Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på Ilr v. Knorrings framställning, att han vill bifalla Betänk.
, derföre att bonden David Andersson har om sportlerna yttrat sig felaktigt, får jag anmärka att ett möjligt misstag af någon Riksdagsman - Den 19 April e. m.
193 dagsman icke bör föranleda en annan att låta någon vigtig sak förfalla, eller att gilla en sak, som i sig sjelf är oriktig.
Antingen David Andersson hade gjort sin anmärka, öfver sportlerna, eller ej, så sknlle jag, vid della tillfälle, hafva påyrkat deras afskaffande.
Ofverlåggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter lii Gr. o. Landlm. yttrade, att då den af Hr von Troil omnämnda missräkning var ganska påtaglig såväl vid jemförelse med tabellen som vid hopsummeringen af den i Utlät, uptagne serskildta löneförböjningsstimmorne, R. o.
Ad. torde bifalla att vid proposmes framställande, bifall till Ulsk:s tillstyrkande förutsattes innefatta rättelse af del deri med 2,041 R:dr 32 sk., i st. f. 2,708 R:dr 16 sk., uptagna sammanlagda beloppet af de tillstyrkte löneförhöjningarne.
Ropades Ja. lii Gr. o.
Landtm, yttrade sedermera att då särskilda propostr blifvit hegärde å de 3:ne delar i afseende hvarpå från Utsk:s tillstyrkande afvikaude meningar blifvit yttrade, en sådan delning i öfverensstämmelse med 54 § Riksd.Ordn. borde ega rum, och alt propos.-ne komme att framställas, i den ordning frågorne förekommit.
Propos. lill bifall ä Gtsk:s Utlåt, i fråga om lönetillökning för Ofver-Ingeniören blef härefter framsläld och besvarad med starka
Landtm, förklarade att han funnit
De ledamöter, som begärt fördelning af propostne vet jag icke hvad de skulle förlora pä att medgifva punktens återremitterande i sin helhet.
Jag vågar hemställa lill dem om de icke skulle vilja afstå ifrån sitt yrkande och låta oss afgöra hela punkten pä en gäng.
Hr von Harlmansdorffs mening i afseende på sportelsysteraets afskaffande lärer väl vara densamma rörande alla lönerna uti det ifrågavar:de verket.
Jag skulle följaktligen tro, att ingenting förlorades derpå, om punkten återremitterades i sin helhet.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i ani. af detta Hr Ribbirigs yttrande, endast finge erinra, all då votering blifvit begärd, densamma enl. 53 § Riksd.Ordn , genast borde försiggå, och alt således icke någon ny propos. kunde framställas innan den fråga blifvit afgjord, hvarom votering blifvit begärd.
Uplästes till justering och godkändes följande förslag till voler:spropos. :
Den, som bifaller hvad SlatsUlsk. i 3:dje punkten af dess Utlåt. J\G 71, yttrat i fråga om lönetillökning för Ofver-Ingeniören vid Landtmäteriet röstar den det ej vill röstar 6 H. Ja, Nej; 13 vinner Nej, anser R. o.
Ad. de raol Ulsk:s yttrande i denna del Hr Gr, o. Landtnäs sedermera framstälda propos. till bifall ä besvarades med starka
Landtm, förklarade sig hafva funnit
, Hr Gr. o. Landtm, hemställde slutligen om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Ulsk. för öfrigt uti den nu förevar:de 3:dje punkten tillstyrkt, samt förklarade efter denna propossns besvarande med starka
Ja jemte några Nej, att han äfven härvid funnit
Ja öfvervä- ( gande. 4:de punkten, ang:de ersättning lill förste Landtmätarne i Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län, i följd af f örändrad beräkning för salpelerhjelpens utgörande derstädes.
5:te punkten, ang:de förhöjning af anslaget lill socknekartors uprättande.
Jag har begärt ordet egentligen icke för att yttra mig om den förhöjning som här blifvit föreslagen, hvilken jag 1 tillstyrker, utan för att få tillfälle nämna några ord om frågan i allmänhet.
Man talar nu om socknekartors uprättande och ett socknekarte-vefk.
Uti instructionen för Kongl. General-Landtmäteri-konl. af .år 1827 kallades det ett geografiskt karte-verk.
Att kartor är ett verksamt bildningsmedel torde ingen bestrida, och att bildningen är låg uti ett land, der icke fullständiga kartor öfver landets särskildta delar äro nprättade, är påtagligt.
Dessa kartor måste vara geografiska.
De måste vara uprältade icke blott efter planraätningar, utan med bestämmande af de förhållanden, som jordytans skiljaktighet visar, eller som äro en följd af jordens sferiska form.
Sådane kartor skulle ifrån General-Landtmäteri-kont:s första anordning, af detta kontor uprättas.
De hafva också blifvit verkställde mera än man i allmänhet känner och de äldre arbetena i denna väg äro så mycket mera förtjenst fulla, som
Slaten i högst ringa mån bidragit till deras utförande.
På sednare lider har Landtmäteriels verksamhet blifvit i många delar riktad ål annat håll.
Landi mätaren sysselsältes såsom skiftesman.
Han blifver icke allenast, en mätare af landet utan en fördelare af dess jord.
Hans befattning blifver, ifrån att vara tecknisk vetenskaplig, alltmera ekonomisk och juridisk.
Man måste likväl erkänna att det fotdras olika fallenheter och förmåga för att sköta båda delarne fullständigt och riktigt.
Då nu i Landtmäteri-corpsen ingår eli stort antal medlemmar, måste man äfven förutsätta alt hos somliga af dem den ena fallenheten är öfvervägande och hos andra en annan.
Att då uteslutande söka rigta Den 19 April e. m. 195 deras verksamhet endast åt det juridiskt ekonomiska hållet anser jag felaktigt.
Jag skulle tro ali den verksamhet, sora ligger i uprältandet af kartor, icke allenast geometriska utan äfven geogratiska, borde äfven något upöfvas och af Slaten upmuntras.
Så har likväl beklagligen icke skett.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof vittnar uti bilagda StatsRådsprot. af den 4 Ocl. 1853, på hvilket lamt och bedröfligt säll arbetena för det geogratiska karteverke! varit fullföljda.
Della är ett förhållande, som på inlel sätt ligger K.
M:s Regering till last, emedan den otvifvelaktigt lifligt intresserar sig för motsatsen, men hvilken underbar makt det är, som hindrar all verksamhet i geografisk väg å General-Landt, mäteri-konlts sida torde jag icke behöfva alt omförmäla.
Factum är emellertid gifvet.
All den verksamhet i geografisk väg, som i Riket finnes är coneentrerad hos Topografiska corpsen och möjligen äfven Sjökarte-kont.
Den verksamhet desse embetsman deruti ådagalägga är berömvärd och förtjenstfull till alla delar, men den borde äfven kunna få ega en medtäflare uti en civil verksamhet i samma riktning och derföre hade del varit önskligi, om, i stället för eli anslag blott för ett sockne-karteverk, ett sådant blifvit lemnadt för ett landskaps-karteverk.
Jag hade otvifvelaktigt väckt motion derom, så framt jag icke blifvit afskräckt just genom det förhållande, som jag funnit under några år hafva gjort sig gällande, nemi. alt söka utrota all geografisk verksamhet ur Landtmäterikont., oaktadt de prof på duglighet i denna väg, som Landtmäteristatens medlemmar ådagalagt.
Jag anhåller att såsom exempel derpå få anföra förste Landtmätaren Widmarks karta öfver Helsingland, som nyligen med ett obetydligt anslag af Statsmedlen blifvit utgifven och som är så uplysande att man blott genom dess åskådning vinner vida mera kännedom om landet, än man genom läsning af ett arbete derom möjligen skulle kunna inhemta.
Genom det sätt hvarpå kartan är konstruerad bar man nemi. der all odlad jord färglagd och ser huru sträckningen af vattendragen åtföljas af odlingen samt huru de derifrån mera aflägsna delarne äro i ett full och ödsligt skick.
Del gifves också förhållanden, som föranleda dertill att Landtmäteri-Slatens medlemmar kunde till det allmännas fördel egna sig åt geografiska karte-arbeten; ty på en karta, äfven geografisk och i huru stor skala sora helst affattad, kunna icke inrymmas alla föremål.
Derföre är det af vigt att geografiska kartor blifva uprättade ur olika synpunkter och för olika intressen.
De af Topografiska corpsen uprättade kartor hänföra sig egentligen till de olika höjdskilnaderne på jordytan för att utmärka deras inbördes förhållanden.
De geografiska kartor, som skulle uprättas af Landtmäteri-siatens medlemmar skulle hafva till sitt förnämsta föremål alt visa graden af jordens upodling och dess beskaffenhet af åker, äng, skog o. s. v. Alt dessa kartor således skulle vara af högsta värde och att en verksamhet derutinnan borde upmuntras, derom torde jag icke behöfva vara mera vidlyftig; men då nu förhållandet är, att man icke kan förvänta något sådant, så mäste Landtmäleri-Staten inskränka sig till det ringare arbete, som i fråga 13* 196 Den 19 April e. m. om socknekarlor kan åstadkommas och för hvars verksamma bedrifvande jag äfven tillstyrker att detta anslag måtte beviljas. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i förevande punkt tillstyrkt. 6:te punkten, ang:de uteslutande från RiksSlaten af ett \ odisponeradt belopp af 40 R:dr 40 s/c. till respenningar ät ' 4:ste Landtmätaren i Kronobergs lån; och 7:de punkten. ang:de uteslutande frun IliksStaten af Sene odisponerade lönebelopp, nemi. 10 R:dr för en vaktmastare vid Arsenalen och 4 R:dr för en vaktbetjent vid SloltsRätlen. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställ.
Pröfningen af de återstående punkterne i förevar:de Utlåt, upskjöts till nästa plenum och H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 10 e. in.
In fidem protocolli, ^ Albert Munck.
Thorsdagen den 20 April 1854.
Plenum kl. ö e. m.
Justerades pleniprol. f. d. 22 sisth Mars f. m.
Med tillkännagifvande, alt Hr Björnstjerna, Joli. Magnus, såsom ledamot af StatsUtsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från d. 23 dennes, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i nämnde Utsk. under den Hr Björnstjerna beviljade ledighetstid.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. . 71, ang:de re gleringen af utgifterne under RiksStatens Sjette Hufvudtitel.
Härvid förekom först 8:de punkten, ang:de vidtagne åtgärder i afseenda pä regleringen af Lands/läJdenes lönevilkor. R. o. Ad. fann ,denna punkt ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
9:de punkten, an g: de anslag lill Landstaternes lönereglering.
Den 20 April. 197 1 :sla Mora., rörande K. M:s i ämnet aflålne Nåd.
Propos. L Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Det är med tillfredsstäl ' leise jag erfarit, att StatsUlsk. tillstyrkt R.
St. alt bevilja den summa som i och för reglering af landtstats-tjenstemännens löner af K.
M. blifvit begärd, samt att ställa de beviljade medlen till K.
M:s disposition, för att användas såsom K.
M. funne lämpligast; hvilket sätt alt anslå medel i della fall är det aldra tjenligasle, när man sålunda blifver i tillfälle alt vid lönernas bestämmande göra afseende på de serskildta omständigheter, hvilka i olika delar af Riket förefinnas.
Men det vilkor, sorn StalsUtsk vid medlens beviljande fästat, är af sådan beskaffenhet, all jag nödgas anhålla om ålerremiss ä denna punkt af Utlåt.
Detta vilkor består deruti, att de indelningar, hvaraf ifrägavartrie tjenstemän f. n. äro i åtnjutande, skulle indragas lill Statsverket och ersättas genom en gång för alla bestämda penningeartslag, en grundsats, som icke i öfrigt blifvit af Konung och Ständer antagen, utan tverlom står i strid med det beslut, de båda Statsmakterna vid sisth Riksdag gemensamt fattade, af det för R. o.
Ad. nogsamt bekanta innehåll, all de löntagare, hvilka voro i åtnjutande af indeldla räntor och kronotionde, skulle upbära dem efter iOärs medcl-markegångs-pris.
Något skäl 'hvarföre detta beslut skulle i afseende å landtstatens indelningar frånträda», har icke blifvit af StatsUlsk. anfördt, och den ersättning för mistad forsel-lön, som Utsk. föreslagit, är så obetydlig, att den ej kan tagas i betraktande.
Det äger visserligen sin riktighet, att de tjenstemän, hvilka f. n. hafva indeldla löner, enl. all förmodan icke skulle vara så särdeles missbelåtna med den ifrågasatta förändringen, enär de sistförflutne årens markegångspriser i allmänhet varit höga, men om man frånser denna tillfälliga omständighet och deremot betraktar förhållandena sådana de under en längre tidrymd kunna utveckla sig, torde man finna, att förändringen skulle medföra betydliga olägenheter och föranleda till ständigt återkommande förslag lill löneförbättringar, hvaremot, om lönerna få utgå efter förut bestämda grunder, dylika frågor torde högst sällan återkomma.
Jag anhåller således vördsamt, att R. o. Ad. behagade återremittera denna punkt till StatsUlsk., med anmodan all afgifva ett annat tillstyrkande, hvilket, i min lanke, borde ungefärligen innehålla alt R.
St. utan alt ingå i bedömande af den upgjorda löneregleringen, lill förbättrande af landtstats-tjenstemännens lönevilkor anslå 77,000 R:dr btko årligen, att för sagde ändamål af K.
M. på lämpligaste sätt användas:
Skulle något vilkor härvid anses böra fästas, borde det bestå deruti, att de tjenstemän, som af det beviljade anslaget erhölle löneförbättring, skulle vara förpligtade, att genast vid den högre lönens tillträdande frånsäga sig rättigheten att upsäga deras indeldta räntor lill leverering in natura, hvilket vilkor skulle vara nyttigt derföre att det påskyndade verkställigheten af K. M:s och R.
Sits vid sista Riksdag fattade, förut omförmäldte beslut.
Jag anser StatsUtsk. hafva för farit rätt, som icke inlåtit sig i något bedömande af den upgjorda löneregleringen för landtstats-tjenstemännen, i hvad detaljerne be - 198 Den 20 April. träffar så mycket heldre, sorn, då någon egentlig lönereglering för närande tjenslemannaklass icke blifvit af K.
M. definitivt beslutad, någon sådan icke heller kan blifva föremål för R.
St:s slutliga pröf-^H ning.
Deremot synes mig Utsk. hafva bordt ingå i bedömande af flfl de hnfvudgrunder, från hvilka K.
M. tillkännagifvit
Sig vilja utgå vid ■ rfegleringens slutliga fastställande.
Utaf det StatsRädsprot. för den I 9 November sisll. år, sorn åtföljt K. M:s Nåd. Propos. om Stats- ■ verkets tillstånd oell behof, finner man, all en af dessa hufvud- fl grunder består deruti ”ali de boställen och den boställsjord, Slaten fl tillhörig, som Lands-kamererare.
Lands-sekreterare, Landträntmästare
I och vaktbetjent^ innehafva, skall indragas, så fort sådant lagligen ske fl kan, emot ersättning efter angifvet upskattningsvärde.
Men när fl man granskar förhållandet med dessa upskattningsvärden, så belin nes, fl att de i allmänhet äro ganska låga, hvaraf följer att, förbemält» fl klass af tjenstemän, om de mäste afträda sina boställen emot er-
I sättning i kontant efter upskattningsvärdet, derigenom skulle blifva i fl väsendtlig måtto lidande, enär lönerne pä detta sätt, åtminstone i fl de fleste fall kom me ali understiga hvad K.
M. ansett böra utgöra fl minsta lönen för hvarje tjensteman.
A detta förhållande hade lltsk. ( bordt, för ali deri bereda rättelse, fästa upmärksamhet, sä mycket heldre, som vid läsningen af StatsRädsprot., man tydligen ser, att det varit hvarken StatsRådets mening att tillstyrka, eller K M:s Nådiga afsigt att besluta någon den ringaste förminskning af lönernas nu varande belopp äfven om detta skulle för någon eller några bland dem öfverstiga minimum, utan tvärtom alt låta tjeustemännen behålla hvad de nu innehade, samt bereda lönetillökning åt dera sora deraf voro i behof, så att icke somliga tjenstemän skulle genom indragning af deras boställen, få anledn. alt beklaga sig öfver löneför- i sämring, under det att en verklig löneförbättring skulle komma de andra tjenslemännen till godo.
Man kan invända ali de tjenstemän, sora sålunda korame att förlora, derföre hafva sig sjelfva att tacka, enär det varit de sjelfve, som föranstaltat om upskattningen af sina boställens afkastning och dervid låtit åsätta dem så lågt värde som skett.
Men jag ber att i anledn. häraf få erinra, det de tjenstemän, som vållat den låga upskattningen, icke kunde under sin tjenstetid, skiljas från sina boställen, dem de på grund af fullmakt, innehade, så att det för dessa tjenstemän var alldeles likgiltigt, lill hvad belopp afkaslningen upskaltades: hvaremot följden af deras oriktiga förfarande drabbar efterlrädarne eller just deni, som i saken icke hafva någon del.
Jag känner visserligen icke förhållandet med alla de landlstalslöner, från hvilka boställena äro i fråga att indragas; men för en af dem, nemi.
Lands-kamererare-lönen i Nyköpings län, är del mig med visshet bekant, att genom boställets indragning i utbyte mot kontant ersättning efter del å bostället angifna upskattningsvärde, skulle tillskynda nuvarrde Lands-kameretaren, hvilken fått tjenslen under vilkor att underkasta sig den lönereglering, som K. M. o. R.
St. kunde finna för godt att bestämma, en minskning i sina nuvarrde löneinkomster af ungefär 500 Rrdr brko, utan alt han för denna förlust kan påräkna den ringaste ersättning.
St. med Den 20 April.
199 lystnad ginge förbi ett af K.
M. faltadt beslut, som för en del landt stats-tjenstemän medför så menliga följder, och hvilket beslut, enl. min öfvertygelse härrört ensamt från bristande kännedom om verkliga förhållandet, så skulle måhända K.
M. anse sig förhindrad att i saken vidtaga någon rättelse, hvaremot jag är öfvertygad alt en sällan rättelse icke skall uteblifva, i händelse R.
St. på nödvändigheten och rättvisan deraf, fästa K. M:s Nåd. upmärksarahet.
Jag anhåller således att punkten måtte blifva till StatsUtsk. återremitterad, samt att Olsk. vid frågans förnyade pröfning täcktes taga hvad jag nu anmärkt i öfvervägande samt deröfver uttala sitt omdöme, så att R.
St. må komma i tillfälle att i deras blifvande beslut vidröra förhållandet och dymedelst bringa detsamma till K. M:s höga kännedom.
Beträffande åter det vilkor, som enl.
StalsUtsk:s förslag skulle fästas vid beviljandet af de äskade medlen, så instämmer jag till y alla delar i hvad Frih.
Palmstjerna redan derom yttrat.
När man läser Statsråds-protrt, hvilket af K. M. i Dess Propos. blifvit åberopadt, så finnér man, huruledes K.
Sig icke vilja för närvande besluta ronde t jenstemänneus förpligtande att taga lösen för de indelta räntorna efter 10 års medel-markegångspris, alldenstund frågan om sättet, huru denna medelberäkning skulle ske, ännu vore oafgjord och landtstatstjenstemännens skyldighet alt afstå indelningarne emot bestämda penningeanslag vore af nämnde frågas utgång beroende.
Inom de lägre tjenstegraderna af landtstaten, förefinnas också, såsom jag tror, åtskilliga förhållanden, hvilka torde förtjena npmärksamhet.
Om jag icke misstager mig, är upskattningen af åtskillige desse tjenstemäns boställen i hög grad olika, så att den ena tjenstemannen låtit upskatla sitt boställe ganska lågt, under det att en annan varit nog oförsigtig att låta upskattningen blifva så hög, att, enl. den tariff K.
M. fastställt för minimum af hvarje län, åtskilliga tjenstemän, i st. f. att bibehållas vid förut innehafde löneförmåner, måste derutaf afstå ett icke obetydligt belopp.
Dessa förhållanden kunna naturligtvis icke blifva föremål hvarken för Stalsötskis eller Ständernas bedömande, men om R.
St. uttalade den åsigt, att alla de landtstatens tjenstemän, hvilkas löner öfverstiga den minimitariff, K. M. i Nåder bestämt, skulle vara berättigade att dessa löner oförändrade bibehålla, så torde ett sådant R.
Sirs förklarande hafva en välgörande inflytelse på sjelfva löneregleringen, emedan vederbörande,som skola uprätta förslag till de närmare bestämmelserna i afseende å denna reglering, säkerligen deraf skulle hämta anledn. till sådana underd. framställningar, hvarigenom K.
M. sattes i tillfälle alt i denna vigtiga fråga definitivt besluta på ett sätt, som skulle aflägsna alla klagomål deröfver, alt löneregleringen, vid hvars upgörande K.
M. varit ledd af en landsfaderlig välvilja och omtänksamhet för tjenstemänneus bästa, fått för åtskilliga af dem en ofördelaktig utgång.
Det är med den största tacksamhet sorn landtstalens tjenstemän i Riket erkänna den Nåd. välvilja, som K.
M. för dem ådagalagt genom det förslag lill ny lönereglering för 200 Den 20 April. denna i så många hänseenden vanlottade tjensteraanna-corps, hvilket vid denna Riksdag blifvit lill R.
Det hållänge varit både kändt och erkändt, att en sådan reglering vore af behofvet i högsta grad påkallad.
De omständigheter, sorn tala för så väl denna lönereglering som ock för en ålerremiss af StatsUtsk:» deröfver afgifna yttrande, hafva redan lill en del blifvit af Frih.
Palmstjerna och Hr Printzensköld framlagda.
Jag finner likväl, att StatsUtsk. vid detta tillfälle handlat ganska klokt och välbetänkt deruti, att Utsk. inskränkt sig att tillstyrka R.
M:s dispos. ställa den begärda summan af 77,000 R:dr b:ko för att, med iakttagande af nödiga jemkningar i dessa löneförhållanden göra den fördelning, som K. .Vi. funne tjenligast.
Jag tror icke alt StatsUtsk. bordt ingå i någon närmare pröfning af grunderne för be stämmandet af den ena eller den andra tjenstemannens lönevilkor K. M. har i Sin Nåd.
Propos. i möjligaste måtto sökt ådagalägga hvad dess tjenstemän i löneförbättring böra tillgodonjuta, men jag får bekänna, att jag, lika med Hr Printzensköld, anser, att eli och annat misstag dervid blifvit begånget och alt således en jemkning i mångå hänseenden är nödig.
Det är ganska riktigt anmärkt, alt många tjenstemän möjligen kunde genom löneregleringen erhålla mindre lön, än de för närvartde åtnjuta, isynnerhet de tjenstemän, som innehafva sådane boställen, hvilka äro så högt taxerade att de tillförbindas återbetala något af hvad de hittils i lön npburit, för hvilka således löneförbättringen derigenom" kunde blifva en löneförsämring.
StatsUtsk. har följaktligen förfarit ganska försigtigt, då Utsk. tillstyrker R.
St. att ej ingå i något bedömande af löneregleringen, hvarigenom K.
M. har Sig öppet lemnadt att vid fördelningen af de beviljade medlen tillse, att hvar och en af landtstatstjensteraännen icke blott bibehålies vid de löneförmåner, han redan åtnjuter, utan äfven erhåller den tillökning deri, hans tjenstebefattning anses erfordra.
Jag önskar dock och hoppas, alt Ii. o. Ad. måtte återremittera frågan lill StatsUtsk., så att det resultat, som Frih.
Palmstjerna afsett, måtte åstadkommas, nemi. att de vilkor, hvarunder Utsk. föreslagit summans beviljande, uleslutes.
Hr von Hartmansdorff, Aug.‘:
Dels i de reservationer, hvilka åtfölja Betänk., och dels i de anföranden, som här blifvit afgifna, äro de hufvudsakligaste anmärkn:r mot StatsUlskrs förslag i denna punkt uptagne, hvarföre jag kan fatta mig gahska kort.
Jag anser olämpligt, att indelningarne indragas, emedan lönerna derigenom blifva mindre tillräckliga än förut.
Det är af erfarenheten ådagalagdl, att under det penningens värde förminskas, bibehåller sig varornas, särdeles deras, hvilka utgöra födo-ämnen.
Penningens fallande i pris är för den närmaste framtiden så mycket mera att förutse, som en ovanlig tillgång på ädla metaller under de sednare åren yppats.
Häraf följer enl. sakens natur, att penningens värde förringas.
Det är således oförsigtigt att till penningar förvandla de indelta räntor, som laudlstatens tjenstemän hafva sig anslagne.
Ett sådant förfarande vore ock stridande mot det förhållande, som äger rum i afseende å de ecklesiastika och militära
Den 20 April. 201 löne-slaterna, hvilkas indelningar, äfvensom boställen äro bibehållna.
Att indraga äfven de sednare, hvilket tyckes vara meningen, ehuru den icke är i Betänk, bestämdt uttalad, skulle vara särdeles menligt för ifrågavande tjenstemän, hvilka mäste uppehålla sig hvar och en inom det område, som för haus tjenslemanna-verksauihet är anvisad.
I st. f. att indraga boställena, borde man, enl. min tanke, inköpa sådana, der de saknas, såsom för Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän.
Afl gifva en Länsman 100 R:dr i ersättning för bostället är alldeles för Hiet.
Jag befarar i allt fall, att lönerna för Länsmännen äro för knappt tilltagna.
Huru skall en tjensteman, som behöfver hålla häst, kunna löda sig och sin familj samt tillika bestrida utgiften för hästens underhåll med en sä ringa lön, som här är föreslagen?
Att icke gifva honora tillräcklig lön, kan icke annat än blifva menligt för den ort, der han skall utöfva sin befattning.
Jag torde icke behöfva närmare utveckla skälen härför.
En omständighet ber jag likväl att få vidröra.
Till följd af Länsmännens otillräckliga löner, händer det i vissa landskap, att de till en del hafva sitt uppehälle af sammanskott från ortens innebyggare.
Hvad alfvar i tillsyn kan man vänta af en tjensteman, sorn på sådant sätt är underhållen af den menighet, öfver hvilken han skall vaka?
Såsom en brist i förslaget vill jag anmärka, att man icke gjort någon beräkning öfver de sportler, som tillfalla landtstatens tjenstemän.
I de folkrika länen, såsom Östergöthlands, Malmöhus och Elfsborgs, hafva Lands-sekretme ofelbart större inkomster än Landshöfduie.