Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med hvilka större fördelar af detta Beslut, som i framtiden kunna äga rum, skola kanske ändå våra efterkommande en dag, vid åtankan af de fördelar som nu existera, fråga: Svenska Nationen, bestående af 2 § Million och derutöfver, hvarföre ingick den uppå att, i afgörande rätt uti det vigtigaste val för Staten, som kan tänkas, gifva jemnlikhet med sig åt en Nation af icke i Million?
Eller var väl, då Beslutet togs, mera å Svenska Nationens sida vunnet, än blott en politisk förening — deraf beskaffenheten mycket liknar en alliance, likväl med mera säkerhet för sin varaktighet?
Svaret på förstnämnda fråga ligger väl i ConstitutionsUtskottets Betänkande; men detta skall dock blifva ofullständigt, så vida det icke förmår hvarken till våra Efterkommande öfverföra eller till Norrska Nationen bära upplysningen om den särskildta kraft, som, kanske, egentligen åstadkom Beslutet; jag menar denna allmänna och ädla känsla af broder* ligt förtroende till ett Folk, hvars redbara dygd är oss en borgen, att det skall värdera vårt förtroende och återgälda oss detsamma — en känsla, som lemnar rum åt den aning, att Norrska Folket sjelft en dag torde inse båda Folkens lycka i en närmare förening, än den närvarande.
Sådan har étmindstone hos mig den kraft varit, sora Den 11 Maj. 245 verkat till Beslutet; och jag skall icke neka, att en viss förhoppning dermed också förenat sig — den nemligen, att Norrska Fol-' ket, som, för att döma af Protocollen, hållna vid Eidsvolds Riksdag, icke var alldeles utan fördomar emot Sveriges Adel, härrörande från brist i kännedom, torde så mycket förr öfvergifva dem och afbida erfarenheten , som skall öfvertyga Norrska Folket, att det äger i Sveriges alla Stånd lika pålitliga vänner.
För min tillfredsställelse att hafva åt mina efterkommande förvarat minnet af det motif, som varit det egentligen verkande, anhåller jag att detta yttrande må i denna dagens Protocoll få intagas.
Herr 'Adlerbeth, Jacob, sorn nu kommit tillstädes, uppropades, och yttrade skriftligen följande:
I Ridderskapets och Adelns Plenum, den 24 April, har Herr Brukspatron Spaldencreutz rättvist anmärkt, att urgammal aktning för kunskaper och sann medborgerlig kraft börjat saknas i Manhem.
Jag skall aldrig misskänna hans redliga uppsåt, om jag äfven medgåfve, att han sjelf blifvit vilseförd af någon kunskapsbrist, då han, vid en fortsatt betraktelse af sitt ämne, yttrat: att ganska litet lärer vara vidgjordt i afseende på den förbättring af Allmänna Upp - Tim ii Maj. fostrings. och undervisnings - Verken , ort) hvilken Riksens Ständer, genom Skrifvelse af den 3:dje April j8lQ, hos Kongl. Maj:t i underdånighet aphölio.
Öfver uteblifVea verkställighet af denna Riksens Ständers önskan hafva Prosten Herr Grefve Schwerin och Herr Brukspatron Spaldencreutz i Ridderskapets och Adelns Plenum den p,:de
Maj eftertryckligen anfört en förnyad klagan.
Frågan, huruvida den Comité, som Kongl. Majrt, enligt Riksens Ständers ofvannämnda anhållan, förordnat till allmänna uppfostringens och undervisningens förbättrande, hittills vidgjort ganska litet, j förhållande till hvad den bort uträtta, kan för Ridderskapet Och Adeln ej vara likgiltig.
Pligt och böjelse hafva ålagt mig att om denna Comité?
åtgärder taga en noggrann kännedom.
Jag ser mig derigenom ' tillstånd att besvara de mot dessa åtgärders kraftlöshet rigtadg anmärkningar, Det synes, som nyssnämnde bägge författare intill närvarande stund saknat tilifäl. le att genomläsa Kongl.
Maj:ts den 6.tesistlidne Mars till Riksens Ständer afgifna berättelse om hvad sedan sista Riksdag sig i Rikets Styrelse tilldragit, De hade i annan händelse— sid, i4—17) kunnat förskaffa sig en, kanske, tillfredsställande kunskap om hvad UpfostringsComitéen uträttat, äfven sedan medlet af år )8l3> då första Häftet utkom af Comitéens egna, omständliga, Berät* JJen xi Maji M7 telse angående sina första företag.
I Kongl. Maj:ts Berättelse (sid.
17) förekomma dessa < rd: ”öpfostringsComitéens oföcirutna verk^samhet och den beredvillighet hon på alla ”sidor mött, bar skyndsammare än hon sjelf :5vågat hoppas lort henne närmare till målet för sina befattningar.”
Jag anser detta uttryck innebära ett Högsta Magtens bifall till Uppfostrings-Comitéens hittills vidtagne åtgärder, hvilket ensamt borde trygga Co* mitéen mot alla förhastade anfall.
Nämnda uttryck torde dock blifva, ännu tydligare genom följande sanningar:
UppFostringsComité< ns möjliga verksamhet mäste beräknas från den dag, då den blef tillförordnad (d. 29-'de Januari 1812).
Den Urtima Riksdagen i Orebro, sorn kallade flera bland Comitéens Ledamöter till yrken, åt hvilka de odelad.t måste egna sin tid, fördröjde Comitéens första sammanträden til! sistnämnda års slut.
Dess första föremål blef glansk nius en af de från Rikets Consistoriel-, innan December månads slut 1812, enligt Nådig befallning, insände upp.~ g: 1 ter Om verkningarna af 1807 års Skolordning.
Följden af denna granskning blef Comitéens, af Kongl. Maj:t den 2fpde April lSl3 bifallna, tillstyrkande, hvarigenom åt Biscoparne och Ephorerne vid Rikets Läroverk uppdrogs rättigheten att, enligt de af Convtéen bestämda grunder, sedan vederbörandt Lärares yttrande blifvit inhämtadt, vidtaja de vid Läroverken nödiga proviso - Den i i Maj. riska förändringar i nyssnämnde Skol-ordnings föreskrifter.
Comitéen har härigenom i förväg undanröjt de mest väsendtliga felaktigheter i de för lägre Läro-verk hittills gällande författningar, intill dess en ny Skolordning kunde i sin hela vidd omfatta alla vid dessa Läro-verk nödiga förbättringar.
Att utarbeta en användbar Skol-ordning kunde Comitéen icke utan en sällsynt sjelfför. tröstan försöka , så länge den var i saknad af säkra uppgifter om Läro-verkens nu varande tillstånd.
Det var för att afhjelpa denna brist, som Comitéen, enligt sin under.’ dåniga anhållan, genom Kongl. Maj:ts
Bref af den 17 de Februari l8t3, erhöll tillåtelse att från Consistorierna i Riket och öfriga vederbörande infordra bestämda och fullständiga underrättelser och uppgifter om alla Uppfostrings- och Undervisnings-anstalter, vare sig allmänna eller af enskildt stiftelse tillkomne.
En längre tid måste fordras till insamlingen af dessa uppgifter , så vida de skulle äga behörig noggrannhet.
Den I5:de
Maj 1814 utsattes såsom den dag, inom hvilken de om
Läro-verken äskade upplysningar borde vara till Comitéen insände.
De till följd häraf inkomne handlingar äro if en stor vidd.
För att kunna redigt öfver, skåda dem, har Comitéen ansett nödigt att öfver deras innehåll upprätta Register Jch tabellariska sammandrag.
Detta arbete tpp* drogs åt en Vetenskapsidkare , hvars sällsynta flit och sakkännedom rättfärdiga!
Ca-' mitéens val.
Först efter dessa upplysningar
Den 11 Maj. *49 har Comitéen kunnat med säkra steg framgå till sitt vigtiga mål — granskning och förbättring af allmänna uppfostrings- och lä-' ro-inrättningar.
Till detta mål hade Comitéen varit vida närmare, om icke en ny Ur5 tima Riksdag afbrutit dess verksamhet.
Om det alltså med skäl anmärkes, att UppfostringsComitéen hittills hufvudsakligen vidtagit förberedande åtgärder, är det. ta förfarande, påkalladt af nödvändigheten, äfven strängt enligt med Riksens Ständers egna, i sin Skrifvelse af den 3:dje April lBlO, yttrade önskan.
De hafva derigenom anhållit ”att Kongl. Maj:t täcktes, genom kunnige och erfarne män , låta undersöka Läro-verkens närvarande tillstånd, på det dessa inrättningar måtte erhålla ett efter tidens upplysning mera lämpadt skick.”
Att derföre undersökningen om Läro-verkens tillstånd borde föregå förslagen till förbättringar, är ostridigt.
Emedlertid hafva många särskildta delar af allmänna Uppfostrings- och Undervisnings.’ vården redan utgjort föremål för Comitéens omsorger.
Jag vill endast nämna tvänne, af erkänd vigt:
Comitéen har allvarligt yrkat Gymnastiska öfningars införande vid LärO-Verken , öfvertygad att dessa öfningar äro ett verksamt medel att utveckla Svenska ynglingars kraft och mannamod.
Redan år l3l3 har Comitéen hos Kongl. Maj.t utverkat bi* fall till den förtjenstfulle Fäktmästaren Lings Den i i Maj. anbud att i Stockholm öppna en Gymnastisk undervisnings-inrättning.
Den har nyligen med sitt förord understödt de af Ling, såsom detta Instituts Föreståndare, föreslagna åtgärder, för att bringa denna inrättning till en mot dess syftemål svarande fullkomlig.- het och trygga dess framtida bestånd.
Att genom förbättrade löne-vilkor öka de vid Undervisnings, verken tjenstgörande underlärares anseende och välstånd , ansåg Comitéen äfven vara ett värdigt ämne för dess åtanka.
Med nådigt bifall till hvad Comitéen i detta afseende tillstyrkt, öfverlemnade Kongl.
Majit den i5:de sistlidne Mars till Riksens Ständers Statsutskott den Proposition , hvaröfver Utskottet 'den 22.‘dra April afgifvit sitt Betänkande, hvilket samtlige RiksStåuden bifallit, Hvad jag anfört, torde tillräckligan bevisa, att UppfostringsComitéen hittills uträt. tat allt hvad tid och omständigheter kunnat tillåta, så vida grundlighet måste vara ett högre mål för dess omtanka, än skyndsamhet.
Att Comitéen ej ännu, för att fullända sin bestämmelse, hunnit framlägga utarbetade förslag till förbättrade Stadgar för Skolor, Gymnasier och Universiteter, torde endast vara obegripligt för dem, som fordra omöjligheter.
Man ska,ll , enligt min oföränderliga öfvertygelse, alltid fåfängt bemöda sig att skymfa ett samfund, sammansatt af män, hvilkas verksamma nit för Fädernes - Den 11 Maj. tå - landets sak och för den vetenskapliga bildningens tillväxt, icke förr varit misskändt.
Jag anhåller hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Häglof!.
Ridderskapet och Adeln, att detta mitt yttrande måtte, såsom en bilaga till hvad i ämnet förut är anfördt, blifva till Riksens Ständers Oeconomi?- pch Besvärs-Utskott remitteradt.
Remitterades till Allmänna Besvärs- och Oepqnomie-Utskottet, Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislans, anförde:
- Innan jag går att besvara Herr Adlerbeths i dag gjorda anmärkningar emot de anföranden, som Herrarne Spaldencreutz oell Hammarsköld och jag, i sista Plenum, i anledning af Herr Lector Silverstolpes Memorial, till Protocollet inlenmat, anhåller jag att inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln få afgifva följande förklaring:
Sedan jag i sista Plenum sökt ådagalägga origtigheten af de sattser, som Herr Lector Silverstolpe i sitt Memorial framställt, förklarade Herr Lectorn, att han, icke beredd på ett så häftigt anfall, behöfde tid till att hämta krafter för att skriftligen besvara de gjorda anmärkningar ; Herr Landshöfdingen von Po senstein jemväl förbehöll sig att skriftligen få besvara de anmärkningar, som man, i Deri 11 Maji \ anledning af Herf Silverstolpes Memorial, icke kunnat undgå att göra vid Kongl. Upp. fostringsComitéens åtgärder; och Herr Kam-J marherren och RiddarhusSecreteraren Silverstolpe yttrade, att han, såsom medlem af Kongl.
UppfostringsComitéen, hvars för oduglig ansedda välvilja nu lupit ett så hög-, tidligt gatlopp, och ansåg sig böra, om tid och tillfälle dertill kunde finnas, vederlägga hvad mot Kongl.
UppfostringsComitéen blifvit anfördt.
Mot denna klagan om uthär* dadt gatlopp får jag särskildt anmärka, att, om än ett sådant yttrande skulle kunna undfalla en talare ifrån sin bänk, borde man slippa höra det ifrån ProtOcollsBordet.
.Flere af Ridderskapet och Adeln, som ingen del i discussionen tagit, hafva sedan emot mig yttrat—jag vet ej, om på skämt eller på allvar — att mitt språk varit nog strängt och skarpt.
Jag vill ej gerna anses för att vara sträng i anfall och skarp i svar.
Sådant skulle illa anstå mina år och mitt kall.
Ej heller instämmer ett sådant handlingssätt med min böjelse.
Jag ber derföre att få för Höglofl.
Ridderskapet och Adeln nämna skälet, som förmådde mig att icke stadna vid blotta anmärkningar, då fråga uppstod om Remiss af Herr Lector Silverstolpes Memorial, utan att så godt jag kunde bevisa, så väl satsernas origtighet, sorn otillbörligheten af Författarens sannolika syf. temål med dess inlemnande.
\ Vid Höglofl.
StatsUtskottets Betänkande Z)en 11 Maj. aS3 om Lönförbättring för SkolStaten anmärkte jag, att StatsUtskottet hade underlåtit att bestämma anslags-summan; att en anvisning på StatsVerkets öfverskotter icke var i sin ordning; att uppgifvas hade bordt, hvilka Embetsman inom SkolStaten skulle erhålla lönförbättring, på det icke helt nya sysslor inåtte creeras och utan Ständernas begifvan-; de på Rikets Stat uppföras; och att ändtligen, enligt som mig syntes, man borde dröja med att förhöja SkolStatens löner, intill dess man undersökt, om man såg sig i tillfälle att vara rättvis emot penninglöntagande civile och militaire embetsmän.
Dessa mina anmärkningar, dem jag, hindrad ifrån att bivista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, anmodat en annan att framlemna, måste vika för RiddarhusSecreterarens vältalighet.
Den af mig begärda återremiss blef afslagen och Utskottets Betänkande bifallet.
Jag kan icke neka, att, när jag, få dagar derefter, hörde Herr Lector Silverstolpe instämma segersång öfver ”det stora steg, ”sorn taget blifvit till det höga mål, hvarpå ”han år 1809 gjort Riksens Ständer upp”märksamme” — Skol-statenS lön-förbättring ”nemligen — ”efter hvilket steg det står i ”Styrelsens magt att gifva våra allmänna ”Skolor den inrättning, som för Nationens ”höjande till en sann vetenskaplig bildning ”kan vara af nöden” — för att rycka Nationen ”ur det sede-förderf och den slapp* 2 54 Den 11 Maj. ”hot” i hvilken Svenska Folket, enligt Herr Lector Silverstolpes påstående, ligger för”sankt, och derjemte ihågkom RiddarhusScercterarens bestridande af min begärda återremiss af StatsUtskpttets Betänkande, kvilla. ? t man annars, när fråga är om Penningebi I* a-g för Nationen, icke gerna gör, så uppväcktes genom allt detta hos mig en högst obehaglig känsla, och jag beslöt att, i afseende på Herr Lector Silverstolpes Memorial, icke inom blotta anmärkningar inskränka mig.
Herr Adlerbeth yttrar den förmodan, att de, som klaga att Kongl. Uppfostrings-Comitéen hittills så föga uträttat, icke gifvit sig mödan att läsa dess utgifna Berättelse, och anförer ibland andra Comitéens åtgärder att genom dess bemödande Gymnastiken blifvit här i landet intörd.
Jag katt försäkra, att jag, ehuru icke kallad att deltaga i Comitéens befattning, dock uppå föremålet för dess undersökningar fästat den största uppmärksamhet.
Det var jag, som år i8l2, i anledning af ett till OeconomieUtskottet remitteradt Memorial, inom Utskog tet gjorde Motion om att föreslå Riksens Ständer att i »underdånighet tacka Kongl.
Majit för det Nådiga afseende Kongl. Majit täcktes lemna åt Ständernas år 1809 fram. ställda önskan, att Läro-verkens tillstånd ,måtte undersökas, och det var jag, som väckte Motion 0111 underdånig anhållan hos Kongl. Majit, att Comitéens Handlingar måtte ge A - Den 11 Maj. «55 norn trycket meddelas Allmänheten.
Sedan detta sednare genom Hans Kongl. Höghet
KronPrinsens särskildta nådiga åtgärd gick i verkställighet, har ock jag gjort mig det till en helig pligt att å Allmänhetens vägnar med uppmärksamhet följa sakens gäng.
Hvad Comitéens åtgärd till befordrande af Gymnastiken beträffar, så är jag långt ifrån att anse densamma för obetydlig; jag erkänner dess positiva nytta, och jag medger ge rna, att, om Svenska Folket är så slappt, som Herr Lector Silverstolpe det påstår, så var det ock med kropparnes restituerande till krafter, som man borde begynna.
Föröfrigt är jag icke ibland dem, som ogilla att Kongl. UppfostringComitéen icke omstöpt eller velat omstöpa våra vetenskapliga Läro-vetk.
Jag tror, med förmodligen de flesta af Kongl.
Uppfostrings Comitéens Ledamöter, att principen för nu varande undet visnings-systemet är sann, och att blott i ett och annat, och i synnerhet hvad det helas styrelse beträffar, förändringar kunna vara nödige.
Principen för vetenskaplig undervisning ligger i vetenskapernas natur och får icke ändras och jemnkas efter de, icke blott understundom, utan beständigt rubbliga åsigterna af en så kallad erfarenhets philosophie.
Men jag kan icke annat än tadla Kongl. UppfostringsComitéen, som va rit hedrad med honungens förtroende med uppdraget att, i följe af Riksens Ständers underdåniga önskan, undersöka Läro-verkens
Den X X Maj. beskaffenhet och föreslå medlen till deras förbättrande, i trenne år underlåtit att förklara, att i de väsendtligaste delarna ingen reform vore af nöden.
Genom denna underlåtenhet är ofelbart mycken skada åstad-} kommen.
Ty, i hvilken styrelse-gren sorn helst, så snart en reform blifvit högtidligen såsom nödvändig annoncerad, så upplösa sig ock af sig sjelfva de gamla formerna 3 den ena väutar otåligt på de nya 3 den andra emotser dem med ledsnad 3 och den lätjetulle har en kärkommen förevändning att fortfara i försumlighet.
Jag tadlar, att Kongl. UppfostringsComitéen genom sin Berättelse fästat Allmänhetens uppmärksamhet på endast små reglementariska detaljer, dem Allmänheten knappt behöfde känna, i stället för att rigta Allmänhetens blickar uppå nödvändigheten utaf att i undervisnings-verkens Styrelse införa samma enhet, som i hvarje annan styrelsegren befunnits nödvändig3 uppå origtigheten utaf att blottställa våra tvänne Universiteter för frestelse till afund, i stället för att väcka dem till en ädel täflan ^ på origtigheten utaf att låta Stiftens Läro-verk fortfara att bilda isolerade aristocratier, då de, såsom förberedande institut för Universiteterna, borde subordinera under dessa, eller åtmindstone under samma Chef, under hvars ledning Universiteterna aro ställda.
Jag tadlar, att så många höga och med andra vigtiga befattningar sysselaatte embetsman, då de icke kunde lemna den lil.
Den ii Maj. den tid och den uppmärksamhet, som behöfdes åt
Comitéens vigtiga åtgärder -— vigtiga icke blott genom föremålet för dess under, sökning, utan vigtiga äfven derigenom, att Nationen så högtidligen äskat densamma, kunnat förmå sig att låta några få personer disponera om deras med så mycket skäl aktade och vördade namn.
Allt detta har jag länge inom mig tadlat.
Såsom Riksdagsman hade jag kunnat genom motion, om jag velat det, derpå fästa Riksens Ständers uppmärksamhet.
Men jag älskar inga Scener.
Jag hade säkerligen icke sagt hvad jag sagt, om ej Herr Lector Silverstolpe på sätt och vis dertill utmanat mig3 utan hade jag åtnöjt mig att i Upsala LitteraturTidning, ibland hvars arbetare jag anser för en ära att kunna räkna mig, till kommande tiders bedömande nedlägga min protest emot närvä-; rande tidens, i min öfvertygelse, origtiga förfarande i vården om Vetenskaperna och Litteraturen.
Slutligen får jag förklara, att, näst den obehagliga känsla, som läsningen af Kongl. UpptostringsComitéens till Allmänhetens bedömande genom trycket kungjorda åtgärder hos mig uppväckt, har det varit påkostande för mig att hafva nödgats göra andra uppmärksamma uppå dem.
Jag hyser aktning för alla Comitéens Ledamöter.'
Jag står i vänskapliga förbindelser till flera af dem.
Men i detta ögonblick är jag RiksRidd. och Ad.
N:0 55. 34- Den 11 Maj. dagsman.
Jag får inga enskildta relationer äga, när fråga är om Nationens ära och väl, när fråga är att undersöka och bestämma hvad som är sannt och nyttigt, eller hvad sorn är osannt och skadligt.
Herr Silverstolpe, Gustaf AbrahamDet är ej min mening att förlänga en discussion, hvilken jag, likasom förut, nu tror höra till det tillfälle, när målet, beredt, ifrån Utskottet till Riksens Ständer inkommit 3 men då Grefve Schwerin yttrat, att jag förklarat mig begära uppskof att besvara hans anmärkningar, för att dertill hämta krafter, tror jag mig böra inför Ridderskapet och Adeln anmärka, att jag hvarken hyst denna idée, eller något sådant uttryck undfallit mig, hvilket tydligen upplyses af mitt nyss justerade yttrande till Ridderskapets och Adelns Protocoll.
Då jag nu återigen uppskjuter allt svar till dess OeconomieUtskot-] tets Betänkande inkommer, sker det under den tydliga förklaring, att jag till detta uppskjutande ej har något annat motiv, än ordningen vid Riksdagsärender behandling.
Jag har med uppmärksamhet hört de åtskilliga anmärkningar Grefve Schwerin behagat göra i anledning af Rector Silverstolpes förslag och UppfostringsCdmitéens arbete, och jag Den 11 Maj. har funnit, både af de ena och andra, att personer med verklig upplysning och nit för samma ämne kunna likväl derom hysa ganska skiljaktiga begrepp.
Såsom ledamot af Comitéen skall jag icke draga i betänkande att erkänna, att jag för min del icke haft tillfälle att följa dess arbeten såsom jag önskat och ämnets vigt fordrat.
För öfrigt är det icke nu min afsigt att upptaga tiden med besvarande af de anmärkningar, sora blifvit gjorda.
Då flere skickligare Comi» téens Ledamöter lofvat göra det, vore ett sådant bidrag af mig öfverflödigt, äfvensom det säkerligen blefve ofullkomligt.
Jag vill endast i anledning af denna discussion hafva den äran fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nyttan af en sådan granskning.
Utskottet blir derigenom i tillfälle att pröfva ej blott Rector Silverstolpes förslag, men också beskaffenheten af sjelfva UppfostringsComitéens förhållande och arbeten.
Såsom ledamot af denna Comité vågar jag önska, att denna pröfning måtte-blifva rätt allvarlig, och att Utskottet måtte till Riksens Ständer inkomma med utlåtande, huruvida det funnit de emot UppfostringsComitéens sätt att tillvägagå gjorda anmärkningar grundade eller ej.
Jag tror, att det endast är en sådan granskning af oväldige Domare, som kan rätt upplysa frågan.
Hvad här af enskildta Ledamöter för eller emot må anföras, kan väl verka på opinion, men bestämmer den ej lika säkert, som en grundlig undersökning af förhållandet i det hela.
Den ii Maj!
Det är derföre jag önskar, att Utskottet, till hvilket detta mål blir remitteradt, får sig uppdraget, ej blott att yttra sig öfver Rector Silverstolpes sednast gjorda förslag, men äfven öfver de af Herr Grefve von Schwerin emot UppfostringsCoraitéens arbetssätt gjorda anmärkningar.
Emedlertid får jag nu, i anledning utaf hvad som i dag blifvit nämndt i anledning al den vägrade återremissen af StatsUtskottets Betänkande angående Lön-förbättringar åt SkolStaten, erinra, att denna var grundad på indragandet af Behaglig-tids-förläningsJ Spannmålen.
Att denne Spannmål indrages i mon nu varande rente-innehafvare afgå, att derföre det var omöjligt nu determinera anslaget, innan allt indragits, men att då lön-förbättringen grundas på denna tillgång, i mon den till Staten hemfaller, med vilkor likväl, att frågan blir endast om hvad sorn ännu är odisponeradt, kan ej heller sjelfva anslaget öfverskrida detta belopp.
Slutligen kan jag, i anledning af hvad som anfördes, att Upsala var den sanna grundlighetens säte, ej undgå fråga: ifrån hvad tid detta bör räknas?
>— Blott uti ett ämne sådant som grunderna för Moralen hafva systemerna mycket varierat.
I början af den tid, då jag begynte att studera vid samma Academie, var det systeme, sorn lärdes af då varande Professoren Boéthius, en ren Erfarenhets-philosophie, och Boétnii Den il
Maj' Första Läro-bok vittnar, att han då grundade Moralen på Helvetii och andra Franska Phiiosophers satser om behofvens inflytande på menskliga begreppens utveckling.
Sedan antog Boéthius Kantianismen, och sedermera tror jag att denna Philosophie i Upsala undergått samma modificationer och förändringar, som i Tyskland.
Jag klandrar ej allt detta; men jag frågare vid hvilka af dessa olika Systemer begreppet om grundlighet skall fästas, och om icke det behof af förbättringar, som visat sig för de förra, äfven torde gifvas för de sednare?
Man svarar utan tvifvel, att resultaterna i alla fall bli de samma.
Detta må vara, men det härrör då icke af systemernas värde, utan af dessa allmänna förhållanden, som ligga i sakernas natur, som lika med dem äro oom-; kullstötlige, och som derföre äro oberoende af hvilket Lärosäte som helst.
Herr Pahlman, Otto Fredrik:
Bland de åtskilliga anmärkningar, som, både förra Ple-; ni-dagen och nu, blifvit gjorde af Herr Prosten Grefve Schwerin, i anledning af Herr Rector Silverstolpes här afgifna Memorial, inskränker jag mig vid att endast söka besvara hvad nyssnämnde värde lc-datnot Herr Grefve Schwerin i dag yttrat i afseende på ett från StatsUtskottet afgifvet och af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln redan bifallet Betänkande, om förbättrande af en del SkolLärares lönings-villkor. 2 Den n Maj•