Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom den reela, fastän ännu kanske aflägsna fördel jag har j sigte, torde det äfven finnas en annan, och jag vädjar till hvarje örn och tänkande Husfader, om Den iy Martu, han icke skulle önska ett tillfälle för sin son, att tidigare än eljest är tillåtet, få tillträde till ett runn, der undersökningar i alfvarsamtna och nyttiga ämnen skola upplysa och mogna hans omdöme och afvända hans håg från lättsinnig, heter, der ädla minnen skola upphöja hans tänkesätt och uppelda hans nit, och der, med ett ord, den seger, som förnuftet och sanningen omsider tillkämpa sig, skall stadga hans öfvertygelse, det sann patriotism består icke allenast i frimodighet, utan lika mycket i moderation och en afsigtsmässig ihärdighet.
Jag 'bönfaller alltså om tillträde för Fäderneslandets uppväxande generation och ej endast lör Tidningsskrifvarne och de nyfikne bland allmän^ beten, ehuru jag är fullt viss uppå, att äfven de sednares närvaro slutligen skall gifva oss mer tillfredsställelse än oro.
Med lika varm tillgifvenhet för min Konung, som för mitt Fo~ , sterland, hvem skulle jag väl på detta rum Jrugta? och hvilken varelse dessutom kan vara så föragUig och usel, att jag icke skulle värdigas tala'till den, eller låta den höra hvad jag tänker om det allmänna?
Neji känslan af eget värde och välviljan för medborgare af alla Stånd och vilkor upphöjer mig öfver ali fruktan för våld å person eller yttrande rätt.
Långt mera skulle jag, om Publiciteten afslås, befara att möta deras föraktliga blickar , sorn trodde mig hafva bidragit till afslaget af Stånds högfärd, oginhet eller klenmodighet, och jag tillstyrker derföre bifall till principen och begär Herr Grefvens och LandtMarskalkens pro
Om sjelfva publicitets frågan skulle vara j behof af någon alfvarlig granskning och ej anses så klar att endast en tanka kunde finnas; så lärer väl denna granskning böra utgå från idéen af Representation i allmänhet, på «tet att det steg som tages, måtte stå i öfverensstämmelse med och icke strida emot denna idde.
Man Representationen skall representera Mationeus inteiessen.
Dessa äro hufvudsakeligen af 2 slag; ty antingen ser den enskilde medborgaren Staten såsom en existerande skyddsanstait, hvarutaf han skördar lugnet, Oberoendet emot skatternas utgörande, det vill säga han ser sig först och Staten sedan? eller ser han Staten först och sig sedan, det vill säga han lefver i dst allmänna.
Detta sednare interresset eller det allmänna måste uti all Representation igenfinnas.
Formen under hvilken detta interesse kan göra sig gällande kan vara mer eller mindre fullständig, äfvensom den är beroende af folkslagens historiska utveckling.
I Sverige finnér man den ärfteliga Adeln såsom en permanent
Representant af interesset som lifvat de män , "hvilkas bedrifter eller ädla uppoffringar föl 812 Den 17 Martil, Fädernesland förtjenst Adelskap d- v. s. det intresse hos ett ädelt Folk, som icke vill vanslägtas från sine Store Förfäder.
Men det gifves ett annat offenteligt interesse, som lika väl måste representeras, nemligen deras, som genom uppoffring af sin egen personlighet för Statens ändamål, dagligen stå i olfentelig verksamhet, Statens Embetsmän. 1 Sverige finner man PresteStåndet representera en del af detta interesse nemligen kyrkans.
Men Staten har äfven en annan auetoritet, Domstolen, hvars interesse äfven är allmänt; och detta interesse, Embetsmannens i allmänhet, är i Sverige orepresenter^dt Jag mötes här sannolikt af det inkast, att Embetsmannen icke är oberoende, således icke kan representera; och till svar derpå får jag i största korthet anmätk a, att egenteligen etr, ädelt oberoende, och om allt annat kan jag ej tala, icke hvilar på de materiella behofvens orubbade njutning, utan uppå kraft i öfvertygelsen och mod i hjertat. att jag icke fattar visheten uti den moderna beräkning, hvarigenom ali sjelfständighet skall vara opposition och all opposition endast sträfva på uppdragandet af en skiljemur emelian Konung och Folk.
Bifall til! publiciteten inom
Riddarehuset synes mig alltså påkallas såsom ett erkännande, att ett ädelt intresse finnes orepresenteradt.
D enna publicitet afser således endast och allenast ett medgifvande, så vidt möjeligt är för rum att Ridderskapets och Adelns vederlikar
Den fy Martil, 813 niå få tillträde att afhöra öfverläggningarne.
Billeterne skola således endast utdelas åt Adelns vederlikar; och här finner jag en grund till ogillande af hvad Riddarhus-Utskottet uti 4;de morn. tillsiyrkt.
Jag vill icke hindra Tidningsredactionerne tillträde, roen jag vill ej göra detta till en rättighet, utan blott en möjlighet, bero; nde på Billetinnchafvarens be* dömande.
Jag föreställer mig att billeterne böra delas emellan LandtMarskalken, RiddarhusUtskottet och Bänkmansafdelningarne touri vis, och må den Tidningsredaction, som anser sig förtjena att afhöra Ridderskapet och Adelns öfverläggoingar och icke kan erhålla Billet af LandtMarskalken eller enskilde Ledamöter, sig hos Riddarhusutskott^ hvarje Riksdag anmäla, på hvars pröfning det bör bero att bifalla eller afslå en sådan ansökning.
Bilagor lill PleniProtocolIel för den 19 Martil, förmiddagen.
N:0 1* Herr Lefrén, Johan Pehr:
Ibland de rättigheter våra vördade grund* Den 17 Marlit, lagar tillerkänna Representanten, känner jag ingen i värde öfvergå den, som inedgifver minoriteten, att till Protocollet anmäla reservat tion mot ett beslut, som med eller utan votering blifvit fattadt mot dess öfvertygelse. jag kan ej föreställa mig att någon vill misstycka att jag begagnar denna mig i 42 RiddarhusOrdningen uttryckligt medgifna rättighet i anledning af hvad i plenum den 17 dennes beslöts rörande Publiciteten af Riddarhusets öfverläggningar. jag iakttager tillfället
Öppet förklara mitt allvarliga sorg öfver utgången och min lifligaste önskan att den dag snart måtte randaS då vi ånyo få upptaga samma fråga och jag skall aldrig upphöra att hoppas på en olika ptgång.
I ädle Herrar af detta hus, som utgjort pluraliteten, misstycken ej detta sanna uttryck af hvad som föregår i det innersta af min själ
Och tillåten mig vördnadsfullt frambära det enda enkla skälet för min fasta öfvertygelse i frågan, jag anser nemligen ingen flark Nation nät. känsla för representatiiernes åtgärder mijelig så länge de Öfverlägga inom lyckta dörrar, och titan denna National-kättsta, intet fortfarande bestånd för friheten.
Jag har ej behöft söka efter uttryck för denna framställning, vördnadskänsian och agtttingen för andras öfvertygelse gifver deni sjelf.
Dm 19 Martil, 815 mant och jag hoppas ej hafva 6årat någons ömtålighet.
Nto 2.
Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus ; Jag finner mig förpligtad, att, i afseende på Höglofl.
ConstitutionsUtskottets betänkande fästa Herr Grefvens oeh LandtMarskalkens samt Höglofl.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på följande förhållanden; Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, såsom orden lyda: åsyftar ett tillägg i Grundlagens stadgande.
Tillägg i Grundlagens stadganden har jag trott vara förändringar i Grundlagens stadganden j propositionen skulle således till ConstitutionsUf skot tet remitteras, och enligt lagens bokstaf genast dit rcrmitteras, ulan att förut propositionen kunde bli föremål för Riksens Ständers Öfverläggningar.
ConstifutionsUtskottet likväl har till Riksens Ständer återsändt Kongl. Maj:t3 proposition, och förklarat sig icke kunna med målet taga närmare befattning; Utskottet, heter det i betänkandet, föreställer sig att Kongl.
Maj:ts proposition icke åsyftar någon verklig, någon jör alltid bestående Grundlagsförändring, 816 Den 19 Martil. utan ett personligt undantag, en tillfällig modification.
Utskottet, heter det vidare, förestå Ilse sig att jemväl RiksStånden härutinnan delat Utskottets åsigter, ehuru Riksdagsordningen, enligt Utskottets tanka, [hallgen kunnat föranleda remiss. * Jag skulle tro, att då denna 44 §■ säger; Konungens propositioner må ej i Riksens Stan} ders Plena till omedelbarligt afgörande upptagas, utan öfverlämnäs till utredande af behörige Utskott; då Regeringsformens 81 §• säger: ”Vill Konungen föreslå någon ändring i Grundlagarna, böra Ständerna genast utan att om propositionen förut öfverlägga, uppdraga ConstitutionsUtskottet att sitt utlåtande derom till Riksens Ständer afgifva;” att då Regeringsformens 56 §. stadgar att första propositionen på antagandet eller förkastandet af en väckt fråga, skall göras på ett af ett Utjkott uppgjordt Förslag, så hade LandtMarskalken och Taiemännen [hallgen kunnat tadlas, om proposition till antagande eller förkastande blifvit i Stånden framstäld; innan ConsiitutionsUtskottet utlåtit sig och i anledning af Kongl. Majus proposition meddelat ett Förslag till svar. klen säger ConstitutionsUtskottet:
Konungens proposition åsyftar icke någon verklig, för alltid bestående Grundlagsförändring, utan blott en tillfällig modification.
Jag Deri 17 Mårt ii. 817 Jag vet ej om jag är för nogräknad pl ord, men jag tror att
Grundlagars tydare alltid böra tala samma språk som Grundlagarnes stiftare talac; jag skulle tro att den sorn uppfattat Grundlagens idéa, icke gerna gillar de nyttjade olika benämningar af verkliga Grundlagsförändringar ocb af tillfälliga modificationer; att den som känner den i Grundlagen medgifna rättighet att motionera förändringar i Grudlagen ej heller kan (inna uttrycket af en för alltid itdåends Grundlagsförändring för alldeles rigtigt, och att mången icke finner någon särdeles betydlig skillnad emellan orden förändring och modification.
Vidare nämner ConstitutionsUtskottet huru det erinrat sig, att Riksens Ständer vid 1 § 12 och 1 81 7 årens Riksdagar genom enhälligen beslutna ocb sedan inför Thronen framburna önskningar beredt åtgärder, hvilka till äfventyrs torde ha synts Utskottet äga någon likhet med den åtgärd, hvilken nu af Kongl» Maj;t blifvit önskad.
Skillnaden är visserligen ingen till saken,' helst som Ständerne ofelbart gerna önska motsvara Kongl. Maj:ts nådigst yttrade önskan; men skillnaden är ganska väsentlig i afseende på formen.
Carl den XIIRde hade år 1811 Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. II Band. 53 Si8 Dm Ig Martil. i anledning af fortfarande sjukdom, uppdragit Styrelsen åt sin Herr Son, då varande Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, jag förmodar att Nationen såg denna åtgärd gerna, och Rikets Ständer skyndade vid 1812 års
Riksdag att derföre tacka Konungen samt framburo den önskan, att vid återkommande sjukdom, Kongl.
Majt täcktes fatta samma beslut, samt att Hans Kongl. Höghet alltid med sina råd måtte få gå Kongl. Majit tillhanda.
År i8»7 väcktes motion i alla Stånd, men af enskilta Riksdagsmän att Kong!.
Majit måtte täckas tillåta, det dåvarande Hans Kongl, Höghet Hertigen af Södermanland, i händelse af Hans Majit Konungens och Hans Kongl, Höghet KronPrinsens sjukdom skulle få förestå Regeringsärenderne.
Samtelige RiksStånden, och utan föregången remiss till Utskott, instämde i den framställda önskan.
Genom båda desse beslut, påkallade af omständigheterna, gillade af hela Nationens känsla, ändrades icke Regeringsformens 40 §, man kan säga att derigenom en lucka fylldes.
Den nu uppståndna frågan ar väckt genom en Konungens proposition, den skulle nödvändigt constitutionelt behandlas; den är rubricerad såsom åsyftande ett tillägg i Grundlagens stadganden; således skulle ConstitutionsUtskottet uppgöra Förslag till svar.
Uti det skick sorn frågan nu står kan mycken vil - Den ig Martil, !a uppkomma.
Om till exempel Tre Stånd Lifa!ia den Kongl, propositionen, det Fjerde Ståndet åter icke, så skuile somlige kunna vilja påstå att Tre Stånds beslut utgöra Riksens Ständers, emedan proposition till bifall icke blifvit gjord på ett ConstitudonsUtskottets Förslag, Säger man åter att genom den Kongl, propositionen ett tillägg i Grundlagens stadganden blifvit åsyftadt, så kunna Tre
Stånds beslut icke anses utgöra bifall till propositionen.
Genom ConstitudonsUtskottets utredande af frågan hade lätteligen de otydligheter kunnat undanrödjas, som nu öka den enskilta Riksdagsmannens villrådighet.
Regeringsformens 43 $• säger ätt en tillförordnad regering, skall utgöras af Fyra StatsRåd.
Men den Kongl; propositionen säger icke öm KronPrinsen skall räknas bland desse fyra, eller om hans tvenne röster skola räknas derutöfver.
Röstberäkningen ger olika förhållanden, antingen s, 3 eller 4 StatsRåd jemte Hans Kongl. Höghet KronPrinsen utgöra Regeringen.
Åf alla dessa skäl skulle jag tro att betänkandet borde återremitteras och ConstitutionsUtskottet anmodas att bestämdt yttra sig om Utskottet tillstyrker bifall å Kongl. Majtts proposition.
Skulle återremiss anses icke kunna äga rum, så torde ingen annan utväg vara öfrig; än alt genom underdånig Skrifvelse tillkänna - S20
Den 19 'Martti, gifva Kongl. Msj:t j|tt dess nådiga proposition genom en tillfällig behandling, kommit Ridderskapet och Adeln tillhanda under en form, som gör det omöjligt lör Ridderskapet och Adeln att i närvarande ögonblick sig deröfver utlåta. N o 5.
Grefve Posse, Cari Hindric'.
Sedan 13 år förflutit ifrån det Constitutio" nela Systmnets åter införande, utan att något väsendtligt blifvit vidgjordt för att ställa våra allmänna uppfostriogsanstallter i öfverensstämmelse med tidens Itraf och våra Grundlagar, liar det varit serdeles tillfredsställande och förhoppningsfullt, att under denna Riksdag höra detta vigtiga ämne hafva utgjordt ett föremål för Ridderskapets och Adelns upplysta omtanke.
Flere förtjenstfulle och ut. märkte medlemmar al detta ädla RiksStånd, insående våra stora brister i detta afseende, hafva under högljudda bifall framställt nödvändigheten, så väl af en mera allmän vettenA/. plig bildning och en ändamålsenligare högre grad af upplysning för alia olika Ständ och alla olika yrken, som af Grundlagarnes förklarande vid våra högre läroverk.
Ridderskapet och Adeln har insett att ingen medborgerlig lagbunden frihet kan i längden trifvas och äga bestånd utan en ali - Den 19 Martii. män ändamålsenlig upplysning, aft alla kostnader och omsorger som bill va använde på förbättrandet af den allmänna och enskilta uppfostran inom Fäderneslandet skola mång - falldigt ersättas gerom befästandét af egen och elterkommandes frihet och sjelfständighet, genom ökade inre krafter af alla slag och genom ökadt yttre anseende.
Under Enväldet äro hvarken dygder eller kunskaper i allmänhet behöflig^; de förre skulle vantrifvas, de’ sednare skulle bidraga att göra menniskornas belägenhet odrägligare; men under en lagbunden irihet är en allmän ändamålsenlig uppfostran ej allenast nödvändig utan ock första vilkoret för frihetens bibehållande. passioncrne utveckla sig på ett förvånande sätt och behöfva en nyttig rigtning.
Det är icke mer denna djupa tystnad, detta allmänna förlamande dödstillsråndet somt födes af Despotismen.
De fria Folken lefvil och känna sig lefva; det är högst nödvändigt att man i tid lärer dem rätta bruket af deras återvundna krafter.
Att göra sig ett rigtigt begrepp om fri heten, är icke så lätt som man i början föreställer sig.
Dess studium fordrar grundlig forskning* dess utöfning förutseende och för- ( sigtighet; dess bibehållande ett oupphörligt och noggrant iakttagande af sådana sakra och väl beräknade grundsatser, sorn äro resultat af 822 Den 19 Marlit, inenniskosnillels ädlaste bemödanden och af all moralisk fullkomlighet.
Man har sagt, att tvång måste föregå frihet och göra oss den värdig, att det fordra^ en viss mognad för friheten; men sådant är att säga, det okunnigheten skall bereda oss för upplysningen och göra oss den värdig.
Jag vet att det ännu finnas många som dels af öfvertygelse, dels af särskilta orsaker yrka, att allmän bildning långt ifrån att vara nyttig och utgörande sjelfva lifvets sanna bestämmelse, bör anses skadlig och vådlig; men deras antal förminskas med hvarje dag och det ali manna sträfvandet att stadga ett bättre, ändamålsenligare samhällslif, än det närvarande, banar sig väg genom fördomarnes och okunnighetens villfarelser och mörker.
Lagstiftaren och Regeringen långt ifrån att motarbeta ett sådant sträfvande, böra understödja och lätta det genom aila de mec(pl som de äga att använda.
Staten torde sjelf böra .betraktas som en stor uppfostringsanstalt til! utbildande af Frihet, Patriotism, humanitet och alla medborgerliga dygder inom alla samhällsclasser, Uti denna stora uppfostringsanst,allt äro alla Embetsman sjeifskrifne lärare, emedan, enligt den Constitutionella och representativa Samhälls1 ordningens natur, man hos dem bör finna största upplysning, största förmåga och största moralitet, Så vida detta begrepp om1 Staten såsom DcHl m en stor allmän uppfostringsanstalt vore allmänt, skulle det aldrig inträffa att Styrelsen, för att afhjelpa ögonblickets brister, vidtoge utvägar som motverkade den kommande Generationens moralitet och lycksalighet.
En nyttig vägledning skulle äfven derigenom beredas både för Lagstiftaren och Regeringen vid utarbetandet af alla juridiska, ekonomiska och administrativa Författningar Framför allt skulle man aldrig förlora ur sigte att ändamålet med aiit samhällslif är förädling och lycksalighet genom en allmän harmonisk, utveckling af alla men kliga krafter och förmögenheter.
En af vår tids utmärkte Författare (Johannes von Miiller) säger att krig äro de frugtansvärda Läromästare som påminna om den eviga sanning, att rikedom, vettenskap, kultur, att alfa födselns eller lyckans skänker äro fåfänga, så snart menniskan i stollt eller vällustig glömska af sig sjelf förgäter sin moraliska kraft
De bildade Folken blifva vilda Barbarers byte om de underlåta själsansträngningen, för hvilken allt annat måste ge vika.
Der det mästa lif är, der är segern.
”Derigenom blef, från Fingals berg till Babylon verlden undergifven en Stad; derigenom grundade de stolte Britterne på det obeständigaste element ett blott genom sig sjelf förstörbart rike: derigenom hafva våra Förfäder under flera nästförflutna Secler ådragit sig samtidens och efterverldens beundran.
De moraliska eller själskrafterne kunna endast i förening med de fysiska fullkomligt 824 Dek rg Mart ii. utvecklas.
Caracteren af allt lif som förtjitiar detta namn, är den största möjliga öfverensstämmelse mellan dessa både olika krafter.
Om den ena utvecklas på den andras bekostnad, så uppkommer ett ofullständigt helt som gör menniskan till sin förmåga blott hälften af det hon borde och kunde vara.
I hvarje af de yttre eller inre kraftyttringar, som utgöra lifvet, i hvarje föreställning, omdöme, begär och handling, finner nu mera ingen verklig tänkare blott en själens verkan på kroppen eller blott en kroppsns verkan på själen.
Hvartenda fenomén af lifvet förutsätter nödvändigt både verkan, och motverken mel» lan själ och kropp.
Men graderna och proportionerna i denna vexelverkan äro högst olika.
Förhållandet mellan själens och kroppsns verksamhet kan mer och mindre vara ett missförhållande och slit missförhållande, ali för stor öfvervigt på endera sidan är förderflig och åstadkommer disharmoni, olust eller smärta.
Detta missförhållande visar sig öfverallt, der en regelbunden förstånds öfning ägt rum utan en regelbunden kropps Gymnastik, och vill man veta rätta orsaken hvarföre Grekerne som af oss öfverträfiats i ensidig vetenskaps bildning, oändligt öfverträffade oss i talanger och hjeltekraft, så är det ingen annan än den, att själens och kroppens effer principer behandlade Gymnastik, hos dem höllö lika steg.
Bea 19 Martii.
Att do fleste Statsmän, vetenskapsidkare och lärde i våra dagar blifvit hvad de äro utan tillhjelp af Gymnastiska kroppsöfningar, bevisar intet emot desse ölningars värde och nödvändighet.
Det bevisar blott hvad snillet äfven ensidigt utveckladt förmår och antyder, hvad det genom en mera ändamålsenlig behandling skulle förmå.
Förhållandet med en ensidig kroppsutveckling vore alldeles detsamma.
All ensidig bildning bör derföre med sorgfällighet undvikas såsom till sina följder skadlig.
Den åstadkommer beständigt fenomenet afmenniskor, som tänka- utan att handla, eller handla nian att tänka.
Det vore inskränkt att tro den fysiska gymnastiken nyttig och önskvärd blott i afseende på krigets yrken och Fäderneslandets försvar; nej denna gymnastik är lika väsendtlig för Själens operationer, för viljan, för begäret; den är väsendtlig för vår tillvarelse uti det högre Fädernesland som vi kalle det menskliga lifvet.
Kroppen är intet utan själ, själen är intet utan kropp, liksom tanken är intet utan object och objectet intet utan tanke.
Hvad menniskan kan och skall blifva, det kan och skall hon blifva genom kroppen så väl som själen.
De tillhöra lika nödvändigt hennes natur.
Bådas försummade utveckling är lika förderflig och hvad menniskan med förnuft vill åstadkomma för sitt slägtes förädling bör sträcka sig till hela Den 19 Martil, dess sammansatta varelse, om det ej skall be~ fordra obehag och smärta i stället för glädje, kraft och lycksalighet.
Äfven med afseende på det krigiska försvaret böra gymnastiska kroppsöiningar icke försummas.
Sverige, begränsadt af en öfverlägsen magt, beböfver använda alla upptänkliga medel för att öka sina krafter och stadga sitt oberoende.
Det är således icke mer i grund af inskränkta åsigfer, utan i grund af de vigtiga-' ste och mäst omfattande i afseende på medborgerlig bildning ej mindre än utvecklingen och befästandet af vår lagbundna frihet sorn jag vågar vördsamt föreslå: 1:0.
Inrättandet af Kroppsgymnantik så vidt möjligt både på landet och i städerna öfverallt der det finnes en Skola, ett Gymnasium eller en Academi för Själskrafternas vettenskapliga bildning. 2:0.
Att den studerande ungdomen oyilkorligen bör blifva förbunden att dagligen under de årstider sorn väderleken det tiliåter, begagna de Gymnastiska kroppsöfningaroe på dertill bestämda stunder och under en dertill utsedd Lärares ledning och inseende med iakttagande?
af de systematiska principer som af vår förträfflige Gymnastiarch Ling blifvit fram*' stäIde, samt Den i g Martil, 827 3:0.
Att ingen ung medborgare borde emottaga* i Embeten eller tjenstebefattningar at hvad natur som helst med mindre hankön* de framvisa betyg öfver genomgångna Gymnastiska prof. N;Q 4.
Grefve Gronftedt, Claes.:
Jag är nödsakad att uppträda och besvara Herr Coijets anförande, emedan jag i annat fall skulle medgifva dess tydning af mina ord. jag anhåller att man later ord och mening vara sådane som de äro, och ej genom deras orätta framställning, ger en annan syftning åt ämnet; hvilket dock är förhållandet med det anförande jag nödgas besvara.
Då jag i mitt memorial tramstält och yttradt: ”att Örlogs Flottan 1790 vid utgången från Wiborg visade hvad kraft en sådan Flotta äger och hvad beskydd den vid denna utgång gaf åtskärgårdsFlottani jemte att utom detta beskydd i och för Utgången från Wiborg, aldrig den vackra Svensksunds bataljen kommit i fråga, kan jag ej finna och hemställer till hvar och en, att och om af dessa ord den slutföljd kan göras, det ÖrlogsFlottan lemnade beskydd åt hela 1790 års Campagne för SkärgårdsFlottan och att andra Fartyg än SkärgårdsFlottans stridde vid Svensksund j hvilka tydningar af mina ord likväl åsyftats då Herr Coijet säger: ”Hjstorien 823 k
Dea 15 Martii. öfver 1790 års krig skall teckna nagrs vackra blad till efterkommande Svenskars tillfredsställelse, hvilka mera opartiskt än vi som ännu Jelva skola bedöma händelserna och huru Skärgårdsflottan under sin benämning af Arméens Fiotta uppfyllt sin bestämmelse då den till freden i YVerelä så hufvudsakligen bidrog.
Detta erinras i anledning af Grefve Cronstedts anmärkningar vid Herr Lagerhjekns motion rörande det beskydd hvilket af Örlogsflottan Jetnnades.
Äfven säges åtskilige ännu lefvande personer af Landarméens befäl här närvarande kunna vitsorda om så behöfdes att det var Skärgårdsflottan ensamt, sorn stridde i Svensksund, hvarmed kriget fick ett förmonligt slut.
Jag har aldrig sagt hvarken det ena eller det andra af dessa saker och hvar och en känner för väl, utan att ens hafva varit med vid Svensksund, resultaterna af denna affair, äfvensom mångå particuliariteter af så väl modighet som svaghet, så att inga vittnesmål härom beböfvas.
Detta ger mig dock anledning till den reflexion att i politiskt afseende får man bedöma efter utgången men ej så i milifairisk, och derföre vågar jag föredraga den högst vackra och hedrande affairen vid Svensksund 1789 framför den pä samma ställe 1790, såsom militairiskt vackrare, ehuru Fredens lyckliga utgång myckat berodde af den sednare.