Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär dock genom berörde åtgärd — eller föreskriften om lagfart af ali laglig åtkomst till fast egendom — föga skulle vara vunnet för åstadkommande af ordning och reda uti ifrågavarande hänseende, derest icke tillika infördes sådana grund- och hypotheks-böcker, om antagande hvaraf förslag nu blifvit framsläldt och hvilka i juridiskt hänseende vore af nästan enahanda betydelse, som jordeböckerna i kameralt, samt innefattade säker och bestämd upplysning om alla i rättsligt hänseende egendomen rörande omständigheter och förhållanden, hafva Rikets Ständer nogsamt insett lämpligheten och nyttan af ifrågavarande förslag, men då för upptagandet i lagstiftningen sä väl häraf, sorn af förändrade lagfartsbestämmelser, det tillika erfordras, utom andra förberedande åtgärder, äfven revision af alla nu gällande stadganden om lagfart och inteckning, samt upplysningars inhemlande och föreskrifters meddelande rörande hypotheks-böckernas första uppläggning, fä derföre Rikets Ständer, med tillkännagifvande, det Rikets Ständer för sin del anse, att en hvar, som genom laga fång, af hvad beskaffenhet det vara må, åtkommit fast egendom, bör förpligtas att derå söka lagfart, samt att sådana grund- och hypotheks-böcker, som här ofvan omförmälde äro, böra i 228 Expeditions-Utskottets förslag till underd.
Skrifvelse iX.-o 106. riket införas, hos E. K. Majit underdånigst anhålla, att E. K.
Majit täcktes låta utarbeta och, der så ske kan, för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till de stadganden, som i nämnde hänseenden kunna erfordras och äro af beskaffenhet att böra antagas i den ordning 87 § Regerings-Formen bestämmer.
Slockholm den 11 Augusti 1860.
M:© lOft.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Aug. 1860.
Presle-Ståndet den 8 —- — Borgare-Ståndet den 8 — — Bonde-Ståndet den 15 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående vilkoren för brunvins-tillverkning.
(Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskits Betänkanden Niis 4, 9 och 10 samt Förstärkta Bev.-Utskits Mern.
Nio 30.) S. A. K. Rikets Ständer, som fått emottaga E. K.
Majlis nådiga Proposition af den 27 Oktober 1859 rörande förändringar i gällande förordning om vilkoren för bränvins tillverkning, hafva så väl häraf, som af de i ämnet hos Rikets Ständer förekomna framställningar och yttranden, äfvensom af den utaf Chefen för den inom Civil-Departementet inrättade byrå för kontrollen öfver bränvins-författningarnes tillämpning till E. K.
Majit ingilna underdåniga berättelse om bränvinslillverkningen i Riket under sednast förflutna året tillika med ett af bemälde Byrå-chef afgifvet memorial, angående åtskilliga missbruk vid bränvinslillverkningen i mindre brännerier, inhemtat hurusom den förändring i lagstiftningen om detta ämne, hvilken år 1855 trädde i verksamhet och sedermera Eccp editions- lits kol te Is Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o i 06. 22Ö till hufvudsaklig del varit gällande, fortfarande burit goda frukter, hvilka visat sig så väl i minskning af bränneriernas antal och bränvins-lillverkningens belopp, som i ökad statsinkomst.
För att nu kunna med säkerhet fortgå på denna så lyckligt beträdda hana, hafva Rikets Ständer, med föranledande så väl af högslberörde nådiga Proposition, som af hvad i öfrigt i ämnet förekommit, funnit dels åtskilliga nya bestämmelser, dels några redaktionsförändringar i nu gällande författning angående bran vins-till verb ningen, vara, på sätt här nedan vidare förmäles, af behofvet påkallade. §§ 2—8 samt 40 och 41.
Till stöd för den såväl i den nådiga Propositionen sorn i öfrigt hos Rikets Ständer föreslagna utsträckning af tiden för bränvinslillverkning, hvilken E. K. Maj:t ansett i allmänhet kunna tillåtas för större bränneri under sju månader af året eller Januari, Februari, Mars, April, Oktober, November och December, har blifvit anfördt, att farhågan för en öfverdrifven bränvins-tillverkning icke vidare borde uppehålla tillämpning af den för näringarne i allmänhet antagna grundsats af största möjliga frihet i deras utöfning; att den inskränkning i tiden för bränvinslillverkning, som för närvarande är föreskrifven, medförde både för den enskilde och Staten förlust och olägenhet, samt att den betydliga tillverknings-afgiftens nästan samtidiga inbetalning till Staten verkade tryckande på den allmänna rörelsen, hvarföre E. K.
Majit ock under de sistförflulna åren funnit för godt meddela bränvins-tillverkare i större bränneri en mera utsträckt frihet i valet af tid för tillverkningens utöfning ; men då bränvins-bränningens lösgifvande under en allt för lång tid möjligen skulle hafva till påföljd en öfverdrifven så väl produktion, sorn konsumtion af bränvin, hvarjemte fabriker måhända uppstode som, genom att under hela den tillåtna liden fortsätta handteringen och dervid använda utländsk spanmål, kunde betydligt nedtrycka priset på den Svenska, hafva Rikets Ständer vid öfvervägande häraf, beslutit, alt bränvins-tillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under fem terminer, hvarje år, nemligen från den 15 Januari till den 15 Februari, från den 15 Februari till den 15 Mars, från den 15 Mars till den 15 April, från den 15 Oktober till den 15 November och från den 15 November till den 15 December, men att bränvins-tillverkare endast må under en, två eller tre af dessa terminer handteringen utöfva.
Emedan bränvins-tillverkning ej får ega rum från klockan 10 om aftonen näst före Sön- eller Helgedag till klockan 10 om aftonen å sådan dag, samt, när tillverk— ningslerminen börjar eller slutar å Sön- eller Helgedag och begynnelse- eller slutdygnet alltså utgör bråkdel af helt dygn, anmälningsbeloppen för månad således skulle komma att innehålla bråkdelar af kanna och afgiften följaktligen alt utgöra ojemnt tal, hafva Rikets Ständer i anledning häraf, vid slutet af 2 § tillagt 2 nya moment, åsyftande att bringa så väl anmälningsbeloppen som afgiften till jemna tal.
Då erfarenheten ådagalagt, alt den för bränvinslillverkningen vid de mindre brännerierna, nu stadgade beskattning efter pannerymden måste, om än afverkningsförmågan beräknas huru högt som helst, alltid utfalla på eli otillfredsställande sätt, enär något samband mellan pannerymd och afverkningsförmåga i sjelfva verket icke finnes, utan denna sednare, då allt annat är lika, helt och hållet beror på storleken af den pann-yta, som vid tillverkningen af elden beröres, hviket åter på mångfaldigt sätt kan varieras, så hafva Rikets Ständer, som vid sådant förhållande ansett pannerymden icke utgöra någon tillförlitlig grund för bedömande af afverkningens myckenhet, och följaktligen ej kunnat biträda det uti den nådiga Propositionen förekommande förslag, att averkningen vid de mindre brännerierna måtte med hänseende till beskattningen 230 Expedilions-LltskoUets Förslag till underd.
Skrifvelse JS:o 106. anlagas utgöra tre gånger pannerymden, då redskap ulan mäskvärmare användes, och fyra gånger pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnas, funnit nödigt att vid alla brännerier införa den endast vid de större brännerierna hittills följda, fullt ändamålsenliga samt tillförlitlig befunna beskattningsmelod, och i öfverensstämmelse härmed beslulit, att allt tiliverkadt bränvin skall på tillverkningsstället uppmätas under tillsyn af kontrollör och algift utgå af hvarje uppmätt kanna; kommande i följd häraf den i afseende på redskapens beskaffenhet antagna skilnaden emellan större och mindre brännerier att försvinna, samt, för bränvinstiliverkning, redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst att få begagnas, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handhafvande finnes nödiga.
I fråga åter om fastställande af ett minimum för bränvinstiliverkning, så hafva Rikets Ständer beslutit, att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske, skall vara trehundra kannor, det tillverkade bränvinet beräknadt efter 50 proc. styrka vid 15 graders värme efter Celsii thermometer, allt i medeltal under terminen räknadt. § 20. (ny 14.)
Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord, att bränvinsdistillering måtte i stad såsom särskdd näring få utöfvas under alla tider af året; varande till stöd härför anfördt, att alla till bränvinets rening och förädling syftande åtgärder borde så mycket som möjligt befordras samt att någon fara för missbruk af sådan utsträckning af tiden för bränvinsdistillering så mycket mindre syntes vara för hand, som, oaktadt bränvinsbränning fått under de sista åren utöfvas ej blott från den 15 Oktober till den 15 December, utan äfven från den 15 Januari till den 15 April, samt bränvinsdistillering under sistnämnde tid varit på samma gång tillåten, det ändock icke försports, att denna sednare blifvit på något sätt missbrukad; och enär det nu stadgade förbudet att distillera under den lid, bränvinstiliverkning pågår, tillkommit för att förekomma dislilleringsrättens missbruk till omkokning af den vid de mindre brännerierna tillverkade förbränning eller lank, men en sådan beskattningsgrund nu blifvit antagen, att den i de mindre brännerierna hittills begagnade tillverkningsmethod icke mera kan användas, hafva Rikets Ständer vid sådant förhållande funnit något hinder icke vidare möta för medgifvande. att bränvinsdistillering må i stad såsom särskild näring utöfvas under alla tider på året. §§ 25-38.
Då föreskriften, alt den enkla redskapen skall mätas och stämplas, tillkommit i och för den beskattningsmelhod, som numera blifvit af Rikets Ständer frånträdd, hvadan äfven grunden för bibehållandet af ifrågavarande föreskrifter förfallit, hafva Rikets Ständer, på sätt hos dem jemväl är vordet föreslagit, ur nu gällande förordning uteslutit Ari. lil om redskaps mätning och stämpling, samt endast i afseende på den redskap, som Apothekare ega att för farmaceuliska behof begagna och hvilken icke får öfverstiga bestämd pannerymd, bibehållit berörda föreskrift, hvarföre tillägg härom blifvit gjordt i sista mom. af 17 §.
Hos Rikets Ständer har äfven hemställan skett, om upphäfvande af föreskrifterna rörande försegling af redskap för bränvinstiliverkning eller distillering; och då det visat sig, ali, sedan det år 1855 förhöjda ansvaret för lönbränning blifvit allmänt Easpedilions-Ulskoltels Förslug lill underd. Skrifvelse, i\:o 106. 231 vits, samt den redskap, sorn erfordras för att på ett dygn tillverka det kannetal bränvin, hvilket Rikets Ständer bestämdt såsom det minsta, för hvilket anmälan lill bränvinslillverkning får ega rum, måste, på det ej förlust vid tillverkningen skall uppkomma, vara sådan, som hittills i de större brännerierna begagnats och följaktligen ai’ beskaffenhet, att en dermed företagen bränning af flera skäl icke kan fördöljas, har Art.
V, om försegling af redskap för bränvinstillverkning eller distillering blifvit ur författningen utesluten, hvilket jemväl på enahanda skäl egt rum med Art.
IV angående anmälan af dylik redskap. § 39. (ny 19.)
Hvad angår den afgift, som bör för bränvinstillverkning erläggas och hvilken E. K.
Maj:t ansett böra förhöjas lill 75 öre för hvarje kanna, till stöd för hvilken nådiga framställning är vordet anfördt, att minskningen i brån vins-konsumtionen numera icke fortginge i samma grad, som under tiden näst efter det tillverkningen underkastades en högre beskattning, ulan rusdryckens omåttliga bruk, åtminstone i städerna, tvärtom vore i märkbart tilltagande, hvadan bränvinels fördyrande medelst ökad beskattning icke boide uraktlåtas såsom ett medel till missbrukets förhindrande; så hafva Rikets Ständer väl icke förbisett, alt rusdryckers stegrande i pris på eli verksamt sätt stäfjär begäret efter desamma; men likväl, vid det förhållande att, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, tillverkningsafgiften å Danskt bränvin utgör endast 25 ä 30 öre för Svensk kanna, hvilket belopp dessutom vid export får återbäras, och den af E. K.
Majit föreslagna förhöjning, enligt Rikets Ständers åsigt, skulle föranleda ökad frestelse till lurendrejeri, beslutit, att berörde afgift fortfarande må utgå med 60 öre för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt till den styrka som i § 4 omförmäles. § 44. (ny 22.)
Jemte förmälan, hurusom det vid inmäskningen icke vore möjligt att med säkerhet beräkna, huru stor myckenhet bränvin, som af mäsket kunde erhållas samt att billigheten följaktligen påkallade, det förhöjning i afgiften ej ifrågakomme för någon del af den under en månad möjligen uppkommande öfverskottslillverkningen. har fråga blifvit väckt, att afgiften för dylik öfverskottstillverkning mätte nedsättas till enahanda belopp, sorn finnes stadgadt uti 39 § af nu gällande författning; och sorn ostridigt är, att bränvins beredning icke kan på förhand så noga för dag afpassas att icke, på sätt nu uppgifvits, tillverkarens förslagsvis uppgjorda beräkning dervid i viss mån antingen öfver- eller understiges, samt Rikets Ständer derföre ansett det vara billigt och utan fara för missbruk kunna medgifvas, alt till och med för öfverskott, som ej med en tiondedel öfverskjuter anmäldt tillverkningsbelopp, endast vanlig tillverkningsafgift må erläggas, hafva Rikets Ständer åt 44 §, l mom. gifvit den förändrade lydelse, som 22 §, 1 mom. i bilagda förslag innehåller. § 46. (ny 24.) Enar Rikets Ständer ansett det ansvar för försummad inbetalning af tillverkningsafgift, som i denna § stadgas, nemligen att tillverkaren skall mista all rätt att under löpande året bränvin tillverka, vara mindre lämpligt, helst försummelsen stundom kan hafva sin grund i händelser, dem det ej stått i tillverkarens magt alt afböja, hafva Rikets Ständer, i anledning häraf samt i öfverensstämmelse med hvad härutinnan jern - 232 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse i\:o 106. väl blifvit hos Rikets Ständer yrkadt, funnit godt att, med upphäfvande af berörde ansvarsbestämmelse, gifva ät ifrågavarande § den förändrade lydelse § 24 i bilagde förslag visar. § 50. (ny 28.)
Under förmenande, att kontrollörernes arfvode vore allt för högt i jemförelse med hvad som ålnjöles af andra tjenstemän med motsvarande ansvar, bar förslag blifvit väckt, att berörde arfvode måtte nedsättas; och då af det stora antal sökande, som till ifrågavarande befattningar vanligen sig anmäla, Rikets Ständer dragit den slutsats, det någon förminskning i konlrollörs-arfvodet kan ega rum, utan fara att brist på dugliga sökande derigenom uppstår, hafva Rikets Ständer, med betraktande jemväl af det förökade tillfälle lill förtjenst, sorn för desse tjenstemän måste uppkomma derigenom att bränningsliden blifvit förlängd, funnit skäligt bestämma det arfvode, kontrollörer af Staten skola erhålla, till minst 4 och högst 8 R:dr om dagen. § 52. (ny 30.) Likaledes har blifvit föreslaget, att, då Öfver-koulrollörerna dels hade en allt för hög aflöning, dels egde vid sina resor att beräkna skjutsersättning för allt för stort antal hästar, nedsättning häruti måtte ega rum; och då ifrågavarande tjenstemäns så väl arfvode som resekoslnadsersättning, synts Rikets Ständer högre, än hvad som kan vara behöfligt, få Rikets Ständer bos E. K.
Maj:t underdänigsl hemställa, om ej berörde aflöningsförmåner kunde, utan lära för brist pä duglige sökande lill nämnde befattningar, nedsättas, arlvodet till 10
R:dr om dagen och resekostnads-ersältningen till skjuts efter 2 hästar. § 57. (ny 35.)
I anseende till arbetslönernas olikhet i olika delar af riket, hafva Rikets Ständer funnit godt bestämma, att dagtraktamente till vittne vid bränvins uppmätning och profning skall utgå med minst 1 och högst 2 R:dr, efter bepröfvande af Rorgerskapels äldste i stad och sockennämnd å landet. § 62. (ny 40.)
Sedan Rikets Ständer beslutil, att för bränvinslillverkning må begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, hvarigenom 41 §, till hvilken ifrågavarande 62 § i 2 mom. hänvisar, kommer att ur författningen utgå, hafva Rikets Ständer funnit nödigt att stadga andra än hittills gällande straffbestämmelser för oloflig till verkning med enkel redskap samt, på grund af antagandet i E. K. Maj:ls nådiga Proposition alt den mindre redskapens afverkningsförmåga hör beräknas till fyra gånger pannerymden, då mäskvärmare begagnas, ansett sig, i brist af annan lämplig beräkningsgrund, böra stadna vid berörde antagande i de fäll, då lönnbränning skett med enkel, omedelbart med eld drifven, redskap, men likväl ansett skäl ej vara för hand att bibehålla särskilda bestämmelser för de läll, då mäskvärmare vid lönnbränning blifvit eller icke blifvit använd, emedan i sednare händelsen, någon annan apparat måste hafva varit anbringad i samma ändamål som mäskvärmare.
I de fall åter, då redskapens - Expeditions-lits kottets Förslog till under d. Skrifvelse N:o 106.
233 skapens storlek ej kan utrönas, hafva Rikets Ständer ansett averkningen böra antagas efter 100 kannor om dygnet.
På grund häraf har 62 §, 2 mom. erhållit den förändrade lydelse 40 § 2 mom. i förslaget utvisar. § 67. (ny 43.)
Då det i denna § alternativt bestämda straff af fängelse vid vatten och bröd för den, som från mätning till beskattning undansnillar något af det bränvin, som tillverkas m. m., icke ölverensstämmer med de åsigter, som i den sednare tidens lagstiftning gjort sig gällande och enligt hvilka vatten- och brödslraffet endast användes, då tillgång (ill ådömda böter saknas, men fängelse med arbete, då bötes-straffet anses för lindrigt, så har, för likformighet i lagstiftningen, ifrågavarande straffbestämmelse blifvit, på sätt förslaget visar, utbytt mot fängelse med arbete från och med två till oell med sex månader.
Slutligen och enär, genom de af Rikets Ständer nu antagna förändringar i bränvinslagstiftningen, ganska många af dem, hvilka hittills utöfvat bränvinsbränning, icke torde blifva i tillfälle att med handteringen fortfara, samt en mängd enkel bränvinsredskap till följd häraf blifva obrukbar, och då det är af vigt att, till förekommande af lönnbränning, så mycken enkel redskap som möjligt aflemnas och göres till bränvinstillverkning obegagnelig, men det icke är nog att metallens värde ersättes efter hvad den skulle gälla i handel såsom material till annat ändamål, utan billigheten äfven fordrar, att någon godtgörelse lemnäs för det å redskapen nedlagda arbete, hafva Rikets Ständer funnit godt, alt all enkel redskap, med eller utan mäskvärmare, skall, till de delar densamma utgöres af koppar eller malm, för allmänna medel inlösas med en fjerdedels förhöjning utöfver del värde af gammal koppar och malm, E. K.
Majit täckes i nåder fastställa; och äro härom närmare bestämmelser intagna i 72 § af hilagde förslag.
Hvilket allt Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, med anhållan, att E. K.
Majit täcktes i nåder godkänna bifogade förslag till Förordning, angående vilkoren för bränvins tillverkning samt låta utfärda författning i ämnet.
Prot. 1859 Sf 1860. 10 Sami. 1 A/d. 30 234 Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
Skrifvelse N:o 106.
Förslag* till Förordning \ angående vilkoren för bränvins tillverkning.
Art» I.
Om rättighet till bränvinstillverkning och tiden för dess utöfning. § 1.
Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är, enligt författningarne, berättigad att idka fabriksrörelse, eller ock eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.
Öfverståthållare, Underståthållare, Landshöfding, Landssekreterare, Landskamererare, Kronofogde, Länsman, Lands- och Stadsfiskal, Polistjensteman, Domare på landet, Borgmästare eller annan Magistratsperson i stad, Ecklesiastik embets- eller tjensteman, Kyrkobetjent, Folkskolelärare, i tjenst varande eller praktiserande Läkare, Justerare af bränvinstillverknings-redskap, Brännerikontrollör eller Tillsyningsman, så ock i allmänhet Embets- eller Tjensteman, som, till följd af sin befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvinstillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik tillverkning.
Å ecklesiastika, civila och militära boställen, så ock å annan Kronans jord, som ej med stadgad åborätt besittes, vare bränvinstillverkning förbjuden; dock varde den, som å den lid Kongl.
Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren för bränvinstillverkning, kungjordes, på grund af kontrakt med Kronan, vederbörande myndighet, korporation eller boställsinnehafvare, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehade, för sin person bibehållen vid tillåtelsen att tillverka bränvin, på sätt om jordinnehafvare stadgadt är, likväl icke i något fall längre än samma kontrakt gäller. § 2.
Bränvinstillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under följande Jern terminer: nemligen från den i5 Januari klockan 12 på dagen till den 15 Februari vid samma timma, från den 15 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
235 Februari klockan 12 på dagen till den 15 Mars vid samma timma, frän den 45 Mars klockan 42 på dagen till den 45 April vid samma timma, från den 45 Oktober klockan 42 på dagen till den 45 November vid samma limma, från den 45 Novem ber klockan 42 på dagen till den 45 December vid samma timma.
Sränvinsliltverkare må under en, två eller tre af dessa terminer handteringen utöfva; och vare en termin den kortaste lid, för hvilken någon må sig till bränvinstillverkning anmäla.
Mäskberedning för bränvinstillverkning får företagas högst fem dagar före den dag, då dylik tillverkning, enligt gjord anmälan, skall taga sin början.
Mäskberedning eller bränvinstillverkning vare likväl ej medgifven från klockan tio om aftonen näst före sön- eller helgedag till kl. tio om aftonen å sådan dag.
Ar den dag, då termin, enligt hvad ofvan stadgadt är, skulle börjas, söneller helgedag, må bränvinstillverkning icke företagas förr än å nästa söcknedag klockan 42 på dagen.
Infaller termins slutdag å sön- eller helgedag, upphöre rättigheten alt tillverka bränvin å nästföregående söcknedag klockan 42 på dagen. § 3.
För bränvinstillverkning får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet sorn helst, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handha/vande finnas i denna författning stadgade. § 4.
Den högsta tillverkning pä dygn, för hvilken anmälan får ske, vare 4,000 kannor, och den minsta, 300 kannor, det tillverkade bränvinet beräknadt efter 50 procents styrka vid 45 graders värme efter Celsii thermorneler, allt i medeltal under termin räknadt. § 5.
På samma egendom å landet, eller gård eller lägenhet å stads område, får bränvin icke samtidigt tillverkas i flera än ett bränneri, ej heller i samma bränneri flera än en redskap finnas.
Med egendom å landet förstås här hemman, hemmansdel eller lägenhet, försedd med egen ladugård, der utfodring sker. § 6.
Bränvinstillverkning, hvartill jord berättigar, må ej annorstädes än å samma jord utöfvas. § 7. Den, sorn vill tillverka bränvin, utan att genom jords innehafvande vara dertill behörig, gore derom ansökning, om han å landet bor, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet och, om han i stad är boende, hos Magistraten.
Vid ansökningen 236 Expeditions-Utskottels Förslog till underd.
Skrifvelse IS:o 106. foges bevis, som hans behörighet styrker.
Derest sökanden finnes vara till handteringens utöfning behörig, varde tillståndsbref för honom utfärdadt.
Besvär öfver Magistrats elier Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut i sådan fråga anföras på sätt i § 45 af Fabriks- och Handtverks-ordningen föreskrifves. § 8.
Bränvinstillverkning skall, minst sex veckor före den termin, under hvilken tillverkaren vill handteringen företaga, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen anmälas, hvarvid uppgifvas lid och ställe för tillverkningen, jemte beloppet deraf.
Vid anmälningsskriften foges antingen tillståndsbref, som i § 7 omförmäles, eller ock bevis, att tillverkaren eger eller innehar särskild skattlagd jord.
Vill någon för två eller tre terminer sig på en gång anmäla, håfve dertill rätt.