Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del tror jag att ett sådant stadgande skulle i många afseenden vara ganska nyttigt, ehuru jag icke anser det vara nödvändigt endast derföre, att de af allmänheten, som nu föreställa sig att Konungens beslut alltid äro af Honom personligen afgifna, skulle fortfarande kunna ega denna föreställning, ehuru den blott vore en fiction.
Vid den 24:de §:n har Hr Cederschiöld anmärkt, att
Depart:sChef bör hafva rättighet att i besluten deltaga, men för min del anser jag det vara temligen likgiltigt huruvida han har denna rätt eller icke.
Att han deremot har rättighet att deltaga i öfverläggningen anser jag vara både rigtigt och nödigt vid flera tillfällen.
Då en författn. är nyss utfärdad och skall börja att tillämpas, torde det isynnerhet vara nödigt för dem, som i sista instansen skola göra denna tillämpning, att af den som utarbetat författnm få upplysning om dess anda och mening samt den riktning,_ i hvilken man föreställt sig att denna författn. skall verka.
Äfvenså är det för Depart:s-Chefen nödigt att se huru och på hvad sätt de som skola i sista instansen tillämpa författnm hafva upfattat densamma, på det att, om någon tvetydighet eller något fel deri förefinnes, han genast mätte blifva i tillfälle att föreslå den rättelse eller förklaring som kan vara nödig, samt dertill utverka Konungens bifall.
Att genom en sådan inrättning, som den Const.Utsk. nu föreslagit, Stats-Rådens insigt och skicklighet skulle blifva mindre än hvad de hittills bordt vara, kan jag icke inse.
Depart:sCheferne hafva tillfälle att i Regerings-R:u taga kännedom om målens gång och afgörande, samt att med sin upmärksamhet följa dem der, likaväl som dä de skola föredragas i Stats-Rådet; men Depart:s-Cheferna hafva då äfven tillfälle att slippa sysselsätta sig med pröfningen af de vanliga besvärsmålen som angå tillämpning af förfall,n:he, besvär rör:de sådane enkla saker som vägdelningar, skjutsfrågor, polisfrågor o. s. v., och kunna således egna den tid, som deraf uptages, ät angelägnare ärenden, hvilket för det närvar:de är dem omöjligt, såvida de icke vill helt och hållet upoffra hvarje ögonblick af sin lefnad till sådane ärenden som höra till deras
Departement pä bekostnad af helsa och krafter, och ändock se alt tiden icke är tillräckiig.
Ehuruväl åtskillige af de mot förslaget framställde anmärknme äro af den beskaffenhet, alt de vid målets slutliga afgörande böra tagas i noga öfvervägande, anser jag dock icke någon af dem vara af sådan art, att jag deraf kunde öfvertygas det förslaget vore onyttigt och ogagneligt.
Något bättre skulle möjligen hafva kunnat upgöras, men antagandet af detta förslag är likäl bestämdt bättre än att bibehålla de närvar.de grundlags-stadgandena, som förhindra ärendenas afgörande på eli mera ändamålsénligt sätt.
Jag hemställer att R. o. Ad., med gillande af förslagets syftning, ville såsom sin gemensamma tanka antaga, att lill Const.Utsk. 224 Den 12 Juli f. m. öfverlemnas att upgöra en förbättrad redaktion af den 17:de §:ns 2:dra morn., hvarigenom detta mom. erhåller en sådan lydelse att deruti mera oförtydbart uttryckes, att i den stadga, som Konungen och R.
St:r gemensamt skola komma att stifta, de ärenden skola bestämmas, sorn böra i Regerings-R:n förekomma.
Just detta mom. grundlägger hela den nya institutionen; dess redaktion updrager den grundsats, hvarifrån hela förslaget utgår, och bör således vara så bestämd att någon misstydning deraf ej kan ifrågakomma, hvarken nu eller framdeles, då säkerligen många serskilda meningar i afseende på dess tillämpning komma att gifva sig tillkänna, synnerligast i Const.Utsk., der man vid grankningen af de mål, som i Stats-Rådet blifvit afgjorda, måhända skulle finna att en del deraf hade bordt tillhöra Regerings-R:n, såvida icke den grundval som lägges blir tillräckligt tydligt uttryckt, så att något missförstånd om dess rätta mening icke kan vara möjligt.
Det är i sanning en egenhet att, vid upkommen tvist om antagligheten af detta förslag, de grunder, som af mig och en annan talare blifvit anförde emot dess antaglighet i sitt närvande skick, och hvilka grunder innefattas i den vigtiga omständighet att Konunga-makten, sådan den i Sveriges grundlag finnes bestämd, skulle derigenom blifva förminskad, icke ens hafva blifvit vidrörde af de personer som förordat förslagets antagande, dels sådant det nu blifvit framsläldt, och dels med några förändringar.
Jag hade sannerligen väntat att finna ett annat förhållande vid detta tillfälle.
Man må beskylla mig för allt för mycken konungskhet, eller hvad som helst, så kan jag dock icke undertrycka den öfvertygelse, att Sverige är en alltför gammal monarki för att kunna förvandlas till hvad man kallar det nya Sverige.
Jag älskar att i min Konung se den man, som skall granska alla Rikets angelägenheter, och om det också bluen omöjlighet för Konungen att Sjelf kunna medhinna granskningen af alla de mål som till Haus pröfning inkomma, så önskar jag dock att man måtte låta denna fiction, för att begagna ett nyss användt uttryckt, få qvarstå.
Jag önskar således, att man måtte, med bibehållande af denna fiction, bilda en institution, som är af sådan beskaffenhet att fictionen kan, då Konungen det önskar, öfvergå till verklighet, och genom hvilken institution Konungen kan, oförhindrad af något grundlagsenlig! tvång att befatta
Sig med de obetydligaste småsaker, komma i tillfälle att egna
Sig åt de vigtigare regeringsbestyren.
Dessa grunder kunna, enligt min öfvertygelse, icke till sin riktighet jäfvas; enligt dem blir det lätt att verkställa förändringen och när så är, vet jag ej hvarföre de icke böra följas.
En värd talare har till försvar för ett motsatt förhållande yttrat, att Regerings-R:n i detta fall skulle kunna vara ett motstycke till den af Konungen under Hans resor i landsorten eller till brödrariket tillförordnade Regering, hvilken utöfvar konungslig makt
Den 12 Juli f. m 225 makt och myndighet, och således skulle kunna afgifva samma svar som Konungen i Sitt Stats-Råd, vid de tillfällen hvarpå jag förra gången anförde exempel, men jag ber den värde talaren, som anfört detta till försvar för sin åsigt, ihågkomma att den t. f. Regeringen handlar med fullkomligt konungslig makt och myndighet efter den instruktion, som Konungen utfärdar, ty Han kan till denna Regering öfverlemna t. o. m. alla Sina Kongl, rättigheter, med undantag endast af sådana, som grundlagen uttryckligen förklarar att Konungen ensam bör utöfva.
En så beskaffad t. f. Regering, med en sådan stor makt, är således någonting helt annat än den Regerings-Rält, som man här vill inrätta.
Jag har, säborn ett bevis på vigten af att qvarhålla den omtalta fictionen, anfört att Konungen står öfver lagen, och att jag på sådan grund vill understundom till Honom öfverlemna mina angelägenheter.
Man har deremot invändt, att Konungen icke står öfver lagen, enär stadgande derom då skulle i grundlagen finnas.
Jag ber den värde ledamoten, som anförde detta, svara mig på den frågan: om han såsom ledamot af Const.Utsk. skulle uti Stals-Rådets prot:r finna den visserligen icke tänkbara, men dock möjliga händelsen, att Konungen hade tvärtemot samtlige Rädgifvarnes tillstyrkande fattat ett beslut, af den beskaffenhet, att Const.Utsk. skulle i anledn. deraf finna tillämpning af 106:te §:n Reg.F. böra ske; månne då Const.Utsk. skulle försöka att ställa Konungen personligen till ansvar?
Jag tror att Utsk. skulle studsa vid ett sådant försök, och deruti mäste ligga det mest öfvertygande bevis att Konungen står öfver lagen.
Man har emot mitt yrkande, att några bestämdare qvalifikationer för dem som skola blifva ledamöter af Regerings:R:n borde bestämmas, erinrat, ali genom ett sådant bestämmande skulle man utestänga Konungen ifrån möjligheten att i denna myndighet insätta personer af stora talanger, blott derföre att de icke hade fullgjort de prestanda, som i allmänhet erfordras för att vinna inträde i Rikets rättegångs- och styrelseverk.
Härpå svarar jag endast, att Konungen eger ovilkorlig rättighet att gifva dispens ifrån dessa vilkor, och om så skulle inträffa, att någon person med utmärkta egenskaper funnes, hvilken Konungen anser icke allenast vara värdig till inträde, utan äfven oumbärlig i Regerings-R:n, ehuru dertill icke kompetent, så är ingenting lättare, än att Konungen i sin konselj förklarar denna person berättigad och fullt kompetent att erhålla en sådan plats, hvarefter Konungen honom till densamma utnämner.
Då är all rättfärdighet upfylld.
Stadgas deremot icke några qvalifikationer, så kan det förhållande inträffa, som jag redan förut påpekat, nemi. att institutionen, till följe af den personal, hvarutaf den kommer att bestå, faller ifrån det anseende den bör ega, och som man med visshet bör få påräkna att den oafbrutet skall bibehålla.
Man må säga hvad man vill, så är det likväl af väsendtlig viet på de O H. 15 226 Den 12 Juli f. m högre platserna i samhället, serdeles dä man skall döma i tvistemål, att hafva sina rättsbegrepp fullkomligt utvecklade och att vara van vid de rältegångsformer, som i alla möjliga tvistefrågor ovillkorligen måste iakttagas.
Jag medgifver visserligen att Landshöfd.-platsen är ett af de mest lämpliga embeten i samhället att fostra kandidater till Regerings-R:u, men jag vill likväl dervid erinra, att man kan vara en mycket skicklig Landshöfd. och utmärkt administratör utan att besitta den erforderliga speciella kunskapen i alla de former och författmr, som komma att tillämpas i Regerings-R:n. Landshöfd:n har, såsom sådan, icke behof af att intränga så djupt i alla dessa speciella förhållanden, emedan han för de 2:ne Departementer, öfver hvilka han för styrelsen, har Chefer, hvilka äro pligliga alt specielt känna alla de mom:r, som i hvarje fråga böra iakttagas, och som skola derpå fästa hans upmärksamhet, med honom obetagen rätt att sedermera i ämnet besluta.
Således ligger i dessa Depart:ts-Chefers datalj-kunskap en garanti för att Landshöfd:n med all sin skicklighet för öfrigt icke mot formerna begår något misstag; men när han kommer in i Regerings-R:n, så är detta stöd för hans omdöme borta, och han mäste sjelf då ega den detalj-kunskap som erfordras, och kanske att det då kunde hafva varit af nytta för honom att hafva till— bragt sin tid uti de verk der sådan inhemlas, äfvensom att i theoretiskt afseende hafva aflagt de prof, som gifva visshet derom, att det icke endast är praktik, utan äfven studium, som legat till grund för det omdöme han som högste domare skall uttala.
Jag kan således ingalunda finna de skäl grundade som här blifvit anförde emot de vilkor jag ansett böra finnas för inträde i Regerings-R:n.
Det är visserligen sannt att det funnits och måhända ännu finnas Stats-Råd, som i saknad af de prestanda, hvarom jag talat, icke skulle kunna blifva antagna till e. o. Kanslister, men jag har redan förut anmärkt, att med Stats-Råden vore ett helt annat förhållande, enär de innehade förtroende-embeten, från hvilka de af Konungen, när honom så behagade, skiljas.
Följaktligen ligger just i denna deras amovibilitet en garanti för att de icke skola illa fylla sina platser, äfvensom det är Konungens rättighet att på deras råd och tillstyrkanden göra det afseende Honom för godt synes, hvilket förhållande icke inträffar i Regerings-R:n, om den skall döma sjelf, utan att Konungen der är närvar:de eller eger någon röst.
Emedan det beslut pluraliteten fattat skulle blifva Konungens, ligger det mycken vigt på att detta beslut utgår ifrån män, som hafva fullgjort sådana prestanda, att man eger visshet om att hos dem, likasom hos ledamöterna af Högsta Domstolen, den högsta theoretiska kunskap och embetsraanna-skicklighet finnes.
Flere ledamöter hafva erkänt riktigheten af min anmärkn., att Depart:sCheferne borde hafva rättighet att uti Regering-R:ns beslut taga de), men andra hafva yttrat en motsatt åsigt och en värd talare har t. o. m. sagt, att sådant vore att nedsätta Depart:sChefernas värdighet.
Sannerligen är icke detta ett argument, Den 12 Juli f. m.
227 sorn för mig åtminstone är obegripligt, ty då man har rättighet att i besluten deltaga, så måste man väl anses vara af mera vigt än den sorn endast eger att vara en stum åhörare utaf hvad som i Regerings-R:n beslutas, och oaktadt en Stats-Råds-ledamot förklarat saken vara likgiltig, så tviflar jag dock mycket derpå, att Depart:s-Cheferne under sådant förhållande serdeles ofta skulle bevista Regerings-R:ns öfverläggningar.
Emot den anmärkn.jag framställt derom, att man likväl kunde inrätta denna institution med bibehållande af rättighet för Konungen, att icke allenast derstädes tillstädeskomma, utan äfven, vid sådant tillfälle, med full konungslig makt besluta, har man invändt, att Konungen derigenom skulle sä tillsägandes tvingas att öfvervara alla de mål, som i Regerings-R:n förekomma, men jag kan, för min del, icke inse att man tvingas till att göra en sak, hvartill man väl är berättigad, men hvilken rättighet man likaväl kan låta helt och hållet hvila.
På sätt jag i det fÖreg:de erinrat, öfvergår likväl fictionen vid dessa tillfällen till verklighet, och denna verklighet torde vara af så stor vigt, att man ingalunda bör försaka densamma.
Man har här äfven sagt att Regerings-R:ns inrättande icke skulle leda till någon inskränkning i Konunga-makten.
Om en myndighet eger rätt att uti vissa frågor besluta, men denna rättighet fråntages densamma, så frågar jag: har icke dess verksamhet, har icke dess makt blifvit inskränkt?
Nu har Konungen makt att ensam besluta i alla de mål, som skulle till RegeringsR:n öfverlemnas, men
Han skulle enl. detta förslag skiljas ifrån all rätt att med dessa ärenden taga någon befattning; är då icke detta en inskränkning af Konungens makt, så vet jag sannerligen icke hvad man skall kalla inskränkning.
Det är en ofantlig skillnad emellan Regerings-R:n, då den utöfvar konungslig makt, och Konungen Sjelf derutinnan, att den förra, likasom Högsta Domstolen, ovillkorligen måste hålla sig till lag och laga stadgar, hvaremot Konungen kan, med afvikelse ifrån hvad författmne i en speciel fråga stadga, så besluta, att, utan någon egentlig olaglighet, billigheten och serskilda sig företeende omständigheter få göra sig gällande.
Man säger tillika till försvar för Const.Utsk:s förslag, att, om Konungen skulle ega inträde i Regerings-R:n, så skulle ändamålet med denna institution förfelas, och att dess anseende och aktningen för densamma skulle derigenom förringas.
Detta är i sanning ett argument af sä besynnerlig beskaffenhet att jag icke kan förstå detsamma.
Om man uti en institution, som skall i sista hand afgöra de ärenden som blifva dragna under Konungens pröfning, åt Honom bibehåller den beslutande-rätt
Han först egt att allena utöfva, kan man då med fog påstå att Regerings-R:ns anseende derigenom blifvit förnärmadt?
Man skulle väl då äfven kunna säga att Sats-Rådets anseende i högsta måtto förnärmas deraf att Konungen någon gång finner för godt att icke göra afseende på deras råd utan beslutar helt annorlunda.
Till sådana motsägelser hade jag trott, 15* 228 Den 12 Juli f. m. att raan, åtminstone på detta rum, icke skulle göra sig skyldig.
Man har vidare sagt att Depart:s-Cheferne skulle komma på en falsk ståndpunkt, om de, såsom jag trodde vara det rätta, skulle anses som ledamöter i Regerings-R:n och i dess omröstningar deltaga.
Hvaruti denna falska ståndpunkt ligger kan jag icke förstå, men det anser jag vara temligen klart, att då en Depart:sChef näst Stats-Ministrarne innehar det högsta embete i riket, så skulle hans anseende i högsta grad förnärmas om han i Regerings-R:n skulle sitta som en siffra utap att få taga del i besluten.
Vidare har man sagt att Regerings-R:n skulle afgöra målen, om icke bättre, åtminstone med mera konseqvens än man nu kan begära hos Regeringen, enär ledamöterne der oftare ombytas, och att således kontinuiteten skulle genom Regerings-R:n bättre bibehållas.
I detta fall anser jag mig böra åberopa Högsta Domstolens exempel.
Månne kontinuiteten der har blifvit bibehållen?
Man känner huruledes efterträdande Justitiae-Räd respektera sina föregångares beslut, hvilket sker sålunda att de understundom förklara, att de icke äro skyldige att döma efter något annat än Guds och Sveriges lag; hvad andra dömt behöfva de icke följa, utan de skola döma Konungens dom efter bästa öfvertygelse, och följden häraf är den, att man ifrån denna domstol får olika beslut i nästan alldeles lika mål.
Deremot inträffar sådant nästan alldrig med Konungens beslut i Stats-Rådet.
Det må väl vara att olyckligtvis för landet ett tätare ombyte af Stats-Råds-ledamöter nu eger rum än tillförene, men lyckligtvis har ännu icke det förhållande inträffat att Konungen till Stats-Råd och Depart:sChefer tagit personer, hvilka icke genom föreg:de embetsmannaverksamhet och underbyggnad varit detta kall fullt värdige, så att man hos dem kunnat ega fullkomlig visshet derom, att de äro lika angelägne som någon annan att vidmakthålla kontinuiteten i Konungens beslut, så alt de, om de någongång vid deras inträde i konseljen äro obekanta med dessa beslut, likväl innan de föredraga målen inför Konungen göra sig underrättade om huru dylika ärenden förut blifvit afgjorde, hvarföre man äfven icke sällan får i Konungens beslut se huruledes Konungen säger att: ”så håfve WI pröfvat skäligt, att, i öfverensstämmelse med hvad WI förut uti dylika mål förordnat, besluta” så eller så.
Deruti ligger kontinuiteten, och detta måtte vara ett bevis på att den är uti Konungens konselj bibehållen, ehuru den saknas i Högsla Domstolen, till hvilken det är att befara att nu föreslagna auktoritet skall blifva ett motstycke, ty Regerings-Råden äro nog tillräckligt egenkära för att tilltro sig den största möjliga visdom, så att de icke bry sig om de beslut, som ifrån Konungen förut emanerat, utan helt enkelt förklara att de tolka förfatlnme så eller så, och man får då se beslut, som äro rakt stridande emot dem Konungen förut utfärdat, men som likväl äro med Konungens underskrift försedde.
Efter det är omöjligt att bibehålla ärendernas pröfning omedelbart hos Konungen, så bör man åtminstone tillse, att man har någon
Den 12 J ti 1 i f. m. 229 garanti derföre, att den, i hvars hand högsta makten hvilar och som Sjelf just utgör hästa beviset på huru kontinuitet bör ega rum inom samhället, äfven måtte hafva tillfälle, att så inverka på besluten inom Regerings-R:n att kontinuiteten icke förspilles.
Man har äfven sagt alt ändamålet vore, att få denna institution sådan, att man hade något motstycke till hvad som i andra länder finnes, såsom t. ex. Conseil d’Élat i Frankrike.
Jag vet nog att i Sverige eger den olyckliga svagheten rum att så mycket som möjligt vilja efterapa andra länders exempel, och erfarenheten har beklagligen visat, att detta begär icke så sällan ledt till ganska olyckliga följder.
Att efterapa Frankrike kan visserligen vara ganska godt, men att göra det på bekostnad af den makt Konungen eger i sina händer, tror jag icke af någon som älskar Konungamakten skola bifallas.
Man säger att Depart:s-Cheferne genom det framställda förslaget blifvit ställde på den ståndpunkt, der de böra stå, men jag har redan anmärkt att så alldeles icke är förhållandet.
Vilja de inhemta uplysningar, så hafva de dertill ett tillfälle på helt annat sätt, än att sitta som siffror i Regerings-R:n, hvars ledamöter icke eller ega den rang, att det skulle med Departis-Chefernes värdighet öfverensstämma, att på detta sätt deras öfverläggningar bivista.
Slutligen ber jag att med några ord få bemöta en anmärkn. af den sista värde talaren.
Han har ansett det vara en betänklighet emot förslaget, att ledamöterna skulle möjligen i RegeringsR:n qvarsitta äfven sedan de hunnit en ålder som dertill gjorde dem olämpliga, och att de icke skulle kunna sätta sig in i de nya förhållanden, som vore en följd af de nya lagar som tidsförhållandena hade påkallat.
Jag beklagar verkligen på det uprigtigaste att en sådan föreställning har kunnat hos den värde talaren göra sig gällande.
Under den aldra häftigaste revolutionstiden i Frankrike, ansåg man likväl en mera framskriden ålder och derigenom inhemtad erfarenhet vara af den vigt för samhälls-bestyren och bedömmandet af ärenderna, att man icke tvekade att för pröfningen af åtskilliga frågor inrätta en serskild institution under namn af De Gamles Råd.
Det är gifvet och bestämdt att embetsmanna-erfarenhet icke flyger på någon, utan att för dess vinnande erfordras flit, arbetsamhet och upmärksamhet.
När man nu en gång har vunnit den, så lärer väl icke de förändringar i lagar och författn:r, som ega rum, hafva den menliga inverkan på Regerings-R:ns ledamöter, att de icke förmå att äfven sätta sig in i de förhållanden, som af dessa lagar bestämmas.
Tvärtom skulle jag tro, att den föreg:de embetsmanna-erfarenhet, som dessa ledamöter hafva förvärfva!, fördem underlättar möjligheten att, på sätt som vederbör, inse bristerna i författnme och tolka dem rätt.
Hos dem ligger just garantien för den kontinuitet, som en ledamot ansett böra finnas i den föreslagna Regerings-R:n.
Det finnes enl. min öfvertygelse ingenting skadligare än täta ombyten af embetsman.
Ärenderna måste lida derigenom, ty om man än är aldrig så skicklig, så finnes dock alltid något som man mäste lära då man kommer i en ny verkningskrets, och skall man då lemna denna plats - De n 12 Juli f. ni. sedan man väl hunnit förvärfva alla de speciella kunskaper, som der erfordras, så lider del allmänna derpå, ty efterträdaren måsle då ånyo genomgå samma lärobana.
Jag anser det derföre vara uppenbart att tjenstens långvariga innehafvande af samma personer utgör den säkraste borgen för att Regerings-R:n skall kunna npfylla sin bestämmelse.
Afven jag anser någon åtgärd böra vidtagas för att afhjelpa den allmänt öfverklagade olägenheten af målens alltför stora mängd och svårigheten för Konungens Rådgifvare att med vederbörlig skyndsamhet handlägga desamma, och äfven jag anser det således vara af vigt alt en Institution bildas i samhället, hvarigenom dessa olägenheter afhjelpas, men jag kan likväl ingalunda medgifva att det sker på sådana grunder, hvarigenom systemet i vår Reg.F. rubbas, i det att Konunga-makten betydligen inskränkes, och jag fortfar derföre uti mitt yrkande att förslaget i dess närvande skick måtte af R. o. Ad. förklaras oantagligt.
Jag ser deremot icke något hinder för Const.Utsk. att, i händelse de åsigter jag och andra talare hafva framställt i olika syftning emot Utsk:s förslag, göra sig gällande, med ledning deraf till R.
St:r framlägga ett nytt förslag, bygdt på sådana grunder, och efter ett sådant system, att de felaktigheter, som nu äro anmärkte, blifva afhulpna.
Tiden är redan så långt framskriden att jag skall söka att vara så kort sorn ämnet tillåter.
Jag erkänner att det mål man söker är ganska godt, men jag föreställer mig att det skulle kunna vinnas genom bättre medel än dem Utsk. nu föreslagit.
Den hufvudsak ligaste betänkligheten jag emot detta förslag hyser är den, att om man ifrån 3:ne serskildta håll skall utfärda beslut i Konungens namn och på 3:ne ställen hafva rättighet att i sista instansen döma, så skola ganska svära kompetens-frågor emellan dessa 3me myndigheter lätt kunna upkomma.
Man linner redan nu icke sällan svårigheter mola att undvika kollisioner emellan Högsta domstolen och Stats-Rådet, och säkerligen skulle ännu flera sådane förekomma om man nu linge en ytterligare sista instans.
Härom kunde vara mycket att säga, men jag vill nu icke vidlyftigare deruti inlåta mig än att endast påpeka detsamma, hvilket för Const.Utsk:s här närvande ledamöter kan vara tillräckligt.
Den andra betänkligheten är den, att jag icke gerna vill att man skall inrätta nya embetsverk, såvida de icke äro oundgängligen nödyändiga, dels för kostnadens skuld och dels derföre att om man iprättar så många nya embetsverk att tjenstemännep i de gamla icke kunna blifva tillräckligt allönade, så medför sådant ganska stora olägenheter.
Jag erkänner dock att det under vissa omständigheter kan vara riktigt att, på sätt Const.Utsk. velat, inrätta en sådan institution sorn den ifrågavande.
Det mönster som tyckes hafva föresväfvat ConsUÖtsk. är Conseil d’Etat i Frankrike.