Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I den ort, der jag är skaltskrifven, kunna de icke börjas förr än i början af December, emedan den uppskrifning, sorn skall ske vid husförhören, och hvilken måste föregå skattskrifning^, ännu icke hunnit fullgöras i medlet af November.
Jag skulle derföre tillstyrka borttagandet af orden ’’i medlet;” måhända kunna de börjas i slutet af November.
I samma § har Utsk. föreslagit ett nytt sätt för mantalsskrifningens förrättande genom en slags comité', som inom sig skulle rösta.
Detta för slag tror jag är tillkommet något på sidan om grundlagen, ty det hör icke bevilln.förordntn till alt föreskrifva, huru mantalsskrifningen skall gå till; det är i andra författningar föreskrifvet, huru mantalsskrifningen skall ske.
Men skulle man äfven vilja inrätta ett slags collegium, såsom Utsk. velat göra af mantalsskrifningen, så skulle ingen? ting annat dermed vinnas än fördröjande och försvårande af förrättningen, enär Utsk. ändå nödgats i slutet öppna ett tillfälle för häradsskrifvare!! att anmäla besvär hos Konungens Bef;h:de; således är det lika fullt Konungens Bef:h;de, som slutligen skall bestämma i detta fall, — och hvartill tjenar då en sådan collegial sammansättning?
Den förorsakar blott nya svårigheter och tidsutdrägt i denna förrättning, som bör gå fort.
Man skulle härvid kunna komma till besynnerliga förhållanden vid den frågan, t. ex. om den ejler den personen borde skrifvas i den eller den socknen, och följden kunde blifva alt han icke blefve skattskrifves i nå gon socken.
Det hufvudsakliga jag har emot förslaget är likväl den coljegiala formen af en förrättning, som måste gå raskt.
— Mot i25§:m har jag äfven en anmärka.
Der föreslår Utsk.: ”Öfver Pröfp.comjteens beslut må endast den ''skattskyldige anföra besvär.”
På det sättet blefve Pröfn.- comileerna i dessa dejar allsmäktiga i hela Riket; ingen ändring kunde göras i deras beslut; den ojemnhet, sorn den ena Pröfn.comite'en kunde utöfva inom sitt område , i jemförelse med en annan comité', kunde icke rättas, såvida icke någon enskild besvärade sig eller vore trädd för pära.
Det är naturligt, — då Pröfn.comitéen icke blott skall skydda den enskilde, utan äfven skall tillämpa en stadga, Som är gifven af Ständerna och utfärdad af Konungen, — 9tt det äfven måste vara öppet för den offentliga person, |pm skall bevaka stadgans efterlefnad, att anföra besvär.
Pruktar man för, att Sländernes rätt alt sig beskatta skulle tfädas för nära, ifall Kronans ombud kunde klaga öfver Pröfn.comite'ens beslut, så svaras derpå, att Ständernes rätt Den 39 Maj.
399 filt sig beskatta icke derigenom är förnärmad, emedan medlen inga till Riksgälds-cont , och intet öre derifrån utgår till statsverket utöfver den statsbriststlmma, som Sländerne bestämt.
— Allt hvad som händer är, att Riksg.cont. får mera öfverskott.
I anleda, deraf tror jag, i enlighet med flere reservanters mening, det vara nödvändigt, att Konungens ombud äfven måtte få klaga öfver Pröfn.comileens beslut.
Jag tror att ändringar böra ske både i 3g och 125 §§:na och får således äfven tillstyrka återreraiss.
Hamilton, Jacob:
Ehuru jag visserligen hade anledn. förmoda, det en och annan anmärka, skulle inom Riddarhuset komma att göras emot Bevilln.Utskrs förslag lill bevil In.stadga , inom detta Hus, der ingenting passerar oanmärkt, bekänner jag likväl uppriktigt, alt jag icke trodde, det förslaget skulle leda lill den mängd af anmärknir, sorn nu blifvit afgifna.
Jag ämnar ej upptaga dem alla, utan blott några få, och dervid foga några upplysningar.
Beträffande först Frih.
Nauckhotfs förslag, så har Utsk. gjort det ali möjlig rättvisa för den deruti nedlagda möda och goda afsigt ; men då Utsk. icke fann, att detta förslag innebar den enkelhet och tydlighet, sorn Utsk. trott alt ett dylikt förslag borde äga, kunde Utsk. ej godkänna detsamma.
Jag beklagar mycket, att Frihm viii anse samma fel vidlåda det nya af Bevilln.Utsk. afgifna förslaget.
—En värd talare har önskat, att bevilln.förord», blifvit indelad så, att den särskildt upptagit den egentliga beskattningen, och särskildt det reglementarisk».
Jag tror, att den indelning, som har blifvit verkställd, äger företrädet såsom mest öfverensstämmande med hvad förut varit.
— Att, såsom en talare yrkat, förändra minimi-tariffen å fastighetsvärden, skulle, efter mitt förmenande, i alla fall ej leda till det åsyftade ändamålet, nemi. ett rättvisare uppskattningsvärde.
En talare har undrat, hvarföre icke löner under aoo rjdr b:co blifvit belagda med bevillning.
Deruti ligger, efter min tanke, mycken billighet, ty i all beskattning bör i allmänhet den principen göra sig gällande, alt den större inkomsten proportionaliter bör betala mera än den mindre; och vidkommande särskildt bevillning af lön, är det skäl att en välförtjent lön under 200 r:dr b:co ej blir belagd med bevillning, alldenstund den icke ens medför en nödvändig bergning.
— En talare har gjoit anmärka. emot sammanslåendet af Berednings- och TaxeringsComite'erna.
Utsk. har vidtagit denna åtgärd på den grund alt anmärkn:r i delta afseende från alla orter inkommit, som äskade en sådan förändring.
Jag skulle i motsats mot talaren tro, alt flera pastorater säkert komma alt förena sig om en Taxer.-comité, och den föreningen tror jag det blir lätt för Konungens Bef:h:de att tillvägabringa.
Anmärka, har blifvit gjord emot Profit.comileen såsom sisla instansen.
Jag tror, att detta förslag står i full conseqvens med vår Den 2q
Maj. i grundlag, och för min enskilda del anser jag äfven, att ett misstag af Profil.comiteen lätt kan ändras följande riksdag; deremot kan ett af en aucloritet ulfärdadt utslag, sedan det vunnit laga kraft, icke ändras.
— En talare har anmärkt, att en persons befrielse frän personel afgift det år, då lian beredes till H. H. nattvard, icke vore riktig.
Skälet har valdt det, alt man upplyst, hurusom sådane personer hafva ganska svårt att få sig årstjenst.
Hr von Qvanten har gjort åtskilliga antnärkn:r, men de visa, efter min tanke, att lian ej med nog uppmärksamhet genomläst förslaget.
Angtde nedsättningen af den personella skyddsafgiften, så ansåg Utsk. både billigt och rättvist, att denna afgift, som i förening med mantalspenuingarna nog hårdt tryckt den fattigare classen, borde nedsättas, och medgifvas måste, att ingen skatleminskning faller su jemnt- på alla som denna.
— Beträffande Frih.
Hamiltons hemställan, att den nedsättning i skyddsafgiften, som blifvit föreslagen, icke skulle äga rum, men motsvarande summa användas till särskildta commuuala ändamål, så vill jag icke nu ingå i pröfning af den frågan.
Emedlertid utgör den minskning, som Utsk. föreslagit eller irsta art., 468,738 rtdr 46 sk.; efter 2:dra art. cenlonalen af embels- och tjenstemäns löner, 44>4'6 rtdr 42 sk. 3 r. ; för arrendatorer och brukare 32,321 rtdr i sk. q r.J för arbetsfolk i städerna och på landet 16,671 rtdr 25 sk.; summa 552,170 rtdr ig sk., hvarifrån afgå afkortningar, beräknade i förhållande lill afkortningen på hela uppbörds-1 summan 25,098 ndr 3o sk., då hela nedsättningen blir 527,071 i;6r 37 sk. — Mine herrar!
Konungen har vid riks-» dagens början antydt, att en betydlig nedsättning kunde äga rum, och flere riksdagsmän hafva ifrigt yrkat derpå att skatterna borde nedsättas.
Måtte vi omfatta detta tillfälle och visa, att det är något allvar med dessa yttranden, och antagom det förslag till nedsättning, sorn fjstk. föreslagit.
Jag smickrar mig med det hoppet, att Konungens ministiar skola understödja denna nedsättning, och örn de i öfrigt biträda förslaget att förflytta passevolancen från jordbruket, kunna de vara säkra alt tillvinna sig ej allenast nationens bevågenhet utan äfven dess erkänsla.
I de anmärkntr jag velat göra, är jag till en stor del förekommen genom de yttranden, som Hr Sandelhjelm och Frih. Nauckhoff afgifvit.
I några fall är jag med dem af olika mening, i andra vill jag göra några tillägg.
Jag har ej alldeles kunnat höra hvad som upplästes af Hr Sandelhjelm; det torde derföre ursägtas mig, om jag säger om något af hvad han yttrat.
I afseende på sjelfva uppställningen af bevilln.lörordn. är jag bland dem, som önskat att han varit bättre och syftesenligare.
Enhvar, sorn skall tillämpa denna författa., framför allt när fråga är att t) e h ay
Maj. att göra det vid slöra sammankomster af väntande allmoge, då tiden icke medgifver alt genombläddra benne fram och tillbaka, finner, bunt svårt det är att icke hafva henne uppställd i sådan ordning och under sådana äfdelningar, att man g.enast kan (inna hvad man söker.
Till dessa svårigheter hörer, alt §§tne icke hafva någon öfverskiift och alt det ej eller i brädden står någon anvisning om §:ns innehåll.
Ofta äro ock ämnena sfi sammanblandade, att ingen gemensam öfverskrift passar.
Ej sällan anmärka riksdagsmän, att författningar, som äro af Konungen utfärdade, ej blifvit af hans embetsman nog väl och redligt uppställda.
Månne det då icke vore skäl, alt R.
St. på sin sida försökte att vid beVilln. förordntns utfärdande — hvilket tillhör dem allena — gifva en föresyn af ett väl ordnadt innehåll?
Jag skulle äfven önska, att författnings-språket, och jag säger rent ut, sjelfva Svenska språket något bättre vårdades i bevillnförordntn.
Jag bar icke hunnit så noga granska sjelfva redactionen, att jag kan Uppgifva språkfelen i stadgan, men på sidan i i af inledningen förekommer ett sådant ganska bestämdt; och det har gifvit mig anledn. befara, att sådana äfven finnas i sjelfva författningstexten.
Det står nemi. sid. 11: ”under anförande, alt föreskrifterna uti 17 och 26 §§:na ”af bevil in. stadgan, angtde de s. k. skeppare- Och lästetals— ”afgiflernäs utgörande, föranledt den oriktiga tillämpning, ”att, antingen ägaren till fartyget är skeppare eller icke, *’påföres han i afl t fall skeppare-afgiften.”
Hvar och en finner, att det bör heta honom.
I afseende på ämnenas fördeln., instämmer jag äfven med de värde ledamöter, som Vrkat, att man måtte afskilja hvad Som tillhör Konungen att afgöra från hvad söm tillhör
St än der nes beslutanderätt.
St tillhör det att beskatta sig, att fördela beskattningen, alt be-, stämma hvilka sorn skola utsätta det belopp, hvar och en bör efter sin förmögenhet eller inkomst betala;— men deremot tillhör det visserligeu icke R.
St. att föreskrifva böter eller vitén, icke att ålägga tjenstemän den ena eller den andra befattningen, oberoende af Konungen.
O111 så skulle ske — och det har olyckligtvis redan skett utan invändning af vederbörande — vid föregående bevilln.föiordntrs utfärdande; så inträffar lätteligen, att R.
St. ålägga tjenstemän sådana befattningar, sorn blifva oförenliga med deras öfriga tjensteåligganden.
Af sådan beskaffenhet äro vissa nu föreslagna föreskrifter, rörande Beredn.cornite'ernas borttagande och ersättning genom Taxer.comite'erna, i hvilken fråga jag får tillfälle att .framdeles yttra mig.
Den första och väsendtligaste af de förändringar, Utsk. föreslagit, är den, att skyddsäfgiften skulle nedsättas med 20 sk. för man och 10 sk. för qvinna.
Hamilton har upplyst, alt denna nedsättning utgör något öfver 458,000 rtdr om året.
Denna uppgift är förmodligen stödd på säkra beräkningar, så alt jag ej vill 7 H. 5i P t n ag Maj, bestrida hennes riktighet; men då Utsk. icke blott nedsatt skyddsafgift, utan äfven borttagit ett års afgift, nemi. för det i y:<ie året; så frågas, huruvida Gr.
Hamilton i sin beräkning äfven upptagit det året.
Har han det icke, så höjes summan, och då torde man gerna kunna beräkna den föreslagna nedsättningens belopp till en half million r:dr om året.
1836 utgjorde skyddsafgiften af mankön 65i,o35 r:dr, af qvinnkön 35y,o8o r:dr; 18I7 af mankön 658,798 r:dr, af qvinnkön 36a,3og r;dr.
Hela afgiften utgjorde för i836 1,008,116 r:dr och för 1837 1,021,168 r:dr.
Hon gick således i stigande och är följaktligen högre nu än då.
Vigten af denna halfva million för Rikets allmänna angelägenheter är klar att inse.
Hamilton har särskildt fastat R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå.
Huru föga vigtigt det är för hvilken som helst, äfven för den fattiga, att få en eftergift af 20 sk. för en man och 10 för en qvinna, öfverlemnar jag till hvar och en alt bedomina.
Oin jag gifveren tiggare 10 sk. om året, så anser hansig icke hafva fått mycket; t. o. m. om han finge 20 sk. på ett helt år, skulle han icke anse sig hafva särdeles att tacka för.
Troligen är denna nedsättning för en livar af så ringa betydenhet, att han knappt vet att han fått något, än mindre är tacksam för gåfvan — särdeles som det i allmänhet väl är husbonden, som kommer att betala henne.
Huru ringa verkan hon kan hafva på hvars och ens välstånd är lätt att inse.
Vore hon deremot bibehållen och finge användas antingen till comrnunal-inrättningar eller allmänna företag, såsom strömmars upprensning, sjöars och kärrs aftappning, vägars omläggning m. m., hvarigenom arbetsförtjenst bereddes den fattiga; så hemställer jag, örn icke både Piiket och den enskilde blefve dermed bättre belåtne.
När fråga är om fattigförsörjning, anser man alltid de penningar vara bortkastade, som för intet gifvas åt den fattiga; men att deremot allt, som gifves honom i form af arbetsförtjenst, är vinst både för honom och för det allmänna, ålårme icke förhållandet är detsamma här, att de fördelar, sorn kunde tillskyndas menigheterna genom ökad arbetsförtjenst eller ökad afsättning, äro myckel större, än de som nedsättningen i skyddsafgiften skulle medföra.
Jag kan således icke anse henne vara riklig i sak; än mindre är hon det i form.
Har det väl någonsin handt, att ett Bevilln.Utsk. föreslagit bevillntns nedsättning till större eller mindre belopp, innan Utsk. ännu känt statsbristsumman ?
Det skulle ju kunna hända ätt hon blefve så stor, att ingen eftergift kunde äga rum.
— Utsk. har äfven tillstyrkt, att de i hevilla.stadgans 2;dra art. 17, 26 och 3i §§ för arbetsfolk bestämda särskilda afgifter måtte alldeles upphöra.
Det är med dem ungefär samma förhållande, som med dem jag förut nämnde.
I hänseende till de sednare har Bevilln.Utsk. lika litet som i afseende på de förra uppgifvit beloppet, som Utsk. vill efterskänka ; Sländerne sakna således bestämd ledning för deras D e n ag M a j. jo3 beslut om den summa, sorn är i fråga.
Utsi:» ordförande vet förmodligen, huru mycket det gör.
Jag fattade icke, eller minnes icke, om han uppgaf huru mycket denna eftergift skulle gö'ra utafhela den nedsättningssnmma 527,071 r:dr, han omtalade.
— Utsk. har föreslagit, att afgiflen för utdelningar utöfver 6 för hundrade! utur actiebolag malte nedsättas till 5 proc.
Jag vill minnas, att andra redan anmärkt oriktigheten af en sådan nedsättning.
Vi veta alla, att de, som insätta sina penningar såsom actieägare i privatbanker, vinna 10 a 12 proc. och derutöfver.
Är det då icke skäl, att de få betala högre bevillning i mån af deras vinst, eller skall all bevillning betalas till samma belopp som för 6 proc. af utlånta penningar?
Följden blir da naturligtvis den, att som man icke betalar högre proc. för högre ränta, så lånar man icke ut sina penningar åt enskilda, utan sätter in dem uti actiebolag.
Detta skulle vålla ökad svårighet alt få låna penningar af enskiId man, och förlägenheten skulle således blifva så mycket större, som de enskildta biträdena eljest 8ro de lättaste att tillgå.
Detta påskjutaude af medel åt bolag behöfves icke för deras bildande, då de göra så stora vinster, och då de redan uppkommit i Riket, oaktadt den större bevillningen på deras förtjenst.
Jag anser således denna beskattnings-åtgärd vara af bestämd skada för mindre enskildta förhållanden, och för det bistånd sorn eler bäst förslår, nemi. det som åstadkommes derigenom att den ena bispringer den andra.
Utsk. har i allmänhet borttagit de gradationer, som förra beviiln.förordn:n innefattar i afseende på högre och lägre afgifter, dels för arbetsfolk och betjening, dels för sådana personer, som genom kringresande förvärfva inkomst.
Detta är visserligen beqvämare för skattskrifvaren, men jag tror icke, att det är lika rättvist som det gamla stadgandet.
Så har man nu föreslagit ali för representationer af theatertrupper skall betalas lika, 0111 de gifvas i Götheborg eller i andra mindre städer, Månne det icke vore skäl att göra någon skilnad emellan Götheborg och IJjo eller Grenna, ifall någon theaterdirecteur skulle linna för godt att begifva sig till en så liten stad?
Men utan att gå till en sådan ytterlighet, kan man vara öfvertygad att en representation, som gifves i Alingsås, icke inbringar samma inkomst som eri, som gifves i Götheborg.
Man kan säga att detta är en småsak; men hvarföre har Utsk. föreslagit förändringen, om ej för att vara rättvist i allt, älven det ringaste.
Samma förhållande är det, då Utsk. tagit bort classificationen å gesäller.
Jag tillstyrker, att man i båda dessa fall måtte bibehålla den gamla classificationen; äfvenså hvad informatorer beträffar.
Del är orätt alt ställa deni alla i samma dass.
En informator, som redan är philosopbi*- magister eller docens, som hgr sina disciplar i Upsala, som lefver fritt på deras bekostiiad, och har stor lön dertill, är naturligtvis i bättre villkor än en gymnasist, som under mel - 4°4 D c 11 39 Maj. lanlerminen ar med disciplania på landel, och under terminerna har dem med sig i skolan, kanske för bara maten eller någon ringa lön.
Är det då skäl att han skall betala lika skatt med den förstnämnda?
Så är del äfven med skollärare.
Det finnes sådana enskilde skollärare bär i Stockholm, som hafva 10 ejler 12 lärjungar i pension.
Är det skäl, att lian skall betala lika med den, som är entreprenör för en skola med 100 lärjungar eller 2 å 3 skolor med 20 å 3o lärjungar i hvardera, hvilket ej lärer vara utan exempel i hufvudstaden.
Utsk. har föreslagit, att höja ända lill roo r:dr b:co afgiflen för en handelsexpedit, eller för så kallade Proben-reufer, som komma till Riket.
Denna bevillning synes mig vara öfverdrifven.
Utsk. i stället för dessa ytterliga afgifler, som tyckas gränsa till förhud för utländska handlande att hit inkomma, ville bibehålla förbuden emot införsel af främmande varor, så kumle man tillåta menniskor att resa hit såsom till andra länder, utan att öfverdrifvet beskattas.
Handlande, som komma hit för att sälja varor, hafva merendels äfven uppdrag att köpa varor härifrån
Det är således icke sällan af vigt för Riket att sådana få komma hit.
Det synes mig åtminstone vara en förvänd ordning att utestänga deras personer men emottaga deras varor.
—Hvad jag yttrat om gesäller, gäller likaledes i afseende på betjenter både manliga och qvinJiga.
I stället för de flera olika beskatlningsbelopp, som förut finnas i hevilla.förordntn för dem utsatta, har Utsk. gått så summariskt till väga, att det satt dem i 2 classen allena, ehuru man vet att villkoren för betjening här i hufvudstaden och på landet, emellan kammartjenare och lakejer, äro så högst olika; de borde följaktligen olika taxeras.
I afseende på gårdfarihandlande har Utsk. afstyrkt, alt de skola betala någon särskild afgift för deras resor till Norrige.
Om det förslaget vore riktigt, så borde Utsk. äfven föreslå, att skeppare, sorn segla på Norrige, icke borde betala högre afgift än de, som endast segla inrikes.
Då bevilln.förordntn åsyftar att beskatta det, sorn bringar inkomt, är det också klart, alt de företag, som bringa större inkomst, jemväl böra högre beskattas.
För gårdfarihandlande äro sällan några resor så inkomstbringande, som de till Norrige; det är en allmänt känd sak, som jag under mitt fleråriga vistande i Norrige haft tillfälle att närmare erfara.
Fiere talare hafva fästat sig vid det oriktiga i Utskrs förfarande’“att vilja taxera titlar eller s. k. karaktersfullmakter högre än som redan äger rum.
Den beskattning, som nu åligger dem, är, efter min förmening, för hög och oriktig.
En talare har här anmärkt, att beskattning på titlar ej kan jern föras med annat än beskattning på fåfängan.
Om så är, hvilket jag tror vara sannt, hvarföre beskattar icke Utsk. förgylda möbler, silfver på kläder, ni. m. sådant, som man tillförene beskattat, som icke hör till de ound - Den 19 Maj. gängliga beliofven, utan är elt öfverflöd, eller en fåfänga ? qui någon i stället för att hafva sina rutil eller sin betjening förgyld eller forsiIfräd, önskar förgylla sig sjelf genom en litel, så måtte han väl icke böra derföre mera beskattas än de, som vilja hafva grannlåten på sin omgifning.
Men saken har äfven en sida, sorn icke är den löjliga, och hvilken man ej bör glömma.
Den förmögnes fåfänga går vanlta gen derpå ut, att visa sin rikedom genom öfverflöd och prakt i sin omgifning.
Den fattiges äregirighet kan icke tillfredsställas på detta vis.
Men 0111 den kan tillfredsställas t. ex. hos tjenslemanncn, genom en utmärkelse, betecknande att han förrättat sin tjenst väl, förvärfvat sina medborgares förtroende, sina förmäns aktning och välvilja, — bör då icke t'tt sådant medel kunna begagnas af Regeringen eller af hans förmän för att offentligen visa honom aktning, och uppmuntra honom alt ytterligare gagna det allmänna?
Ett sådant medel hafva titlarne hos oss vanligen varit för tjenstemän, som tjenat länge och väl, eller kortare tid, men med större utmärkelse, utan alt derföre kunna erhålla befordran till högre befattning eller bättre lön. lett fattigt land sorn vårt, der Staten icke kan, såsom vederbör, med penningar gälda den tjenst, hon behöfver, är det efter mitt förmenande oriktigt, om Ständerne vilja betaga Regeringen de Io fl i— ga utvägar, som kunna begagnas och varit med fördel begagnade att kostnadsfritt uppmuntra dem, som utmärka sig.
Jag beklagar Sverige, 0111 Ständerne, genom dylika beskatta liings-grundsatser, framskynda den tid, då ingen tjensteman gör något för annat än contant betalning; ty då blifva detta Rikes tillgångar otillräckliga alt godtgöra alla anspråk.
Sådant bör likväl följa af detta stadgande, hvilket jag anser äfven vara elt ingrepp eller elt försök alt ingripa i den rättighet, sorn Konungen hittills haft att meddela titlar; ty om man beskattar dem till den grad, alt ingen kan emottaga dem, så ät' sådant detsamma som att förbjuda deras tilta delande.
Detta vore så mycket oriktigare, som, eldigt hvad jag från början yttrat, bevilln.förordntn åsyftar att beskatta allt som medför inkomst, men ej det ofruktbara, hvartill titlar höra.
Hvad sorn här redan blifvit yttradt angule den förändrade sammansättningen af manlalsskrifnings-comite'en biträder jag.
Den föreslagna nya kan ej föranleda till annat än onödiga disputer för tillfället, nya onödiga besvär hos Landsh.embetet och, det som än värre är, till nya lös— drifvericlasser i yerkligheten.
Den, som tagit del i en man; talsskrifning, vet att inom hvarje församling förekomma sådana lösa personer, som ingen vill skattskrifva hos sig, eine; dan de ära vanfräjdade.
De blifva då skrifna på den s. k. löslistan eller på socknen i allmänhet, emedan de tillhöig henne, och ingen annan församling är skyldig eller villig att emottaga dem.
Skulle nu comite'en sammansättas så och få en sådan myndighet, som här föreslås, så är det mer än troligt, Den 29 Maj. att landsluns ombud oell häradsskrifvaren Liefve öfverrösta-, de af socknemännen, under förklarande, att den eller den Jösdrifvaren icke heller finge påföras löslistan, och, då alla socknar gjorde likaså, finge man en ny dass lösdrifvare, sorn man hittills icke haft, som icke vore hemma i någon viss socken, utan i länet i allmänhet, eller länslösdrifvare.
St. icke ytterligare besväras af denna ohyra , som redan så myckel skadar landet, så bör man icke betaga vederbörande tillfälle och medel att hålla dessa personer inom de gränser och i deri ordning, hvartill nuvar. skatlskrifningsförfaltningar föranleda.
Förslaget att åklagaren icke skall få hälften af böterna vid mantals- och skattskrifningar skulle, om det antoges, utan tvifvel göra, att anmärkningar i detta fall uteblefve och med detsamma äfven den ordning de medföra.
Sådant skulle också bidraga dertill, att man finge än flera obekanta personer, som icke omtalas vid mantalsskrifningarna, men deremot förekomma i verkligheten , när de stjäla, eller behöfva fattigvård eller sjukvård.
Det vanliga förhållandet är ofta nog ändå, att skaltskrifvaren ej gör så många anmärkningar, som vederbör, dels derföre att landshln sällan är vid mantalsskrifningen tillstädes, dels emedan Landsh.embetet ofta nog underlåter att understödja mantalsskrifvaren, när anmärknin kommer under pröfning, hvadan oordningen är det enda , som står qvar.