Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Å nyo föredrogs och remitterades till LagUtsk. K. M:s d. 7 dennes på bordet lagda Nåd.
St., angrde än - D e n io A p r i 1 f. m. 4« ändring af 8, 9 och 10 §§., samt förklaring af 2 i 17 Cap. Hand.-B:n. Likaledes föredrogs ånyo och remitterades lill StatsUtsk.
K.M:sd. 7 dennes på bordet lagda Nåd.
St., angrde tillökning af lånebidraget till ManufacturDisconten.
Hr Stedt, Claes Fredr., uppläste följande:
Sedan jag förgäfves väntat, att någon ledamot af detta Stånd, med större anspråk, än dem jag kan äga, uppå att vinna uppmärksamhet och bifall, skulle höja siri röst i anledn. af händelser, som äro beklagligtvis alltför väl kända och mötas af det allmänna ogillandet både inom och utom RiksSt., har jag ansett mig icke kunna längre uppskjuta att, med den rättighet, som 56 §.
Riksd.Ordn. lemnar, deröfver gifva min mening tillkänna, för alt, åtminstone hvad mig enskildt angår, hafva gjort, hvad jag anser för en oeftergiflig pligt, nemi. att redogöra inför mina landsmän för mina tänkesätt i ett ämne, sorn på det närmaste rör vår samhällsinrättnings grundvalar.
Uti tvenne nyligen från trycket utkomna ströskrifter, dem jag så mycket hellre undviker att på detta rum till sina titlar uppgifva, som ingen af R. o. Ad:s ledamöter kan derom misstaga sig, hafva sådana yttranden emot II.
M. Konungen personligen blifvit framställda, sorn omöjligen kunna förenas med den vördnad och den helgd, hvaruti Konungens Majestät bör hållas, icke blott likmätigt .3 §.
Reg.F., utan enligt sjelfva begreppet om ett monarkiskt regeringssätt.
Huruvida lagens arm kommer att emot dessa förgripelser utsträckas, är mig obekant, äfvensom huruvida, i sådan händelse, undanflykter kunna gifvas, för att förlama dess kraft.
Pä detta rum tillkommer det ingen af oss att ingå i undersökning om handlingars juridiska brottslighet eller oskuld, hvaröfver andra myndigheter i Staten äro tillsatta att utlåta sig; men det är vår rättighet att, oberoende af den juridiska frågan, betyga, såsom en integrerande del af samhällskraften, såsom nationens representanter, vart ogillande afen undersåtes i offentligt tryck visade vanvördnad emot det K.
Majestätet, som är hvad samhället har högst och oantastligast, och som i alla tider varit föremål för Svenska folkets vördnad.
Jag tror dessutom, att det är vår pligt att vid detta tillfälle, framför hvarje annat, utsäga vårt omdöme öfver den begångna handlingen i allmänhet, enär i de omtalade skrifterna blifvit mer än tydligen yrkadt, att, hvad deruti förekommer, är instämmande med det allmänna tänkesättet.
Tystnad skulle derföre denna gång kunna lika lätt åberopas såsom bifall från Representationens sida, som en från annat håll iakttagen tystnad vid ett annat tillfälle blifvit uti en af de nämnda skrifterna åberopad såsom bevis uppå, 5 H. ö / 42 Den 10 April f. ra. att förut af författaren gjorda uppgifter och omdömen icke kunnat vederlaggas och derföre vore sanna.
Jag är, såsom förmodligen alla ledamöter af detta Stånd, vän af tryckfriheten.
Jag vet, hvilken garanti den utgör för alla andra borgerliga friheters bestånd, och att ett sådant samhällskick, som vårt, kan den förutan hvarken upprätthållas eller fullkomnas; men jag vet också, att denna frihet är utsatt för missbruk och att i passionens hand blifva ett medel till undergräfvande och störtande af samma byggnad, som den är bestämd att skydda.
I många, kanske de flesta fall torde visserligen tryckfriheten innebära i sig sjelf correctivet emot sitt missbruk; men i sådana fall, som det nu förevarande, kan Representationen, enligt min öfvertygelse, icke, utan att blottställa sjelfva friheten, med tystnad öfverlemna godtgörelsen af det skedda onda åt denna långsamt verkande motkraft.
Nationen måste ådagalägga sin oponion på den enda erkändt lagliga vägen, genom sina representanter; hon måste förklara sig, huruvida hon är på Konungens sida, eller på vedersakarens.
Våra meningar äro vid denna Riksdag, måhända mer än vid de föregående, delade öfver de ämnen, hvilka Konungen kallat oss att öfverväga och afgöra.
Sådant har sin grund uti dessa ämnens beskaffenhet, emedan de röra egendomsinteressen och egendomsvärdens bestånd eller förryckande.
Likväl äro vi alla Svenskar och tillgifna det samhällsskick, vi sjelfva instiktat, och den Konung, vi sjelfva enhälligt utvalt.
Vi vilja alla, att Konungens Majestät, som äfven är Nationens, skall bibehållas i helgd.
Jag tviflan således intet ögonblick uppå, att, likasom i frihetens fosterbygd, England, alla stridiga parti-interessen förena sig och låta sina tvisteämnen falla och blifva såsom en man, när det ringaste utseende är dertill, att thronens rättigheter eller anseende vilja antastas, om det ock endast vore genom obetänkta ordalag, likaså skall ingen skiljaktighet här uppstå, när fråga är om att yttra, huru R. o. Ad. anser de tilltag, som, i opinionens namn och under dess åberopande, blifvit gjorda till förnärmande af Konungens anseende.
Jag föreslår derföre, att R. o. Ad. ville förena sig om utväljande af en stor deputation, för att inför H. M. Konungen tolka R. o. Ad:s förtrytelse öfver att i utkomna tryckta skrifter Konungens Majestät blifvit för nära träd t genom satser och uttryck, dem R. o. Ad. ogillar, samt för att vid samma tillfälle förnya betygandet af R. o, Ad:s ovandelbara trohet och tillgifvenhet.
Skulle R. o. Ad. härtill samtycka, hemställer jag, huruvida icke MedSt. böra på passande sätt inbjudas att sig häruti med R. o. Ad. förena.
Då jag vördsamt ber att få yttra några ord i ett ämne af den grannlaga beskaf - Den io April f. m. 43 fenhet, som detta äger, förutsänder jag den förklaring, att jag icke läst en enda af de skrifter, som nu blifvit klandrade.
Jag har af personer, till hvilka jag liar förtroende, hört, att de deri nyttjade ordalag jemte framställningens form äro sårande för hvar och en rättänkande Svensk man, sorn är vän af tryckfriheten , Konungamagten och en constitutionel monarki.
Jag är således benägen att tro detta omdöme, och, efter att hafva afgifvit denna förklaring, hoppas jag, att R. o. Ad. icke ett ögonblick betvifla!', att ju icke jag lifvas af samma varma nit för laglighet och tryckfrihet, som motionären, fastän jag yttrar den öfvertygelse, att det steg, lian föreslagit, icke är sannt constitutionelt och icke bör vidtagas af en Statsmagt, som bör vårda lagarnas helgd.
Representationen är just nu samlad, för att öfverse lagarna och samhällsinstitutionerna och deri tillvägabringa förbättringar samt att ogilla möjligen vidtagna godtyckliga åtgärder och förekomma sådana för framtiden; och nu skulle den ena Statsmagten nalkas den andra med en så godtycklig handling, sorn egentligen uttryckte, att den ansåg lagarna möjligen otillräckliga.
Konungen kan vara i de utkomna skrifterna skymfad till sin person, och i sådant fall skulle Konungen, om också Dess ädla tänkesätt och upphöjda ståndpunkt bjöd Honom alt med förlåtande skonsamhet öfverse förbrytelsen, dock göra orätt att lemna den opåtald.
Statens sanna fördel fordrar, att lagen göres gällande; och jag skulle tro, att R. o. Ad. eller Representationen icke bör gå lagen i förväg.
Det kunde eljest hända, om några kitsliga författare sammansatte sig, att stora deputationer af RiksSt. dagligen finge marchera för att betyga sin ledsnad öfver utkomna skrifter; och ehuru det nu möjligen kunde ske med rättvis anledning och till den högsta personen i samhället, kunde sådant i kommande tider ske i anledning af mindre rättvist bedömande och till mindre höga personer.
Af denna anledning och med förnyande af den förklaring, jag i början af mitt yttrande afgifvit, att jag högt ogillar det oriktiga och inconstitutionella i framställningssättet och de sårande uttrycken, hvarhelst sådant inträffar, ber jag att likväl få till protocollet förklara, att jag icke anser den motion, Hr Stedt väckt, böra bifallas, ehuru jag skänker min hyllning åt de motiver, som förekomma i denna motion.
Cronhjelms nu yttrade åsigter.
Jag tror, att i sådant fall som detta man icke träder domaremagten för nära genom bifall till min motion, utan sålunda endast uppfyller sin undersåtliga pligt; hvar-; före jag ej heller kan afstå från min begäran.
Om det också vore enligt grundlagens anda, att en motionär från en sådan händelse, som nu blifvit framställd, skulle kunna leda sig till en sådan begäran, sorn den Ilr Stedts motion innefattar, skulle 44 Den 10 April f. m. jag likväl, lika med Gr. Cronhjelm, tro, att man genom ett infall dertill skulle gå lagskipningen i förväg, liepresentationen skulle sålunda upphäfva sig till domare öfver utkommande skrifter och såsom en jury behandla tryckfrihetsfrågor.
Jag är icke heller i tillfälle att bedöma rättvisan eller orättvisan af det yttrande, som blifvit fäldt öfver dessa skrifter; men jag tror, att huru brottsliga de än må vara, bör lagstiftningen icke befatta sig med deras bedömande, så länge vi hafva en lagskipning, till hvars befattning målet hörer.
Jag afstyrker således förevarande motion.
Jag förenar mig med den siste värde talaren i afstyrkande å denna motion, och del så mycket hellre, som den värde motionären sjelf erkänt, att R.
St icke utgöra en lagskipande magt.
Men hvad vore väl det åsyftade beslutet annat än ett uttryck af ett slags lagskipning, så mycket olämpligare, som ingen anklagad fått tillfälle att förklara sig och icke ens något bestämdt brott blifvit uppgifvet.
Motionären fordrar, att It. o. Ad. skulle till K.
M. afsända en deputation rör:de ensak, som han icke ens låtit komma till Ståndets kännedom.
Med ett ord, jag anser saken så oformlig, att jag hemställer, huruvida någon proposition derå må kunna göras, helst motionen tyckes strida, mot 86 §.
Reg.F. Uti denna §. stadgas nemligen, att med tryckfrihet förstås rättigheten att endast inför laglig domstol kunna tilltalas för en skrifts innehåll; och R. o. Ad. är ju icke någon laglig domstol.
Har förbrytelse skett, så tillhör det vederbörlig åklagare att inför domstol beifra densamma.
Jag förnyar derföre min begäran till Hr Gr. o. Landtm., att proposition icke må framställas, emedan ett möjligt bifall dertill vore stridande tnot grundlagen, Gr.
Jag ber att få tillägga några ord, sorn jag förglömde, då jag sist yttrade mig.
Jag anser nemi.., att om man ett ögonblick antoge, att en deputation afginge, kunde Konungen genom detta uttryck af allmän hyllning anse •det olagliga i skrifterna vara nogsamt uppdagadt för publikens ögan, hvilket åter kunde föranleda dertill, att skrifterna, änskönt de vore brottsliga, icke blefve åtalade ; men i fall de äro brottsliga, anser jag nödvändigt, att de måste åtalas.
Skulle de åter icke vara olagliga, i hvad ställning skulle väl saken försättas genom ifrågavarande opinionsyttring af Representationen?
En jury skulle då nödgas sätta sitt beslut antingen i strid med Representationens omdöme och mot sin egen öfvertygelse, eller tvärtom.
På hvilken sida man än må betrakta saken, anser jng förslaget vara oformligt och inconstitutionelt; och jag kan icke tro, att Konungen ett Ögonblick skall betvifla, att samma folk, sorn frivilligt valt Honom, skall fortfarande skänka Honom den hyllning, Uno Dc ii io April f. mu 45 förljenar, äfven om Representationen icke afgår med den föreslagna deputationen.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då H. Ex. icke tilltrodde sig att, i följd af något grundlagarnas stadgande, neka proposition å hvad Hr Stedt yrkat, ansåg H. Ex. sig skyldig till R. o. Ad. hemställa, om R. o.
Ad. biföll Hr Stedts förslag.
Ex. förklarade, att Hr Stedts förslag af R. o. Ad. ej blifvit antaget.
Då nu i ett sammanhang föredrogos StatsUtskts d. 24 sisth Mars e. m. på bordet lagda memorial af d. 21 i samma månad, med återlemnande af Hrr Santessons och Hembergs. till Utsk. remitterade motioner, ang:de hypotheksföreningar, samt BorgareSt:s prot.utdr. af d. 2 dennes, enligt hvilket
Ståndet sistnämnde dag remitterat ofvan omtalade motioner till BancoUtsk., beslöt R. o. Ad. att, med godkännande af StatsUtsk:s ifrågavarande memorial, instämma u-ti den af BorgareSt. beslutade remiss till BancoUtsk.
Å nyo föredrogs StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 22, i anledn. af R.
St. om samma år verkställda granskningar af Statsverkets med dertill hörande allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1827, 1828, 1829 och i83o. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, att, till vinnande af redighet vid behandlingen af detta utaf en mängd olika punkter bestående utlåtande, R. o. Ad. ville tillåta, att discussionen finge afhandla hvarje punkt särskildt, allt efter som punkterna uppläsas, ehuru någon proposition till bifall eller återremiss icke kunde framställas, förrän alla blifvit genomgångna.
Vid den till följd häraf punktvis verkställda föredragningen uppstodo discussioner i anledning af följande §§. §• 2- Gr. Posse, Arvid:
Den nu upplästa §. af StatsUtskls betänkande innehåller en grundlagsförklaring, och jag ber att mot densamma få göra den dubbla anmärkning, att dels Utsk. icke varit behörigt att meddela en sådan förklaring och dels den tydning, Utsk. gifvit åt grundlagen, icke är riktig.
Obehörigt att meddela förklaringen har StatsUtsk. varit derföre, att, i enlighet med 29 §. Riksd.Ordn., sådant tillkommer endast Constit.Utsk., och oriktig är den slutsats, hvartill Utsk. kommit, nemligen, ”att den decharge, som i "följd af Constit.UtslOs granskning af StatsRåds-protocollen 46 Den io April f. ra. ”meddelas Konungens Rådgifvare, icke kan utsträckas derhän, ”att Konungens Föredragande derigenom frikallas från angvar för statsmedlens behöriga förvaltning;” ty enligt 106 och 107 §§. af Reg.F. samt 29 §.
Riksd.Ordn åligger det Constit.Ulsk. att vid hvarje Riksdag granska, såväl Föredragandens som StatsRådens förhållande i egenskap af Konungens rådgifvare och 76 §.
Riksd.Ordn. säger bestämdt, att ”allt, hvad R.
St. efter granskning godkänt eller lemnat oan”märkt, bör anses hafva vunnit decharge,” hvilket måste gälla likaväl för den Föredragande som för StatsRåden.
Ordalydelsen i grundlagen är således emot den princip, som i Utsk. gjort sig gällande, och denna princip är ej heller öfverensstämmande med andan af vår grundlag; ty der finnes ingenstädes, i fråga om prescriptionstid för ansvarigheten, någon skillnad uppdragen emellan StatsRåden och de Föredragande, hvilka dessutom jemväl äro Konungens Rådgifvare.
Hade Utskottet inskränkt sig till att instämma i den åsigt, Revisorerna framställt, eller i det yttrande, Frih.
Silfverskjöld afgifvit, så hade jag icke ägt anledning till någon anmärkning, ty jag erkänner fullkomligt oformligheten af att den gifna dechargen skulle lägga hinder i vägen för granskningen af räkenskaperna; men mig synes, att Utsk. nu beträdt en väg, som jag på det högsta fruktar, den nemligen, att gå på sidan om lagen och att tyda den efter omständigheterna.
Jag tillstyrker således afslag å 2 §., och det så mycket hellre, sorn jag tror, att den jemnkning, grundlagen kan behöfva, kan åstadkommas af enskild motionär i grundlagsenlig väg.
Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, icke emot grundlagens bud kan framställa proposition till afslag å en särskild §. af ett betänkande, som första gången lill afgörande förekommer, och hoppas således, att den siste värde talarens i den delen framställda begäran icke vinner afseende.
Jag anser, att den decharge, som Konungens Rådgifvare vunnit för sina åtgärder, icke kan gälla i afseende på andra åtgärder än dem, som kunnat blifva pröfvade af Constit.Ulsk. genom granskningen af de tillgängliga StatsRåds-protocollen; och jag kan icke föreställa mig, att den i alla fall chimerika ansvarigheten, sorn i grundlagen stadgas, kunde vara till den grad löjlig, att Konungens Rådgifvare vore tvenne år ansvariga och 2:ne år intet ansvar underkastade.
I sådant fall behöfde högsta rnagten blott vänta, tills de 2 ansvarsfria åren inträffa, för att begå hvilka brott mot grundlagarna som helst.
Jag tror således, att StatsUtsk, riktigt förfarit, då det ansett sig ej allenast böra utsträcka granskningen till alla åren, utan ock i följd deraf till R.
St. inkomma med de andraganden, hvartill denna granskning kunde föranleda.
Jag finner äfven, att Frih.
Silfverskjöld, samt de öfriga ledamöter af StatsUtsk,, som Den io Apri 1 f. m. 47 reserverat sig mot Utsk:s beslut, alldeles icke tillvitat Utsk. att vilja ingå på någon grundlagsförklaring; men att Frih.
Silfverskjöld haft rätt i sin anmärkning, att Utsk. bort fästa R.
St:s uppmärksamhet derpå, att, till undvikande af tvister i detta ämne, man borde ställa vår ansvarighetslag i närmare öfverensstämmelse med grundlagens anda.
Således, jemte det jag erkänner riktigheten af Utsk:s förfarande, skulle jag önska, att i det återkommande betänkandet vi finge en hänvisning till förekommande af misstag om grundlagens och ansvarighetslagens mening i denna fråga.
Jag fruktar, att om StatsUtsk. följde den uppmaning, Gr.
Cronhjelm afgifvit, skulle Utsk. beträda den väg, som Gr.
Posse anser leda förbi lagen, nemligen att StatsUtsk. skulle vilja förklara grundlagen eller gifva förslag till förklaring af grundlagens bestämmelser.
Jag tror, att detta ensamt tillhör Constit.Utsk.; men StatsUtsk. har i förevarande §. afgifvit förklaring öfver sitt sätt att anse de pligler, hvilka 3o §.
Riksd Ordn. ålägger detta Utsk.
Det har ansett denna 3o §. bjuda, att Utsk. i sin rätt att göra anmärkningar vid dispositionen af Statens medel icke är hindrad af den decharge, sorn af R.
St. uppå Constit.Utsk. tillstyrkan är lemnad för de år, hvilkas räkenskaper af StatsUtsk. blifva granskade.
Det är visserligen ett factum, att den decharge, som vid sista Riksdagen år 1829 gafs StalsRådets samtliga ledamöter, är af den beskaffenhet, att, i min tanke, ingen anmärkning för den tiden, som förflutit före den 4 Nov. 1828, kan numera äga rum; ty ordalagen i denna decharge äro sådana, att de, juridiskt sedda, afskära all möjlighet dertill.
Jag tror likväl, att
Ständerna icke varit förpligtade att afgifva denna decharge i så omfattande ordalag, som då skett, och att den kunnat lemnäs i närmare öfverensstämmelse med grundlagen.
Grundlagen stadgar nemligen uti Riksd.Ordn:s 76 §., som redan af en värd ledamot blifvit åberopad, att ”allt, hvad ”R.
St. efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör ”anses hafva vunnit decharge;” men läser jag vidare, finnér jag, att sådant bör gälla endast i afseende på det granskade.
Denna inskränkning torde vara nödig att iakttaga vid meddelandet af decharge; ty hvad som icke ärgranskadt, bör icke heller godkännas, och Ständerna äro således icke pligtiga att meddela någon decharge, förrän denna granskning ägt rum.
Nu är det en notorisk sanning, att dispositionen af statsmedel ej kan anses granskad, innan Revisorerna eller StatsUtsk. verkställt den dem enligt grundlagarna åliggande granskning, som icke kan ske i Constit.- Utsk.; och jag tror således, att StatsUtsk. i detta hänseende handlat i full öfverensstämmelse med grundlagen och varit pligtigt att uti ifrågavarande 3 §. uttrycka sin öfvertygelse om det handlingssätt, som här borde iakttagas, derföre att 48 Den 10 April f. m. i83o års Revisorer satt i fråga, huruvida någon oformlighet i grundlagen uti detta afseende existerade.
Det torde vara öfverflödigt att nu ingå i någon vidlyftigare discussion i detta ämne, enär de anmärkningar, som nu göras, endast Jära kunna föranleda återrémiss.
Horn, Claes Fredi’.:
Jag instämmer icke med den siste talaren deruti, att det skulle vara att gå på sidan om lagen eller att vandra en oriktig väg, om StatsUtsk. skulle anse sig böra tillstyrka eller gifva anledning till en grundlagsförklaring; ty enligt 43 §.
Riksd.Ordn. är den utväg för alla Utsk. lemnad öppen att, om de under behandlingen af riksdagsärenderna finna sådant nödigt, eller något ärende af särdeles vigt påkalla en grundlagsförändring, sammanträda med Const.Utsk. och fästa detta Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten af en grundlagstolkning, hvilken proposition sedermera kommer att af Constit.Utsk. underställas 11.
St:s pröfning, såvida detta Utsk. finner anledning att densamma väcka.
Således finner jag, att StatsUtsk. äger både rättighet och pligt att hos Constit.Utsk. anmäla de förtydliganden af grundlagen, det under målens behandling kan finna nödiga, och jag anser detta hafva varit rättaste sättet för att i förevarande fall tillvägabringa en rättelse.
Posses mening, att en tolkning af grundlagen har ägt rum, då StatsUtsk. skiljt emellan StatsRådens och Föredragandes ansvarighet; dertill finnes ingen anledning af grundlagens stadganden.
På grund af dessa anmärkningar yrkar jag betänkandets återremitterande.
Palmstjerna har rätteligen upplyst, att 76 §.
Riksd.Ordn. tydligen innehåller den bestämmelse, att hvad som icke blifvit gransk ad t, icke heller vunnit decharge, och att man således kan från denna §:s tydliga ordalydelse draga den slutföljd, att de räkenskaper, som, då dechargen lemnades, icke voro granskade af StatsUtsk.
, utan blifvit det efter sista Riksdag, kunna föranleda till ansvarighet.
Dervid förekommer likväl, att Constit.Utsk., pä sätt Frih.
Palmstjerna yttrat, har i dess förslag till decharge upptagit ett sednare datum än det, intill hvilket räkenskaperna voro granskade, och att detta förslag vunnit bifall Dervid har Constit.Utsk. förbisett, att det vid granskningen af StatsRåds-protocollen icke kunnat granska de förhållanden, som först kunnat utredas, sedan de luckor, som finnas i dessa protocoll, blifvit fyllda genom granskningen af räkenskaperna; och att således dessa räkenskaper kunna lemna anledningar till anmärkning , som förut icke kunnat ses af Utsk.
Detta är ett förbiseende i afseende på formen oell ordningen af Constit.Utsk. vid sista Riksdag; ty sjelfva saken är i grundlagen förutsedd.
Hvad beträffar en värd ledamots yttrande, rörande StatsUtsk:s sammanträde med Con - Den 10 April f. m. 49 Const.Utsk., ser jag ingen anledning till ett sådant sammanträde; ty om någon ledamot vill väcka fråga om grundlagsförklaring, bör sådant ske directe i Constit.Utsk., och örn StatsUtsk. ville med annat Utsk. öfverlägga om ansvarighetslagen, synes sådant lämpligast kunna ske med LagUtsk.
Jag instämmer i den gjorda begäran om återremiss.
Då jag nyss yrkade afslag å denna del af betänkandet, föreställde jag mig, att R. o. Ad. skulle särskildt afgöra hvarje §.; men sedan jag blifvit upplyst, att de endast skola särskildt discuteras och att endast bifall eller återremiss å betänkandet nu kan komma ifråga, får jag förändra min anhållan dertill, att mina anmärkningar må få åtfölja åter rejn issen.
Jag anser mig blott böra tillkännagifva, att en motion inom Constit.Utsk. ofelbart blifver gjord om utvägars vidtagande till förekommande af de oformligheter, som StatsUtsk. nu uppgifvit.
Horns yttrande får jag erinra, att jag icke nämnt något i afseende på ett sammanträde af StatsUtsk. med Constit.Utsk.
Det var endast i anledning af Gr.
Cronhjelms förslag, att StatsUtsk. måtte till R.
St. afgifva något yttrande om förståndet af grundlagens föreskrift, som jag yttrade, att ett sådant utlåtande icke vore formenlig!.
I afseende på anmärkningen, att StatsUtsk. gjort skillnad emellan Konungens Rådgifvare och Föredraganden, tror jag mig förbunden er inra om 3o §.
Riksd.- Ordn.; der nämnes uttryckligen Utsk:s skyldighet att på förekommande anledningar göra anmärkning emot contrasignanten, men der finnes icke ett ord om Konungens öfriga Rådgifvare.
Derföre har också StatsUtsk., i min tanke, icke rättighet eller skyldighet att äfven hvälfva de anmärkningar, som kunna komma i fråga, på dessa öfriga Rådgifvare; och detta är orsaken, hvarföre endast de föredragande blifvit nämnda i 2 §. af StatsUtsk. betänkande.
Det har blifvit yttradt af flera ledamöter, att StatsUtsk. skall ingått i en förklaring af grundlagen, som icke skulle tillkomma Utsk.
Fråga om rättighet dertill kan icke uppstå, och Utsk. har ej heller gjort en sådan förklaring.
Men då Utsk. skulle handlägga Revisorernas berättelse för år i83o, var det nödigt att stadga en princip, efter hvilken dervid förekommande ämnen skulle behandlas, och denna Utsk:s princip har blifvit uttryckt i den förevarande 2 §.
Jag delar den icke, såsom min dervid gjoi'da reservation vitsordar; men jag anser icke oformligt, att Utsk. i sitt betänkande antydt, efter hvilket bedömande Utsk. handlagt frågan.
Lyckligtvis har någon anledning till anmärkning icke kommit att äga rum.
Hade 5 H. 7 5 o