmande, derest skolväsendet klefve, åtminstone i de större församlingarne ordnadt efter ambulatorisk method; samt i enlighet dermed de blifvande skol-lärarnes danande rigtad åt en så beskaffad verksamhet.
Jag anhåller således, att Ekon.Utsk. måtte taga föreliggande moraliskt vigtiga och fosterländskt betydelserika fråga i förnyadt öfvervägande, och till R.
S:r inkomma .med ett förslag uti den af Gr.
Liljencrantz framställda, och af mig nu vördsamt förordade syftning.
Då jag begärde ordet var det egentligen för att uplysa Gr.
Liljencrantz att det var den första delen af andra punkten utaf Betänk, som nu är under öfverläggning.
Hr Gr. o. Landtm, har äfven gjort denna anmärkn., men det har på en sednare talares framställning blifvit medgifvet alt discussionen skulle få röra denna punkts båda delar.
För min del skulle jag dock anhålla att, sä vidt sådant är möjligt, serskildt propos. måtte framställas å den första delen och serskildt å den andra.
Skälet dertill är, att jag anser den första afdelmn ganska väl kunna bifallas men den andra deremot böra återremitteras.
Jag fäster mycken vigt vid första delen af denna punkt, enär förslaget innehåller alt folkskolelärare-seminarierna skulle uplösas och bildandet af folkskole-lärare helt och hållet öfverflyttas på kathedralskolorne.
Jag tror icke allenast, i likhet med Utsk., att den undervisning som der skulle erhållas icke vore tillräcklig, utan jag tror äfven, och fäster mycken vigt dervid, att denna undervisning skulle menligt inverka på våra elementar-skolor, enär klasserna genom en sådan åtgärd skulle skiljas uti 2 delar, emedan det vore omöjligt att bibringa den öfriga undervisningen samtidigt med den, som skulle afse bildandet af lärare för folkskolan.
Jag tror således att våra elementarskolor skulle betydligt lida Jag sade att bildandet af dessa folkskole-lärare skulle på elementarskolorna hafva ett menligt inflytande, och detta är för mig ett tillräckligt skäl att önska afslag å denna del af frågan, hvilket seminariernas öde än mande blifva.
I afseende på den sednare delen af frågan, så kan jag icke undgå alt, i likhet med andra talare finna, att skäl verkligen förefinnas till en förändring af de närvar:de seminarierna, i synnerhet med afseende på deras antal.
Liljencrantz kan jag icke neka att folkskolorna hittills visserligen icke upfyllt de ändamål man med dem afsett, men jag har icke eller ifrån Den 29 Mars.
505 första stunden någonsin gjort mig några serdeles stora förhoppningar om dessa skolor.
Jag tror i likhet med den värde Gr:n att dessa skolor i st. f. att tillknyta bandet emellan föräldrar och barn ofta nog uplöser detsamma, men jag går dock icke så långt att jag vill bestrida att ju icke våra folkskolor partiellt gjort mycken nytta: ty föräldrar finnas, sorn icke vårda sina barn och då är det kommunens skyldighet att tillse, att deras upfostran dock icke i allo försummas, och någon upfostran vinnes likväl genom folkskolorne.
Huruvida en sådan förändring, som den af motionären föreslagna, hör ske genom indragning af några seminarier, vill jag icke bestämdt säga, men jag finner det likväl, i likhet med den siste värde talaren, vara skäl atl begära återremiss utaf den sista delen af frågan, på det att den utaf Utsk. mätte blifva pä annat sätt behandlad.
Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Ståts-Rådet m. m.
M:s höga vägnar aflemnade 10 Dess Nåd. Propos:r och en Dess Nå diga Skrifvelse till R.
Hvad det l:sta mom. vidkommer, så delar jag samma åsigter som Utsk. och önskar att seminarierna icke mätte helt och hållet indragas.
Hvad åter det 2:dra morn. beträffar, så önskar jag i motsats tili hvad Utsk. tillstyrkt, att en del af seminarierne måtte indragas, hvarföre jag önskar återremiss utaf denna del af Retänk.
Till en del gillar jag visserligen de ideer om folkskolan, sorn utaf Gr.
Liljencrantz blifvit framställda, men ännu mera instämmer jag med honom i afseende på de resultater, som genom dessa skolor åstadkommits, hvilka icke på långt när motsvarat de förhoppningar man vid dem fästat.
Skälen dertill åro mångahanda, och måhända skulle man här hafva funnit det om discussion företagits öfver Betänk:s Usta punkt, men ett der icke anfördt skäl är den bristande bildning för sitt kall, som otvifvelaktig! hos seminariieleverne yppar sig.
Det är allmänt kändt att den bildning eleverne få uti ett seminarium icke på långt när motsvarar hvad de skola bibringa sina lärjungar i folkskolan.
Kunskapsmåttet brister dem icke så mycket, men de få i seminarierna ingalunda inhemta tillräckligt mått af den sedlighet och hyfsning, för att sedermera kunna derutaf dela något med sig inom kommunerna.
Detta utgör för mig skäl nog att yrka seminariernas inskränkande till färre antal, hvarigenom man skulle vinna den fördel, att de återstående seminarierna skulle få större anslag och derigenom komma i tillfälle att meddela sina elever bättre och grundligare undervisning.
När nu K. M., genom den författning Gr.
Liljencrantz upläst, bifallit den af kommunerna ofta uttryckta önskan att få bestrida undervisningen inom socknarne med så väl examinerade som oexaminerade lärare och lärarinnor, så tyckes detta bevisa att K.. M. icke ansett behofvel af utexaminerade elever ifrån seminarierna vara så stort hädanefter som hittills, och detta synes mig äfven vara ett skäl för seminariernas inskränkning.
Ett 506
Den 29 Mars. annat skäl ligger deruti, att serdeles olika betyg om elevernas kunskaper ifrån de olika seminarierna afgifvas, hvarom jag varit i tillfälle att inhemta erfarenhet.
Då nu socknarne på dessa betyg skola grunda sitt omdöme om en sökandes skicklighet så är det naturligtvis af mycken vigt att dessa betyg afgifvas, icke allenast fullkomligt exacta med afseende på hvarje person ulan äfven i någon öfverensstämmelse seminarierna emellan.
Om nu seminarierna inskränktes till färre antal, sä vore äfven denna likhet i betygen lättare att åstadkomma.
Det är beklagligen allt för mycket kändt att eleverna icke besitta den skicklighet de borde ega, så att de icke allenast sakna nödig bildning utan äfven den mekaniska delen deraf, såsom att läsa och . skrifva.
Jag har sett ett exempel på en utexaminerad elev, som skref Adam och Eva med ä, hvilket torde bevittna den bildning de vanligen ega.
På dessa skäl får jag tillstyrka återremiss utaf denna punkt, och att det förslag, som af Ekon Utsk. vid sista Riksdagen för R.
St:r framlades, måtte läggas till grund för Utskrs tillgöranden i detta hänseende.
Jag erkänner att jag vid upläsningen icke gaf akt deruppå att denna punkt hade 2:ne afdelningar, och att jag till följd deraf tillät mig att yttra mig öfver den sednare afdelningen, men sedan detta misstag utaf Hr Gr. o. Landtm, blifvit rättadt, hoppas jag att R. o. Ad. dermed öfversel-.
Jag skulle i likhet med Frih.
Cederström tro, alt ehuru motionären har yrkat i sitt förslag att: ”folkskolelär ar e-seminarierne nui varda förr eller sednare alldeles indragna och inom kort tid, förberedelsevis, åtminstone lill halfva deras nuvar:de antal förminskade”, så står det likväl Ekon.Utsk. öppet att, utan att kunna anses hafva trädt motionärens rätt för nära, tillstyrka att, på sätt jag föreslagit, R.
St:r mätte till K.
M. ingå med en underdånig framställning att seminarierna mätte efterhand indragas, ty uti en sådan anhållan ingår ju till en hufvudsaklig del åtminstone motionärens förslag att seminarierna måtte till ett visst belopp ju förr desto heldre indragas.
Jag är icke på något sätt hågad att bestrida Hr Tersmedens förslag att första afdelningen af denna punkt måtte serskildt afgöras; jag tror icke att det ringaste hinder möter för detta sätt att gå tillväga, och jag vågar derföre vördsamt understödja detta förslag.
Jag har icke sagt att ju icke folkskolorna äfven i sin nuvärde otillfredsställande form gagna till något, utan jag medgifver, i likhet med Hr Tersmeden, att någon upfostran, någon tillsyn ändock är bättre än ingen, men just denna otillfredsställande form gifvet' mig anledn. att yttra den tanke, som jag alltid hyst och ännu hyser, att det skulle vara serdeles väl om folkskolestadgan i st. f. att säga att föräldrar ovilkorligen skola skicka sina barn i folkskolan, hade stadgat, att då föräldrarne visa sig odugliga att upfostra sina barn, så skulle folkskolan laga dem om Den 29 Mars.
507 liand
Delta hade varit att till verksamhet söka lifva den första af de menskliga pligterna, den nemi. att taga vård om sina barn, men nu har man gjort motsatsen, och utgående ifrån abstrakta ideer har man icke tagit i betraktande huru menniskan och samhället i sjelfva verket äro beskaffade.
Hade man följt denna riktning så är jag öfvertygad örn att folkskolorna skulle hafva blifvit en anstalt, som åt dessa vanvårdade gifvit en ersättning för den bristande föräldravården.
Nu har deremot följden blifvit den, att äfven sådana föräldrar, som kunde och borde deltaga i sina barns upfostran, anse detta vara ett åliggande, sorn tillkommer Slaten ; försummas 1111 barnens upfostran, så anse föräldrarna sådant vara Statens sak och tro sig icke behöfva bekymra sig derom, och alltså blir det Staten som får bära ansvaret för hvad som rätteligen tillhör föräldrarne.
Den af mig åberopade författningen, hvilken sisth år utgafs, ådagalägger tydligt hvad som alltid inträffar då man vidtager ett stadgande, som är olämpligt och onaturligt, att man nemi. förr eller sednare måste återgå till det naturliga och rätta.
Såsom ett bevis pä detta förhållande ber jag att få citera 6 § 5 mom. af denna författning, der det heter: ”Lärare eller lärarinna i mindre folkskola antages af husfäderne i den del af församlingen, som en sådan skola inrättat, sedan personen blifvit godkänd på sätt som i denna §:s 2:dra mom. bestämmer.
Om den antagne göres anmälan i skolstyrelsen.
Det uti detta mom. åberopade 2:dra mom. innehåller såsom vi nyss hörde, att fordringsanspråken på kunskaper hos läraren eller lärarinnan äro ganska måttlige men att de böra visa sig ega god frejd och föra ett kristligt lefverne.
Jag är öfvertygad om att hädanefter komma en stor del af församlingarne att anse sig för ganska små, för att få rättighet alt till skollärare tillsätta sådane personer, som äro duglige alt upfostra deras barn, och jag kan icke annat än lyckönska de församlingar, som med skäl kunna tillräkna sig de gjorda bestämmelserna.
Detta stadgande synes mig vara ett förebud till det stadgande, som jag hoppas snart mätte komma efter, att det må vara anbefaldt att inom hvarje kommun draga försorg om att sådana personer upsökas, som äro danade för upfostrarekallet och att detta maktpåliggande kall måtté dem updragas.
Af alla dessa skäl fortfar jag i mitt yrkande att denna punkt måtte blifva återremitterad och att Utsk. måtte taga i skärskådande det af sednasle Riksdagens Ekon.Utsk. i denna fråga afgifna Betänk.
Som jag uti Utsk. biträdt detta Betänk., så ämnar jag äfven nu försvara det och skall med några ord söka göra min mening tydlig.
Den motion, som utgör grunden, på hvilken detta Betänk, hvilar, syftar derhän, att: ”b arnaundervisningcn bäst och lämpligast meddelas af föräldrarne i hemmen, och alt folkskolan borde betraktas såsom en nödfalls-anstalt, sorn blefve umbärlig i den mån förhållandet med undervisningen kunde blifva ulerfördl lill hvad det 508 Den 29 Mars. tillförene varit".
Denna sats går helt och hållet derpå ut att folkskolan Skulle försvinna, hvarigenom vi skulle återförsättas i det tillstånd, hvaruti vi befunno oss före folkskolornas inrättning.
Betrakta vi detta tillstånd, så finna vi att barnen i syunerhel inom de fatligare klasserna, upväxt • utan någon slags undervisning, vare sig uti religiös, eller elementarisk.
Ett sådant förhållande kunde icke annat än i högsta måtto vara beklagansvärdt, hvarföre det äfven hehjertades och man-beslöt att införa folkskolan.
' Att skolan i närvande stund icke kan upfylla det med densamma afsedda ändamål kan en och hvar lätteligen finna, ty det fordras ovilkorligen ett stort intresse derför hos folkel sjelft, hvarförutan det går med denna institution på samma sätt som med hvarje annan, i samma omständigheter, att den sjelfdöd
Att nu begära alt intresset för skolan skulle hafva hunnit derhän, att det med full lifskraft skulle kunna drifva saken framåt, är orimligt, och man måste vara nöjd med de små fördelar, som institutionen har medfört.
Skulle vi nu återigen frångå detta system och försätta oss i samma belägenhet som förut, så skulle den demoralisation, som förut, isynnerhet inom arbetsklassen egde rum, jemväl fortplantas på barnen, som skulle sakna undervisning i skolan och till en del äfven i kyrkan.
Man säger att skolan icke rätt fullgör sitt kall utan. att. ingripa i kyrkans.
Man skulle snarare kunna säga tvertom.
Kyrkan är skolans moder, skolan en utvext på kyrkan.
Kyrkan måste hafva en vida större verkningskrets och till en del äfven innefatta skolan.
Kyrkan bör noga tillse att föräldrar och barn erhålla nödig undervisning i moralitet och Gudsfruktan.
Blifva föräldrarne goda blifva deras barn oftast goda och kyrkan upfyller sålunda sin skuld till skolan.
Det är ock i folkskole-stadgan förordnadl att församlingens presterskap, så vidt dess öfriga embetsåligganden det medgifva, skola utöfva en sorgfällig upsigt öfver religions-undervisningen i skolan, hvarförutan en hvar loide finna, att ingen skol-institution, den må för öfrigt vara inrättad huru som helst, kan upfylla sitt ändamål.
Då nu derjemte
Styrelsen eger ovilkorlig rätt att ålägga försumliga föräldrar att sända sina barn till skolan, och Pastor har sig updraget alt vaka öfver religions-undervisningen i densamma, så bör väl icke skol-institutionerna upbära klandret i fall han försummar detta sitt åliggande.
Om man skulle så förfara som motionären föreslagit och jag tror Gr, Liljencrantz äfven åsyftat, sä skulle man helt enkelt indraga skolorna och försöka att genom kyrkan åstadkomma en serskild religions-undervisning i föräldrahemmet.
Jag tror likväl ingenting i skolinstitutionerna lägger hinder för serskild religions-undervisning.
Antingen man har skolan eller icke, kan man söka fortplanta religions-undervisningen, så väl inom församlingen i allmänhet som inom de hem, der barnen icke äro i tillfälle att af sina föräldrar erhålla tillräcklig själs-undervisning.
Hvad åter seminarierna serskildt beträffar, så vill motionären indraga dem alla, och att folkskole-lärarne skola hildas vid elemenlar-läroverkcn, hvarigenom seminarierna blefve öfverflödiga.
Den 29 Mars. 509
Della blifver helt och hållet en serskildt fråga för sig, helst molionären afsell folkskolans fullkomliga öfvergångs-bildning; men då Utsk. ansett folkskolorna vara nödvändiga, så har det icke kunnat tillstyrka seminariernas indragning.
Huruvida seminariernas antal hör förminskas, är en annan fråga.
Jag är i detta fall af samma lanke som många af de talare, hvilka före mig yttrat sig, att de höra inskränkas med kanske
Då det nemi. liar visat sig att antalet lärjungar nedsjunkit sä lågt som lill 5 lili Wisby och 15 i Carlstad, så torde en hvar finna, att det är allt för dyrt att för eli så ringa antal elever aflöna en mängd lärare.
Dessutom veta vi hvilken lumpen roll en okunnig skollärare ofta spelar inom församlingarne, och dä det, såsom Hr Wolffelt antydt, allt för ofta händer att dessa lärare ega allt för liten kunskap för det vigtiga kall de bekläda; så biträder jag gerna den mening, alf man genom indragning utaf en del seminarier skulle förskaffa de qvarblifvande förökadt anslag; hvarigenom det vore att hoppas att skickligare lärare i allmänhet der skulle bildas.
Delta ansåg man dock uti Utsk. ännu vara för tidigt och att man borde vänta för att vid nästa Riksdag fä se huru sakerna geslallat sig. l'ä grund af hvad jag nu anfört anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk.
I afseende på den första punkten af detta Betänk, har jag ingen anmärkn. att göra, utan önskar att densamma måtte bifallas.
I afseende på den 2:dra punkten åter, förekommer det, att B.
St:r hvarje Riksdag till folkskole-lärare-seminariernas underhåll anslå icke obetydliga summor, och det mätte då vara af vigt att tillse att dessa penningar i och för upnåendet utaf det afsedda goda ändamålet så väl som möjligt användas.
Betrakta vi nu dessa seminarier, så finna vi efter Utsk:s egen upgift, att antalet af lärjungar i desamma år 1853 nedgått till icke fullt | af hvad det var är 1848.
Om således ^ af seminarierne indrages, så blir i alla fall antalet lärjungar uti de qvarblifvande icke fullt så stort som det var 1848; men då saihma penningesumma i alla fall vore af Staten till seminariernas underhåll anslagen, så är det gifvet, att då den icke behöfver användas till mer än | af de seminarier, som nu finnas, sä kunde för samma summa föreståndarne bättre aflönas, seminarierna i allmänhet hållas tili bättre skick, och man skulle således med den af R.
St:r anslagna summan kunna åstadkomma bättre undervisning uti de qvarblifvande seminarierna än nu är händelsen.
Hvarföre, på sätt den siste värde talaren anmärkt, tiden ännu icke skulle vara inne att företaga denna förändring, är för mig svårt ali inse, enär Utsk. sjtlft uti sitt Betänk, upgifvit huru betydligt antalet af lärjungar i seminarierna sjunkit; och alt så skulle blifva händelsen var äfven naturligt, då man besinnar alt vid seminariernas första inrättande behöfdes skollärare för alla församlingar i riket, men att delta behof nu är fyldt och att plats således icke finnes för Hera sådana än vid de församlingars skolor der redan befintliga lärare ifrån sin befatt - 510
Den 20 Mars. ning afgå
Det är således gifvet att behofvet af nybildade folk* skole-lärare är vida mindre nu än förut, och att till följd deraf antalet lärjungar i seminarierna måtte vara och blifva mindre än under de första åren, hvaraf .äfven följer att så många seminarier numera icke behöfvas.
Då nu i alla fall samma summa är för ändamålet anslagen, så vore det väl bättre att inskränka dess användande till ett mindre antal val hållna seminarier än att fördela dem på flere, hvilka just genom sitt stora antal och den derigenom mindre underhålls-summan blifva mindre ändamålsenliga.
På dessa skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Då man kastar en blick på Sveriges brottmåls-slatistik, så fasar man öfver den störtsjö af laster, som öfversvämmar samhället; man tror kanske att detta förhållande upkommit till följd af omständigheternas kraf under slägtets fortgående utveckling, men jag för min del tror det icke.
Denna störtflod har sin källa i bristande upfostran, i bristande vetande om något bättre, och denna brist lärer icke religionen ensam genom sina läror kunna undanrödja.
Dessa läror måste hafva sitt stöd i skolan, och denna är derföre grundvalen till den moral, som inom samhället finnes.
Religionen innehåller rättsgrunderna för en högre moral, men skolan deremot för den moral, som inom samhället utöfvas och som utgör grunden för en högre kommande.
Det är således icke utan skäl, som alla de samhällen, hvilka hafva gått serdeles framåt uti folkets utveckling, hafva rikligen försett sig med skolor och serdeles väl omvårdat desamma.
Häruti gifver oss Amerika, såsom uti många andra fall, ett stort föredöme, ty denna Stat gör sina största upoffringar just på skolorna och egnar dem den sorgfälligaste omvårdnad.