Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta har också varit Den 2 Mars. 39 orsaken, hvarföre jag med min röst medverkat till Utsk:ts hemställan om förhöjande af det utaf K.
M:t begärda anslaget till 20,000 rdr.
Då emellertid en ledamot på detta rum yrkat ett ännu större anslag, vill jag nämna, att, enligt de upplysningar jag erhållit, Utsk;ts hemställan blifvit af 2
Stånd bifallen samt att ett Stånd nedsatt summan till 10,000 rdr.
Jag tror derföre att K. o. Ad. bör bifalla Utsk:ts förslag, då detta blir ett R.
Stms beslut och votering i förstärkt Utsk. undvikes.
Jag vill dessutom nämna, att enligt ett Kongl.
Bref amunition ur kronans förråder tillhandahåIles skarpskytteföreningarne emot ganska billigt pris eller 30 rdr för 1,000 patroner, och att således redan härigenom en betydlig lättnad för amunitions anskaffande blifvit dem beredd.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag oföräudradt och dels bifall dertill med förhöjning af anslagssumman till 40,000 rdr, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utskrts förslag utan förändring och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Mom. d. Frih.
Då 31:sta punkten i detta Betänk, förevar till behandling, sökte jag visa obehöfligheten af det anslag af 320,250 rdr, som blifvit af K.
M:t äskadt för anskaffande af 7,000 stycken infanterigevär.
Det nu ilrågav.de anslaget af 137,250 rdr, som, under skydd af »skarpskytteföreningarnes behof,» blifvit i den Kongl. Proposm hegardt för anskaffande af 3,000 st. infanterigevär till ersättande af ett lika antal målskjutninasgevär, som från kronans förråd skola till skarpskytteföreningarne utdelas, måste jag, på de skäl jag vid behandlingen af 31 :sta punkten anförde, nu afstyrka.
Men då 3 Stånd redan bifallit Utsk:ts hemställan, vill jag icke upptaga R. o. Ad:ns tid med upprepande af siffror, hvilka jag dock tror icke kunna vederläggas.
Att jag skulle velat yrka afslåg å Utskrts hemställan, härrör emellertid icke deraf, att jag vill motsätta mig utlemnandet af gevär åt skarpskytteföreningarne, utan deraf, att jag anser anslaget till anskaffande af nya gevär icke för närvide erforderligt.
För min del måste jag gå något längre än den siste värde talaren.
Det utreddes i ett föreg:de plenum, att anslag redan fanns för anskaffande af något mera än 20,000 gevär, och anslag beviljades då till anskaffande af ytterligare 7,000 gevär.
Vid sådant förhållande betviflar jag att det skall blifva möjligt att under åren 1866 och 1867 använda äfven det nu ifrågasatta anslaget, och då det icke kan vara skäl att skrinlägga jemväl denna 40
Den 2 Mars. summa, — hvilket icke torde vara med en klok statshushållning öfverensstämmande — måste jag yrka afslag.
När frågan om anslag för anskaffande af 7,000 stycken infanterigevär förevar, uttalade jag ett tvifvel, huruvida anslaget borde beviljas.
Men efter de upplysningar dels Frih. Wrede och dels Chefen för Landtförsvars-Dep: et meddelade om nödvändigheten af alt regeringen sattes i tillfälle att för flera år på förhand uppgöra kontrakter med gevärstillverkarne, emedan dessa derefter ställde sin tillverkning, biel' för mig klart, att anslaget borde beviljas, på det regeringen matie på förhand känna tillgångarne.
Det upplystes äfven, alt ehuru icke ännu hela det af Rikets sednast församlade
Ständer beviljade anslaget vore användt, en mängd gevär voro aflevererade, andra färdiga att levereras och kontrakt om återstoden uppgjordt.
Jag finner således icke något hinder att bevilja äfven den nu ifrågasatta summan, och anhåller derföre om bifall till Utskds hemställan.
Mörner yrkat afslag och jag i denna fråga helt och hållet delar hans åsigt, förenar jag mig i nämnda yrkande, dock så förändradt, att hos K
M:t framställning borde göras derom, att från kronans förråd borde till skarpskytteföreningarne utlemnas 3,000 infanterigevär.
Sedan Öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade FIr Gr. o.
Landtm., alt derunder hade yrkats dels bifall till Utslcts förevule hemställan, dels af Frih. Liljencrantz, alt R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, måtte besluta, att hos K.
M:t skulle göras en underd. anmälan derom, alt R.
St:r för sin del medgålve, att ett antal af 3,000 målskjutningsgevär finge från kronans förråd till skarpskyttelöreningarne utlemnas, och dels slutligen af Gr.
Mörner, att Utsk:ts hemställan skulle af R. o. Ad. afslås; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes samt besvarades med talrika ja.
Sista mom.
I Frankrike, Italien, England, Norge, med flera länder, der man är mån om soldatens helsa, hafva skyddstält blifvit anskaffande för armén och öfverallt hafva de befunnits särdeles lämpliga.
Vi bafva icke varit i tillfälle att sjelfva experimentera med skyddstält och vi hafva derföre tagit exemplet från utlandet och anskaffat 20,000 tältdelar af samma beskaffenhet man brukar i utlandet.
Vid det försök, som under förra sommaren med dem gjordes, befunnos de synnerligen lämpliga, förnämligast vid regnig väderlek, och truppens helsa och Den 2 Mars. 41 trefnad befordrades genom dem.
Vid sådant förhållande, och då de underlätta manövrerna till följd af minskning i trossen, anhåller jag, att K. ö. Ad. ville bifalla K. Mits Propos. Gr. Posse:
Vid behandlingen af denna fråga inom Utsk:t uppgals, att 2:ne af Europas större arméer, den Ryska och Österrikiska, fullkomligt saknade ifrågavarande materiel.
Utsk:t, som icke bland sina ledamöter räknar många krigsvanda män, drog af denna uppgift den slutsats, att dessa tält icke borde vara oundgängligen nödvändiga.
Man föreställde sig, att det ännu ej vore fullt utredt. om de kunde ersätta den äldre och hittills begagnade modellen, samt att utan olägenhet ännu ett års anstånd kunde medgifvas lör utrönande af den ifrågasatta modellens tjenlighet.
Utsk:t ansåg äfven, att om dessa tält vore tjenliga, och om man hästigt skulle blifva nödsakad att anskaffa sådana, kunde det icke vara förenadt med särdeles stor svårighet att inom en kort tid anskaffa dem.
Den enda betänklighet, som anfördes emot afstyrkandet af Proposm, var att den erforderliga väfven icke ännu tillverkas inom landet, och att man således kunde blifva nödsakad att, för ett hastigt anskaffande af tälten, taga dem från utlandet.
Emedlertid fann Stats-Utsk:t sig böra afstyrka bifall til] Propos:n, och jag anhåller, att Utslcts hemställan måtte af R. o. Ad:n godkännas.
Den högt aktade talare, som öpp nade diskussionen i denna fråga, antydde, alt sjukdom ofta kan mera än vapen härja en armé, och att det derföre vore skäl att skydda truppen för de sjukdomar, som kunna uppstå deraf, att den stundom får ligga under bar himmel.
I afseende på dessa sjukdomar tror jag tvärtom, att i vårt klimat är det vida vådligare att inrymma truppen i dessa små tält, som lätt genomdränkas och släppa igenom vatten och der någon värme icke kan beredas.
I Franska arméen användas skyddstält blott då, när man icke bar andra att tillgå.
Här åter tyckes den åsigt vilja göra sig gällande, att de skola användas äfven då annat sätt finnes för att bereda truppen tak öfver hufvudet.
De skyddstält vi redan hafva, räcka till för 20,000 man.
Deras ändamål är, att användas vid fältmanövrer, för att bereda ett hastigt skydd, men icke att, såsom här skedde under förra sommaren, tjena vid en längre kampering.
Då nu vid fältmanövrer icke torde ifrågakomma att öfva större truppstyrka än den, för hvilken skyddstält redan finnes, samt det, såsom Gr.
Posse nämnt, icke torde vara svårt att, i händelse af hastigt behof, anskaffa de ytterligare erforderliga skvddstälten, synes det mig icke böra brådska med anslagets beviljande, och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts hemställan.
Då jag varit en af de ledamöter inom Stats-Utsk:t, som sökt genomdrifva Utsk:ts beslut, och dervid efter måttet af mitt militära förstånd meddelat upplysnin - 42 Den 2 Mars. gar i ämnet, anser jag mig äfven vid detla tillfälle böra försvara Utsk:ts hemställan.
M:ts Propos. inhemtas, att ett antal af 20,000 tältdelar redan finnas att tillgå, och att deraf kan sammansättas 5,000 tält, hvarje för 4 man.
För de öfningsläger, som i Sverige sammandragas, finnes således redan nu ett tillräckligt antal af dessa tält, och då defännu icke blifvit tillfyllest utredt om de äro fullt tjenliga, torde det böra få anstå med anskaffandet af ett större antal, helst det väl icke finnes någon materiel, som vid utbrott af krig lättare kan anskaffas, ty hela proceduren består deri, att man skär sönder tältduken, fållar den och skaffar sig en käpp, då är allt färdigt.
Jag tror således, att man bor dröja med detta anslag och derigenom bespara statsverket en utgift af 80,000 rdr.
Men jag har äfven hyst några tvifvel oin dessa tälts förträfflighet i fält, och dessa tvifvel har jag icke lyckats häfva.
Jag tror, att vid stora fältslag torde man icke kunna finna det underligt, om en sårad soldat använder tältduken till förband på sina sår; men på så sätt blifva tälten hastigt uppätna, utan att man derföre kan klandra soldaten.
Jag tror derföre, att det ännu fordras många försök, innan man kan säga att de äro användbara i krig.
1 Ryska och Österrikiska arméerna finnas ännu icke några sådana tält, och jag har talat med många militärer, som gjort stora fälttåg, och som ickp hade förtroende till dessa skyddsmedel.
För min del får jag instämma i be gäran om bifall till K. M:ts Propos. i detta hänseende.
Orsaken hvarföre jag vid ärendets behandling inom Utsk:t förenat mig uti den reservation, som till detta ändamål påyrkar ett anslag af endast 40,000 rdr, var, att den större summan mötte starkt motstånd, hvarföre jag ansåg mera skäl att förena mig om den mindre summan, hvilken naturligtvis hade mera utsigt att blifva bifallen.
Hå emedlertid nu Hr Reuterskiöld yrkat bifall till hela den ,afK.M:t begärda summa, anser jag mig oförhindrad att häruti instämma med honom.
Hvad de ifrågavarande skyddstälten beträffar, ber jag att få upplysa, att meningen ingalunda är, att de skola ersätta de gamla tälten, utan att äfven dessa skola bibehållas, och skyddstälten blott begagnas vid manövrer m. m.
Vid storlägret på Axevalla sista sommaren, hade man tillfälle att pröfva skyddstälten; och långt ifrån att truppen klagade öfver dem, såsom en föregående talare påstått, förspordes en stor och allmän belåtenhet med deras förträfflighet; och att de på truppens helsotillstånd utöfvade ett välgörande inflytande, synes deraf, att sjukprocenten vid detta läger var vida mindre, än den tillförene vid dylika tillfällen varit.
Reträffande den betänklighet, Frih.
Klinckowström hyst emot dessa tält, derför att soldaten, för den händelse han blefve Den 2 Mars. 43 sårad, sannolikt skulle använda den till hans packning hörande tältdel, för att dermed förbinda sitt sår, får jag säga, att om sådant händt vid en trupp, der jag vore befälhafvare, skulle jag anse det såsom ett stort bevis på praktiskt förstånd hos soldaten, och långt ifrån att straffa honom derför, skulle jag gerna ersätta den tältduk, han sålunda för sitt eget behof användt.
Jag är till hufvudsaklig del förekom men af den siste värde talaren, och ber nu endast få tillägga, att ifrågavarande tält äro afsedda att utgöra en del af soldatens packning, och att de med allra största lätthet kunna slås upp, när något uppehåll göres.
Den fördel, de i detta hänseende erbjuda, är obestridlig, och att de mycket bidraga att befordra helsa hos truppen, är tydligt för en och hvar, när man hesinnar att soldaten slipper att ligga på bara marken och under dem är skyddad mot väder och vind.
Klinckowström ej sett dem i Österrike, känner jag ganska väl, men de äro begagnade i flera andra länder; och man erkänner allmänt deras förträfflighet.
Att dessa tält skola i allmänhet användas vid mötena, tror jag ej vara meningen; der skola våra gamla tält fortfarande begagnas, intill dess fasta baracker blifva på mötesplatserna anlagda, hvilket, efter hvad jag hoppas, småningem bör komma att ske.
Dessa baracker skola enligt min tanke medföra en ganska stor hushållning med statens medel, ty dels kosta de i längden statsverket vida mindre än tälten, dels motverka de för hastig slitning af truppens beklädnad, ty det är klart, att när soldaten bor i en sådan barack, kan han egna mycket mera vård åt sina munderings- och utredningspersedlar, än det är honom möjligt, om han bor i tält.
För närvarande hafva vi skyddstält endast för 20,000 man.
För den händelse en mobilisering af arméen hastigt skulle behöfva ske, anser jag det skäl, att på förhand hafva sörjt för, att dylika tält finnas äfven till den återstående delen af arméen, ty det går ej så fort, som man inbillar sig, att förfärdiga dem vid krigsutbrott.
Man har då annat att tänka på.
Jag får derföre yrka bifall till hvad K.
Liljencrantz lemnade fak tiska uppgifter, angående ifrågavarande tält, gifva tydligt vid handen, att han ej varit närvarande vid sista öfningslägret på Axevalla, ty i så fall är jag öfvertygad, att han skulle hafva kommit till ett helt annat resultat.
Vid detta öfningsläger visade sig, att dessa tält ega flera stora företräden, bland andra det, att de äro mycket mera vattentäta än våra gamla.
Jag instämmer till alla delar uti de åsigter, som blifvit framställda af de siste talarne, och vill endast ytterligare tillägga några skäl. 44 Den 2 Mars.
Den erfarenhet, jag inhemtat under min tjenstgöring vid arméen, har visserligen ej börjat förr, än efter slutet af Sveriges sednaste krig, men under de första åren af min tjenstetid hörde jag ofta omtalas, huruledes vid arméernas koncentrering för slaget vid Leipzig, Svenska trupperna sällan eller aldrig kommo under tak, enär trossen vanligen ej kunde tagas med, så att tälten icke funnos tillstädes.
Detta hade till följd, att till och med generaler måste låta sig nöja med en plats i en trosskärra, och de öfriga skattade sig lyckliga att få en plats bredvid en ammunitionsvagn, för att sålunda erhålla åtminstone något skydd emot blåst och regn.
Att detta medförde sjukdomar och mycket elände, kan en och hvar förstå.
När man nu uppfunnit ett så enkelt medel att skydda truppen från den stora olägenheten att ständigt vistas under bar himmel, och de länder, som begagnat ifrågavarande skyddstält, hafva funnit dem ega många och stora fördelar, så tror jag det vara allt skäl att anskaffa sådana äfven titl vår armé.
Äfven om ifrågavarande tält icke medförde större nytta, än att under ett fälttåg kunna förminska sjukprocenten, vore dock detta en så stor vinst, att det väl vore värdt en penningeuppoffring; men när de nu derjemte, enligt hvad här blifvit upplyst, kunna för den sårade soldaten tjena såsom förbindningsmedel, och således äfven kunna medföra en förminskning af deras antal, hvilka på slagfältet dö i följd af förblödning, finner jag dem medföra så öfvervägande fördelar, alt allt talar förderas anskaffande till vår armé.
Detta oberäknadt, är tältduken en vara, som icke lätt tager skada, utan under en ganska lång tid bibehåller sitt värde, och är således lätt att förvara.
Visserligen säger Utsk:t i sitt Betänk., att ifrågavarande materiel, i händelse af ett krig, lätteligen bör inom kort tid kunna kompletteras, men detta är beroende på tillgången af tältduk och det kan hända, att just i behofvets stund tillräcklig tillgång derpå ej finnes.
Dessutom behöfvas vid ett sådant tillfälle de befintliga medlen till så många andra ändamål, att jag tror det icke vara oklokt, att på förhand hafva undangjort så mycket som möjligt.
På dessa skäl yrkar jag bifall till K. Mits Propos.
Jag är till hufvudsaklig del förekom men af den siste värde talaren, och vill nu endast nämna, att det ingalunda är lämpligt, att till sista stund uppskjuta med nödig materiels anskaffande, ty då kan lätt hända, att både tid och medel saknas.
Visserligen kunna de ifrågavarande tälten tillverkas inom landet, men det är ingalunda likgiltigt, af hvad beskaffenhet den väf är, hvaraf de förfärdigas, ty ett tält, hvartill dålig väf är använd, är så godt som intet.
Jag yrkar bifall till K. Mits Propos.
För det ändamål, hvartill de ifråga varande tälten^ enligt hvad K. Mits Propos. gifver vid handen, Dea 2 Mars. 45 äro afsedda, nemligen att tjena till skydd för soldaten under marscher och tåg, förefinnes redan ett tillräckligt förråd af sådana tält, ty enligt min tanke tillåta icke de medel, som äro anslagna till öfningsläger för våra trupper, sammandragande af en större styrka än 20,000 man, och för dessa hafva vi ju ett tillräckligt antal skyddstält.
Jag ber att få lemna Hr Nordenfelt den lugnande underrättelsen, att våra soldater ej behöfva förgås af brist på skydd, ty sådant kan af den nu befintliga materielen lätteligen beredas dem, som genom ett fall i diket, eller på annat sätt afbryta en eller annan ledamot, så att ömheten för dem tvingar oss ej att gifva det begärda anslaget.
Enligt min tanke är det af nödvändigheten påkalladt att, innan man gör en utgift, se till om den verkligen är behöflig, och ej blott, huruvida det kanske skulle kunna vara ganska angenämt att ega de föremål, som derför kunna anskaffas.
Detta sednare är en hushållningsprincip, som jag ej en gång skulle vilja tillämpa i min lilla enskildta ekonomi, långt mindre förorda för slaten.
Jag yrkar fortfarande bifall till Utsk:ts ifrågavarande hemställan.
Till följe af de hastiga krigsoperatio ner, som numera äro nödvändiga, är det klart, att våra gamla, stora -tält icke vidare kunna i fält medföras; ulan äro de blott i fredstid användbara till ersättning för de baracker, hvilka, enligt hvad Gr.
Lagerberg antydt, småningom komma att uppföras på våra mötesplatser.
Genom de ifrågavarande skyddstälten, hvilka, utan att särdeles tynga packningen, alltid äro till hands, har man deremot sökt bereda soldaten nödigt värn emot blåst och oväder under marscher och tåg.
Liljencrantz har ansett att det förråd af 20,000 tältdelar, som vi för närvarande ega, skulle motsvara landets behof.
Då nu emedlertid fältmanövrer, der de stora tälten icke kunna medföras, årligen af hela Svenska arméen öfvas, hemställer jag till Hr Frilen, huru det skulle kunna vara möjligt, att nyssnämnde tältdelar gjorde tillfyllest, äfven oberäknadt det löjliga deri, att detta förråd oupphörligt sändes från en ort till en annan, från en mötesplats till den andra.
För min del tror jag, att dessa tält erbjuda soldaten ett särdeles nödvändigt och nyttigt skydd.
Om Hr Frilen hade pröfvat på huru det kännes, att tillbringa några nätter i våta kläder och under bar himmel, skulle Hr Frilen för visso kunna rätt uppskatta fördelen af att hvarje afton komma under tak.
Att dessa tält verkligen ega de omnämnda fördelarna, kunde man mer än väl finna under öfningslägret vid Axevalla nästl. år, der de af truppen vero mycket omtyckta.
Att de på soldatens helsa äfven utöfvade ett välgörande inflytande, syntes bäst deraf, att ehuru väderleken ofta var svår, blef dock sjukprocenten vida mindre, än vid föregående dylika tillfällen vant händelsen.
Klinckowström upplyser visserligen, att Oster - 46 Den 2 Mars. rikarne icke begagna dessa tält, men äfven om de på den Italienska krigstheatern vore mindre nödiga, är det dock af synnerlig vigt att bereda truppen ett sådant skydd i vårt land, der klimatet är kallt och hårdt; att Hyssarne icke hafva dem, bevisar deremot ingenting; der är åtgången af folk af mindre vigt än åtgången af penningar.
För min del anser jag emedlertid, att Frankrike är ett för oss mera efterföljansvärdt exempel, än Österrike och Ryssland, och der äro fördelarna af skyddstalten längesedan både kända och erkända.
Att, såsom här blifvit föreslaget, uppskjuta med anskaffande af dessa tält, till dess faran står för dörren, anser jag vara en dålig hushållning, ty i sista stunden blifva penninge tillgångarne i aila fall så hårdt anlitade, att fara värdt är, det arméen ej då blir så utrustad, som den borde.
Enligt min tanke, bör man deremot under freden småningom samla förråder, så att man, när så erfordras, kan fullt färdig möta fienden.
I)å nu den s. k. lilla krigsfoten i Sverige är bestämd till 50,000 man, anser jag nödvändigt, att åtminstone lika många tältdelar finnas.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskrts ifrågavarande hemställan, och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bifalla K.
M:ts nåd. framställning om beviljande af ett anslag å 80,000 rdr för anskaffande af skyddstält; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits hemställan, hvartiil svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bifall till K.
M:ts ofvanberörde förslag, då svaren utföllo med många ja, jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Härefter blef, uppå Hr Gr:ns o. Landtmilis framställning, den vidare föredragningen af förevarande Utlåt, uppskjuten till nästa plenum. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. m.
Deri 3 Mars f. m. 47 Lördagen den 3 Mars 1866.
Justerades prol:t för den 7:de sisth Februari e. m.
N:o 51, arig:de regleringen af utgifterna under Riksstatens Fjerde Hufvudtitel. 45:te punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 46-.te punkten.
Då det visat sig, att militie boställskassans tillgångar icke medgifva uppförande af karaktershus å de ifrågav:de kompanichefsboställena, och då den hyresersätlning, som i stället utgår till kompanicheferna, är så knapp, att man rimligtvis icke kan säga, att de kunna för densamma förskaffa sig passande bostäder, kan jag för min del icke finna annat än, att det af K.
M:t äskade anslaget är högst behöfligt; men då frågan redan lärer vara afgjord i de andra Stånden, vill jag dock icke framställa något yrkande om ogillande af Utsk:ts hemställan.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utsk:ts förev:de hemställan af R. o.
Ad. bifallen. Mom. b. Frih. Greutz, Steffan:
Den indelta arméen bör vara motionären, Hr Liljenstolpe, särdeles tacksam derför, att han egnat sin omtanke åt denna så svagt aflönade armée.
Ehuru motionärens hemställan är af så ringa betydenhet, att det icke kan vara mycket att säga om densamma, hemställer jag likväl, om icke något skulle kunna göras med anledning af den, och 48 Den 3 Mavs f. ni. jag föreställer mig, att, om genom en återremiss af Utsk:ts Betänk, i denna punkt Utsk:t komme i tillfälle att afgifva ett annat yttrande, det i motionen åsyftade ändamålet skulle i någon mån kunna vinnas.
De kompanichefer, som icke hafva karaklershus på sina boställen, åtnjuta i hyresersättning endast 90 rdr, men en enkel bostad af 3 runi, hvilket väl torde vara det minsta, hvarmed en person med familj kan åtnöja sig, kan neppeligen på landet eller i en småstad erhållas för lägre pris än 300 rdr.
Då ett sådant missförhållande eger rum, synes det mig som om Utslct bort fästa mera afseende vid motionen och icke affärda deri, på sätt Utsk:t gjort, samt åtminstone uttryckt en önskan, att K.
M:t ville af militie-boställs-kassan, sorn, enligt hvad Utsk:t anmärker, står under K.
Mits disposition, anslå medel till förhöjande af den hyresersättning, som det så svagt aflönade befälet vid den indelta arméen erhåller.
Indelta arméens befäl synes icke inom Stats-Utsk:t hafva egt några målsmän, som lika nitiskt befrämjat dess bästa, som andra kårers, såsom Ingeniörkåren; men indelta arméen är van vid att få stå tillbaka och det är lyckligt, att den har så godt tålamod, att den sköter sitt kall lika obestridligt väl, ehuru det är otänkbart, att dess ledamöter skola kunna lefva på den aflöning, som staten gifver dem.
Den motion, som ligger till grund för Utsk:ts hemställan, är väckt af en civil ledamot af II. o. Ad., hvilken den indelta arméens befäl bör vara tacksam, lör det han egnat sin omtanka åt detsamma, men det skulle glädja mig, om äfven några militära ledamöter af R. o. Ad. ville taga parti för den indelta arméen och behjerta dess behof.
I den näst föregående punkten af Utskits Betänk, upplyses man derom, att militie-boställskassan eger räntebärande fonder till belopp af omkring 336,000 rdr samt att den dessutom i statsanslag årligen uppbär omkring 27,000 rdr; jag känner icke, om detta anslag utgått, men jag är öfvertygad, att det gjort det under längre tid, jag vill antaga under 10 år.
Således skulle militie-boställskassans tillgångar uppgå till ett sammanlagdt belopp af 600,000 rdr, hvilket betydliga kapital väl icke bör skrinläggas för att förräntas i Stats-Kont., utan användas till det dermed afsedda ändamål.