Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har trott, att i aldie tider denna slags folkpoesi varit mycket mera utbildad än hvad hon nu är; man har trott, att denna folkpoesi, använd i kyrkan och der utbildad, skulle vara ett af de vackraste mål för omtankan; man har trott, att denna kyrkosång, i möjligaste måtto utbildad, skulle lifva andakten vid gudstjensten, skulle göra menniskorna mildare och sedligare, — skulle, med ett ord, hos dem väcka känslor, som de icke på annat sätt hafva erfarit.
Jag har med Utsk:ns majoritet varit öfvertygad derom, att hvad sorn icke möjligen kan vinnas, det kan icke vinnas, men att man bör söka ernå hvad möjligen kan medgifvas; och jag hemställer till Gr.
Anckarsvärd sjelf, 0111 icke, i en landskyrka, der preslerskapet sökt ali utbilda denna sak, Grefven erfarit ett ljuft intryck vid psalmernas afsjungande, emot det vidriga intryck, som låter erfara sig vid psalmers afsjungande, der man icke sökt utbilda denna konst.
Jag skulle alltså tro, att R. o. Ad. bör biträda Utsk:ns åsigtei, äfven om svårigheter skulle mola på många ställen.
Till en del är jag före kommen i hvad jag ville yttra af Hr von Rosen och vill således endast tillägga, i anledn. af Gr. Hamiltons och Hr von Harlmansdorffs anmärkn:r ang:de minskning i fordringarna på kunskapen hos dem sorn söka inträde i de blifvande seminarierna, att Ulsk:n icke, utan att med fog beskyllas för incouseqvens, kunnat fordra mindre kunskaps - Den 13 Februari f. m. 223 prof hos sådana personer, då Utsk:n i 6 §:n föreslagit just som det minimum af kunskapsmått, som barnen böra hafva inhemtat innan de lemna folkskolan, ibland annat, kännedom örn det allmännaste af fäderneslandets historia och geographi.
Jag hemställer således huru det skulle hafva tagit sig ut i förslaget till denna författning, om man förbigått den fordran man här framställt på kunskapsmått hos den blifvande seminaristen, oaktadt jag anser att vid första uppsättningen af lärare det kan möta sina svårigheter; men jag hoppas också, att, vid elevers examinerande till inträde i seminarierna, fordringarna på kunskaper skola blifva mera inskränkta till en början, intilldess folkskolorna hunnit mera utbildas.
I afseende på kyrkosången får jag upplysa, alt i de skolor, som jag känner, har händelsen varit, att den minsta delen af eleverna varit urståndsatt att lära sig sjunga, några af dem hafva t. o. m. haft utmärkta röster, och om en eller annan ej kunnat följa melodierna, så har dock mängden kunnat sjunga någorlunda; och Utsktns mening torde ej varit någon annan un att någorlunda kunna sjunga, hvarför det vore väl om stadgandet ronde kyrkosången kunde bibehållas.
En värd talare har för R. o. Ad. framställt fördelarna af en vacker kyrkosång; och att en sådan vore för den religiösa känslan mera väckande än en ful, är en sats, som endast behöfver nämnas för att genast erkännas utan att fordra bevisning; men hvad sorn deremot behöfver undersökas, är, huruvida det åsyftade ändamålet i detta hänseende vinnes, genom antagande af det i delta mom. föreslagna stadgande, att skolläraren ovillkorligen skall kunna undervisa i kyrkosång.
Jag får erkänna, att jag icke rätt fattar hvad en försvarlig insigt i kyrkosång vill säga; men jag förmodar alt meningen dermed lärer vara att kunna försvarligt utföra kyrkosång.
I sådant fall får jag dock nämna, att, för all vinna en sådan färdighet, fordras icke blott tillfälle att erhålla undervisning deruti, utan äfven naturliga anlag, som helt och hållet kunna fattas hos en stor del menniskor, hvilken brist förefinnes äfven hos dem, som i öfrigt till sina själsförmögenheter icke äro sämst lottade, utan som i många andra afseenden kunna vara utmärkte.
Visserligen kunna musikaliska anlag ofta vara förenade med stora förnuftsgåfvor, men delta är långt ifrån att kunna antagas som allmän legel.
Om man skulle stadga att musikläraren vid folkskola skall vara samma person, som undervisar i öfriga ämnen, att skolmästaren skulle vara densamme som församlingens cantor, så lomme man som oftast, antingen alt utesluta månget skickligt skolmästareämne från tillfälle att erhålla en skolmästarebefattning, eller också bragle man saken derhän, att församlingar fingo sämre cantorer än de eljest skulle kunnat undfå.
Antingen blefve
Den i3 Februari f. m. undervisningen i skolan genom den tvungna föreningen sämre, eller också kyrkosången.
Jag skulle således tro, att det i allmänhet måtte låta sig göra alt inom hvarje församling erhålla en person, som någorlunda försvarligt kunde anföra kyrkosången utan att behöfva tillika vara skolmästare, och då tror jag tillika alt af denne cantor undervisning i kyrkosång kan i folkskolan meddelas.
Då naturanlagen äro sådana, att dessa båda befattningar kunna förenas, så följer af sig sjelft att så sker, men att i en författning fordra denna förening som ett tvång, vore, efter min förmening, icke ländande till båtnad hvarken för den ena saken eller den andra.
Jag anhåller således att orden ”och kyrkosång” måtte utgå.
Då det yttrande jag förut haft äran afgifva vid denna §, blifvit till en del medgifvet såsom riktigt, men till en del missförstådt, anhåller jag att för några ögonblick få upptaga tiden med anförande af några ord.
Jag har visserligen icke ansett de i betänk, föreslagna fordringar på kunskaper hos dem, som ämna söka inträde i seminarierna, vara för stora, d. v. s. i och för sig sjelfva för stora, med afseende på tillfället att nu kunna inhemta dessa kunskaper, hvadan också Hr von Rosens anmärkn. förfaller, alt deskulle inhemtas i folkskolor; ty då sådana skolor icke ännu finnas, måste man åtnöja sig med det kunskapsmått, som på annat håll kan inhemtas.
Jag medgifver riktigheten af hvad Hr Lagergren anfört, alt det skulle kunna förefalla besynnerligt, om Utsk:n för inträde i seminarium föreslagit mindre kunskapsmått än för utgående ur folkskolan ; men det besynnerliga till utseendet torde betyda mindre och hade förfallit, om Utskrn uti ingressen till betänk, sagt anledningen dertill.
Då Utsk:n emedlertid sagt försvarlig insigt, så kan det vara af mindre vigt huruvida orden allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia stå der eller icke; ty det beror på examinatorn att pröfva huruvida insigten är försvarlig eller icke, och om brist på elever uppstår, så komma förmodligen eleverne att försvara sig med litet nog.
Hvad kyrkosången angår, så skulle jag tro, lika med den sista värda talaren, och således i motsats till Hr von Hartmansdorff, att det vore just det ordet, som borde utgå, af det skäl, att, ehuru jag erkänner och inser vigten af en god kyrkosång och huru lyckligt det vore om den kunde utbildas, jag likväl icke tror att man hos hvarje skollärare får fordra förmågan alt kunna sjunga, och det är hvad som till en del förutsattes i 2 mom.
Uti 5 mom. förekommer något helt annat, nemi. ”att hvar och en — — — — — — —- — — — — — — — — förmåga att undervisa i följande ämnen: catechesen och biblisk historia, kyrkosång” - Den 13 Februari f. ni. sång” etc.
Detta förutsätter ingen röst och kan läras mycket väl af någon annan, blott han känner noterna och kan handtera det lilla instrument, som nu ofta begagnas vid kyrkosång; och jag skulle tro, att vederbör, skoldirectioner icke böra vara förhindrade att antaga en lärare, som besitter alla öfriga kunskaper i hög grad, äfven om han ej besitter lörmågan att kunna sjunga.
Dessutom tror jag, att man, vid bestämmande af dessa fordringar, måste taga i betraktande hvad begrepp man vill göra sig om dessa blifvande skollärare.
Jag skulle för min del önska, att de blefve personer af allmogens egna barn, som i folkskolan visat särdeles fallenhet lör de studier, som der idkas, och som några fä år egnade sig åt undervisning, för att sedan öfvertaga sina föräldrars yrke eller något annat än skolundervisning; ty erfarenheten torde hafva bevittnat olämpligbeten och oskickligheten bos de gamla föråldrade lärare på landet, som icke kunna något mera än hvad de lära barnen, mea icke något visst yrke.
Desse blifva församlingarna slutligen tili last och göra dem ringa nytta; åtminstone vet jag förhållandet vara sådant i de församlingar, der jag längre lider uppehållit mig.
Det vore således i min tanke icke önskligt, att barn, hvars föräldrar hade nog förmögenhet att hälla dem i vanliga skolor, der de skulle kunna inhemta det föreslagna kunskapsmåttet af allmän jordbeskrifning, fäderneslandets historia m, m., för framtiden egnade sig ål delta lärarekall; och är det på denna grund jag önskade att dessa ord blefvo borttagna.
En talare har anmärkt, att stipendier gifvas, och att derföre del föreslagna kunskapsmåttet bör inhemtas: men jag för min del tror icke att stipendierna gifvas för hvad barnen eller ynglingarne lärt sig förut, innan de kommit i skolan, utau först sedan de lärt sig hvad som föreskrifves, och som medel för underhållet under vistelsen i seminarium.
En ledamot har trott att man ej skulle kunna så noga förstå hvad som menades med "en försvarlig insigt i kyrkosång.”
Jag tror likväl att Utskm i detta fall med de citerade orden just sagt hvad de menat.
Man kon väl tycka det vara något besynnerligt att tala om insigt i en konst, som egentligen beror på örat, men härär meningen att uttrycka det en person, som möjligen saknar livad man kallar gehör, då blott bör förstå noterna och konsten att öfverflytta de loner, som dermed betecknas på ett s. k. psalmodicon, samt sålunda vara ledare för sången i en skola.
Man har sett det gå an att en person, som saknat gehör, likväl, med tillhjelp af ett sådant psalmodicon, ganska försvarligt ledt en sång.
Vi hafva ej råd alt hålla särskilda musiklärare vid alla folkskolor, utan blott läraren 20 II. 29 326 Dtn 13 Februari f. m. kan lära psalmernas sjungande, så böra vi låta oss dermed nöja.
Hamilton anfört i afseende på försvarlig insigt i allmän jordbeskrifning m. m, så skall jag icke hafva något emot att stadgandet derom utgår, helst en någorlunda försvarlig insigt i detta ämne är detsamma som en temmeligen ytlig och obetydlig kunskap.
Sedan den siste värde ta laren rör:de insigt i kyrkosången anfört hvad jag haft för afsigt att säga, så skall jag derom icke yttra mig.
Hvad åter angår frågan om stipendier, så tyckes orig äfven några erinringar böra göras för dem, som komma att åtnjuta stipendier.
När det icke fordras mera än någorlunda försvarlig insigt, och en hvar, som kan innanläsning, påen månad eller 6 veckor kan hemma i bondstugan eller hvar som helst lära sig det, så tror jag det böra stå der, synnerligast som, när skolan kommer i gång, det vore orimligt om det icke stod der.
Jag får således tillstyrka momts antagande sådant som det finnes.
När jag förra gången yttrade mig med afseende på den erfarenhet jag har om skolundervisningen i afseende på kyrkosången, så trodde jag mig hafva så tydligt uttryckt mig, ali jag ansåg det vara en ganska ringa del af menniskor, som saknade ali förmåga att sjunga, och det tror jag att erfarenheten kan intyga ; ty om man skulle antaga ett antal af 100, så är jag öfvertygad att det icke funnes 10, som saknade förmåga att sjunga.
Kanske blott 10 kunde sjunga bra, men nog skulle de öfrige 80 hålla tonen, och derom är ju blott fråga.
Det är visserligen sannt, att i Stockholm har inrotat sig den öfveitygelsen att man skall sjunga väl, om man skall sjunga; men kommer man i en landtkyrka, så får man ett helt annat begrepp om saken.
Uti landsförsamlingar, der orgelverk icke finnas, skall man finna att hvarje menniska sjunger, visserligen icke väl, men man sjunger och har uppbyggelse deraf, utan att äga någon theoretisk insigt uti musiken.
Hvad psalmodicon beträffar, så är den så enkel, att något hvar kan lära sig, och med kännedom deruti kan man, utan att hafva någon röst, undervisa i kyrkosång.
Jag är en hland dem, som icke hafva någon röst, men jag saknar derför icke förmåga alt undervisa i kyrkosången.
Min öfvertygelse är derföre, att med tillhjelp af psalmodicon skola de kunna hjelpa sig, och församlingarne hafva den största uppbyggeisen af sådan sång.
Jag har anhållit om ordet, för att intyga att inom Carlskoga församling har en skola varit i gång 18 å 19 år, der undervisning blifvit meddelad uti kyrkosång med begagnande af psalmodicon, och skolbarnen sjunga ganska försvarligt.
Jag instämmer derför uti Hr Den i3 F< b r n i r i f. m. 227 Lagergrens åsigt, och anser de ifrågavar. orden icke böra uteslutas utan gerna kunna qvarstå.
Hvad den omtvistade frågan om behofvet af undervisning uti kyrkosång beträffar, så skall jag för min del alltför gerna afstå från min enskilda öfvertygelse 0111 hvad som i detta fall lämpligen kan anses af behofvet påkallad t, ehuru jag måste erkänna, att jag icke, i likhet med Hr Ribbing, fått tillgodonjuta den förmånen att på något ställe erfara hvad man kallar uppbyggelse af en rätt vacker kyrkosång, ty jag har aldrig hört någon sådan; men då felet måhända är mindre objectivt än fastmera individuell hos mig, såvida saken betraktas från synpunkten af det relativa, enär, såsom man säger, hvar fågel sjunger efter sin näbb, så vore det obilligt af mig att yrka något i den delen, ulan må det gerna vara de mera lyckligt lottade musikaliska organismerna medgifvet alt genom skollärare inhemta choralsången och deraf njuta den tillfredsställelse, som de af en sådan insigt kunna erfara; men Hr von Troil har redan så fullständigt ulvecklet mina åsigter i detta ämne, att jag icke längre dervid bör uppehålla mig.
Hvad deremot angår det stadgande, att till vinnande af inträde uti seminarier skulle erfordras någorlunda försvarlig insigt 1 biblisk historia, allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia, så får jag erinra att uti ett sednare mom. bestämmes såsom villkor för competence till lärarebefattning vid folkskola fullgilltig insigt uti nyssnämnda läroämnen, hvadan det torde vara angeläget, innan man skrider till beslut i dessa delar, att bestämma hvilka fordringar man egentligen har för folkskolan.
Månne meningen är att man skall gå qvar i folkskolan till dess man inhemlat fullkomlig insigt uti alla de kunskapsgrenar, hvaruti undervisning derstädes meddelas, d. v. s. alt folkskolan skulle bevistas till 2Ö:te eller 2Ö:te året, på sätt som förhållandet ganska ofta är med cadetterna vid Krigsacademien ?
Jag nitälskar så mycket som någon annan för folkskolorna; men jag kan icke föreställa mig att man icke sträcker pretentionerna för långt, om man begär att resultatet af undervisningen uti folkskolan skall blifva något annat än att hafva inhemtat sådana insigter, hvilka utgöra villkoret eller medlen för kunskapers förvärfvande, nemi. att kunna väl läsa och förstå Svenska språket, att kunna skrifva och räkna för att såsom menniskor i allmänna lifvet kunna reda och taga sig ut med sina medmenniskor, och derigenom hafva fått nyckeln och claven till förvärfvande af de kunskaper, till inhemtande hvaraf lyckligare omständigheter och lyckligare naturanlag kunna föranleda.
JJet är från denna vigtiga synpunkt jag tror mig böra se saken, vid bestämmandet af de insigter, lärare uti folkskolor böra äga.
Anse herrarne insiglen i fäderneslandets och allmänna historien böra vara sådan, att läraren kritiskt kan tyda historien 228 Dan i3 Februari f. m. och för eleverna utveckla historiens anda, då tror jag herrarne hafva rätt uti att yrka en så fullständig kunskap i dessa delar, sorn Utsktn synas hafva åsyftat; men örn, såsom jag tror, ändamålet med folkskolan är vunnet, orri den historiska undervisningen der bibringas efter populära sammandrag af så väl fäderneslandets som den allmänna historien, så är jag för min del öfvertygad alt för inträde uti seminarium på längt när icke erfordras det uti förevar, mom. af denna författning utstakade kunskapsmål!; och det ur derifrån jag leder mig till den slutsatsen att seminarierna icke erfordras; ty om behöflig insigt uti bibliska historien, allmänna och fäderneslandets historia kan vinnas utan seminarier, så blifva seminarierna öfverflödiga, endast föranJedande till kostnad för Staten och snarare ett hinder för folkskolans framgång än ett medel till befrämjande deraf.
Sådan är min åsigt af saken; i öfverensstämmelse hvarmed jag yrkar att förslaget måtte rättas.
Likväl och ehuru det strider mot min öfvertygelse, vill jag medgifva att hvad som är stadgadt om choralsången och musik, må stå qvar, emedan det mera kommer att stå på papperet än med någon betydelse i verkligheten.
Förenande mig med dem, hvilka önska alt mom. måtte antagas oförändrad!, anhåller jag att få tillägga något i afseende på kyrkosången.
Jag skulle nemi. anse en stor brist vidlåda en skollärare, om lian ej kunde undervisa i kyrkosången eller s. k. choralsången.
Morgnar och aftnar förrättas alltid i skolorna bön, och då sjunges äfven en eller par psalmverser.
Om nu läraren saknade förmåga både att sjelf kunna sjunga och att deruti kunna undervisa barnen, blef naturligtvis den följd, att sången blef missljudande, den andäktiga känslan förminskades, om ej alldeles giek förlorad, hvilket skulle verka menligt på den religiösa bildningens fortgång.
På dessa grunder och med afseende på livad Hr Lagergren anfört, anhåller jag alt mom. mätte antagas i dess helhet.
Anckarsvärd har sagt, att lian anser insigt i allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia icke böra tillhöra skolan.
Jag skall icke yttra mig derom nu, emedan det kan vara lids nog att göra det nälden § förekommer, sorn bestämmer det; men då lärarnes kunskapsinått här bör afgöras, sä måste jag något yttra mig i afseende på hvad Hr Grefven anfört.
Här är icke sagdt, åtminstone icke afgjordt, hvad kunskapsmålt hvart och ett sockenbarn skall äga.
Här är blott anvisadt hvad de kunna få lära.
Jag medgifver visserligen att individuel ställning och enskildta förhållanden kunna göra beliofvet af kunskaps - Den i3 Februari f. m. må t tet olika.
Jag liar icke förenat mig med Utskms majoritet om det i förslaget utsatta minimibelopp af kunskaper; men jag tror derjemte, att om skolan skall existera, bör ock ett minimimått för en livar bestämmas; ly i sanning jag vet livad vi eljest skola med skolan.
Del må vara mig tillåtet att vid detta morn. tillkännagifva ruin tanke i detta fall.
Jag anser skolans idée vara den, att gifva ett tillfälle, ett medel åt en hvar att sträfva fram i intellecluel bildning så långt lian kan.
Vilja vi antaga den grundsatsen, den jag anser riktig, så befarar jag att ett stort hinder möter, ifall ej folkskolor inom coniinunerna bildas.
Genom vårt lands vidsträckthet, läget af våra studer, der allmänna skolor finnas, hindrar afståndet dem emellan mången att söka förskaffa sig det kunskapsmått lian skulle önska sig äga, utan att skiljas frän hus oell hem, och mången gång från det yrke, för hvilket lian bestämt sig.
Min erfarenhet har sagt mig, att äfven inom en provins, der städernes afstånd från hvarandra icke är så långt som i de öfriga delarna af Sverige, har det handt, alt föräldrar önskat gifva sina barn en slags uppfostran, som äfven skulle förena någon slags kunskap öfver hvad som nu i sockenskolor vinnes.
Föräldrarna hafva varit tvungna att skicka sina söner till något gymnasium eller någon skola, hvarigenom den olägenhet uppkommit, att ynglingen icke kunnat förena det yrke, till hvilket hail egentligen varit ämnad, med bibringandet af dessa kunskaper.
Bonden skickar sin son lill gymnasium, till staden, der lian är bunden att ensamt egna sig åt kunskapers inliemlande, utan alt kunna dermed förena det praktiska i sitt egentliga yrke, såsom händelsen skulle vara, derest skolan vore på närmare håll.
Mången får har fått ångra det, alt sonen galt från fadrens yrke, utan att förutse huru långt lian kunde framtränga i det andra.
Han har stått midt emellan dem, utan att tillhöra någotdera.
Han liar aflägsna! sig från fadrens hemmansarbete, vä! läst i skolan, icke dugt der och återkommit oduglig lill landet.
Jag tror att 0111 folkskolan inom socknarna ordnades så att bondesonen kunde försöka sig på hvilken väg lian ville och förena den intellectuella bildningen med sitt praktiska yrke, så skulle en stor vinst för landet åstadkommas.
Vi hafva sett huru mångå af allmogens söner, hvilka sökt sin fortkomst på lärdomsvägen, ångrat sig för sent, då de icke kunnat återgå till hemmansbruket.
Jag skulle derför tro, att om skolan inrättades så, alt den hlefve en probersten, så vore ett stort ändamål vunnet.
Det är derför jag tillstyrker att skolan bör ordnas så, att kunskapsmåttet kan vinnas inom hvarje skola till högre belopp än en hvar oundvikligen behöfver.
Del står i fullkomlig conseqvens dermed att läraren är så skicklig, att lian kan bibringa det kunskapsmått, som i skolan bör kunna få läras.
Längre tyckas icke Utsktn hafva syftat.
Minskas kunskapsmåttet för läraren, så minskas ock - 230 Den 13 Februari f. m. så Ullfallet för honom att bibringa lärdom.
Det är af detta skäl jag anser att hufvudpunkten är skolläraren; ty på honom beror om en hvar kan erhålla det kunskapsmått han önskar.
Jag tror att om denna inrättning så ordnades ifrån början som Utsk:n föreslagit, så kunde det väl hända att på ett eller annat ställe barnen fingo lära mindre än om de aflägsnade sig ifrån hemmet för att lära.
Det är på denna grund jag ansett folkskolan böra sträcka sig till allt som i kunskapsväg möjligen kan rnedgifvas.
Då vi komma till bestämmandet af minimibeloppet, förbehåller jag mig att få yttra mig derom.
Anckarsvärd har med synnerlig uppmärksamhet fästat sig vid ordet försvarlig och velat veta hvad dermed menades.
Jag kan icke yttra mig derom annorlunda, än att Utskm valt de ordalag, som dicterades af dem, hvilka voro mera vana vid skoltermer än jag är.
Försvarliga kunskaper omnämnas ofta i betyg från läroverken.
Jag hemställer lill dem, som bevistat läroverken och äga kännedom derom, om icke förhållandet är sådant.
Hr Grefven har äfven yttrat sig om kyrkosången, i hvilket hänseende det förefallit mig som om Hr Grefven har för afsigt att parodiera Utskms betänkande.
Om jag icke misstagit mig i denna förmodan, torde det tillåtas mig få erinra, att
Utskm å dess sida haft lör afsigt att i någon mån minska den nu allmänt radande kyrkosångens parodi.
Hr Lagergren har ganska riktigt anmärkt, att kyrkosången numera ganska mekaniskt kan läras af dera, som någorlunda förstå att behandla de derför gällande metoder.
Inom Utskm upplystes äfven utaf ledamöter från BondeSt., alt inom åtskilliga församlingar finnas skollärare, hvilka, utan egen förmåga att sjunga, ganskq väl förstå att med biträde af lättfattlig hjelpreda inöfva skolbarn uti kyrkosången.
För min enskilda del är jag på intet vis musikalisk; icke heller föreställer jag mig att Utskm hafva för afsigt att genom sångundervisningen uti folkskolorna framalstra en Bellettis eller Giinthers musikaliska talent; men något hafva Utskm ansett böra göras, på det att kyrkosången i allmänhet måtte blifva dräglig för örat och uppbygglig för sinnet; och då Utskm i detta hänseende icke gått längre, än att hvad som fordras för att meddela undervisning på ett ganska enkelt och mekaniskt sätt kan inhemtas, så vågar jag påstå att Utskm bi 11 ig t v is icke kunna beskyllas att hafva fordrat det omöjliga.
Utskrns förslag i 2 mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 3:dje §:n, 3 morn.
Vid detta mom. får jag anmärka, att stipendiernas maximibelopp bör bestämmas högre än till 5o r:dr, dels med afseende på tidrymden, under hvilken de begagnas, och dels med hänsigt till stället hvar - Don i3 Fsbruari f. ra. est stipendiaten vistas; ty för några månader kunna 5o r:dr vara tillräckliga för en stipendiat, som icke uppehåller sig i Stockholm eller Götheborg eller någon annan dyrare ort i Iliket.
Men deremot blifver samma belopp otillräckligt för en längre tid, eller för dem som uppehålla sig uti någon af nyssnämnda släder.
Afseende mäste således fästas dels på längden af den tid, under hvilken en elev beböfver vistas vid seminarium, och dels på dyrheten i den ort, hvarest seminaristen uppehåller sig.
I öfverensstämmelse härmed föreslår jag, att maximibeloppet måtte höjas till 100 r:dr; beroende det alltid på vederbörande consistorium att, efter omständigheterna, höja dessa stipendier utöfver det mindre beloppet af 33 rtdr 16 sk.