Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
635 Af en Skolordning upprättad efter frihetens återvinnande och betryggande, skulle man kanske med skäl vänta, att den vore utarbetad i consttmionens anda tor den, tran de yngre åren beredande den blifvande mannens tillgifvenhet och danande dess fallenheter att mot* svara de consiitutionella stiftelserna Jag lemnar till Höglofl- Ståndet att dumma , om dessa fordringar äro uppfyllda i en lag, der det bland annat stadgas (1 Sect. Cap. 5 §. 4): att ingen må i offentlig skola antagas, som icke för dess Rector kan styrka, att han genom egna tillgångar eller andras understöd kan uppehålla sig vid läroverket.
Således, då enligt constitutionen, alla Svenske medborgare äro jemlike inför lagen och vid användandet till Statens tjenst, fastställer SkolOrdningen ett förmögenhetens u‘e<dutande företräde, vid inhämtandet af er'ordrrlig skicklighet för detta ändamål Vidare, der d> t stadgas (1 Sect.
Cap 7 § 6) : att efter någon vi s tid den gosse skall ovilkorligen fiån lä overket varda skilid s im för ,bristande naturst åfvor ej kan uppnå de lör uppfattning påbudne insigter.
Hvem det är norn skall verkställa detta afskiljande, elkr detta bestämmande af natursgåfvornas br<st , om det är Classens Lärare, Läroverkets Rector eller dess så kallade Inspector proximiis stadgas icke i lagen.
Man kan då temligen säk< rt förutse hvem det skall vara som tillegnar sig denna rättighet, att gifva patent på snillrikhet eller dumhet.
Från alla de anmärkningar, sorn detta förhållande måste föranleda, vill jag afhålla mig och blott S3ö Den 24 Februarii. erisdra derom, att i fall denna lag vid förra seklets början varit gifven, Sverige åtminstone gått m;ste om den beundrade lärdomsidkare som aldravidsträcktast utbredt fäderneslandets litteraira ära.
Slutligen forde äfven den Skolordning icke kunna anses vara uttänkt i constitutionell anda , som långt ilrån att befordra kännedomen af modersmålet och färdigheten att på detsamma yttra sig redigt, ledigt och behagligt: en färdighet, som i hvarje land med representatif författning, måste vara af yttersta vigt att förvärfva, ingenting vidgiort att förbereda en sådan skicklighet, För att förebygga allt sophistiskt vederläggande , måste jag dock här erindra, om de båda Classer af elementära läroverk SkoiOrdningen angifver.
Den förra Classen kallas (1 Sect. C&p. 1. §. 1) Apologist* Skolor, och de skola, heter det, åsyfta beredande tili allmän medborgerlig bildning; den sednare eller LärdomsSkolor åter, beredandet till den högre vetlenskapsodlingen, liksom den uteslöt allnjän medborgerlig bildning!
Jag vili ej här tala om det skefva, det törderfliga i ph sådan uppdragen gränslinia mellan medborgerlig och lärd bildning, som skall sälta dem i opposition med hvarandra, till ömsesidig skada, utan här blott fästa uppmärksamheten derpå , att då i Skolorna af förra classen, öfning 1 Svenska språkets rättskrifning (1 Sect.
C»p, 2 § r) är påbjuden ja befalld till och med att drifvas ända till färdighet att sammansätta afhasdlingar (t Sect.
Gap, 6. §,3), hvilket nä - Den 24 Felrmrii, 65?
stan tyckes vara öfverflödigt i dessa egentligen blott f ör Näringsidkare bestämda läroanstalter, är denna öfning alldeles utesluten ifrån de lärda Skolorna, deremot studium af mo* dersmålet anbefallt blott såsom ett underordnadt bihang vid det af latinska Grammatican, ja, bemödandet att inga i Svenska språket9 egentliga grammatik oell egen hoter, rent af för* klaradt ändamålslöst (Anvisn. och Råd 2), Deremot förklaras
Ltinska språkets studium för hufvudtöremålet vid all Skol-undervi3ning och derföre påb udes att ail vid Skolor och Gym* nasier använd tal-öfning endast skall ske på latin \ derföre skola läroböckerna i vissa vettenskaper vara på latin och derföre skall till och med den nybörjande gossen nödsakas att explicera Grekiska på latin, på det, att som orden lyda, öfningen uti latinska språket icke mätte lida.
Det tyckes dock vara påtagligt, att under det man är sysselsatt med studium af Grekiska är man det för Grekiskans skull , icke lör Latinens, Och likså påtagligt är det, att genom denna method lärjungen icke blott skall hämmas i sina framsteg utan äfven förlora ali lust till studium af grekiskan, ett språk hvars litteratur inom sig hyser de erkändt yp* persta mönster för hög skönhet, djupsinnighet och tankestyrka.
Och d<#tta motverkande af en närmare bekantskap med den rent frihetssinne öfverallt uppenbarande grekiska litteraturen torde just vara åsyHningen
Man kao lätteligen åtminstone förbdas att tro det, då man erindrar sig, att enligt den Napoleonska SkolQrdningen för det Franska Kejsaredöraet var €38 Den 24 Februarii. studium af grekiskan vid de fläste läroverken förbudet
Deremot lades också enligt denna Franske SkoIOrdningen , det unga sinnet i d*n stela kallt beräknade latinska grammatikans fjettrar, mindre dock för att förvärfv» nyckeln till bekantskap med denna litteratur, hvilken, med undantag af de fyra stora aldrig nog beundrade Romerska historieskrifvarne, har så föga originel skönhet att framvisa och 1 den högre scientifika facchen aldeles intet utan fast mer för att med öfvermåttet af dessa idkeligen sagda och omsagde phraser och locutioner, bortnöta all sjelfständighet i tanke och lynne.
Vi hafva ju också, mine Herrar, inom vårt eget land nyligen nog sett huru föga dessa i ciceronska talesätt till och med drömmande så kallade lärde, känt sin tid och vettenskapernas framsteg, ja till och med huru uppåt väggarne bakvändt de yttrat sig, så snart de skulle uttrycka sig på Svenska.
Med såJ dana classiska phrasdockor äro våra dagar föga betjente.
Deremot öppnar denna Skolordning intet tillfälle att vid t lementariäroverken inhämta någon slags urd^rrättelse om fäderneslandet» allmänna författning och constitution, hvilken dock redan fiån de spädaste åren så lätt för den blifvande mannen kunde göras fattlig, interessant och kär.
Det är väl sannt att i apologistskolornas öfversta dass, påbjudes det, att jemte fäderneslandets historia skall äfven läras hufvudbegreppen af fäderneslandets Statskunskap; förmodeligen efter den anvisning som Den 24 Februarii, «39 åtföljer Wåhlins Svenska Historia.
Men äfven föreskriften om denna jämmerligen torftig» handledning i kännedomen af fosterbygdens statia 6tiska vilkor, saknas så väl för Trivialskolor som Gymnasier, och den deraf bristande väc~ kelse af national-sinnet, ersättes väl icke ge* nom det något spectaculösa påbud, att undervisning för skolgossarne skall meddelas i nordiska Mythologien efter Nyerups Edda, (1 Sect. Cap. 3. § 3).
Deremot skall till och med den till universitetet afgående gymnasisten af allmänna historien ej känna mera än gamla tidens historia, men af medeltidens och nyare tidens historia blott hufvudepokerna (1 Sect.
Cap. 6 §. 4) emedan, som Uppfostrings-Committéens skarpsinnighet uttryckt sig, ”berättelsen om medeltidens villor samt sednare tiders invecklade
Cabinettshistoria ej förr än vid en till mogenhet närmare ålder kunna redigt uppfattas.
I grundlighet kan ett sådant stadgande visserligen endast anses jemförbart med det, att vid gymnasium skall föredragas ”ett slags philosophia definitiva, som gifver begrepp om äldre och nyare tiders i philosophien brukade terminologi, ”liksom det vöre möjligt att förvärfva redigt och klart begrepp om philosophiens termer utan ett fullständigt studium af vettenskapens hela djup.
Med afseende på ämnets vigt, måste jag för fullständighetens skull utbedja mig lof att ännu trötta Riddergkapets och Adelns uppmärksamhet med några strödda anmärkningar.
Så till prof på den visa noggranhet, med hvil-; 640 Den 24 Februarii, ken lårjungarnes färdigheter blifvit afmätt*; må nämnas, huru af den gosse, för hvars flyttning till högre dass kännedom af Euclides första bok och färdighet att öfversätta Fransysk och Tysk prosa angifvcs såsom ovilkorligt, bestämmer tillika fordran, att han derjemte må kunna tydligt läsa skrifven handstil (1 Sect. Cap. 6 §. 2.)
I afseehde på disciplinen förunnas så väl Lärare som Rector att använda antingen lindrigare eller strängare aga, men ritan uppgift af hvari denna aga egentligen skall bestå, ännu mindre de gradationer som tillkännagifva hvad under benämningen lindrigare eller strängare skall förstås.
Vidare påbjudes att om flere skolepiltar sammanrota sig att visa vanvördnad mot sina lärare, skola de straffas enligt allmän lag (1 Sect. Cap. 10 §. 5.)
Då naturligtvis till ett sådant brott, intet annat lagrum än det om myteri kan vara tillämpligt, måste man ju medgifva, att det där stadgade straff är förträffligen användbart i afseende på gossar af 10 a 12 års ålder.
Ändligen torde det icke böra undgå Riksens Ständers uppmärksamhet, huru Comitéen yrkat att en Skol-revision må nedsättas huru denna revision må förses med en Secreterare och huru Hans Kongl. Majt må åt honom, förmodligen af statens medel en lön anslå (5 Sect. Cap? §. 7), som må med annan innehafvande lön kunna förenas.
Huruvida denna åtgärd är förenlig med Riksens
Ständers fattade beslut om de på stat lönade embetsmännens förminsk-; ning Den 24 Februarii. ning, öfverlemnar jag åt någon annan att bedöma.
För att fullända taflan, utbeder jag mig tillstånd att slutligen anföra några ord örn historien af ifrågavarande skolordnings uppkomst.
Den är utarbetad af en Comitée, tillsatt med anledning af ett utaf CanzliRådet Silfverstolpe ingifvit underdånigt Betänkande, o;n hvars värde längesedan bela Sverige hunnit att bli ense.
I andra länder anförtros gemenligen upp» görandet at dylika arbeten åt tidens djupsinnigaste philosopher.
Jag hyser varm respect för de skarpa tänkare, som lågt verksam hand vid utarbetandet af denna skol-ordning.
Annorstädes börjar man vanligen med att bestämma sig ett mål ditåt man vill, att fastställa en princip efter hvilken man har att gå; våre skolarcher företogo sig först att reglera skolstatans allöning och visade åtminstone dermed att de icke voro svärmande idealister.
Derefter uppsattes skollagen i projeet och utgåfs i tryck till allmän granskning.
Högvördige PrästeStåndets Pastoral-Utskott vid sista Riksdag tog den också till skärskådande.
Jag vet ej, om på Utskottets anmärkningar mycket afseende gjordes.
Vid slutliga redactionen, på de anmärkningar, hvilka i allmänt tryck blifvit anförda, faun Comitéen deremot för godt afl: göra löga afseende! så skrefs förordningen ut såsom färdig, förelädes regeringen till sanctiotl Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. I Band. 41 Den 24 Febrliafii, och påböds till allmänt antagande, förr än det å vissa aflägsnare orter var physiskt möjligt.
År 1807 utkom också en skolordning, men blott att antagas under vissa år på försök; denna att antagas genast, och om lyckan så fogar det, att räcka evinnerliga.
Den förra lagen utgafs dock under en despotisk tid, då allmänheten icke ogeneradt fick yttra hvad den tänkte, emedan en enda pretenderade rättigheten att ensamt tänka för alla.
Den sednare lagen deremot har framkommit under en tid af constitutionsmässig frihet; då yttranderätten är hvar medborgares, och begagnandet af denna rätt, nationalrepresentanters skyldighet.
Jag uppmanar derföre Riksens Ständer, att genom sitt O-conomie-och Besvärs-Utskott låta undersöka denna skolordning
Och om den befinnes föga eller intet svarande mot sitt ändamål. då med en underdånig petition ingå till Konungen om en ny redaction, nemligen, till den Konung och den regering, som ej blott i RiksdagsberäUelsen försäkrat, att allmänna uppfostringen är en af dess ömmaste omsorger, utan som äfven med verksamma åtgärder bevisat det, då den framkallat närvarande skolordning.
Regeringen kunde icke pröfva ett så beskaffadt verk; den borde hafva rätt att förlita sig på de män, åt hvilka verkeis utförande blifvit uppdraget.
Ständer och den upplysta allmänheten tillkommer det att pröfva om de uppfyldt detta höga förtroende. ben 24 FébrUaNii 643
K:0 20* Herr Tiger/köld, Carl }Vickman:
Sedan de oberäkneliga fördelarne aF det Så kallrde Wexel - undervisnings - sättet äfven i vårt fädernesland börja allt tner och iiier inses, torde den önskan vara billig art dessa fördelar genom undervisnings sättets allitiännaré
Och hastigare Spridande måtte ännu mera utsträckas*
Dess obetydliga kostnader och isyn^ nerhet förmonen af ett vida större antal lärlingars både bättre och hastigafe undervisning än som med det hittills följda lärosättet varit förenlig, gör det framförallt användbart i alla så kallade sockemkolor och undervisningsanstalter tor allmogen» Ehuru jag visserbgeri kanner, att genom ehskiba upplyste possessionaten sammanskott en eller annan växel • undervisnings skoia på landet bildat sig •, har jag dock anledning till tvifla, att methoden
Vid de redan existerande sockenskolorrte blifvit införd, Som likväl är så väsendtligt.
O saken dertill borde förnämligast vara saknad af de tillgångar som tordfas för localens inredning« tä^ bellers och läroböckers anskaffande
Ert enskilt sällskap af upplysningens vänner har häri hufVildstaden bildat sig, som af ettna tillskott på det berömligaste sätt fortfar att befordra väXsliindervisningens framsteg.
Det är redan nu till Täckelig ära för den enskilta patriotismen i vårt land , att hafva ej allenast insett , men till en så Oväntad grad föiallmänligadt de tvenne största tidehvarFvets befordringsmedel för 644 Den 24.
Februarii, menskbghetens val, af växel - undervisningen oell spirbankarne.
Nu då profvet redan är afgjordt, då bådas fördelar redan ligga för öppen dag , då fråga blott är att så hastigt som möjligt låta nationell komma i åtnjutande deraf, dä uppoffringarne för detta ändamål öfverst!-1 ga den enskilta förmåg3n , nu är det sorn vi böra komma dem till hjelp.
Vi kunna ej underlåta det, utan att inför hela Europa blottställa vårt anseende som upplyst nation, utan att göra oss skyldige till den förebråelsen , att med mindre värma omfatta föremål af allmänt välgörande inflytande.
I detta afseende vågar jag härmed föreslå , att Riksens Ständer mätte anslå en årlig summa till ofvannämnde ändamål.
På utgifterne ej kunna blifva betydliga, anhåller jag att sällskapet för växel - undervisningen måtte få rättighet, att elter behörigen godkände verilicationer, få 6ina kostnader sig ersatta; och i annat fall att en rund summa, hvars belopp det tillhör Riksens Ständers ädelmod att bestämma , måtte anslås , likväl med det uttrycki ga vilkor att förnämligast användas till väx 1 - undervisningens befrämjande på landsbygden.
Jag anhåller vördsamt att denna min motion må de öfrige respective
Stånden communiceras och tili behörigt Utskott blifva remitteradt.
Herr Tiger/köld, Carl Wickman; Man gör väl i att vara betänksam när Den 24 Februarii, 645 fråga förekommer om införandet af nya inrättningar elles förändringar af gamla.
Likväl gifve» fall, da man kan drifva denna betänksamhet alltför långt, och ett dylikt inträffar tvifvelsutan när man dröjer att införa inrättningar , hvilka redan länge i andra länder af lika beskaffenhet bevisat sin nytta och sin förträff-, lighet.
En sådan inrättning är de i Dannemark och vårt brödrarike Norrige införda förlikningn- Domflolarna.
En nu mera afliden Ledamot af detta Stånd, Häradshöfdingen Lejonstolpe, föreslog redan vid 1800 och 1809 årens Riksdagar dessa välgörande anstalter.
Man har ofta hört klagas, att vi alltför lätt lyssna till och äfven antaga nya projecter.
Ett bevis af motsatsen synes det mig vara, att ett så afgjordt godt och nyttigt som detta , ännu icke, efter 23 års betänketid, kommit i fråga till verkställighet.
Eller skulle det tilläfventyrs vara just derföre att den nytta är så bevist, att det ej, som ett aldeles oförsökt, kan blottställa fäderneslandet för att förlora något på försöket, att cLt, med ett ord, ej har egenskapen af ett vågspel eller derföre att det blott är en til lämpning af en utländsk inrättning?
Ehuru vi visserligen äga en likaså arbetsam, kunnig och vältänkande Domareclass, som något annat land i Europa, höre vi likväl beständige klagomål öfver lagskipningen6 långsamma gång.
Man har bevist , att oita tre hela år behöfvas för att få ett vanligt civilt mål , endast i de tre föista instancerna afgjordt.
Då man efter - Den 24 Februarii, ainnar huru många händelser, som på denna tid kunna inträffa och förändra rättsökandes borgerliga förhållanden, ja förändra deni till dtn grad , att det för dem kan blifva en lika flor lycka att efter det tredje året förlora en rättegång, som att vinna den under det första, mäste man visserligen beklaga en sådan långsamhet.
Täger man vidare i betragtande, Rtt , i anseende till doms olarnes öfverhopade göromål, de för mindre brott tilltalade personer måste i väntan på laga ransakning, längre tiff än annars hehöfdes hållas i häckte; besinnar man Statens directa förlust genom den sålunda ökade underhållskostnaden och dess indirecta genom arbetsföra arresterade per* soners overksamhet; öfveryäger man framför allt dtn moraliska förlust Staten måste lida derigenom att flere vanartige under en längre tid lemnäs tillhopa att smitta hvarandra med elaka böjelser och stärka hvarandra i frarns härdandet deri; eftersinnar man dessutom, att genom denna längre arrest, den brottslige
V* rikligen 'straffas dubbelt, en orättvisa som han ej kan undgå att djupt känna och sorn i samma mohn måste försätta honom i en fiendtlig sinnesstämning emot staten; besinnar man allt detta» sä mäste man vara utan deltagande för mensklighetens och fäderneslandets väl, Om man icke härutinnan skulle önska en förändring.
Konungen har visserligen sökt, så långt möjligt varit, att afhjelpa det öfverkiagade ondm Löner och arfvode n hafva blifvit anslagne till förstärkande af Hof - Rätcernts ledamöter och en ny inrättad \
Christianstad, Men det onda Den 24 Felruarii, har djupare rötter.
Jag vill ej beskylla nationen lör trätgirighet; men jag tror att den lägre classen, i saknad af rigtiga begrepp om hvad som är förnärmande, drifver hvad Holberg kallar bonette ambition alltför långt; att ea mängd smärre sakdrifvare, bosatte öfverallt i Provincerne och Städerne, begagna denna dess DonRanudiska existimations - ömtålighet, för ait tillställa rättegångar och reconventions frågor, såsom en rik källa till egen vinst.
När man ser sylönen för ett par byxor och det oskadliga slaget af en snöboll vara föremål för processer och dragas genom alla instantierna under Konungens Egen höga pröfning, så kan man ej tvifla, att ju förhållandet måste vara sådant.
I så beskaffade omständigheter, skulle domstolarnes förökande tjena till ingen ting.
De skulle blott mångdubbla processerna, liksom för några år sedan de ökade lån-inrätt— ttingarne, ökade de antalet af de skuldsatte; en förmodan som jag ej tror skall vederläggas af den nya Hof .
Rättens erfarenhet.
Men om också domstolarnas antal och personal ännu mera ökades och lagskipningen derigenom er-! holle en lifligare fart , hvad vore derpå vunnit, så länge målen i alla fall ej kunde med samma skyndsamhet afgöras i Högsta Domstolen eller hos Kongl. Maj:t?
Och huru vore detta möjligt utan en total förändring både af dess inrättning och dess bestämmelse?
Det enda verksamma medel emot alla dessa olägenheter, är Förliknings - Domstolar.
Det skall lemna de vanliga domstolarne tid att med skyndsamhet afgöra de vigtigare målen, det skall Den 14 Februarii• uppväcka en ädlare ärelystnad, än den att vinna processer, nemligen den att förekomma sådana, det skall återföra fördragsamhet och försonlighet medborgare emellan, det skall uppmuntra de välsinnade att genom sann medboiglig dygd bereda sig det anseende och det inflytande, som Freds-domare-kallet fordrar; det skall trygga välståndet ibland den samhällsclass , der det tryggadt, fostrar lugn och törnöjsamhet, xnen skakadt, brott och förderf.
Aemi en annan fördel; man klagar öfver den stora hären af civila Embetsmän, öfver vårt myckna skrifveri Genom Förliknings •
Domsiolarnes införande skulle säkert af detta skrifveri tvåtredjedelar försvinna.
Man måste gå till roten af det onda och der angripa det om man vill åstadkomma verkliga förbättringar.
Så länge man håller sig till ytan förblifver massan af skrifveriet alltid densamma; man kan blott fördela den på olika emellan de ad* rninistrativa verken; det vill eäga för den Embetsman eller det embetsverk man indrager, får man skapa en ny eller ett nytt i stället; och hvad vinner nationen dervid, nästan blott en förändring af namn.
Men begynna med goda local-styrelssr, låt nationen sjelf deri deltaga och man skall finna att hon, i allt hvad som rör locnMörhållarden skall styra sig sjelf, ined vida mindre bråk och skrifveri än sorni nu fordras
Af förteckningen på de af domstolarne i Norrige under loppet af år 1821 företagne mai, finner man, att af 35,594 sådane, hafva 21,97g, eller mera än |:deiar blifvit af FöriikningsDomstolarne bilagde och af Den 21 Februarii. de öfrige |:cielarne, endrst 2-256 till de vanliga domstolarna instämde.
Finmarkens arnt eller lön företer d n sällsamhet, ait af 252 vid FörijfningsDomstolarne företagne endast q blifvit genom vanlig rättegång fullföljde.
Af så beskafiöde politie eller ordningsmål, sorn kunna af FörlikningsDomstolarne behandlas, hade i tvänne Län endast 2 och ett i ett enda dragits under domstols handläggning.
Intet mål af dem som höra under FörlikningsDcmstolarnes competence, får hos vanlig domstol göras anhängig!, för än parten genom attest från FörlikningsDomsiolen bevisar, att förlikning varit sökt, men icke vunnits.
Detta må vara nog till bevisande af denra domstolens vidsträckta verksamhet och nyt. ta.
Här är ej stället att ingå i någon utförlig beskrifning om deras organisation i Norrige, men denna nyttiga ledning för inrättningen deraf på andra ställen kan ej komma att saknas, då så manga derom underrättade personer här finnas, så vida mitt förslag om deras införande hos oss vinner Riksens Ständers upp-' lysta bifall. N:0 4.
Hans Excellence,' Herr Grejve Cederström, Rudolf:
Ifrån början af denna Riksdag, har man ofta Ijiört bedröfliga rop och skuggrika teckningar af den penningebrist, den allmänna nöd 65o Den 24 Februarii, och det usla tillstånd, hvarunder Svenska folket vid närvarande tid säges sucka.
Sällan föreslås andra botemedel till det öfverklagade ondas afbjelpande, än minskning
Uti skatter och utlagor, hela stora Flottans och Arméens indragande till hälften eller tredjedelen af hvad den nu är, möjligaste indragning af alla slags utgifter, om än deras föremål äro aldrig så nyttiga.
Både i ena och andra afseendet klandras styrelsen, under det man synes vilja så inskränka Konungamagten i financiella och administrativa ärender, att den ej skull* kunna uträtta något af det goda och nyttiga.
Detta klander, som ej kan vågas emot Konungens höga person, vändes med tämmelig bitterhet emot Dess rådgifvare, StatsRådet, som ganska inconstitutionelt tituleras som Ministrar.
Man låtsar ej veta huru inskränkt StatsRådernes magt och verkningskrets är, efter vår Regeringsform, som visligen velat förekomma ett regerande
Råd, och lemnat den beslutande och befallande regeringsmagten åt Konungen ensamt.
Vid allt detta, hvarken kan eller bör jag dölja mitt tänkesätt och min öfvertygelse.
Någon allmän nöd, hos den talrika arbetande folkclassen, kan jag ej föreställa mig, under en tid då alla födoämnen och alla öfrige fornodenhetsvaror fallit till ett emot föx» Oen 24 Februarii, jpa tider lågt pris.
Då ingen hungersnöd, inga farsoter, inga utvandringar af uthungrade hushåll, såsom vid början af 1770-talet, ägt rum; då egendomar, och det icke blott de mindre, ifrån Adelns och Ståndspersoners händer, mer och mer kommit uti allmogens; dl föga eller inga restantier efter hällne uppbörds(itämmor, i landsorterne blifvit anmärkte.
Den rätta nöden finnes endast hos de personer, som förvillade till misslyckade speculationer köpt dyra fastigheter med lånte penningar, eller af fåfänga gjort öfverdrifna depencer, eller haft sina enskildta affärer i oordentligt skick.
Deras talan föres icke sällan af dem, som vilja söka märkbarhet genom klander.
Den 13 December. 301 Riksens Ständer tillåtit att Lån på för färdiga dt Stångjern af Banqaen lemnäs tili tre adelar af det föregående årets Jernpris, hvilken belåningssumma af Banco - Fuilmägtige bestämmes.
Om det varit anledning för Banquens Fuilmägtige att ordagrannt följa denna föreskrift, så synes det hafva varit, då belånings - summan för nu ingångne Bruks-år bestämdes, helst vid samma tid just inträffade, att alla Disconter upphörde betala, och flere Bruks-förläggare dels instälde alla utbetalningar, dels afsade sig att vidare förskotter till Bruks ägarne utgifva.