Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lifvades jag icke af den varmaste åtrå att, så vidt af mig beror, medverka lill en snar förbättring i detta sakernas skick, skulle jag anse mig samla öfver mitt hufvud de svåraste blodskulder, och dä jag efter den sorgfälligaste pröfning funnit det föreslagna nya straff- och fängelsesystemet verksammast och säkrast leda till detta önskvärda förbättringsändamål, så har jag icke tvekat alt med min röst understödja det förslag, hvars framgång nu beror på R. o. Ad:s afgörande.
Jag instämmer till alla delar uti den siste värde talarens yttrande, och får lika med honom yrka bifall på betänk.
Dä jag nu har ordet torde det tillåtas mig alt gifva ett kort genmäle till en värd ledamot, sorn förut yttrat sig.
Ilan bar sagt, att prygelstraffets bibehållande vore nödvändigt under krig, och gaf tillkänna, att lian icke visste huruvida de krigskamrater, som dä yttrat sig, hade sett något krig eller icke.
Jag får förklara, att jag lika med dem tror, att prygelstraffet ingalnnda är nödvändigt, och beklagar den befälhafvare, som skulle nödgas alt genom prygel vidmakthålla stridslusten hos sina krigare.
Några ledamöter ropade på propos.
I det ögonblick jag uppstiger, så hör jag ordet propos. nämnas.
Della är nog för mig att få ett faktiskt bevis 0111 hvad jag redan förut visste, nemi. alt R. o. Ad. skulle önska alt jag afstode ifrån att tala; men, mine Hrr, jag kan det icke.
Jag förutsåg alltför val i går, att när en discussion blir uppskjuten ifrån en dag till en annan, så skall åtskilligt inträH'a, hvarpå man icke kan vara beredd och som är af en alldeles ny beskaffenhet.
Likväl kunde jag icke förutse, alt man skulle blifva inskränkt likasom till en viss tid med discussionen, då den ovillkorligen skulle vara slut, ett förhållande, som tydligen varit begagnadt här af ledamöter på den andra sidan i denna fråga, för att till den grad trainera discussioneu och upplaga liden, all andra derigenom factiskt skulla 10 H. 33 f) e 11 V8 A |i r i I. blifva beröfvade tillfallet alt få yttra sig.
Derföre bänder, alt personer komma lill den, sorn skall få ordet, och bell naivt fråga, 0111 lian icke ämnar lala så länge, att han kunde fä emedlertid gä bort och iila middag.
Andra ledamöter af mina vänner fråga: kan du icke byta om och få en annan lid efter jag vet du har beredt dig på alt framställa den sidan af saken, sorn jag anser vara den förnämsta, nemi. den politiska.
Härpå kunde jag ingenting svara; men jag linner mig nu i det predicament atl lill Hr Gr. och Landtm, framställa, om icke uti den framställning, sorn är gjord, ali frågan ovillkorligen skall afslulas i dag, någon ändring, med H. o. Ad:s bifall, skulle kunna göras.
Jag ber atl få förklara, alt jag icke allenast anser det enligt nied det säll, hvarpå dylika frågor uli andra länder behandlas, atl dertill kunna älgå icke allenast en, ulan lee lill oell med fyra dagar, när sä behöfves.
.lag har bär sell promemorior antecknade af deni, som troligen icke ämna ali afstå ordet i fall jag skulle göra det.
Här linnes t. ex. en talare pä samma bänk, som liar full rällighet alt svara på frågan, emedan han är ordförande i del Utsk., sorn har framlagt delta betänk.
Dea ledamot till hvilken jag egentligen ämnar atl rikta mitt lal är borta.
Han liar icke Hylt ifrån striden, ly dertill är han för mycket stridig, men han har anspråk pä all en parlamentarisk sirid skall fortsättas pä det vanliga sä 11 et, och dä han, såsom jag, är malineux, sä är det väl härdt att nödgas dröja med siu middag lill eller kl. 6.
Min kroppsliga conslitution hindrar mig väl icke ifrån att fortsätta utan middag; men min uppfattning af frågans vigt förbjuder mig att vika härifrån, om så skulle vara att vi icke kunna få plenum äfven i morgon.
Att fä lala för tomma väggar händer mig väl icke nu, men det skulle blifva händelsen om jag talade i sak.
Jag får derför förklara, alt jag icke denna gäng ämnar ingå uli saken, ulan tvertom, i händelse Hr Dalman är tillstädes, sä ber jag att få förklara för honom, alt, ehuru lian i ganska stor välmening uti siu tidning omnämnt mig såsom talare och dervid nämnt, att jag var lycklig, sä får jag säga honom att jag icke var lycklig, (och jag är sällan lycklig) och all jag i Lördags var olycklig deruti, alt Hr Dalman alldeles icke förstått mig, och alt han i den korta strof, hvari han nämnt min obetydliga person, nedlagt icke en, ulan tre ä fyra omständigheter, uli hvilka jag var alldeles olycklig alt icke blifva förstådd af llr Dalman, ulan äfven ;} ä 4 andra smärre omständigheter, deruti lian, åtminstone till någon del misstagit sig om min mening.
Jag kan t. ex. icke, dä mitt namn nu mera så sällan nämnes uti de tvenne mest lästa liberala tidningarne, undgå alt reclamera det yttrande, alt jag, just i denna fråga, sorn afser borttagande af de alflicliva st ra Ilen, skulle hafva gifvit en af mina motståndare, som ingalunda är af mina flender, Hr von Hartmansdorff, på pelsen.
Det är sagdl, alt jag gifvit Hr von Hartmansdorff pä pelsen och att jag varit hårdhändt emot Hr Tersmeden.
Jag nekar, alt jag haft för afsigt att det ringaste röra de Deri 28 April. 250 omtalla personerna.
Hvad den om Inlia polsen beträffar, sa vet jag, att den är ogenomtränglig, åtminstone för mig.
Ja, jag går så långt, ali jag icke vill vidröra någons pels, icke ens Hr Dalmans.
Hvad åter beträffar bans referering af mitt yttrande vid delta tillfälle, så har lian behagat debitera mig för alt hafva sagt, att det alldeles icke belnifdes någon erfarenhet för att bevisa företrädet af ett sådant system.
När jag talat derom, så har jag icke sagt, att det ej belnifdes någon erfarenhet, ulan tvertom har jag sagt, att den erfarenhet, sorn är svårast att vinna i verlden, nemi. meuniskokännnedomen, deri behöfves; men att den, som förvärfvat densamma, dels igenom studier dels igenom egna observationer, den är i tillfälle att afgöra principen af denna fråga.
Del ifrågavarande grundade sig, sade han, efter min förmening, på en sann phil oso pli is k princip.
Philosophisk princip, mine Flrr, hvad är del?
De principer, som philosophen sysselsätter sig med, kunna samtliga stå eller falla, och några principer, som kallas philosopliiska, får jag säga att jag icke känner.
Om jag baft eli sådant uttryck, skulle jag säkert justerat del, men emedlertid lärer det väl nu vara föga värdt att vederlägga det, ty äfven om jag icke sagt sådant och styrker delta, sä slår det likväl alt liisa i Dagligt Allehanda.
Jag tager mig nu friheten hemställa, om icke Hr Gr. o.
Landtm, täcktes till Ii. o. Ad. framställa propus, derom, att öfverläggningen må få fortsättas i morgon.
I anledning af denna Gr.
F föl idis hemställan, fästade H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, uppmärksamheten derpå, att R. o. Ad. icke fallat något beslut om en viss lid, inom hvilken öfverläggnin f>en borde vara slutad, och att den af II.
I.x. gjorde framställ > ^ liing, som Gr.
Frölich omnämnt., endast innelatlal, att plenum, utan något derom utfärdadl anslag, komme att under eftermiddagen utan afbrott fortsättas.
Om öfverläggningen i dag icke kunne afslutas, följde deraf, att den måste fortsättas en annan dag, dä den ytterligare, derest den ej eller dä komme all afslutas, borde afbrytas, för alt en sednare dag fortsättas, och H. Ex. kunde således icke (inna hinder för någon af Ståndets ledamöter ali i dag yttra sig i ämnet, likasom det kunde ske i morgondagens plenum, derest icke öfverläggningen dessförinnan förklarades vara fulländad, uppå derom framdeles af H. Ex. skeende framställning.
Jag har nu åtminstone gjort hvad jag kun nat för att undvika obehagligheten att triilta R. o. Ad. samt äfven hädanefter medan jag har ordet få höra ropas på propos.
Frölich följande anförande:
Del torde icke hafva blifvit obemärkt af R. o. Ad., att, under sisth Lördags debatt, llr Gr.
Mörner pä ett nästan förebrående sätt tillbakavisat min anmärkning, att förevarande fråga hade en politisk betydelse, äfvensom alt Hr von Hartmansdorff genom sitt argumenlalionssäll i början af debatten uppenbarligen röjt, all hau dervid bade ett politiskt ändamål, hvil - 260 Den 28 April. ket jag ock försökte att sedermera bevisa, och hvaraf jag trodde mig detstomera befogad att säga, det frågans politiska sida förtjente högsta uppmärksamhet på delta rum, som Hr vou
Hartmansdorff torde höra anses som ledare af ett parti vid riksdagen.
Orsaken hvarföre Hr Gr.
Mörner skulle anse för sig nödvändigt att jäfva min anmärkning och hvarföre han ej skulle tillåta att frågan betraktades å dess politiska sida, torde kanske ej så lätt inses af dem, som icke lika med mig gjort parliernes inre principer och inbördes ställning till föremål för ett allvarligt studium.
Och som jag just i dessa dagar i offentligt tryck yttrat mig bestämdt derom, så hade jag nödvändigt ett särskildt intresse af all iakttaga och begrunda allt hvad som j någou mån kunde leda tili klarare åsigter af de till partierne höranda personernes särskilda politiska karakterer.
Möjligtvis var jag härigenom bättre beredd, än de flesta, alt bedomina förhållandet, och om jag fått tillfälle att genast replikera på Gr.
Mörners förebråelse, så skulle, lika som nu, och långt ifrån att tillskrifva den någon uppstådd farhåga för yttranderätten, jag endast hafva tillkäunagifvit min tro, att Hr Grefven, som sade sig betrakta denna fråga blott ur en juridisk synpunkt, med en redlig domares vanliga afsky för inblandning af politiska bevekelsegrunder, icke särdeles bekymrade sig om frågans politiska följder.
Men dä jag nu och pä delta sätt åter hemhär åt denne politiska motståndare min mest oinskränkta högaktningsgärd, såsom opartisk och oförskräckt tolkare af lagen, och just derföre kati försäkra, att jag icke ett ögonblick ressenteral hans förebråelse såsom gifven utan all politisk eller taktisk hänsigt ; så kan jag dock icke undertrycka den förklaring derjemte, att äfven häri röjdes det vanliga felet i Gr.
Mörners yttranden såsom lagstiftare, nemi. alt vara alltför litet politiska.
Och då yttranden af andra aktningsvärde ledamöter af detta
Hus hära samma stämpel af politisk underhaltighet, så anser jag det af vigt att derå fästes närmare uppmärksamhet.
Jag hade tillfälle redan i Lördags anmärka, att Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, vid sidan af sin förträffliga philosophiska deduction, deri han visade huru förevarande lagstiftningsfråga till sina principer kunde intuitivt bedömmas, emedan de kunde härledas från en riktig uppfattning af menuiskans natur, äfvensom att den Christna lärans moral borde bestämma en hvars åsigter öfver nödvändigheten att ju förr dess hellre antaga dem i verksam lagstiftning, så imperativt att snart sagdt alla skrupler dervid borde bortfalla, att, säger jag, Hr Cederschjöld dock deruti visade mindre politisk skarpsinnighet, dd han förmodade, att alla skulle lika med honom hylla principerne endast för det de voro höga, ädla och systematiskt ordnade, under hvilken förmodan han ingick i detalj af några enskilda falt på sådan benägenhet att sluta sig till systemer — således dragande allmänna slutsatser af några få enstaka företeelser.
Den 28 April, 261 fruktade då liksom nu, att han icke skulle lyckas flista mångas uppmärksamhet vid sin philosophiska deduction, ej eller draga några till sin mening genom sina exempel, så länge Husets uppmärksamhet egentligen var riktad på frågans politiska natur.
Del var derföre jag ville framställa de politiska sidonie till åskådning, såsom ett hufvudföremåi, under hopp, att Husets majoritet liksom skulle baxna för alt denna gången instämma med sin ledare.
Mer än en gång hade jag haft tillfälle att genomskåda denne ledares taktik; för dess ihärdighet behöfver jag ej ånyo betyga min respect, och jag var icke nu blind för den framgång, som kunde vinnas genom ouppmärksamhet å hvad som visserligen icke eljest tillhörde den egentliga lagstiftningsfrågan, eller här endast betraktade dess intrinseka natur, men hvaraf dess öde nu troligen skulle hero, just derföre, att flere ledamöters åsigler voro så klent politiska, att de dels icke observerade hvarthän Hr von Hartmansdorfls taktik och hans politiska syftemål skulle föra utöfver den gräns majoriteten såsom parti kunde vilja ernå, dels ock huru vissa personer rangerade sig på hans sida ulan all hänsyn till det politiska, för hvilket de lika med Gr.
Mörner hyste en viss afsky.
Jag skall strax! återkomma till den mer positiva förklaringsgrunden häraf, men her att fä försl utmärka en annan nuance med en viss anstrykning af politicerade, som likväl, ty värr! enligt min oförgripliga mening, är af den ari, der man invecklar sig genom bruket af den eclecliska skolans mystiska statslheoris termer, så att abslractioner och sinnebilder åstadkommer ett fullkomligt virrvarr i begrepp och slutsatser, allt mer och mer aflägsnandc lagstiftaren från enkla och klara sakförhållanden, äfvensom frän det verkligen sanna rörande de högsta principerne.
Alt jag icke haft eller har ringaste afsigt att med nämnde aumärkmr förolämpa någon person torde en hvar inse, då jag dels förklarar, all efter mitt begrepp det alls icke är underligt att män med den mest aktningsvärda karakter och eljest begåfvade med ljust förstånd blifvit insnärjde i nämnde skolas satser, helst densamma under mer än ett halft sekel ideligen och rastlöst arbetat på att distillera och raffinera sitt ordkram, så att det skulle kunna bemäktiga sig sinnena hos de af våra ynglingar, som vid Universitelerue egnade sig åt det civilistiska.
Jag har tillförene mer än en gång yttrat mig härom, men jag anser såsom en pligt att återupprepa anmärkningen så ofta anledning dertill gifves, ty detta torde vara enda medlet alt bekämpa skolans elaka inflytelse i sednare tider.
En äfvenledes högst aktningsvärd man, mera jemuårig med mig, står med sin nuance ganska nära intill detta egna politiska säll alt se och resonnera, i det han later hinda sig af vissa politiska satser, dem han troligen anser såsom politiska axiomer, ehuru politiken äger ganska få dylika, om något enda, men hvilka han pä matematiskt sätt strängt tillämpar, utan att tillse till hvilka resultater de leda.
Denne lika ädle som kunnige man, gaf oss i lördags en profbit på ett eget historico-matcma - 202 Den 28 April. tiskt politicerande, då han gaf oss tillkänna sitt hufvudskål för ogillande af penitenliärsysteinels principer, sägande, ”att ett folk horde utveckla sina egna äldre lagsliftuingsgrundsatser och icke antaga nya.”
Om han nu hade sagt, att så göra vanligtvis de fleste folk, och alt det ofta möter nästan oöfvcrvinnerliga hinder att förmå folken antaga nya grundsatser, enär hos flere generationer efter hvarandra begrepp blifvit inpreglade af den bestående lagen, hvilka utöfva sitt inflytande pä förmågan att föreställa sig möjligheten af andra grundsatser; då hade han onekcligen haft rätt, ty då hade lian blott hänvisat på naturen af de svårigheter man hade att mola för införande af bättre principer, i synnerhet när fråga var om del, sorn mest rörde de lägre och mera obildade samhällsclasserne; och då hade äfven ljus blifvit spridt öfver den nytta, som erfarenhet eller rättare experimenterande kunde medföra till att öfvertyga nämnde classer om det rätta; men dä satsen framställdes såsom en politisk skyldighet att utveckla gamla grundsatser, till hvilka conseqvenser leder den väl dä?
Jo, att om ett folk olyckligtvis råkat ut för falska grundsatser vid deras äldre lagstiftning — och jag frågar hvilket folk väl kan skryta af alt hafva undvikit sådant i allo? — så skulle de ock i all evighet vara för— pligtade bibehålla dem, ja utveckla dem, hvilket mätte vilja säga, att göra de falska grundsalsernes välde och inflytande ännu starkare och vidsträcktare.
Sålunda när Chinesare, Hinduer och Turkar fått theosophiska principer till grundval för hela deras statsförfattning, äfvensom för civila och eriminella lagar, så bar det varit lyckligt och ratt att dessa principer fått en hög grad af utveckling?
När Paraguay grundades af Jesuiter, naturligtvisicke under glömska af sektens hufvudsakligaste princip, nemi. af inbördes spioneri, så skulle denna infernaliska princip immerfort utvecklas till surrogat för alla andra reglor vid juridisk procedvr, såsom öppen angifvelse, opartiska vittnen, offentlig ransakning och laga dom.
Jag icke blott förmodar utan är viss uppå, alt den värde ledamoten skall häpna för desse slutföljder af bans politiska eller rättare lagstiflningsaxiom, och jag trotsar bans förmåga alt kunna visa, det icke de sini följder, jag nu deraf dragit, äro lika logiska, som den tillämpning han af samma förmenta axiom gjort i andra afseenden, såsom när han förfäktar ständsskilnadsprincipen, hufvudsakligen derföre att den har ett sekels historia till underlag.
De som resonnera så, antaga alltid det faetiska för att vara det rätta eller så nära nog det rätta, alt man aldrig- må vidröra principen utan blott utveckla den.
Oaktadt all deras upplysning och oaktadt tydligen ådagalagde brister i det fa etiska, just härrörande, icke af brist på utveckling, ulan af oriktiga grundsatser, hysa de en sådan vördnad för förfädrens oftast principlösa och blott tillfälligtvis antagne grundsatser, att de låta binda sig af slika axiomlika men odugliga allmänna satser och icke förmå derifrån lösgöra sig.
Nu mera speciell till Gr.
Mörners åsigler, dem jag tagit Den 28 A pi il. 203 mig fri li cl en klandra såsom allt för litel politiska, helst de äro i inskränkt mening juridiska och icke legislativa.
Efter min förmening bedömmer Hr Grefven de nya lagslifluingsprinciperne för brottmål såsom voro de kallade alt stå till rätta inför en domstol, som endast hade 1734 års lagbok jemte lagförklaringar på sitt dombord liggande.
Efter de föreställningssätt, sorn desse äldre lagar till en del alstrat, bedömmer han hvad sorn skulle inträda under nya.
Med andra ord: han går icke gerna en hårsmån ifrån inverkningen af de gamla satserne, hvilka genom häfd antages hafva blifvit riktiga.
Del är klart, att hvad sorn dä strider deremot i de nya skulle vara oriktigt.
1 allt kail naturligtvis icke Hr Grefvens omdöme hafva vidhållit denria regel, och det vore således ej korrekt att säga, det alla hans skrupler voro sä beskaffade, men jag tyckte mig märka att de Heste voro del.
Detta blef för mig synnerligen märkbart, dä Hr Grefven började utveckla del nya systemets förmenta brist deruti, att det, med förkastande af flere äldre stralfarter, hufvudsakligen li i be holle endast fängelse ”Hvad betyder,” sade lian, ”två månaders fängelse för en brotts ling såsom afskräckande sirad’”?
Hr Grefven har således räll, att vid sidan af de mångfaldiga, svårare oell mera skymfliga straden af kroppsligt afflieliv art, äfvensom de för den girige eller utfattige ofta vidrigare bötesstraffen, två månaders fängelse nu, efter vära lagar, destomiiidre förekomma med afskräckande betydelse, som man, ty värr! ofta arresterar och i fängelse inspärrar den lill brott oförvundne eller blott lättsinnigt felan de, ali der förbida mer än tvä månader.
Just derföre alt sjelfva lagskipningssystemel jemte straflsyslemel har dessa stora brister, blir allt fängslande inför opinionen icke allestädes hvad det borde eller kunde bli, nemi. betecknande en för hvarje inenniskas karakter motbjudande handling af straffande natur.
Den aldrig sjelf straffade, d. v. s. den, sorn icke sjelf antingen erfarit hvilket stråff frihetens förlust medför, eller intuitivt gjort sig reda för stralfels, på rent psychiska grunder bittra beskaffenhet, den drager förhastade slutsatser deraf, alt man nu ser mången liknöjdt uthärda fängelse.
Ar det icke klart, ali sådan liknöjdhet, heror på orsaker, sorn under ett annat system böra försvinna, såsom t. ex. alt nu ofta orättvisan af fördröjd! fängslande omgifver den brottslige med en gloria af martyrdom inför allmänna opinionen, hvilken hjelper honom alt förakta oell trotsa lagen, och att lian får tillfälle i fängelset till ständig äggelse af låga passioner, hvilka så länge de retas, undanskjuta all inre mental bestraffning.
Jag tror fullt och fast, att i den män Gr.
Mörner för ett ögonblick vill glömma bort sin lagbok och sitt domarevärf, skall hans egen moraliska finkänslighet för honom uppenbara, att opinionen om betydelse af straff måste vara progressiv såsom 0111 allt annat, i män af stigande själsodling eller s. k. bildning.
Jag tillåter mig också nu laga Hr Grefvens egna höga grad af moralisk hildning lill exempel och prof för min sats.
För honom vore det 2fl4 Den 28 April. säkerligen den högsta grad af straff, som hans individualitet förmådde hära, ja som vore mer än tillräckligt för honom afskräckande, notabeue i hvad han möjligtvis kunde fela, om nemi. en domstol för honom och hans ädla likar utrustades med den förfärliga stralfmakt att kunna förklara hans yttrande i något fall för osant och grundlöst ur en moralisk synpunkt.
Om detta exempel icke är fullt användbart för män af Gr.
Mörners karakter och bildningsgrad, så är det derföre, att för honom behöfves icke hvarken strafflag eller domstol, emedau afsky för oinoralik handling och osanning är tillräcklig, utan en påföljd af stadgadt straff.
Det är för subjeetet moraliskt omöjligt att vara osann.
Om nu det subjectiva häri hos Gr.
Mörner af honom uppfattas objectivt såsom en menniskans tillhörighet i allmänhet, då hon iir oförderfvad och lefver under milda och rättvisa lagars inflytande, så är jag viss, att han ej skall bli den sisle alt erkänna, det alla strafflagar måste hafva afseende pä den bildning menniskan i samhälle kan få och den opinion, som om straff kan utvecklas, och att lagstiftaren icke lika med domaren har att uteslutande hålla sig lill uppfattningen blott af hvad som är.
Icke allenast psvchologiska grunder, utan erfarenheten har redau till öfverflöd bevisat, alt humaua brotlmälslagar utbreda inflytelsen af moraliska lagen i det de undanrödja anleduingen till trotsande, hämndbegär och vilda passioner.
I sanning vore det ock skada, om icke män, sådane som Gr.
Mörner, vid utöfvande af deras lägst i fia re ka 11, ville se sakerne från deras så beskaffade politiska sida, den nemi. då politik numera, efter Miss Martineaus bekanta uttryck : ”politics are morals,” måste anses i dess högre uppgifter alldeles oskiljaktig från moralen, oell i detta afseende icke endast den subjectiva moralen, ulan hos hela inenskligheten objeetiva, hvilken politiken bör söka att framkalla och utveckla.
Det finnes, tyvärr, nog andra, hvilkas sinne och karakter ieke gifva åt politiken den högre lyftning, den i detta tidehvarf borde få, och för hvilka osauna och sofistiska satser icke äro så motbjudande, alt handlingens omoraliska natur afskräcka dem.
Val skulle de göra ett förfärligt väsende af en formlig så kallad dementi, gifven med vissa starka ordalag, men för öfrigt synes det osanna och sofistiska utgöra en väsendtlig del af deras lågartade politik, den der icke stiäckes till annat högre föremål, än att vinna seger i en debatt eller genom en votering.
För dem skulle ett tribunal, äfven utan andra straff än ett idéelt sättande utom sanningens gebiet in uti lögnens och sofisteriets celler, bli en något besvärande inrättning, ehuru visserligen äfven då, oansedt alla andra skamstraff upphört, en och anuan torde ha nog hård panna att trotsa allmänna opinionen och den högre grad af bildning, som framkallat en sådan anstalt.
Någon gång i en framtid skall bildningen höja sig för alla classer äfven i vårt fädernesland, om vi, som nu lefva, med utrotande af kroppsligt af - Den 28 April.
265 affiictiva och förnedrande straff, bevisa att vi tro mera på menniskonaturens förmåga af förädling, då man erkänner dess rättigheter, än frukta för det ondas seger, hvilken aldrig kan bil hvarken allmän eller varaktig, lik det godas.
Hvad är det annat den kongl, propos. af oss begär, än att vi skola låta fara de straffarler, som hos oss och i alla civiliserade länder befunnits både förnuftsvidriga och ändamålslösa?
Icke är fängelsestraff hos oss en nyhet, utan tvertom en ganska gammal sak; hvilande på en grundsats, som medgifver myekeu vidare utveckling?
Ingen våda kan vara, att delta stråffsätt, äfven då det blir det enda, skall bli antingen otillräckligt eller alltför pinsamt, då, som man bör hoppas, alla andra principer för lagstiftning och styrelse samtidigt utvecklas under de i allo högsta priuciperne af rätt och sanning.
Alt motsätta sig från folkets sida den förslå allmänna regeringsprincip, som tydeligen innebär, att den utgör en del af ett regeringssystem på sådane grundvalar fotadt, det anser jag vara den vådligaste politik och tillika den mest lågartade som någorstädes blifvit försökt.