Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu skulle emellertid valen af lekmannaombud länsvis kunna medföra den oegentlighet, att vissa stift komme att sakna dylika ombud och andra blefve representerade af ett ojemförligt mindre antal sådana, än som borde dem tillkomma.
Till Linköpings stilt t. ex. höra två härader med omkring 20 socknar af Kalmar län, och möjligen kunde valen till ombud från detta län falla på personer, bosatte i berörde härader, hvarigenom skulle inträffa, att till Kalmar stift hörande församlingars talan komme att föras af endast presterliga ombud.
Enahanda förhållande kunde jemväl uppstå i afseende å Linköpings stift.
Inom andra åter kunde antalet lekmannaombud variera emellan ett
Den 1 April. 433 ett och fyra.
Dessa missförhållanden synas mig icke böra lemnäs utan afseende, helst någon betydande svårighet icke bör uppstå genom att stadga dessa vals förrättande stiftsvis, då den olägenhet, som kan anses ligga i vissa stifts stora utsträckning, häfves, genom att indela dessa i flera valdistrikter.
Så vidt jag eger mig bekant, har man ock i alla föreg:de förslag till kyrkomöten bestämt sig för att låta alla ombuden, ej mindre de verldsliga, än de presterliga, utses efter stift.
Frågan är måhända ej af den högsta vigt, men då till ofvananlörde skäl kommer att Preste-St., hvars mening härutinnan bör ega något vitsord, hyser ett lifligt intresse för ändringsförlagets framgång, enligt hvad jag tror mig känna, och den från detta Stånd utfärdade inbjudning jemväl synes antyda, torde ett tillmötesgående från R. o. Ad:s sida ej böra möta motstånd; och får jag på grund häraf hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derå, alt R. o. Ad. ville, med a (slag å Utslcts förslag i denna §, för sin del besluta att samma § enhåller den lydelse, Preste-St. enligt inbjudningen antagit.
Jag vill icke motsätta mig bifall till Preste-St:s inbjudning, helst om Ståndet, pä sätt den föreg:de talaren omnämnt, fäster vigt vid den ifrågasatta förändringen, som jag anser temligen oväsendtlig.
1 anledning af den sista talarens yttrande, vill jag blott anmärka, att om det äfven bör antagas, att de ombud, som utses af lekmännen, böra vara bosatte inom valdistriktet, ehuru någon sådan inskränkning af valfriheten icke finnes gjord i 5:te §:n, som talar om lekmannavalen, så får man väl icke antaga, att ett ombud ej kan föra talan för ett län eller stift, deruti han icke är bosatt; och då, enligt K.
M:s förslag lika väl som enligt PresteSt:s redaktion, alla församlingar ega utse elektorer, så måste val ock alla församlingars talan vara förd af de ombud, dessa elektorer utse.
I det förslag till förordning om kyrkomöte, som R.
St:r vid 1856 års riksdag afgåfvo, var föreskrifvet, att i hvarje stift skulle utses två lekmanna-ombud; men då ett af våra stift har en mera än tio gånger större folkmängd än ett annat, ansågs vid upprättande af det K. förslaget lämpligare att antaga länen såsom indelningsgrund, hvarigenom valdistriktens folkmängds-forhållanden blefvo mindre ojemna.
Någon betänklighet ansågs icke möta i den omständigheten, att länen icke allestädes sammanfalla med den ecklesiastika indelningen, då här vara fråga om lekman och icke om val af presteliga ombud, samt i allt fall elektorerna valdes efter kyrkliga församlingar inför kyrkostämmas ordförande; och Konungens Beflude ansågs desto heldre kunna antagas såsom valförrättare, som han i vissa mål kan anses såsom en slags kyrklig myndighet, då han eger pröfva besvär öfver kyrkostämmas beslut i flera frågor, och jemte domkapitlet handlägger en del ekonomiska frågor, hvaribland den om presterskapets aflöning, som är länsvis reglerad.
H. lil. 28 434 Sen 1 April.
Genom det förslag, Preste-St. nu antagit, och enligt hvilket de större stiften äro indelade i flera distrikter, är emedlertid den obillighet, som förefanns i R.
St:rs förslag, undanröjd, och jag har emot det nya förslaget intet annat att anmärka, än att det är förenadt med några praktiska olägenheter, såsom att en ny särskild indelning af hela riket i valdistrikter måste göras, och speciela föreskrifter för hvarje kyrkomöte gifves ang:de valort och valförrättare m. m.
Då likväl dessa olägenheter icke kunna anses betydliga, och jag icke kan bestrida, att Preste-St:s förslag är theoretiskt riktigare, samt genom dess antagande en splittring med detta Stånd förekommes, anhåller jag, att K. o. Ad. ville lemna sitt bifall till Preste-St:s inbjudning.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats endast bifall till PresteSt:s rörande denna § gjorda inbjudning, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n enligt Utsk:ts förslag, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och antagande af Preste-St:s derom gjorda inbjudning, hvilken propos. med ja besvarades. §§ 3 oell 4.
Tillkännagåfvos vara godkända af Preste-St. samt biföllos. § 5. Mom. 1.
Tillkännagafs vara godkändt af Preste-St. och bifölls. Mom. 2.
Tillkännagafs, att Preste-St. gifvit detta mom. fö!j:de förändrade lydelse: »Med iakttagande, att hvarje pastorat anses tillhöra det stift, hvarinom moderkyrkan är belägen, må två eller flera pastorat inom samma stift och valdistrikt om gemensam elektor sig förena.» Frih. Armfelt, Magnus:
Sedan R. o.
Ad. i 2:dra §:n antagit Preste-St:s inbjudning, är det väl alldeles nödvändigt att nu göra på samma sätt.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till mom:t, enligt Utsk:ts förslag, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och godkännande af den lydelse för mom:t, som Preste-St. beslutat, hvilken propos. med ja besvarades.
Den 1 April. 435 Härefter föredrogs: ett af Preste-St. tillsatt nytt tredje morn., så lydande: »Vid val af lekmännens ombud utgöre Stockholms stad och Wisby stift hvardera ett, Hernösands stift tre och de öfriga stiften hvartdera två valdistrikt.
De särskilda valdistrikten inom stilten bestämmas till sitt omfång af Konungen.» Bifölls.
Mom. 3 (blifvande mom. 4.)
Tillkannagafs, att Preste-St. för begynnelsen af detta mom. antagit följ:de förändrade lydelse: »Samtlige de inom ett valdistrikt utsedde elektorer skola på kallelse sammankomma inför en inom distriktet boende, af domkapitlet förordnad val förrättare.
Vid detta sammanträde skola elektorerne medelst slutna sedlar hvar för sig till ombud föreslå en å kyrkostämma röstberättigad man.
Falla dervid rösterna etc.» (lika med förslaget).
Afven i detta hänseenne torde ett bifall till Preste-St:s inbjudning vara en gifven följd af R. o. Ad:s fattade beslut i afseende på 2:dra §:n.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till mom:t enligt Utsk:ts förslag, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och antagande af Preste St:® inbjudning i denna del, hvilken propos. med ja besvarades.
4 (blifvande mom. 5.)
Tillkänagafs vara godkändt af Preste-St. och bifölls.
5. (blifvande mom. 6.)
Tillkännagafs vare godkändt af Preste-St., allenast med utbyte af ordet: »Ofverståthållaren», till orden: »Stockholms stads Consistorium.» Frih.
Afven i afseende å denna § får jag göra samma anmärkning som förut.
Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på bifall till rnormt enligt Utsluts förslag, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till detsamma med den af Preste-St. vidtagna förändring, hvilken propos. med ja besvarades. §• c.
Tillkännagafs vara af Preste.-St. godkänd. 436 Den 1 April.
För min del kan jag hvarken finna denna, af Utsk:t föreslagna förändring nyttig eller önskvärd.
Det händer nemi. icke sällan att, inom församlingarne på landet, personer tillvälla sig ett visst inflytande, kanhända större än önskvärdt vore, och att dessa, då fråga äfven är om att behandla de lör dem mest likgiltiga ämnen, men hvaruti ett arfvode skall erhållas, visa sig allt för angelägna om att blifva valda.
Jag skulle tro att vid ett fall sådant som detta, när det är önskvärdt att personer komma tillstädes, som verkligen hysa ett lefvande intresse för de frågor, som skola behandlas, något yttre inflytande icke bör ega rum; och kan jag således icke annat än på det tidigaste önska att K.
M:s förslag i denna del måtte antagas utan någon förändring.
I motsats till den siste värde talaren, tror jag återigen att Utsk:t åsyftat en förbättring, fastän målet på enklare sätt bör kunna uppnås.
Sådana fall kunna ganska ofta inträffa, att det blefve odiöst att anställa dylika val med sluten omröstning, nemi. då påtagligen det ej finnes någon meningsskiljaktighet.
Finnes deremot en sådan, bör man bereda tillfälle att få sluten omröstning, utan den omgång, som erfordras enligt Utsk:ts framställning.
Jag tror att begge meningarne skulle kunna förenas och att den af Gr.
Liljencrants åsyftade förändring också vinnes, om man jemkade Utsk:ts förslag sålunda, att, med uteslutande af orden »de väljande besluta atty, ett tillägg göres af följande lydelse: »derest sluten omröstning icke af någon bland de väljande äskas.» Härigenom tror jag, att Gr.
Liljencrants’ afsigt skulle vinnas, ty någon måste väl finnas inom församlingen, som har det modet att begära sluten omröstning, ifall sådan erfordras.
Att återigen ovilkorligen ålägga dem att sluten omröstning alltid skall ega rum, tror jag icke vara lämpligt.
Jag anhåller att §:n mätte antagas med den af mig föreslagna förändringen.
Frågan om antagandet af det ena eller andra af de förev:de alternativerna synes mig för sjelfva saken icke vara af någon synnerlig vigt; men, praktiskt taladt, måste man erkänna, att det skulle medföra synnerligen stor besvärlighet och förefalla folket på landet, som är vandt vid att öppet votera, särdeles kuriöst, om man förbjöde dem att begagna det öppna omröstningssättet.
Jag måste också förklara att jag hyser för mycket förtroende till de röstandes sunda omdöme och jemväl till deras förmåga att sjelfva bestämma öfver sina handlingar, för att jag skulle frukta att låta voteringen ske öppet.
Jag tror i allmänhet icke, att detta inflytande, hvarom man talat, skulle anses vådligare i detta afseende, än t. ex. vid val af elektorer till utseende af riksdagsman, der omröstningen är öppen.
Hvad beträffar det 3:dje alternativet, som den siste värde talaren framstält, eller att det skulle bero på en enda att, emot alla de Den 1 April.
437 öfriga väljandes enhälliga önskan, tvinga fram en sluten votering, så skulle detta onekligen medföra missnöje, och jag tvekar således icke att afstyrka detsamma.
FIr von Ehrenheim, Per:
Jag instämmer till alla delar med Gr.
Sparre, enär det skulle för folket på landet medföra ganska många olägenheter, om valen ske med slutna sedlar, och det inflytande, som man befarar, då mycket lättare skulle utöfvas än nu, då öppen omröstning eger rum.
Jag är för min del ej så lycklig att knnna instämma med Gr. Sparre.
Ilan säger nemi., att, då man kan låta val af en elektor till riksdagsmans utseende ega rum genom öppen omröstning, det äfven måtte vid detta tillfälle kunna ske.
Det är alldeles icke någon jemförelse mellan dessa båda fall, ty vid fråga om val af elektor till riksdagsmans utseende äro alla personerna intresserade, hvilket ej måhända alltid är fallet vid val, som här afses.
Jag kan icke heller instämma i de vackra ord, som Gr.
Sparre uttalat om den stora tillförsigt han hyser etc.
Jag tycker mera om att hålla mig till fakta, än att byta ut dem mot ord.
Att det skulle vara någon särdeles våda att antaga FIr von Köchs förslag, tror jag icke, och jag öfvergår på hans mening, ehuru jag icke anser hans förslag vara så godt, som det af regeringen framställda.
Jag kan inse att det vore vådligare för en sockenstämma att blifva tvungen till sluten omröstning, än det är för R. o. Ad. oell de öfvige Riks-Stånden, hvarest, om en enda önskar votering, en sådan måste ega rum.
Kan, som sagdt är, detta ske inom Riks-Stånden, kan det icke vara farligare att det sker hvart 6:te år inom socknen.
Då jag, såsom jag förut haft äran nämna, öfvergår på Hr von Köchs förslag, som, såvida jag rätt kunde fatta det, är så enkelt uppställt, att någon återremiss ej kan vara behöflig, får jag vördsamt anhålla om propos. på bifall till detsamma.
I likhet med den siste värde talaren, är jag i allmänhet benägen för att låta fakta tala, och just derföre, att läkta tala till förmån för Utsk:ts förslag, tillstyrker jag detsamma.
Vid sådana val inom kommunerna, som det ifrågav:de, röstar man helt enkelt genom ett enhälligt utseende af person; och då detta är en vana, kan jag icke inse, hvarföre man nu skulle för lörsta gången göra ett undantag derifrån.
Jag har uppmäksamt genomläst den 6:te §:n och får förklara att, ehuru Gr.
Liljencrants anser, att hvar och en, som gjorde detta, icke kunde annat än förena sig med Hr von Ivoch, jag för min del icke 438 Den 1 April. instämmer med sistnämde talare, utan tvertom finner Utsk:ts förslag långt förmånligare.
Liljencrants har velat uppdraga en jemförelse mellan de röstande på en sockenstämma och Riksståndens ledamöter.
Jag hemställer, om dessa hafva minsta likhet med hvarandra.
Så usel är väl dock ej representationen, att om fråga der uppstår att rösta på någon person, icke hvarje ledamot skall sjelf kunna skrifva sin kandidats namn; detta torde deremot icke alltid vara händelsen vid våra sockenstämmor, der vanligen en massa allmoge infinner sig, som dels icke är skrifkunnig, dels icke öfvertänkt den sak, som afhandlas.
Månne ej der just genom en sådan sluten votering, som Gr.
Liljencrants föreslagit, ett olämpligt inflytande snarare skulle kunna göra sig gällande, än genom den öppna voteringen.
Hr Gr:n vet sjelf huru lätt det ofta är att utdela skrifna lappar.
Då denna paragraf är af Preste-St. antagen sådan den är, och då jag icke kunnat finna annat än att den är fördelaktig, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Oaktadt jag för min del anser, att de tillfällen, der sluten omröstning skall tillämpas, böra vara högst få, och ehuru jag icke tror att inverkan på valet blir mindre derigenom att voteringen sker sluten, ty det är otvifvelaktig! lättare att derigenom få ett sämre val än genom en öppen, så anser jag likväl
Hr von Köchs förslag hafva ett obestridligt företräde framför Utsk:ts Betänk.; och får jag derföre anhålla om bifall till hans förslag.
Det är icke första gången som Gr.
Björnstjerna och jag uttyda författningar olika och som han finner mycket klart hvad jag tycker vara otydligt.
Sparre har förklarat att af aila förslag, som blifvit gjorda, mitt skulle vara det sämsta.
Jag får också nöja mig med detta af honom uttalade tycke, enär han för detsamma ej uppgifvit något skäl.
Han har ansett, att det skulle vara öfverensstämmande med den nuvarande seden och vara ganska bra, om man bibehölle det öppna omröstningssättet, samt att intet inflytande derigenom vore att befara.
Min erfarenhet är alldeles motsatsen.
Vi hafva nyligen här inom Stockholms kommun haft tillfälle att höra ganska vidlyftiga yttranden i samma ämne, nemi. vid det af korniterade utarbetade förslag'till ny förordning angtde kyrkostämma och kyrkoråd, hvaröfver lörsamlingarne och åtskilliga myndigheter blifvit hörde.
1 afseende härå har, så vidt jag vet, man nästan öfverallt blifvit ense om, att valen böra ske med slutna sedlar, och på åtskilliga ställen har det blifvit antaget med den modifikation, som jag i mitt förslag framställt, nemi. att sluten omröstning skall ske, om någon det äskar.
Jag tror att de flesta, som hafva deltagit i allmänna sammankomster, skola erkänna att, just vid fråga om val af personer, det är ganska svårt att få någon diskussion, och att, om någon inflytelserik person Den 1 April. 439 framställer något förslag, det ej är lätt att sätta sig deremot.
Vid de gamla kyrkostämmorna har det vanligen varit pastor eller någon annan, som tagit sig makt inom församlingarne att föreslå personer, som ej varit pluralitetens kandidater, men hvilka blifvit antagna, emedan ingen haft mod att sätta sig deremot, när fråga uppstått om att diskutera.
När man har tillfälle att få sluten omröstning, är ju allt dylikt inflytande förekommet.
Jag vidhåller mitt förslag, och anhåller om propos. på bifall till detsamma.
Det är ingalunda af fiendskap till den öppna voteringen—jag är viss på, att jag, under min riksdagsmannaverksamhet, i de aldra flesta fall, icke skulle hafva dragit i betänkande att låta hvem som helst få veta hvad jag röstat — som jag nu yrkar bifall till en sluten, utan emedan jag anser denna vara af vigt, der fråga är omval.
Att, svnneriigast inom trängre kretsar, ett stort, för att icke säga våldsamt, inflytande utöfvas, torde icke vara obekant för något hvar, som vet huru inom vissa kommuner personer finnas, som förmå att tillvälla sig ett dylikt.
Björnstjerna tyckes hafva oriktigt uppfattat mitt förra yttrande, ber jag få upplysa, det jag, tillfölje af livad en föreg:de talare framställt, »att det skulle vara oerhördt, om en person på en sockenstämma skulle kunna tvinga alla de andra till sluten votering,» sagt att, om en person på Riddarhuset genom sin begäran kan tvinga de öfriga ledamöterna till sluten votering, det icke måtte vara mera anmärkningsvärdt, om samma sats tillämpas på en sockenstämma.
Björnstjerna ordar om den stora svårigheten för allmogen att vid dessa tillfällen få sin voteringssedel skrifven.
Jag föreställer mig deremot, att de personer, som fara dit, förut veta på hvilka de ämna rösta; och så eländigt är det väl icke i någon socken, att man icke kan finna biträde af någon person, som skrifver voteringslappen, ifall man sjelf icke kan skrifva.
Så löga svårlöst tyckes mig denna svårighet vara.
Då, enligt min tanka, det är en stor förmån att det icke på förhand afgöres, huruvida omröstningen skall vara öppen eller sluten, utan att det må bero på om någon vid tillfället yrkar att den skall blifva sluten, får jag fortfarande anhålla om bifall till Hr von Köchs förslag.
Förevarande § har haft den olyckan att blifva tydd på olika sätt.
Jag har genomläst densamma och funnit det ganska tydligt och klart angifvet, att val skola ske med slutna sedlar, och att endast, såvida de väljande besluta öppen omröstning, en sådan kommer att ega rum.
Således är, efter mitt tolkningssätt, den slutna omröstningen regel och den öppna undantag.
Liljencrants har sagt, att man kan låta skrifva sina sedlar förut och föra dem med sig till valförrättningen.
Detta uo Den 1 April. är visserligen ganska sannt, men det är just detta man önskar förekomma, ty det kan ju derigenom lätt hända att man får helt andra namn på sina sedlar än ens afsigt är.
Dessutom kan man råka ur askan i elden, enär det kan komma att tillgå så, att sedan en sluten omröstning är begärd, de bäst qvalificerade personerna gå sin väg, lemnande åt de öfriga att rösta.
Det bästa vore derföre, efter min tanke, att låta regeln stå och att tillåta ett undantag.
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten på att denna §, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen, redan är af Preste-St. bifallen; och då R. o. Ad. hittills, i afseende å detta Betänk., gått detta Sands önskan till mötes, vore väl skäl att äfven nu göra detsamma.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n enligt Utsk:ts förslag och dels bifall dertill med den förändring, att sista meningen komme att lyda sålunda: »dock må vid val till elektor, hvarom i 5:te §:n förmäles, valet genom öppen omröstning verkställas, derest sluten omröstning icke af någon väljande äskas»; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till §:n oförändrad, och, då dertill svarades många ja, blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Liljencrants begärde votering.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller § 6 af Lag-Utsk:ts i Betänk:t N:o 31 framställda förslag till författning ang:de allmänt kyrkomöte, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad. nämnde § med den förändring, att sista meningen kommer att lyda sålunda: »dock må vid val till elektor, hvarom i 5:te §:n förmäles, valet genom öppen omröstning verkställas, derest sluten omröstning icke af någon väljande äskas.»
Ja — 48.
Nej — 39. §§ 7, 8 och 9.
Tillkännagåfvos vara godkända af Preste-St. och biföilos.
Den 1 April. 441 § 10.
Tillkännagafs, att Preste-St. godkännt denna § med tillägg af ordet: »Bibelöfversättning» framför ordet: »Psalmbok» i andra mom:ts första rad.
Jag får anhålla, att äfven i denna del af Betänk:t Preste-St:s inbjudning måtte antagas.
Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvanomförmäldte tillägg, hvilken propos. med ja besvarades. § 11- Tillkännagafs, att Preste-St. godkännt §:n med tillägg af ordet: »Bibelöfversättning» framför ordet: »Psalmbok» å 2:dra mom:ts l:sta rad.
Exc. Hr Frih. De Geer:
Så länge kyrkomötet endast har att afgifva underd. utlåtrn eller framställningar, förefaller det mig visserligen något oformligt, att fordra en majoritet af j för besluts fattande, hvarigenom kan blifva en följd, att minoriteten kommer att diktera det underd. yttrandet.
Men då denna förstärkta majoritet, på sätt föreslaget är, inskränkes till några vissa ämnen, af hvilka intet faller inom kyrkolagens område i egentlig mening, och hvilka alla kunna, utan ändring af Grundlagen, komma att öfverlemnas till kyrkomötes behandling, utan att hänskjutas jemväl till riksdagen, finnér jag den föreslagna förändringen bidraga till en ökad trygghet emot förhastade beslut, som måhända icke är obehöflig i fråga om ämnen, med hvilka förändringar icke böra vidtagas, med mindre de gillas af ett allmänt öfvervägande tänkesätt.
Och då frågan om antagande af ny Bibelöfversättning icke är af mindre vigt, än de i Utsk:ts förslag upptagna ämnen, hemställer jag, att R. o. Ad. ville jemväl i denna del antaga Preste-St:s inbjudning.
Jag önskar blott få till prot:t anföra att jag anser, att vid hvarje omröstning ibland personer, som äro ombud, densamma bör ske öppet.
Detta omröstningssätt har såsom en grundsats blifvit antaget i alla de sista kommunalförfattn:ne, med undantag för landstingen, der sådant af en händelse icke stadgades; och har jag till följe deraf ansett att det borde ega rum äfven här.
I afseende å förändringar i Psalmbok, Evangeliibok och Katekes, bör man gå till väga med den yttersta varsamhet, och har kyrkolagskomitéen tillstyrkt ett särskildt stadgande i detta fall, som innehåller, att ett sådant beslut ej må blifva gällande förr än församlingarne godkänt detsamma. 442 Den 1 April.
För att gä Preste-St:s önskan till mötes så långt som möjligt, var jag för min del af den mening, att man i I0:de §:n kunde och borde ingå på inbjudningen och således stadga, att den presterliga afdelningens af mötet utlåt, borde infordras, innan mötet förehade frågan om antagande af ny bibelförklaring, ej mindre än frågorna om Psalmbok, Evangeliibok, Kyrkohandbok eller Katekes; och jag understödde detta gerna, ehuru jag ej anser att presterna lika väl behöfva yttra sig om bibclöfversättning, som öfver bekännelseskrifterna.
Hvad åter beträffar att man skulle inrymma bibelöfversättningen här i 11:te §:n bland de öfverläggningsämnen, till hvilkas afgörande fordras § af ledamöternes pluralitet, anser jag detta vara ganska olämpligt, emedan, der fråga är om Psalmbok etc., d. v. s. de lithurgiska skrifter, som vid kyrkomötena antagas, det är klart och naturligt att äfven känslan kommer att uttala sig, under det att bibelöfversättningen bör grunda sig på filologisk forskning och kritik, utan afseende på känslan.
Jag får således anhålla, att R. o. Ad., utan afseende på hvad Preste-St. härutinnan beslutat, måtte godkänna Utskits förslag.
Jag kan icke rätt förstå, hvarföre Frih.
Armfelt motsätter sig den här begärda förändring.
Här är ju icke meningen, att man skall låta den omständigheten uppkomma, att vi erhölle en sämre bibelölversättning än den vi nu hafva.
Det finnes väl icke någon, som tviflar på att, i denna afdelning af kyrkomötet, åtminstone man kunde hoppas, att män med de största kunskaper i ämnet skulle finnas; och det torde väl då icke vara öfverflödigt att dessa personer öfver detta ämne finge afgifva sina yttranden.
Det är icke fråga om att den gamla bibelöfversättningen skall bibehållas med de möjliga fel, som deri förefinnas.
Det är tvärtom fråga om att förebygga, det i den nya, som kunde göras, sådana må införas.