Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att häraf någon förlust skulle förorsakas Sverige kan jag icke finna, utom i den händelse att Banken framdeles inlöste sina sedlar till ett högre silfvervärde än det hvartill Finnarne dem emoitagit; men som denna händelse är föga att förvänta; så torde man i det hänseendet kunna vara obekymrad; och det är troligen icke med uträkning på förbättring af vår Vexelcours och vårt sedelvärde, som Finnarne gerna emottaga Svenska BancoSedlar, utan emedan de här efter behof kunna köpa varor eller vexlar för desse sedlar, sorn de emedler 70 Den g September f m. tid aovända såsom bytesmedel inom sitt eget Land, Sådant var förbåi landet äfven den tid Finland lydde under Svensk spira, och det är lyckligt att det icke med detta Lands afträdande alldeles upphörde.
Kanske håfve vi till en del att tacka denna omständighet, nem' ligen våra sedlars användbarhet i Finska handeln, för det att deras värde någorlunda bibehållit sig desse sednare åren, och på det hela icke undergått en betydligare försämring än den redan nog betydliga, sorn Finske ej mindre än Svenske innehafvare af Bankens Sedlar eller derpå lydande lordringar måste vidkännas i löljd af den stora Sedelutgifningen åren 1809 och 181 o, hvarigenom på en gång desse sedlars och fordringars verkliga värde till mer än hälften förminskades.
Man torde medgifva att de Svenske B a nCoSedlar sorn äro i Finland eller komma dit, antingen qvarblifva der eller återkomma hit.
I förra fallet fortfar
Sverige att tillgodonjuta en Credit, sqm ingen ränta kostar; i det sednare betalar det med produeter eller med lör produeter erhållne vexlar en Credit, sorn det åtnjutit a erhållne Finska varor, öti intetdera fallet uppkommer, så vidt jag förstår någon förlust för Sverige.
De förbrukade Finsk» varor ne hafva underhållit och lifvat den Svenska idogheten, lika som de Svenska varorne och penningarne bidragit att underhålla och lifva den Finska; båda Länderne hafva genom
Den 9 September J. in, 77 handeln blifvit försedde med förnödenheter till lindrigaste pris; och resultatet visar sig som det bör vara förmånligt för dem båda.
Om deras förmögenhet och industrie det oaktadt, under tiden aftynat, så måste orsakerne dertill iigga uti andra förhållanden och icke uti handeln; uti naturhändelser, olyckor, eller hvad helst för öfrigt minskar och hämmar jordens och arbetets produetionskraft3 uti produeternes ofruktbara användande, och icke uti deras utbyte, vare sig sins emelian inom Landet eller mot främmande Länders produeter.
Detta utbyte kan till sin natur och i allmänhet ej annat än vara samfällt nyttigt och förmånligt för alla särkilda Stater i den handlande verlden, likasom för alla särskilda orter och inbyggare inom en och samma Stat, fastän desse ömsom vinna och förlora derpå, såsom de äfven ömsom vinna och förlora på andra yrken och näringsfång.
Oklok ej mindre än ovärdig är den handelspolitik som utgår från afsigten att vinna på andra Länders bekostnad, och sådan är den sorn, under omvexlande former, i Europas fleste Stater;ty värr alltför länge gjort sig gällande och ännu af många yrkas, som uppfunnen af den enskilda snikenheten och byggd på spetsfundiga theorier, förvillat Staternes oftast välmenande Lagstiftare och Styresmän, och somså intrasslat aila industriella, mercantila och financiellaförhållanden, att de nu mera icke utan största svårigheter och ganska kännbara olägenheter kunna redas och återbringas till naturlig och rättsén - 7* Den 9 September f* rn. lig ordning.
Att återbringa dem dertill bör likväl, som jag tror, vara ett syftemål för all Lagstiftning i desse ämnen, och således äfven, hvad utrikes handeln beträffar, i möjligaste måtto åsyftas, jemväl vid tillfälle af HandelsTractaters afslutande och förnyande.
Med tillämpning häraf på HandelsTractaten emellan Sverige och Ryssland kan jag, långt ifrån att tillstyrka någon inskränkning af den nu tillåtna Handeln emellan Sverige och Finland, ej annat än önska dess utvidgande, så vidt de Respective makternes politiska interresse med* gifver, och att den måtte befrias ifrån aliade pålagor och band som icke befinnas nödvändiga i anseende till det ömsesidiga behofvet af Tullinkomster och angelägenheten att förekomma deras försnillning.
Det öfriga torde för den Finska handeln liksom för handeln i allmänhet reglera sig bäst af sig sjelft, då de handlande få sköta sine egne 8aker efter sitt eget omdöme, utan tvång eller ledning och utan annan uppmuntran än frihet, beskydd och rättvisa.
Den 9 September e, m. 79 Bilagor till JPJeniProtocolIetför elen 9 September, eftermiddagen.
Herr Ribbing] Arvid'.
Besvärs- och EconomiUtskot» tet med bifall till det Förslag jag vågat framställa: ”att i likhet med hvad Motionairen framställt äfven under inträffande ledighet i Consistoriel! pastorat, förening om blifvande Pastors rätt må kunna verkställas,” så synes väl genom orden: i likhet med, ingen tvifvel vara att ju Förslaget är bifallet, sådant sorn jag framställt det} mtn då vi ofta — ej längesedan inom detta rum haft exempel på olägenheten af mindre bestämda uttryck i Betänkanden, anhåller jag att Utskottet måtte, genom återremiss sättas i tillfälle, att, i stället för hänvisning till min hemställan, densamma i sitt utlåtande intaga.
Herr Biskopen af Wingård har väl i gin reservation ansett 3 månaders tid otillråckelig för Föreningsförrättningen, och att den således ej kunde hinna att ske före valet.
Detta är endast att befara, i den händelse Consistorium dröjer, att om Förrättningen förordna, hvilket möjeligen skulle kunna; föranledas af en 8o Den 9 Sept ernber f.'»». mindr* bestämd Redaction i den blifvsnde
För* fattningen, ty det är bekant, att om än Pastor icke med Församlingen öfverenskommet vid förrättningen, verkar detta icke hinder emedan Kongl. Msjtt i alia fall slutebgen bestämdt algor frågan.
Emedlertid, til! förekommande af alla betänkligheter, torde följande förändrad® lydelse *f Betänkandet rnöjeligen kunna sntagss: ”Här ett Consistoriel Pastorat blir ledigt, skall Consistorium genset gå i Författning om förenings upprättande, jemlikt Kongl.
Brefvet den 3 April t S16 och Kongl Förklaringen deri »2 November 1819, så stt denna förrättning, så vidt möjeligt är, inom Församlingen kan tor sig gå förr än Förslaget uppgöres; börande Consistorium förden blifvande Kyrkoherden utse en Fullmägtig, som hans rätt bevakar och hvilken jemte KronoOmbud, ConsistorieFullmäktig och Ordföranden i Sockenstämman bör vara närvarande.
Vid desse föreningar kungöres Församlingen u*tryckeligen, att ingen annan grund kommet
Stt gälla för Pre6terättigheiernes utgörande äö den förening, sorn af Kongl Majit, efter redan stadgad ordning, på 25 eller 50 år i Nåder fast ställes.
Herr Biskop af Wingård framställer medbröders bästa såsom motiv för sin reservation emot Utskottets Betänkande, men jag tror icke att Preaterskapet i allmänhnt förlorat på dö hittills upprättade föreningar och äfven jag afsa g n ed motionen våra Seligionslärares bästa fast a Den 9 September r. m. 81 fast icke deras sorn vingla sig till Pastoratet på bekostnad af redliga medsökande^, hvilka kanske under hela sin lifstid fått gå miste om ett bröd. för det da icke varit nog oförsynte att bjuda Församlingen materiel eisättning af Etne Löneförmoner, för hvad i indeligt afseende brister.
Emedlertid är jtg glad öfver att i allmänhet bättre tänkesätt räder hos det Prästerskap och den Biskop åt hvilka Religionsvirden är anförtrodd i den ort jag bebor; då de med den öppenhet dem ägnar, icke nöja sig med att undangömma och öfversmeta den mensklig» skröpligheten, utan inom sitt stånd söka, att med rötterne borttränga ogräset.
Vid sista Prestmöte i Linköping beslöts nemligen en underdånig anhållan hos Kongl. Majt, det de herdar, hvilka på sådane smygvägar ville Församlingen åtkomma, måtte förklaras ovårdige Embetet.
Detta skedde under Ordförande af vår nu varande Ärkebiskop och det är ej mindre med hans, än Biskopens i Linko, ping vettskap, sora j»g ingifvit den motion hvarom nu är fråga.
Med ali den agtning man är skyldig andras motsatta mening tror jag dock, att hvad, som mot mitt Förslag blifvit anfört, är tillräckligen vederlagdt, ej mindre i Utskottets Betänkande, än uti de yttranden PresteStåndets egne fleste Ledamöter afgifvit.
Det skäl, att, Bil. tiU Ridd, o.
Fr. VIII Band. 6 8s Den 9 September e. tit. genom upprättande conventioner det ömsesidiga beroendet hvaruti Församlingen och deras Kyrkoherde *tå till hvarannan upphäfves och, med detsamma, tillfället att vid de obestämda rättigheternes aflemnande och emottagande visa sin välvilja å ena och eftergifvenhet å den andra sidan saknar visserligen icke sitt värde; men härför är tillfället öppet vid erläggandet af de eventuela utskylderne, som sällan kunna upptagas, ej heller vanligen blifva upptagne i föreningar om Prästerättigheter.
Dä jag sluteligen, ehuru oförväntadt, likväl finner, att Herr Biskop af Wingård jemte a:ne af hana stånd gagna t deras plats såsom Ledamöter af ett Utskott, att inför Rikets Höglofiige
Ständer för klara mine framställningar för gissningar och omtalt, huru misstankar kanna sjelfbehageligt sväfva, samt ändteligen förkunnat, att hvad jag yttrat varit o betänkt och utan åsyftad följd, si hoppas jag att Höglofiige Utskottet i sitt svar på den återrerniss jag nu begär, täckes låta inflyta de tankar och yttrade. ändamål, sorn eber förmåga jag har sökt ådagalägga, på det äfven jag mätte kunna vara obekymrad om de vrånga omdömen, hvarom Herr Biskop af Wingård och inedreservanter talat.
Då emedlertid Utskottets Betänkande blifvit i PrästeStåndet afslagit , ehuru de fleste, som yttrat sig varit för detsamma, så, på det Utskottet icke måtte utestängas från de upplysningar, rom å ena och andra sidan blifvit
Den 9 September e. ni.
Öfver ämnet meddelade, ir.håller jag j äft detsamma harvid fa toga , med tillägg af denna min enskildta tanka; att sedan en Convention blifvit för ett Pastorat upprättad* med Utiryckeligt tiilkännagil vande, att densamma» i hvad Kongl Majit den stadfäste, Vöre det enda>som komme att till efterrättelse tjena, så synes För*- Samlitlgen härigenom tillräckeligen hafva blifvit undervist om ändamålslösheten med Contract, som nu ej så sällan upprättas och om hvilka Församlingen först efter lång process med Läraren, blir underrättad, att ett sådant Contract såsom före valet upprattadt är Olagligt och till intet gällande.
Är man öfverens att sveket icke kan föda goda känslor för Lärare, och har man allvard med dessa mycket omtalta bildningsanstalter till en förbättrad tnoralité hos allmänbeten, så må man vara angelägen att ej i en ofördelag^ tig dager ställa den , som i lära och lefverne skall föregå oss t ett godt efterdöme, N;o 2.
Friherre Hjerta} Lars:
Ehuru jag erkänner att Höglofl- Bevillningsutskottet i dess afgifne Betänkande rörande Curhusafgiftens bestämmande och sattet att densamma utgöra sorgfälligt omfattat detta angelägna ämne och i hvad det Reglenlehtariaka angår uppgifvit verkställtgbetsgrttnder, sä 84 Ben 9 September r. m". torde mig tillåtas att i anledning af 6;fe Momentets innehåll anmärka följande:
Utskottet yttrar i nämnde Moment, ”att inom Länen bör genom Socken Fullmägtige en Deputerad väljas tran hvarje
Härad, hvilke deputerade sammanträda på viss tid oeli ställe, Landshöfdingen utsätter, för att under dess Ord förande sjelfver öfverlägga och i händelse af olika meningar genom Votering per Capita , deruti Landshöfdingen äger deltag^, besluta huru den Committée bör sammansättas , sorn skall årligen intill nästa Riksdag stadga den för följande året nödige afgiften , samt äfven sättet för de till Båkenskapernes granskning årliga Revisorernes utseende; häruti deltaga äfvenledes Fullmägtige från hvarje af de Städer, sorn begagna samma Curhus som Landet.
Jag medgifver att vid första påseendet kan den föreslagne Maximi eller Minimi afgiften ej sakna billighet, men jag anser stora svårigheter om icke omöjeligheter att tillvägabringa den enstämmighet i besluten som fordras tilländamålets vinnande.
Mångårig ärfarenhet vittnar derom, att sammankomster »om angå större eller mindre penningebidrag sällan emottages med den benägenhet som utgör fram - ställarens föremål; ehuru billigheten och nyttan tolkar ett önskadt bifall.
Redan för flere år sedan då Venerbka smittans tilltagande väckte uppmärksamhet, ansågs nödvändigt att vidtaga kraftiga anstalter för att åtminstone min* ika dess rysliga följder.
g September e. m.
Uppå Kongl. Maj:t« Nådigt befallning att genom sammanträden med
Länens innevånare öfverenskomma om en årlig utgifts åtagande af hvarje Mantalsskrifven person kunde allmänheten ej öfvertalas att lämna bifall, Meningarne voro delade och fastän beveksamhetsskäl sorgfälligt användes kunde i de flästa
Län ej den ölvertygelsen bibringas, att afgiften var lika nyttig som af bebolvet påkallad.
Då dessa åtgärder ej värkade åsyftad framgång , vidtogs af Riksens år 18 i 8 församlade Ständer den Författning att intill påföljande Riksdag anse afgiften såsom hörande till en allmän be villning, och alltsedan har 3 sk.
Banco af hvarje Mantalsskri! ven Person årligen utgått, utan att mig vetterligen detta obetydliga bidrag förordsakat någon klagan.
Ett annat for hållande tror jag ej förestå då efter Utskottets betänkande afgiften hädanefter blir ett frivilligt åtagande, hvars förberedelse anstalter så väl i detta som alla andra dylika fall äro högst obehagelige för Länsstyrelsen; ty hvem känner cj den oftast obetydliga värkan af sammanträden i Landsorterne, vare sig under hvilken benämning som hälst.
Min fasta öfvertygelse är den, att ett önskadt resultat ej är att vänta, då det skall ankomma på vederbörande Deputerade , att afgöra frågan, och dertill äger jag ytterligare anledning af de särskilta betänkande, sorn i Utskottet blifvit anförde af någre till BondeStåndet hörande Ledamöter.
Jag hemstälier vördsamt till Herr Grefves och Landtmarskalkcn samt Högloft.
Ridder - 8§ Den g September e, m. skåpet ock
Adeln hvad utvägar böra vidtagas
Om vid förberörde sammanträden den äskad^ afgiften antingen helt och hållet skulle lörnekas, eller ock bevilja* till ett under det verkelig! behofvet oumgängeiigt belopp.
Länsstyrelsen jemte LasaretsDirection stadnar ju# då uti ea så mycket mer bekymmersam belägenhet, som det ringa bidrag Kongl. SerafimerOrdensGillet meddelar ej tillåter att ens kunna hoppas det sjukvården inom Länet moje ligen kan befordra*.
Af locala omständigheter beror ock hufvudsakeligen att det bidrag som fordras af allmänheten ordenteligen utgår ; ty i Jönköpings Län hvars Styrelse Konungen mig Llådigst anförtrott inträffar den händelsen, att dervarande Lasarett länge sedan är som gam malt, odugligt och trångt alldeles otjenlig!.
En ny byggnad är af största angelägenhet, så vida en verksam och ändamålenlig sjukvård •kail äga rum och Direction, som lörutsett krafvet af ett nytt Lasarett, har med sorgfälIg omtanka redan inköpt en för nybyggnaden passande Tomt , samt i förväg samlat nödig
Sten till grundläggoingea.
Längre har ej inkomsterne medgifva ti|!göraodet; ty så länge den bestämdas sk- afgittens utgörande, ej längre varit bestämd än till nästa Riksdag, så h»r Directiorien ej vågat ingå i ett kostnadfrförttag, för hvars följder
Direction endast skulle kunna anses ansvarig.
Utan anspråk aU genom denna min framställning värka eller förändra andras öfvertygelse, kan jag då ett för det allmänna så vig.
Den o September e. m. 87 tigt ärende är i fråga ej underlåta, att ödmjukast föreslå, det måtte afgiften hädanefter sorn hittills bestämmas af Riksens Ständer såsom ett vanligt Bevillningsmål, och om hvad till äfventyrs ej torde kunna stadgas, vissa år till exempel 5 skulle vara den tid inom hvilken afgiften ej kunde upphöra, så tror jag att om ock ej högre bidrag än 3 å 4 sk af hvarje Mantalsskrifven person erlades, försattes LtsaEettsDirectionerna derigenom i tillfälle, att för Sjukvården vidtaga sådane anstalter, hvilka i tnöjeligaste måtto skulle befordra det välgörande ändamål sorn åsyftas.
Hvad det bidrag angår §om kommer att utgöras af OrdensGillet, tror jag största billighet vara deruti att det totala anslaget , ehuru efter mio tanka allt för mycket nersatt emot hvad det förut varit, bör tili hvarje Län i proportioneradt förhållande till antalet af sjuka ut betalas , och att OrdensGillet allt efter intradernes belopp lämpar utdelningen, dock att den efter Utskottets Betänkande ej understiger dea anslagne summan.
N:o 3* Hörramste
Jemte anmodan till Riddarhusutskott et, att skyndsammeiigen inkomma, så väl med mistande sorn med Förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga svar till Kongl, Majd, Ven g September e. nu har Högloft.
RiddsrskapePoch Adeln , genom ProtocollsUtdrag af den 5 dinnes, behagat till Riddarhusutskott^ remittera följande: ”Kongl.
Maj:ts Nådiga skrifvelse till Ridderskapet och Adeln , angående val af Revisorer} Gifven Stockholms Slott dan % September 1S23. ”Det har till Kongl.
Maj ts kunskap kommit, att fråga inom Ridderskapet och Adeln blifvit väckt, att icke allenast , sedan de sex Revisorer blifvit valde , hvilka på sätt 47 § RiddarhusOrdningen föreskrifver, emellan Riks dagarne skola öfverse och granska StatsVerkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd, Styrelse och Förvaltning, äfven nied tillämpning af det allmänna stadgandet i 68 § Riksdagsordningen , ytterligare sex Revisorer af Ridderskapet och Adeln , vid denna Riksdag, skulle utväljas, för att förrätta den, efter Grundligen år 1827 infallande Revision. ”Vid jemförelse af Riksdagsordningens 68 sorn åt Rikets Ständer , i den ordning de, hvart för sig, lämpligast finna, öfverläinnar rättigheten, att, vid hvarje Riksdag, förordna om Revisorer, med hvad 47 §, RiddsrhusOrdningen innehåller, i kraft hvaraf Ridderskapet och Adeln, vid hvarje Riksdag, vare sig Lagtima eller Urtima, väljer 6 Revisorer, har Kongl. Majit uti denna afvikelse från Riksdagsordningen, vid sjelfva rättighetens uttryckande oinskränkte stadgande, till ett, utan Din g September e. m, 89 yftradt förbehåll för hvarje Revision, bestämdt antal al sex Revisorer, ägt anledning, ait dervid afse en af Ridderskapet och Adeln uti RiddarhusOrdningen sjelfmant upptagen och faststäld Ordning för Revisorgvalens förrättande” ”Men då Kongl. Majit förmodar, att vid RiddarhusOrdningens öfverlemnande tili Kongl. "Majds
Nådiga sanction det tor hän da icke varit Ridderskapets och Adelns afsigt, att, i afseende på dessa val, betaga sig den rätt, som Rikets Ständer i allmänhet, efter Gsundhgen, tillkommer, och då denna förmodan vinner ea ytterligare styrka af det öfverlitande på Riddarhu*Directionen, som hittills, i afseende på de ofvanförmäite valen, ägt rum, enär ea rätt, för *tt kunna öfverlåtas , nödvändigt efter egen öfvertygelse, måste finnas, har Kongl. M«j:t endast till bevarande af den tydlighet och helgd, 60m
Lagars ordagranna iagttagande mellan de serskildta Samhä I Ismagterne så oumgängeligen fordrar, härmedelst af Ridderskapet och Addn velat äska ett tillkännagifvande af den mening, Ståndet fästar vid 47 § RiddarhusOrdningens stadgande, i afseende på val af sex Revisorer-” ”Kongl.
Maj:t vill 1" förväg förklara sin beredvillighet, att anse
Ståndets häröfver yttrade tanka för sin egen, så att det valsätt, vare sig för blott en eller för två Revisioner, som der* af skulle blifva en följd, genast äfven vid innevarande Riksdag, må kunna sättas t verk - Den g September e. m. ståtlighet; men Kongl. Maj:t anser att, i detta senare fall, den i frågaställde 47 §•
RiddarhusOrdningen, , må till undvikande af all framtida osäkerhet eller skiljaktig tolkning , i öfverensstämmelse med 68 §s i Riksdagsordningen» ordagranna lydelse, rättas och förändras.” Kongl Maj:t förblifver Ridderskapet och Adeln med ali Kongl, nåd och ynnest städse val bevågen.
G. af Wetterstedt.” 1 anledning häraf får RiddarhusUtskottet yttra, att om 47 § RiddarhusOrdningen, i afS ende på den händelse, som nu är i fråga, bör utan hänsigt tili de allmänna grunder, sorn i Riksdagsordningen äro uttryckte, aldeles för sig sjelf tydas
Och tillämpas på det sätt, Kongl. Majus högstberörde Någiga skrifvelse gifvet Utskottet anledning att förmoda, om hvilket tolkningssätt likväl olika åsigter må hända skulle kunna uppstå, tror Utskottet dock, att för vinnande af en fullkomlig klarhet öfver de bud som i RiddarhusOrdningen innnefattas, det är angeläget, att tillika afse den öfverenas>ämmelse hvari denna Författning, såsom underordnad, bör stå till Grundlagarne.
Och då i sådant afseende förekommer, att 68 §.
Riksdagsordningen stadgar: ”det Riksens Ständer skola i den ordning
Stånden hvart lör sig Den 9 September e. m, Jämpeligast finna, vid hvarje Riksdag förord* pa om Revisorer att emelian Riksdag arne, enligt af Riksens Stander utfärdad Irjstruction. öfverse och granska Statsverkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning}” äfvensom längre ned i samma § ramnes afgående Revisorer och deras skyldighet, att utsätta tid till nästpålöljande Revision} och dessa föreskrifter synas sätta utom allt tvifvel, att ett Riksstånd äger rätt både att, efter godtfinnande förordna huru Revisorer skola tillsättas, ej blott vid den första, utan jemväl vid den andra af de Revisionsförrättningar, som emellan Lagtima Riksdagar böra äga rum, och att åt särskildte personer uppdraga en sådan befattning, anser Riddarhu*Utskottet, att Riksdagsordningen» berörde föreskrifter, genom deras tydlighet i detta fall, sprida öfver meningen af RiddarhusOrdningens 47 <jj. det ljus, att, om än orriställningen i denne senare: att nemligen, vid hvarje Riksdag vare si0 Lagtima eller Urtima, tröije Ridder(kapet.och Adeln sex Reviforer, att emellan Riksdagarne njverfe och gran/la Statsverkets och de flere deri omnämnde Verks Styrelse och Förvaltning, skulle till äfventyrs lemna rum för möjliga tvifvelsmål och olika tolkningssätt, berörde §, likväl bör så förstås, sorn i Riksdagsordningen finnes uttryckt; hälst RiksdagbQrdningens t2 §. bjuder, det RiddarhusOrdningen bör, lika med alia öf riga Stånds ordningar vara 1 öfverensstämmelse med Grundlagarne författad.
Men då Kongl, Majit behagat genom högst berörde skrifvelse lötklira sig finna, tili undvikande af all fram? 93 Wtn 9 September e. m. tida osäkerhet eller skiljaktig tolkning, det 47 § Riddarhusordningen bör i öfverensstämmelse med 68 § Riksdagsordningen ordagranna lydelse, rättas och förändras, samt Ridderskapet och Adeln torde vilja begagna detta tillfälle för att gå Kongl. Majtts yttrade Nådiga önskan tillmötes, får Utskottet hemställa, örn icke, enär Ridderskapet och Adeln i allt fall, vid denna Riksdags början varit betänkt på ut* arbetandet af en förbättrad redaction af nuvarande Riddarhusordning, och i sådant afseende jemväl uppdragit åt RiddarhusUtskottet att Förslag dertill uppgöra, hvilket ock är vordet till Ståndet afgifvit, ehuru samma Förslag ännu ej blifvit af Ridderskapet och Adeln pröfvadt, Ridderskapet och Adeln skulle behaga hos Kongl. Majt, jemte anmälan derom, i underdånighet tillkännagifva, att Ridderskapet och Adeln skall j sammanhang med den förbättrade redaction till Riddarhusordning sora af Ståndet framdeles kan varda antagen, i underdånighet föreslå och till Kongl. Majrts
Någa stadfästelse öfverlemna den förändrade lydelse Ridderskapet och Adeln anser oftanämnde 47 §. af 1818 års Riddarhusordning böra, af ofvanberörde anledning, erhålla, för att bringas till ordagrann Öfverensstämmelse med hvad Grundlagarne i förevarande ämnen stadga.
1 enlighet med dessa åsigter har RiddarhusUtskottet uppgjort Förslag til! underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, sorn Riddarhusutskott får härjemte öfverlemna.
Hvilket allt Wtn g September e. m. 95 Höglofl.
Ridderskapefs och Adelns vidarepröfning vördsamt underställas.
Stockholm den 6 September 1823.
På RiddarhuiUtskottets vägnar C. G.
Treffenberg.
N- Snoilsky.
Stormägtigsta Allernädigste Konung!
Genom Nådig skrifvelse af den 2 i denne Månad, har Eder Kongl. Majrt behagat gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna, att till Eder Kongl. Majus kunskap kommit, det fråga inom Ridderskapet och Adeln blifvit vackt, att sedan de 6 Revisorer blifvit valda, hvilka på sätt 47 § RiddarhusOrdningen föreskrifver emellan Riksdagarne skola öfverse och granska StatsVerkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning, äfven, med tillämpning af det allmänna stadgandet i 68 §•