Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörncrs uppmärksamhet på början af denna §, hvarest står: »Den som olofligen fiskar etc».
Detta ordet »olofligen» underförstås ju tydligen äfven i den sednare delen af försatsen, så att meningen påtagligen är den, att, der gemensamt fiskevatten finnes, en ofvanför boende ej får h. o. h. hindra fisken från att komma fram till den, som har sitt fiskevatten nedanför, utan hålla sig efter lagens föreskrift och lemna kungsådra öppen.
Såsom varande h. o. h. förekommen af Gr.
Sparre i den förklaring, jag ämnade afgifva, har jag ingenting att tillägga.
Sparre för den lemnade upplysningen; men jag hemställer, om icke, för undvikande af otydlighet, denna § behöfde ett tillägg.
Jag skulle nemi. vilja mellan orden »genom» och »stängsel» insätta ordet »oloflig»; och anhåller jag om propos. på bifall af §:n med denna förändring.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall 534 Den 17 Juli. till §:n oförändrad och dels bifall till densamma med införande af ordet »oloflig» framför ordet »stängsel»; framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades blandade ja och nej, samt sedermera propos. på §:ns antagande med ofvansagde förändring, då svaren utföllo med flere ja jemte åtskilliga nej; Och förklarades ja nu haft öfvervigten.
15:de och 16:de §§:na.
Innan R. o. Ad. skrider till antagande af rubriken, anhåller jag, att en ny 17:de §, ungefärligen lika lydande med den i K. .M:s Propos. förekommande, måtte tilläggas, d. v. s. att, då 3 olika straffgrader förekomma, nensi, böter, fängelse och stratlärbete, en person, sorn blifvit dömd till den sista straffgraden, på samma gång målte förklaras medborgerligt förtroende för en viss tid löriustig.
Jag föranledes till denna min begäran deraf, att dylika stadgande» bibehållits både i 22:dra och l9:de kapitlen.
Då jag flere gånger förut förfäktat den mening, att dömandet till förlust af medborgerligt förtroende medlörer ganska stora vådor, isynnerhet om denna straffpåföljd utsträcktes till sådana förbrytelser, som ej förut dermed varit belagde, kan jag ej heller nu annat än på det ilrigaste motsätta mig Frill.
Armfelts förslag.
Ilan bar till stöd lör denna sin framställning åberopat det i 24:de kap. 3:dje §:n förekommande stråIV af straffarbete.
.lag får i afseende härå läsla den värde Friluns uppmärksamhet på, att straffarbete pä mångå stallen i denna lag förekommer, ulan att dermed förlusten af medborgerligt förtroende är lörenad.
Jag vill äfven erinra om det försvårande inflytande, som ett dylikt straff skulle hafva i allmänhet på bevisningen i åverkans mål.
Jag anhåller om afslag å Frih. Armfelts förslag.
Såsom ett genmäle på hvad Gr.
Hamilton i sista meningen af sitt yttrande anförde, får jag uppläsa några rader ur Gr.
Sparres reservation mot 3:dje §:n af detta kap.
Der säges nemi.: »Slutligen har man såsom skäl för bibehållandet af skilnaden mellan stöld och åverkan anfört nödvändigheten att bibehålla värjemålsed såsom bevisningsmedel i det sednare fallet.
Den theori i kriminal-lagstiftningen, enligt hvilken brottens karakter bestämmes med afseende å bevisningssättet, är hittills obekant.
För min del hade jag trott att värjemålseden borde snarligen utdömas ur straffprocessen, icke att man för dess bibehållande skulle tillåta sig alvikelser från oef - Den 17 Juli. 535 tergifliga grundsatser; aldraminst att dessa skulle bestämmas just för bibehållande af värjemålseden.»
Hamiltons yttrande i öfrigt, att, då flere andra brott vore belagda med straffarbete utan ärans förlust, han ej heller här ansåge konseqvensen fordra en dylik straffpåföljd, får jag nämna, att det ej allenast är den omständigheten, att åverkan kan beläggas med straffarbete, som förorsakat min hemställan, utan äfven det nära sammanhang, hvari jag anser åverkan stå till stöld.
Jag anhåller fortfarande om bifall till min gjorda hemställan om antagande af en 17:de § i detta kap., hvilken torde böra, i öfverensstämmelse med den ändring i K. M:s Propos., hvarom Utsk:t hemställt och som R. o. Ad. för sin del gillat, erhålla följrde af mig i den vid Betänk:t afgifna reservation föreslagna lydelse: »17 §.
Den, som till straffarbete efter 3 eller 7 § sig förfallen gjort, varde ock dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig.» Hr Olivecrona:
Då 2:dra kap. af denna lag diskuterades, var jag en bland dem, som yltrade sig mot upptagande af det straff, som stadgar förlust af medborgerligt förtroende.
Jag anser nemi. detta vara ett sätt att på en omväg gå tillbaka till hvad man länge ogillat, nemi. straffarten af ärans förlust.
Hade det i stället varit fråga om att döma den brottslige lill att ej i allmänna värf få brukas, skulle jag ej haft någonting emot ett dylikt förslag.
Armlelts yrkande nu är, kan jag ej annat än motsätta mig detsamma.
Då jag redan yttrat den åsigt, alt åverkan borde af lagen betraktas såsom stöld, måste jag i konseqvens dermed instämma i Frih.
Armfelts yrkande, att åtminstone den åverkan, sorn anses vara af så svår beskaffenhet, att straffarbete derför bör ådömas, mätte äfven hafva samma vanärande påföljd som stöld.
Det förhållande kunde i annat läll lätt inträffa, att en person, som tillgripit en famn ved, värd 15 rdr, förlorade medborgerligt förtroende, under det att en annan, som begått åverkan, kanske uppgående till 30 ä 40,000 rdr, finge fortfarande åtnjuta sitt.
Detta kan, i ordets egentliga bemärkelse, kallas för att hänga de små tjufvarne, men låta de stora gå fria.
Hvad åter beträffar de skäl, som ånyo blifvit anförda i afseende å bevisningen, får jag, i likhet med Frih. Armfelt, hänvisa till min reservation.
Armfelt i hans anhållan om insättande i detta kap. af en 17:de §, så lydande, som den af honom blifvit föreslagen.
Sparres vädjande till sin reservation, får jag endast säga, att det här icke varit fråga 536 Den 17 Juli. om att bestämma brottet på grund af bevisningstheorien, utan blott om att för brottet bestämma en påföljd, som är ganska olämplig, isynnerhet om den blefve ännu mera utsträckt än hittills.
Innan diskussionen anses slutad, ville jag påpeka, att hvar och en, som, i händelse af en blifvande votering, önskade biträda Utsk:ts förslag oförändradt, dermed har förklarat, att han icke under något förhållande eller huru försvårande omständigheter som helst anser en åverkare hafva gjort sig förtjent af förlusten af medborgerligt förtroende, hvilken förlust deremot drabbar en tjuf, äfven under de mest mildrande omständigheter.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Frih.
Armfelt hade föreslagit, att i slutet af förev:de kap. skulle intagas en 17:de § af följ:de lydelse: »Ilen, som lill straffarbete efter 3 eller 7 § sig förfallen gjort, varde ock dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig»; i hvilket förslag Gr.
Sparre instämt, hvaremot Gr.
Hamilton och Hr Olivecrona å detsamma yrkat afslag.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till ifrågav:de förslag, hvartill svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; hvarefter propos. på bifall till förslaget förnyades samt besvarades med flere ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Frih.
Armfelts förslag, att i 24:de kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag skall intagas en 17:de § af följande lydelse: »Den, som till straffarbete efter 3 eller 7 § sig förfallen gjort, varde ock dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvanberörde förslag.»
Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—18.
Nej—12. 24:de kapitlets rubrik.
Den 18 Juli. 25:te kap. jemte dess rubrik.
Biföllos. 537 Slutligen föredrogos:
Utsk:ts hemställanden å sid. 38.
Biföllos, den förra med erinran om iakttagande af hvad R. o. Ad. i afseende å lagförslaget beslutat.
Upplästes en från Praeses i K, Akademien för de fria konsterna ankommen skrifvelse af följande innehåll:
Härigenom får jag äran tillkännagifva, att K.
Akademiens för de fria konsterna exposition af konstarbeten hålles öppen uteslutande för R.
St:rs Hrr Talmän och Ledamöter Måndagen den 20 innev:de månad från kl. 11 till 2, samt kl. 5 till 7. R. o. Ad. åtskiljdes kl. jlO e. m.
Lördagen den 18 Juli 1863.
Justerades ett prot.-utdrag för den 11, 13, 14, 15 och 17 dennes, samt prot:t för den 18 sisth April e. m.
Företogs val till ersättande af ledigheter ibland R. o. Ad:s Hrr Bänkmän, nemi. inom 4:de Bänkm:s-Afd:n: efter N:o 119.
Lybecker, fullm.
Gr. Lewenhaupt, Adam Casimir; 538 Dén 18 Juli.
I5:de Bänkm:s-Afd:n: efter N.-o 1034.
Hr Wallenstjerna, fullm.
Stjernstedt, Lars Fredrik; 17:de Bänkm:s-Afd:n: efter N:o 1528.
Hr Gyllenram, Henrik Gustaf; Och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde inom 4:de Bänkm:s-Afd:n: N:o 110.
Frih. Taube, Garl Evert Bernhard, med 1 röst; 15:de Bänkm:s-Afd:n: N:o 1112.
Hr Lagerberg, Carl Pontus, med 1 röst; 17:de Bänkm:s-Afd:n: N:o 1577.
Hr Zengerlein, fullm.
Oxenstjerna, Axel Gabriel, med 2 röster.
Föredrogos i ett sammanhang ej mindre Lag-Utsk:ts d. 27 sistl.
Juni och 1 dennes bordlagde Betänk.
N:o 36, i aid. af dels K.
Propos. arig:de antagande af en författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttages skall, dels ock enskilda motioner i dermed sammanhang egande ämnen, och samma CJIsk:s den 1 och 4 dennes pä bordet lagde Utlåt.
N:o 37, i ani. af väckl motion om ändring af kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne, än äfven Högv.
Preste-St:s den 15 och 17 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 3'i4, innefattande dels nämnde Riks-Stånds i afseende å LagUtskrts ofvanberörde Betänk, och Utlåt, lättade beslut dels ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt i samma beslut sig förena.
I öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. vid föredragningen af sådana vidlyftigare lagförslag, som det nu ifrågav:de, brukat besluta, får jag hemställa att detta Betänk, rnålte punktvis föredragas och afgöras, med rättighet för Utsk:t att vid den förnyade behandlingen af ärendet, som i följd af återremisser eller Ståndens olika beslut kan ifrågakomma, äfven i afseende på de §§, hvari R. o. Ad. fattat bestämdt beslut, företaga de jemkningar, som med hänsyn till återremisser och de andra Ståndens möjligen olika beslut kunna anses nödvändiga.
Derjemte tager jag mig äfven friheten föreslå att sjelfva ingressen måtte sist företagas.
Den 18 Juli. 539 Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat bifall, föredrogs:
Förslaget till författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall. §§ 1-10.
Biföllos. § 11- l:sta mom:t.
Jag vill endast framställa en anmärkning mot redaktionen af denna §.
Det heter nemi.: »Angille förening eller sammanläggning af straff skall etc.»
När man läser detta, framställer sig ovilkorligen den frågan: är det någon skillnad mellan förening och sammanläggning af straff eller betyda dessa uttryck ett och detsamma?
Ar det någon skillnad, borde denna vara klart uttryckt; är det åter ett och detsamma, borde blott ettdera ordet nyttjas.
För min del kan jag icke finna någon skillnad dem emellan, utan alt de båda beteckna samma begrepp, och det synes mig derföre, att man rätteligen hade hort öfverallt begagna endast ett uttryck.
I det följande af denna § förekomma orden »förening» och »sammanläggning» af stralf utan någon konseqvens vexelvis begagnade.
För vinnande af mera klarhet synes det mia likväl vara bättre att uteslutande begagna ordet »sammanläggning», helst delta uttryck redan blilvit användt i K.
Förordmn den 21 December 1857, hvaraf endast på ett ställe förekommer benämningen »förening af straff.»
Jag vill derföre hemställa, om icke redaktionen af denna § skulle kunna förändras så, att början af §:n komme att lyda: »Ang:de sammanläggning af straff etc.», och sedermera ordet »sammanläggning» alltid sattes i st. för ordet »förening.» Gr.
Orden förening och sammanläggning af stral! brukas i litte §:n, det förra, eller förening, när tvenne straff, som icke sammanslås, hvart för sig tillämpas.
Derföre säges i 3:dje mom:t »vid förening af omedelbart ålagdt fängelse vid vatten och bröd med annat frihetsstraff på viss tid» etc.; det kan nemi. i afseende å dessa straff icke ifrågakomma någon sammanläggning, då det ena tillämpas först och det andra derefter.
Är det åter frågan om likartade straff, så är det stadgadt i lagen, huru dessa skola sammanläggas, och derföre äro de båda orden fullkomligt på sin plats.
I afseende å den uppfattning af saken, som Gr.
Sparre framställt, tar jag mig friheten anmärka, att det icke kan sägas vara en förening af straff, då vatten och 540 Den 18 Juli. bröd ådömas jemte fängelse, ty dessa straff kunna icke förenas, utan mäste särskildt tillämpas efter hvarandra.
Jag har icke kunnat fatta hvilket ord den siste värde talaren velat sätta i stället för förening.
Möjligen tillämpning, men i sjelfva verket blir det en förenad tillämpning, och det är då lämpligare att säga förening.
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att detta ord redan blifvit genom R. o. Ad:s bifall till 7:de §:n godkändt.
Sparre sednast nämnde vill jag endast tillägga att i 4:de kap. af den nyss antagna strafflagen är samma benämning använd i samma betydelse sorn i denna §.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till mom:t oförändradt, dels ock bifall till detsamma med den förändring, att orden: ang:de förening eller sammanläggning utbyttes emot orden: ang:de sammanläggning; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till mom:t utan förändring och, då dertill svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 2:dra—9:de mom:n.
Biföllos. §§ 12-15.
Biföllos. § 16. i:sta—6:te mom:n.
Biföllos. 7:de mom:t Hr Olivecrona:
Det upplästa mom:t är ordagrannt af skrifvet efter 52:dra kap. 2:dra §:n Missgernings-balken uti 1734 års lag.
Då likväl uti sistnämnde lagrum förekommer benämningen häradsfogde, hvilken term numera alldeles kommit ur bruk och i hvars ställe numera nyttjas benämningen kronofogde, som äfven blifvit använd i en af de följande §§:na i detta lagförslag, hemställer jag, om det icke vore skäl att äfven på J detta ställe utbyta ordet häradsfogde mot kronofogde.
De Geert I denna § äro nämnda de stadganden af Missgernings-balken, som äfven efter nya strafflagens införande borde bibehållas; och som ordet kronofogde icke Den 18 Juli. 541 förekommer i Missgernings-balken, kan det icke heller deraf bibehållas.
Då det således vore en oegentlighet att sälla in detta ordet i denna §, hvilken endast utgör en afskrift af några stadganden i Missgerningsbalken, och någon otydlighet af det begagnade ordet ej kan uppstå, hemställer jag om bifall til! detta mom.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till rnom;t oförändradt och dels bifall dertill med utbyte af ordet Häradsfogde emot ordet Kronofogde; framställde Hr Gr. och Landtm, propos. på bifall till mom:t utan förändring och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade ja haft öfvervigten. 8:de monr.t.
Bifölls. § 17. Gr, Hamilton, Gustaf:
Hos ganska många råder den åsigt, att den lagstiftning, som innehålles i det så kallade konventikel-plakatet, icke är lämplig och ändamålsenlig eller öfverensstämmande med de fri- och rättigheter, som i Sverige vunnit erkännande.
Detta ämne har utgjort föremål för en af Hr Henschen afgifven motion, hvilken ganska snart kommer under R. o.
Jag skulle derföre önska att det nu ilräga vide mom:t måtte af U. o. Ad. företagas till afgörande i sammanhang med Lag-Utsk:ts Betänk, i ani. af väckt motion angående utvidgad religionsfrihet, samt hemställer vördsamligen till Hr Gr. o.
Landtm, om detta kan låta sig göra.
Jag förmodar att de olika målen böra föredragas i den ordning de finnas uppförda på föredragningslistan, och R. o.
Ad. torde deraf finna att en sådan omflyttning som den, hvilken den siste värde talaren föreslagit, icke går an.
Då det framställts betänkligheter emot det förslag jag nyss väckte, vill jag icke fasthålla dervid, utan anhåller om propos. derpå att det föredragna mom:t ang:de K. Förordna! den 26 Oktober 1858 måtte ur §:n utgå.
För min del anser jag nemi. att denna F"örordn. icke hvilar på någon förnuftig grund.
Det tillätes nemi. personer att sammankomma för hvad ändamål som helst, t. ex. för att spela kort, dricka o. s. v., blott icke för att sysselsätta sig med andliga ting.
Då denna förordning utan ringaste våda kan upphäfvas, anhåller jag att den måtte uteslutas.
Om R. o. Ad. sedan skulle finna någon olägenhet deraf, finnes intet hinder att pröfva frågan i sammanhang med Betänk:t ang:de religionsfriheten.
542 Den 18 Juli.
Då denna § endast innehåller att genom denna lag skulle anses upphäfd K.
Förordnm den 26 Oktober 1858 ang:de särskilda sammankomster för andaktsöfning, och lagens antagande alldeles icke innefattar något hinder att pröfva den särskildt väckta frågan om upphäfvande af nämnde förordn.; hemställer jag, om det är skäl att nu inblanda denna fråga, som sannolikt blir föremål för olika meningar.
Genom uteslutande af detta mom. skulle nu blott åstadkommas en tvetydighet, huruvida förordningen af den 26 Oktober 1858 fortfarande vore gällande eller icke.
Jag anhåller derföre om bifall till mom:t.
Oaktadt den siste ärade talarens yttran de, vågar jag likväl hemställa, huruvida det kan vara lämpligt att man i en särskild författning förklarar, att en förordn. fortfar att gälla, och sedan vid samma riksmöte upphälver densamma.
Den ifrågav:de förordnm är en särskild lag, som icke innefattas i Missgernings-balken eller ens tillhör denna balk; dess nämnande är derföre icke behöfligt på detta ställe och bör således uteslutas.
Just derföre att den ifrågav:de författnm ansetts tillhöra Missgernings-balken har det blifvit nödvändigt att i denna § förklara att den skulle fortfara att gälla.
Hvad beträffar sjelfva frågan, om författnm framgent bör förblifva gällande eller icke, bör densamma icke blifva föremål för R.
St:rs särskilda beslut.
Den oriktighet, som den föreg:de talaren påpekade skulle kunna uppkomma, ifall detta mom. bifölls och den ifrågav:de förordnm sedermera under riksdagens lopp upphäfdes, synes mig vara fullkomligt häfd genom H.
De Geers anmärkning, att denna § endast innehåller, att genom promulgationslagen K.
Förordnm den 26 Oktober 1858 icke skulle anses vara upphäfd.
Jag anhåller således om bifall till det nu föredragna mom:t.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad, och dels bifall till densammma med uteslutande af orden: »K. Förordnm d. 26 Okt.
1858 ang:de särskilda sammankomster för andaktsöfning,» blef propos. på bifall till §:n utan förändring framställd och med ja besvarad, Preste-St:s inbjudning ang:de tillägg af ett nytt mom. till § 17 af föij:de lydelse: »t:sta kap. 2:dra §m Missgernings-batken, sådant detta lagrum lyder i K.
Förordnm den 7 Mars 1855, i hvad der stadgas om straff för den, som, utan att vara prest, i annat fall än särskildt medgifvet är, förvaltar sakramenten och efter varning dermed ej afstår.»
Dea 18 Juli. 543 Frih.
I detta fall lär det icke kunna bestridas att, derest man önskar att lista kap. 2:dra §:n Missgerningsbalken, i hvad det innehåller det af Preste-St:t omförmälda stadgande, skulle förblifva vid gällande kraft, detsamma bort införas i Strafflagen under dess 7:de kap.
Då sådant likväl icke skett, är äfven obestridligt att det vore ett föga lämpligt sätt att här införa ett stadgande, huru i dessa fall borde förhållas.
Dessutom torde äfven detta hafva bort ske på annat ställe, nemi. vid 16:de §:n, som handlar om de stadganden i Missgerningsbalken, hvilka böra bibehållas.
Hvad sjelfva saken beträffar, är det obestridligt att ett stort antal personer med eller utan ratt befattat sig med att utdela sakramenterna.
Att detta var ett ondt, så länge den gamla lagen var i gällande kraft, det medger jag; men jag tror att genom återinförande af ifrågavide stadgande, skulle man icke stadga ett straff' för en begången förbrytelse, utan fastmera utlägga en snara för ömtåliga samveten, och således skulle jag äfven för sakens egen skull önska dess afslående.
Derom må man emellertid hysa hvad åsigt som helst; det säkra är att, då förslaget icke blifvit framstäldt hvarken i Strafflagen eller uti 16:de §:n af Promulgationslagen, så torde det vara olämpligt att på något annat ställe inrymma det i sistnämnde lag.
Jag anhåller derföre om afslag å Preste-St:s inbjudning i den nu föredragna punkten.
Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på antagande af ifrågav:de inbjudning, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. § 18.
Bilölls. § 19. lista—8:de momm.
Hide momit.
Emot hela denna ltbde § har jag att anmärka, att den ingalunda har sin rätta plats uti en författning »angide nya Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall.»
Enligt min tanke hade hvad deri innehålles bort utgöra en särskild förordning augide häktning.
Det är likväl icke min mening att nu söka erhålla någon rättelse häri. enär jag till fullo inser det omöjliga att, sedan den K.
Proposin inkommit i sådan form som skett, nu mera vinna ändring; utan jag vill endast framställa några anmärkningar vid det nu före - 544 Den 18 Juli. dragna 9:de mom:t.
Det lyder nemi. sålunda: »Konungens Befh:de i länet, så ock Borgmästare och Råd i stad, ege förordna om häkte å viss person, som för brott misstänkt hålles, efter thy i 5:te, öde och 7:de punkterna sägs: håfve ock kronofogde eller länsman å landet och stadsfiskal i stad makt att, på eget ansvar, sådan person häkta eller häkta låta.»
Men någon viss tid finnes icke i detta mom. bestämd, inom hvilken kronofogde, länsman eller stadsfiskal skall vara skyldig att anmäla hos Konungens Befh:de eller domaren att han har häktat en för brott misstänkt person.
Han kan således häkta och bibehålla den häktade beröfvad sin frihet kanske (lera dagar, innan han gör anmälan om häktningen hos Konungens Befhide eller domaren.
Det har alltid varit ansedt såsom en stor brist i vår lagstiftning att det icke, såsom i flera främmande lagar, funnits utsatt en viss, kort tidrymd, inom hvilken anmälan om häktning skall ske och undersökning af vederbörande skall företagas, för att utröna, om den häktade förtjenar att i fängsligt förvar qvarhållas eller ställas på fri fot.
Utan ett dylikt stadgande, är sannerligen icke i vårt land den personliga friheten tillräckligt skyddad genom lagen.
Den Brittiska nationen är stolt öfver sin habeas corpus-akt och anser såsom ett palladium för den personliga friheten det deri intagna stadgande om preliminär undersökning med hvarje häktad person inom 48 timmar, huruvida han skall frigifvas eller icke.
Vid upphäfvandet af Straff-balken i 1734 års lag, och då man velat hos oss tillskapa en ny lag ang:de häktning, synes det mig derföre vara ett stort fel att i denna nya lag icke införa sådana bestämmelser, som varit för den Svenska kronans undersåtares personliga frihet fullt betryggande.
Jag skulle således önskat att vid slutet af denna § funnits ett tillägg af ungefärligen denna lydelse: »gore dock anmälan derom hos Konungens Befh:de genast elier sednast inom viss tid.»
För närvtde kan jag icke bestämdt säga hvilken tid, som vore den lämpligaste att föreskrifva, t. ex. 48 timmar eller 3 dagar.
Ett bestämmande deraf fordrar en föreg:de närmare undersökning, som torde tillkomma Lag-Utsk:t att anställa.
Det synes mig äfven vara förtjent af uppmärksamhet att, ehuru man bestämt en viss tid, inom hvilken en häktad person bör inställas inför domstol, nemi. 3 veckor, man likväl icke ansett nödigt att bestämma någon tid, inom hvilken kronofogde, länsman eller stadsfiskal, som verkställt häktningen, skulle vara pligtig meddela domaren eller Konungens Beflude underrättelse härom.