Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehrenborgh sednast anfört, och propos. å förevar. § sålunda Liefve uppskjuten.
I annat fall ber jag att få behålla ordet.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade tillåta, att 6 § finge föredragas, innan den 5:te blifvit afgjord.
Bifölls. 6 § R e g. f o r m e n:
Ilr Lefren:
Då nu fråga är örn bestämmandet af området för Just.Statsministerns befattning, får jag vördsamt hänvisa till det anförande, jag till bordet aflemna!, samt fästa uppmärksamheten på de reservationer, som af Hr Biskopen af Wingård och Hr Prosten Hallström blifvit, afgifua.
Enligt dessa reservanters tanka borde Just.Statsministern upphöra att vara ledamot af Konungens Högsta Domstol och få sig tillagd en del af de ärenden, som nu tillhöra föredraganden i kameralärender, nemi. allmänna polisen.
Den förstnämnde reservanten uttrycker sig pag.
10 af detta betänk, sålunda:
"Just.ministern anser jag böra vara förman för hela ”Just.fördel ningen, eller 1:0 äga beredningen och föredraganingen af alla frågor, rör:de grundlag, allmän lag och lagförklaringar; 2:0 föredraga alla justitieärender äfvensom befordringsmål i denna väg, och 3:o hafva inseendet öfver ”lagskipningen, polisen, åk laga remagten och fångvården.
Hans ”deltagande i Högsta Domstolen bör upphöra, emedan det ”är irrationel, att ett Konungens Statsråd är på samma gång, ”såsom domare, oafsättligt, utan genom ransakning och dom, ”eller genom Opinionsnämndens förvållande.
Det är ock offer en mans höfva att fullgöra dessa amphibiska förrätt”ningar.
Genom mitt förslag skulle Just.Cancelleren blifva ”öfverflödig.”
Jag anhåller om Hr Gr. o. Landlm:s propos. på den enkla sats, alt Just.Statsministern ej må vara på en Den 6 O c to b er f. ra. gang ledamot af Statsrådet och Högsta Domstolen, och att en sednare propos. må framställas, huruvida icke, på sätt Hr Biskopen af Wingård föreslagit, Just.Statsministern bör få de attributioner, sorn i hans reservation omnämnes, hvarigenom hela det magtområde, sorn i alla andra väl organiserade länder tillhör denna minister, äfven i Sverige komme att höra tillsammans, i stället för att vara splitlradt emellan flera föredragande.
Jag har sent på riksdagen fått emottaga förtroendet att vara ledamot af Constit.Utsk , hvarföre jag ej haft tillfälle alt från första böljan deltaga i de förberedande arbeten, som grundlagt Utsk:s beslut.
Derigenom har handt, att jag, i afseende på en punkt af nu förevar. §, ehuru jag var närvar , då saken afgjordes, och icke deremot reserverade mig, likväl saknade den bestämda öfvertygelse om dess lämplighet, som är nödig, då man måste rösta öfver ett förslag.
Uti 6 § föreslås nemi.: ”En chef "och föredragande Statsråd för Kameraldepartementet, eller ”alla ärender, som angå kameral verket, landthushållning, "bergshandtering och inre ordningen”, och ”en för Finance"departementet, eller dem, som angå drätselverket, handeln "och slöjderna.”
Det har länge synts mig, som om alla näringar inom Paket, såväl bergshandteringen som handeln och slöjderna och jemväl den delen af näringarna, hvilken för närvar, lyder under KammarColhm, borde behandlas af en enda högre auctoritet, som vore Statsrådet närmast.
Detta förutsätter, om man, genom nu ifrågavar. organisation, icke allenast vill åstadkomma fördel för Statsrådets ledamöter,och kraft i deras föredragning, utan äfven söker vinna enhet i den del af Styrelsen, sorn från Statsrådet utgår, alt den Statsrådsledamot, som föredrager mål rörrde näringarna, bör hafva under sin särskilda tillsyn och äga alt befalla det embetsverk, som med näringarna sysselsätter sig; men enligt Constit.Utsk:s förslag hafva 2lne
Slatsrådsledamöter att göra med de embetsverk, till hvilkas befattning nä.ingarna höra.
Jag har alltid föreställt mig, att både för bergshandteringen samt all annan fabrication erfordras en gemensam öfverstyrelse, hos hvilken man ägde rätt att fordra den teckniska kännedom, som är behöflig för att rättvisligt afgöra ärender, hvilka, jemte det de innefatta fråga om mitt och ditt, inverka på sjelfva näringens uppkomst.
Det har äfven synts mig kostsamt för Riket att hålla 3 särskilda collegier och presidenter för behandlingen af de mål, som angå näringarna, hvilket jemväl utgör ett starkt skäl för deras sammanslående i framtiden.
Derföre har jag äfven ansett, att anslag för mer än en president i ett sådant verk ej kunnat af StatsUtsk. principenligt tillstyrkas
Om man sålunda finner, att en framtida sammansättning af dessa embetsverk till ett högre verk för alla näringar är riktig, synes deraf följa, att Statsrådet bör så sammansättas, att blott en föredragande Dcu 6 O c t o b c r f. m. 77 derstädes får direct att göra med detta veris.
Derifrån liar jag härledt en mening, som ej öfverensstämmer med Utsk:s förslag, och jag har afhållit mig från en särskild reservation endast af det skäl, att man sagt mig, att det Statsråd, som komme att föredraga alla näringsmål, hlefve för mycket öfverhopadt af göromål.
Jag kan ej säkert bedöma, om förhållandet blefve sådant; men i detta fall skulle jag önska, att för honom någon lättnad kunde beredas.
Det synes mig sorn XJtsk., dä det föreslagit, att militära Statsråd skola föredraga krigsärenderna, bade förutsatt, att dessa föredragande borde äga till sitt biträde expeditionssecreterare, hvilka lättade deras arbete och äfven vore ansvariga för det sätt, hvarpå ärenderna af dem bereddes.
Om det låter verkställa sig, att ett militärt Statsråd blifver föredragande för krigsärenderna, hvilka innefatta äfven sådana formfrågor, som han troligen icke under sin tjenstetid lärt bedöma och således påkalla biträde för honom, synes det mig äfven vara möjligt att inrätta expeditionssecreterare till biträde för föredraganden i näringsmål, och nödvändigheten af att vinna enbet vid deras behandling lärer vara så klar, att den ej kan motsägas.
Jag är deremot fullkomligt ense med Utsk. i en annan punkt, nemi. bibehållandet af Just.Statsministerns ledamotskap i både Statsrådet och Högsta Domstolen, hvaremot 2:ne värda ledamöter, Hr Lefrén och Frih. Åkerhjelm, gjort anmärkningar.
Jag erkänner, att den likformighet här saknas, som man väntar af en fullkomlig organisation, och det synes vara en felaktighet, att en person, som icke är amovibel, finnes bland dem, som måste vara det i följd af deras egenskap af Statsråd; men å andra sidan synes mig, som 1809 års grundlagsstiftare, dä de bibehållit denna Just.Statsministerns dubbla egenskap, hade haft för sig den anda, som från äldre tider utmärkt Sveriges allmänna författningar, och hvilken till sin natur är democratisk.
Då man granskar äldre författningar, saknar man icke tjenster, hvilka en sådan dubbel egenskap tillhört.
Sveriges lagmän hade icke blott en juridisk, utan jemväl en politisk befattning.
Detta stadgande i grundlagen, att en oafsättlig person skall finnas i Statsrådet, karakteriserar vår grundlag, såsom åsyftande ett democratisk t element i styrelsen, hvilket saknas i de flesta andra länder, och detta stadgande synes mig kunna i en framtid blifva för Sverige af stor nytta, ty det är icke otänkbart, att den tid kan komma, då det blir svårt för Statsrådets amovibla ledamöter att yttra sig öfver allt, som förefaller och borde framtränga till Konungens öron; och om äfven denna svårighet ej vore stor, måste det åtminstone vara en fördel för dem, att sanningen och folkets önskningar kunna framföras af en person, som ej är amovibel, ty ehuru färdig man än må vara att icke frångå sin ■öfvertygelse och att uppoffra allt annat för att fullgöra sin :» Den G Oclober f. m. pligt, måste det dock vara en fördel alt icke behöfva med enskildt äfventyr stiga fram för att ytira obehagliga saker.
Jag medger, att jag ej kan deducera rättsgrunden för den dubbelhet i Just.Statsministerns befattning, som jag tillstyrker, att R. o. Ad. ej måtte släppa efter; men hvad man anfört såsom skäl för dess borttagaude har likväl ej kunnat tillfredsställa mig.
Man stiftar icke en grundlag endast med afseende pä det Konungahus och de embetsman, som manför närvar, äger, utan för kommande tider, och det lärer ej vara obekant för någon, att våra häfder innefatta det vittnesbörd, att ömsom det democratiska och ömsom det monarkiska elementets öfvervigt i statsförfattningen varit menligt för Riket.
På dessa skäl tillstyrker jag lt. o. Ad. att, på sätt Constit.Utsk. föreslagit, bibehålla ifrågavar. dubbla egenskap hos den högste embetsman, som vid 1809 års riksdag ansågs böra vara Statsrådets förste ledamot.
På det frågorna med redighet må blifva afgjorda, torde det vara bäst att nu först afgöra, huruvida Just.Statsministern bör jemväl vara ledamot af Konungens Högsta Domstol.
Jag hade trott, att någon vidlyftig discussion i detta ämne ej skulle behöfvas, sedan en af Konungens rådgifvare jemte flera andra af Ståndets ledamöter ogillat Utsk:s förslag i denna del; men då den siste värde talaren motsatt sig deras anmärkningar samt gillat förslaget, anhåller jag att med några få ord få besvara, hvad han anfört.
Den värde talaren har ej kunnat framställa någon rättsgrund för bibehållandet af Just.Statsministerns ledamotskap i Högsta
Domstolen, hvaremot han åberopat historiska grunder och från dem sökt leda sig till det resultat, att då fordom Sveriges lagmän och drotsar voro ordförande i domstolarna på samma gång som de voro ledamöter i Konungens
Råd, borde nian i en framtid vara lika belåten med en dylik institution.
Jag får emedlertid fästa uppmärksamheten derpå, att i samma mån folket och samhällsskicket förändras, måste jemväl institutionerna förändras.
Sveriges domare nu och fordom äro icke jemnförliga med hvarandra.
Då Sverige hade sådana lagmän som en Thorgny, kunde nationen vara nöjd med, att de hade säte i Konungens
Råd; men jag betviflar, att ett sådant förhållande numera är att hoppas.
Svenska folket är ej heller nu sådant som då och fordrar ett helt annat samhällsskick.
Jag tror således, att man vid detta såsom vid många andra tillfällen misstager sig, då man åberopar endast de historiska grunderna, emedan man bör se till, huru institutionerna passa till de förhållanden, som finnas, men icke, huruvida de passa för de förhållanden, som funnits.
Jag tror det vara genom Frih.
Åkerhjelms och Hr Lefre'ns anföranden samt Biskopen af Wingårds och Prosten Hallströms reservationer tillräckligt utredt, att det verkligen är öfver en mans höfva att vara på en gång president i Högsta Domstolen och leda - Den C October f. m. 79 mot af Statsrådet, och om icke någon rättsgrund finnes för bibehållandet af dessa förenade befattningar, finnes deremot en rättsgrund för att åtskilja deni, !y intet kan vara mera rättsvidrigt, än att i ett Råd, sorn af Konungen utväljes, en person skall finnas, som Konungen ej kan aflägsna derifrån.
Man kunde tänka sig, att en sådan minister blefve mägtigare än Konungen sjelf, och att han, efter att hafva inkommit i Konungens
Råd, kunde ställa sig i spetsen för ett emot Konungamagten fiendtligt parti.
Sådant anser jag visserligen icke sannolikt; men möjligt vore det dock.
Jag får således, med instämmande i den åsigt, som reservanterna samt flera talare härstädes yttrat, begära den propos., att Just.Statsministern ej må derjemte vara ledamot af Konungens Högsta Domstol.
En värd talare har påstått, att en domare ej vore riktigt qualificerad till administratör eller Konungens rådgifvare.
Jag får dervid erinra, att jag föreställt mig, det regeringsbestyret hufvudsakligen och i sin högsta potens är utöfningen af den högsta rättvisa, och att det derföre vore önskligt, att Konungen i sitt Statsråd hade icke blott en, utan flera män, som ägde noggrann kännedom om Sveriges lagar och kunde styrka Konungen till de beslut, som dermed vore öfverensstämmande.
Jag instämmer med de värda talare, som begärt, att första frågan måtte blifva, huruvida Just.Statsministern bör på en gång tillhöra Konungens Statsråd och Högsta Domstol.
Beträffande sjelfva saken får jag i R. o. Ad:s minne återkalla, hvad jag derom för n år sedan yttrade både i tal och tryck, och hvilken mening jag sedan ej funnit skäl att på något vis frångå.
Jag tror nemi. på de skäl, Hr Lefren anfört, att föreningen af dessa båda befattningar är oriktig, och jag anhåller att dertill få lägga ett par anmärkningar, som jag ännu ej hört framställas af någon bland de värda talare, hvilka här yttrat sig för samma mening: 1:0
Att då ingen kan på en gång vara närvar, i a:ne särskilda myndigheter, men likväl hörer till dem båda, och dessa hafva samtidiga öfverläggningar, såsom Statsrådet och Högsta Domstolen, måste det hända, att om Just.ministern är tillstädes i Statsrådet, skall hans ledning af Högsta
Domstolens göromål saknas, och i händelse han föredrager att vara tillstädes i Högsta Domstolen, skola bans upplysningar och råd i Statsrådet fattas.
Båda delarna äro oriktiga, särdeles då fråga är om den embetsman, som kan sägas på båda ställena sitta främst. 2:0 Att Just.Statsministern, enligt Reg.formen, är en bland dem, som, i händelse af Konungs dödsfall, skola vara förmyndare för en minderårig Thronföljare, åtminstone intill dess R.
St. sammankomma och förordna derom.
Skulle nu, enär Just.Statsministern, i egenskap af domare, ej kan af Konungen afsätlas, Konungen vara med honom ^missnöjd, nödgades Konungen 8o Den 6 October f. m. likväl, dä lian sage sitt slut nalkas, lemna, enl.
Reg.foi-- nien, sitt rike och sin minderåriga son under förmynderskap af en man, som icke ägde lians förtroende.
En livar lärer finna olämpligheten deraf.
Om derefter en oafsättlig Just.- Statsminister begagnade sitt inflytande såsom den främste bland en minderårig
Konungs förmyndare på det sätt, att denne, myndig vorden, funne sig och riket dermed illa belåtna, nödgades han likväl framgent bibehålla denne rådgifvare, med hvilken både hans fader och han sjelf kunnat med skäl vara missnöjda.
Kan väl något oriktigare tänkas, än detta förhållande i ett samhälle, hvarest rådgifvarne skola väljas efter Konungens förtroende?
Jag säger lika med en af de värda talare, som yttrat sig före mig, att en så besynnerlig sammansättning sorn denna icke lärer kunna uppvisas i något annat constitutionelt land.
Säkert hade det ej heller uppkommit hos oss, oin ej händelsen varit år 1809, att det fanns ett Riksdrots, som var den främste ledamoten i Konungens Conseil, den främste ledamoten i Allm.
Beredningen, den främste ledamoten i Högsta Domstolen, president 1 Svea Hofrätt m. m.
Den, som på en gång hade 4 till 5 så höga särskilda befattningar, tyckte man sig ej kunna inskränka till en enda, utan man ansåg sig böra lemna honom åtminstone 2:ne de vigtigaste.
Sedan man nu insett detta missförhållande, borde det vara tid att rätta det, och förrän denna rättelse skett, kan man ej hoppas att se äklagaremagten, som i andra länder tillhör Just.ministern, ordnad på det sätt, sakens natur fordrar; så länge han fortfar att vara domare, kan han ej tillika vara åklagare, och deraf komma de skefva förhållanden, som vår justitieförvaltning företer.
Då Hr Gr. o. Landtm, föredragit 6 § och låtit uppläsa alla mom:n deraf, är det kanske Hr Gr. o. Landtnäs afsigt att göra propos. på §:s godkännande i dess helhet.
Det synes i sådant fall vara nödigt att, derest § ej godkännes, R. o. Ad. måtte vara betänkt uppå att förena sig om en gemensam tanke, som omfattar hela §, d. v. s. en annan fördelning och benämning af departementerna, än Utsk. föreslagit.
Jag får då först göra den anmärkning, att jag skulle önskat, det
Utsk. ej gjort någon åtskillnad i benämningen eller rangen för departementscheferna derigenom, att a:ne blifvit kallade Ministrar och de andra Statsråd, emedan, efter min tanka, alla departementschefers befattning är lika ministeriel, hvarföre äfven alla böra heta ministrar, i fall någon så skall nämnas; men om man på grund af de motiver, Utsk. framställt i sina premisser, frångått den ide', att de böra nämnas för hvad de äro, tillstyrker jag, att det måtte blifva R. o.
Ad:s tanke, att ingen af dessa depaxtementschefer må benämnas minister, utan alla kallas Statsrådsledamöter och chefer för sina departementer.
Den 6 October f. m. $i Jag gillar elen ide', att icke den just.ärender föredragande Statsrädsledamoten må vara ledamot af Högsta Domstolen.
Hr Lagerhjelm har utgått från den åsigten, att detta skulle vara en qvarlefva från aldre tider, då Sveriges Reg.- form var mera democratisk, ån den nu är, och att det vöre nyttigt för Svenska folket alt bibehålla denna skugga från fordna tider.
Jag tror, att blandning af styrelsegrunder förr eller senare skall leda till deras upplösning, och kan således icke godkänna, att en inamovibel embetsman insattes i Konungens Conseil.
De skäl, som tala deremot, hafva redan blifvit tillräckligt utvecklade; men jag får likväl i anledn. af Hr Lagerhjelm? anförande hemställa, huruvida det kan vara troligt, att, om en Regent vill usurpera på det magtområde, som icke enligt grundlagen tillkommer honom, han skulle lill detta embete befordra en sådan person, som Hr Lagerhjelm förutsatt.
Jag vågar deremot taga för afgjordt, •att, ehvad åsigt af sitt höga kall en Konung än må äga, skall, just i följd af Just.Statsministerns inamovibilitet, till detta embete alltid väljas en person med mindre fast karakter eller motståndskraft, än grundlagen, enligt Hr Lagerhjelms åsigt, har åsyftat; och jag skulle tro, att då han derjemte vore högste lagskiparen i landet, skulle det vara högst vådligt, om han hade en mindre oberoende karakter.
Jag kan således icke annat än på det högsta afstyrka, att en ledamot af Statsrådet bibehåller befattningen att vara president i Högsta Domstolen, och lika oformligt anser jag, att en ledamot af Högsta
Domstolen någonsin fungerar såsom ledamot af Statsrådet; ty jag anser nödigt, att alla rättsfrågor skiljas från de administrativa.
De ärender, som i Statsrådet afgöras, böra endast angå administrationen eller ock vara sådana, som bero af Konungens nåd, jemte några särskilda af Konungens afgörande, enligt våra lagar, beroende mål, såsom frågor om fideicommisset-, m. fl., hvilka jag, såsom icke ägande nog lagkunskap, ej nu kan uppgifva; men i allmänhet anser jag alla rättsfrågor böra undandragas Konungens pröfning i administrativ väg.
Jag vill äfven, att chefen för just.departementet icke tillika skall vara chef för allmänna åklagaremagten.
Det synes, söm Constit.Utsk. utgått från den åsigt, att så borde vara, ehuru sådant icke i 6 § är uttryckt. jag skulle tro, att detta är en befattning, som snarare tillhör en polisminister, och som någon sådan ej är af TJtsk. föreslagen samt jag ej önskar, att vi må erhålla en sådan minister, tror jag, att åklagaremagten, såvidl. den rörer inom departementerna förekommande försummelser, bör tillhöra departementets chef, och att den allmänna åklagaremagteti bör uppdragas en utom Statsrådet ställd chef för alla Rikets fisealer, till hvilken alla mål komma att remitteras, som man ansåge påkalla åtal.
Constit.Utsk. har äfven bibehållit en s. k. IlofCanceller. 14 H. 11 Den 6 Octo)}er f. m.
Redan bans benämning ger dock tillkänna, att ban ej bör vara ledamot af Statsrådet, utan hörer till Hofpersonalen och bör af Konungen användas endast till sådana befattningar, som angå
Dess Hof.
Jag tror, att de ärender, som blifvit honom tillagda, nemi. alla mål, rörtde grundlagen, borde uppdragas chefen för Just.departementet.
Jag skulle deremot vilja i Statsrådet insätta en annan departementschef, nemi. för den inre administrationen, ty jag tror, att näringarna behöfva en egen chef, en egen föredragning, och att under denna departementschef bör ställas allt, som hörer till näringarna, och dertill hörer äfven handeln.
Under detta departement ville jag således hafva allt, som kan hafva gemenskap med handeln, således äfven tullen, dessutom bergshandteringen, jordbruket samt alla fabriksnäringar.
Jag skulle jemväl anse ett särskildt
Financedepartement nödigt och att dit borde höra vårt invecklade kammarverk jemte drätselverket.
Deraf skulle blifva en följd, att från kammarverket skulle skiljas åtskilliga ärender, som tillhörde den särskilde minister, hvilken borde hafva befattning med allt, som angår inre ordningen och landtpolisen.
På detta sätt skulle jag tro, att ordnandet af denna personal af departementschefer borde ske; men som jag äfven tillstyrkt, att ministerbenämningen mätte försvinna och att alla Statsrådsledamöter med portfölj må erhålla lika värdighet, följer deraf, att jag anser R. o. Ad. på förhand böra vara betänkta uppå, att i stället för den Just.Statsminister, Som ej komme att bibehållas, en annan chef för Statsrådet må finnas, och derföre föreslår jag, att han må heta Conseilpresident, och att Konungen dertill må utnämna hvilken som helst bland departementscheferna, eller den bland dem, till hvilken Konungen har det förtroende, att han med största fördel för ärendernas gång skall kunna leda Öfverläggningen vid Statsrådets förberedande förhandlingar.
Jag har vid denna § ingenting mer att tillägga, utan får endast till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida icke särskild pl-opos.
rÖrtde hvarje af i frågavar. departementer, kan framställas, ellef oni propos. bör göras å § i sin helhet, sedan alla dess mom. blifvit discuterade.
Jag liar tagit mig friheten att begära ordet i anledn. af Gr.
Horns anmärkningar emotUtsk:s förslag.
Om det skulle förklaras för Ståndets gemensamma tanke, att Just.Statsministern ej bort fortfarande vara ledamot af Högsta Domstolen, skhlle jag tro, att allmänna åklagaremagten ändå bör qvarstadna hos denna person.
Jag kan ej föreställa mig, huru man verkligen kan vara chef för Just.- departementet eller den statsadministration, som äger att tillse, huru rättvisan skipas i landet, utan att äga denna magt.
Hvarföre Constit.Utsk. och jag för min del icke ve - Den C> October f. m. 83 lat öfverlåta denna magt till Jnst.Statsministern i dess nuvar. egenskap, torde hvar och en kunna inse hafva härrört deraf, att han nu är högste domaren, i hvilken egenskap han ej kan vara högste åklagare; men i samma stund han upphör alt vara högste domaren, bör han blifva högste åklagare.
Jag bestrider således helt oell hållet deras mening, som icke ansett Jnst.Statsministern, sä snart högsta domaremagten ej har inträde i Konungens Conseil, böra vara chef för åklagaremagten.
Jag tror, alt i följd deraf Just.Cancellers-embetet kunde försvinna och Just.Statsministern, genom en annan organisation af åklagaremagten, hvilket ej hörer till grund-» lagen, kunna uträtta detsamma, som hittills ålegat Just.Cancelleren.
Frågan om sjelfva ministernamnet anser jag likgiltig, och då man synes tro och äfven Utsk. förmodat, att ministernamnet skulle vara mindre angenämt för Svenska folket, skall jag ej hafva något emot, att det fråntages de personer, som nu hafva detta nanni.
Utsk. har utgått från den princip, att man så litet som möjligt borde rubba det bestående, som ej funnits vara stridande mot det sökta resultatet; meti vill man nu gå längre, ser jag intet hinder deremot.
Då Utsk. tillkäunagifvit sin öfvertygelse, att
Konungens rådgifvare böra innehafva den högsta rang i Riket eller vara öfver all rang, för att icke i egenskap af departementschefer komma i någon slags materiel collision, som i vårt land så lätt uppstår genom rangskillnaden, förefaller det mig alldeles likgiltigt, örn de heta ministrar eller icke, och de komma i alla fall sanuolikt att här, likasom i andra länder, få epithetet af Excellencer.
Hvad HofCancellersembetet vidkommer, har jag redan ydtrat min tanke derom.
Jag skulle jemväl tio, att man ej från benämningen HofCanceller kan sluta till, att denna embetsman endast bör hafva att göra med ceremonier.
Utsk. har tänkt sig detta embete såsom en mellanlänk emellan Kronan och Representationen.
Man hade kunnat gifva denna embetsman en annan benämning, t. ex.
KronoCanccller eller något dylikt, för att borttaga det oegentliga i titeln HofGanceller; men äfven i dagligt tal har man nästan obemärkt vant sig vid att medelst tillägg af ordet H o f utmärka do statsförhållanden, som hafva afseende på Konungamagten.
Så säger man, i motsats till oppositionslista, hoflista och dermed menas icke detsamma, som med ordet Hofi allmänhet antydes, utan hvad som här menas med benämningen HofCanceller.
Detta namn är således icke så oegentligt, som det synes vara, och om man går tillbaka till den gamla latinska benämning, sorn var Cancellarius aulicus, finnér man, att dermed afsågs icke ett hof- utan ett statsembete.
Jag skall likväl icke enständigt yrka på dess bibehållande, hvilket jag redan förut förklarat.
Den 6 Oetsber f. tn.