Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna afgift tjenar också endast till chikan och, såsom Frih.
Raab sagt, till vilseledning, emedan vid de flesta tillfällen Kronans ombud såsom man väl vet tro sig af tjenstenit förpligtade att, jag vill icke säga per fas et nefas, men dock utan skäl yrka på vidhållandet af »författningen», och jag vågar påstå, att Taxerings-komitéerna icke alltid taga i öfvervägande hvad de borde i afseende på sådana fattige s. k fabrikanter, som verkligen knappt kunna förtjena det nödvändigaste för sitt uppehälle.
Samma förhållande eger äfven rum med en del handlande, som skola betala en ännu högre afgift, nemi. 30 Kdr Rmt.
Man måste besinna att på samma gång det finnes sådana handlande som Utsk. tyckes uteslutande haft framför sin inbillning, nemi. som hafva stort förlagskapital och föra ett lysande lefnadssätt, finnes det äfven en stor del mindre bemedlade personer, som icke kunna arbeta med sina muskler, men som hafva förstånd att anskaffa och hålla tillhanda hvarjehanda förnödenheter i aflägsnare trakter af staden och hvilka äro rätt nöjda om de nätt och jemt förtjena så mycket att de icke falla fattigvården till last.
Om nu dessa skola betala 30 Rdr till Kronan och | deraf till kommunen, så medtager det, jemte hushyra, som varit i stigande under de sednaste åren, största delen af det lilla rörelsekapital de måste hafva för att hålla sitt förlag i stånd, och hindrar dem för det mesta att någonsin komma till något slags välstånd samt sänker dem ofta genom de nyssnämnda bördornas tyngd i armod.
Utsk. tyckes i san - 480 Den 28 Mars f. m. ning hafva haft alltför litet öga för att samhällets trefnad till en icke ringa del beror deraf, att samhället öfverlemnar sitt skydd åt den obemedlade idogheten, den lilla spekulationen, och icke plundrar ut den genom beskattningen.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, förenar jag mig med Frih. Raab. Hr Hjärne:
I likhet med de båda sista värde talarne, an ser äfven jag att minimi-tarifferna borde vara öfverflödiga, ehuru jag, under närvar:de förhållande, icke anser att deras borttagande vore lämpligt.
Om grunderna för taxeringen i allmänhet vore rättvisa och så beskaffade, att de lemnade en säker ledning för taxeringsmännens omdöme, skulle jag för min del önska, att alla minimi-tariffer vore ur Bevilln:sFörordn:n uteslutna, hvilket jag äfven gerna skulle se i det fallet, att TaxeringsKomitéerna i städerna voro så ordnade, att man af dem kunde förutsätta en fnllkomligt opartisk granskning af hvarje persons inkomster.
Men då erfarenheten gifvit vid handen, att dessa förhållanden ännu icke inträdt, anser jag det vara nödvändigt, att tills vidare bibehålla minimi-tarifferna.
En annan fråga är likväl, huruvida det är billigt att nu höja dessa tariffer, då man icke i andra delar höjt bevillningen.
Jag har icke den gamla Bevilln.-sFörordmn till hands; men jag skulle tro att den minimi-tariff, som Utsk. föreslagit i förevande g, är icke långt ifrån dubbelt så hög, som den förra.
Jag väntar mig verkligen i mitt yrkande, att den gamla Bevilln:sFörordn:ns föreskrift i detta hänseende måtte få qvarstå, ett understöd af Bevilln:sUtsk:s ordf:de, Gr. af Ugglas; ty om de skäl, som han anfört för sin mening vid förra punktens föredragning, voro riktiga, så äro de fullkomligt tillämpliga äfven på nu förevande punkt.
När man hvarken höjer eller sänker något i bevillningen för den ena klassen af medborgare, bör man icke heller göra det för den andra.
Då Gr. af Ugglas yrkade, att bevillningen för embets- och tjenstemän skulle qvarstå till lika belopp, som förut, tror jag också att det är fullkomligt konseqvent, att den äfven får fortfara efter enahanda grund för de personer, hvarom nu är fråga.
Det är på dessa skäl som jag, utan att vilja till besvarande uptaga åtskilligt af hvad föreg:de talare yttrat, vördsamt får anhålla om afslag å Utsk:s hemställan och bibehållande af den gamla Bevilln:sFörordn:ns föreskrift i detta fall.
Om vi en gång kunde erhålla en BevillmnsFörordn.
, fotad på riktiga grunder, är jag, för min del, af den bestämda öfvertygelse, att alla dessa s. k. minimi-tariffer borde ur förordmn utgå.
Men så länge vi måste sträfva med den gamla bristfälliga författmn, anser jag det vara nödvändigt, att äfven minimi-afgifterna bibehållas, och då vi dessutom icke vid denna Riksdag hafva någon förhoppning att vinna några ändringar i samma författn., kan jag, för min del, icke instämma med de
Hrr, som yrkat ifrågavar:de afgifters borttagande.
Hr Hjerta har visserligen, såsom Den 28 Marg f. m. 481 såsom skäl härtill, för lt. o. Ad. framlagt en lång förteckning på de handtverkare inom Stockholm, hvilka af seduaste Taxerings-komitéer blifvit påförda bevillning, äfvensom de tillverkningsvärden, för hvilka de upgifvit sig.
För min del anser jag, att denna förteckning icke bevisar något annat, än huru bristfälliga dylika upgifter äro och huru föga man dertill bör sätta tro.
Jag påminner mig, att inom en af de klasser, hvilka Hr Hjerta upräknat, jag erinrar mig icke hvilken det var, hade ^tvenne fabriks-idkare upgifvit sitt tillverkningsvärde till 100 Rdr.
Ar det möjligt?
Jag tror således, att så länge vi hafva qvar vår gamla BevillmnsFörordn., måste vi äfven bibehålla minimi-afgifterna, på det att icke alltför stora underslef måtte ske.
Jag har under tvenne synpunkter betraktat Hr Hjertås anförande: den ena i afseende å afgifterna till Staten, och den andra med hänsigt till den tillökning, som, i ani. af dessa afgifter, skall påföras industri-idkaren såsom kommuual-skatt.
Hvad afgifterna till Staten beträffar, har jag förut nämnt, att det är nödvändigt att minimi afgifterna bibehållas, och jag anser detta vara så mycket mindre farligt, som 15 § stadgar, att taxeringsmännen äga att, efter sig företeende omständigheter, påföra bevillning äfven under den bestämda minimi-tariffen.
Jag tror att detta stadgande iakttages inom alla Taxerings-komitéer, äfvensom att det kommer att iakttagas så mycket mer och så mycket rättvisare, derest minimi-afgifterna, på sätt Utsk. föreslagit, höjas till sitt fordna belopp.
Jag tror att den uti dessa afgifter vidtagna nedsättning, som ägde rum vid förra Riksdagen, varit egentliga anledmn dertill att personer, som eljest hafva en ganska betydlig rörelse, och hvilka, enl. den i BevillmsFörordmn stadgade klassifikation, fått skatta allt för litet till Staten, lemnat sådana upgifter öfver sina inkomster, att deras bevillning icke kunnat bestämmas högre än till minimibeloppet, och jag är öfvertygad om att en förändring härutinnan skall medföra den påföljd, att dessa personers utskylder blifva något så nära öfverensstämmande med hvad rättvisan kräfver.
Hvad åter beträffar afgifterna till kommunen, tror jag icke att dessa böra tagas i betraktande, då man upgör grunderna för Bevilln:sFörordn:n.
Hittills har man nemi. bestämt dessa afgifters utgående enl. helt andra grunder, än de i BevillmsFörordmn stadgade.
Man har nedsatt Taxerings-komitéer, hvilka, utan vidare appel, pålagt dessa afgifter till kommunen; så anser jag att det äfven borde tillgå inom våra församlingar.
Ingen klagar öfver detta sätt att gå tillväga, och jag tror att de kommuner, som ej sålunda ordnat sina beskattningsnämnder, ju förr desto heldre böra derom gå i författning.
Om man uptäckt oriktigheter inom en och annan Taxerings-komité, tror jag icke att sådant bör läggas till grund för R.
St:rs beslut i afseende på bestämmandet af den bevillning, som medborgare skola till Staten utgöra.
Jag anhåller om bifall till denna punkt af Utsk:s Betänk.
Jag har begärt ordet i ani. af Hr Hjertås yttrande.
Jag bestrider icke de upgifter han gjort, rörande de oriktigheter, IV H. 31 482 Den 28 Mars f. m. sora inom vissa Taxerings-komitéer ägt rum; men jag är i det fallet förekommen af Ilr von Troil, att dessa oriktigheter höra till undantagen.
Då dessutom tages i betraktande föreskriften i 12 g, ang:de rättighet för Taxerings-komité att nedsätta bevillningen under minimi-tariffen, tror jag att allt, som behöfves i detta fall, redan finnes.
Men jag ber att fä fästa upmärksambeten på ett annat förhållande.
Jag liar också gjort några tabellariska sammanställningar, hvaraf man finner att fabrikanter, med ett tillverkningsvärde af 35| milhr, endast betalt omkring 22,000 Rdr Bko i bevillning.
Detta måste väl vara en summa, som är alldeles för liten.
På samma sätt förhåller det sig äfven med de handlande, och Hr Hjertås påstående, att afgifterna inom
Stockholms stad för dessa klasser under de sednare åren fyrdubblats, är alldeles oriktigt, enär berörde afgifter år 1844 upgingo till omkring 45,000 Rdr, och år 1854 till 28,000, således mira nog till en tredjedel förminskats.
Man kan således icke antaga att det är ifrågavar:de personers rättskänsla, som förmår dem att lemna riktiga upgifter.
Det är i sanning ganska beklagligt, att kommunal-afgifterna skola vara så tryckande för vissa personer, som de äro; men detta är ett fel, som icke tillhör Bevilln:sFörordn:n, och som icke af densamma kan hjelpas.
Skulle emedlertid minimi-tarifferna borttagas eller nedsättas, skulle det, efter min öfvertygelse, leda till mycken förvillelse för Taxerings-komitéerna i landsorten.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag i denna punkt.
Hr Flach, Joln Fredr.
Denna fråga sönderfaller, såsom mig synes, i tvenne, nemi. för det första: skola minimi-afgifterna bibehållas, och för det andra: till hvilket belopp skola de fastställas?
Jag vill emedlertid endast yttra mig i afseende på den förra af dessa frågor, emedan, om R. o. Ad. beslutar minimi-afgifternas borttagande, ali discussion om den andra blir öfverflödig.
Man har yrkat dessa afgifters borttagande af det skäl, som Hr Hjerta anfört, eller att det ligger i Taxerings-komitéernas skön att, utan afseende på minimi-tariffen, nedsätta taxerings-summan.
Jag ber Hr Hjerta om ursäkt för det jag säger, att detta är misstag.
Det står visserligen i 12 § af nu gällande BevillmsFörordning, att taxeringsmännen, i vissa fall, äga påföra bevillning under minimiafgifterna; men en sådan taxeringsmännens åtgärd, om den anses nödvändig, måste dock, enl. nämnde §:s lydelse, antecknas i protrt och underställas Pröfnings-komitéen.
Vore förhållandet så, att de till Taxerings-komitéerna inlemnade upgifterna alltid vore tillförlitliga, och att ett så strängt ansvar för underlåtenhet i detta fall hvilade på den skattskyldige, att aldrig osannfärdig eller ofullständig upgift afgåfves, då funnes visserligen ingen anledn. att bibehålla dessa mmimi-tariffer; men vi veta alla, som befattat oss med dessa ämnen, att den skattskyldige ofta, heldre än att lemna upgift å sin inkomst, pliktar 2 Rdr Bko, i synnerhet om han derigenom vinner den fördelen att blifva tre eller fyra gånger lindrigare beskattad, än han verkligen borde blifva; ett missförhållande, som i än högre grad skulle äga rum, derest minimi-tarifferna afskaffades.
D e'u 28 Mars f. m, 483 Vid sådant förhållande tror jag det vara oklokt att nu borttaga dem.
Det finnes dessutom ännu ett annat skäl för deras bibehållande, då en och samma person på en gång idkar rörelse af flerfaldig beskaffenhet, t. ex. grosshandel, minuthandel, fabriksrörelse o. s. v., utan att för sin inkomst å någondera af dessa näringar lemna taxerings-upgift, och utan att taxeringsmännen kunna derom skaffa sig tillförlitlig kännedom, medföra minimi-tarifferna åtminstone den fördel, att en sådan näriugs-idkare icke undgår bestämd beskattning för hvarje dylik näring.
På dessa skäl anser jag att en minimi-bestämmelse fortfarande bör finnas, samt anhåller vördsamligen, att Hr Gr. o.
Landtm, först måtte framställa propos., huruvida R. o. Ad. beslutar att minimitarifferna skola bibehållas, och att, om denna propos, med nej besvaras, jag då måtte återfå ordet, för att yttra mig öfver, huruvida de minimi-belopp, som äro af Utsk. föreslagna, eller de som före sista Riksdagen voro gällande, äro de rättaste.
Jag tror det redan vara så mycket ordadt i frågan, att hvar och en torde hafva fattat sitt beslut, och jag inskränker mig derföre blott till att något närmare upgifva ordalagen i det förslag jag har att afgifva.
Jag hemställer nemi. att R. o. Ad. måtte besluta minimi-tariffernas borttagande ur §, och sedan återremittera den till Utsk., för att undergå en derefter lämpad redaktionsförändring.
Orsaken till denna sednare anhållan är den, att ehuru lätt det skulle vara att bär upgöra en sådan redaktionsförändring, det dock alltid möter svårigheter och motstånd, genom den farhåga man hyser för att begå misstag.
Jag yrkar visserligen både minimi-tariffernas och klassernas borttagande, men om R. o.
Ad. beslutar det förra, så följer också af sig sjelf, att de i 9:de § omnämnda klasser skola derifrån utgå.
Hr Flachs yttrande, att man först borde utlåta sig öfver den ena frågan och sedan öfver den andra, hemställer jag, huruvida det icke vore bäst att diskutera frågan i sin helhet, på det att icke tiden alltför mycket må tagas i anspråk.
Vid proposms framställande anhåller jag deremot, att frågorna måtte skiljas, hvartill också Riksd:sOrdn:n gifver anledning.
För min del kan jag slutligen icke, i likhet med Hr Flach, tro att man saknar grund för bevillningens påförande, derest man icke har dessa minimibelopp.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu att han, i ani. af Hr Flachs och Frih.
Raabs sista yttranden, finge hemställa till Hr Flach, om det icke vore lämpligast att, i fall hans yrkande fortsattes, propos:ne må delas, men discussionerne må fortgå i dess helhet, enär alla föreg:de talare yttrat sig så väl om minimi-tariffens bibehållande, som om beloppet af deri införda afgifter, samt det eljest blefve nödigt att förnya öfverläggningen, om Ståndet möjligen ville besluta att minimi-tariffen skall qvarstå.
Ehuru jag visserligen anser det hafva varit för - iSi Den 28 Mari f. m. månligast att frågan behandlats på det sått jag föreslagit, likväl och enär Hr Gr. o.
Landtm, anser detta leda till tidsutdrägt samt redan flere talare yttrat sig öfver ämnet i hela dess vidd, vill jag icke motsätta mig det nu följda föredragningssättet, utan anhåller således att nu få yttra mig ang:de minimi-tariffernas förhöjning.
När denna fråga förekom på den afdelning inom Utsk., som hade allmänna bevillningen till behandlingsämne, gjordes icke något förslag i detta hänseende.
Då den sedermera förehades i Utsk:s plenum, ansågs likväl, i synnerhet af BorgareStrs ledamöter, att de nu gällande minimi-tarifferna voro alldeles för låga, emedan det visat sig att, oaktadt allmänna bevillningen vid sistlidne Riksdag betydligen nedsattes, dermed ändock icke vanns det dervid afsedda ändamålet — tillförlitlighet i taxeringsupgifterne.
Jag har visserligen icke reserverat mig i denna fråga, emedan man skulle tycka, att när borgare sjelfva anse sina yrkesbröder tåla vid en förhöjning, hvarföre skulle de ieke få sin vilja fram?
Men härvid är dock en anrnärkn. att göra, som jag för min del anser ganska vigtig, den nemi., att afgiften hårdast kommer att drabba dem, som hafva minsta inkomsterna.
Det finnes dessutom en annan omständighet, som äger tillämplighet åtminstone på handtverkare.
Vår nuvar:de Fabriks- och HandtverksFörordning har, oaktadt alla sina goda egenskaper, likväl medfört en rubbning i vissa förhållanden för de burskapsägande handtverkarne, och det kan, vid så beskaffade omständigheter, vara tvifvelaktigt, huruvida förhöjning i minimi-tarifferna äro för dem lämplig.
Jag får således, under anhållan om afslag å Utsk:s Betänk, i denna del, hemställa, att det nu derom gällande stadgandet måtte af R. o. Ad. bibehållas.
Den förteckning, som Hr Hjerta för R. o. Ad. upliist öfver åtskilliga fabriks-idkares inom hufvudstaden tillverknings-värden under år 1854, innefattar, efter min öfvertygelse, det mest ojäfaktiga bevis på den ännu för handen varande nödvändigheten att bibehålla de ifrågavar:de minimi-tarifferna.
Huru väl det t. ex. rimar sig att en tagelberedare, under ett helt år, icka haft i tillverkningsvärde mer än 50 Rdr, torde man kunna finna deraf, att 3 lisp:d rått tagel kosta ungefär denna summa, så att han af sin rörelse, under hela året, icke skulle haft större inkomst, än som erfordrats till ungefär en veckas uppehälle.
Huru' rimar det sig vidare, att en hvitgarfvare, som har en arbetare, endast haft ett årligt tillverkningsvärde af 100 Rdr, då för honom och hans arbetsbiträde icke ens för två månader denna summa kunnat lemna tillräckligt uppehälle.
Om tariffen skulle borttagas, blefve följden den, som flere talare förutsatt såsom högst sannolik, att bevillningen för de flesta fabrikanter skulle nedsjunka i det närmaste till noll.
Jag tror, för min del, att så länge bevillnings-grunderna äro så beskaffade, som f. n., det är nödvändigt' at-t bibehålla hvad som nu är stadgadt, för att åtminstone få något af dem, sorn verkligen äro skyldiga att till Staten erlägga skatt.
Kunde man slutligen vara nog lycklig att få Taxerings-komitéerna så sammansatta, att de fullgjorde sina åligganden så, att den ene ledamoten icke Den 28 Mars f. m. sökte hjelpa den andre att nedsätta hana taxerings-upgifter, för att derigenom undandraga Staten dess tillständiga rätt i förhållande till personens inkomster, tror jag att minimi-tnrifferna klefve fullkomligt öfverflödiga.
Men intill dess en sådan förändring siger rum, tror jag att de böra bibehållas, så mycket mera, som BevillmsUtsk. här tydligen ådagalagt, att följden af den vid sista Riksdagen beviljade nedsättningen just utgjort motsatsen af hvad R.
St:r i detta afseende beräknat.
För min del tillstyrker jag således godkännande af Utsk-.s förslag i denna del, äfvensom i livad det gäller den förhöjda tariffen, enär det är den enda möjligheten att, sedan bevillnings-proe:n. blifvit nedsatt till hälften, åtminstone i någon män kunna erhålla en bevillning, som motsvarar hvad rättvisan kräfver.
En talare har här anmärkt, att Taxerings-komitéerna äga till pligt och rättighet att, när någon fabriks- eller närings-idkare befinnes vara i så medellösa omständigheter, att han verkligen kan antagas vara i behof af nedsättning under det i tariffen stadgade belopp, en sådan nedsättning bevilja.
Vid sådant förhållande har ju den fattige all den säkerhet han behöfver för att vinna en lind ring, som lagstiftaren också åsyftat.
Jag protesterar således mot hvarje åtgärd, som kan leda till minimi-tariffernas borttagande under n. v. förhållanden.
En eller annan af R. o. Ad:s ledamöter torde måhända påminna sig, att jag under föreg:de Riksdagar framställt yrkaude om minimi-tariffernas borttagande ur Bevilln:s-Förordmn.
Jag ansåg, för min del, att de uro vilseledande, och jag är äfven f. n. af samma tanke.
Men den utgång, som denna fråga förut hos R.
St:r rönt, så väl som det öde, som både inom Utsk. och hos R.
St:r äfven nu kommer att drabba densamma, föranleder mig att icke vidare yrka antagandet af mitt förslag.
Jag hoppas dessutom att snart nog, vid en kommande Riksdag, någon åtgärd kan vidtagas, hvarigenom- sådana uplysningar skola vinnas, som möjliggöra åstadkommandet af en på bättre grunder än hittills byggd BevillmsFörordning, och när man så länge dragits med de oriktiga principer, som innehållas i nuvande förordning, torde man väl också kunna göra det under ytterligare en Riksdags-period.
Hvad jag deremot helt och hållet bestrider, är det af Frih.
Raab framställda förslag, emedan, så som det är affattadt, det skulle hafva till följd, att vi hela vägen igenom skulle få kifvas om dessa minirai-tariffer.
Skola de borttagas ur författmn, bör det åtminstone ske på en gång för alla de §§, hvaruti de förekomma; men att göra det särskildt för en § i sender, tror jag icke kan vara lämpligt.
Hvad som under denna discussion särskildt öfvertygat mig om behöfligheten af dessa minimi-tariffer, är Hr Hjertås anförande.
Det är svårt att veta, huru man kan beräkna sina inkomster på det sätt, som de af den värde talaren omnämnde fabrikanterna gjort.
Det är ett problem att lösa; ty när man hört att fabriks-egare, hvilka sysselsätta 12 arbetare, i tillverkningsvärde ieke upgifvit mer än 4,00 Rdr, så mäste jag tillstå att, om saken verkligen, utan 186
Den 28 Mars f. m. några konstiga beräkningar, gått för sig, rörelsen i sanning är dålig, eller också måste folket vara särdeles lätt födfc.
När man emedlertid ser sådana upgifter, icke öfver netto-inkomsten, utan öfver brutto-inkomsten, så torde det väl icke vara orätt att sådane be stämmelser göras, som tvinga dessa personer att räkna litet bättre.
Deremot är jag, å andra sidan, villig att yrka, det den förhöjning, som BevillmsUtsk. föreslagit, icke måtte af R. o. Ad. bifallas, ehuruväl jag icke gör detta derföre, att jag ej tror det de ifrågavar:de personerna ieke skola få betala hvad som här är utsatt.
Jag medgifver likväl, hvad Hr Blach anmärkt, att det finnes vissa klasser, bland hvilka en eller annan person borde hafva en lindring, och som derföre, i fall Utsk:s förslag antages, komma att blifva, jag vill icke säga för hardt, men för nära beskattade.
Detta vill jag visst icke neka, och jag erkänner, på sätt den värde tala-* ren ganska riktigt upgifvit, att ehuru 12 § visserligen medgifver, att en nedsättning må kunna ske, detta dock endast kan äga rum under förutsättning att man har bevis från vissa auktoriteter öfver bristande förmåga att erlägga den stadgade minimi-afgiften, och dylika bevis är det icke alltid så kärt att framlägga.
Men det är icke af dessa skäl, som jag yrkar afslag å Utsk:s hemställan, utan derföre att man genom ett tummande af dessa minimi-tariffer förvandlar dem till maximi-tariffer, och då det dessutom ovilkorligen åligger Taxerings-komitéerna att påföra bevillning efter 2|- proc. af inkomsten, inser jag icke något skäl, hvarföre ej 'den förra tariffen kan få qvarstå.
Jag anhåller således att 9 § i hittills gällande BevillmsFörordning mätte oförändrad antagas i hvad den rörer de 6 första afdelnme, blott med den förändring, att siffrorna förvandlas till Ernt, samt att Utsk:s hemställan, så vidt den angår sammanförandet i en enda klass af skeppsredare i samtlige städer, med den för dem föreslagna tariff, ma af lt. o. Ad. antagas.
Jag tror att de skäl, som Utsk. anfört för denna sammanslagning, äro fullt giltiga, och att således en dylik förändring i § bör vidtagas.
Jag vill visserligen icke neka, att fel förefinnas i minimi-tarifferna, men i likhet med flere talare vågar jag tro, att om dessa tariffer ur författn:n borttagas, skola inga, eller högst obetydliga, afgifter erläggas, synnerligast af handel och rörelse.
Jag grundar detta antagande på hvad som tilldragit sig sedan förra Riksdagen.
Man hoppades att den nedsättning, som då beviljades, skulle föranleda sanningsenligare upgifter, så att Staten åtminstone ingenting skulle genom nedsättningen förlora.
Nu visar sig att detta varit ett fullkomligt misstag, ja, oblygheten har till och med gått så långt, att en stad, Wadstena, med ganska betydlig export, endast skattat 90 Rdr.
Detta är bästa beviset, att om ingen kontroll finnes, skall ingenting hindra
Hrr borgare att upgifva sin inkomst till 0.
Den redan obetydliga afgift, som nu för dem utgår, skulle då helt och hållet försvinna.
Jag yrkar således att minimi-tarifferna för så väl handel och rörelse, som jordbruk, skola qvarstå.
Man har sagt att dessa tariffer icke tjenade till något, då Den 28 Mars f.
m 487 Taxerings komitéerna ägde både riitt och pligt att bestämma bevillniugen öfver eller under densamma.
Detta anser jag deremot vara en förtjenst i författn:n; om jag nemi. med vederbörligt intyg styrker min oförmåga att betala minimi-afgiften, så bör jag väl erhålla afdrag; detta kan väl icke bestridas.
Jag öfvergår nu till frågan, huruvida den föreslagna förhöjningen i tariffen bör godkännas.
Den var gällande före sista Riksdagen.
Den är således, sora Hrnne finna, icke ny; den utgör endast ett återgående till det ganda.
Jag tillstyrker den just på de grunder, som vid föreg:de
Riksdag anfördes såsom skäl till den då beviljade nedsiittningen, eller att dermed icke åsyftades någon minskning i stats-inlraderna, utan blott att genom en billigare bevillningsproe. kunna förmå de skattskyldige till sannare upgifter.
Detta ändamål liar icke upnåtts; det torde då vara skäl att återgå till det gamla.
Då den föreslagna- tariffen dessutom i och för sig är ganska låg, oaktadt allt hvad Hr Hjerta derom yttrat, tror jag ingen fara ligger deruti, hvarföre jag anhåller om bifall till Utskis förslag.