Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevillms-Förordnm erlagde, skall nu, af bela det belopp utskänkaren betalar, räknas såsom afgift till Staten.
Det är tydligt, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, att, om en sådan person bestämt vet huru mycket han i afgifter skall under året erlägga, kan han vid auktionen tryggare göra sina anbud, än då han icke vet huru mycket han för sin rörelse skall betala.
Bevillu:s-Förordn:o säger, att en krögare i Götheborg skall betala minst 10 R:dr.
Detta hindrar likväl icke Taxe - 108 Den 8 Augusti. rings-Kommiléen, att, i händelse lian gjort en god affär, sora man säger, ålägga honom 10:faldigt nyssnämnde belopp.
Det är klart, alt denna fruktan och ovisshet skall afhålla honom från att å auktionen framställa det högsta möjliga anbud, som lian eljest skulle göra.
Täger man detta i betraktande, skall man finna, att, genom erläggande af en viss andel af hela afgiftsbeloppet i st. f. den nu utgående bevillms-afgiflen, kommer Staten i åtnjutande af ett säkerligen större belopp, än Staten skäligen kan såsom bevilln:s-afgift fordra.
Nu har man sagt, att härigenom upstår olägenhet i afseende på debiteringen af de kommunala afgifterna.
Jag ser icke något hinder hvarföre icke man kan taga den afgift, som utgör Statsverkets andel i summan, till grund för debiteringen af dessa kommunala afgifter, och hvad beträffar fattigvårds-afgifterne, så, om det skulle inräffa, såsom Gr.
Lagerbjelke förmodat, att i somliga län skulle blifva några få krogar, en eller annan i socknen, så frågar jag i sådant fall huru mycket krogarne skulle komma att betala, om deras kommunala afgifter utgingo efter Bevil!n:s-Förordn:n.
Antalet krogar blefve ju lika i hvardera fallen.
Blefve det ett stort antal krogar, blefve Statsverkets andel större; minskades det deremot, blefve andelen mindre.
Enahanda förhållande inträffade i afseende på bevillmn.
Blefve det få krogar, blefve bevillmn obetydlig, hvaremot den blefve större, om krogarnes antal förökades.
Jag kan således icke inse något skäl, hvarföre man skulle frångå en sådan idé, som kan förskaffa Staten och kommunerne de högsta afgifter af den, som drifver ifrågavande rörelse.
Vidare hafva Hr Braunerhjelm och Gr.
Lagerbjelke medgifvit, att skatten bör blifva olika för minuteraren och utskänkaren, men Hrr:ue vilja åstadkomma detta, icke såsom Utsk., genom en olika skatt pä hvarje kanna, utan genom en lika skatt och ett mindre minimum af kannlal för utfninuteraren än för ntskänkaren.
Författmns ändamål är ju det att, om man också icke första året, sorn densamma försökes, kommer till det rätta beloppet, skall man likväl är efter år kunna erfara huru mycket hvar och en af dem säljer.
När detta blifvit utrönt, följer deraf, att, om utminuleraren säljer mera än utskänkaren, blifver häri mera debiterad än den förre och tvertom, men hvar och en af dem skall väl dibeteras efter det kanntal bränvin, sorn han verkligen försäljer, för så vidt det kan utrönas.
Idéen af lika beskattning för både minuteraren och utskänkaren är hemtad från Norrige.
Det är godt och väl att man tager åtskilliga förslag frän Norrige, så vida de äro tillämpliga bär, men delta förslag har derstädes blifvit infördt i öfverensstämmelse nred en helt annan åsigt, än som det här är meningen att göra gällande.
I nyssnämnde land har man icke velat hafva både utminuteringsoch utskänkuings-ställen, utan der bar man utgått från den grundsats, att väl tillåta de serskilde bränvinsmagasinerne existera, så länge som personer finnas, hvilka ega en sådan rättighet, men så snart de falla undan, ämnar man slå tillsammans utminuterings- och utskänknings-ställena.
Af denna orsak och för .att Den 8 Augusti.
109 icke gynna utminuterings-ställena, har man i Norrige gjort skatten lika.
Då man här i Sverige deremot vill tillvägabringa en serskild utminuterings- och utskänknings-rörelse, är det väl icke lämpligt, att här följa den grundsats, som uti Norrige blifvit antagen för att åstadkomma ett helt annat resultat.
Man har äfven sagt, att, om skatten antages för hög, skulle det åstadkomma lönnkrögeri.
Ja det är visserligen sannt, att någon gräns måste finnas, ty eljest blefve det omöjligt, att göra författn:n eflerlefd; men hvar är gränsen?
Aro Hrr:ne säkra om att lönnkrogarne skola uphöra, om skatten nedsättes lill 8 sk.
Lagerbjelke sagt, det blir blott 2 å 3 kfogar i länet, då skall lönnkrögeriet komma att florera, ty derpå hänger det ganska mycket, om man vill försöka att betaga allmänheten ett lagligt tillfälle att få köpa bränvin.
Vill man bereda kommunerne ett lagligt tillfälle att köpa varan, hoppas jag, att det icke skall blifva omöjligt för en Landshöfd., som nitälskar för säken, att få författnm så efterlefd, att icke något underslef, så vidt sådant i mensklig förmåga står att åstadkomma, kommer alt ega rum.
Visste jag säkert, att allt underslef upphörde med en skatt af 8 sk. b:ko, samt att för hvarje försåld kanna 8 sk. verkligen blefvo erlagde, nå väl — då skulle jag icke hafva något emot att skatten nedsättes till detta belopp.
Att det är obilligt att sälla skatten lika, visar sig bäst, om man tänker sig en rainuterare och en utskänkare boende bredvid hvarandra.
Det minsta belopp, som den förre skall hafva rättighet att sälja, utgör en j kanna, men väl derutöfver; den sednare eger samma rättighet, men derjemte icke allenast att försälja en så obetydlig qvantitet som en sup, hvilken kan på stället förtäras, utan äfven mat, hvilket, enl. lin:nes tanke, utgör elt onus.
Det är ju tydligt och klart, att det är orättvist att under sådane förhållanden åsätta dessa båda försäljningsställen en lika skatt.
Vill R. o. Ad. hafva 2:ne serskilda försäljningsställen, mäste skatten på deni blifva olika; vill åter Ståndet, under frångående helt och hållet af de grundsatser, som i denna fråga gjort sig gällande, hafva endast en slags försäljniugsrörelse, såsom uti Norrige, nå väl —- dä är det rätt, att blott hafva en slags skatt.
Jag har redan, då denna fråga förra gången förevar, tagit mig friheten nämna, att jag icke kan göra för mig klart den stora fördel, åtminstone hvad landet beträffar, som man tror sig ernå genom inrättande af både utminuteringsoch utskänknings-ställen; men jag håller Utsk. räkning för det att Utsk. på allt sätt sökt påfinna utvägar till superiets förminskande, och erfarenheten skall visa, huruvida den af Utsk. beträdda väg är den rätta eller icke.
Ehuru jag betvillar, att utminuteringsslällena komma att på landet medföra den med desamma afsedda fördel, tror jag dock det vara rätt, att försöka sådant, som man anser lända till ändamålets upnående, bränvinets förminskande.
Man liar här talat om, att man vill fördyra bränvinet; äf - ilo Den 8 Augusti. ven jag inser vigten och nödvändigheten deraf, men jag uprepar, hvad jag vid föregide tillfällen yttrat, att jag anser dpt framför allt vara vigtigt att förhindra de förderfliga lönnkrögerierna.
Ehuru jag icke är någon älskare af krogar — jag skulle önska, att jag kunde med ett penndrag bortstryka dem alla — så får jag dock förklara, att det är min öfvertygelse, att en ordentlig krog, under vederbörlig upsigt, icke åstadkommer hälften sa mycket ondt, som ett i dess grannskap befintligt lönnkrögeri.
Om man nu skulie, såsom Utsk. föreslagit, bestämma skatten till 16 sk. per kanna, är det min innerliga öfvertygelse, att derigenom upmuntrade man,endast lönnkrögerierna, samt försvårade ännu ytterligare utrotandet af desamma, och det är derföre jag anser att skatten för utskänknings-ställefia icke hör bestämmas så'hög som Utsk. föreslagit.
— Se vi närmare efter uti Utsk:s Betänk., skola vi finna, att, i afseende på städerna, har
Utsk. i sjelfva verket bestämt skatten lika för utminuterings- och utskänknings-ställena.
I 17:de §:n har Utsk. föreslagit, att minimum af kanntalet för ulminuterings-ställena skulle bestämmas till 2,000 R:dr, hvilket, enl. en skatt af 8 sk. b:ko per kanna, utgör 333 R:dr 16 sk., hvaremot Utsk. för utskänknings-ställena föreslagit ett minimum af 1,000 R:dr, hvarigenom skatten för dem, efter 16 sk. per kanna, utgör 333 R:dr 16 sk.
Således är skatten ju lika för båda ställena.
För utminuterings- och utskänknings-ställena pä landet föreslår Utsk. ett gemensamt minimum af kannetal eller 600 Rull-, till följd hvaraf Utsk. medgifvit hälften så stor skatt för de sednare, som för de förra ställena.
Jag torde nu få återgå till frågan om bevillmns erläggande, i hvilket afseende jag till alla delar instämmer uti de åsigter, som blifvit uttalade af Hr Braunerhjelm och Gr. Lagerbjelke.
Det är mig allt för väl bekant alt, synnerligen i städerna, men äfven på landet, afgifter erläggas efter 2:dra artms bevilln.
Skulle nu utskänknings-ställena befrias från alla afgifter enl. 2:dra art., skulle de icke få vidkännas fattigvårds-afgifter och andra för kommunala ändamål utgående afgifter, hvilka kunna vara ganska betydliga?
Mig synes det vara högst oriktigt, att en innehafvare af en krog icke skulle vara förpligtad att bidraga till utgörande af de afgifter, hvaruti hvarje samhällsmedlem måste deltaga.
Jag anser derföre rättvisan och billigheten kräfva, alt dessa utskänknings-ställen böra, utom kannetals-afgiften, äfven erlägga bevilln.
Om nu afgifterna sättas till samma belopp för båda ställena, men man deremot vid beräkning af minimi-kanntalet, som skall erläggas af en hvar utaf de båda ställena, bestämmer detta minimum något högre för utskänknings-ställena och något mindre för utminuterings-ställena, inträffar, alt de förra komma att betala mera än de sednare; hvartill äfven torde läggas den, såsom jag förut nämnt, af behofvet påkallade bevilln:n.
Raab har visserligen sagt, att den i 23:dje §:n till Kronan utgående T\ af kannetals-afgifterna skulle svara emot bevilln., samt att de kommunala afgifterna skulle kunna beräknas efter denna T'T; men jag kan icke inse, huru sådant skall blifva möjligt att verk - Den S Augusti. lil ställa, då Bevillms-Förordmn tydligen stadgar, att de kommunala afgifterna skola beräknas efter 2:dra art:ns bevilln.
Jag ber dessutom att få nämna, att Utsk. föreslagit, dels att det minsta belopp bränvin, sorn i magasiner skulle få säljas, vore 60 kannor, delä att en utminuterare icke får afyttra mindre än en kanna; men R. o. Ad. har nedsatt det förra beloppet till 15 kannor och det sednare till { kanna.
Det är gifvet, att då, enl.
Utsk:s förslag, en minuterare icke egde alt sälja mindre än en kanna, afsättningen på ett utminuterings-ställe icke skulle kunna antagas blifva så betydlig som då minimum utgör J kanna.
Afven detta anser jag utgöra ett skäl att sätta skatten lika för båda ställena.
Derjemte torde man äfven böra taga i betraktande, att om 60 kannor hade varit det minsta belopp, som från magasiner fått säljas, hade utskänkuingsställena blifvit snart sagdt tvungna att köpa sitt bränvin från ulminuteringsslällena.
Nu deremot kunna de få sitt behöfliga qvantum från de större handlande, hvilket återigen gör, att minuteringsställena, som, om de icke fått tillstånd att sälja under en kanna, måste hafva dragit en lägre skatt, nu böra åsättas lika skatt med utskänkuingsställena.
Jag nprepar ännu en gång hvad jag förut sagt, att, så framt man vill undvika lönnkrögeriet pä landet, tror jag det vara nödvändigt att icke alltför mycket höja de afgifler, som för krogarne skola erläggas.
Raab har vid ett föreg:de tillfälle yttrat, att han ansåge afgiflen vara för hög, samt att lian ville nedsätta kannetalet från 600 till 300.
Jag anser, att man bör så litet som möjligt ställa så till att upgiflerna och beräkningarna blifva falska, samt att man bör antaga, såsom minimum, del kannetals-belopp, som rimligen kan anses blifva försåldt på utskänknings-ställena, hvilket icke torde vara 300 kannor, som icke utgör en kanna om dagen, utan snarare 600 kannor.
Om man nu skulle bibehålla 600 kannor såsom minimum, samt pålägga en skatt af J6 sk., skulle afgiften för en krog på landet blifva 200
R:dr, och detta synes mig vara för högt tilltaget.
Må man derföre bibehålla kannlalet 600, men nedsätta skatten till 8 sk. per kanna.
Ehuru jag gör Utsk. full rättvisa för det mödosamma och svåra arbete Utsk. förehaft, samt derföre att Utsk. tänkt sig in uti ett system, tror jag likväl — enl. min upfaltning af frågan — att Utsk., i afseende på förevar:de §, begått ett väsendtligt misstag, samt att Utsk., i st. f. att genom sitt förslag befrämja något godt, endast skall åstadkomma ondt, nemi. lönnkrögeriernas upblomstring.
På dessa skäl anhåller jag vördsamt om propos. på Hr Braunerhjelms förslag, hvilket jag till alla delar gillar.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. med uprepande af de sköl, som af den siste värde talaren, med hvilken jag instämmer, blifvit anförde, utan jag vill endast tillägga ett skäl, som talar för erläggandet af bevilln. och som icke här har blifvit omnämnt.
Det kan ju ganska väl hända i en stad, der rättigheten bortauklioneras, att konkurrensen är så obetydlig, att en person erhåller rättigheten emot det minsta 112 Den 8 Augusti. derför bestämda minimum, men att sedermera rörelsen blir så stor, att han säljer mångfaldigt
Hera kannor bränvin än hvarför han skattar, och då synes det mig nödvändigt att, genom erläggande af bevillning, reglera detta missförhållande.
Pä samma sätt på landet.
Då det ganska väl kan hända, att den myndighet, som bestämmer kanntalet, icke träffar det rätta, torde det väl vara vigtigt att Taxerings-kommitéen kan jemna ett sådant förhållande.
Jag anser således skäligt, alt bevilln. kommer att ega rum, isynnerhet som, om man tager bort bevillnrn, de kommu- - nala afgifterna torde, på sätt andra talare riktigt anmärkt, komma att försvinna.
Hr Adelborg: Hr von Troil bar börjat sitt anförande dermed, att han ansåg, att, om skatten blefve bestämd lill 8 sk., skulle mindre fara vara att lönnkrögerierna upstodo, än om den sattes till 16 sk.
Jag får härpå svara, att detta blott är en förmodan och ingenting vidare.
Lagerbjelke har sagt, att om i en kommun flere krogar funnos än i en annan, skulle kommunen icke erhålla större utdelning, än den kommun, uti hvilken blott finnes en krog.
Detta är ganska riktigt, och Utsk. har just så förfarit, emedan Utsk. icke fann för godt att upmuntra krogarne.
Frih. af Ugglas har anmärkt, att om. rättigheten att idka krogrörelse blifver å auktion för etf. visst af vederbörande bestämt minimum inköpt, kan det möjligtvis hända, att inom en kort tid å denna krog säljes flera kannor bränvin, än hvarför den blifvit inropad.
Skulle sådant inträffa, kan det ju rättas vid påföljande auktion.
Slutligen ber jag att få på Ilrnnes hjerten lägga några ord, hvilka enl. min tanka uti denna fråga äro af en icke obetydlig vigt.
Då man sent omsider, efter lång tid, kommit till det bemödande, att man vill försöka sätta en bom för det förderfliga inflytande, bränvinet eger uti vårt land, har man, för att åstadkomma ett sådant mål, utgått från den riktiga principen att gynna de större brännerierna, på det att de så småningom må undantränga den massa af små bränneriet’, som finnes; man ville härigenom förminska antalet af de 40,000 bränneriet', hvilka nu existera.
Sedan man sålunda sammanträgt den förderfliga fabrikationen till färre punkter inom landet och dymedelst åstadkommit en lättare kontroll, ansåg man sig böra göra sådana föreskrifter, sorn kunde sätta en gräns emot brån vinets missbruk, och i detta afseende trodde man ingenting vara lämpligare än varans fördyrande.
Om man nu icke vidhåller denna grundsats, utan i stället nedsätter den af Utsk. föreslagna skatt, hvarigenom bränvinet kan erhållas för nästan samma pris som förut, skall det stora antal, som i decennier så rättvisligen klagat öfver det förderf, denna vara medfört, med skäl kunna säga:
J håfven velat begagna edert bättre vetande och eder högre bildning, för alt framtvinga en skatt, hvilken skall lätta nationens materiella bördor, Den 8 Augusti. 113 bördor, men J håfven icke velat befria den frän det moraliska förderf, hvarunder den sä länge suckat.
Jag protesterar på det högsta emot en sådan sakens utgång och anhåller att R. o. Ad. mätte antaga den af Utsk. bestämda skatten.
Hr von Troil: Hr Adelborg har ställt lill mig den frågan, af hvad skäl jag tror att lönkrögerier förr skola upstå, om skatten bestämmes till 16 sk., än om den nedsättes till 8 sk.
Jäg vill till svar endast fråga Hr Adelborg, hvarföre han anser, att låga tullsatser skola alstra mindre lurendrejeri, än de höga.
Jag instämmer uti sådant afseende med honom, och önskar blott att han rör:de denna fråga äfven ville bibehålla samma konseqvens.
Jag tager mig friheten nämna, att jag alldeles icke önskar en lika, utan en sann beskattning.
Raab vill hafva ett minimum af 300 kannor med 16 sk. b:ko i skatt å hvarje kanna.
Jag deremot vill hafva 600 kannor och en skatt af 8 sk.
Inko.
Vi komma precist lill samma resultat, men jag tror, att jag kommer dit på ett sannt och Frih.
Raab på ett falskt sätt.
Den siste värde talarens yttrande påkallar några ord från mig.
Han har trott, att hans förslag så till vida vore bättre, som man derigenom kom sanningen närmare, dä deremot det sätt, jag föreslagit till samma måls ernående, vore falskt, eller för att närmare förklara mig, han har ansett, att man icke bör antaga, att en krog kan sälja så litet som 300 kannor.
Jag får svara, att det finnes många gästgifveri-gårdar, der det icke säljes 300 kannor.
Jag har sjelf egt en sådan, men sedermera sålt den.
Under dea tiden jag egde den, förtärdes der 400 kannor, och då söps icke mindre än nu.
Som beskattningen å utminuterings- och utskänknings-ställena är hemtad från Norrige, torde det vara riktigt, att upmärksamma förhållanderna derstädes.
Ehuru skatten i Norrige utgör 4 sk. per pott, d. v. s. 20 sk. per svensk kanna, är likväl minimum bestämdt lill 80 R:dr r:gds — säger 80 R:dr.
Jag ber ali få fästa Hr von Troils upmärksamhet deruppå, att della minimum är betydligt mindre, än det jag föreslagit.
Under diskussionen har man vidare fäst sig dervid, att uti städerna minimum för utskänknings-ställena blifvit bestämdt till 1,000 kannor, samt för utminuterings-slällena lill 2,000 kannor.
Ehuru de flesta ledamöterne uti Utsk. reserverat sig emot det höga minimum, den ene under önskan att nedsättning måtte ske uti skatten, den andra uti kanntalet, tror jag dock, ali man bör gilla det beslut, hvarmed slutligen majoriteten varit belåten.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad och Hr Gr. o. Landtm., först med erinran att ingen yrkat bifall till Utsk:s förslag, upläste Hr Rrauuerhjelras förslag, anmälde sig och yttrade Frih.
Jag vågar vördsamt hemställa, huruvida icke propos. kunde framställas särskildt å tillägget ronde bevilln., samt serskildt å beloppet af skatten. 10 H. 8 114 Den 8 Augusti.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, då den siste-talaren yrkat delning af propostn, 11. o. Ad. torde finna nödigt att efteråt upgöra redaktionen och nu först besluta i afseende på de särskildta förslagen i allmänhet, hvadan och då den 1111 väckta frågan örn en bevilln:s-afgifts erläggande, oaktadt den icke förekom utf Utsk:s förslag, som egentligen borde först utgöra föremål för propos., syntes vara den, som i första rummet borde pröfvas, Hr Gr. 0. Landtm, finge först hemställa, huruvida 11. 0. Ad. bifölle Hr Braunerhjelms förslag, att för minuthandel och utskänkning af bränvin bevilln. borde utgöras.
Denna propos. besvarades med starka Ja, blandade med några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Hr Gr. o. Landtm, framstälde derefter att, beträffande åter frågan örn kannetals-afgiften, Utsk. föreslagit 8 sk. vid minuthandel och 16 vid utskänkning, hvaremot Hr Braunerhjelm yrkat att för minuthandel och utskänkning må erläggas lika afgift eller 8 sk. för kannan, samt framställde derefter propos. till bifall å Utsk:s i denna del afgifua förslag, men denna propos. besvardes med starka Nej, blandade med Ja; hvarpå propos. till antagande af Hr Braunerhjelms berörde yrkande framstäldes och efter densammas besvarande med starka
Ja jemte några Nej, Hr Gr. 0. Landtm, förklarade att svaren utfallit med öfvervägande Ja.
Härvid hegärde Frih. Baal) votering, hvarpå till justering uplästes och R. 0.
Ad. godkände en sålydande votens-propos.:
Den, som bifaller Särskilda Utsk:s förslag, att den i 17:de §:n af dess förslag till förordning, ang:de vilkoren för bränvins försäljning, omnämnde afgift må utgöras vid minuthandel med 8 sk. och vid utskänkning med 16 sk. för hvarje kanna bränvin, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. 0.
Ad. att denna afgift vid såväl minuthandel som utskänkning skall utgå med 8 sk. för kannan.
Vid voteringens slut befanns, att rösterne hade utfallit med Ja — 7. Nej — 26.
Hr Gr. 0. Landtm, yttrade härefter, att, sedan R. 0.
Ad. bifallit Hr Braunerhjelms förslag såväl i fråga om bevilln:s-afgiften som en serskild försäljningsafgift per kanna, sjelfva redaktionen af ifrågavande § borde bestämmas.
Hr Braunerhjelms dertill afgifna förslag lydde sålunda: ”Oberäknad den afgift, som enl.
Bevilln:sFörordn:ä erläggas bör, utgöres, så i stad som å Den 8 Augusti. 113 landet, afgiften vid minuthandel och vid nlskänkning med 8 sk. för hvarje kanna af det bränvin, som enl. 8:de, 12:te eller 15:de §:n beräknadt blifvit eller hvarför afgift enl.
10:de §:n åtagen är”.
I afseende derpå, finge dock Hr Gr. o. Landtm, fästa upmärksamheten derpå, att, då R. o. Ad. afslagit 15:de §:n, utan alt antaga någon annan i dess ställe, de i denna redaktion förekommande orden ”eller 15:de §:n” icke kunde bifallas: men då det torde vara nödigt, att R. o. Ad. beslutade en annan §, innehållande bestämmelse i afseende på den beräkning af kannctalet för försäljningen, hvarom stadgandet uti den afR. o. Ad. antagne 14:de §:n blifvit uteslutet, syntes R. o. Ad. vid beslutet om 17:de §:ns redaktion böra förbehålla sig att kunna i denna redaktion införa den §:s nummer, som kunde komma att innehålla nämnde bestämmande, och finge Hr Gr. o.
Landtm, hemställa om R. o. Ad., med sådant förbehåll, behagade bifalla Hr Braunerhjelms förslag lill redaktion af 17:de §:n. Ropades Ja.
Härefter företogs §:n 16 och yttrade:
Då det nu kommer i fråga att bestämma huru stort minimum, som bör utsättas, får jag här framställa den åsigt, jag vid behandlingen af den I6:de §:n förklarade mig hysa, att utminuterings-ställena icke kunna afsätta sä mycket bränvin, som utskänknings-slällena, samt att, till följe deraf, de förra böra åsättas ett mindre minimum än de sednare.
Jag föreslår således, att minimum för minuthandels-ställena måtte blifva 800 kannor, samt för utskänknings-slällena 1,200 kannor; men till följe af den förändrade redaktion 14:de §:n erhållit, torde det äfven blifva nödvändigt, att minimum af kanntalet för utminulerings- och ntskänknings-ställena på landet förändras; till följe hvaraf jag föreslår, att för de förra måtte bestämmas ett minimum af 400 kannor och för de sednare 600 kannor.
I anledn. af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om propos. å följande förändrade redakDn afl6:de§:n: ”Vid beräkning, som är i 8:de §:n för stad föreskrifven, må kannetalet icke sättas för minuthandels-ställe under 800 och för utskänknings-ställe under 1,200.
Ej heller får auktionsanbnd, som enl.
10:de §:n för hvartdera slaget af handel antages, understiga det derför här ofvan bestämda minsta kannetal.
Vid beräkning, som är i 12:te §:n för gästgifveri å landet föreskrifven, äfvensom för minuthandels- och utskänknings-ställen å landet, hvilka enl.
Hide §:n tillåtas, må kannetalet icke sättas för minuthandels-ställe under 400 och för utskänknings-ställe under 600 kannor”.
Af min reservation finner R. o. Ad. att jag ansett de minima, som Utsk. föreslagit, vara för höga.
Jag har dock aldrig fästat någon serdeles vigt vid dem, emedan jag ansåg det vara auktions-anbuden, som skulle be^ stämma skattens belopp af krogar och minuterings-ställen.
Men 8* 116
Den 8 Augusti. när Ståndet förklarat skatten skola blifva lika för bäggedera, är det riktigt, att, på sätt Hr Braunerhjelm föreslagit, ändra minima så, att de största blifva på krogarne och de mindre å minuteringsställena.
Då skatten var olika, förutsatte man, såsom Utsk. äfven gjort, att den största försäljningen skulle ega rum på de ställen, der skatten var lägre.
Nu åter igen, då skatten är lika, skall största försäljningen bli å de ställen, för hvilka Utsk. bestämt minsta kannetal, eller krogarne, hvilka jemväl kunna försälja bränvin på samma sätt som minuterings-ställena.
Jag tillstyrker alltså bifall å Hr Braunerhjelras förslag.