Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä är 179? waror förfärdigades till ett »värde tzf 862,97; Riksdaler, uvpgick ar 1826 T>llwerknings,!umman endast as Wäswerierna med undantag as öfriga Fabriks-arbetcn af manga stag, lill 1,611,725 Riksdaler, hwariqenom uppkommer en behällning för Riket medelst besparde arbets-lömr, hwilka annars skulle till utländning-» ukgä, om »varan särdigarbetad inforffrefs till ett belopp af minst 60 tunnor Guld ärligen, och en sä ansenlig behällning kan ej annat än hafva en förmänlig »verkan pä Rikets Finsncer och Handelswäg. Okwannämde Kongl. Förordning af der» 6 April 1799, upptager t 8 Art- följande skäl, som föranlältl Konungen ott oakiadt Huevisitationerne den 16 Julji 1776 blefwo asstaffade, dem ä nyo pädjuda.
Erfarenheten, heter det, wisade dock, att denna milda och Nödiga Förordning, icke blek sf skyldig tacksamhet ätföljd.
Högstsalig Konung Qustat den IN yttrade Sjelf l Dest Nädiga Förordning af den 14 Mare lii 1785, att han funnit huru högst berörde förbud giswit anledning till hwarjehande mistbnst, hwarigenom Lurendrägerier bllfwjl befordrade, in, rikes Fabrikerne ej annat kunde, än räka i wanmagk och en öfwerdrstwen införsel af utländska tillwerkningar stada Rikets Handel, hwarföre i Näder päböds, alt Visitationer derefter singe 0, hehmdrat werkställatz mt öppna Bodar och Ma, Miner.
D8 den fym med tillstånd och pä ett ordentligt sätt äger handel drifwa, icke för undandraga sig Den ro Januarit. de nndersökningar, som hos honom j Bodar och Magoziner kunna af förekommande anlednin gar anses nödige/ kan icke med skäl begäras af «n som ensidigt idkar en oloflig Handel, och äkwcn med förbudit Gods, alt han skall wara fredlyst och saker frän all tillsyn, eller att honom stall wara fritt att lMla upplag of lurendräga!
Gods hwar som helst, utan äfwentyr att dlifwa upptäckt, eller till answar fordrad.
Skrä-Handtwttkerierna bar alltid warit förbehållit, säsom igenom flere Kongl. Resolutioner bekräftadt, att anställa Jagningar efter Fuskare eller sädane personer, som göra inträng r deras arbeten.
Med billighet kan icke förenas, alt det beskydd som skattdragande Borgaren njuter emot Fuskare, stall wägras honom emot Lurendrägaren, eller att den, som utan t.llständ tillwerkar inhemsk wara, stall äfwentyra mer än den, som o'Mtligen inför och föryttra?
en utländsk förbuden.
Den af Herr kkscklon j dest Memorial Åberopade i6 Z. af Regerlngs-Formen den 6 sistledne Junit, hwarest det heter, att bwar och en mH njula fred i sitt hus, gifwer ett »välgörande skygd för hemgäng, dä man utan säkra anledningar ull nägot drott emot
Lagarne af behörige eller obehörige personer under föregtfne skäl och anledningar bitfwer i sitt hus ofredad.
Men om nägon härtill äfwen skulle lämps Lagliga Husvisitatloner, sä kan jag ej annat ärr pä det högsta motsäga en tädan uttydning.
MeV samma stal skulle de Författningar, som tillära M Brandsyns undersökning eller Apothrks visitation sif p»Ldttbösgnde Läkare, kunna anses för-iämpon - 560 Den ro Ianuarkt. de, hwilket Lock hwar och en icke finner dem wara.
Dä Domare finna grundad anledning förmoda, att H06 nägon kill exempel sörwaras tjufgods, fär säbant eftersökas, och detta är laglig Huswisitation, hwarsöre ssulle Lu>eiidrägeri-god6 sä lätt lä döljas, dä Lurendrägaren dvrkrvfwar det bröd frän sin Landsman, som genom tillfället okk fä arbeta, bör lorwärfwas, och gifwex det ät Utlänningen?
Männe icke derigenom
Rikets beställd undergräfwes, dä ordclslönerne dragas ur Riket.
Och männe icke genom försnillningen af Tullen, Lurendrägaren Lefiulom är äu mera straffwärd.
Bönhas-Jagning är tilläten, och derföre är ingen som klagar.
Bönhasen eller Fuskaren borttager endast brödet. frän den skattdragande och Priwiligierade Idkare»; men den arbetslön han förwärfwar blir dock qwar innom Landet.
Emelian Bönhas-Jagning och Husvisitation efter Lurendrägare , finner jaq säiedes ingen annan skilnad, än blotta namnet, det ena kan ej med rättwisa och billighet upphäswaö utan äswen drt andra.
Jag inser och erkä"ner nogsamt de flere olägenheter hwilka med HuSvisirationer kunna wara förknippade, och som äro uti Memorialerne anförde; men tillskrifwer dem mitzoruket of Författningar, gifne att förekomma Lagbrott.
Om Fissaier tvid mösningen ak deras Svesta chikanera eller af sjelftagen myndighet bruka mäld och mchhaMa, sä beifre ränwisan wakfamt detta brott, och sätte grans för mifidruket, hwartrll äberopade ^i:de Akt. uti ofwannämndr Kongl. Förordning
Sif - Dm is Januarit. gifwer alla anledningar och den mäst wärksamma kraft Ingen Författning giswes, sä gagnelig som hälst, hwilken ej kan mitzbrukas; denna, rörande Huswffrtationer ester Lurendrägeri, hwarom nu är fräga, ästadkommer witzerligen, enligt hwad jaa i öda-sukhet här efwan wägat anföra, ett vkwlfwelaktigt gagn lör inhemska Siöjderne.
Hmnken som Ur en fonn synpunkt betraktar d sta NarmgLr och de lördelar de tillskynda märt Fädernesland, pä samma sätt lvm de bidraga t>ll andra Lande: S wälmäga, hwareft de njuta hägn, kan ek annat än omsatta alla möjeliga medel, som äro nödwändiga att widraga för deras sortgäng och trefnad.
Alla brott emot Lagaroe, af hwad beskaffenhet som hälst äro straff undckksstade, och hwarföre skulle endast Lurendrägaren förfwaras och lemnäs öppet tillfälle att idka sin mot Fäderneslandet sä brottsliga handtering?
Zilla enskudta intrchen och sördelar bära wika för det, hwaraf det Allmänna har winst och gagn.
Mätte den National esprit för inhemska
Får brrker och Slöjder wäckas, Utom hwilken detza omöjligen hinna till den höjd och trefnad, att de mera wäsendlligt kunna gagna ost, än nu sker.
Emedlertid aMller jag aldravdmjukast, att Höglost.
Utskottet täcktes tilläta, att detta mitt on* förande mä fä ätfölja det Betäckande Uiskotlet t denna fräga skglfwer till Riksens Höglost.
Stockholm den zi Augustli 1809. ^ L. 8'nonkerr.
Lx krc-tocollo. ?, >lLixel.
Ridd- sch Ad. prsr. 5 D. Ne 55 » 562 Den lo Januarti.
Utdrag af protocoklct, häslit hss Riksens Högloft.
Sländers 2illmänn<r Beswärs- ock) Mcconontte>Urskote den cSeptember 1809.
S- D. — — — — — — — Herr Fabrikören §cl>5nberr yttrade:
Genom hwad jag förut tvid öswerläggnlngen i detta amne » Högloft. UkffolteS Beredning haft äran anföra, har joy sökt wisa de ftere wigtiga betänkligheter som förekomma emot uphäfwande af Huevistalionir, pä hwilken grund ray äfwen anfedt det wara vrädtigt alt hos Kongl. Mant t underdänighek tillstyrka en sädan anstalt.
Om jag ock för ett ögonblick wille antaga stt Visilationer i enssildte Boningsrum och pä allmänna wägar kunde för wista ordsaker afffaffas, fäsom. i närmare moa inflytande pä allmänna säkerheten, ehuru förmonen häraf, hwad allmänna wägar angär, endast torde tillfalla Gärd, sari-handeln, som dock icke ansetts förtjena uppmuntran; sä anser jag dock det wara en oomkullstötelig sanning st>!Vljttakioner i öppna Bodar och Magaziner böra bibehällas och fälom hittills, wara tillätne, salom enda och fanna medlet att kraftigt bandhaswa Förordningen emot Lurendrägeri och Tullförsnillning.
Jemte äbervpande of hwad mitt redan Ingtine Memorial innehäller, får jag nu fäsom ytterligare skäl andraga: rw Under förlitande pä
Let stöd Regeringen tillsagt och äfwen meddelat Slöjderne, hofwa Idkare uri Fabriks-inrättningar nedlagt betydande Capftakr och en del hela sin förmögenhet-
Om nu detta stöd, lvm huswudsakeligast destär lili HusvifttaliLner borttages, och säsvm en nödwändig följd der - Den ro Januari». 56; d-raf Fobriqueuren b!iswer utur ständ att fortsätta tillwerkningen, sä mäste hans werkeligen kostsamma inrättningar förfalla och bltswa onyttiga, och de derä anwände summor gä alldeles förlorade; r anseende hrvartstl och dä det icke med billighet kan begäras att för ostadighet och hastiga förändringar uti Statens Orconomista stadgar, ensttldte Personer skola »vidkännas förlust af all sin egendom, det dlefwe en vundwikcltg nödwändighet att för ägare af antagde Fabriker, nägon Fond af allmänna mebel mä utses och anfläs till ersättning och stadeslöshällande. 2:0 Om Husmsitakioner skulle upphöra^sä blifwer det aildrig möfeligt alt i Rikets »vidsträckta Skärgärdar förekomma och upptäcka olaga lostningsoch Tuiiförsnillnings-brott; och hwarigenom
Kronan stall nödivändigt blottställas för betydande förluster i Tull-tnkomster. z:o Till Fabriks-handteringarnes bättre fullkomnande, hafwa under bestå sednare ären kunniga Artister, Arbetare och Tstnsterverks Idkare, de>s pä Fabrikernes egen, dels ock vä Pubiici bekost, nåd blifwit anstaffade och tilldanade.
Fabrikerne mista sitt hufrvudsakeliga stöd och uppmuntran , sä gär ock allt detta förloradt; det stora steg som redan är gjordt till fullkomligheten stall asbrytas; Slöjderna mäste förfalla, utan hopp att äter bltswa upprättade, sedan genom ombytlighet och tära omstiflelser i märt Hushälls-ystem, förmögnare Medborgare assträckes, att till sä osäker rörelse anmanda och uppoffra sin egendom. 4'v Wid Fabrikerne fystlvsättas och underhällas en mäligdfFolk af arbetande kloster, som minst kan ta - 564 De» lo Januari,'. tagas till ett antal af yooo Personer.
De§e ärs icke hemtode strän Jordbruket, utan ärv tast mera fädane t Städerna tillkomne hjon, sösom Bärsmans rch Sjömans Hustrur, Enkor och Barn es, trr Laquejer och onyttiga Drängar, Soldater och andra fattiga, fsm ock alldrig skulle komma Åkerbruket tillgodo, Man syölolvia kringdrinva tor att lisnäros af Allmosor.
Om Fabrikerne genom saknadr bcssydb mäste afstadna och minstas, fä stoll ätminstorie en tredjedel astenna Arbets-klatz falla Staten till last och öka Fattigmordens redan stora bekpmmer, r stället att den nu i sin män ge, rom Comribuuoner bidrager till Störens bätnav och inkomst. 5:0
Man anmärker sörgäfwes, att fastan HusV sttaklonerne alstaffas, Fabrikerne ändä kunna fortfora, hälst meningen more ctt icke allenast bj« behaga Föwrdntngen emot (ureldrägrri e ler införsel as fö l udrl gods, umn äswen stäipa straffet pä sädao insötsel.
Jag kror nog att det blir en nödroäi d ghet alt ännu anie wist gods säsom sörbudit; ll) wi öro icke ty wäre! t möjlighet alt lästa med Ustänningen och hafwe icke eller lä alldeles god räv alt af h.nom köpa o>!o wäro förnödenheter; men man inser läst att hwad Förordning tom hälft utan Husv sitationer, bitr en Bokstaf utan kraft och werkön- 2:ne ScklerS erfare-het wlsar att hwarken Tullbewaknu.g eller de fwäraste straff kunnat hindra Mlsbruk.
Det är ock alldeles emot sakeus natur att mästa lydnad för en Författning, som ware nog inconscquent för att säga det en förbuden wara är conffck bel i Sk PP eller Farkost; men bor i Bod eller Magozm wara fri för ätal: att mmr är ssy^a läka visitera det förra, men icke det jedngrr, vch alt insvrgndet as förbudlt gods är tor, Den ro Jamraru. 565 hudik, men bruket deraf tillätit; ty wänne det kan införas j annat ändamäl än alt till förbrukande körs fäljas?
En sädan Författning ware er för tvär
Ur p ysta tid; och om RlkctS fiällning ej wvre !ä bekymmersam som dcn är, !ä skulle man med mera skäl tillstyrka att all stillnad mellan förbudit och tillällt gods mä upphöra. 6:0
Det kan ock pä goda grunder sögas att denna stillnad liksom of sig hels sörswmner, sä snart Förordningen emot det sörbudna godset icke kan handhafwae; och dä uppstär l naturligt lö.hällande härmed den sars att om unär.ning-n skall äga fri cvncurrcnce uii warornes killwerkninZ, sa mäste honom nödwändigt medgifwas enehanda frihet i anseende till wuiornes transport och lörsästmng; emedan i ann.k fall det allmänna interehet skulle utan samkolldigt ändamäl kör mycket äsidolättas.
Dm här i Niket förbrukas Manukucrur-waror till ett warde af en Million Riksdaler om äret 06) , häraf tillwerkas innom Landet, sä kan Jnporkeuren icke hämta Kopmanna-mmst pä mera än en tredjedel ak denna summa, dä deremot, om intet här förfärdigas, hans Rörelse-Capiral Tredubblas, och med der samma hans Köpmanna-winst, ehuru man nogsamt inser att Riker pä denna operation märke» ligen lappar.
Juhemste förbrukaren, iom, när han erlabe för sin wara dög betalning till Fabrikören, har den tillfredsställelsen att det sser för Landels bätnad; men seratt Riket twärrom stenas näe denna betoning gär till Jnporr ric»n,, naturligen önska att fä handla omedelbart med Utlänningen och hans ow.llkorliga rättighet bernil har lamma vomkullstörliya grund som Frrmark. adS-inrätlningcn; j sölje hwaraf dct blifwer nvdwändigt alt undanlöbjviig hindik sök Ulsäuiiingin all drsöta wära ham» nar. 566
Dm ro Janumtt. nar.
Det sä kallade Product-Placatet och Förvrdningni om Selt-handeln mäste anses såsom v, nystuga Försatlnmgar, endast ledande till nägra lä Medborgares förmän, pä det Helas bekostnad, 06) man borde sä mycket mindre förswära ulländnlngens besök i wära hamnar genom höaa Tuilrafgifter- Skeppsumgälder, s-mt Lois- och 06) Bä?- ofgifter, jorn Riket i alla fall iörlorar detpä, i det att wäre egne Fartyg i uständike hamnar fä i stället widkännas wedergällnings.räkten och i lamma män erlägga sädane afgifter hwilkas bnopp alltid bliswe större lä wida tili narwarande tzandelsställning, wära Fartyg, lvm besöka utländska plaster gö-ia större Lästetal än de ustänssa som hetöka wära hamnar.
Om en sadan systematisk Reform i wärk Närings-systxm icke skulle kunna ännu widtagas, sä är det klart att man icke utan menliga sö?jder kan widtaga den uri blott en del som rörer Fadrikerne, och det är pä sädane grunder jag alldeles bestrider d-n härom gjorde Proposition.
Stockholm den y:de September 1809.
L. st.
Lbönberr. k7r su^rs.
Lx protocollo ?. st. dkcr^el."
Utdrag af protokollet hästic hos Riksens högloft. 6rändcrs Alllmänna Beswärsoch Occonomie,Utskott den 2:dra <Öcrover 1809. S. D. Företogs till ytterligare öfwerwaZsnde, irsta Bereöningens j sista Plenum sörehaf - Den ro Januari!» 767 de, dä pä bordet lasde Betänkande, onaäende Vtsitationer i Hus och ä allmänna wägar; hwarw!d Herr Profesisren Doctor ksxa till Protokollet anförde : "Rädftägar man sin inre känsla eller natur"liga billigheten, tyckes det wara gansta säkert, "ait alla, hwem sorn häldst det mä wara, erkän"na, att Husvisitationer innom Haudels-Closien "och Jagande elter Fuskare innom Handtwerkeri"erne äro mindre billiaa säsom äw?tandr ett werk"iiot störande af Hus- ock Hemfrid, som bwarje "Medborgare bör wara förunb.
Men dä man "lefwer i Samhälle-är det ock högst nödwändigt att "man noggrant raktager desi Lagar, som naturligt"wis äsysta dest dcständ och wisierliyen icke äro "utcufne i annan afsigt, än af Medborgares öm» "icsibiga rätt "
"RegeringsFormens H4§ stadfäster alla Ständ "wid sine priwilegier, Förmäner, Rärrtgheter "och Friheter.
Försäkran af den 2; Fe"druarii 1789 stadgar uttryckeligen, all Städerna ''stola ogwaldt och orubbadr i ewerdeligs rider "wara brbehäUna och styddade wid veras ers ''bättna s>nwilegier, Fri- och Rättigheter, ''sa a r iche minsta hinder eller försäng r deras ''Näringar eller Rörelser stall dem tillfogas. "5:le §. sörmär huruledes Kongl.
Moj:t wstl söka "förekomma det stada och försäng handrwer"kerlerne tillskyndas genom de sr kallade Sus"kare, Förswars-karlar och andra obehörige ''personer.
Åtskilliga Städer hafwa Prtwilegrei!
"redan af Konung OustLk l. för sina Skränn"rättningar och dermed förenade rätkiLhet kill Jag'"ning efter Fustarr," 568 Den ro Iarmarit.
"Wd jädantförewetande anser jag det wara "alldeles stridande mot Regerings-Formen, otr yr"ka upphäfwande af denna SkäderneS genom Privilegier dem tillagde rättighet.
Förfakt"ningen den 6 9,'prlll 1799 grundar billigheten och "rättwijan af Vstiterondel ester föcbudlt och luren"drägadt gods, ,ust pa denna rättighet, of det "talande stal att den sam l handeiswägen pä om"förmälde sätt bryter enrot Lag, är mera brottslig mot Samhället, än den jom innom Handt» "werkerierne arbetar uran laglig »llläleije."
"Dä detza Författningar således hafwa de "närmaste samband, och man lwartemvt Priwilegier "icke kan upphäfwa den förra, bör man icke ellek "kullkasta den sednare, utan att med det samma "erkänna ctt en mera brottslig och skadligare Medlem bör hofwa större fri, och rättigheter l
Samhället än est mindre felande."
"När härtill kommer att wära Fabriker, koni "esker I799st'gtt stil en omanlig böld, skulle genom lotz nde al de band, som sistnämnde ärs Försatt» "ning stadg t för Lurendrägerier, komma i för"sall, och den Conlroll tor dylika broklsligherer, "som genom Landt-Tullar hittills warit, lörmode» "ligen kommer akt lörfalla genom detza Tullars "upphäfwande, jer j g, för mig en förnyad anledning att e, tillstyrka upphörandet för weder» "börande al rättigheter akt 1 ö.pna Bodar wistte» "ra elter förbudit och lurenl>ägadt gods.
Jag "stulle dock önsta, att denna Visitation ej sträckte "sig till allmänna wägar, och att summan af wär"det pä sädane waror, dä de böra. anles wara "lö'brutne, mät'e höjas öfwer det oswannämnde "Förfallmng utstakar.
Den 18 April e. m. 301 ingen del vill åtaga mig att försvara, naturligtvis dock med bibehållande al det undantag, att medborgare af annan trosbekännelse än den rena evangeliska icke kunna direkt i kyrkans tjenst användas.
Emedlertid tror jag icke, att de betänkligheter, den nämnde värde talaren framställt, kunna i tillämpningen medföra någon fara.
Ar uttrycket otydligt, så tillämpas det nog så vidsträckt som möjligt — och då får ju den värde talaren sin vilja fram.
Oaktadt således i min tanke det steg, som nu blifvit föreslaget, är för litet, är det dock ett steg framåt och bör derföre bifallas
Jag har endast uppehållit mig vid mosaiske trosbekännare; lörslaget om medgifvande af utvidgade rättigheter åt bekännare af annan kristen troslära än den rena evangeliska behöfver väl icke försvar?
Jag anhåller om bifall till förevarande förslag.
Inom Konst.-Utsk:t har jag icke kunnat dela den åsigt, som i Utsk:ts förslag gjort sig gällande.
Utsk:t hade flera motioner om grundlagsförändringar att handlägga, men vid deras behandling möttes man i allmänhet af det svaret, att några ändringar i grundlagen ej borde föreslås af det nuvarande Konst.-Utsk:t, hvilket liksom hela representationen erhållit ett misstroendevotum.
Efter att hafva till en början bekämpat denna åsigt, fogade jag mig dock efter majoriteten.
Förekom så frågan om beviljande af större politiska rättigheter åt bekännare af annan kristen troslära, än den rena evangeliska, äfvensom åt bekännare af den mosaiska läran.
Jag kunde icke anse, att denna fråga var af så brådskande beskaffenhet, att man för densamma borde kasta åsido den åsigt, man förut proklamerat, och jag föreställer mig att det för de mosaiska trosbekärmarne sjelfva bör vara af större värde att erhålla tillträde till Statens tjenster på grund al förord af den nya, friska representationen, än al oss, som man förklarat vara utlefvade.
Man torde vid denna riksdag hafva gjort alldeles tillräckligt för denna klass af medborgare, då man medgifvit dem rätt att deltaga i val af riksdagsman, och man bör ej ytterligare utvidga deras politiska rättigheter, förrän det visat sig, om man lyckas införlifva den judiska stammen med nationen.
Jag vet icke något land, der en sådan sammansmältning lyckats; judarne bibehålla sig alltid såsom en särskild klass, skiljda från de öfriga samhällsmediemmarne, slutna inom sig sjelfva, och de anse sig endast såsom gäster i det land, der de vistas, tte äro kloka nog att draga alla möjliga fördelar af detta land, men de fortfara att anse sig såsom någonting högre, någonting för mera än landets öfriga innevånare.
Ingen får någonsin se en judisk qvinna taga tjenst eller bestrida sådana sysslor, utan judarne låta betjena sig af de kristna, och sådant anse de vara fullkomligt i sin ordning.
Till erhållande af Statens tjenster torde icke individen såsom sådan kunna sägas hafva laglig rätt, utan eger Staten tillse, alt dess tjenster blifva på bästa sätt skötta, hvadan det beror af Staten att be - 302 Den 18 April e. m. stämma hvilka individer skola tillåtas bekläda dem.
Att vi, för att få tjensterna behörigen skötta, behöfva söka tjenstemän bland de 1,200 judar, som finnas i landet, tror jag ej, ty vi lära nog reda oss dem förutan.
Någon oginhet mot judarne har ingalunda gjort sig här i Sverige gällande, utan hafva vi gått dem ganska välvilligt till mötes; jag klandrar icke heller detta, utan anser det fullkomligt rigtigt, men då så många medgifvanden blifvit inom kort tid gjorda, anser jag att vi först böra afvakta verkan deraf, innan vi borttaga den sista ännu återstående inskränkningen, hvarom här är fråga.
Att de medborgerliga rättigheterna så småningom utvidgas, torde icke vara origtigt.
Den judiska stammen har hufvudsakligen fallenhet för vissa vinstgifvande, icke mödosamma yrken, och må den deråt egna sig; men deraf att man i Frankrike har en jude till finansminister — hvilket för öfrigt ej torde vara olämpligt, då denna plats mest öfverensstämmer med den rigtning, som är egen för ifrågavarande stam — lär ej följa, att vi älven här böra skaffa oss en medlem af mosaiska läran till finansminister.
Då, efter hvad jag förmodar, åtminstone de Hrr, hvilka yttrat sig för den föreslagna grundlagsförändringen, äro väl belåtna med den finans minister, vi redan hafva, lära väl således de icke behöfva för närvarande bland afkomlingarne af juda stam se sig om efter någon annan.
Jag yrkar afslag å Konst.-Utsk:ts nu föreliggande förslag.
Mera än 80 år hafva nu förflutit, sedan Gustaf lil genom en regeringshandling, som vunnit allmänt erkännande och ökat glansen af hans regering, lade första grunderna till religionsfrihet här i landet.
Hvarje steg, som bidrager att utvidga denna frihet, anser jag fullt berättigadt, och får jag af denna grund och på de skäl, som af föregående talare blifvit anförda, tillstyrka, att Konst.- IJtsk:ts nu föredragna förslag måtte förklaras hvilande.
Frih. Cederström, Rudolf: 1 likhet med de reservanter, som bifogat Konst.-Utsk:ts Mern. sina skiljaktiga meningar, anser jag förevarande förslag vara hvarken högst nödigt eller ens nyttigt.
Man har under nu pågående öfverläggning här mest fästat sig vid den sidan af frågan, som berör mosaiske trosbekännare.
Jag vill likväl först yttra några ord om de kristna trosbekännare, som icke tillhöra den rent evangeliska läran, och 4 isynnerhet om katholska lärans utbredare.
Björnstjerna anser det icke vara med någon fara förbundet, att för alla dessa öppna dörren på vid gafvel.
Men, Mine Hrr! då vi finna, att oaktadt påfvestatens sjunkande tillstånd i våra dagar, katolicismen är så vaken, att äfven i ett så upplyst land som England, hvarest protestantismen borde förmodas hafva företrädesvis och i sekler slagit särdeles djupa rötter, de katolska lärosatserna utbredt sig på ett sätt, som man för några år sedan knappt skulle hafva ansett möjligt, men som i viss mån förklaras, då Den 18 April e. m. 303 vi besinna huru än mer djupa och tidiga rötter denna katolska lära eger i historien och folkens lif, och att den till sitt förfogande eger nitiska hjelpare i de enkom lör katolicismens spridning stiftade andeliga särnlund, dominikaner och jesuiter, hvilkas åsigter, så alldeles skiljaktiga med våra egna, vi icke kunna godkänna, — men hvilkas nitälskan vi måste beundra — och hvilkas inverkan vi icke desto mindre ansåg mycket skadlig lör oss; emot en sådan lära böra vi vara på vår vakt.
Adla, uppriktiga katholska kristnas värde och förtjenster förnekas visserligen icke af någon rättsinnad ; de vördas och skattas högt af oss; men sjelfva läran kunna vi icke sätta i paritet med den evangelisk t-lutherska.
Hvad åter nu angår de mosaiske trosbekännarne, så får jag lika uppriktigt erkänna, dels miri belåtenhet med att det strider mot arten af deras väsen, att idka något proselytmakeri, dels äfven min högaktning för de flera goda egenskaper, som pryda denna stam, deras sparsamhet, skarpsinnighet och måttlighet, deras förmåga af klok beräkning; men jag tror dock, att den genuina svensken har flera egenskaper af annan art, dem tillfället nu icke torde vara lämpligt att uppräkna, men som för oss åtminstone ega det värde, att jag tror, det vi skulle vara bäst belåtna med utvecklingen af dessa företrädesvis svenska egenskaper.
Man har yttrat sig, såsom vöre här fråga om att beröfva Israeliterna eller andra främmande trosbekännare några rättigheter; något sådant är här ingalunda ifrågakommet; må de fortfarande åtnjuta de åt dem inrymda rättigheter, hvaraf de sig på ett värdigt sätt begagnat; men en annan sals är den, som just nu är å bane, om nemligen vi skola finna skäl uti att ytterligare och uti åtskilliga nya rigtningar utvidga deras rättigheter.