Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Författningen derom är af år 1680.
Enl. densamma skulle hvarje kompani samlas till kompani-möten inom kompaniets stånd en gång i månaden.
Detta förändrades sedermera i så måtto, att som reg:ts-möte inträffade den ena månaden, vanligen i Augusti och dessutom de s. k. aflönings-mötena, det ena om våren, det andra om hösten, så blefvo kompani-mötenas antal inskränkta till nio om året.
Dessa möten tillgingo sålunda, att manskapet på den bestämda dagen marscherade med Dan 23 Mars e. m. 435 full packning och gevär till sina kompani-mötesplatser ifrån rotarne.
De samlades den ena dagen vid middagstiden, mottogos då af befälet och inqvarterades i dervande byggnader.
Mötesplatsen vår vanligen belägen vrd någon kyrka inom kompaniets stånd.
Samma dag på e. m. och dagen derpå till e. m. kl. 4 eller 5 sysselsattes de med att marschera, exercera o. s. v., hvarefter officerarne öfversågo munderingspersedlar m. m.Rinnan folket hemförlofvades.
Under dessa kompani-möten ålåg det knektarne att hålla sig födan på sin egen kost, de fingo ingen ersättning derför af Kronan och icke heller fingo de dermed betunga rot- och rusthållarne.
Om det behöfdes så skulle dessa visserligen tillsläppa matsäck, men det skulle sedan afdragas på soldatens lön.
Under olika tider hafva sedermera dessa möten blifvit minskade till antalet under Konungarre Carl XI:s och Carl XH:s regeringar, så att de vid vissa Reg:ten slutligen endast utgjorde tre eller fyra om året.
Ibland sammanslogos dessa med reg:ts-mötet, kvilket derigenom förlängdes tre å fyra dagar, men dessa möten fortforo i allmänhet till 1723, då en del blefvo indragna, så att endast 2:ne kompani-möten återstodo.
För de öfriga mötena skulle hvarje knekt erlägga En Daler Sunt och den summa, som deraf upstod, ingick till förstärkande af General-förråds-kassan, enl. Reghtet af 1726.
Detta förhållande fortfor under den öfriga tiden.
Likvisst ville krigsbefälet vid 1751 års
Riksdag redan att dessa mötesafgifter för knektarne skulle indragas och anhöllo derom hos K. M., med vilkor likväl, att knektarne skulle återfå sina kompani-möten.
Detta blef af K.
M. afslaget på grund deraf, att
General-förråds-kassan behöfde denna förstärkning, emedan riket var utblottadt på tillgångar, hvilket isynnerhet drabbade arméen, som dessutom hade gjort ett hårdt och långvarigt krig.
Sedermera har genom de olika myntförändringarne denna daler s:mt blifvit försämrad, d. v. s. evalverad till åtta sk:r b:ko, som sedan utgjorde ersättning för dessa kompani-möten af hvarje knekt.
Uti författningen af d. 20 Oct. 1680 säger K. M.: ”att hvar och en Öfverste hör hålla de gemena flitigt till alla militairiska exercitier; serdeles mäste han åtminstone en gång om månaden låta hälla kompani-möten, och sedan en gång om året vid d. 20 eller sist uti Augusti månad draga hela Reg:tet tillsammans”. K.
M. ansåg nyttigt att sedan rekryten hade förvärfvat kännedom om sitt yrke och blifvit approberad till soldat, han genom dessa möten årligen skulle så väl öfvas i sin exercis, som påminnas om sin pligt såsom krigare, och jag tror hvad jag äfven hört flere utmärkte militärer yttra, att de företräden och den styrka, som Svenska arméen egde då Carl XII utmarscherade med densamma till ett adertonårigt krig, hvarifrån han aldrig återkom, hufvudsakligen berodde på den öfning denna armée under de föreg:de tiderna fått på de årliga reg:ts- och kompani-mötena, synnerligast vid de sednare, samt att detta i väsendtlig mån bidrog dertill att denna armée kunnat utföra sådane bragder, som historien om 28* 436 Ben 23 Mars e. m. Cail XII:S fälttåg har att förtälja.
Jag tror således, att det Sr betänkligt att betaga K.
M. möjligheten alt åter införa dessa kompani-möten genom att nu återskänka åt knektarne vid Infanteri-Reg:tefie denna obetydKga afgift, sorn f. n. endast upgår per effectiv nummer till 8 Sk. b:ko.
Samman är alltför ringa, att jag derom vill tala, den utgör icke mer än omkring 1,900 R:dr b:ko.
Då jag yrkar afgiftens bibehållande, så är det endast för deh grundsats, som är uttalad derigenom att knekten genom erläggande af dessa 8 sk. b:ko friköper sig ifrån kompani-mötena intill dess K.
M. kan finna för godt att dessa möten äter påbjuda och jag tror i öfrigt att R.
St:r, som varit så njugga att bestå nödiga anslag för arméens öfning i fredstid borde icke härigenom betaga arméen åtminstone denna möjlighet till nödig öfning, om de icke vilja på annat sätt lemna medel dertill.
Det är troligt ätt om icke medel till Iustruktions-kompanier anslås, K.
M. måste på annat sätt skaffa soldaten den bildning och öfning, till hvars förvärfvande R.
St:r icke vilja lemna medel; och då livar och en vet, att soldaterne på egen kost skola göra dessa möten, och den indeldta soldaten i allmänhet icke är så betungad af tjenstgöring eller i så betryckta vilkor att han icke skulle kunna, utan serdeles olägenhet, göra dessa honom ursprungligen åliggande möten på egen kost, så skulle jag tro det vara farligt att, derigenom att ft.
St:r efterskänkte denna ringa mötesafgift, låta honom komma till den falska tro, att icke några så beskaffade kompani-möten,"sorn han tillförene varit skyldig att fullgöra, vidare skulle komma i fråga.
Jag anhåller att R. o. Ad. täcktes återremittera detta Betänk, till StatsUtsk. och att Utsk. måtte taga detsamma Under nogare behandling, då jag icke belviflar att man skall komma till ett annat resultat.
Klinekowström har, ehuru uti ett mera utförligt anförande än hvad Utsk:s Betänk, innehåller, likväl endast framlagt samma historik, som i detta Betänk, står att läsa.
Frih:n har visat hvad äfven af Betänk, synés, att de s. k. mötes-penningarne egentligen äro éfi betalning af soldaten, som erläggas derföre att han är frikallad ifrån att göra kompani-möten, men deh siste värde talaren har dock medgifvit att sådane möten sedan år 1723 icke blifvit hållna.
Om nu, hvilket jag icke vill bestrida, det vore serdeles nyttigt att återfå dessa möten, i händelse icke några Instruktions-kompanier komme att inrättas, så hemställer jag likväl till Eder, Mine
Hrr, huruvida det vöre möjligt att man skulle i våra tider kunna ålägga soldalen att, derföre att han under Carl XI:s tid var skyldig att göra sådane möten, nu, utan någon ersättning från Kronan, sandas för en så lång öfningstid.
För min del belviflar jag att det kan låta sig göra.
Dessutom härj Frih:n yttrat, att lian ansåg det vara mycket farligt att efterskänka de ifrågavande åtta sk:ne, af det skäl, att knekten vet att han betalar dem, derföre att han är frikallad ifrån kompani-mötenä.
Jag tror icke att någon knekt vet hvarföre han betalar dessa 8 sk.
Jag har Den 23 Mars e. ra. 437 länge nog tjenat inom arméen, men jag har dock icke känt anledningen till ifrågavar:de afgift, förrän jag deltog i behandlingen af denna motion, och jag kan åtminstone icke tro att det är bekant för manskapet.
St:r vid sista Riksdagen uphäfde de under pamn af inskrifnings penningar, sventjenare-afgift, afskeds-pennipgar, samt permissions- och legopass-afgiften af gemenskapen vid arméen och flottan dittills utgående utskylder, så återstå egentligen inga andra afgifter för manskapet än dessa 8 sk., sorn erläggas af Infanteriet men icke af Kavalleriet.
Jag vet icke hvarföre, då det sednare är befriadt derifrån, det förra skall betala afgiften.
Det synes mig äfven att den grundsats, som R.
St:r vid förra Riksdagen hyllade, också bör iakttagas nu, och jag tror att om R.
St:r vid sista Riksdagen erinrat sig den ifrågavande obetydliga afgiften, som utgår ifrån gemenskapen, så hade troligen då framställning blifvit gjord ifrån StatsUtsk. om borttagandet äfven deraf.
Detta var en glömska, som man nu sökt att godtgöra.
Om deremot kompani-mötena skulle återinföras, så anser jag det icke kunna ske på annat sätt än att karlen aflönas, men att man skulle kunna ålägga honom att nu göra dessa möten på egen bekostnad, derföre att han under Carl XI:s tid egde en sådan skyldighet, hvarifrån han sedan dess varit frikallad emot den obetydliga afgiften af 8 sk. b:ko, det betviflar jag högeligen.
På dessa skäl anhåller jag vördsamt om bifall till Utsk:s Betänk.
Raab', Adam Christian:
Jag hade visserligen läst detta Betänk, innan jag fick höra] Frih. Klinckowströms sakrika anförande, men jag har nu läst det än en gång och kan i sanning icke uptäeka här ett enda ord, som skulle lägga binder för utöfuingen af K.
M:s obestridliga rätt att låta kommendera manskapet till kompani-möten, i händelse K.
M. skulle finna nyttigt att sådane föreskrifva i st. f. regements-raöten.
Jag kan således sannerligen icke finna hvad slags sammanhang Frih:ns anförande kan ega med Utsk:s tillstyrkande att efterskänka denna Kronan tillkommande lilla afgift af 8 sk. för hvarje karl af manskapet.
Jag får vitsorda hvad Hr von Troil sagt att anledningen till denna afgift är för manskapet obekant.
Jag har sjelf tjenat nära 30 år vid arméen och jag har icke vetat hvarifrån mötes-afgiften liärledt sig, förr än jag vid Riksdagen fått denna kännedom: karlen vet det icke heller.
Manskapet har i allmäntet icke större lön än att det med tacksamhet emottager denna lilla eftergift, som för detsamma blir af så mycket större värde, som det slipper att serskildt infinna sig vid ett möte för alt erlägga afgiften och jag skulle förundra mig om detta Hus, som består till stor del af militärer, icke hade nog mycken känsla för soldatens fördel att vilja till hans förmån göra denna obetydliga eftergift.
När jag förra gången yttrade mig, så var det verkligen med en känsla af räddhåga och tvekan 438 Den 23 Mars e. m. huruvida jag skulle våga framkomma här med saker, som jag trodde vara allmänt bekanta inom detta hus, som till så stor del består utaf officerare af indeldta arméen.
Det har derföre icke kunnat nog förundra mig att tvenne talare, Frih.
Raab och Hr von Troil, som båda tjenat vid indeldta arméen, förklarat, att de icke känt hvad de i detta fall bordt känna och äfven underrätta manskapet om.
Detta förringar likväl visst icke styrkan af min argumentation efter hvad jag kan tro. Jag delar Frih.
Raabs tanke att detta Stånds beslut icke kan i någon mån förhindra K.
M. att anbefalla dessa kompani-möten, men jag tror det vara angeläget att manskapet icke frånvänjes den tanken alt de hafva detta åliggande, och jag tror icke att öfverallt. samma okunnighet råder uti afseende på den mötesafgift, hvilken här söker göra sig gällande.
Hr von Troils yttrande, att dessa möten ieke skulle sedan år 1723 blifvit hällne, får jag uplysa honom att stadgandet i 1724 års författning om en afgift af 1 daler S:mt icke afsåg befrielse ifrån alla kompani-mötena, utan att ett eller tvenne sådana dock skulle hållas och att serskildt vid Lif-Ueg:tet 2:ne af dessa möten blefvo sammanslagna med reg:ts-mötet, hvarigenom ett af dessa blef 14 dygn.
Således höllos kompanimöten fortfarande, ehuru tillsammans med reg:ts-möten.
Hr von Troil har äfven hemstäilt till R. o. Ad. huruvida det nu kunde åläggas soldaten att hålla dessa mölen pä egen kost, derföre att han under
Carl XI:s tid var skyldig att utgöra ända till nio möten om året, hvilka kompani-möten pågingo under minsta möjligaste tid man kan tänka sig, nemi. ett dygn på stället utom marschdagarne dit och dan, och Hr von Troil förmenade alt sedan andra dylika afgifter, inskrifningspenningar, sventjenarc-afgift, afskedspenningar samt permissions- och legopass-afgifter, som hittills utgått från gemenskapen vid arméen och flottan, blifvit afskaffade, så borde äfven denna afgift, som är obetydlig, borttagas.
Jag hemställer om detta är en riktig grundsats, att en skatt, derföre att den är ringa, bör borttagas.
Jag tror att endast rättsgrunden bör göras gällande vid detta tillfälle och icke något afseende fästas pä beskattningens storlek.
Jag är visst icke den, som missunnar manskapet de små förmåner de hafva eller kunna få, men då jag är förvissad att denna afgift icke är betungande för manskapet vid indeldta Infanteriet, (och det är icke ur financiel synpunkt, som jag här velat försvara bibehållandet af det gamla) så tror jag att denna afgift hör fortfarande utgå, synnerligen som den är mindre betungande än andra.
Huruvida Kavalleriet betalar denna afgift, vet jag icke.
Det hade varit skäl att Utsk. utredt hvarföre Kavalleriet icke betalar denna afgift, då Infanteriet gör det, i st. f. att här till den som försvarar den emot Utsk:s förslag motsatta åsigten, ställa den frågan hvarföre Infanteriet skall betala afgiften när Kavalleriet icke gör det.
Jag fortfar alt yrka återremiss på Betänk.
Oaktadt de skäl, som af den si - Ben 23 Mars e. m. 439 ste värde talaren blifvit anförda, är jag förvissad att det af StatsUtsk. ifrågasatta borttagandet af mötes-afgiften icke skulle i ringaste mån inverka på den indeldta soldatens känsla af pligt att lyda, då han blir kommenderad.
Dessutom anser jag det vara billigt och lämpligt att när föreg:de R.
St:r borttagit de i Betänk, upräknade små afgifter, som ålegat soldaten, såsom inskrifningspenningar, sventjenare-afgift, afskeds-penningar samt permissionsoch legopass-afgifter, man gör borttagandet af alla dylika afgifter fullständigt och således äfven afskaffar mötes-afgiften.
Jag har mig bekant och tror det vara nogsamt kändt att indeldta soldatens ekonomiska ställning icke är så lysande, att han icke gan ska väl behöfver de lättnader, sora äro möjliga att åstadkomma.
Jag yrkar bifall å det nu föredragna Betänk.
Jag anhåller att, med endast ett par ord, få bemöta Frih. Klinckowströms sednaste yttrande.
Frilen har till en början förklarat, att det är ett besynnerligt argument af mig att vilja, att skatten skall borttagas derföre att den är liten.
Orsaken hvarföre jag vill att skatten skall borttagas är icke den, att densamma är ringa, detta yttrande afsåg endast dess obetydlighet för Statsverket, utan derföre, att soldaten nu är frikallad ifrån andra, dylika afgifter tilt Kronan.
Frilen bar sagt, att StatsUtsk. bordt uplysa orsaken hvarföre Kavalleriet icke betalar denna afgift.
Jag får då lemna Frilen den uplysningen, att det kommer sig deraf, att Kavalleriet har sqvadrons-möten, som motsvara dessa kompani-möten, men på dem aflönas karlen af Kronan.
M. nu anbefaller kompani-möten vid Infanteriet, och dessa aldrig så långa, så måtte väl icke kunna ifrågasättas att icke soldaten är skyldig att bevista dessa möten.
Det är endast fråga om huruvida Kronan dervid skall aflöna karlen, eller lian skall hålla sig sjelf.
Dessutom ber jag få fästa upmärksamheten derpå, att vid de flesta Reg:ten finnas kyrkparader, efter livad jag har mig bekant, der manskapet samlas, och åtminstone vid de norra Reg:tena vet jag alt der då exerceras.
Således tror jag att Frilnns fruktan, att icke karlen skall hafva tillräcklig påminnelse om sin skyldighet såsom soldat, är helt och hållet obehöflig.
Jag vill endast med några få ord besvara de tvenne sista talarnes argumenter.
Åkerhjelm har sagt att borttagandet af denna mötesafgift icke skulle inverka på soldatens pligt och vilja att lyda.
I detta fall är jag af fullkomligt samma tanka som Frilen, och skulle icke tro, att något mitt föreg:de yttrande kan gifva någon som slags anledn. att förmoda motsatsen; men jag skulle likväl tro, att soldatens medvetande att det ursprungligen varit fästadt vid hans förbindelser såsom knekt, att på egen kost hålla sig vid dessa möten, skulle kunna ganska mycket inverka på det sätt, hvarpå han emottager underrättelsen om dessa kompani-mötens återinförande, i händelse K.
M. skulle besluta att dem ånyo anbefalla, och det är derföre som jag önskar afgiftens bibehållande. 440 Den 23 Mars e. m.
Den förklaring, sorn Hr von Troil sednast lemnat på sin åsigt, hvarföre man borde efterskänka soldaten denna afgift af 8 sk. b:ko, har ännu mera förvånat mig än den han första gången meddelade.
Han förklarade nemi. nu, att derföre att soldaten är frikallad ifrån andra afgifter till Kronan, så borde äfven denna afgift borttagas.
Jag finner denna slags argumentation högst besynnerlig, att ju mindre man betalar till Kronan, dess mer bör man blifva befriad ifrån dessa små afgifter.
Jag skulle tvertom tro, att nkr man betalar litet till Kronan, så kan delta lilla qvarstå.
Jag får uplysa derom, att de s. k. kyrkparaderna icke hafva något med dessa kompani-möten att skaffa, ty kyrkparaderna anbefalltes af Konung Carl XI på samma gång som kompanimötena och pågingo tillsammans med dem jemte andra mölen, sorn kallades korporals-möten, så alt lian öfvade sin armée till så hög grad, att det är svårt att derom göra sig begrepp, med mindre än att man djupare intränger i detaljerna deraf, och det var, på sätt jag förut nämnt, just dessa öfningar, som gjorde att denna armée kunde uträtta hvad den utförde under Carl Xihs tid.
Jag vill icke inlåta mig i den militäriska frågan; men jag förmodar att ingen officer har någonting emot att soldaten öfvas; tvertom måste man önska det.
Här är likväl yttradt, att som vi nu skola få instruktionskompanier, så kan man efterskänka denna afgift.
Jag tror icke att man bör låta något fara, som man har i händerna, innan man fått något annat i stället.
Hvad instruklions-kompanierna angår, så har jag den ledsamma erfarenheten att hafva deltagit i förstärkt StatsUtsk:s omröstning, just när frågan om deras uprättande förföll, som jag vill minnas, på en enda röst.
Samma olycka kan drabba oss ännu en gång.
Ytterligare sades af Frih.
Åkerhjelm att, när man borttagit en del småafgjfter för soldaten, så borde man fortfara på samma sätt.
Om denna grundsats tillämpas jemväl på Brukspatroner, så inträffar det väl att, sedan man vid denna Riksdag nedsatt deras afgifter till hälften, så gör man det vid nästa Riksdag till fullo.
Jag bestridde i går denna grundsats från begynnelsen, emedan jag då befarade att man skulle komma till dylika slutsatser, som de nu ifrågavande.
' Hr Bildt, Didrik Gillis:
Jag var i går af samma' opinion med den siste värde talaren, när det rörde hammarskatlen, men kan nu icke vara det.
De ifrågavande afgifterne hafva blifvit borttagna derföre att de befinnas vara obilliga.
Sådant var icke förhållandet med den skatt, hvars minskande till hälften för Brukspatronerna R. o. Ad. i går beslöt.
Här är alldeles icke fråga om annat än huruvida man anser lämpligt att,, i händelse K.
M. skulle finna tjenligt att åter införa kompani-möten, soldaten bör hålla sig sjelf vid dessa möten.
Är man af sådan åsigt, så bör man, lika med Frih. Klinckowström och
Hr von Den 23 Mars c. m. 441 Hartmansdorff, yrka återremiss af Betänk.; men om man anser obilligt att soldaten vid dessa möten skall hålla sig med egen kost och att Kronan bör betala den, så bör man bifalla Utsk:s Utlåt.
Något inflytande på instruktions-kompaniernes eller kompani-mötenas framtid har det icke.
Jag hyser den åsigten att det är obilligt att låta soldalen betala årligen 8 sk. b:ko såsom skatt och sedermera bålla sig sjelf under dessa kompani-möten, om de skulle påbjudas, med egen kost, hvilket för honom skulle vara en stor tunga, och jag gifver derföre nu min röst till bifall af Utsk:s Utlåt, nu, likasom jag förut gjort inom Utsk.
Jag ber äfven att få nämna att soldaten härigenom icke allenast befrias ifrån den tunga, som sjelfva afgiften medför, utan äfven ifrån skyldigheten, att infinna sig vid serskilda upbördsmöten för att erlägga denna afgift och det under en årstid, som oftast är svår, hvarigenom denna afgift nu för soldaten utgör en dubbel tunga, hvilket utgör ett nytt skäl lill bifall af Utlåt.
Jag har begärt ordet endast för att beklaga att Hr von Hartmansdorffs i går visade ^ömhet för soldalernes pensioner icke i dag sträcker sig till deras personer.
Det är endast med afseende på livad Hr Bildt yttrat, som jag anhåller att få tillägga några ord.
Hr Bildt anser detta vara en obillig tunga, lagd på gemene man.
Hr Bildt har då troligen icke läst det svar, som K. M. afgaf år 1751 på Krigs-befälets anhållan, att denna afgift måtte uphöra. K. M. sade då, att ”det var en skälig afgift af K. M. i Nåder jemkad och fastställd den tid, då reg:tene sjelfva erbjödo sig att betala många resor mera lill att undslippa de förut brukliga 8, 10 ä 12 kompani-mötena om året”.
Hr Bildts förmenande att manskapet, jemte denna afgift skulle hålla sig sjelfve med egen kost på kompani-mötena, om dessa anbefalldes, så är det en förvillelse, ty de betala denna afgift just för det de äro befriade ifrån kompani-mötena, och således är det gifvet att om dessa kompanimöten åter infördes, så skulle väl afgiften uphöra.
Man har äfven sagt att det är billigt att, om några möten skulle hållas med manskapet, så vore det billigt att K. M. och Kronan dervid beslöte deras underhåll, Detta är visserligen sant, men då det är R.
St:r, som hafva anslagen om händer och de icke en gång vilja bevilja hvad sorn behöfvas för de nödvändiga reg:ts-mötena, så att de kunna räcka fjorton dagars tid, utan dessa måste vid somliga Reg:ten inskränkas endast till 10 å 12 dagar, som är nästan detsamma som intet, med afseende på den öfning, som Reg:tene behöfva, så är det en rättighet för K.
M. att få denna afgiftssumma i st. f. de möten, för hvilka denna afgift tillförene utgått, och R.
St:r böra således icke efterskänka densamma och derigenom betaga K.
M. möjligheten att begagna den rätt K.
M. obestridligen eger att kunna sammandraga Reg:tene på mötesplatserne under 18 å 20 dygn om året, oberäknadt marschdagarne.
Jag får ånyo anhålla om 442 Den 23 Mars e. m. återremiss med afseende på grundsatsen, som är obestridlig, och emedan jag tror ett denna grundsats till stor del blifver bevarad derigenom, att afgiften bibehålles.
Propos. till bifall å StatsUtsbs förevända Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka
Klinckowström begärde votering.
Jag hemställer till Hr Frih.
Klinckowström om han icke vill afstå från sin anhållan om votering.
Jag delar hans mening, men befarar oss vara så underlägsna, att det icke lönar mödan rösta om saken.
Det kan icke vara min mening att onödigtvis vilja uptaga R. o.
Ad:s tid, men jag begär votering derföre att jag trodde att R. o. Ad. skulle inse det riktiga i min åsigt, men då jag likväl, lika med Hr von Hartmansdorff, befarar motsatsen, så får jag finna mig dervid och afstår från min begäran om votering.
Föredrogs ånyo StatsUtsbs d. 15 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt.
M 64, Litt.
G, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändring uti den utaf Utsockne-Frälse-hemmanen i jHalland utgående Rote-vakans-afgiften.
Med anledn. af den hemställan StatsUtsk. gjort uti det föredragna Utlåt.
G, så kan jag icke underlåta att tacka StatsUtsk. derföre att Utsk. ekänt riktigheten af den åsigt, som vid de tvenne sista Riksdagarne gjort sig gällande ronde de Hallänska utsockne frälsehemmanens skyldighet att undergå ordinarie rotering; men jag kan likväl icke dela den tanka, ronde billigheteten af lindring deruti; hvarpå StatsUtsk. har byggt sittgtillstyrkande till R.
St:rs*beslut i frågan.
Om man närmare betraktar den serdeles invecklade frågan om de utskockne frälsehemmanen i Halland och deras rotering, så skall man finna att genom de påståenden de utsockne frälsehemmanens egare tid efter annan gjort, hafva de under olika tidsperioder tillvunnit sig åtskilliga förmåner, utöfver hvad dem skäligen bordt tillkomma, till stor mehn för andra hemmansegare inom landet och till stor tunga för den öfriga skattdragande jorden.
Om man ser hvad förmåner de utsockne frälsehemmanen i Halland fått genom sitt, att jag så må säga, tredskande att underkasta sig de beslut K. M. och R.
St:r vid olika tillfällen fattat, och derigenom att frågan blifvit upskjuten under det olyckliga svaghetstillstånd i Sverige, som vi kalla frihetstiden, så hafva dessa förmåner icke varit obetydliga.
Vi veta att ursprungligen voro dessa hemman underkastade ordinarie utskrifningsskyldighet, lika med öfriga Svenska hemman, och att denna ntskrifningsskyldighet utgick i Halland, så väl som i det öfriga landet, ömsom i manskap, ömsom i penningar eller varor.
Vi Den 23 Mars e. m. 443 finna att under olika tider i Halland manskap blifvit utskrifvit in natura, och att under andra tider hemman der, likasom i det öfriga Sverige, betalt inskrifningspenningar; men det var efter Konung Carl XII:s tid, som den förevar:de frågan kom å hane genom den Halländska Adelns påstående.
Detta gjordes först 1721 och har sedermera fortgått med skiftande lycka ömsom för pretendenterne och ömsom för Statsmagterna under mera än 120 år, intill dess under 1847 och 1848 års Riksdag, frågan afgjordes sålunda, att dessa hemman af R.