Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro, att Folkets ombud kunde hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, om en påminnelse till Ministéren, att sparsamt tillstyrka nya löner och betydliga extra löner för dem som redan innehafva höga lönebelopp.
Jag skulle tro, att Folkets ombud till Konungen kunde framställa den önskan, att Konungens Ministére gjorde Konungen riktigt bekant med Landets betryckta economiska ställning; med nödvändigheten af ett klokt, och på sparsamhet stäldt StatshushällningeSystéme, såsom ett - Drn 1 o Jtt-lt i f m.
207 da möjliga madel, att bota de sår, hvaraf Fäderneslandet i detta afseende ännu blöder; jag skulle med ett ord tro, att Folkets ombud omsider böra låta förstå, att de anse sig pligtig® påminna Ministéren, huru Statsmannen gör ilia om han, vid •
Statsskeppets fö:anda underlåter att beräkna tidens kända verkningar, likasom om han, af bristande uppmärksamhet genom en missvisande Compass så länge låter föra sig ur Kosan, att han slutligen kommer i det lägervall, som gör skeppsbrottet till en oundviklig följd.
Derefter vill jag, utom i det fall jag uppgifvit, för StatsRådetg öfrige Ledamöter tillstyrka den decharge ConstitutionsUtskottet synes önska, oagtadt da framställde starka anledntngarne till ett allvarsammare behandlingssätt emot hela Ministéren* Desse aro mine tankar, i anledning af frågan om decharge för Konungens StatsRåd för den förflutne tiden , och jag återupprepar hufvudinnehållet af min mening, som är, att Riksens Ständer med stöd af ConstitutionsUtskottets
Betänkande anhålla om StatsSecreteraren
Qvidinge entledigande, samt att Riksens Ständer i underdånighet förelägga Kongl. Majit ConstitutionsUtskottets
Betänkande såsom en upplysande
Act rörande dess Rådgifvare, samt att Riksens Ständer genom en underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:ts tillkännagif. va deras önskan om rättelse för framtiden uti »ådane omständigheter, som under den För fl u r ne tiden icke alltid vitsordat tillvarelsen af io8 Den io Julii f mi en oafbrutit Constitutionsenligt handlande Mi-1 nistére» Bilagor till Pleni-Proto collet för elen 10 Julix, eftermiddagen.
Då jag anhöll om ordet skedde det för att säga några ord till mitt försvar emot den värde Talaren, som näst efter mig uppträdde på bänken» Jag begagnar dess benägit gifna förklarande af sin aktning för andras öfvertygelse, för att å min eida förklara, det jag aldrig ägt och ej heller yttrat den öfvertygelse, att Ridderskapet och Adeln borde låta en skrifvelse till Kongl. Maj:t afgå, i hvilken ConstitutionsUtskottets
Betänkande skulle upprepas.
Jag har föreslagit aflåtsndet af en underdånig skrifvelse såsom vehikel åt Betänkandet.
Ligger något otillbörligt deri att detta Den 10 Julli e. m. detta Betänkande i underdånighet underställes Konungens uppmärksamhet.
Än de Betänkanden tom Revisorerne till Rikets Stander afgifva, sedan de fulländat granskningen af Statsverkets räkenskaper; säger icke Grundlagen, att en afskrift deraf skall tillställas Konungen?
Hafva vi icke sett att Styrelsen i anledning derutaf vidtagit åtgärder, som spridt ljus öfver de anmälte förhållanden, innan ännu Ständerna hunnit samlas, och sjelfve tagit kännedom af Revisorernes förrättade granskning.
Då lagen stadgat att Konungen skall upplysas öfver hvad som i underordnade räkenskapsverk befunnits anmärkningsvärd!
, hvarföre skulle det anses otillbörligt att genom en afskrift af ConstitutionsUtskottets Betänkande upplysa Konuogen om de förhållanden, hvarom ConstifutionsUtskottet ansett sig böra upp« lysa Ständerna och Nationen.
Mindre tillbörligt, säger min känsla mig; skulle det vara, om vi exerperade Betänkandet, och intagande uti vår skrifvelse hvad som funnits tadelvärd! hos en eller annan af Konungens Rådgifvare, men icke hvad sora kan vara berömvärdt, gåfvo anledning att bedömmas såsom mindre opartiske.
Om tilläfventyrs ConstifutionsUtskottet icke nog omsorgsfullt granskat Protocollerna och öfriga handlingar, och derigenom blifvit missledt att fälla för stränga omdömen det kunna vi icke pröfva, som ingen tillgång till Protocol*.
Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. VI.
Band. 14 210 Pen 10 Jalii e, m.
Jerna och handlingarna äga.
Mea Konungen han det; inför Honom äro rädslagen gifnaj för Honom äro handlingarna tillgängliga, och skul: le genom en origtig uppfattning af ämnet, ConstitutionsUtskottet öfver en eller annan hafva fällt ett omdöme, hvarigenom han blifvit förnärmad, *å kan Konungen anbefalla handlingarnas tryckande och derigenom bereda tillfälle för allmänheten att rätta *in apinion.
Än en gång förklarar jag, att det handlingssätt, sorn jag föreslagit syntes inig ädelt; det är derföre som jag det föreslagit; finns det ett ännu ädlare sätt att fullgöra den pligt sorn oss åligger, må det föreslås! mitt bifall deråt skall icke saknas.
Men må man ej under farhågan att kunna vidtaga något steg, som kunde tydas såsom otillbörligt och som den subalterna politiken förbjuder, föreslå en åtgärd, den samtid och efterverld torde dömma hafva varit otillbörlig.
ConstitutionsUtskottet kan hafva misstagit sig, jag kan icke dömma deröfver.
Men ConstitutionsUtskottet har fört det språk, som dess kall tillhörde.
Och detta språk skall icke få hinna till Konungens öraj dessa förr ohörda toner skulle qväfvas, för att låta oss förnimma eckot af ett språk som detta Folk icke förstår?
Var det en dröm den tankan, som jag i Förmiddags yttrade:
En Nation framställer den icke bilden af en Familj? få ej mera Folkets ombud förtroligt nalkas Folkets Fa* Den lo lulii r. m. 211 der? skall en oöfverstiglig mur emellan dem uppresas?
De få icke nalkas honom med tacksägelser för åtnjuten Faderlig omsorg, för det att må hända en suck af klagan med detsamma kunde hinna hans Thron.
De få ej nalkas honom, för att meddela resultatet af den granskning, sorn Lagstiftaren föreskrifvitFolksk representanten såsom pligt och tillerkänt honom såsom rättighet ehuru detta öppna handlingssätt vittnar om det förtroende, som han hyser till Konungens personliga egenskaper.
Och hvad den önskan beträffar som jag föreslog, borde i 6krifvelsen framställas, och det språk i hvilket den uttrycktes — må ingen oroa sig.
Jag är säker att Konungen känner detta språk.
Han förstod detta språk; då ännu han lefde i annat Land; då ännu han var hvad vi äro; förändrade förhållanden och förändrade omgifningar hafva icke kunnat för detta språk stänga vägen till hans hjerta.
Man torde tänka: hvad CoDstitutionsUtskottet funnit sig böra för Rikets Ständer tillkännagifva, skall i alla fall blifva honom kunnigt, och att rättelse icke torde uteblifva i sådant som rättelse tarfvar.
Men hvem skall meddela honom, hvad vi önska måtte påkalla hans uppmärksamhet?
Jag ser ingen enda Minister här personligen närvarande, ConstitutionsUtskottet har ansett 106 §; vara en §. för varning.
Den värde Talaren, hvars yttrade meningar jag velat försöka att veder - 213 Den 10 Jnlii e. nt. lägga, anser jemväl io7;de §. vara en me* ningslös §.; en §. för varning.
Må man då rent af förklara hela Constitutionen, hela Rc~ geringsFormen för en formlös varning!
Ej må 107.‘de §. tillämpas, säger den värde Talaren, om ej felet är ögonskenligt.
Men se allt ögon lika långt, och ett öga som länge varit beslöjadt; när det hastigt blottas för ett förvillande sken, förmår det åtskilja föremålen?
kan det finna väg som leder till målet?
Ej må det tveäggade svärdet dragas utan nödtvång! säger han.
Ej må något svärd dragas inom Fäderneslandets gränsor! önskar jag• icke en gång om Ständerna skulle känna sig Starka och finna Styrelsen eftergifvande.
All styrka är relativ; dess bestämmelse är att biträda, icke att förtrycka.
Men skulle den dag komma, da ett svärd kan behöfvas, vore det ock blott andans, hvar vill man finna ea arm att föra det, när ingen öfning tillåtes.
Arithmetiskt har de» värde Talaren beräknat att Ständerne böra låta anmärkningarne falla.
Hvad betyda 4 mål på 26,000, frågar han» Hvad betyda 10,000 på 26,000, frågar jag.
Förhållandet är ju det samma som 2 Stånd emot 2.
Ja! 13001 anmärkningar böra efter den värde Talarens Räknesätt icke kunna föranleda någon anmälan, så framt ej den •ista anmärkningen skulle vara ett pgon/Jienligt misstag.
Den i o Julii e. m. 2i5 Sluteligen får jag förklara min öfvertygelse vara den, att då vi utöfva rättigheten att uttrycka opinionen om beskaffenheten af det ljus, som under den förflutna tiden om-! gifvit Konungathronen, så är det oss icke tillåtit att dervid handla såsom oss enskildt godt synes; vi måste handla så, att Nationen må kunna gilla vårt handlingssätt.
N:o a. Herr aj Tibell, Gu fl af Wilhelm: Sedan Höglofl.
ConstitutionsUtskottet nu granskat StatsRådets Protocoller, har uti dess härom afgifne Betänkande åtskilige anmärkningar med anledning af 107 §.
Regeringsformen, blifvit till Riksens Ständers ompröfning öfverlemnade.
Ridderskapets och Adelns tid med att framlägga mitt enskilta omdöme öfver hvart och ett af de anmärkte Rådslagen, då jag i närvarande tidpunkt trott mig finna tillräcklig ledning för ämnets bedömande, af några allmänna åsigter, som jag vördnadsfullt anhåller få anföra, i afsigt att redovisa grunderne för den röst, mig åligger att viddetta vigtiga tillJ fäll* afgifva.
Då fråga icke här uppstådt om något som förelupit mot 106 §.
RegeringsFormen, det vill säga emot hvad beskrifne Lagar stadga, utan om bedömandet af gifne rådslag, efter hvad 314 Den 10 Julii e. rn. hvars och ens enskilta begrepp och öfvertygelse om det rätta och bästa föranleder, så framstäf ler sig först för mig den omständigheten, att nästan intet ämne i Styrelseärendernes område finnes, hvaröfver icke olika tankesätt kunna äga rum, och hvilken mening är då den ofelbara?
man säger den allmänna j men äfven detta tor* de tåla undantag; ty i mångå ämnen var allmänna tankesättet helt olika för 50 år sedan, mot nu- och mången torde anse sin mening vara den allmänna, om den tilläfventyrs vore den rådande i den krets han lefver.
Äfven synes mig, att, om Konungens Rådgifvare isina rådslag, kunna med renaste välvilja misstaga sig i sina åsigter, sådant äfven vid dessa åsigters bedömmande, kan äga rum; jag har således trodt rättvisa och billighet ålägga den största varsamhet vid denna pröfning.
Men äfven det allmänna interegset har synts mig fordra samma förfarande; enligt RegeringsFormens anda , är ConstitutionsUtskottet bestämdt att, om uttrycket tillätes mig, nagelfara allt, deremot äro Riksens Högloflige Ständer, hvars pröfning
Utskottets anmärkningar underkastas, stälde på den upphöjda ståndpunkt, der det helas bestånd tages i öfvervägande; der hvarje saks vigt ordnas efter den stora måttstock, med hvilken ett helt Rikes angelägenheter endast kunna mätas, och der den verkan, som Riksens Ständers behandlingssätt af ämnet kan medföra, tages i lika noggrant öfvervägande , tom sjelfva sakens enskildta beskaffenhet.
Den xo Julli e. m, '1 2l5 Tidens tecken äro betydelsefulla; det torde nu vara af vigt att gifva ett efterdöme af den lugna värdighet med hvilken ett fritt Folk. njuter en Lagbunden frihet, det torde vara af vigt att högtidligen ådagalägga, det i vår lugna vrå af verlden , Regering och Folk utgöra ett enda odelbart helt, och att om vi å ena sidan efter våra Lagars föreskrifter, med en enskilt
Domares noggranhet undersökt Konungens Rådgifvares handlingssätt och rådslag, så hafva vi å den andra, vid dessa rådslags slutliga bedömmande, med Statsklokhetens ledning förfarit i stort.
Då de nu varande Konungens Rådgifvare under en lång följd af år i vigtiga och omsorgsfulla värf redeligen t jent sitt Fädernesland och under ett förtjent bifall genomgått Statens förut innehafde
Embeten, så är det för mig icke tänkbart, att de nu ställde, så till sågandes i hela Nationens åsyn skulle hafva handlat mot hvad de ansedt rätt och nyttigt; jag är således för min del fullt öfvertygad om deras afsigters renhet, och då dertill kommer att Högloflige Utskottet i öfrigt yttrat att Konungens Rådgifvares handlingssätt och rådslag under nästförflutne Femårsperioden, allmänne-r ligen och öfver hufvud bära stämpeln af redligt nit, sorgfällig omtanka och oafbruten verksamhet, så får jag för min del tillstyrka , Sitt de anmälte anmärkningarne må förfalla.
Den io Julli *e, m. N:o 3.
Grefve Horn, Claes Fredric; Då jag vid Riksdagens början, i föreskrifven form till ConstitutionsUtskottet uppgaf åtskilliga anmärkningspuncter mot Regeringen» organer, var detta steg föranledt , dels af den erfarenhet sist förflutne
Riksdag medförde, då man allt för trångt begränsade den fria Representantens yttrande rätt, med åberopande af 90 §. i RegeringsForinen , dels deraf, att ett LagFörslag låg förberedt till närvarande Ständers antagande, som skulle förvandlat ConstitutionsUtskottet till ett Inqvisitoriskt Tribunal, hvars Opinionsdomar blifvit Ständerna förelagda, att på god tro gilla och stadfästa.
Det var under sådane omständigheter, jag ansåg mig böra begagna Riksdagsmannens ännu i Grundlagen förvarade rätt, att sätta ConstitutionsUtskottet i nödvändighet att yttra sig öfver några Regeringsåtgärder för hvilka jag förmodar, att Rådslag hafva legat till grund, och dem jag anser vara oförenlige med Rikets sannskyldiga nytta.
Sålunda skulle för Riksens Ständer öppnas ett tillfälle att fritt och obehindrat rådslå om de vigtigaste föremålen för Lagstiftningens öfverläggningar: om garantierna för den Constitutionella friheten; men hade jag kunnat förmoda att denna enda utväg till lösande af bandet, sorn Grundlagen lagt uppå Riksdagsmannens frihet att yttra sig öfver styrel - Den io Julli e. m. 217 sens åtgärder, skulle leranäs så obegagnad, så hade jag till äfventyrs bordt sträcka mitt bemödande till en systematisk framställning af de allmänna ärendernas gång under Representationens 5såriga hvila , och jag hade kanske lyckats att visa, huru nödvändigt det är, att mot den framilande strömmen, som hotar med förstörelse , uppresa de Dammar, som endast en förenad Nationalkiaft med fast vilja förmår att åstadkomma.
Under loppet af Riksdagen har likväl p| flerfaldigt sätt ådagalagts den Ministers overksamhet och misstag, under hvars osammanhängande tillvarelse sedan sista Regementsförändringen , Landets inre tillstånd blifvit oförbättradt om ej förvärradt.
Väl har till vederläggning af denna sanning, uppställts alla de politiska storverk, hvari vårt Cabinett under denna époque deltagit, sedan man med dialectisk färdighet sökt bevisa nödvändigheten af Sveriges inblandande i Europas tvister, ehuru vårt geografiska läge, vår ringa folkmängd och ringa production, gör denna sats problematisk, men ganska säkert högst menlig, om den tillämpas på händelser , som tilldraga sig långt från våra gränsor, och hvilka kunna vara utan minsta inflytande på vår egen ställning, allenast vi vilja trånga våra förfäders Vikingasysteme.
Man må tala om ny förvärfvad krigsära5 om förening med ett annat Konungarike; om Fästningsbyggnader vid Gotha Canalj om ett il* Den io Julin e. in. nytt Linieskepp; om en ny HofRätt; ett nytt Gymnasium; en ny Skolordning; en LandtbruksAcademie; man må åberopa de åtgärder som blifvit vidtagne i följd af Rikseos Ständers beslut; men må man ej tro att en sådan teckning af Ministérens verksamhet skall tillfredsställa Svenska Folkets isråriga väntan på fördelame af en förbättrad Samhällsordning, aom onekeligen bordt directe verka förmonligt pä landets inre ställning, så vida ändamålet med en lycklig förändring icke skulle förfelas.
Den bedröfliga visshet jag äger, om det planlösa fram- och återskridandet på vårCon-' stitutionella bana, aom måste blifva en följd af osammanhängande styrelseåsigter, under en fullkomlig brist på systeme i Statsorganismen, har afhållit mig ifrån att öka mängden af välj menande motioner som under denna Riksdag blifvit väckte; ty jag bekänner uppriktigt min öfvertygelse vara , att alla små partiella förbättringar som kunna åstadkommas, föga eller intet gagna, så länge det stora hufvudföremålet för Statens bestånd, Nationens trefnad och fria kraftutveckling, icke befordras genom en förändrad Statsreglering i öfverensstämmelse med landets behof och tillgångar.
Till detta vigtiga ändamål begär Folket, med all rättvisa, verksamhet hos sin Ministére; emedan Ständernas åtgärder äro inskränkte till detailler och kunna icke sammanställas till ett helt, utan Ministcrens ledning och medverkan.
Men så ofta denna billiga fordran af Folkets Ombud irambäres, mötes man med oroande insinuatio - 1 Den 10 fulu f. nu 219 ner om vådor, som från alla sidor hota Staten (till hvilkas afvärjande man synes mera påräkna Statens vanmagt än dess naturliga styrka).
Man talar om främmande inflytelse, om afundsamma utlänningars uppmärksamhet, om brännbara ämnen inom främmande Nationer m. m., troligen för att bemantla de rätta orsakerna till en visad farhåga för vår sjelfständighet, samma stund man likväl så högljudt prisar dess tryggade tillvaro genom förfäder* bedrifter, att man tycker sig höra gensvaren från de sköldar, som bekläda dessa murar.
Allt detta synes mer bevisa en låtsad , än en verklig farhåga för yttre faror , hvilken politique sä ofta tjent till slöja för äregiriga och landsförödande afsigter, hvarom våra häfder nogsamt vittna.
Vill man då änteligen finna någon fara för vår frihet så skall man uppsöka den uti Folkets ringa känsla af frihetens värde , uti den oupplyste massans bugkomst afen kanske lyckligare individuell belägenhet, under den olycksfull Regering , hvars grofva politiska misstag sluteligen förde Riket till branten af 6in undergång och väpnade mot sig sjelf detta ädla Folk , sorn tålmodigt burit sina bördor, sä länge blindt förtroende till Styrelsen var en religieus pligt , men som nu mera högt fordrar att komma i åtnjutande af de fördelar, som måste vara ändamålet med ett störtadt Envälde, Må man ändteligen inse, att den verkeliga sjelfständigheten hvilar på behofvet att förvara Samhällsfördelar, dem man för intet pris vill förlora eller bortbyta; att ett lands krafter med största omsorg sparade och icke 220 Den 10 Julii e. m. utan verkeligt behof påkallade, utgöra grunn den för Statens sjelfbestånd, och må man icke förfära sig, må man icke misstro afsigter , då dessa 6anningar upprepas: att det är farligt låta friheten behålla för mycken likhet med enväldet , att vådor för landets sjelfständighet upptäckas snarare inom än utom dess gränsor, att dessa vådor verkeligen finnas och måste finnas uti en Statskropp, som belastad med Seclers missbruk af Enväldets och Aristocratiens institutioner, styres genom de oformligaste inrättningar, knappast passande för de tider då de uppkoinmo; med ett jordbruk betungadt af omåttliga skatter och arbetsskyldigheter, som dessutom nästan uteslutande skall underhålla en stående Armée, i förhållande till Folkmängden, större än något land i verlden kan uppvisa; ägande en Ministére, sorn jäfvar sin constitutionella tillvarelse, som tror det vara pligtenligt att misstro sina insigter då Rådslagen påkalla såöane, som i skrift och tal yrkar, det Konungen äger allena styra Riket sitt, som tilltror sig att inför Folkets Representanter yttra det Folkets känsla gillar denna tanka; en Ministers, som på PensionFonder vill grunda sin öfvertygekes seger, som döf för Folkets rättmätiga klagan öfver hård medfart, tror sig upprätthålla Tbronens prerogativer genom ett ihärdigt sträfvande att höja Konungens magt utöfver Lagen i den för Svenska Jordbrukare så vigtiga frågan om Commandomål.
Om i en sådan sakernas ställning, oro och farhåga sprida sig med progressiva steg
Den lo Julli e, nu 221 bland Nationen, 6å är tid att man blir uppmärksam på orsakerna till det onda.
Det är alltid ett olyckligt tillstånd, då den upplyste medborgaren nödgas, med GrundLagen i land, öfvertyga den oupplyste, att h»n icke är slaf, då denna nedtryckt af egenmägtigt pålagda bördor, tror sig laglikmätigt behandlad allenast han undgår det högsta våld som af godtyckets försvarare påkallas.
Ständer kunna ej med likgiltighet åse förhållanden af 6ådan natur och af deras vishet, deras fosterlandskänsla hämtar Svenska Folket hopp om ett förbättradt tillstånd.
Måtte det ej bedragas i sin väntan! mycket kunna visserligen icke Ständerna utträttaj dock beror det af dem att kraftigt medverka till förberedelsen af de hufvudsakeliga förbättringar uti hela vårt Statsverk, uti alla Styrelse-och besksttningsformer, uti vårt Försvarsverks organisation till ett ändamålsenligt sjelfförsvar, utan Landets odrägliga betungande genom krigiska leksaker; men härtill fordras att vid KonmgaThronen fäJla detta ofvikliga ljus, sorn mäste omgifva Majestätet och med sina välgörande strålar lifva hoppet om en lyckligare framtid; och då skall Svenska Folket i den verkliga farans stund, icke sky någon uppoffring till Statens upprätthållande.
Jag har redovisat för mina åsigter af vårt Constitutionella samhälles brister.
Mina ordalag skola bittert klandras, jag är derom öfvertygad; de äro likväl endast uttryck af ett *10 Den io Jnlii e. ml varmt hjertås känslor för medborgares väl, och Representanten bör ej tveka att tala så som han tänker, obekymrad om de tydningar man gifver hans afsigter, då han äger sitt eget med-’ vetande om deras renhet.
Sådane tänkesätt skola dictera de anmärkningar, jag nu går att göra vid de från ConstitutionsUtskottet inkomne Betänkanden, hvilka äga den högsta märkvärdighet, då de äro ämnade att underhålla den gnista af Constitutionelt Samhälls-J lif, som hotar att slockna; hvarföre det torde tillåtas mig, att fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid bedömandet, huruvida Utskottet motsvarat Riksens Ständers vigtiga förtroende, åtföljt af Svenska Folkets spända uppmärksamhet.
Först torde det vara angeläget att anmära ka, huru litet afseende ConstitutionsUtskottet synes hafva gjort uppå den skillnad i behand lingssättet af anmärkningsmål, som Grundlagen tydeligen anvisar i 29 §. af Riksdagsordningen.
ConstitutionsUtskottet äger nemligen, att sjelfmant inkomma till Ständerna med de anmälanden, hvartill detsamma, efter skedd granskning af StadsRåds Protocollen, tror sig befogadt; men ett annat förhållande uppkommer, då anledningar till anmärkningar från Stånden eller andra Utskott remitteras till ConstitutionsUtskottets handläggning; i detta fall inskränkes Utskottets rättighet att bedöma dessa anledningars beskaffenhet till blotta pröfvandet huruvida desamma föranleda till behandling efter xoöitc §;s föreskrift; hvaremot Den io Julii e. m~. ai5 Utskottets åliggande måste vara, att till besvarande upptaga alla degsa anledningar till anmärka ningar, utan undantag, och utan fästadt afseende på deras vidare beskaffenhet, endast genom upplysningar, dem CongtitutionsUtskottet ensamt är i tillfälle att inhemta, vägleda Ständerna till målet, under de öfverläggnin. gar och beslut, som Stånden med full Constitutionell rättighet gå att företaga.
Sålunda anser jag
Utskottet icke behörigen hafva utlåtit sig öfver de inkomne remisser då Utskottet yttrar: än, att något giltigt skäl till anmärkningens fastställande här icke är förhanden; än, att Utskottet icke anser sig äga skäl att anmärkningen godkänna; eller att en anmärkning icke förtjenar afseende till anmälan.
Sådane positiva domslut äger ConstitutionsUtskottet visserligen icke att afgifva; det skulle på samma grund kunna rent af vägra att upptaga remisser till besvarande, och vore detta Grundlagsenligt, så hade visserligen icke Ständerna, under denna Riksdag, förkastadt den föreslagne nya redactionen af 107 §. i Regeringsformen; och jag hemställer vördsammeligen huru vilkoret för Ständernas beslutande rätt, enligt denna lag §. uppfylles, nemligen ConstitutionsUtskottets föregående hörande öfver de från Stånden remitterade anmärkningsmål, om detta Utskott skulle behaga att ingen ting låta höra.
Utskottet säger sig genom omröstning ej kunnat ernå ett bestämt resul* 224 Ben io Julli e, m, tat af sina öfverläggningar om StatsRådets officielt tillkännagifna tillstyrkan till dsn vägrade Revisionen af vissa under Statsverkets förvaltning stående Fonder, hvarvid Utskottet trott, att Krigsmanshus, Militiae boställs, samt MötespassevolanceCassorna och HospitalsFonderna, ej äro af fullt enahanda befkajfenhet med verkliga Statsmedel.
Jag tager mig friheten fästa Höglofl.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på detta uttryck.
Om verkliga beskaffenheten af dessa Statsmedeläro likväl Ständerna vid 2:ne Riksdagar fullt ense, och Kongl. Majit har sjelf i Nåder täckts medgifva deras redovisning, med undantag af MötespassevolanceCassan.