Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— För detta mitt påstående torde ej behöfvas vidlyftigare bevis än den erinran, att enligt StatsUtskottets Förslag skulle Banken, under loppet af påföljande 5 år, behöfva tillitas med högst 5 millioner, att af de Banken •tillflytande Rentor och afbetalningar, genom utlåningar åter sättas i allmänna rörelsen, till lättnad och understöd för Jordbruk och andra tynande Riksgagneliga Näringar.
De Summor, hvarmed Banken 384 Den 7 Juli» /» m. temporairt skulle fä anlitas , såsom C vedi* tivet för Riks^äldsSedlarnes invexlirig och för uppköp af Spannmål, äro icke häruti inbegripna, emedan de endast äro påräknade att för en kort tid begagnas, och alltså icke heller för längre tid kunna öka Banco - Sedelstocken.
Bancolftskottet äter föreslär att allt hvad i Banken under 5 års tid inflyter, ovilkorligen åter skall utlånas, antingen allmänna Penninge-ställningen det kräfver eller icke.
Enligt Banco - Fullmägtiges uppgjorda beräkning skall Bankens inkomster i det mindsta för nämnde tid kunna påräknas till 8 millioner R:d., och således Banken mindst utgifva 5 millioner mer än hvad StatsUtskottet ansett i det högsta behöfva derifrån utgå.
Jag går mu att upptaga de ^igtigaste punkterna af BancoUtskottets Betänkande och skall försöka att dem besvara. i:o Yttrar BancoUtskottet, med åberopande af Fullmägtiges enhälliga framställning: ”Att Riksens Ständers Bank blif’’vit, så väl vid Riksdagen år i3oo som ytterligare år 1812, högtidligen försäkrad ”att ensamt drifva 'Discont-rörelsen i Riket, ’’och att Riks-Disconten vid Octrojens slut ”skulle komma att förvaltas endast till för"mon för Banken.” “ Denna ben 7 Juli. f. ni.
Denna försäkran måtte val vara gifven åt Banco-Verke t, och ej åt några vissa Personer.
— Förståndet af en dylik försäkran kan väl icke vara annat, ari at Barn ken skall få tillgodonjuta deitbvinst som af Disconteririgen rippkomirier.
Detta kan ju
Ske fastän förvaltningen af Discont-Verket är ställd under eri annan styrelse än den Som har Banöo-FörVältningen om händer.
Beloppet af Discorit-Viristen har deremot ifrån början eller vid Riksdagen år iSoo på långt nät ické varit calculerad till så Stor Summa sorit Banco-Styrelsen, till Rikets stora skada, densamma uppdrifvit.
Jag vill påminna mig, efter den kännedom, jag år i8io, söm Ledamot i RancoUtskottet, haft tillfälle att inhärirta, att DiscantVinsten icke från början varit påräknad till större Surrima än i2ö,oöö R:d. årligen.
Om icke minnet allt för mycket bedrager mig, vär deri Stimma hvarmed Säriken skulle begynna
Discont-rörelséri , eller såsom Fond dertill använda, frän början endast beräknad till 600,000 R:d.
Vid 1809 års Riksdag befanns
Discontrötelsen till den grad utvidgad, att Riksens Ständer lönnö för godt stadgä den maximi Summ a , hvaröfver denna rörelse icke vidare skulle fa utsträckas.
Banken har i detta fall blifvit betraktad på samma Rid. 0. Ad.
Prot. 49. 50. 386 Den 7 Juli.
J. tnl sätt sora en enskild man förvaltar sin Gassa , nämligen att den skulle gifva högsta möjligarevenue,utan afseende derpå om sådant kunnat förenas med Rikets väl i allmänhet.
Men låt mig *u äfven frir ett ögonblick anse Banken såsom alldeles isolerad ifrån Riket, och såsom ett verk hvars enda föremål vöre att bereda sig den största möjliga vinst och att dymedelst kunna bringa sin Sedelstock i förhållande till elen rörliga reela fonden, hvilket jag anser alltid böra vara det hutvudsakligaste föremålet för BancoStyrelsens bemödanden; Så tror jag mig ändå lätteligen kunna bevisa, att Ranco-Styrelsen äfven i detta fall Utgått från en falsk synpunkt då den med Nya Sedlar och således med en förökad Sedelstock ökat discont-rörelsen.
Antagom att Banken genom Utlåning af 1,000,000 R:d. tillökade Sedlar, årligen deraf indroge 60,000 R:d., som jag för lättheten i calculen nu vill upptaga till 100,000 R:d , så följer ju solklart att Banken mindst behöfver 10 års tid för att återkomma till dess vid utgifvandet af nämnda million ägande Soliditet, eller att kunna åter indraga den genom utlåning förökade BancoSedelstocken.
Med så förvända principer för Banco-förvaltningen som detta ådagalägger, är icke underligt att BancoSedlarne fallit i värde.
Den 7 Jnli /. m, jag återkommer till den egertteliga frågan och erinrar att så framt det med» gifves att en del af de redan i Discont-rörelsen instuckna Summor, småningom böra öfverflyttas till Fastighets-LHh mot lindrigare renta, så följer att den hittills erhållna
Discont-revenuen icke hädanefter kan blifva lika stor. 2:0 ”Framställes af BancoUtskottet den tanka att Bankens säkerhet icke medgifver att medlen förvaltas af ett annat verk’’.
I 14 års tid har Riks-Disconten varit Förvaltad, icke af Banco-Styrelsen, utan af en Direction sorn utgöres äfven af dem sorn de privata Actie*ägai*ne invälja.
Säkerheten har hittills egenteligen bestått i enskilda personers belänta lösa Reverser.
Det är verkeligen svårt att inse hvarföre Bankens säkerhet skulle blifva mindre än hittills, om dessa medel skulle komma att förvaltas under ansvarighet af ombud, som Riksens Ständer sjelfve utse och tillförordna, de må kallas Banco- eller RiksgäldsFullmägtige.
Säkerheten måste sökas hos persönerna sorn skola handhafva förvaltningen, icke i Localen der styrelsen resida» rar, heldst medlen, om ock cbe bestodo i silfver som fordrade väl försedda förvaringsrum, alltid blifva deponerade i Banken och uttagne genom Assignation, antingen 388 Den 7 Juli f. m.
Förvaltningen Tiar sina sammanträden pä Riddarholmen eller i Bancohuset. 3:0 ’’I stöd af Fullmägtiges uppgift sa* ger BancoUtskottet att det är en falsk tanka att Banken är ett DepositionsVerk, utan en Lane- och Vexel-Bank.
Det är visserligen en sanning att Banken också kan betraktas såsom en LäneBank, men enligt sjelfva naturen af Bankens inrättning och äfven enligt Bankens första grundförfattningar sträcker dess egenskap af LäneBank sig icke längre än till
Låns beviljande på exportabla effecter, och ganska säkert icke till utlåning af andra medel än den så kallade Gewinsten.
Det är missbruk att den någonsin utsträckt sina beläningar längre; Och allramir.dst öfverensstämmer det med dess inrättning att lemna
Lån i Discont-väg mot privatas Skuldsedlar.
Orsaken till Bankens benämning af Läne-Bank igenfinnes äfven i dess rättighet till
Låns upptagande af silfver.
Bankens egenskap att böra vexla sina Utelöpande Sedlar har väl aldrig af någon blifvit satt i fråga.
Detta är väl den mjndsta skyldighet af Banken då den upphört att enligt Sedlarnes ordalydelse dem inlösa.
Att den således bibehåller namn af Vexel-Bank vill jag visst icke bestrida, Den 7 Juli {■ ni.
389 ehuru den äfven med skäl nu skulle kunna betraktas såsom RiksgäldsContoiret i afseende på dess CreditSedlar.
Den förmodan Statsutskottet yttrat att Banken egentligast kan betraktas såsom ett Depositions-Contoir, hvars hufvudsakligaste föremål . bör vara att söka brin ga sina sedlar till värde mot den reela fonden, är alltså icke någon falsk tanka, utan tvärtom en ganska sann framställning af det rätta förhållandet. 4:0 ”Påstås att Banken ägerallmänna opinionen för sig, hvilken lika som en åldrig vana bör respecteras” m. fl.tröstrika grunder som framställas för den kära Discontens bibehållande på gammal fot.
Härmed skulle jag högeligen önska att kunna instämma; men detta påstående niotsäges allt för mycket af dagliga erfarenheten för att jag kan tro derpå.
För att bibehålla opinionen för ett sådant
Verks säkerhet fordras något mer än att Styrelsen aflägger hemlighets-ed.
Banken icke en gång fullgör sina åtagna förbindelser, att till de medborgare som mot 4 procents renta insatt Silfver i Banken, detsamma återbetala , än mindre att inlösa sina utelöpande Banco TransportSedlar, må man icke tala om, att
Banken har allmänna opinionen för sig.
Om så vore, betaltes 39<> Den 7 Juli f. m. säkerligen icke sä högt agio som mi erlägges imellan Pappers- och Silfver-Riksdalern.
Icke inå man föreställa sig , aj,t den utvexling af 2-skillings-stycken, sorn en gång i veckan under Poliee-betjeningens tillsyn verkställes, samt att lumpor uppkö» pas med 2-skillings-stycken, äro till fyllest görande åtgärder att uppehålla Banco* Verkets credit. 5m Anföres att Banken är ett perma* neni:
Verk; men Riksgäids-Contoirets tillva* reise temporaire m. in, Önskeligt vöre sannerligen att Riks» gäldsContoiret icke behÖfdes och att dess e» höflighet snart mätte försvinna; men imelJertid är svårt att inse hvarföre RiksgäidsContoirets preeaira tillvarelse skulle utgör* ett verkligt hinder för Discont-rörelsens efverflyttnirig till nämnda verk.
Dess upplösning kan ju aldri» beslutas annorlunda än af Riksens Ständer under ett Riksmöte?
De samma Ständer som derom förordna äro
Ju då också i tillfälle att förordna huru med Discont-förvaltningen vidare skall förfaras?
Intet hinder är att icke ett annat
Verk bör kunna infordra och upptaga lånen, än det som de samma utgifvit. 6:o BancoUtskottet anför att, i fall snan antoge hvad StatsUtskottet föreslagits.
Deu 7 Juli f. TO.’ 39» kunde ”Sverige blifva ett för andra Nationer varnande exempel af ett Rike som hitintills, oaktadt de spdnare årens olyckliga förluster i mindskning af^dess område, i ansträngningar för krigskostnaders bestridande, i ofördelaktig utrikes Handelsställning och allmän stagnation i den inhemska rörelsen, förmätt utan våldsamma förstörande anstalter uppehålla sitt penningeväsende m. m.som i sammanhang härmed omförmäles.
Att såsom BancoUtskottet säger, Sverige förmått uppehålla sitt penninge-väsende , tror jag visserligen hade varit möjligt, så framt andra utvägar blifvit vidtagne , än dem man begagnat, nämligen att med *ya Sedlars utgifvande tillita Banken.
Men att Sverige verkeligen icke uppehållit sitt penninge-väsende (så framt dermed skall förstås att Myntet eller BancoSellarne blifvit bibehållna vid deras rätta värde) är hvad jag tvärs emot BancoUtskottets tillkännagifvande vågar med full visshet påstå, och tilltrci mig äfven det bevisa, så framt nu som förr hälften af 4 får utgöra 2.
Om denna sanning äfven hädanefter får gälla, så lärer ingen linnas , som icke vid första eftersinnandet inser, att när man nu för samma Numeraire i BancoSedlar icke får mer än hälften så väl af Silfver som alla andra varor, emot §6?
Deu 7 Juli, f, m. hvad för 6 ä 8 år sedan erhölls, så hafva verkeligen BancoSedlarna på nämnde tid fallit till hälften och följakteligen hav Sverige icke uppehållit sitt myntväsende.
Om Sverige fortsätter sina Ftnancie]la regleringar efter saftima System äom hittills, att genom fabricerande af nya Sedlar ertan fond förskaffa tillgångar för alla uppkommande behof, då tror jag att Sverige skall framställa likasom
Dannemark det gjort,ett för andra Nationer varnande exempel af ett Rike, som genom öfverflyttning af Riks*skulden på sjelfva Rikets Rörelsekapital , slutar med att icke mer hafva något mynt.
Detta har å tunn ds tone mer sannolikhet än alla de skräckbilder Höglofl.
BancoUtskottet afmålar såsom befarade följder af att StatsUtskottets Förslag skulle vinna, bifall.
Hvem hade väl kunnat föreställa sig så mycken våda vid att öfverflytta Styrelsen af Riks-Disconten , från Fullmägtiga i det ena till Fnllmägtiga i det andra Riksens Ständers Yerk? 7:0 ''
Med full öfvertygelse säger BancoITcskottet sig kunna åberopa de särskildta Yttranden som åtföljt StatsUtskottets Betänkande. ’’ Dessa hafva genom BancoFullmägtiges enhälliga Utlåtande blifvit såsom grundeliga förklarade.
Iliand dessa, Den 7 Juli f, m. 595 grundeliga Yttranden lärer väl icke inbegripas Flerr Förste Archiatern von Schulzenheims , hvilket såsom i det hufvudsakligaste instämmande med StatsUtskottets, rakt strider emot hvad ÉancoUtskottet föreslår, Då återstå Herr CommerceRadet Santessons, Herr Assessor Arosenii och Herr CommerceRadet Nordlindhs.
Det sistnämnda som för en kort stund sedan här blifvit uppläst, torde Ridderskapet och Adeln påminna sig.
Det innefattar inga detailler, utan Författaren yttrar blott generelt sin farhåga vid StatsUtskottets Förslag.
Det kan således icke vara detta sorn RancoFullmägtige räkna till de grundeliga.
Då återstå endast GommerceRådet Santessons och Assessor Arosenii särkildta Yttranden, hvilka BancoUtskottet
Säger sig med full öfvertygelse kunna åberopa , och hvilka förmodeligen äro de Sorn enligt
BancoFoUmägtigesj enhälliga vitsord egenteligen böra som grundeliga anses.
— Mången skall säkert anse förmätet att jag icke kunnat blifva öfvertygad om detta förhållande, då samtelige BancoFullniägtige, som en längre tid bort sysselsätta sig med dylika ämnen, så bestämdt häruti förklarat sin tanka.
Men orsaken till mitt tvillande det oaktadt, är den, att s alla sådana fall der jag kan erhålla en Mathematisk visshet för mitt. eget omdö - 394 D«u 7 Juli. /. m. me, litar jag mer derpå än på andras* hvartill jag icke kan inse skälen.
Redan linner jag mig hafva alltför länge uppehållit
Eder, mine Herrar, hvarföre jag ganska kort skall framställa hvad jag ytterligare vill säga.
Till svar på Commerce-Rådet Santessons första anförande åberopar jag det som jag i sammanhang med hans Anmärkningar låtit trycka, och som åtföljt StatsUtskotrets Betnnkand» till RiksSiånden; hvad Tit.
Santessons sednare beträfFar, är det hufvudsakligaste, som deri förekommer, upptaget genom de anmärkningar jag redan vördsamt haft äran framställa mot hvad BancoUtskottet yttrat.
Vid Herr Assessor Arosenii anförande vill jag blott göra den samma erinran som jag gjorde i StatsUtskottet, då det blifvit uppläst, nämligen att den grund hvarifrån han utgår för att vederlägga StatsUtskottets Betänkande, häftar för den icke så alldeles obetydliga felaktighet att rakt strida mot sanna förhållandet.
Han säger nämligen såsom en följd af StatsUtskottets Förslag: ”Endast i händelse dessa (nämligen privata Lån mot 3, 5 å 6 procents Renta) icke erhållas, skulle Bankens nu i rörelse satta Discont-Fond få till utlåning användas, men i annat fall, skulle den blott tjena Ven 7 Juli. f. nu 395 som ett Creditiv för att vara att tillgå, då 5 procents-lånen återfordrades, det vill säga, icke komma att linnas i allmänna rörelsen annorlunda, än* ungefär i samma proportion, som vi sett de öfriga
Disconterna i vanlig tid begagna deras Cieditiver i Banken , hvilken proportion sällan lärer hafva öfverskridit halfva beloppet; etc.’’
På grund af en sådan falsk supposition visar Tit.
Arosenius den helt naturliga följden, att en allt för hastig mindskning i utelöpande RörelseCapitalet skulle kunna uppkomma af StatsUtskottets Förslag, och då ingen kan neka att detta vore ganska vådligt, antager man på samma skäl lätt den af samma Författare framställda mening, att det lindrigaste sorn kan sägas om de privata Lånens upptagande, är, att de blifva o&kadliga, endast i det fall att de misslyckas.
Dessa framställningar äro långt ifrån grundliga endast förvillande, och mindst borde man vänta dem ifrån en Ledamot a£ Höglofl.
StatsUtskottets Financeafdelning, som ägt tillfälle taga kännedom om den plan StatsUtskottet framställt.
Jag bekänner uppriktigt, att jag ansåg detta Tit.
Arosenii misstag så påtagligt, att 59® Den 7 Juli f. m. jag icke trodde det vara möjligt att -någon som med uppmärksamhet följde ämnet, icke genast skulle inse d«t; men jag linner nu, att hans vrängda framställning undfallit icke allenast BancoUtskottet utan äfven Herrar Fullmägtiga; ty i annat fall hade de väl icke kallat hans Anförande grundligt.
Det yore åtmindstone en hittills alldeles okänd method att benämna för grundligt hvad som är hvarken mer eller mindre än ösanning.
Det linnes icke en enda råd hvarken i StatsUtskoltets Betänkande eller mitt mer detaillerade project, hvaraf kan dragas någon sådan slutsats, att någon del af de redan i Discootvörelsen af Banken instuckna summor skulle kunna anses som Creditirr och lemnäs obegagnad.
Tvärtom är det tydligen sagdt, att hela den summan skulle till utlåning användas, hvilket äfven min bifogade calcul utvisar*
Det är endast de genom amortissement efter år 1818 Banken tillflytande summor, som jag bevisat icke blifva behöfliga att från Banken utlemna, i fall de privata stående
Dånen erhållas _ ty i sådant fall ersättes Allmänna Rörelsen tillräckligen genom de. för Lånen utgifna Statsobligationerna för hvad Banken af sina sedlar amorterar.
Idet hela innefattas resultatet af Herr Arosenii Den 7 Juli, /. m. 397 Yttrande äfven som af BancoUtskottets i föl. jan de:
Ingen annan hjelp för pennin gställ tiingen bär sökas än att noga förekommet attBancoSedl arne kunna förbättras, då skall med de förhoppningar vi nu äga om en förbättrad handels-ställning tu. m. allt hjelpas af sig sjelf t.
Man jemföre i öfrigt Herr Förste
Ar* chiatern von Schulzenbeims och Herr Landshöfdingen Grefve Lilljencrantzvs särskildta Yttranden med det af Herr Assessor Arosenius, så torde man lätt komma i tillfälle bedomina huruvida min framställda plan förtjenar den äran att af Herr Arosenius benämnas såsom Strypsystem.
Bland andra ljusa och lyckliga tankar, Sorn BancoUtskottets Betänkande innehåller, förekommer äfven deli, att det vore vådligt "bereda ens någon utsigt till vinst för Capitalisterna alt skrinlägga dess sedlar i väntan på deras hastiga förbättring till Silfvervärde.
Må jag billigt få göra den fråga, om i hela Svea Land kan finnas en enda Capitalist, som med tankeförmåga att göra en speculation, icke inser att i fall dess sedlar stiga i värde och hastigt eller långsamt skola närma sig till Silfvervärde, detta kommer honom till godo, så väl om han 598 Den 7 Juli. }. nit har dem utlånta på säker hand, söm Orri han skrinlägger dem.
Man skullo snart kunna falla på den tankan, att här i landet Capitalister ansäges som skadedjur.
Sedan genom Financeoperationer Capitalist ternas ägande förmögenhet blifvit till mind* re än hälften nedsatt, synes man nu icke en gång villja medgifva dem äga sundt förnuft.
Man lärer väl icke heller böra alldeles förgäta, att mångå .menniskor, så Väl i Sverige som annorstädes, icke på annat sätt kunna hafva sin utkomst ari af den revenue ett ofta obetydligt Capital lenman, hvilken naturligtvis blifvit förmindskad i samma man sorn myntet blifvit försämrade Enahanda olycklig ställning uppkommer genom myntets försämring för hvar och en som till sitt uppehälle endast har att påräkna en gifven summa.
Det synes som skulle BancoUtskottet anse förmonligt, om de på Utrikes botten varande Svenska BancoSedlar åter inkomma i rörelsen.
— Jag tror äter att i synnerhet hvad Banken beträffar, det vore en lycka, om alla sådana hos Utländningar befintliga Svenska BancoSedlar kunde rent af brinna eller på annat sätt förkomma.
Jag får sluteligen vördsamt hemställa nöd - Dcn 7 Juli. f. m. 599 vHndigheten deraf att om grunden för hvad StatsUtskottet föreslagit ogillas, detta Utskott sättes i tillfälle yttra sig i hela sin vidd gå val om hvad sorn rörer RiksgäldsContoiret, som i öfrigt om allt hvad som icke directe tillhörer BancoUtskottets befattning.
Det sätt BancoUtskottet föreslår , att bringa i omlopp allt hvad till Banken inflyter, kan jag dessutom omöjligen gilla i den del som rörer
Discontens utvidgade rörelse eller en i progressivt förhållande fortsatt plan, af den som hittills för Dis. cont-utlåning -blifvit följd.
Mina skäl deremot har j,ig redan yttrat, och vill nu en. däst tillägga , att då jag icke kan finna Banken blifva solidare derigenom att den är fordringsägare hos privata än hos Stats verket, så förefaller mig högst orimligt att i Bevillning erlägga summor för att på Opinions-säkerhet i Discontväg dem till enskilda utlåna.
Mine Herrar !
Jag inser alltför val att föga hopp återstår se den plan jag vågat framställa vinna bifall detta •Riksmöte, men jag är öfvertygad att det är hvarken den första eller sista gång som det allmänt nyttiga måste stå tillbaka för mindre vigtiga föremål.
Hvad jag nu haft äran i ödmjukhet yttra, kan alltså anses öfverflödigt, men 4öd Den i Höglofl.
Ridderskapet och Adeln medgifvér säkert att man också ar skyldig sig sjelf och sin öfvertygelse det försvar hvartill man tror sig hafva godå skäl. jåg anser dessxitom detta försvar äf StasUtskottets Betänkande
Vara fen skyldig gärd af aktning för de Herrar och Märt sorn deruti deltagit* och hvarföre jag afvert trott mig böra visa att planen icke varit ett så eländigt foster af okunnighet och brådska , som man lätt kunde vara faller! att tro då man blott läser hvad deremot blifvit yttradt.
Grefve Lilliencrantz, Johan Wilhelin i Då jag icke kunnat instämma i det af Högloll.
StatsUtskottet uppgjorda och till BäticoUtskottets
Utlåtande remitterade förslag* hade jag önskat att få Uppställa mina tankar i form af en fullständig plan; mert som tiden icke velat sådant medgifva, och dessutom all grund till ett system saknas, så länge vissa hufvudfrågor äto oafgjorda, och synnerligen den huruvida blifvande Län- och Discontrörelsen varder anförtrodd at Banken eller RiksgäldsContoiret, hvartill kommer ännu ett hinder genom saknade tillstånd att uppgifva Banco-Sdelstocken; så får jag för närvarande endast vördsamligert anmäla i Jivad mån min öfvertygelse skil* Y.
Den 7 Julif. m• se skiljer sig från Höglofl.
BancoUtskottets afgifna Yttrande, hvilket jag anser böra öfverltmnas till Höglofl.
StatsUtskottet, så väl sorn mitt enskildta^votum, och de anmärkningar som i detta Pleno c£ mig och andra Ledamöter blifva gjorda.
Om jag, i Bancostyl taladf, i så måtto varit fritänkare att jag icke vördat en åldrig fördom utan tillstyrkt den af Herr Förste Archiatern och Cömmendeuren von Schulzenheim yrkade publiciteten, har jag deremot visat prof af verklig renlärighet då jag icke velat godkänna det Sedelstocken till nästa Lagtima Riksdag skulle blifva oförändrad, emedan sådant ej allenast aflägsnar utan motverkar Realisationens bestånd , som, enligt Banaens grundförfattningar och den der aflagda
Ed, bör vara förnämsta syftemålet.
Jag har icke ansett dfet vara lämpligt att i förhand till ziffran uppgifva beloppet af de summor som kunde till Discontrörelsen, Fastighetslån och Odlingsfon 1 användas; utan trodde att så väl sammantagna summans storlek sorn fördelningen deraf borde, vid uppgörandet af en fullständig plan, bestämmas af hänsigt å det Allmännas fördel i förening med Bankens verkliga bestånd och Sedelmyntets successiRicUl, o■ Ad.
Vrot. 51. 52.
Seu 7 Juli e< w. va förbättring, utan någon hastig eller störtande skakning.
Att någon annan fond till Realiserande af RiksgähhSedlarne än förökande af RiksgäldsContoirets
Disconträtt vöre onödig, har jag ansett vara påtagligt, så länge ett visst agio är betsämdt imellan dem och BancoSedh rna, samt Realisationen af dessa sednare är suspenderad; då ingen anledning linnés att heldre villja hafva det ena än det andra Pappersmyntet. lifgifvande af RiksgäldsSedlar, till samma belopp som mindskningen deraf, har jag förmodat vara olämpligt och, mer än alla andra åtgärder, ledande till RiksgäldsSedlarnas discredii erande; hvarför jag föreslagit sätt att afhjelpa en alltför stark SedelStockens mindskning, om en sådan genom berörda Sedlars dödande skulle uppstå.
Fastän det icke är tillåtet att uppgifva hvarken beloppet af Bankens redbara fond eller densammas fastställda förhållande till BancoSedelstocken, inser hvar och en ganska lätt att de BancoSedlar, som, enligt Riksens Ständers beslut år 1809, blifvit utgifna för Riksskuld , icke äga motsvarande valuta i ädla metaller, emedan en sådan icke kunnat i Banken omedelbarligen Den 7 Juli e, m. inströmma.
Jag har derföre sökt Fästa Riksens Ständers uppmärksamhet pä angelägenheten att vid yppande tillfällen, utan införskrifning försigtigt öka redbara fondén, hvilket småningom bör ske i förhållande tili det belopp som BancoSedelstocken, efter återställd Realisation, anses böra blifva större än den var de tider, då oinskränkt utvexling existerade. jag har förmodat att denna angelägna omständighet skulle betaga den märkvärdiga farhågan för Realisationens alltför hastiga återställande, heldst densamma, enligt min princip, på mångfalldiga år icke kan. äga rum, då dertill fordras ej allenast indragning af nu utelöpande öfverflödiga Banco- och RiksgäldsSedlar utan ock amorterandet af deni, som till redbara fondens förökande måste utgifvas.
Hvar och en som äger klart begrepp i financiella äiimen inser ock a:t ett så kalladt Strypsystem, som i öfversättning betyder: