Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här liar slutligen just i detta hänseende blifvit framkastad en insinuation, som jag för min del tycker vara serdeles illa vald och föga på sin plats.
Man har nemi. påpekat Regeringens begäran om kreditiv för neutralitetens upräl i hällande, och att det visat sig äfven der, alt detta kreditiv icke är tillräckligt, utan att Regeringen begärt mera.
Tror man då att det begärda krediti vet var af Regeringen beräknadt för en så lång tid?
Anser man del icke vara en skyldighet för Regeringen att, innan R.
St. åtskiljas, af dem äska tillräckliga medel, för att, under R.
Sits frånvaro, uprätthålla landets sjelfständighet, dess ära och anseende?
Jag hade icke väntat denna insinuation, och i min tanka ligger den utom ämnet.
Hvad åsigter man än må hysa om den 2:dra punkten i detta förslag, så tror jag likväl, alt alla de, som verkligen önska att stambanor måtte på Statens försorg byggas och utföras, samt stå under dess förvaltning,' samt att vi icke må komma i allt det trassel, sora skulle npstå, i händelse enskilte rådde om ett stycke af banan och Staten ett annat; jag skulle tro säger jag, alt alia de, som äro af den åsigten, kunna bifalla dem lista punkten, sådan som den nu i Utskis förslag är upställd.
Skulle den återremitteras, så ber jag att få fästa upmärksamlveten på den våda, som deraf kunde blifva en följd, nemi. alt man alltid skulle'tro, att en återremiss ionebure ett hyllande af den grundsatsen, att banorna borde af enskilte bekostas.
Jag hemställer derföre ånyo, att R. o. Ad. måtte bifalla 4en ifra— gavartde lista punkten af förslaget, hvarom jag vördsamt anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. till Ståndet.
Utan att inlåta mig i tvist om huruvida stambanor böra anläggas af Staten eller enskilte, får jag nämna att de anmärknu-, som blifvit gjorda emot formen af ifrågavar:de §, icke synas mig vara af beskaffenhet, att böra föranleda dess återremitterande.
I §:n står, att alla stambanor skola hädanefter ”anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att anses såsom allmän tillhörighet och stå under Statens tillsyn och förvaltning.”
Jag skulle tro, att §:n är klar och alt ingen betänklighet i afseende på dess rättsenlighet bör upstå.
Man säde, att, genom ett framdeles fattande beslut, man skulle medgifva alt enskilte finge deltaga med Slaten i banornas anläggning, och att det i sådant fall icke vore riktigt att här står alt banorna skola anses såsom allmän tillhörighet, emedan de då både vore enskiltas och Statens; men det står likvist i §:n, ”alt alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom
Statens omedelbara försorg samt att sålunda anlagda stambanor komma att anses såsom allmän tillhörighet, ” och det lärer vara tydligt, att de banor, som äro anlagda af Staten, äro dess tillhörighet, men alt deremot, om enskilte få tillåtelse att anlägga jernbanor, ett annat förhållande med dem kommer att ega rum.
Hur utgången än kan blifva af 2:dra §:n, så kan jag följaktligen icke anse något hinder att antaga den första, sådan den är, och i öfrigt har endast en talare yttrat sig emot den grundsatsen, att stambanorna skola byggas af Staten.
Den 22 September f. m. 143 Hr Bildt:
Då den af mig afgifne reservation, en!, hvilken enskilde skulle medgifvas under vissa vilkor deltaga i jernvägs-anläggningarne, har lyckats tillvinna sig ålskillige ledamöters upmärksamhet, men desse ledamöter tillika frukta, det ett omedelbart bifall till lista §:n skulle förhindra dem alt göra de åsigter gällande, som de i detta fall hysa, så får jag förklara mig icke anse tillämpningen af besagda åsigt, om de enskildes bidrag till jernvägs-anläggningarne, på något sätt förhindras genom föreskriften å lista. §:n.
I reservationen är föreslaget, att enskilde skulle inbjudas, att med ett belopp af högst ^idel bidraga till jernvägarnes bekostande.
Delta skulle tillgå på det sätt, att de tecknade sig för summor, hvilka borde insätlas, under förra af aktier, och hvilka, efler vissa års förlopp, skulle förräntas af Staten med 3 proc.
Derigenom hlefvo dessa personer en slags inleckningshafvare i jernvägen, om man så vill kalla dem, men finge icke någon eganderält lill vägen.
De kunde likväl verksamt visa sitt intresse för företaget både under och efter dess fullbordande, på det sätt nemi., alt, då flera serskilda delar af riket läflade sins emellan att först erhålla de stambanor, sorn skulle komma att byggas, så skulle dessa enskilda personer, genom denna teckning, kunna gifva den bästa hänvisning på de orter, hvarest behofvet af dymedelst lättade kommunikationsanstalter kännbarast gjorde sig gällande.
1 Under arbetet åter, skulle dessa personer, som voro intresserade i anläggningen, äga många tillfällen att förminska de många ekonomiska svårigheter, som kunde upstå, i fall Staten ensam vore egare af jernbanan och denna sålunda tilläfventyrs ej hade de enskiltes välvilja samt deras intresse i samma grad att påräkn?.
Dessa personer skulle i förstnämnde fall vara mycket måna om alt få vägen snart byggd, emedan de desto förr kunde motse att återfå de af dem utsatta penningarne efter pari kurs.
De skulle dessutom, såsom troligtvis för det mesta varande egendomsegare inom provinserne, genom den bestämda ränta, sorn de er höllö, konna, med afseende å egendömarnes afstånd ifrån jernvägarne, beräkna huru mycket de skulle vinna i lättad transportkostnad genom produkternas förande på banan, och denna siffra, kapitaliserad, skulle just vara det belopp, hvarmed egendomen stege i värde medelst jernvägen.
Det är denna summa, som en sådan egendomsegare följaktligen kunde, utan ringaste framtida npoffring, erbjuda Staten såsom lån, helst han vore tillförsäkrad, att efter en viss tids förlopp få delta lån återbetaldt.
Detta är grundtanken af reservationen; sådana sjelfva grunddragen af de reglor, efter hvilka enskilde skulle i företaget få taga del; och R. o. Ad. torde finna, att enskilde här visserligen skulle upträda såsom långifvare, men med lägre pretentioner, än långifvare i allmänhet, och att enskilde skulle sålunda lemnäs tillfälle bidraga till kostDaderne för jernvägarne, utan alt derföre blifva verkliga egare aff dem.
Sålunda finner jag intet hinder uti föreskriften i lista §:n, för att icke enskilde skulle kunna, såsom afdelmn föreslagit, deltaga i utgifterne för sjelfva stambanornas anläggning.
Man har äfven fästat sig vid ett annat uttryck, nemi. att dessa anläggningar skulle ske genom Statens ”omedelbara” försorg.
Detta stadgande har gifvit en värd talare här anledn. att visa huru olyck - 144 Den 22 September f. m. ligt det i allraäuliet är, att lala Stalén utföra byggnadsföretag.
Visserligen har lian försökt att afklippa mina och de flesta andra talares yttranden i delta ämne, derigenom att deu värde talaren förklarat, alt egentligen icke andra än Ingeniörer eller sådane, som handlagt upförandet af ifrägavalide byggnader, borde inlåta sig i bedömandet af dessa frågor; men då han sjelf, mig veterligen, icke handlagt några jernvägs-byggnads-företag, så vore han efter denna regel icke sjelf, mer än andra i samma kälhegori, kompetent att sysselsätta sig med denna fråga; och det är derföre som jag äfven vågar ingå i besvarande af hans anmärkmr.
Han har anmärkt, alt byggnaders utförande genom Statens försorg skulle eul. erfarenhetens vittnesbörd leda till säkra förluster.
I della hänseende hafva härvid blifvit citerade de stora tillskott, som Staten måst tillsläppa för Garnisonssjukhus, Kaserner och National-Museum utöfver de ursprungligen beräknade summorna.
Jag vet alltförväl, att koslnaderne för dessa byggnader, äfvensom för flera andra, till hvilka Ofver-IntendentsEmbetet gjort förslag, öfverskrida dessa förslag, men för det första är det icke Ofver-Intendents-Embelet, som bygger jernvägarne, och för det andra är det icke sagdt, att, emedan misstag fordom skett, de skola alltjemt fortsättas och förnyas.
Det är i min tanke mera uplysande att efterse, huruvida National-Musei-byggnaden beslutits blifva verkställd efter det förslag, som varit upgjordt.
Sedan, redan för flera år tillbaka, man funnit del första förslaget vara oriktigt, så upgjordes ett annat, och byggningen upföres nu i enlighet med de beräkningar, som detta sista förslag innehåller.
Hr von Troil har redan citerat ett nyss verkställdt arbete, nemi. slussbyggnaden i Stockholm, som blifvit utfördt inom kostnadsförslaget.
Ett annat arbete, som nyligen blifvit utfördt, och hvartill vid sednaste
Riksdagen medel beviljades, nemi. ombyggnad af Tranebergs bro, har äfven blifvit verkställdt inom kostnadsförslaget.
Jag tror att det blef 2 eller 3 R:drs behållning derpå.
Afven Trollhälte-kanal har blifvit byggd för en kostnad, understigande det upgjorda förslaget.
Dessa exempel visa att, i vårt land, arbeten kunna verkställas efter beräkning och någon gång äfven för lägre kostnader, än som varit i förslagen uptagne; och dessa arbeten äro just de, som på sednaste tiden blifvit gjorda.
Hvarföre skulle man då gå långt tillbaka till missbruk, som egt rum för många år sedan ?
Någon erfarenhet ronde jernvägsanläggningar är, så snart man vill hålla sig inom fäderneslandet, icke vunnen, utan man måste rådfråga den utländska erfarenheten, för att erhålla någon ledning för sitt omdöme.
De egendomliga förhållanderne i Sverige komma dervid visserligen all något inverka, roen i allmänhet torde rådfrågandet af den erfarenhet, som man samlat vid jernvägsbyggnader utomlands, vara det enda sättet att få en verklig ledning för bedömande af kostnaden för arbetet.
Uti ett af Hr Rydqvist författadt förtjenstfull! arbete i dessa ämnen får man en öfversigt af jernvägsarbelena i olika länder, hvarest sådana banor varit byggda på flera olika sätt. i de länder, der jernvägsbolagen ägt fullkomlig anläggnings-frihet, har qckså vingleriet med sådane företag nått sin högsta utveckling.
Huru många ' offer Den 22 September f. m. 145 offer af enskildes välfärd den s. k. jernvägsfebern framkallat, behöfver ja^ icke nämna.
Det är kändt, att det är ett alltför betydligt antal, så alt man får önska, det endast en ringa motsvarighet deraf i Sverige må upstå; men hvad som är säkert, är dessutom, att kostnadsförslag för jernvägar i England stundom mot 100 proc. och derutöfver blifvit vid ulförandet öfverskridne.
På samma sätt i Amerika.
Deremot i Belgien, der Staten anlagt jernvägarne, hafva kostnadsförslag^) icke öfverskridits.
Ja, säger Hr Hjerta, Staten anlade visserligen jernvägarne i Belgien, men updrog åt enskilda kompanier att utföra dessa anläggningar.
Jag frågar då, finnes väl något hinder i vägen genom lista punkten-lagdt derför, alt icke Svenska Regeringen skulle kunna låta ett enskildt kompani, en enskild Ingeniör, bygga jernvägarne?
Iugalunda, men det skall vara Statens eller med andra ord, dess laglige målsman, som vidtager denna anordning.
Man må icke, för ali vinna några skilling på en entreprenad, att jag så jnå säga, slumpa bort jernvägsanläggningarne; men här finnes alldeles icke något hinder för Regeringen, att gå tillväga på samma sätt man gjort i Belgien, och som roan tror vara tjenlig! för oss.
Om åter ex.emplet af Belgien icke erkännes, så ber jag att få fästa Hr Hjertås upmärksamhet på eli annat land, som befunnit sig väl af statsbanor, nemi.
Der hafva förslagen upgått till 13,854,703 Thaler, men banorna hafva i verkligheten blifvit byggda för 12,793,000 Thaler, likvisst oberäknadt räntor under byggnadstiden.
De för Hannover upgjorda kostnadsförslag hafva den förtjensten, alt de närma sig verkligheten, hvilket äter härrört deraf, all kostnadsförslagen derstädes voro upgjorda med ledning af kostnaderne för de jernvägar, som förut i Tyskland hade blifvit byggda på enskilt bekostnad.
Delta torde emellertid visa, att sådane arbeten kunna verkställas efter upgjorda kostnadsförslag, om man för anläggningen anslår, tillhandahåller och väl använder de för ändamålet erforderliga medel; och detta kan Staten lättare än den enskilde göra, emedan Slaten eger mera kapitalstyrka.
Man har anspelat derpå, alt här emellan raderna skulle stå någonting, som icke kunde yppas, emedan del skulle förstöra disciplinen inom arméen.
Jag får, såsom ledamot af StalsUtsk., förklara, att en sådan secreless icke bär finnes åsyftad, men då Hr Hjerta har velat hänvisa på Ingeniörkorpsen, hvilken har sig updraget att bygga Rikets fästningsverk, så bör detta snarare tala för bifall lill punkten, emedan Ingeniör-korpsens sätt att bygga, just har utmärkt sig derför, att, r förening med soliditet hos arbetet, har detsamma alllid blifvit verkställig inom kostnadsförslag^.
Kalkylerne, som äro upgjorda för många år sedan, t. ex. för Carlsborgs fästning, följas ännu och öCverskrirlas icke, samt hafva icke heller undergått någon förändring.
Angide dessa fakta, kan hvarje ledamot öfvertyga sig -genom Krigs-Kolhii räkenskaper.
Den värde talarens yttrande förtjenar således icke något annat bemötande, än att jag hänvisar honom och enhvar annan lill att af nämnda räkenskaper laga kännedom.
Man har dessutom ansett den ifrågavartde punkten böra åter12 II. 10 146 Den 22 September f. m. remitteras, om det än vore endast för alt vinna tid för öfvervägande, huruvida det icke kunde vara skäl, att låta enskilde få på ett mera omedelbart sått deltaga i Statens jern vägsanläggningar.
I detta hänseende tror jag, att man fastmera just nu hör afgöra frågan, huruvida enskilde böra erhålla sådan tillåtelse eller icke.
Denna fråga har varit föremål för Ulsk:s öfverläggning, och utgör nu föremål för R. o. Ad:s pröfning.
Att nu, då Riksdagen tyckes lida till slut, endast af det motiv alt vinna lid till ytterligare öfvervägande häraf, besluta en äterremiss, vore ju, derest andra Stånd på enahanda sätt förfore, att nu, likasom vid sista Riksdagen, skjuta upp saken till sisla timman, hvilket möjligen nu kunde hafva samma påföljd, som då, nemi. att beslutets innehåll ändock blefve förhasladt.
Bättre är väl alf, då man nu har tid på sig, afgöra frågan, och att, sedan man kommit öfverens om hufvudprinciperna, reglementera i detaljerna.
I detta afseende tror jag, att enskilde böra få deltaga i jernvägarnes bekostande, men icke i förvaltningen, icke i utförandet, emedan dessa sistnämnda rättigheter endast skulle åstadkomma de olägenheter, som flere talare påpekat; och jag måste öppet förklara, då den frågan här blifvit vidrörd, att de, jernvägsanläggningar, som hittills hafva företagits i stor skala, och som hafva varit helt och hållet öfverlemnade åt enskilda, icke hafva blifvit så verkställda, eller visat sig leda till sådane resultater, att man derutinnan kan hafva någon upmuntran att till enskilda kompanier öfverlemna utförandet af fäderneslandets vigtigaste kommunikationsmedel.
Jag hade ämnat uptaga till svaromål några yttranden af Rr Hjerta, men tvänne föreg:de talare hafva i de Hesta fall gjort det, hvadan jag blott behöfver anhålla att få med dem instämma.
Jag tror, alt det vöre högst oklokt och högst illa hushållat, om det skulle uteslutande öfverlemnas åt enskilla bolag alt utföra slamlinierna inom Sverige.
Det skulle dels blifva ett sämre utfördt arbete, dels föranleda mycket krångel och trakasserier emellan de enskilta bolagen och Staten och dessutom framkalla vinglerier med aktier.
Delta skulle blifva ett börsspel, hvaraf bedröfliga exempel kunna hämtas ifrån de länder, der sådant förut egt rum, såsom t. ex. händelsen var i Preussen, der detta vingleri var så stort, att Staten måste träda emellan, för att förekomma detsamma med alla de förluster, som enskilte deraf ledo, hvilka endast i Preussen upgifvas lill 6J miller thaler.
Jag tror att man bör genast i början söka förebygga sådana olyckor.
Hvad åter angår Hr Hjertås yttranden om de byggnader, som utföras af Statens embetsmål), så får'jag fästa hans upmärksamhet derpå, att åtminstone en del af de byggnader, om hvilka jag har närmare kännedom, nemi. fästningsbyggnaderne, långt ifrån alt öfverskrida kostnadsbeloppen, och långt ifrån att vara illa och oefterrättligt upförde, lemna för dem, som vilja göra sig besvär att granska dels kostnadsförslagerne, dels sjelfva byggnaderne der de slå, det största bevis på deras ändamålsenlighet, samt att de icke öfverskrida förslagen.
Deremot finnes exempel på, att af enskilte entre - Den 22 September f. m. 147 prenörer ufförda byggnader i Stockholm eller i landsorterna, hafva öfverskridit förslagen, eller, om de icke det gjort, så har det skett pa bekostnad af deras duglighet, livilket jag tror vara ett väsentligt vilkor för hvarje företag, ty Hr Hjerta lärer väl icke bestrida, att om förslags-kostnadssuraman åtgår, så är det ofta af mindre vigt emot alt byggnaden blir,solid och varaktigt utförd, så alt icke egaren måhända inom få år amingen ser sin byggnad ramla, eller också får genom reparationer mångfaldigt betala den första ehtrepenadsumman, då han har enskild entreprenör.
Hvad angår jernvägarna i andra länder, så visa alla utländska jernvägsbygguads-räkenskaper, alt nästan icke någon jernvägsbyggnad har kunnat blifva ulförd för den primitivt beräknade koslnadssumman.
Det har uptagits lån på s. k. prioriterade aktier efter en ursprunglig kalkyl, som narrat en mängd personer att ingå' såsom aklie-egare, men den beräknade kostnaden har icke varit tillräcklig, ulan aktie-egarne hafva måst tillsätta sin aktie-utdelning på de prioriterade aktierne, under det de måst fullborda företaget genom direkta län.
Hr Hjerta har fästat upmärksamhelen på( de jernvägsbyggna-, der, som i andra länder blifvit verkställda, och begärt att få uplysning om hvilka de länder äro, der sådana byggnader blifvit genom Statens omedelbara försorg ulförda.
Ebuiu icke ledamot af StatsUtsk., har jag likaväl med upmärksarohet följt frågan här såsom i andra länder och jag tror mig kunna gå Hr Hjertås önskningar (ill mötes.
I Österrike (enl. en redogörelse år 1852) tillhörde 190 mil jernvägar
Staten och 74 mil enskildte personer.
Inga privatasällskaper fingo bygga banor, men det synes likväl som Regeringen sedan ämnade fastställa, att bon sjelf skulle åtaga sig de hufvudsakligaste banorna, på samma sätt som K. M:s Nåd.
Propos, här för Sverige innehåller, och öfverlemna vissa mindre banor åt privata.
På samma sätt i Preussen.
Der hafva årligen allt strängare och strängare mått och steg vidtagits, för alt rycka banörnas anläggning från de privata, och de underrättelser, som funnos år 1853 rör.-de den frågan, visade att Preussiska regeringen sträfvade att undertrycka all privat anläggning af jernbanor.
På samma sätt är det i Ryssland, der utföras banorna af Staten.
Hr Hjerta kan visserligen anföra som skäl för sitt tvifvel derpå,, att oaktadt Staten hetes- utföra dessa banor, så finnes det enskilta éntreprenörer, som få sig updraget att utföra vissa delar af arbetet.
Så är det med alla offentliga arbeten.
Afven hos oss, der en stor del af Statens arbeten utföras genom Stålens försorg, såsom t. ex. fåstniogsbyggnader, finnas ganska många detaljer, som öfverlemnas åt énskildla, genom entreprenad-auktion, men likväl fäster man i allmänhet det begrepp dervid, att arbetet utföres genom Statens omedelbara försorg, enär Staten har sina tjenstemän, som leda arbetena, som opgöra förslagen och kontrollera arbetet.
Meningen är icke någon annan med denna föreskrift i lista punkten, och delta har en ledamot i StatsUtsk. förklarat.
Jag skulle således tro, att det vore både hushållsakligast och klokast och äfven för dem, som nitälska för jernvägars utförande, det 10* US Den 22 September, f. m. gaste, att , de medgifva, att nu ifrågavande jernvägsanläggningar, nemi. stambanorna, finge af Staten ombesörjas.
Beträffande den propos. jag gjort, att Usta punkten skulle återremitteras, på det att ett tillägg malle göras derom, att Staten skall bekosta anläggningen, så vill jag, med anledn. af Hr Gr. o. Landlm.-ns uplysning, Jcke vidare hålla derpå, då detta förekommer i 2:dra punkten, utan får således helt enkelt anhålla om bifall till denna punkt.
Ang:de nödvändigheten för lan det, att förskaffa sig ett i möjligaste måtto fullständigt jernvägssystem, torde meningarne vara stadgade, hvadan under denna diskussion icke någon strid i detta afseende upstått, utan frågan har egentligen varit om lämpligaste och bästa sättet att bygga de erforderliga jernvägarne.
I detta afseende har en värd talare, under medgifvande, alt, antingen jernvägarne byggdes genom Statens omedelbara försorg, eller genom enskildta bolag, Staten i allt fall skulle tillskjuta kostnaderne, likväl ansett, att då ett bolag åtagit sig utförandet mot ett visst anslag af Staten, så kände man på förhand hvad vägen skulle kosta det allmänna, och kunde således vara trygg för ytterligare utgifter i och för delta företag.
Erfarenheten har visat, äfven vid denna Riksdag, att hans åsigt i detta hänseende icke håller streck.
Det är nemi. icke längesedan K. M. gjorde Nåd.
Propos. om anslag till en jernväg, som förut erhållit anslag af Handels- och Sjöfarls-fonden, med vilkor att bolaget skulle fullborda jernvägen, utan något vidare anslag af Slaten, samt jemväl derföre ställa säkerhet.
Vid 1840 års Riksdag lemnades af Staten ett ganska betydligt anslag för byggande af en kanal, med vilkor att bolaget, utan vidare kostnader för Slaten skulle fullborda densamma med detta anslag.
Huru har detta gått?
Nyssnämnde fond har fått tillsläppa ett betydligt nytt understöd.
Vid allmänna arbeten, dem Slaten understöder med medel, antingen genom anslag eller genom lån, men hvilka arbeten fullbordas eller utföras af enskildta bolag, tillgår f. n. alltid så, att, på det alt
Staten skall hafva trygghet mot ytterligare utgifter, säkerhet skall ställas derför, att arbetet fullbordas utan ytterligare tillskott från Staten; men icke desto mindre hafva för sådane större arbeten, på sätt jag nyss visat, ansökningar blifvit gjorde om ökade bidrag, oaktadt den ställda säkerheten och afsägelsen af alla ytterligare anslag.
Flerfaldiga gånger hafva R.
St. fått sådana framställningar.
Det visar sig således alt man alldeles icke kan vara säker för ytterligare kostnader, derföre att ett bolag åtagit sig utförandet och derföre ställt säkerhet.
Då detta kan inträffa med sådana arbeten, som hittills varit i fråga, vid hvilka det är mycket lättare att-, på grund af den ställda säkerheten, uttvinga arbetets fullbordande utan ytterligare anslag, huru mycket mindre säkerhet skulle det då vara för Staten alt kunna få arbetet utfördt, utan ytterligare bidrag, då det är fråga om ett så stort företag, som ett jernvägsnät öfver hela landet.
Det är således uppenbart, att om äfven enskildta bolag skulle åtaga sig jernvägsnätels utförande, Staten icke derigenom hade bestämd sä - Den 22 September f. m. 149 kerhet för arbetets verkställighet.
I öfrigt eger härvid den skillnaden rum, ätt om Staten besörjer jernvägen och något misstag blir begånget, kan man genast besluta dess rättande, så snart det förmärkes, hvaremot, om öfverenskommelse blifvit träffad med den enskildte, och man äfven ser alt det skall gå alldeles rasande, man mahanda icke kan på något sätt ingripa till rättelses erhållande förr än det är för sent.
Ett exempel derpå hafva vi i den kanal, för hvilken anslag begärdes vid 1840 års Riksdag.
Den första slussen som byggdes gick genast till omkring 180 proc. öfver kostnadsförslaget.
Man kunde naturligtvis genast se hvarthän sådant skulle leda, men Staten hade icke med saken att göra, förrän alla penningarna voro slut.
.Följden blef ett nytt anslag.
Det finnes således icke något skäl, hvarföre man skulle på den grund, som den siste värde talaren framställt,'-föredraga banornas byggande genom enskildta bolag, framför deras utförande genom Statens försorg.
Icke heller har samme ledamot varit lyckligare i sin bevisning derför, att alla förelag, hvilka gjorts för det allmännas räkning hafva misslyckats åtminstone derutinnan, alt de blifvit alltför dyra, dyrare än de behöft blifva och dyrare än kostnadsförslagerne innehålla.
Föreg:de talare hafva visat motsatsen.
Exempel stå för hvarje besökandes ögon så nära här intill, att någon ytterligare bevisning icke torde behöfvas.
Går man åter till de förhållanden, sorn upstå, sedan banorna blifvit färdiga, och ser man efter den nytta och säkerhet för det allmänna, sorn upkommer derigenom, att stambanorne egas af slaten eller af enskildta bolag, så visar sig fördelarne af Utsk:s förslag öfvervägande.
Det är gifvet, att ett bolag, som eger banan i främsta rummet, ser på sitt intresse att af samma bana få, i möjligaste måtto, god utdelning och god behållning.