Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter kött, har visserligen importen af denna vara, som 1855 utgjorde 1,264 uppgått till 11,989 centner och sålunda ökats, men under samma tid har exporten af lefvande kreatur stigit från 1,600 till 2,812 stycken, och den uppsprang med ens 1865 tili 7,117; förvandlas nu dessa kreatur i kött, efter 5 centner på hvarje kreatur, erhåller man en summa, Den 21 April e. m. 429 sorn mångdubbelt öfverstiger importen.
En föregående talare har yttrat, att Sveriges kreatursexport på England endast skulle bero på tillfälliga omständigheter och derföre snart upphöra.
En tidskrift, som väl bör tillerkännas vitsord i dessa frågor. »The Economist», har med siffror styrkt, att kreaturens antal i England icke under senare åren ökats i samma proportion som köttförbrukningen, i följd af större välstånd, stigit, samt har äfven gjort samma anmärkning i afseende å Frankrike, och det torde sålunda icke vara någon fantasi att antaga, det en stor debouche för våra landtmanna-alster kommer att öppna sig åt detta håll.
Hvad slutligen den artikel angår, som nu utgör föremål för föredragningen, eller fläsk, så uppger Bevilln.-Utsk:t att importen af denna vara, hvilken under de 9 år, som slutade med 1855, i medeltal utgjort endast 330 centner årligen, sedan dess stigit så, att den efter medeltalet af de nio derpå följande åren uppgått ända till 21,788 centner årligen, samt att den 1864 bestigit sig till 42,005 centner.
Denna import har egentligen förorsakats af en öfversvämning af Amerikanskt fläsk, hvilket emedlertid varit så dåligt, att importörerna måst återtaga större delen, och derföre sannolikt ej skola förnya experimentet.
Jag skall icke desto mindre utgå från denna summa, 42,000 centner, hvilken utgör dubbla medelimporten, och skall försöka deremot uppställa några andra Siffror.
Exporten af lefvande svinkreatur från Sverige har årligen ökats; den utgjorde 1855, 295, 1864 1,975 stycken och steg 1865 till 15,000 stycken.
Beräknas nu hvarje svinkreatur motsvara 3 centner fläsk och lägges dertill de 4,000 centner, hvartill exporten af fläsk belöpte sig under sista året, finna vi att Sveriges export af denna vara utgjort i sjelfva verket 49,000 centner och således med 7,000 centner öfverstigit importen.
Vid sådant förhållande, eller att fläsk-exporten icke endast är lika stor, utan till och med större än importen, hemställer jag, hvartill en tull å denna vara skulle tjena.
Vi veta alla, att när en näring en gång vunnit förkofran, upphör den icke, och jag är öfvertygad att denna industri att exportera lefvande svinkreatur skall ytterligare utvidgas, emedan den är särdeles lämplig för det mindre jordbruket.
Mycket skulle visserligen ännu vara att anföra och jag skulle kunna låta ännu flera siffror tala, men jag vill ej längre uppehålla Eder, Mine Hrr!
Då man emedlertid här citerat Léonce Lavergne, må det äfven tillåtas mig att anföra några ord af honom.
De lyda, i fråga om import-tullar å landtbruksprodukter: »Om de ej hade annan verkan, skulle de åtmin stone förminska inbillningssjukan, hvilken i detta ögonblick är det värsta onda» etc.
Jag yrkar afslag § denna punkt, liksom å alla andra, deri Bevilln.-Utsk:t föreslagit tull å landtmannaprodukter.
Talrika och häftiga rop på propos. hördes ånyo. 430 Den 21 April e. m.
Jag skall ådagalägga min hörsamhet för R. o. Ad:ns genom ropen på propos. uttalade önskan, derigenom att jag fattar mig kort.
Det var ej min afsigt att i denna fråga begära ordet, emedan jag föreställde mig, att bevisningen härvid skulle komma att uteslutande stödja sig på speciel sakkännedom, hvarefter jag ej varit i tillfälle att bilda mitt omdöme i detta fall.
Men då diskussionen tvärtom till största delen rört sig om principer, och då till och med en af mina motståndare grundat sin bevisning för tull på landtinannaprodukter på just samma grundsatser, från hvilka jag kommit till motsatt öfvertygelse, så har jag känt mig uppfordrad att med några ord söka uppvisa det föga bindande i denna talares slutledning.
Den ärade talaren utgick från följande tvenne principer 1) att man borde tillgodose och värna den fattige och förtryckte mot den mägtige, som missbrukade sin makt, och 2) att man borde befordra och skydda de högre och sannare intressena mot de lägre och lumpnare, då dessa hotade blifva dominerande.
Dessa ha varit de gemensamma grundsatser, från hvilka både den ifrågavarande talaren och jag utgått.
Men härifrån fullföljer han nu sitt räsonnement- på följande sätt: landtbrukaren, säger han, är i vårt land den förtryckte — han är den, som bär landets alla tyngsta bördor, på samma gång som landtmannens samhällsklass utgör landets ädlaste kärna: penningen deremot är nu för tiden allherrskande, för denna måste börd, intelligens, moral, allt lemna platsen; derför bör landtmannens ställning höjas och de!ta ske genom införande af tull på landtmannaprodukter.
Så ungefär var tankegången i hans anförande.
Om det närvarande tillståndet verkligen är det af honom sålunda skildrade, vågar jag ej bedöma: detta bör han känna bättre än jag.
Men att den dragna slutsatsen derigenom skulle framstå såsom följd af de uppställda premisserna, vågar jag på det bestämdaste bestrida.
Ty, hvad den första grundsatsen beträffar, eller att den betryckta borde värnas mot sin förtryckare, så frågar jag, hvem det väl vore, som komme att mest lida af de föreslagna tullarnes införande, om icke just den, som af alla är i den mest betryckta ställning, nemligen dagakarlen, som har intet förutom sin arbetskraft, för att dermed försörja sig och familj, men likväl är i samma behof af lifsfornödenheter för sig och de sina, som den störste kapitalist.
Då de fattiges antal är så vida öfvervägande de rikes, så måste det ju blifva dessa, hvilkas förlust landtmannens, genom ifrågavarande tullar förskaffade, vinst till allra största delen skulle komma att blifva.
Då så är, kan man ju ej säga, att den föreslagna beskattningen vore ett den fattiges skyddande mot den mägtige, utan på sin höjd ett beredande af fördelar åt en betryckt samhällsklass på en annan, ännu betrycktares bekostnad.
Hvad åter vidkommer den af mig bemötte talarens andra grundsats, eller att högre, ideellare intressen böra skyddas mot Dea 21 April e. m. 431 lägre, tillfälliga — så synes mig den sirade talaren äfven här hafva från en rigtig premiss på ett föga följdrigtigt sätt dragit sin enligt min öfvertygelse origtiga slutsats.
Helt visst skola moral och intelligens å ena sidan och penningen och den fysiska styrkan å den andra kämpa mot hvarandra, så länge en historia finnes, likasom de varit i ständig kamp, så länge en historia funnits.
Jag vet ej om landbrukarne, såsom den ärade talaren förmenade, i vårt land äro dessa ädlare intressens representanter, men det vet jag, att — hvilka de än må vara — icke må de tro sig vinna seger i den ojemna striden derigenom att de tillkämpa sig en eller annan yttre fördel på de öfrigas bekostnad.
Ej lärer någon lyckas öfvertyga mig, att massan af folket skall genom fördyrande af deras oundgängligaste lifsförnödenheter göras beredvilligare till motlagande af en förädlande inverkan från deras sida, genom hvilkas åtgärd och till hvilkas förmån detta fördyrande åstadkommits.
På samma grunder således, som Frih. von Schulzenheim förklarat sig rösta för tullar å landtmannaprodukter, röstar jag mot dem.
Då jag inom Utsk:t biträdt majoritetens åsigt, att landtmannaprodukter böra beläggas med låga införseltullar, vill jag i korthet redogöra för de motiver, som härvid ledt mig.
Dessa äro icke förestafvade af egennyttiga beräkningar, utan af min önskan, att billighet och rättvisa måtte utöfvas.
Så länge andra produkter, af hvilka jordbrukaren är i behof, äro belagda med toll, och framför allt så länge jordbruket är nedtyngdt af hårda skattebördor, anser jag jordbruket hafva billiga anspråk på skydd.
Det Svenska jordbruket har att kämpa med ett hardt klimat och ofta felslagna skördar, kan det då vara billigt att deri Svenska jordbrukaren skall tvingas att mången gång lemna sina produkter till den öfriga delen af nationen till ett pris, som icke ens motsvarar brukningskostnaden?
Jag anser visserligen icke, att genom de af Utskit föreslagna tullsatser jordbrukets betryckta ställning skall kunna i någon väsendtlig mån förbättras, men då inga andra medel för det närvarande stå oss till buds, har jag ansett mig böra biträda Utsk:ts förslag att åsätta landtmannaprodukter tull.
Jag kommer således att i alla dessa frågor rösta för hvad Bevilln. -Utsk:t föreslagit.
Jag inser mera än väl, att Ståndet är uttröttadt af den långvariga diskussionen, men jag anhåller om endast 10 minuters uppmärksamhet och lofvar att icke citera några siffror.
Jag tror, att denna diskussion om artk:n fläsk, på det sätt, hvarpå den blifvit förd, skall hafva stor inflytelse på Sveriges tillstånd, ty de talare, som här yttrat sig om tull å fläsk, hafva dervid haft tillfälle att yttra sig om Sveriges ekonomiska tillstånd i allmänhet, och de röster inom R. o. Ad., som höjts i denna vitalfråga för Sverige, skola höras län - 432 Den 19 April e. m. gre än inom murarna af detta rum och skola bära välsignelserika frukter.
Jag vill i detta hänseende anföra ett exempel.
Af en fransysk tidning, som jag har i min hand, finnér man, att Fransyska Kejsaren på handelsministerns förslag, just i följd af den diskussion, som föreföll vid svars-adressens aflåtelse, beslutit nedsättandet af en komité, som skall behandla Franska jordbrukets tillstånd, öfver hvilket klagomål i alla rigtningar blifvit hörda.
För att visa huru grundligt man gått till väga och gifvit rättvisa åt det stora jordbruksintresset, skall jag uppläsa ett utdrag ur jordbruksministerns memorial till Kejsaren:
Undersökningen skulle omfatta alla delar af jordbruksindustrien.
Den skall konstatera jordbruksfastigheternas närvarande tillstånd, jemfördt med hvad dessa voro under förflutna tider; redogöra för produktionen af olika lifsförnödenheter eller råämnen för industrien, som jordbruket erhåller från jorden eller från ladugården; calculera denna verksamhets kostnader och inkomster deraf; undersöka hvilka framsteg jordbruket gjort sedan ett visst antal år och hvad man vidare kan hoppas.
Vitdare skall undersökas hvilka afsättningsorter och marknader finnas eller kunna öppnas för afyttrandet af jordbrukets alster.
De svårigheter skola uppgifvas, med hvilka Franska jordbrukare hafva att kämpa, och de hinder, som dem möta ; de utvägar skola angifvas, hvarigenom jordbrukaren kan undvika eller öfvervinna dessa svårigheter och hinder.
Till denna vidt utgrenade undersökning skulle ansluta sig alla fakta och alla frågor rörande hypotheksförhållandena, jordbrukets kredit, rörelsen af landtbefolkningen mot städerna för att der bosatta sig; höjandet af dagsverkspriserna; de särskilda vilkoren för produktionen af hvarje slag af lifsförnödenheter; boskapsskötsel; kommunikationsanstalter för varuforsling; det inflytande, som de af Frankrike med främmande länder afslutade handelstraktater och den nya lagstiftningen rörande födoämnen (consumtionsskatt) har på jordbruket.
På samma sätt tror jag, att om Sveriges Regering ville lyssna till denna diskussion, den deraf skulle hafva en ofantlig nytta; ty Regeringen finge derigenom kännedom om vår förnämsta modernärings tillstånd och behof.
Man har här sagt, att åsigterna om tull å lifsförnödenheter skulle vara antiqverade, men jag får i detta hänseende åberopa Gr.
Liljencrants’ förtjenstfulia utredning deraf, att de flesta öfriga länder i Europa halva så beskaffade tullar.
Dessutom får jag nämna, att jag nyligen i en tidning sett uppgifvas, att en komité, som i Italien blifvit nedsatt för att afgifva utlåtande om lämpligheten af tull å spanmål, föreslagit 100 proc. förhöjning i den förut bestämda tullen.
Detta bevisar, att man i de stora länderna Frankrike och Italien allt mer och mer känner följderna af frihandelns s. k. välsignelser och att man ännu icke rätt vet huru man skall bota de olägenheter, som deraf uppstått.
Den 21 April e. m. 433 H Hvad särskildt angår den nu ifrågavarande och öfriga skyddstullar å landtinannaprodukter, tror jag, att dylikas åsättande kan i ringa eller ingen mån skydda och upphjelpa jordbruksnäringen, och jag känner icke de anledningar, Bevilln.- Utsk:t haft för sitt tillstyrkande af sådana, men jag vill öppet tillkännagifva det motiv, på grund hvaraf jag kommer att rösta för alla dessa tullar.
Min åsigt är nemligen den, att representationen nu bör göra ett sista försök att få erfara, huruvida Regeringen vill respektera representationens grundlagsenliga rätt att sig sjelf beskatta.
Det må sedan tillkomma en annan riksdags Konst.-Utsk. att uttala sin dom öfver Regeringen, om den åter utstryker de få och små tullar, som representationen lagt på vissa födoämnen på lörsök och för att visa sin rätt att sådana bestämma.
Jag tror, att den handske, som af Regeringen blifvit utkatsad i denna vitalfråga för Svenska folket, måste upptagas af representationen vid riksdagarne, och att detta är en kamp, som måste kämpas till slut.
Denna fråga är, Mine Hrr! en af de stora principfrågor, som icke kunna falla.
När de s. k. barbarerna, förtryckta af Romarne, under sin härförare
Brennus med sina förenade skaror framträngde mot Rom, utskickade Romarne, på det att icke barbarerne skulle storma staden, sin senat för att mäkla fred, och sådan blef dem beviljad mot erläggande af en viss summa guld.
Då Gö terne framtogo våg och vfgter, beklagade sig den Romerska senaten deröfver, att det var origtig våg och origtiga vigter.
— Vågen är grundlagen, vigterna Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt; hvem Romerska senaten är, behöfver jag icke förklara.
— Brennus var icke mägtig den advokatoriska bevisningskonst, Romarne använde för att ådagalägga att våg och vigter voro origtiga, utan slutade tvisten med att på vågen kasta sitt svärd.
På Romarnes fråga, hvad detta betydde, svarade lian: »Vae vietis.» Hr Carleson, Edvard Henrik: R. o.
Ad:ns otålighet är så naturlig, att jag icke skall länge upptaga tiden.
Frågan om eller till hvad belopp tull kommer åsättas en eller annan artikel är af jemförelsevis ringa vigt mot den, huruvida en återgång nu skall ske från det tullbeskättningssystem, som på grund af Riks-Ståndens och särskildt R. o. Ad:ns äldre beslut länge följts.
I anledning bäral tillåter jag mig att erinra eder, Mine Hrr! derom att lör jemt 100 år sedan, eiler vid 1765—66 årens riksdag, då Ståndsförlattningen stod på höjden af sin makt, utkämpades just på detta rum en i visst hänseende likartad strid med den förevarande, mellan anhängarne af två motsatta system i afseende å handels- och näringslagstiltningen.
Det segrande partiet kastade öfver ända de grundsatser, som i denna lagstiftning gjort sig gällande under de näst föregående decennierna.
Följderna dural hafva vi oss val be kanta, och det torde icke vara någonting vågadt att säga att H. IV 28 434 Den 21 April e. m, denna omkastning i näringslagstiftningen gjorde för tillfället sjelfva Ståndsförfattningen och lör framtiden minnet af frihetstiden nästan mera förhatligt, än angreppen mot konungamagten, bestickningssystemet etc.
Det är visserligen icke min mening att härmed jemföra följderna af det beslut, R. o. Ad:n i denna fråga kan komma att lätta.
Jag önskar endast hemställa, om icke en parabel skulle kunna uppdragas för Ståndsrepresentationen vid slutet och på höjden af sin magt, och om icke denna parabel skulle, i händelse Utsk:ts förslag antages, komma att på den afgående representationen sätta en fläck, som 1809 års
Ständer och dessas efterföljare eljest icke lörtjenat.
Ar det en felaktig grundsats, som under de sednaste 12 åren liliI vil följd i afseende å tull-lagstiftningen, är felet icke värre, än att det utan fara kan anstå ett år med dess afhjelpande; är den åter icke felaktig, är den tvärtom rigtig, så berölvar sig
Ståndsrepresentationen den ära, den eljest skulle förtjent, för det den inledt lagstiftningen i ämnet på den rätta vägen.
I hvilket fall som helst bör väl ock framtidens dom öfver Ständernas förfarande utfalla mildare, om de i stunden lör sin upplösning öfverlemna till den nya, snart sammanträdande representationen att besluta en återgång från den af deni under R. o, Ad:ns ledning beträdda vägen, derest den är ovigtig, än om de och i främsta rummet R. o. Ad:n nu skulle besluta att återgå från en väg, som befinnes hafva varit rigtig.
Jag yrkar afslag å den nu föredragna punkten Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan och dels att R. o. Ad:n måtte afslå densamma och bibehålla den för artikeln fläsk nu stadgade tullfrihet; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till merberörde hemställan, och, då dervid svarades talrika och starka så väl ja som nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Många ledamöter ropade på votering.
Upplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Deri som bifaller Bevilln.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 8 gjorda hemställan, att å artikeln fläsk må sättas en införseltull af två rdr per centner, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad:n denna hemställan och bibehåller den nu gällande tullfrihet för ifrågavarande artikel.»
Dea 23 April f. m. 435 Voteringen företogs härefter och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 130. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. na.
Måndagen den 23 April 1866.
Justerades profit för den 26 sisth Mars.
Fortsattes föredragningen af Revilln.-Utsk:t Retänk.
N:o 8, ang. tullbevillningen.
Artikeln Kött.
Frih. af Ugglas, Gustaf: l öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. fattade i afseende å fläsk, får jag vördsamt anhålla att Utsk:ts förslag i afseende å artikeln kött äfven måtte alslås och deri nuvarande tullfriheten derå således bibehållas.
Jag ber äfven att i afseende å handelsförhållandena få meddela några upplysningar, sorn böra visa att tullfrihet å denna vara ganska väl kan bibehållas.
1858 exporterades 11,989 centner kött och 1,648 nötkreatur; men som bland dessa funnos åtskilliga källvar, kan jag icke beräkna dem till mera än fyra centner stycket, hvilket således gifver mig 6,592 centner, eller en totalsumma af omkring 18,000 centner.
Förra året utgjorde exporten 38,142 centner.
Jag hemställer då, om det finnes något skäl för att belägga denna vara med tull, och anhåller att 11. o. Ad., med alslag å Utsk:ts förslag, måtte förklara att artikeln kött fortfarande må vara tullfri. 436 Deu 23 April f. m. Gr.
Jag raedgifver gerna den siste värde talaren att bland de landtmannaprodukter, på hvilka tull blifvit föreslagen, är denna artikel den minst vigtiga, och jag skulle heldre sett att tull blifvit åsatt den artikel, vi i Lördags frigjorde.
Men då Utsk:t icke föreslagit någon tull på lefvande kreatur, så är hans beräkning icke rigtig.
Jag tror dessutom att vi böra tillgodogöra oss den erfarenhet, vi kunna hemta af rikare länders exempel, och de hafva åsatt denna artikel tull till vida högre belopp än som här är i fråga.
Då således Holland har 75 öres tull pr lispund, Tyskland 47 och Norge 54, kan man med skäl antaga att det icke bör verka tryckande på konsumenten i vårt land, om han får betala en tull af 20 öre per lispund eller ett öre för marken, och derföre vågar jag anhålla att den nu föreslagna tullsatsen måtte bifallas.
Afven jag vill en gång upp stå och begära skydd för landet och landtmannaprodukterna, och det sker derigenom att jag anhåller om tullfrihet å denna vara.
Jag vill blott nämna huru det gått till i Skåne.
För några år sedan var det icke möjligt att der få sälja en väl gödd oxe, emedan man trodde att magert och fett kött var alldeles lika; men nu har man lärt sig skilnaden och den lärdomen hafva vi fått från Danmark.
På de sednare åren hafva vi också gått långt framåt, och det hafva vi tullfriheten att tacka lör.
Jag anhåller således att R. o. Ad. ville lemna artikeln kött tullfri.
Då R. o. Ad. icke ville med tull be lägga artikeln fläsk, som af alla förklarades vara den vara, som i främsta rummet borde äsättas tull, antager jag att R. o. Ad. icke heller vill lägga tull på kött. R. o.
Ad. torde äfven finna en ytterligare anledning härtill uti den omständigheten att Utsk:t icke föreslagit tull på lefvande kreatur, ty det vore väl en inkonseqvens att det lefvande kreaturet skulle gå tullfritt och det slagtades kött vara belagdt med tull, hvartill ytterligare kommer att en sådan nödvändighetsvara vä! icke bör fördyras för konsumenten.
Liljencrants har sagt att Holland åsatt mer än 3 gånger större tull på denna vara, än här är föreslaget.
Det kan det rika Holland göra; men vi, som äro fattige, hafva icke råd dertill.
Endast två ord för att meddela R. o. Ad. den upplysningen att R. o. Ad. alltsedan 1856 års riksdag och hvarje efterföljande bibehållit tullfrihet på kött.
Den 23 April f. m. 437 Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson:
Jemte det jag instämmer med Frih. af Ugglas, ber jag få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på att den största importen af kött sker ifrån Finland.
Om nu tull sättes på denna vara, skulle det icke allenast verka skadligt för denna skeppsfart, utan det salta köttet skulle då alltid läggas på nederlag för att undgå tull.
Jag anhåller således att tull icke måtte beviljas på denna vara.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts i afseende å ifrågavarande artikel gjorda hemställan och dels att R. o. Ad., med alslag derå, skulle bibehålla den för artikeln nu gällande tullfrihet; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades talrika nej, blandade med många ja, och sedermera propos. på afslag å samma hemställan och bibehållande af tullfrihet för ifrågav:de artikel, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Liljencrants begärde votering, men anhöll kort derefter om ordet och yttrade:
Då jag, på sätt jag i början af diskussionen tillkännagaf, anser denna fråga vara af mindre vigt, alstår jag från min begäran om votering.
Härefter anmälde sig Hr Boij, Adolf Fredrik, och yrkade, att votering skulle anställas.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts i Betänk:t N:0 8 gjorda hemställan, att å artikeln kött, alla slag, må bestämmas en medeltull af en rdr pr centner, röstar Ja; Den det ej vill, röstar
Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bibehåller den för ifrågav:de artikel nu stadgade tullfrihet.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Artikeln Ost.
I öfverensstämmelse med de åsigter, jag förut uttalat, och då jag icke kan förmå mig att belägga 438 Den 23 April f. m. ost, sorn under tio år varit fri, med någon tull, anhålier jag att it. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, ville bibehålla den nuvarande tullfriheten.
Jag ber äfven att med några ord få vidröra ett par förhållanden, sorn icke torde vara bekanta för It. o. Ad:s alla ledamöter.
Man säger att man bör åsätta tull till förekommande af alltför stor import.
Jag vill då exempelvis framdraga Danmark, som har tull på ost.
Der importerades år 1864 af denna artikel 821,350 danska skålpund, mot en export af 111,000 skålpund, hvilket visar en import, som är nära 8 gånger så stor som exporten.
Gå vi nu till Sverige, så finna vi att under de sista tio åren, som tullfrihet egt rum, endast omkring 12,000 centner — sedan jag afdragit exporten af omkring 550 centner — blifvit importerade.
Häraf synes att vår import endast varit omkring ^ större än Danmarks, oaktadt vår folkmängd är omkring dubbelt så stor som grannrikets.
Genom dessa upplysningar tror jag mig hafva ådagalagt att några tullsatser icke kunna verka på en större eller mindre import, såvida de icke sättas mycket höga, och på denna grund anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts Betänk, behagade bibehålla tullfrihet å artikeln ost.
Det är alldeles otvifvelaktigt att hvar och en, som har någon erfarenhet af att tillgodogöra sig mjölk, måste erkänna att det endast är genom tillverkning af skumost man kan få densamma betald.
Sedan tillverkningen af smör egt rum, är nemligen osten, som vi veta, den enda form, i hvilken mjölken kan lörvandlas.