Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 155, samt Exp. Utsk.
Med anledning af åtskilliga framställningar, som vid innevarande Riksmöte blifvit hos Rikets Ständer gjorda, angående iagttagelser vid befordran till civila embeten, bestämmelser rörande embetsmäns rang samt inskränkning i Fullmagters meddelande utan motsvarande tjenstebefattning, få Rikets Ständer underdånigst tillkännagifva den åsigt, att, då genom flere serskilda Författningar blifvit förordnadt, det hvar och en, sora söker inträde i något af Rikets Collegier samt åtskilliga andra embetsverk, bör förut hafva undergått examen i föreskrifne ämnen vid något af Rikets Universitet, synes undantag från detta stadgande så mycket mindre böra ega rum vid tillsättandet af högre civila embeten, som det i flere hänseenden torde vara föga lämpligt, att personer, hvilka innehafva Chefs-platser, anses frikallade från de qvalilicationer, som för deras underordnade äro föreskrifne; och få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, att, vid besättande af högre civila embeten, E. K. M. täckes Expcditions-Ulskottels Forslag till und.
Skrifvelse, TT.o 34g* täckes fasta serdeles afseende på skicklighet, ådagalagd genom Academiska kunskapsprof samt under föregången tjenstgöring å samma embetsbana, derest icke synnerligen förekommande skäl föranleda till undantag från dessa befordrings-grunder.
Vidare hafva Rikets Ständer trott sig finna, att uti de bestämmelser om embetens värdighet, som den för närvarande gällande rang-ordningen innehåller, förete sig flerfaldiga missförhållanden, till följd af de förändringar i samhällsskicket, hvilka inträdt under den längre tiderymd, som förflutit, sedan denna Författning utfärdades.
En och annan förändring deri har väl under senare tider egt rum, men ännu saknas dock i allmänhet en fullständigt ordnad öfverensstämmelse emellan värdigheten och vigten af hvarje embete.
Någon egentligen menlig verkan på embets-förvaltningen kan väl icke härifrån härledas, då förhållandet såsom befallande eller lydande är fullkomligt oberoende af rang-ordningen, och denna äfven, vid fråga om befordringar, föga lages i beräkning, derföre det också synes Rikets Ständer, att all lagstiftning i detta ämne, såsom i sig sjelf i vår lid af föga vigt, är att betrakta såsom umbärlig, helst det anseende, som med hvarje embete bör vara förenadt, säkrast vinnes genom dess grannlaga och värdiga handhafvande och svårligen torde kunna framkallas genom ett lagbud, der dessa egenskaper saknas.
Om åter lagstiftningen i detta afseende anses böra qvarstå, till följd af mångårig häfd och de vanor, som derefter lämpat sig, bör den dock stödjas på rigliga grunder, så framt den skall bibehålla något anseende såsom lag, och då ur denna synpunkt Rikets Sländer ansett Förfatlningarne i förevarande ämne böra öfverses och omarbetas, hvilket lämpligast torde kunna ske efter fulländandet af den för handen varande förändrade regleringen af Styrelse-verken, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att, sedan Statens embeten och tjenster blifvit ordnade, i öfverensstämmelse med den reglering, som funnits nödig, E. K. M. täckes genom Författning bestämma den värdighet, som tillkommer hvarje embete och tjenst, i förhållande till dess vigt inom Stals-förvaltningen, samt att E. K.
M. dervid täckes fästa serskildt
Nådigt afseende på det missförhållande, som hittills egt rum i detta fall genom den högre rang, som tillerkänts Hof-titlarne, hvarföre Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att antingen ingen rang må utom Hofvet tillerkännas dessa titlar, eller ock en vida lägre och emot deras verkliga vigt afpassad, än som hittills varit fallet.
Med afseende åter å den ifrågasatte inskränkningen i meddelandet af ea~ racters-fullmagter, hvilka lyda å annan värdighet eller tjenst, än den, sora Bih. till R.
Prat. i84*> 10 Sami. 1 Afd. 95 ^54 ‘ Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 35o. innehafvaren eger och bestrider, hysa Rikets Ständer den öfvertygelse, alt detta slags nådebevisningar i det närmaste förfela det deimed åsyftade ändamålet att uppmuntra embetsmanna-nilet och belöna förtjensten.
Den flärdfria förtjensten finnér föga deri någon belöning, hvaremot utmärkelserne utgöra en lockelse för fåfängan och ytligheten, så mycket mera förderflig, i den rnon den leder till en yppighet i lefnadssättet, som störer det ekonomiska sjelfbeslåndet.
Med framställning af dessa åsigter, få Rikets Ständer derföre hos E. K. M. i underdånighet anmäla den önskan, alt fullmagter å namn, heder och värdighet ej må tilldelas personer, sorn icke äro uti verklig tjenst.
Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 27 Maj 1841.
Pieste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 29 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående grunden för beräkning och fördelning af siämmo-böter.
(Bevilln.-Ulsk. 13et.
JNsris 9, Uti. JX:o 36 och Mern.
Nris 46 och 49.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, att de så kallade stämmoböterne borde efter förändrade grunder beräknas och fördelas; och då Rikets Ständer icke anse med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att en person, hvars utskylder uppgå till lågt belopp, och hvilken underlåtenhet alt desamma vid uppbördsstämman erlägga ofta är föranledd Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o 35o. 755 af oförmåga alt kunna betala, fälles till samma böter, som den, hvars utskylder stiga till vida högre belopp, och hvilken derföre kan anses vara i bättre vilkor samt ega förmåga att dem utgifva; få Rikets Ständer, på grund deraf, i underdånighet anhålla, det E. K.
M. täcktes i Nåder låta utfärda en Författning, hvarigenom bestämmes: alt stämmoböter skola utgå med 4 sk. för uragtlåtenhet att erlägga utskylder till 2 R:dr belopp, 8 sk. till 4 R:dr, 12 sk. till 12 R;dr, 16 sk. till 25 R:dr, 32 sk. till 50 R:dr, 1 R:dr till 100 R:dr, 2 R:dr till 200 R:ir och 3
R:dr för hvad utöfver 200 R:dr i utskylder utgöras hör.
Vidkommande derefter fördelningen af dessa böter, hvaraf för närvarande hälften tillkommer Uppbördsmannen och andra hälften församlingens fattige; så, ehuru ostridigt är, att indrifning af utestående rester hos de skattskyldige medför ökadt besvär och i betydlig mon försvårar redovisningen af uppbörden, likväl och enär, genom hvad nu i underdånighet är föreslaget, stämmoböterne sannolikt komme alt uppgå till vida högre belopp än hittills och följagtligen en mindre andel deraf motsvarar, hvad hitintills utgått till uppbördsmannen, hafva Rikets Ständer ansett sig böra i underdånighet anhålla, att E. K. M., med bifall till Rikets Ständers här ofvan gjorde framställning, täcktes i Nåder bestämma, alt hädanefter en tredjedel af samma böter tillfaller Krono-uppbördsmannen, och två tredjedelar socknens fattige.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 Maj 1841. ?56 Expeditions-Utskottets Förslag till und, Skrifvelsej N.o 35j, N:o 351.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Maj 1841» Preste-Ståndet den i Juni — Borgare-Ståndet den 1 — — Bonde-Ståndet den 2 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående
Stångjernssmidet och den gröfre jern lian dteringen samt kol-handeln i Riket.
N:ris 109 och 140 samt Mern.
N:o 157.) S. A. K. 1 anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 21 Februari 1835, deri Rikets Ständer framställt ålskillige förslag till ändringar i Förfa tillingarne, rörande bergs- och jernhandteringen i Riket, åsyftande en öfvergång till en friare tackjernshandel och smidesLillverkning, genom bortta^ gande af flere onyttige band, hvilka voro hinderliga för jernhandteringens utveckling och ändamålsenliga bedrifvande i stort, har E. K. M., genom Nådig skrifvelse den 4 April nästlidet år, täckts meddela Rikets Ständer de åtgärder, hvilka E. K. M., i afseende å smidesrätten, funnit godt vidtaga, med förklarande, att K K.
M. förväntade
Sig få inhemta, hvad Rikets Ständer, för deras del, anse i detta ämne ytterligare böra tillgöras.
De Författningar rörande jernhandteringen, som under senare åren blifvit vidtagne, och de verkningar, som deraf visat sig, vittna fördelagtigt om den omsorg, som varit egnad åt denna landets hufvudnäring och om den förkofran, som under tiden vunnits; men deri innefattas dock, enligt Rikets Ständers tanke, endast en förberedelse till den fullkomnad, som eftersliäfvas och en häntydning på medlen att upphinna målet.
Ännu återstår för Svenska jernhandteringen den, under föga gynsamma förhållanden, länge förda striden med lyckligare lottade länders fabrieationer, för hvilkas uppdrifvande dessa länders större capital-tillgångar och mera utvecklade industriella förmåga uppbjudas med en ständigt ökad ansträngning; och hysa Rikets Ständer den öfvertygelse!!, att jernhandteringen inom vårt fädernesland icke kan bestå i denna strid, om den icke tilierkännes samma frihet, som den utländska fabricationen åtnjuter, nemligen alt, utan band af ett skadligt, om också Expcditions-Utskottets Förslag till und, Skrifvelse, N.o 35 r. välment, förmyndare-syslem, få använda alla de tillgångar, som landet i ym« nigt mått erbjuder åt densamma', blott de rätt oell efter vetenskapliga grunder anlitas och behandlas.
Endast under en sådan frihet anse Rikets Ständer denna handtering kunna uppnå en fullkomlig utveckling och för framtiden blifva mägtig af en, eljest med hvarje dag allt svårare, tällan med den Engelska industrien.
Samma grundsatts erkändes af Rikets Ständer vid sista Riksdagen, ehuru, vid tillämpningen deraf, den oinskränkta friheten endast medgafs för sådane verkstäder, som kunde uppvisa en bestämd koltillgång för hvarje härd, hvaremot andra, som ej egde en sådan tillgång, borde qvarhållas vid de gamla banden.
Denna inskränkning var utan tvifvel i sig sjelf orättvis, då den mindre fabricanten har samma behof och naturliga lätt, som den större, att efter förmåga fritt få använda de tillgångar, han eger för bedrifvande af sin näring; men den kunde då försvaras or den synpunkt, att raan, vid öfvergången till ett nytt system, icke vågade sig längre, utan att förut inhemta ei farenhet om de verkningar, det lemnade medgifvandet till en början skulle medföra; hvaremot, efter den erfarenhet, som sedermera vunnits, och den vida större utsträckning af friheten, som under tiden genom E. K. M;s Nådiga Bref den 7
Maj 1836 samt den 5 Maj och 11 September 1837 erhållits, Rikets Ständer numera anse denna öfvergångsåtgärd icke svara mot det för handen varande hehofvet.
Den fria lillverkningsrätt, sorn, lill följd af Högstberörde Nådiga Bref, egde rum, serdeles under åren 1836 och 1837, då derjemte, enligt BergsCollegii Kungörelser den 21 Mars 1833 och den 7 April 1835,det var Bruksegarne tillåtet att förändra eller utvidga verkstäderne för antagande af sådana smides-mekhoder, hvarigenom en förbättrad tillverkning kunde åstadkommas, har äfven visat sig i hög grad välgörande.
Tillverkningen steg till en. förut okänd höjd, utan alla menliga verkningar på afsältningen, då exportera ökades till full motsvarighet, och, oagtadt de brytningar inom handelsverlden, som onder tiden inträffade, priset bibehöll sig vid en höjd och jemnhet, som under föregående år sällan egt rom, hvarigenom ock Rikets Ständer anse vara höfven den af mången förut hysta farhåga, att, genom tillväxten i jernlitlverkningen, öfverproducticn skulle uppstå och prisen följagtligeu nedtryckas.
Täflan och speculations-anda väcktes, nya methoder blefvo införde, de gamla betydligt förbättrade, varm Mäster användes så väl vid tackjernsblåsning, som vid stångjernssmide, och derigenom bereddes en förut ej anad besparing af kol, och, hvad som ej är den minst vigtiga följden af den så - Expeditions-Ulskottels Förslag till und.
Skrifvelsej N.o 35j. lunda väckta omtankan, många bruksegare började egna omsorg åt den förut försummade skogs-bushållningen; skogarne äro redan vid många Bruk uppmätte och indelade, oell man bör hoppas, att sådant hädanefter allt mera kommer att ske, sedan, genom Bruks-Societetens försorg, elt nytt Skogs-Insttut blifvit inrättadt, hufvudsakligen för att bilda vårdare af de Bruken tillhörige skogar.
M:s den 26 October 1838 utfärdade Nådiga Kungörelse om den gröfre jernförädlingen i Riket, har väl den förut medgifna vidsträcktare friheten åter blifvit till någon del inskränkt, i anseende till E. K.
M:s beslut att uppskjuta pröfuingen af frågan om föreslagen härd-frihet, men deremot är medgifven tillökning till ^ af det förut privilegierade smidet för alla verkstäder ulan undantag, och dessutom är ett annat af de äldre serdeles tryckande banden lossadt, genom tillåtelsen för hvarje Bruksegare att använda så många hammare, sorn han finnér nyttigt, och att, efter behofvet för förändrade smides-melhoder, öka eldstädernes antal.
Ehuru Rikets Ständer äro fullt öfvertygade om de nyttiga följderne af den förut beviljade mera oinskränkla smides-rätten, och anse, att den återgång derifrån, som åberopade Kongl. Författning lill en del innebär, ingalunda varit att önska, har det visat sig, alt näringen i sin helhet, äfven inom de nya gränsorne, haft rum för ytterligare utveckling, då smides-beloppet ökats, äfven under de tvänne senaste åren, hvartill dock den egentliga orsaken torde förefinnas i den förut medgifna friheten, deraf många Bruksegare troligen icke hunnit begagna sig förr än så sent, att verkningarne först nu kunnat mera allmänt spörjas.
När man betraktar förhållandet emellan jernbruks-iörelsen och tackjernstillverkningen, förete sig ytterligare skäl, som mägtigt tala för beviljande af frihet åt den inhemska fabricationen, på det fördelen och vinsten af jernförädlingen må stadna inom vårt land, och ej, till stort mehn för den talrika befolkning, som nu erhåller sitt uppehälle och sitt välstånd genom jerntillverkningen, öfverflyttas på andra länders fabricanter.
Tackjerns-tillverkarne hafva lärt sig att använda förbättrade och kol-besparande mtthoder vid sina hyttor, och börjat inse, att de med samma tillgångar af kol kunna åstadkomma en vida större produet af tackjern än hittills: ett förhållande, som kommer att ännu mera ega rum, så snart de egentliga talrika bergsmanshyttorne komma att skötas efter mera rationella grunder och med så kalladt sambruk.
En naturlig följd af den sålunda tillvexande produetionen har blifvit, att denna dass af fabricanter börjat jemföra möjligheten af afsättning för siu vara med möjligheten af högsta tillverkning, och de hafva måst inse, att afsättningen snart skall blifva alltför mycket begränsad, om de band, sorn Expeditions-Utskoitels Förslag till und.
Skrifvelse, No 351. yög ännu finnas på jern-förädlingen inom riket, forlfarande skola bestå, hvilket också föranledt deras allt mera stegrade anspråk på frihet, dels att sjelfva föiädla sin production, dels att utföra den till andra länder.
Alt dessa anspråk äro grundade på billighet, så snart tackjerns-ti 11 verkningen öfverstiger hvad, sorn inom landet kan afyllras för ett pris, motsvarande kostnaderne, anse Rikets SLänder vara lika obestridligt, som att tackjeins-utförseln, om den beviljas, skall högst menligt inverka på, ja måhända alldeles undergräfva och förtrycka, den Svenska jern-tillverkningen, om icke, med undanrödjande af de tryckande banden, denna tillverkning lemnäs alla nödiga medel till förkofran och sjelfbestånd.
Den inskränkning, som jern-tillverkningen i allmänhet för närvarande är underkastad, är, enligt Rikets Sländers öfvertygelse, hufvudsakligast en följd al det för beviljande af smides-rält föreskrifna vilkoret att uppvisa kol-tillgång, motsvarande behofvet för tillverkningen.
Rikets Ständer anse detta vilkor, utan menlig verkan, kunna och böra upphöra, helst de undersökningar, som skola ligga lill grund för omdömet, huruvida detta vilkor är för banden, aldrig kunnat ske på eli sätt, alt de blifvit fullt tillförlitlige oell fullt lättvi a för alla.
Med kännedom om svårigheten, äfven för serskildt dertill bildade och erfurne skogs-förvaltare, alt efter de sorg fä II igaste, under flere månader, stundom under år, fortvarande mätningar och värderingar af en större skogstrakt kunna med någorlunda visshet bestämma den afkastning, som bör, med skogens framtida bestånd, kunna tagas af densamma, torde det medgifvas, att de undersökningar ej kunna anses ti 11 fö. lilli ga, som för privilegiers meddelande blifvit verkställde å Bruks-egarnes skogar, genom en vandring, oftast företagen och fulländad på en, högst t\å dagar, dervid undersöknings-männen lätt kunnat af egaren toras just lill de rikaste trakte>'ne af skogen och a ('hållas från de sämre, hvilket alltid måste blifva svårt att controllera för den, som ej eger fullkomlig kännedom af localen.
I de fleste fullen lära derföre dessa undersökningar vara alt anse såsom endast på papperet uppgjorda ealculer, hvilka sällan svara emot rätta föihällandet.
Än mindre inträffar detta vid de tillfällen, då, till följd af någon öfverenskommelse, smidet skull till någon del grundas |å fremmande skogar, hvilkas egare någon gång för en obetydlig ersättning medgifva, alt deras hemmans skogar uppföras i undersöknings-prolocollet, såsom grund för en ny anläggning, utan att de dermed åtaga sig någon lagligen bindande skyldighet att lill Bruket lefverera 'Expedltions-XJtskoltels Förslag lill und.
SkriJvelsej Tf.o 35f.
Det är ock för Embetsmyndighelerne, efter Rikets Ständers tanka, omöjligt att controllera iagttagandet af hvad från början åsyftades med dessa undersökningar, eller alt skogen ej mera anlitas, än dess bestånd för framtiden medgifver.
Så länge det står egaren fritt, så, som det alltid gjort och måste göra, alt utom jernbruket anlägga andra skogsödande verk, grundade på samma skogstillgång, såsom Bränvins-brännerier, Tegel-, och Kalk-ugnar, m. m.; alt sälja skogs-effecter, äfvensom sjelfva skogen, till en del eller hel och hållen, utan alt det en gång erhållna smides-privilegium derigenom minskas, så är lätt alt inse, det hela denna försigtighets-åtgärd ej tjenat till något, och att det är bättre att vädja till den enskilda omtankan, som i alla fall bl ifver den enda säkra vårdaren af skogen.
Ännu mindre blifver controllen möjlig, då Bruket är privilegieradt på fremmande hemmans skogar, ty om också dessa hemmans egare skulle, till följd af ingången öfverenskommelse, vara hindrade ifrån att sälja kol till någon annan än Bruksegaren, kunna de dock icke hindras ifrån alt underlåta kolningen helt och hållet, och använda sitt skog på annat mera förrnonligt sätt, om tillfälle dertill är för handen.
Då nu härtill kommer, att den omtanka, som måste vara den enda rätta garantien för skogens bestånd, först då blifver rigtigl väckt, när inga hinder möta för skogens rälta användande; då denna omtanka måste leda till införande af en vigtig skogs-hushållning, hvarigenom vilkoren för den framtida skogstillgången mångdubblas, och då slutligen Lagstiftaren ej bör vidblifva föreskrifter, hvilkas efterlefnad icke kunna controlleras, och hvilkas ändamål sålunda uppenbarligen förfelas, hafva Rikets Ständer trott, alt hittills gällande bestämmelser om uppvisande af kol-tillgång, såsom vilkor för erhållande af Smides-rätt, böra upphöra.
Genom hvad sålunda i underdånighet blifvit anfördt, anse Rikets Ständer ådagalagdt: att, sedan en öfvergång lill en mera allmän smides-frihet redan genom E. K.
M:s visa åtgärder blifvit förberedd under de senare fem ååren och serdeles under de Irenne, från 1835 till och med 1838, några menliga följder deraf ingalunda uppstått, utan har näringen tvertom vunnit en märklig tillvext och utveckling, under betydlig besparing af kol-åtgång vid tillverkningen, jemte det en början är gjord till en bättre hushållning med skogarne, hvadan friheten äfven verkat förrnonligt för dessas framtida vård och bestånd.
Rikets Ständer hafva trott, att endast på denna väg jern-handteringen kan uppnå den höjd af utveckling, som är möjlig och hvartill den måste uppbringas, om den fortfarande skall kunna beslå, i bredd med andra Irnders mägtiga låbriks-intresse och bereda nödig afsättning åt en förutsedd betyd - Exp editions ~TJtskoltets Förslag till tind.
Skrifvelse> E.o 35i.
Letyclligt
Ökad lackjerns-pvoduction, och slutligen att de hittills gällande föreskrifterne om uppvisande af kol-ti!
Igång, såsom vilkor för vinnande af smides-rätt, helt och hållet förfelat och alltid måste förfela sitt ändamål; och är det på dessa förenade skäl, som Rikets Ständer ansett, att full frihet må förunnas åt jern-tillverkarne inom fäderneslandet att bedrifva sin näring så, som de med sin fördel finna mest förenligt, med undanrödjande af alla hittills tryckande band.
Då likväl en sådan frihet, på en gång medgifven , utan ytterligare förberedelse, skulle åstadkomma en måhända alltför häftig brytning i nuvarande förhållanden, byggda på nu gällande, om också till sin grund origtiga, lagar, torde det vara nödvändigt, alt inskränkningen endast successivt upphörer, och att för öfvergången till frihet bestämmas vissa tider, på det hvar och en må hafva rådrum för de nödiga förberedelserne, genom] utvidgande af sina verk, eller genom andra åtgärder, hvilka det förändrade förhållandet kan påkalla; under hvilken öfvergångsperiod jemväl nödigt blifver, för att gifva skydd åt de redan befintlige verken, dels att den hittills gällande skillnaden emellan Bruk inom och utom Bergslag i någon nion bibehålies, dels ock att, vid anläggande af nya Bruk, ett visst afstånd från de redan privilegierade Bruken iagttages och att detta afstånd lämpas efter de för sistnämnde Bruk påräknade skogstillgångarne.
I öfverensstämmelse med ofvan yttrade åsigter, få Rikets Ständer alltså hos E. K.
M. i underdånighet anhålla, att följande stadganden måtte blifva utfärdade, rörande jernförädlingen i Riket; l:o Under de första fem åren, beräknade från den 1 November 1841 till och med den 1 November 1846, a) medgifves full och obegränsad vågföringsrätt för allt det stång- och manufactur-jem, sorn kan tillverkas vid nu tillåtna härdar, anlagde utom de egentlige tackjerns-bergslagen, nemligen: Vester-Bergslagen, Norbergs, Philipstads, , Nora, Lindes, Ramsbergs, Hjulsjö, Nya Kopparbergs, Helleforss, Grythytte, Carlskoga och Lekebergslagen; äfvensom för nu tillåtna härdar inom berörde Bergslag, som äro grundade på egna, från ortens bergsbruksrörelse afskild», skogstillgångar; b) vid tackjernshytla, der tackjernsblåsningen, under åren från och med 1831 till och med 1840, uppgått till minst 2,500 Skeppund årligen, må begagnas en härd med oinskränkt smidesrält; c) nya stångjernshärdar få, med oinskränkt smidesrätt, anläggas utom ofBih. till R.
Fröt. l84f‘ 10 Sami. 1 Afd. 06 762 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 35r vannämnde tack jernbergslag; men icke inom ett afstånd af 2 mil från förut privilegieradt Stångjernsbruk. 2:o Under de derpå följande fem åren, ifrån den 1 November 1846 till och med den 1 November 1851, a) erhåller hvarje Svensk man rättighet att, utom ofvannämnde taekjernsbergslag, fritt och utan andra vilkor, än styrkt eganderätt till byggnadsplats, iagttagande af lagarne om vattendämning samt uppgift till vederbörande embetsmyndigheter, anlägga, förändra eller utvidga jernbruk, äfvensom derifrån vågföra allt det stång- eller manufactur-jern, som möjligen kan af honom tillverkas ; b) inom ofvannämnde bergslag beviljas oinskränkt smidesrält för alla befintliga verkstäder, äfven då de äro förenade med tackjernshyttor, så vida hylte-egarne afsäga sig den för tackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från rotering och vissa andra hemmansbesvär. 3:o Efter den 1 November 1851 medgifves äfven inom de ofvannämnde bergslagen fri rättighet till anläggning af Jernbruk, på enahanda sätt, som under de föregående fem åren blifvit för Landslagen bestämdt; dock att, då sådan anläggning förenas med tackjernshytta, hyttelaget afstår från Bergsmansfriheterne.
Det vilkor, Rikets Ständer sålunda i underdånighet föreslagit att fästas vid beviljandet af den oinskränklare smidesfriheten, äfven för hytle-egare, nemligen att de då skola afsäga sig den för tackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från rotering och vissa andra hemmansbesvär, anse Rikets Ständer vara lika billigt, som enligt med hvad hittills blifvit iagtlaget, i de fall, då Bergslag önskat alt blifva befriad t från sin uteslutande blåsningsskyldighet, eller sjelfva grunden för privilegierne.
Rikets Ständer hysa ingen farhåga, att tackjerns-tillgången skall minskas, om det medgifves tackjerns-tilIverkaren att sjelf förädla sin vara.