Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. å bifall till Utskits hemställan blef först framställd, men med nej besvarad, hvarefter gjordes propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, måtte bifalla hvad K. M. i nfs:de å anslaget till salpeterupköp föreslagit, dervid svarades ja. 30:de punkten, angule öfverskott å indelningsräntan vid Bohus Läns Regite.
Utsk:ts hemställan bifölls. 3lista punkten, ang:de öfrige till Hufvudtiteln hörande ord. anslag, äfvensom totalbeloppet af titelns samtlige till ordinarie statsregleringen hörande anslag.
Bifölls, under erinran om iakttagande af de förändringar i afside å summorna, som påkallades utaf K. o. Adis från Utskits förslag afvikande beslut. 3 2idra punkten, angrde tn af Hr C. F. Ridderstad inom BorgareStåndet gjord framställning röride landtförsvarets ordnande i allmänhet.
Utskits yttrande gillades.
33:dje punkten, angide ITr Brakels, Mauritz, motion om inrättande af en s. k.
Vapenkomité.
Jag är nu. lika mycket som då jag väekte min motion, öfvertvgad om lämpligheten af en Vapenkomité, sora profvade vapen innan de af K.
M. för arméen fastställdes, men då StatsUtskit icke ansett Statens tillgångar, eller rättare hvad Utskit behagar anse för Statens tillgångar, tillräckliga för det af mig sålunda föreslagna ändamål, vill jag icke försöka på detta rum genomdrifva mitt förslag, isynnerhet som jag vet att PresteStåndet redan antagit Utskits hemställan.
Jag vill blott göra den anm. vid Utskits yttrande pag. 41: »Utskit har i öfrigt föreställt sig, att det åsyftade ändamålet kunde på ett mera lämpligt sätt, åtminstone i någon mån, upnås derigenom att, vid fråga om ny Den 11 April e. m. 105 krigsmateriel* anskaffande, för hvarje särskildt fall ombesörjes den undersökning och pröfning af sakkunnige män, som kan finnas nödig, innan nya upfinnitigar eller förbättringar blifva definitivt antagna», att jag aldrig afsett annat än att desse sakkunniga män borde bilda en permanent komité, så att man i detta afs:de kunde vinna någon enhet såväl för Svenska och Norska arméerna som tor arméen och flottan.
Jag ämnar för öfrigt icke begära afslag å denna punkt, utan har blott velat i förbigående nämna detta.
Uppå härelter gjord propos., blef Utsk:ts hemställan bifallen. 34:de punkten, ang:de anslag till anskaffning af relflade kanoner, samt 35:te punkten. ang:de anslag till anskaffande af ridoch enspanns- m. fl. persedlar för 2:ne 12 pund. reserv batterier, Utsk:ts hemställanden biföllos. 36:te punkten, angide anslag till anskaffning af relflade Infanteri-gevär.
Arméens förråder af gevär äro tyvärr så illa försedda, att det varit önskligt om vida större anslag kunnat för detta ändamål af K. M. begäras.
Den summa, Utskit föreslagit, ti 1 Ista eljer inköp endast af 8, U00 relflade gevär i st. f. 12,000, som K.
M. begärt, och om detta bifalles, så går det naturligtvis åt långt flera år innan arméen kan blifva försedd med blott en omgång gevär, då det dock är nödigt att den eger 2:ne omgångar.
Jag anser icke nödigt att här framlägga några vidlyftiga upgifter om de tillgångar af gevär, som i armeens förråder finnas, utan är öfvertygad att B. o. Ad., väl inseende behofvet af den summa, K.
M. för detta ändamål begärt, bifaller den Nåd.
Jag anhåller få tillkännagifva, att jag, likasom II. o. Ad:s fleste ledamöter inom Utsk:t., tillhört minoriteten.
Behofvet af relflade gevär är af Hr Björnstjerna redan ådagalngdt, och jag hoppas att B. o. Ad. måtte, med afslag å StatsUtsk:ts hemställan, bifalla hvad K.
M. för ifrågav:de ändamål äskat.
I öfver ensstämmelse med min mot denna punkt afgifna reservation, får jag på de skäl, som redan blifvit anförda, instämma med de begge sista talarena.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades nej, hvarefter gjordes propos. om afslag derå samt beviljande af det anslag, K, M. för ifrågav:de ändamål äskat; och biel denna sednare propos. med ja besvarad. 106 Den 11 April e. m. 37:de punkten, ang:de anslag till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad.
Utskits liemställan bifölls. 38:de punkten, ang:de anslag till fortsättande af fästningsbyggnadsarbetena vid Carlskrona Hr Brakel, Mauritz:
I afs:de å denna punkt får jag anhålla, art det af K.
M. för denna vigtiga fästning begärda anslag måtte utan nedsättning beviljas.
Den af Chefen för IngeniörKorpsen up gjorda kostnadsberäkning uptager för befästningen på Kurrholmen blott 80.000 rdr årligen, och StatsUtsk;t har ansett sig icke böra gå utöfver denna summa.
Jag anhåller att detta StatsUtsk:ts tillstyrkande mätte bifallas.
Jag vet icke om det är jag eller Frih.
Åker hjelm, som härvid gjort ett misstag; ty han har sagt, att befästningen på Kurrholmen skulle kosta 80,000 rdr, och jag har sagt att den skulle kosta 240,000; och jag har begärt propos. på den summa, Chefen för IngeniörKorpsen ansett nödig.
Förmodligen undföll det Hr Brakels upmärksamhet, att jag nämnde det ifrågav:de befästning skulle kosta 80,050 rdr årligen, hvilket gör för 3 år 240,150 rdr, eller just den summa, Utsk:t tillstyrkt.
Sedan öfverliiggningen förklarats fulländad samt H.
Exc, Hr Gr:n o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Ulsk:ts hemställan och dels afslag derå, samt beviljande af det utaf K.
M. till ifrågavtde fästningsarbete» äskade anslag, 90,000 rdr under livartdera af åren 1861, 1862 och 1863 ; blef propos. å bifall till Utsk:ts hemställan Iralnställd och med ja besvarad. 3 9:de punkten, ang:de anslag till fortsättande af befästnings me å Itindö vid Waxholm.
Uisk:ts hemställan bifölls. LI.
Exc. Hr Gr:ti o. Landtm, hemställde härefter, huruvida, då tiden vore framskriden samt den nästföljande punkten troligtvis komme att föranleda till en mera långvarig öfverläggning, R. o. Ad. behagade upskjut.a den vidare handläggningen af förevjde Utlåt, till nästa plenum och nu åtskiljas.
Ad. härtill lemnat bifall, åtskiljdes Ståndet kl. >/2 10 e. m.
Den 13 April. 10"
Fredagen den 13 April 18S0.
Justerades protokollet för den 15 sistl.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkiinnagaf, att sedan H. Exc. och de ölriga RiksStåndens Hrr Talmän nyligen blifvit kallade till H. M. Konungen, hade H. M„ vid dem lemnadt företräde, gjort sig underrättad om riksdagsärendeuas fortgång samt dervid uttalat sin önskan, att göromålen måtte så ordnas, att Iiiksdagen skulle kunna afslutas vid tiden omkring den 20 nästkommande Juli.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:ts Utlåtande N:o 84, angående regleringen af utgifterna under RiksStatens 4:de Hufvudtitel.
40:de punkten, angående anslag till fortsättande af befästningarne vid Stockholm å landsidan.
Utsk:ts i förra delen af punkten gjorda hemställan , »det R.
St:r måtte förklara sig icke finna skäl att bevilja det af K . M. till fortsättande af befästningsarbetena vid Stockholm på lands dan för nästkommande statsregleringsperiod äskade anslag.»
För min del anser jag det redan vid torra Riksdagen vara klart utredt, att södra sidan af hufvudstaden, hvarom nu ensamt är fråga, och från hvilket håll vi egentligen kunna helara ett oförberedt anfall, skall befästas.
StatsUtsk:t har icke heller anfört något skäl emot nödvändigheten af denna befästning, utan endast sagt, att frågan icke vore tillräckligt utredd; och detta oaktadt redan vid förra Riksdagen en af K.
M. med hans underskrift stadfästad plan varit Utsk:t förelagd.
Naturligtvis har denna plan äl ven stått nuv:de Riksdags StatsUtsktt till förfogande Dessutom har Chefen för IngeniörKorpsen när som helst varit redo att lemna alla de uplysningar, som kunnat erfordras.
Det vore i högsta grad inkonseqvent att nuvule R.
St:r skulle besluta afbryta ett arbete, som vid förra Riksdagen just af dem på enskild motion beslöts att påbörjas.
Dä Stockholms befästande dessutom är en både ur diplomatisk och militärisk syn punkt vigtig fråga, kan jag icke annat än i allo tillstyrka K. M:s Nåd.
Propos. i denna del. 108 Den 13 April.
Då denna vigtiga fråga nu af det Högloft.
Ståndet skall behandlas, stadnar man, vid början af öfverläggningen om densamma, i ovisshet om sättet, på hvilket de förhållanden, som dermed ega sammanhang, böra åskådliggöras.
Man måste, för att inse frågans betydelse, göra sig reda för den militära vigt, som Slockholm i och för sig såsom hufvudstad eger, och derelter för den egendomliga belägenhet, denna stad har.
Ehuru få de torde vara, hvilka ej erkänna den stora vigt och det inflytande, som Stockholms egande måste hafva för den, hvilken inom Sverige förer krig, finnas dock åtskilliga, som förmoda, att Stockholm ej blefve utsatt för anfall, och att, om sådant verkl. skulle inträffa, det lämpligaste och bästa försvaret vore, att alldeles icke genom befästningar, upresta utanför staden på lämpliga punkter, söka uppehålla fienden, utan mottaga honom inom staden och, sedan arméen blifvit samlad, antingen utdrifva honom derifrån, eller också afskära honom alla kommunikationer.
Hvar och en torde lätteligen finna, i fall han gör sig någorlunda hemmastadd med tanken på det inflytande, en hufvudstads egande utöfvar på det allmänna, att om man på detta gästväuliga sätt emottager en fiende, man ej heller så snart blir honom qvitt, då han på stället finner all önskad beqvämlighet; han uppehåller sig troligeu der så länge att han. tillräckligt stark att besöka landets provinser, kan i dessa, med all erforderlig kraft, framrycka.
Det torde derföre vara tydligt, att något bör göras, för att hindra en fiende att intränga i hufvudstaden.
Man upgifver visserligen, att Stockholm blefve så sent utsatt för ett fiendtligt anfall, att man nog kunde hinna förbereda sig till försvar, innan fienden stöde vid dess murar, då otvifvelaktigt alla de underrättelser ang:de planerna för ett tillämnadt anfall skulle så tidigt ankomma, att man kunde göra sig beredd till försvar.
För en längre aflägsen tid kunde man möjligen vara nog godtrogen att inbilla sig detta, men genom sednare tilldragelser, såsom t. ex. fälttaget i Italien, bör man hafva blifvit öfvertygad att den fiende, som vill anfalla och som har kraft och styrka att bereda sig dertill, endast afvaktar en lämplig tidpunkt för utförandet af sina planer.
Således ma man ej förundra sig att alla de, som hysa den åsigt att en ötverrumpling lätt kan verkställas, såvida inga försigtighetsmått på förhand vidtagas, pä det ifrigaste yrka Stockholms befästande.
Förmenar man deremot, att Stockholm ej behöfver försvaras, så är det klart att ingen befästning är af nöden; men anser man dess skyddande nödvändigt i och för landets sjelfbestånd i en framtid, mäste man tillse hvad befästningsarbe‘ena i sin helhet uträtta.
För att betrygga hufvudstaden, har K.
M:t sedan flere år tillbaka varit betänkt att upgöra en plan för dess befästande.
En sådan plan upgjordes ock, hvarvid man fästade behörigt afseende på de egendomliga naturförhållanden, hvilka göra det lättare att befästa Stockhom, än de flesta andra punkter inom vårt och äfven möjligen inom främmande länder.
Det för Stockholms befästande föreslagna sättet afsåg att, sedan detsamma blifvit utfördt, sätta garnisonen, förstärkt med dess beväring, i tillfälle aft, i fall staden Peil 13 April. 109 nnfölles, försvara densamma.
Med anledning af de förhållanden, som vid föregående Riksdag framställdes, har anslag blifvit hevilja cl t till påbörjande af detta stora och vigtiga företag.
För att bedöma, huruledes detta ärende af davide Stir omfattades, får jag hänvisa til! den skrifvelse, R.
Stir i detta ämne afläto; man skall deraf finna att hvarje uttryck innebär den lifligaste upfattning af vigten af detta företag.
Stirs åberopade skrifvelse innehåller, bland annat, följande anmärkningsvärda ord: »Att Stockholms vigt såsom strategisk punkt och Rikets huf»vudstad allvarligt fordrar dess förseende med befästningar, för att »dymedelst hindra en fiende att genom öfverrumpling bemäktiga »sig hufvudstaden, samt derifrån föra sina operationer längs Mälare»dalen in i hjerta! af landet, likasom det oek iir mera sannolikt, »att sådana skyddande befästningar genom sin blotta tillvaro skola »vara tillräckliga att, i de flesta fall, från Stockholm afvända an»fall af denna art, hvilka sällan vågas der utsigten till framgång »saknas.» Häraf svnes, att R.
Stir upfattat och erkännt villen och betydelsen af Stockholms befästande, hvilket företags inställande skulle medföra nödvändigheten att, vid hvarje förmodan af anfall, hålla en tillräckligt stark aimée stridsfärdig, för att slå fienden genast efter hans landstigning, föranledande en underhållskostnad, sorn snart öfversteg det belopp, hvartill befästningsarbetena i sin helhet skulle upgå.
Det är särdeles lärorikt att fullständigt genomläsa R.
Stirs omförmälda skrifvelse.
Deruti yttras nemi., att de varit i tillfälle att taga del af de planer, som blifvit upgjorda för Stockholms befästande, äfvensom att detta borde ske genom särskilda verk; ailt i öfverensstämmelse nied de handlingar, som för frågans bedömande voro tillgänglige.
Äfvenledes finnes i denna skrifvelse tydligen anfördt, att R.
Stir gjort sig underrättade om kostnadsförslaget i nämnde hänseende.
I allmänhet förordade R.
Stir på allt sätt förslaget, för hvars påbörjande de ock anvisade en viss summa.
Vid samma tillfälle begärde R.
Stir att K.
Mit täcktes till nästkommande Riksmöte göra »nådig framställning med förslag till ifråga»varande befästningsarbetens vidare utförande.»
Vänder man sig nu åter till hvad som i detta afseende vid pågående Riksdag passerat, så må man verkligen med förvåning genomläsa StatsUtsk:ts nyss föredragna Betänk., hvilket innehåller helt andra åsigter och tänkesätt rörande befästningen af hufvudstaden.
Stirs beslut vid förra Riksdagen anvisades årligen en summa af 100,000 rdr, att påbörja arbetena på hufvudstadens södra sida, och nu har K.
Mit för denna statsregleringsperiod äskat 300,000 rdr för befästningsarbetenas fortsättande.
Utskit afstyrker bifall tili detta K.
Det anför såsom hufvudsakliga skäl för sitt afslag, att befästningarne ej skulle blifva tillräckligt utförda, för att motstå ett anfall, och att de skulle behöfva mera utvidgas, samt att kostnaderna i följd deraf skulle höjas öfver hvad som vid förra Riksdagen var bestämdt.
Det faller 110 I')en 13 April. af sig sjelft., att ingen fästning är så bygd, att ej linder årens lopp förbättringar derå behöfva göras, men att några ytterligare permanenta verk, utöfver de i planen uptagne, icke för det afsedda ändamålet böra ifrågakomma, synes vara tillräckligt klart, ej allenast af Beta st ning-Korn i t éens fastställda oell oförändrade förslag, utan äfven deraf att alla andra erforderliga anläggningar äro passagera, d. v. s. de tillhöra fältbefästningen och utföras endast under pågående krig — hvarpå ett exempel tydligast framstår i Sebastopol, hvilket väl var befästadt, men hvarest, sedan belägringen redan börjat, verken betydligt utvecklades.
Vidare säges, att tankarne vore så delade, ej alleuast om nyttan af sjelfva befästningen, utan fastmer om sättet för dess anordnande, att häruti skulle ligga ett giltigt skäl till arbetets inställande.
Att tankarne äro delade bevisar väl egentligen ingenting annat i (letia fall, än i andra; och för att finna det rätta, torde mari göra klokast uti att fästa sig vid hvad de mest sakkunnige bland män af facket yttrat.
Slutligen öfvergår Utskit till det påstående, att för denna sak fattas konstitutionel ansvarighet.
Deremot ber jag att få fusta synnerlig vigt vid hvad af li.
St:r vid sednaste Riksdagen begärdes och som jag nyss varit i tillfälle att citera.
St:r begärde nemi., sedan de hade anslagit dessa 200,000 rdr till påbörjande af befästningsarbetena å hufvudstadens södra sida, att K.
M:t skulle framkomma med förslag till arbetets vidare utförande.
Mig synes det också klart hvad detta arbete bör omfatta.
Det arbete, som man påbörjat, är befästningen eller skansen vid Skanstull.
För att fortsätta detta verk, har K.
M:t äskat medel, så mycket mera, som det var R.
St:rs önskan att så borde ske. och det dessutom var K.
M:t kärt att se denna önskan uplylld.
M ed den bestämda öfvertygelse jag hyser, att Stockholm, om det icke förses med befästningar, helt säkert blir ett rof för en hastigt anryckande fiende, och då det ej kan vara med en sann fosterlandskänsla öfverensstämmande att ej söka skydda sig emot sådane angrepp, får jag hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla om propos. på bifall till K.
M:s framställning och afslag å Utskits Betänk.
Det ämne. som i dag af R. o. Ad. skall afgöras, rörande frågan om hufvudstadens befästande, får utan tvifvel räknas till ett af de vigtigaste, som under denna Riksdag förekommit, så sanut det är, att hvad som rörer ett folks oberoende och sjelfständighet, måste erkännas vara af högre vigt och värde och stå framför alla andra angelägenheter.
Jag tviflar således ingalunda på alt ju denna fråga med lika mycket allvar som värme af R. o. Ad. skall omfattas.
Med huru mycket intresse denna fråga följes äfven utom representationen, derom bära de många afhandiingar och tidningsupsatser vittne, som inom ganska kort tid varit svnliga och som, om äfven någon skicklighet i meningar deruti kunnat röjas, dock i allmänhet ådagalägga huru mycket denna 1) t n 13 A piil. lil angelägenhet. ligger fosterlandsvännen om hjerta!.
Äfven utomlands iir npmärksamhelen fästad — vi kunna derom vara förvissade — på det beslut, vi gå att taga.
Befästandet af en hufvudstad är en så märklig händelse, att den icke kan undgå att väcka ett visst upseende.
Så var äfven förhållandet, när B.
St:r beslöto att Stockholm skulle befästas och den derföre gillade plan sattes i verkstäl lighet.
När så är förhållandet, så kan med skäl frågas: huru har det, då kommit derhän, att denna sak befinner sig för närvarande på den ståndpunkt, att alla de. som varmt och allvarligt intressera sig för dess framgång, mäste med skid frukta att lösningen deraf icke skall utfalla till landets sanna fördel Jag skall bjuda till att efter förmåga och med den kännedom, jag tror mig ega cm frågans innersta beskaffenhet, härom uplysa, samt huru den på-mångahanda sätt blifvit vänd och lörvänd och ändtligen till R.
St,:r framburen i ett skick, som ingalunda kan sägas vara tillfredsställande.
Så vidt jag kunnat förstå, sä utgöras vedersakarne till hufvudstadens befästande antingen af dem. som helt och hållet förtvifla örn vår politiska ställning, som säga att ödet en gång kastat oss i vägen för en koloss, hvars lörstoring.-beuär ingen kan motstå, och att det är förgäfves som vi bjuda till att rädda oss undan dess öfverhnngande allt upslukande välde.
Del återstår för oss, efter deras mening, ingenting annat än att tåligt underkasta oss ödets skickelse, och göra detta för oss så drägligt, som möjligt.
Lyckligtvis är antalet af dessa, rent af lörtviflade, ringa, och det lönar icke heller mödan att vidare orda om sådana åsigter.
Andra åter hysa alldeles motsatta tänkesätt, men komma likväl till samma resultat, hvad den närvarande frågan beträffar.
Dessa säga nemligen att det icke alls är någon fara å lärde.
Det är väl sannt att Ryssland är oss mångdubbelt ölverrnägtigt, men det. skall aldrig våga angripa oss.
Sådant skulle omöjligen Europa kunna åse, utan att genast hasta till vår hjelp.
Vi hafva nu under ett halft sekel haft denna makt gent emot oss, men ännu aldrig lia dess härar giistat vår hulvudstad och skola icke heller, mena de, härefter våga ett sådant tilltag.
Nu behöfva vi så mycket mindre sjelfva göra alltför stora upoffringar tor vårt sjelf-lörsvar, sedan vi efter November-traktaten ega trogna bundsförvandter, som nog skola sköta om den saken.
Till dessa åsigter sälla sig äfven de, som af hela sin håg öfverlemna! sig åt vår materiella utveckling, lemnande helst åsido alla sådana frågor, som icke direkte röra denna, efter deras mening, vigtigaste angelägenhet, och som derföre med största begärlighet omfatta en åsigt, som hjelper dem ifrån slika improduktiva företag, som t. ex. fästnings-anläggningar, och som således med all ifver och af alla sina krafter motarbeta förslaget om hufvudstadens försättande i försvars tillstånd.
Tyvärr är dessa senares antal ganska stort, äfven inom representationen.
Det är i sanning svårt att veta, hvilkendera af dessa uplät; ungar af vår politiska ställning, de förskräcktas eller deras som vilja kasta sig i armarne på bundsförvandter, man minst ville bekänna sig till, vid tanken på hvad vi fordom varit och hvad vi med Guds hjelp ännu icke uphört att vara — ett fritt, sjelfständigt och i historien frejdadt folk.
Vi, 112 Den 13 April. sora engång kommit det betryckta Tyskland till hjelp och kanske icke orätt konna sägas då hafva laggt grunden till det statsskick, som höjt större delen af Europa till hvad det nu är — vi, sora senast, då vår granne hotades af en öfverlägsen fiendes öfvermod, icke tvekade att skynda till hans hjelp — vi skulle nu öfverlåta åt andra den heligaste af ett folks pligter, den nemi. att af alla krafter och intill sista blodsdroppan försvara sin sjelfständighet.
Hjelp dig sjelf och Gud skall hjelpa dig — detta är en gyllne regel så för den enskildte sora för samhällen, och historien lärer huru det går med dem, som glömma detta visa råd.
Andtligen komma vi till dem, som både inse och äro öfvertygade om vigten af att sätta vårt försvarsväsende i ett ordnadt skick och som, lika med oss, äro genomträngda af den vissa förhoppning att med tillhjelp deraf kunna lugnt möta hvilken fara som helst, men som äro af olika tankar om sättet att komma härtill och särskildt, hvad hufvudstadens befästande angår, hysa ganska skiljaktiga meningar.
Denna skiljaktighet lörspordes mindre inom den komité, som i början af år 185 6 nedsattes enkom för denna frågas besvarande.
Man biel’ der, sedan man satt denna fråga på dess rätta ståndpunkt, snart ense om hufvudgrunderua för den allmänna befästningsplanen.
Och hvilken är då dea ståndpunkt, från hvilken man borde utgå vid behandlingen af detta vigtiga ämne?
Jo, att hufvudstaden borde sättas i försvars-skick mot en öfverrumpling medelst befästning, hvilken således oundgängligen måste vara grundad på de stridskrafter, som ständigt på stället äro att tillgå, emedan någon annan hjelp vid ett sådant tillfälle icke vore att påräkna.—
Efter denna hufvudåsigt utarbetades planen för hela södra befästningslinien, hvilken är den. som egentligen kan blifva föremål för ett sådant öfverraskande anfall.
Enligt den nåd. instruktionen borde komitén så skyndsamt som möjligt inkomma till K.
M:t med sitt arbete, hvilket ock bedrefs med den ifver att hela planen med alla dess detaljer, kartor och förslager m. m. kunde till K.
M:t ingifvas ett år efter komiténs nedsättande eller i början af år 1857.
Utom det nämnda vilkoret att freda mot en öfverrumpling, var denna plan så upgjord, att den tvingade fienden till en regulier belägring, samt, ehuru grundad på den strängaste defensiv, så länge de lefvande stridskrafterna voro inskränkta till Stockholms garnison, med dertill hörande beväring, likväl innefattade alla medel för att, i män som nya trupper anlände, öfvergå till offensiven.
Detta är den rätta, ja den enda grund, som kan läggas för Stockholms befästning, då man icke eger rättighet att antaga en 4 elier 5 gånger starkare garnison, än hvad den för närv:de är, i hvilket fall man visserligen kunde utsträcka befästningslinien något längre, men utau att derigenom hafva vunnit någon egentlig fördel, men väl bundit en betydlig del af det aktiva försvaret, som med vida större vinst kan och bör på annat sätt användas.
Under hvilka förhållanden som helst, skulle det således aldrig vara skäl att välja någon annan befästningslinia, än den redan valda.
Denna Den 13 April. 113
Denna ligger uti den brutna termin, sorn sträcker sig fiån Nybohof utanför Liljeholmstullen till Sickla och slutar med ett större verk vid Dockan, med ryggen mot Svindelsvik, som således utgör liniens venstra stödjepunkt.
Uti denna linie, som har en utsträckning från flygel till flygel af 12,000 alnar eller 2/3 Svensk mi), äro 16 skansar förlagde, på sådane punkter, som på den omgifvande terrainen ega ett större taktiskt inflytande, afsedde för en» bestyckning af 585 till större delen gröfre pjeser, hvarmed hela den framförliggande och omgifvande terrainen väl bestrykes.
Afståndet dem emellan måste vara olika, såsom beroende af de valda punkterna med afseende å de förstnämnde egenskaperna, men utsträcker sig ingenstädes öfver godt kartesch-håll.
Hvad verkens konstruktion beträffar, så har dervid hufvudsakligen fästats afseende på en god (rontaleld, stormfrihet samt bombfria logernenter — 3 nödiga egenskaper för alt bilda en god befästning.