Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde Ta laren har, såsom Ledamot i BancoUtskottet, i förevarande ämnen lemnat en uplysning, åt hvilken jag ger all rätt.
Det är nck
Det är visserligen sant, att genom upphäfvande af rättigheten för Capitalisterna, Den £9 Juli /. m: att insätta deras penningar på 3 ProCent, blir Disconternas Fond mindre, och fö’j kteligen deras utlåningar mera inskränkta än nu; men då man eftersinna!', alt också, i samma mån som Capitalisternas penningar fråntagas Disconterna, de miste af r?
G 7 o Capitalisterna till Allmänna rörelsen åter utlemnasj så blifver också klart, att
Disconterna skola mindre af lån behöfvande anlitas; och för låntagaren blir det alltid, fördelaktigare att af Capitalisterna sjelfva erhålla stående lån, än att få dem periodiskt af Disconterna.
Lika klart anser jag också vara, att e hvad rörelse Capitalet löper igenom Disconterna eller ej; det vill säga, ehvad Disconterna bibehållas vid deras intermediaira befattning, imellan Banken eller Capitalisten, å ena, och låntagarne, å andra sidan» eller en sådan befattning inskränkes, så kan sådant icke verka till en enda skillings förmindskning i rörelse Capitalet, hvilket icke blir hvarken större eller mindre, ehvad insättnings rättigheten bibehålies eller afskaffas.
Herr Cederschöld, Fehr Gustaf:
De anmärkningar jag nu går att göra vid det till afgörande företagna utlåtandet från Högloft.
Stats Utskottet, skola blott röra de föreslagna fastighetslånen mot 4 ProCent» 1366 Den 2g Juli j. m. renta och 2 Procents ärlig afbetalning på primitiva Capitalet, Denna låneinrättning är en sak af den beskaffenhet, alt ifrån ju liera sidor jag betraktar den, desto flera betänkligheter finnér jag i att bitalia densamma. 1:0
En slik inrättning nr till sin "princip orättvis.
— Endast den skuldfrie och följaktligen tnindst förlägne delen af fastighets ägare skulle, såsom jag redan flera gånger tillförene haft äran visa, komma i åtnjutande af den förmon att erhålla slående
Ian mot Under-Laglig renta.
Men ej är nog dermed.
Denna gunstbevisning mot de skuldfria fastighetsägarne skulle dessutom i sjelfva verket ske på den öfriga Nationens bekostnad.
Ty denna låneinrättning bidrager att göra uppskoivet af den öfverflödiga Sedelstockens amortering nödvändigt.
Ilända att myntet så mycket längre skulle fortfara att Vara dåligt.
Och som denna olycka komme att drabba hela Nationen gemensamt; så är klart, att de, som blefve gynnade med fastighetslån, verkligen erhölle en skänk, genom ett indirecte sammanskott af sina mindre välmående Landsmän. 2:0
En sinion luneinrättnine skulle 1 t O hunna föranleda till missbruk.
Om Den 29 Juli f. m. 1567 än, till förekommande af väld och mannamån hoS dem, på hvilka lånens beviljande komme att bero, de lånsökande agde att anteckna sig på en öppen lisia för att sedan i sin ordning lanen eshåila; så måste likväl de som bodde i Landsorterna »run’ .. da sitt hopp på en obekant och kan bända egennyttig Commissionärs godtycke.
Dessutom skulle missbruk sannolik ivis äfven ske af låntagarne sjelfva.
Den skuldfrie fastighets ägaren skulle nämligen Jana penningar blott för att vinna på skillnaden i Rentorna och Capitalisten skulle köpa fastigheter endast för alt efter erhållet
BancoJån genast kunna sälja dem till ett högre pris. 3:0 Dessa Fastighets lån skulle i så måtto vara olämpliga till penninge-förlägenhetens af hjelpande, som de ej kunde erhållas i behofvets s,tuiid,eller af den verkligen förlägne.
Det skulle naturligtvis anmäla sig sä manga lånsökande, att man troligtvis innan kort ej kunde erhålla peningarna förrän efter 1 eller flera års prenumeration.
Man kunde således ej bekomma hjelpen i det ögonblick, då man behöfde den, och då man deraf skolat hafva mångdubbel nytta.
Den sorn verkligen är i förlägenhet vill helt säkert heldre gifva 6 ProCent för ett län, sorn han erhåller genast, än vänta längre och obestämd tid på Den..2g Juli f. m. ett annat mot 4 Pro,Cents renta.
Och den, som ej är i verkligt behof, borde kanhända alldeles icke hafva något. 4-‘o Genom en slik lane tillgång skulle menniskor förföras till skuldsättning och * ikan hända äfven till misshushållning.
Naturligtvis skulle ingen, utan afseende på behof, försumma att uttaga den lånesumma, hvartill han vore berättigad.
Men af 20 som salunda onödigtvis skuldsatte sig, skulle kan hända knapt 5 väl använda de erhållna penningarna, och de öfrige 15, liksom pluraliteten af dem, som på 1750 talet erhöllo Bancolån, eller som nu de sednare åren mest lillitat
Disconterna,' förslösa dem på öfverflöd, och således öfverlemna åt sina Barn en Egendom, behäftad med skuld, i stället för att desse, om denna Låneförförelsen ej funnits, hade erhållit denna ograverad.
Mig synes denna inrättning endast vara ett påfund att försäkra Banken om iiiöjligheten att bokstafligen kvinna efterkomma Riksens Ständers Beslut, att bibehålla Sedelstocken intill nästa Riksdag oförmindskad.
Men som detta beslut endast åsyftar förlägenhetens afhjelpande; så kan jag ej föreställa mig, att Riksens Ständers mening kunnat vara, att de till Banken inflytande amorterings- medlen nödvändigt skola utgå längre än allmänna behofvet kräfver.
Den 29 Juli f. m. 1369 Om derföre, genom vidtagandet af de mått, som Särskildta Utskottet föreslagit, så skulle hända att, penn inge förlägenheten af sig sjelf upphörde, så skulle det visserligen blifva svårt och kan hända alldeles omöjligt för Banken, att utom en slik lackande låne-inrättning kunna bibehålla Sedelstocken oförmindskad.
Men långt ifrån att häröfver blifva missnöjde, är jag öfvertygad, att Riksens Ständer skulle med glädje se den hårda dom att helt och hållet inställa amorteringen, som de i yttersta nöden trott sig böra fälla, vid verkställandet kunna mildras.
I anledning af allt detta vill jag vördsammast hemställa om ej Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle Anna tjenligt att i så matto förändra grunderna för denna låne-inrättning, att rentan borde erläggas med 6 Fr o
Cent och årliga avbetalningen fastställas till 4 ProCent af primitiva Capitalen.
Men då torde Egendomen hunna få belånas till \:ten eller han hända -§■ af dess värde.
Härigenom skulle den förlägne finna utväg att undgå enskildas ocker, Capitalisten skulle blifva nödsakad åtnöjas med laglig renta och liksom tvingas att sätta sina penningar i omlopp.
De i Banken inflytande amortissements medlen skulle åter utgå jemt *570'
Ven 29 Juli f. m. j elen mån, som de i allmänna rörelsen be höfdes.
Då k om me, om jag så får säga, Nationen sjelf i tillfälle att afgöra, om och till hvad belopp Sedelstocken kunde tåla att förinindskas,— Friherre Stael von Hollstein, Corfitz T udvig-.
Sedan beslut är taget att Betänkandet skulle punktvis afhandla5, torde discussionerna till dess uppskjutas; imellertid har det intet kunnat undfalla mig den olikhet 11 ti lånerätlighet som den är tillagd, som lånar på eflecter emot Jordbrukaren, då den förre får låna lill och med 18,000, och den sednare 6000 R:d Med Herr Cederschöld instämmer jag deruti, att genom den nedsalta rentan till 4 ProCent förfelas ändamålet med det stora lånebiträde, som mi af Ständerna bevilljas.
Till hvilket ändamål ar det bevilljadt, om icke till undsättning för de skuldsatta, som af hvarjehanda orsaker, ehuru verkligen förmögne, dock hafva brist på penningar, att göra redo för sig?
Det är då nödvändigt, a-tt bereda en tillgång att få emot laglig renta låna penningar, hvilket skall tvinga dem som hafva penningaratt låna ut, att hålla sig vid samma renta, som tages i LåneDisconten; alt i närvarande stund tänka på uppodlingar, är sä mycket mindre lämpligt, som tnan icke har afsättning på de produeter, som den redan cultiverade jorden Den 29 Juli f. m. 157’ frambringar, och denna äfven icke kan bringas till den goda häfd i brist af arbetare m. tn.
Då lån icke får lemnäs utan emot första inteckning, så är naturligt, att de förmögnare, sorn äga skuldfria eller ock med ringa skuld behäftade egendomar, skola begagna denna förmonliga låneanstalt, men deremot de egentligen nödställde blifva ohulpne.
Grefve Lillj ener antz:
Jag beder få Anmärka, att om de smärre Disconterna, synnerligen Götha Canals, icke fånge emottaga
Lån mot 3 ProCent på afskrifningsräkning, blefve rörelsen icke allenast mindre, utan ingen, af orsaker, som jag allaredan tillräckligen utvecklat; men yttranden härom torde uppskjutas till den öfverläggning, hvartill de höra, nämligen till afgörandet af BancoUtskottets Betänkande angående hela Diseontrörelsen i Riket, Beträffande en Ledamots farhåga, att .förmögna personer kunde profitera deraf, att Banken, nu som förr, till nedsatt renta af 4 ProCent utgifver
Fastighetslån, så borde man knappast vänta sig kritik emot en anstalt, ämnad till medel att motväga ProCentares ocker; — och att åt förlägna Jordbrukare öppna en utväg, att dem undvika. »37* Den- 29 Juli f. m.
Om, då högsta lånesumman ar nedsatt till 6000 R:d. det skulle hända att penningkarlar köpte egendom endast för' att förtjena skillnaden imellan 4 ocb 6 ProCents renta på berörda summa, så bevisade detta helt säkert att de så öfverklagade Capitalisternas gyldene tid vore försvunnen och de i det närmaste utrotade.
I alla fall vore det högst stridamia mot Bankens bestämmelse, att lita henne medverka till hög ren-tas erläggande, synnerligen af gäldbundna Fastighetsägare.Om en medicinsk liknelse tillätes mig, så synes förhållandet vara enahanda, som om man af missförstådd hushållning skulle åstadkomma kallbrand genom applicerandet af lapis infernalis, i stället for läkande plåster.
Herr Tahlman, Otto Fredrih:
Vid det förslag, att för de från Banken erhållna stående lån endast skall erläggas 4 ProCents årlig renta och 2 Procents årlig afbetalning å primitiva Capitalet, utbeder jag mig få göra den anmärkning, att jag anser dessa lånevilkor vara alltför förmonliga.
När omöjligen alla, och troligen ioke en. gång hälften lånbehöfvande. kunna, med lån förhjelpas, innebär det en verklig' orättvisa mot de öfriga, att fastställa så låg renta som den af 4 ProCent.
När den— Ven 29 Juli f. m. 1373 na fråga förevar i StatsUtskottet, stadnade Financeafdelningen allmänt i den mening, att rentan skulle bestämmas till 5 ProCent," och 5 ProCent årligen afbetala? på sjelfva skulden.
Man jemföre dessa vilkor med de vid vanliga Discontlån, så finner hvar och en att de förra i (lera af eenden ändå äro förrnonligare.
I StatsUtskdttets plenum blefvo de vilkor , som Betänkandet innehåller, genom votering antagna, och nå dessa äfven blifvit af BancoUtskottet tillstyrkta, vill jag nu endast nämna min tanka såsom en särskild reservation, med den erinran, att jag icke kan inse någon grund af rättvisa deruti att Nationen betalar 750,000 R:d. större Bevillning, för att bereda lånetillgångar åt en del medborgare, hvilket blifver resultatet af den antagna princip, det allt hvad som i Banken inflyter skulle genom lån derifrån åter utgå i rörelsen.
— En annan omständighet förekommer i BancoUtskottets under öfverläggning förevarande Betänkande, som i min tanka oundvikligen föranleder till återreiniss, då ingen ändring annorlunda deruti lärer kunna göras.
BancoUtskottet, sorn i början af Betänkandet säger, i enlighet med StatsUtskottets förslag, att
RiksgäldsSedelstocken bör förblifva vid den numeraire den vid detta års böljan utgjorde,' yttrar sig på ett annat ställe att RiksgäldsSedlarne skola förblifva vid deras nuvarande
Den 2g Juli f. m. belopp, livi!I*t*t innefattar tn skillnad af io 1 ' 7
Itp mindre fin 1,700,c OO R:d. R. G. S., sorn sedan della ars 1 >o 1 jin i Gontoiret 1 njlutit, och af hvilken påraknade summa RiksgäldsContoiret komar r i saknad, så framt RnncuUtskottets
Betänkande oförändradt bifailes.
Gref ve T liljencrantz:
Dn BancoUtskottet i dess Betänkande citerar StatsUtskottets verba formalia, oell derefter tillstyrker att RikcgäldsSedelstocken, på det sätt StåtsUtskottet föreslagit, må till nå*ta Riksdag blifva oförändrad, synes mig det af Herr Major Påhlman åberopade sednare uttryck vara en tvdiig misskrifning, som icke kan förtyda meningen, alt beräkningsgrunden bör blifva berörda Sedelstocks belopp vid. 1814.åis slut, hvarföre återremiss icke lärer vara nödig.
Jag anhåller derföre att BancoUtskoltels Betänkande punktvis får företagas till afgörande; Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade om icke Ridderskapet och Adeln funne denna förklaring tydlig;, att RiksgäldsSedelstocken borde vara sådan sorn vid innevarande års början.
0 Atskillige ropade härtill Ja.
Den 29 Juli f. m» 1375 Herr Påhlman uppläste ur BaneoUtskottets Betänkande xlen delen, sorn rörde detta ämne, hvarefter han yttrade:
Så långt det är fran mia afsigt att villja åstadkomma onödig tids utdrägt, så angeläget lärer dock Ridderskapet och Adeln Hnna, att den af mig anmärkta felaktighet rättas.
Kan denna rättebé ej ske annorlunda än genom återremiss af Betänkandet, så är det bättre att vidtaga denna åtgärd än öfverlemna åt hazarden meningen af en så vigtig punkt.
Det är allt för godt att en Ledamot af BancoUtisköttet förklarat
Utskottets mening vara sådan den i ingressen blifvit framställd; men härmed är saken icke hjelpt, då genom ett skriffel eller misstag i Redactionen samma mening på ett sednare ställe blifvit rakt motsagd, hvilket icke mer lärer kunna bestridas.
Jr iherre Cederström, Jacob, trodde återremiss icke kunna undvikas, enär delta vore en anmärkning emot Betänkandet, och detsamma på sådan grund icke kunde här omedelbart afgöras.
Skulle emot min önskan återremiss äga rum, så beder jag att af StatsUtskottet må äskas svar å mitt särskildta votum, åtföljande
BancoUtskottets
Den 29 Juli /. m#
Betänkande angående biträden för Götha Canal, i hvilket jag förklarade mig icke finna något skäl till StatsUtskottets förklarade brist af all utväg till de bidrag, som kunde beslutas, held-1 RiksgäldsGontoiret, likasom Banken, onekeligen vore i tillfälle att göra nya Sedlar, och med fägnad borde emottaga ett sätt att afhjelpa svårigheten att till Näringarna sprida de nya Sedlar, som StatsUtskottet anser nödigt att till nästa Riksdag utgifva, i stället för de under tiden inflytande och realisérade, eller rättare taladt, till Banco förbytta Riksgäldsaedlar.
Herr Grefven och LandtMarskalken frågade; om Ridderskapet och Adeln ansåge anmärkningen hindra antagandet af BancoUtskottets Betänkande, och detsamma således böra återförvisas.
I hastighet har aterremiss blifvit besluten af den grund, att Betänkandet ansetts vara ett första gången till afgörande företaget förslag, hvaremot anmärkningar blifvit gjorda.
Förhållandet är nu verkligen annorlunda, nämligen att BancoUtskottets Memorial innefattar ett äskadt utlåtande öfver SlatsUtskot tets - V. 2.
Dtn 29 Juli f. m. 1577 tets dit remitterade Betänkande; och på detta skäl torde aterremiss vara olämplig, sä mycket heldre som saken redan af tre Stånd är afgjord.
Jag hade Föreställt mig, att detta Betänkande vore första gången inkommet; men kan ej neka att Grefve Lilljencrantz’s förklaring kan synas nöjaktig och har således ej något emot ntt Betänkandet nu till afgörande upptages.
Herr Grefvert och Landt Mar svalken proponerade härefter att företaga Betänkandet till afgörande.
Ja, blandadt med Nej. Friherre Cederström, Ulric, åberopade 53 §..Riksdagsordningen, sorn stadgar, att ingen må försöka genom ny öfverläggning upprifva ett beslut.
Grefve Lilliencrantz; Det är ej ändring af ett beslut, att detsamma inställes, sedan upptäckt blifvit, att anledningen dertill varit ett misstag Friherre Cederström, Ulric, yrkade å nyo att aterremiss matte äga fulu, enär beslut derom blifvit fättadt. liid. o. Ad.
Frotoc. 173. 174* 1378 Ven a9 /• m‘ Grefve Lilljenerahtz:
Jag anhåller få föreställa det en återr#nuss kå?
g&ypk et mer otillbörlig, sorn den antingen-skuile förorsaka Riksdagens förlängande eller ock att ärender blifva liggande, oafgprda.
Enär det ?r angeläget att nu icke uppehålla ärendernas afgörande, i anseende till den korta återstående Riksdagstiden, och irringen blott härleder sig från en origtig redaction, hvilket kan hjelpas med anmärkning i Reglementet, så torde proposition kunna göras.
Friherre Cederström, Ulric, anhöll härefter endast att, i fall proposition om målets afgörande bifölles, hans reservation deremot måtte intagas i Protocollet.
Den af Herr LandtMärskalken härefter gjorda proposition till afgörande af målet Bifölls.
Härefter företogs Betänkandet punktvis.
Vid första punkten rörande
Disconter» na yttrade sig Deri 29 Juli f. m. *579 Friherre Stael von Hollstein:
Innan BancolJtskottets särskildta Betänkande otn Discontrörelsen i allmänhet, forn upplästes i går aftons, blifver afgjordt, ser jag icke huru detta kan till afgörande företags- : ’ Grefve Lilliencrantz:
Det första å£ Betänkandets innehåll, näst reciten af Högled.
StatsUtskottets Utlåtande,, innehåller endast önskan att Ridderskapet och Adeln tå'cktes instämma i' de 5:ne öfriga Respectiva RiksStåndenS beslut med bifall till BancolJtskottets under den 50 Juni meddeldta yttrande öfver Financeplanen, i hvilken prelimi nair fråga Höglofl.
Ståndet sig ännu icke utlåtit.
Vidare anmäler Utskottet, såsom svar å det Höglo!!, StatsUtskottet andragit, rörande Discouterna, att BancoUtskottet i särskildt Memorial af den 26 dennes öfver detta ämne, uti hela dess vidd, sina tankar vördsamligen afgifvit.
Herr Våhlman:
I anledning af denna upplästa första punkt, får jag allenast erinra, att all åtgärd af Högloft.
Ridderskapet och Adeln härvid synes mycket öfverflödig, sedan tre Stånd redan i förhand besluta antaga hufvudgrunderna för Finaneeplauen, innan StatsUtskottet fått tillfälle att »380 Den 2g Juli /. m. besvara de gjorda anmärkningarna i anledning af återremissen: hvilket synes vara ett tämligen ovanligt sätt att afgöra Riksdagsärender.
Herr Grefven och LancltMarsJinlken gjorde proposition till bifall å första punkten af Betänkandet, hvilken med Ja besvarades.
Upplästes andra punkten, angående ett temporairt biträde åt RiksgäldsContoiret till Creditsedlarnas inlösen, äfven utöfver de redan medgifna 2 Millioner, under förbehåll att RiksgäldsSedelstocken icke måintill nästa Riksdag på nigot sätt kunna ökas utöfver dess nuvarande belopp.
Stael:
Jag önskade att Herr Grefve Lilljencrantz behagade upplysa den omständighet, att Riksgäldssedlarne böra bibehållas vid samma Numerair, men derjemte, vid uppvisande, af Banken inlösas.
Till fyllnad i den ersättning
Banken fordrade för Realisation af Riksgäldssedlar, hvilken Banken år 1800 sig åtog, tillädes Banken 300,000 R:d. årligen att utgå i 15 är; hvilken amortissementssumma sist uppbäres för det innevarande året.
Riksdag uppstod fråga om inlösen af de då utelöpande
Den 29 Juli f. m.
RiksgäldsSedlar öfver det belopp, som Banken hade åtagit sig att realisera.
Somlige och deribland synnerligen jag äskade fond till dessa Sedlars realiserande.
Andra ansågo sådant öfverflödigt; och det beslöts att man efter behag lick vexla sig från Banco till Riksgälds och tvärtom, hvilken operation ansågs verkställbar medelst den åt RiksgäldsContoiret upplåtna Disconträtt.
D en lyckades också, inen endast derföre, att igenom de beslut som jag afstyrkte Bankens realisation af egna Sedlar måste inställas, ifrån hvilken stund all anledning försvann att utbyta ett pappersmynt till ett annat.
Härvid anmärkes noga , att sedan 1809 det är RiksgäldsContoiret, icke Banken, som besörjer RiksgäldsSedlarnas förvexling till Banco, hvarigenom all sådan förvexling, hvilken, jehuru orätt, ännu kallas Realisering, likasom de i uppbörden inflytande RiksgäldsSedlar, mindskar Contoirets inkomster eller ökar dess utgift.
Nu anför man, att RiksgäldsSedlar innevarande år mer än vanligen inströmmat, och tager detta förhållande såsom grund för den begärda, och af BancoUtskottet till största delen bevilljade förökning i RiksgäldsContoirets
Disconträtt, hvaremot min enskilda mening varit och är, att om Cre - Den 2 g Juli J, m* ditSedlarnas inlösen förut kunnat påkänna RiksgäldsContoirets tillgångar, kan sådant nu mera icke aga rum, sedan Contoiret erhållit tillstånd att göra nva Sedlar i stället för dem, som dödas eller realiseras. Friherre
Då det är beslutet, att 8 Millioner RiksgäldsSedlar, eller den summa som var vid 1814 års slut, icke förmindskas, men deremot Bankens åliggande är, att utbyta Riksgäld mot Banco, så kan jag icke annat fatta, än att antingen skall en gång ingen Riksgäldssedel mera finnas, utan alla vara utbytte, eller ock beständigt nya utgifvas i mari som inlösningen sker; hvarigenom en odeterminerad summa BancoSedlar åter skulle komma i rörelsen.
Jag finner derföre ingen orsak, hvarföre, om RiksgäldsSedlarne bibehålla sin credit, den omgången behöfves, att utbyta dem i Banken, och dertill afsätta ett odetermineradt Crediciv; lättare vöre att i de förslitnas ställe blott fabricera nya Riksgäldssedel', och på det sättet bibehålla de 8 Millionerna; jag fruktar i annat fall Bankens Sedlar förlora i värdet.
TIerr Våhlman:
Då StatsUtskottet un derställde Riksens Höglofl.
Ständer det förslag, att RiksgäldsSedelstocken intill nästa Riksmöte skul’e i det närmaste bibehållas till det belopp i allmänna rörelsen, som den tftos /• m* *383 vid förbi 9b t^ffå sfiit^Åtgjorde, och till följe hvaraf \ng&h^äiri ottissementsfond för RiksgäldsSedlål^# -hädanefter skulle bli fva af nöden; skedde denna hemställan i förening med andra förslag, som med det förra ägde ett ovilkörligt sammanhang.
Jag vill häraf nu blott anföra det om allmänna Une-rörelsens fästande vid Riksgäld-Contoiret, hvarigenom sistnämnde
Verk-kommit i tillfälle att med lätthet återbringa i rörelsen de genom Bevillning eller vexling i Contoiret inkomna RiksgäldsSedlar.
Genom på förhand partielt tagna beslut af de gme respectiva MedStånden, blefvo några delar af StatsUtskottets Financeplan antågne, andra åter förkastade.
StatsUtskottet, som, sådant oaktadt, borde med afseende på de 5:ne
Stånds i ämnet fattade beslut uppgöra en så kallad financereglering, var härigenom ^Sflldejés hfndradt att kunna utgå från§ n'3^j{rT SÖr^s jilan; ty förhållandet harjne sfåsölfi'fifed-ien kedja, hvaraf några länkar1'ämrytä^^ch man ändå vill anse den genmiv äSp öfrigas styrka kunna uppbära en gifven tyngd.
Det återstod då för oftanämnda Utskott ingen annan utväg till förekommande af RiksgäldsSedlarnas påtaglig blifvande misscredit och fcontoiret* säkra iråkade förlägenhet, än att tillita Banken med ett obestämdt biträde till RiksgäldsSedlarnas inlösande; ty för att kunna bibehålla RiksgäldsSedlarna vid de - Den 29 Juli f. rt%, ras mot BancoSedlar fastställda värde, måjits nödvändigt hvar och en som vill göra utbyte, få Banco i de förras ställe, ty eljest skola de oundvikligen Förlora all egen c ^ v. skap af mynt neli förvandlas till a-signalet.
Det kan för öfrigt aldrig hlifva fråga om att hvarken Riksgälds- eller BanooSedlavne beständigt skola bibehållas i rörelsen till en och densamma precisa numeraire, ty sådant ar omöjligt; men derföre lyda orden också, att RiksgäldsContoiret. skall söka alt i det närmaste bibehålla samma belopp af RiksgäldsSedlar sora befnnnos i rörelsen vid detta års början, utgörande omkring 8 Millioner Riksdaler RiksgäldsSedlar.
Jag får nu slutligen vördsamt erinra, att det är vid denna punkt den rättelse bör göras, att i stället för ordet nuvarande sättes den sista December år 1814.
Herr Swedenstjerna, Eric Thomas f som redan förut hade anmält sig att tala^ förmälte att han sedan Herr Påhlman alldeles rigtigt utredt frågan icke hade något att tillägga.
Grefve Lilliencrantz: Af Herr Maior Pahlmans anförande har jag tillräckligen fattat, att dä StatslJtskottets förslag, angående Discontrörelsens öfverlåtande till Riks» Den 29 Juli f. nu gäldsContoiret icke blifvit antaget, saknar RiksgäldsContoiret en stor del af påräknade utvägar, att sprida de nya Sedlar som tillverkas; men så mycket mera ökas min förundran, att StatsUtskottet icke velat begagna den utväg som erbjudes derigenom, att bidragen för Götha Canal ifrån RiksgäldsContoiret finge utgå.
Herr Tahlman: Frågan om Götha Canal hör väl i sig sjelf icke till närvarande ämne.
Likväl får jag i afseende deruppå upplysa, att när icke några tillgångar blifvit åt RiksgäldsContoiret betedda för att kunna lenina biträde åt Götha Canal, så följer tydligen att inga RiksgäldsSedlar denna väg kunna spridas i rörelsen, med mindre RiksgäldsContoiret blefve autoriseradt att utgifva nya Sedlar utöfver dess Sedelstocks förra belopp, hvilket aldrig varit satt i fråga.
RiksgäldsContoiret icke kan bestrida andra utgifter än sådana, för hvilka Contoiret erhåller bestämda inkomster, finner hvar och en vid första eftersinnande.