Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De angå endast partialiteter, som BancoUtsk, troligen tager i öfvervägande och som icke rubba principerna för min motion.
En möjlig otydlighet i denna sednare bör jag dock rätta, den nemi., att då actieutdelningen föreslås till 5 proc., bör tilläggas: på actiens capitalbelopp.
Afven får jag, då min uppmärksamhet blifvit derpå fästad, gifva tillkänna, att det är mig likgiltigt, om actierna ställas på 5oo eller 100 R:dr.
Det senare gåfve tilläfventyrs flera personer tillfälle att i Banken insätta sina små capitaler, och detta befordrade dess soliditet.
Jag hoppas nu äfven hafva liqviderat min värde och aktade vän Hr v.
Hohenhausen den skuld, i hvilken jag nödgades stadna i sednaste plenum.
Om äfven långsam betalare, förmodar jag, att han anser mig nu hafva så till fullo betalt capital som ränta, att jag icke hos honom förlorat den credit, hvaraf jag alltid skall söka göra mig värdig och äfvenväl nu vågar tro mig berättigad att bibehålla.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må åtfölja rejnissen af min motion till BancoTJtskottet, Frih. Ehrenborgh; Jag nödgas än ytterligare borttaga några ögonblick af R. o, Ad:s tid i anledning af Frih. Jvantzous sista yttrande.
Jag anser mig ej behöfva ingå i vederläggning af hans framställning, emedan jag ej funnit mig af honom vederlagd.
Hans yttrande syutes mera riktaclt emot några i förra plenum anförda åsigter, än emot hvad jag sagt, Men Frih. fällde det yttrande, ”att det onda borde uppryckas med rötterna.”
Det är just detta jag vill; vi skilja oss endast uti methoden att upprycka det.
Efter min mening sker det säkrast derigenom, att hvar och en, sorn har en bancosedel, får den inlöst vid bankluckan 1 silfver, efter 128 sk.
Det är att verkligen upprycka det onda med rötterna; och jag hemställer, om ej denna method är den enda verkliga, Man svarar mig: ja väl, det är nu uppryckt, men snart öfverväxer det; gif oss säkerhet för realisationens fratngena bestånd, Jag säger då, att säkerheten Den i3 Mars f. m. a45 finnes redan antydd uti Frih. Kantzous eget anförande, uti en utveckiad och förhöjd industri, uti utvidgadt åkerbruk och lifvade näringar.
Ty hvad är väl penningen annat än representant af ett lands varor.
Om vi blott besluta att vexla, hafva vi realisationen; och då hafva vi i och med detsamma garantierna för dess bestånd.
Frih. Rantzou har sagt, att om det föreslagna tillfället bereddes, skulle många taga actier.
Det tror jag visst, och tror äfven, att vi någon gång skola kunna så ställa till, att enskildas credit skall fylla de växande behofven af en större penningecirculation.
Jag tror således väl, att privatbanker böra finnas; men de böra ej hafva gemensamhet med Statsbanken annorlunda, än att uti dess hvalf ställa säkerhet för sina stiftelser; och jag skulle visst ej vilja lefva den dag, då man åter skulle vilja lyssna till försöken att inrätta privatbanker utan sådan säkerhet, nedlagd i Statsbankens hvalf.
Jag hemställer slutligen, om ej Frih. Rantzou delar min öfvertygelse, att första vilkoret för Bankens bestånd och förkofran är, att den är väl styrd, och om vi ej kunna sluta den controvers, som i detta ämne uppstått oss emellan, med att förena våra bemödanden till åstadkommande af en sådan förbättring i Bankens styrelse?
Frih. Rantzou tillkännagaf, att han i denna sista del gerna förenade sig med Frih. Ehrenborgh.
Jag hade icke ämnat att nu yttra mig; men då man gjort mig den äran att upptaga yttranden , jag haft i ett föregående plenum, begagnar jag tillfället att förklara ett missförstånd hos flera värda talare af hvad jag då anfört.
Jag är ingalunda emot privatbanksinrättningar, vare sig genom actiebolag eller med gemensam ansvarighet; men jag vill, att de skola stå under fullständiga lagar och noggrann tillsyn af dessas efterlefnad.
Men om man vill göra det laglösa tillstånd, hvari vår Bank befinner sig, efter den tydning, vissa talare vilja gifva 72 §., ännu svårare, så är just rätta sättet att i detta bankbolag utom all lag indraga privata delägare.
De skulle visserligen, med sin större penningeerfarenhet, icke sakna utvägar att inverka på de suveräna medactionärerna vid besluten om Bankens rörelse.
Men ännu märkvärdigare skulle det visserligen förefalla hvarje opartisk, om den andel i lagstiftningen öfver Banken, man nekat Sveriges Ronung, blefve lemnad Sveriges Judar, Gr, Cronhjelm:
Det är sårande för min känsla att nödgas besvara den siste talaren, då han sagt, att de, som nekat del i Bankens lagstiftning åt Sveriges Ronung, lemnat den åt Sveriges Judar.
' Här bär icke varit fråga att öfverlemna någon lagstiftningsrätt åt enskilda, utan blott att lempa sådana inträde i Bankens styrelse.
Jag förmodar, att om den motion, som derom kommer att framställas, vinner bi’ Den i3 51 a r s f. m. fall, man icke lärer tillerkänna de enskilda någon lagstiftningsrätt för Banken samt noga kommer att akta sig att i Bankens styrelse intaga sa många ombud för actieägare, att Statens ombud af dem kunna öfverröstas.
Jag tror, att det är en vigtig skillnad emellan lagstiftning oell förvaltning.
Min öfvertygelse står fast, att någon större garanti aldrig kan gifvas Banken, än Konungs och Ständers gemensamma garanti i förening med offentlighet.
Jag bär i mitt anförande under öfverläggningen om 72$.
Reg.F. ådagalagt, att hemlighet är deremot uti en privatbank ett hufvud vilkor för dess vinst; ju flera actieägare der skulle blifva, dess flera proneurerom nyttan och nödvändigheten af hemlighetens återinförande öfver Bankens ställning.
I anledning af Frih. Kantzous yttrande, i afseende på mitt nyssnämnda anförande rörande 72 §., anhåller jag, att detsamma må blifva Frihls motion foljäktigt till BancoUtsk.
Jag föranlåtes äfven till denna anhållan af orsak, att om mig blifvit utspridt det rykte, att jag sagt, det Banken är Nationens egendom; man har afklippt mitt dervid gjorda tydliga tillägg: välförståendes Bankens vinst och behållna capital, och hvilket tillägg förutan jag skulle hafva visat en stor okunnighet om en Banks förpligtelse)-.
Jag hembär Frih.
Kantzou min tacksägelse för dess yttrade vänskapliga tänkesätt emot mig; jag hyser för honom fullkomligt desamma, och de kunna icke rubbas af våra olika åsigter rör:de medlen till samma ändamål:
Fäderneslandets väl.
Jag behöfver blott förklara, att om Banken finge 2:ne ägare, R.
St. och penningemännen, och för dessa begge olika slags interessenter nödvändigt erfordrades ett bolagscontract, för hvars ändring begges bifall vore nödigt; så tror jag mig ej hafva haft orätt, då jag sagt, att de enskilda delägarne skulle få del i lagstiftningen med R.
Om jag vid det tillfälle, jag nyss yttrade mig, ej förmådde uppdraga skillnaden emellan Bankens styrelse och dess lagstiftning, hvilken skillnad åtminstone synes böra vara bekant för en Bancofullmägtig, lärer jag väl icke heller nu lyckas att öfvertyga Hr Rosenblad, att frågan är örn actieägarnes ombuds inträdande i Bankens styrelse utan lagstiftningsrätt.
Hr von Vicken, Joh.
Henr., hade inlemnat ett så lydande anförande:
Om en matiere funnes, sorn med silfrets integrala värde förenade papperets flyttbarhet, behöfdes inga banker och skulle då icke heller finnas.
Bankeu är derföre ett depositionsställe för silfver och andra metaller och dess sedlar att anse såsom depositionsattest^- på det insätta metalliska vär* Den i3 Mars f. m. det.
Således om i samma stund, som Bunis en icke bade några metalliska värden hos sig, den också icke hade några oinlösta sedlar, upphörde alla dess förbindelser och mynt funnes ej mera; men metallerna eller silfVet måste väl då finnas hos dem, som utvexlat sedlarna, då också varuvärdenas beräkning troligen blefve skålp. och lod silfver i stället för riksd:r, sk:r och runstin.
Om derefter importhandeln öfverstiger exporten, måste ju importören antingen hafva credit hos utländning eller exportera silfver eller för silfret köpa sig vexlar; och i detta sednare fall kan han ju så gerna insätta sitt silfver i Banken, uttaga sedlar och för dem köpa vexlarna.
Häraf visar sig, att individens förmån och beqvämlighet ligger uti att äga sedlar, endast han är säker att derför få silfver, när han vill.
Garantien derför bör bestämmas i grundlagen sålunda: att R.
St. betaga sig rättigheten att anbefalla utbetalning utur Banken, förrän den är fullt soliderad för sina utelöpande sedlar.
Som uti ett Rike måste finnas ett stort antal individer, som uti Banken insatt silfver och hvilkas interesse det ej kan vara att på en gång utvexla silfver, så kan en Bank, titan fara för sin credit, uti låneväg utsläppa ett proportionell öfverskott af sedlar mot liypothek af fastigheter etc.
— Hvad af denna ränta icke åtgår för bankrörelsen, bör användas till soliderande af Banken genom silfverköp, till motsvarighet af de sistnämnda utelöpande öfverskottssedlarna, då slutligen Banken blir verklig ägare af hypotheksfordringarna.
Då först är Banken i tillfälle att bistå Staten med lån, till lika belopp med dess hypotheksfordringar; men i och med detsamma, som ett sådant beslut tages af Ständer, bör anslag göras, svarande emot 6 proc. på lånet, att så länge årligen af Staten utgå, tills Banken derigenom, med tillägg af sin behållna räntevinst, återfått capitalet, då skulden både kan och bör afskrifvas.
Grundlagen bör bestämma: att Ständerna ej kunna anbefalla utbetalning från Banken, förrän den icke allenast är solvcndo uti metaller för de utelöpande sedlarna eller rörelsecapitalet, utan äfven har ett öfverskott, bestående uti dess hypotheksfordringar; samt att detta beslut bör vara fattadt af alla 4 Stånden, icke af 3 emot i, och hvarje
Stånds beslut grundadt på minst af de röstandes antal.
På detta sätt torde garantien af privata actieägares deltagande i Banken icke blifva behöflig och all räntevinst komma först Banken till godo och sedan Staten, då Banken hunnit blifva solvendo för alla sina förbindelser.
Kantzous motion, jemte de i anledning deraf nu afgifna yttranden, remitterades till BancoUtsk.
Hr von Troil, Emil: Då Hr Gunthers motion för en stund sedan discuterades, hörde jag af 2lne talare yrkas 348 Den i3 Mars f. m. en sats, som jag ville vederlägga; men jag hindrades derifrån genom ett bud, sorn utan dröjsmål påkallade min närvaro uti ett förvaltande verk, hvaraf jag är medlem.
Då jag nu återkommit, anhåller jag att få yttra några ord i ämnet, som torde få åtfölja den remiss af Hr Giinthers motion, hvilken jag förmodar redan vara beslutad.
Det sades nemligen, att Riksg.Cont. borde utlåna, ej directe till jordägare, utan till hypotheksbolag.
Den förste talaren anförde alldeles intet skäl och är derföre svår att vederlägga; den andre åter anförde, att en sådan utlåning ej i något land vore bruklig.
Jag vill ej förneka nyttan af alt begagna andra landers erfarenhet, dåinan saknar egen, men sådant är ej förhållandet i förevarande fall; ty ett af Statens Verk, nemi. banken, bar hos oss sedan mer än ett sekel verkställt sådan direct utlåning till jordägare, och det har visat sig, att pröfningen af säkerheten kunnat så verkställas, att banken ganska sällan blifvit lidande.
Att denna utlåning på lång tid är oförenlig med en väl ordnad bankrörelse, är en annan sak, som ej har någon tillämpning i afseende å Riksg.Cont.
Dessutom är klart, att om Riksg.- Cont. skall kunna låna till hypotheksinrättningar, måste sådana på säkra grunder först vara inrättade.
Detta är ännu ej fallet i någon provins; och om det måhända kan åstadkommas i en eller annan, inträffar det visst ej i alla.
Men de landskap, der locala förhållanden hindra uppkomsten af hypotheksföreningar, lära derföre ej böra uteslutas från förmånen att förmedelst Riksg.Cont:s credit erhålla lån på billiga vilkor.
Här har äfven blifvit taladt om den utveckling, begreppen om hypotheksföreningar hos oss erhållit sedan 1823 års FinanceCommitte' afgaf sitt betänk.
Jag medger, att det uppgjorda förslaget till hypoteksförening för Skåne vitsordar derom; men allmänna tidningarna hafva äfven omtalat andra förslag, som synas mig utvisa motsatsen.
Remitterades till bancoUtsk. i sammanhang med Hr Giinthers till samma Utsk. nyss remitterade motion.
Hr Höökenberg, Carl Åke: Då Gr.
Cronhjelms motion om grundlagarnas föreläsande vid Academierna och examens anställande uti dem remitterades, kände jag den endast af rubriken på föredragningslistan; jag ansåg likväl detta tillräckligt för att kunna tillstyrka densamma.
Sedan jag nu tagit närmare kännedom af dess innehåll, har jag ansett mig befogad att göra följande vördsamma anförande.
Den adle motionären yrkar, "att grundlagarna böra föreläsas vid Academierna och examen i deni anställas med de studerande, som ämna ingå på tjenstemannabanan.”
Jag är visserligen af samma tanka, men tror för min del derjemte, att denna examen borde utsträckas till de studerande, som undergå candidatexamina inom philosophiska Faculteten, samt Den i3 Mars c. m. till dem, som från den tlieologiska utexamineras, för att inträda i prestembetet.
Detta om sjelfva motionen.
Jag vill nu försöka att bevisa verkställbarheten af hvad motionen åsyftar och undanrödja de skenbara hindren för dess framgång.
Vid Upsala Academi finnes anställd en ordinarie professor i statistiken.
Denne professor häller inga föreläsningar öfver grundlagarna af det skäl, att han icke har någon föreskrift att göra det.
Sjelf har han dock ansett nödigt att fordra åtminstone en ytlig kännedom af grundlagarna, isynnerhet regeringsformen, utaf dem, som höra under hans jus examinandi.
Jag har den öfver ty gelsen, att denna professions nuvarande innehafvare, så fördelaktigt känd för upplyst nit och outtröttlig verksamhet, långt ifrån att med obehag se sin möda ökad, tvärtom gerna skulle omfatta tillfället att med utvidgad verkningsförmåga gagna den academiska ungdomen på ett sätt, som han redan sjelf antydt.
Vid Lunds Academi finnes ingen lärare på stat, som lämpligen kunde åläggas alt hålla ofvannämnde föreläsningar och examina.
Den nuvarande professorn i historien öppnade likväl redan för 5 år sedan enskilda föreläsningar öfver grundlagarna; men då ingen kunde åläggas att afhöra dem eller deruti låta examinera sig, hlefvo de blott en anledning till erhållande af högre kunskapsbetyg uti fäderneslandets historia.
Jag tror derföre, att det icke behöfves annan åtgärd, än att, genom anbefallande af grundlagarnas kännedom såsom examensvilkor, gifva stöd åt dessa hans nitiska och ädla bemödanden.
Genom hvad jag nu anfört tror jag mig hafva ådagalagt, att det vid båda Academierna blefve möjligt att verkställa de i motionen föreslagna åtgärder: 1:0 utan statsanslag lill någon ny profession; 2:0 utan att påtvinga någon professor en skyldighet, som af honom icke erkändes, och 3:o att början härmed kan ske, oberoende af den läroverkens reorganisation, som nu lär vara under pröfning.
Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte få åtfölja motionen lill Utsk.
Lades på bordet. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. till 4 e lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Thorsdagen den i3 Mars 1834- Plenum kl. 6 e. m.
Justerades a:ne prot.utdr., det ena för d. ii dennes e. m., det andra för denna dag f. m. 4 H. 3a a5o Den i3 Mars e, m.
M:s d. 8 dennes på bordel lagda nåd. skrifv. till R.
St., ang:de frågan om lindring uti den hemmansägarne i Jemtland åliggande roterings- och fustningsskyldighet.
Ur von Törne, Michael, uppläste följande:
Det är med anledning af K. M:s nåd. propos. lill R.
St., rör:de Jemtlands rotering, som jag ansett mig böra omnämna några, kanske mindre allmänt kända förhållanden.
Jemtlands reg:te har från början icke varit annat än ett landtvärn, som icke kunde commenderas utom länsgränsen.
Den ersättning af 20 d:r s.‘mt, rotehållare erhöllo för hvarje sådan landtvärnist, svarade under K.
Carl XI:s tid emot 10 silfverriksdaler, hvarför då kunde köpas 10 tunnor korn.
Betalningen var så förmånlig, att ägare funnos af helt hemman, som åtogo sig att hålla 6 till 7 soldater; men dessa 20 d:r sant utgöra nu blott 6 r:dr 32 sk. i bancosedlar, hvarför i Jemtland icke köpes en tunna korn.
Ar 1827 nedsattes reg:tets numerär med 200 man; men huru litet detta svarade emot behofvet, upplyses bäst af följande jemnförelser:
När man beräknar ett medium för det öfriga Riket, hålles en soldat för ett taxeradt jordvärde af 8,23g r:dr b:co; men i Jemtland hålles en soldat för ett jordvärde af 1,278 r:dr b:co.
Circa hvar ig:de mantalsskrifven karl är soldat, när ett medium tages för det öfriga Sverige; men hvar 9:de mantalsskrifven karl är soldat uti Jemtland.
För ett jordvärde af 4>2^7 >';dr b:co betalas uti statsbidrag i det öfriga Sverige 177 r:dr b:co; men för samma jordvarde erlägges i Jemtland 4^4 r:dr.
Att hemmanen i Jemtland icke äro för lågt taxerade, upplyses af uppbiidsförteckningarna, som utvisa, att under loppet af de sist förflutna 10 åren de hemman, sorn frivilligt blifvit försålda, blott öfverstiga taxeringsvärdet med 27 proc., och att uti de öfriga länen skillnaden i de flesta icke är mindre.
Den stora olikheten emellan ett landtvärn, som icke kan commenderas utom länsgränsen, och reguliera trupper, synes isynnerhet förtjena att komma i öfvervägande.
Sedan Jemtlands reg:te nu fått sig ålagd samma skyldighet tili activ tjenstgöring som den öfriga indelta armeen, hvaraf följer, att hemmansägarne ej längre kunna sjelfva tjena för 10- tarna eller få lega manskap utan betydligt ökade kostnader; så fordrar billigheten, att landet erhåller en deremot svarande ersättning.
K. M:s nåd. propos. till R.
St. innehåller nära samma resultat för Jemtlands rotehållare, som jag i nöd. föreslagit; och som denna rotering icke kan jemnföras med någon annan i Riket, uppstår intet prejudicat för andra, derigenom att den nåd. propos. bifalles.
Deu i3 Mars e. m. a5i Jag anser mig vid detta tillfälle böra yttra min på erfarenhet oell localkännedoin grundade öfvertygelse, det
Jemtländska folkets uppkomst eller undergång beror på, huru denna roteringsfrågä afgöres.
Detta utlåtande anhåller jag vördsamt måtte få åtfölja den K. propos. till vederbörligt Utskott.
M:s d. 8 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse, angrde det vid sista riksdag framställda förslag till en ny stängselförordning, blef samma skrifvelse till LagUtsk. remitterad.
Föredrogs ånyo Hr Stedts, Claes, d. 8 dennes på bordet lagda anförande, i anledn. af Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh., motion, rörande brännvinsbränningen.
Frih Sprengtporten, Jac. Wilh.:
Då jag nu finnér mig uppkallad att yttra mig i ett ämne, hvaröfver discussionen rätteligen redan borde vara slutad, känner jag fullkomligen förbindelsen att vara kort.
Jag har äfven vid genomläsandet af Hr Stedts anförande funnit, att jag utan äfventyr kan förbigå den delen af den värde talarens framställning, hvilken mera förekommer såsom en blott förnekelse af mina åsigter, eller der betänkligheter blifvit yttrade vid verkställigheten af mitt förslag, sådana betänkligheter nemligen, som jag hoppades hafva undanröjt uti min egen framställning.
Deremot synes det mig, såsom hade den värde ledamoten icke till alla delar riktigt uppfattat ideen af mitt förslag.
Han hade då kunnat undvika att ingå i en vidlyftig bevisning för nyttan och billigheten att förbjuda de s. k. konstverken.
Jag svarar honom, att det är mig likgiltigt, om konstverken bibehållas eller om de upphöra; i intetdera fallet rubbas deraf grunden af mitt förslag.
Om dessa konstverk finnes i mitt förslag ingen annan recommendation, än att de, såsom befintliga och för fullständighetens skull, blifvit upptagna i tarifen, samt emedan jag föreställde mig, att R.
St. icke skulle vid en riksdag vilja förbjuda, hvad de vid en föregående tillåtit.
Emot Hr Stedts eget förslag tager jag mig friheten göra den anmärkning, att tarifen i de låga pannerymderna är alltför obilligt låg; och i allmänhet förefaller mig detta förslag, oaktadt de flera goda åsigter, som deri kunna förefinnas, såsom skulle följden af dess antagande blifva, att, äfven emot den värde ledamotens egen afsigt, husbehofsbränningen med alla dess fel och brister skulle komma att qvarstå i förändradt och icke förbättradt skick.
Då jag gått att framkasta mina tankar i ett ämne, hvaröfver det vid de föregående riksdagarna visat sig så omöjligt att förena opinionerna till ett mål, som på en gång kun - Den i3 Mars e. in. de tillfredsställa tänkarens anspråk och idkareus billiga fordringar, har det naturligtvis icke kunnat ske under annan förutsättning, än att vid detaillerna i mitt förslag och särdeles vid verkställighetsåtgärderna ganska många välgrundade anmärkningar kunde göras; men hvad angår den grund', hvarifrån jag utgått, är jag ännu mera öfvertygad, sedan jag läst Hr Stedts anförande, att det finnes blott en möjlighet att förlika begreppet om en hög beskattning med begreppet om billiga afgifter, och denna är, att uppdraga en skarp gräns emellan husbehofsbränningen och den större tillverkningen.
Jag har trott mig finna denna gräns på det sätt, att den förra, återförd till sin ursprungliga bestämmelse, fortgår under en kortare tid mot låga afgifter; då deremot den senare kan fortgå under en längre tid med ojemnförligt högre beskattning.
Det är möjligt, att jag hyst alltför sängujniska förhoppningar, då jag trott, att vi vid detta riksmöte ägde att från Utsk. vänta ett förslag till en genomgripande reform i denna ceconomiska lagstiftning och i beskattningsgrunderna derför.
Jag tror emedlertid, att det är icke mindre, som landet behöfver, och icke mindre, sorn folket väntar af sina ombud.
En önskan återstår för mig att yttra.
Jag önskar nemligen, att Utsk. hufvudsakligen ville sysselsätta sig med behandlingen af den ceconomiska sidan af frågan (man har sagt oss, att den skall äga en politisk, och hvarje genomgripande lagstiftning har en sådan politisk sida, om man företager sig att öfverträda billighetens område); men om Utsk:s förslag blir sådant, att en hvar kan skönja, att ändamål, medel och billighet gå i bredd, då tror jag att Utsk. med lugn öfvertygelse kan sätta de öfverdrifna politiska farhågorna och skräckbilderna åsido.
Inom Sveriges allmoge finnas många upplysta, vältänkande och rättskaffens män, hvilka alltför väl inse, hvarthän missbruken leda, och som icke skola finnas tveksamma att uppoffra en inbillad fördel för en mera sann och varaktig, då det helas väl sådant påkallar.
Föredrogs ånyo Gr. von Sclnverins, Fredr.
Bogislaus, d. ri dennes e. m. på bordet lagda anförande, rörtde anmaning till BancoUtsk. att skyndsamligen inkomma med utlåtande, angrde vexlingstidens utsättande till d. i instundande Juli. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Då jag för min del instämmer i den åsigt, som Gr. v. Schwerin ådagalagt, torde det tillåtas mig få nämna, att då jag vid föregående riksdag visserligen var lika nitisk för ordning och stadga i myntväsendet sorn de, hvilka nu ifra derför, trodde jag mig likväl kunna göra skillnad emellan principfrågan och verkställighetsåtgärderna.
Jag var således en bland dem, som reser - Den i3 Mars e. ra. verade sig mot R. o. Ad:s beslut om realisationen, endast på den grund, att jag ansåg en skyndsam verkställighet böra följa på beslutet; ty då jag på detta rum hörde den opinion yttra sig, att det skulle bero på omständigheter i en oviss framtid, huruvida detta beslut skulle äga bestånd eller icke, ansåg jag detsamma mera som en olycka än en laglig åtgärd att trygga allmänheten mot vådorna af en ytterligare oreda i våra myntförhållanden.
Jag är ännu i denna stund af samma tanka och hoppas, att Ständerna icke vilja vidhålla ett beslut, som de tveka att göra gällande och icke tilltro sig att genast kunna verkställa.
Jag vill på enahanda grunder som Gr. v. Schwerin yrka, att BancoUtsk., om görligt är, må inkomma med ett förslag, som bör föregå utvexlingen, hvilken dock ovilkorligen borde ske vid den af K.
M. äskade tidpunkt, dervid jag anser det. tillika vara Utsk:s åliggande att framlägga ett förslag till förbättrad organisation af Bankens styrelse.
Jag vet, att man i detta ämne redan inlemnat motioner till Constit.Utsk., hvilkas resultater likväl icke visa sig förrän vid nästa riksdag; dock tror jag, att det beror på BancoUtsk. att föreslå sådana åtgärder, hvarigenom bristen kan i någon mån afhjelpas.
Jag erkänner, att denna brist uti Bankens närvarande styrelse bestämt mig att rösta mot förslaget till nya redactionen af 72 § , emedan jag icke vill inrymma någon slags främmande magtinflytelse plats bland en så beskaffad styrelsepersonal sorn våra Bancofullmägtige.