Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vand från barndomen att vörda min Konung, om också då endast derför, att han är min Konung, har jag dock sedan under mesta tiden af min mannaålder haft den lyckan att stå Konungen nära, och då jag sett huru denne Konung olfrat tid och möda för att befrämja fäderneslandets lycka och välgång, då jag sett huru det, som från honom utgick, alltid hade ett godt och ädelt syfte, är det ju helt naturligt, att jag skulle finna mig af känsla och böjelse manad att obetingadt lemna mitt bifall till ett af Konungen framlagdt förslag.
Men pligten bjöd att granska hvad jag hade att bifalla eller förkasta.
Denna pligt har jag efter bästa förmåga samvetsgrant^ uppfyllt.
Jag har verksställt granskningen och sökt att tillgodogöra mig allt, som i tal och skrift blifvit anfördt för och emot förslaget, och på grund häraf, samt till följe af de betänkligheter, som de fleste af förslagets försvarare uttalat deremot, har jag kommit till den öfvertygelse, att om jag nu till eder, Mina Hrr! framställde den frågan:
Gillen J detta förslag?
så skulle flertalet med mig svara: nej. »Men», sägen J, »hvartill tjenar ett afslag, då vi derigenom endast vinna ett kort uppskof, enär K.
M:t kommer att snarligen ånyo framlägga det förkastade förslaget oförändradt, och vi således slutligen tvingas emot vår vilja antaga det?»
Det kan måhända blifva en möjlighet.
Jag förmår ej blicka in i framtiden, men jag tror det ej, jag vill ej tro det, jag får ej tro det, så länge Sverige ännu eger nuv:de grundlag, besvuren af Konung och folk, och en Konung, som ej bryter sin ed, utan bevarar hvar och en af sina undersåter vid dess grundlagsenliga rättigheter.
Det må nu tillåtas mig att framdraga ett yttrande, som afgafs af vår hädangångne store Konung Carl XIV, då han upplöste Riksdagen år 1835, och dymedelst visa, huru en representationsförändring för 30 år tillbaka bedömdes ifrån tronen af honom.
»Flera förslag till förändring af vår representation», säger Konungen, »hafva varit i omlopp.
Vi hafva alla bort yrkanden om dess bristfällighet.
Den är menniskors verk och tillvägabragt af män, som i värde voro jemngode med oss; man kan möjligen behöfva förbättringar och jemkningar.
Långt ifrån att vilja motverka sådane, sorn pröfvas vara nyttiga, skall nationen alltid finna mig villig att underlätta deras införande i följd af min öfvertygelse och af den makt, grundlagen mig tillägger.
Allt hvad denna medgifver, allt hvad nödvändigheten kräfver, skall införas, dock endast på den väg våra lagar utstaka, och icke till följe af ögonblickets hänförelse.
Samhällets bestånd och trefnad fordra ordning, fosterlandskänsla och samdrägt; de hvila ytterst på rättvisan, som, sjelf stödjande sig vid förnuftets kraft, jemnar och ordnar allt.» Den 7 December. 373 Jag vill nu endast tillägga, att hvarken bevarande af egna företrädesrättigheter, eller småaktiga afsigter, utan endast en djup öfvertygelse, att fäderneslandets val det kräfver, manar mig att afgifva min röst mot det Kongl, förslaget.
Jag har begärt ordet, icke för att genom framläggande af nya och mera utvecklade skäl söka inverka på andras öfvertygelse, utan endast för att till R. o. Ad:s prot. anmäla, att jag efter mogen och samvetsgrann pröfning af allt, hvad å ömse sidor blifvit andraget, finner mig af min känsla för rätt och sanning manad att, i hvad på mig ankommer, söka bidraga till det Kongl, förslagets antagande.
Jag kommer således att, med full öfvertygelse om att handla rätt, rösta för förslaget.
Innan jag afger min röst i denna för fäderneslandet så vigtiga fråga, ber jag att med några ord få angifva de åsigter, jag med afseende å densamma hyser.
En tänkare yttrade redan för årtusenden sedan, att samhällets välfärd ligger i de bästas händer.
Denna grundsats, ännu gällande med oförminskad kraft, bör aldrig lemnäs ur sigte af dem, som vilja ombilda ett lands representativa former; deri bör ock stå lifligt för deras ögon, som vilja företaga granskning af ett förslag i sådan syftning.
Med denna grundsats till ledsven har jag med all möjlig noggrannhet och med all den förmåga, som kommit rnig till del, granskat det föreliggande förslaget, och dermed jemfört vårt närv:de representations-system.
Jag har dervid icke hoppats att finna något fullkomligt, ty allt, som utgått från menniskohänder, bär mer eller mindre, till följe af sitt ursprung, ofullkomlighetens stämpel; men jag bar, trots mina i allmänhet konservativa sympatier, funnit, att det Kongl, förslaget innebär det relativt bästa.
Jag erkänner villigt, att förslaget icke fullt tillfredsställer mig, och vore jag förvissad, att ett förslag i den syftning, jag skulle önska det, hade någon utsigt till framgång, skulle jag med min röst gerna bidraga till ett uppskof, men alla länders historia, och vår egen erfarenhet af alla de reformförslag, som alltsedan 1840 blifvit framlagde, ådagalägger nogsamt, att genom ett uppskof mera förloras än vinnes.
Man har mycket klandrat det Kongl, förslaget; man har med kritikens skarpa knif dissikerat detsamma, paragraf för paragraf, ord för ord, och derigenom velat komma till slutsatsen af dess förkastlighet.
Vill man förfara på enahanda sätt med vår nuv:de ståndsrepresentation, skall man finna än mera stoff till klander.
Man fäster sig vid, och ej utan skäl, att den gamla representations-formen är bepröfvad, den nya ännu oförsökt, deri gamla har med sina brister och sina fel lort samhället framåt i intellektuel och materiel förkofran, men tveksam är man, om det nya, med sina opröfvade förtjenster och ej förnekade brister, skall fortfarande leda till mensklighetens förädling, som är sam - 374 Den 7 December. hällets yttersta mål.
Men hvarföre denna tvekan?
Just deruti att under nuvrde, af ingen försvarad, af alla klandrade representations-form, samhället utvecklat och förkofrat sig, ligger sannolikheten, ja säkerheten att så skall ske i än högre grad under den nya.
Hvad är det som med denna, enligt Gr.
Posses sanna omdöme, af alla utdömda representations-form gjort att allt gått väl?
Jo det är den högsinnade anda, den känsla för rätt, den laglydnad, den nitälskan för kunskap och upplysning, den allt mer mognade insigten af menniskorätt och menniskovärde, som genomströmmar Svenska folket — och denna anda, ingjuten i former, som lemna den friare rum för sin verksamhet, skall icke, kan icke annat än bidraga till samhällets lycka, så visst sorn den sjelf är det.
Den grund, hvarpå förslaget hvilar, nemligen de samfäldta valens, har af några af motståndarne blifvit förkastad, men af flertalet ansedd såsom numera den enda hållbara.
Likaledes har mot förslagets bestämmelser många inkast blifvit gjorda, men dessa hafva af flere föregående talare blifvit vederlagda, så att i detta hänseende knappt något synes återstå.
Jag ber blott att några ögonblick få fästa mig vid det förhållande, som här ofta blifvit vidrördt, att förslaget skulle sakna tillräckliga garantier mot missbruk, och att det i sina konseqvenser skulle kunna leda till absurda abnormiteter.
Låtom oss då se till, om icke äfven vår närv:de representations-form saknar garantier, och om icke, det oaktadt, städse den anda varit lefvande, som fört samhället framåt, och verkat derhän, att i statens angelägenheter den grundsats, jag först omnämnt, gjort sig gällande sålunda, att vården om samhällets angelägenheter blifvit lagd i händerna på dem, som inom Stånden varit de bäste.
Fästa vi oss vid Bonde-St., så grundar sig dess medlemmars representationsrätt på besutenhet.
Men vilkoren för denna besutenhet finnes icke intagne i grundlagen; någon garanti finnes således icke, att icke dessa vilkor kunna lika hastigt förändras, som den grund, hvarpå valrätten i det Kongl, förslaget hvilar, nemligen taxeringsförhållandena.
Valrätt och valbarhet i BondeSt. tillkommer den besutna allmogen äfven på de minsta hemmansdelar.
Vi veta alla, att denna klass i allmänhet befinner sig på en bildningsgrad, jemförlig med torparens eller dagakarlens.
Finnes i nuv:de R.
O. den minsta garanti, att icke hela BondeSt, kunde tagas ur dessa personers leder; men har något sådant inträffat?
Nej! den inom Ståndet rådande anda manar att låta valen falla endast på dugliga och förståndige män.
Sedan på sednare åren valrätt och valbarhet inom detta Stånd blifvit utsträckta till de större jordegarne, se vi huru dessa alltmer finna plats i Ståndet; och skulle nu enligt det nya förslaget valrätten blifva ytterligare utvidgad till tjenstemän, till prester — ja till Adelsmän, så kan man, att döma af den tendens, som hittills varit inom Bonde-St. rådande, med säkerhet vänta, att valen skola falla endast på de bästa, de redbaraste och insigtsfullaste.
Den 7 December. 375
Se vi på Borgare-St., så tillkommer valrätt äfven de i småstäderne boende mindre handtverkarne, hvilka utgöra det öfvervägande antalet, men hvilka, inskränkta till sitt eget arbete, eller möjligen biträdde af en son eller en lärgosse, oftast befinna sig på en ganska låg bildningsgrad.
Hvar finnes väl i närv:de R.
O. någon garanti, att icke dessa personer, som ega valrätt och sjelfve äro valbara, inkomma i Ståndet?
Denna garanti är att söka i den bos de väljande rådande andan att icke med sitt val stadna på andra än de ypperste bland sina medlemmar.
Jag förbigår Preste-St., enär det är högst få af dess ledamöter, sorn vidhålla, att det borde utgöra en del af representationen.
För att nu öfvergå till R. o. Ad., så anmärkte Frih.
Klinckowström uti ett föregående plenum, att det vore möjligt, att den nedre kammaren, hvarom det Kongl, förslaget nämner, kotnme att bestå af endast tre ledamöter och den öfre af två, och att desse feni skulle kunna afgöra frågor om bevillningen, hvarpå förslaget grundar valrätt och valbarhet.
Häremot invände Frih. Gripenstedt, att Riddarh.-Ordin icke uppställde någon garanti, att icke R. o. Ad. kunde komma att bestå allenast af Hr Gr. och Landtm, och den värde ledamoten.
Hvar finnes väl någon garanti, att icke något sådant kunde komma att inträffa?
Jo, denna garanti finnes i den anda, som hos Ståndet aldrig saknats.
Inom detta Stånd finnes beklagligtvis 50 å 60 personer, som genom eget eller andras förvållande nedgått till samhällets lägre klasser, som återfinnas i soldatesken, i den tjenande klassen, ja till och med pä arbets- och fattighusen.
Hvad, om icke den inom Ståndet rådande andan, är det, som gör, att dessa personer icke begagna sig af den dem i Riddarh.- Ordn:n medgifna rätt att befolka detta rum.
Genom denna framställning bär jag velat komma till den slutsats, att, äfven om förslaget saknar garantier, man dock kan hoppas, att andan hos folket skall motarbeta alla deraf befarade missbruk.
En talare har klandrat förslaget, derföre att det med ett enda penndrag uteslöte lt. o. Ad. från dess politiska, icke förverkade rättigheter.
Jag älskar detta Stånd, jag har lärt det från min barndom, gör det till följd af uppfostran, af tradition.
Jag går ännu längre, och säger: att i allmänhet Svenska folket älskar sin Adel, och ser till den med kärlek och förtroende; och i sanning! hur skulle det kunna vara annorlunda?
Hvarhelst ett Svenskt hjerta klappar, det må vara under bondens vadmal eller borgarens kläde, röres det dock af de stora minnen, hvilka mer än de flesta andra nationer, den Svenska eger, och med dessa minnen äro sammanflätade Svenska Adelns.
Men detta folk, och jag delar dess åsigt, älskar ej att se Adeln såsom en sluten klass, inom detta hus, det önskar att den skall träda ut ibland det, och beder den i detta ögonblick att från den slutna Adels-kammaren stiga ut i inedborgerlighetens stora sessionssal.
Jag röstar för förslaget. 376 Den 7 December.
Ingen lärer förneka det goda och nyttiga, som under nuv:de representationsform blifvit uträttadt, och de stora framsteg på utvecklingens bana, fäderneslandet under densamma gjort.
Icke desto mindre yrkar hela Svenska folket på dess afskaffande, derför att folket känner sig moget att sjelft sköta sina angelägenheter; derför att det icke längre vill stå under förmynderskap af några särskildta klasser.
Den känsla, som framkallar detta yrkande, heter således icke afund; den heter sjelfständighet; och minst inom detta hus bör den känslan missaktas.
Man har här citerat åtskilliga skalders ord.
Jag tillåter mig åberopa hvad en skald om Svenska folket säger: »Det folket är godt i sin innersta rot; Går man det lill mötes, så kommer det emot.»
Och så är det Behandladt med rättvisa, billighet och förtroende, kommer Svenska folket till mötes med samma känslor.
Det är de utmärkande dragen hos det hvilande representations-förslaget, att det på detta sätt går folket till mötes, och derför omfattar folket det med hela värman af sin kärlek, samt skall icke svika förtroendet.
Jag är sjelf utgången från detta folk, och jag vet, att det ligger sanning i mina ord.
Man har framställt många anmäkningar mot förslaget, men man är i allmänhet af skiljaktiga meningar på hvilka grunder man vill bygga ett nytt förslag; ja, en talare, verksam inom och utom detta rum, och om hvars både negativa och positiva lörtjenster om vart lagverk, han sjelf ingalunda underlåtit erinra R. o Ad., har icke ens kunnat blifva ense med sig sjelf ang:de beskaffenheten af de gravamina, han vill påbörda förslaget.
Sålunda beklagar han först, att det inrymmer makten åt »bourgeoisien.
» Hvad menar han väl med denna klass, som i vårt land icke har någon begreppet motsvarig betydelse?
Icke kan jag förmoda, att han dermed förstår några fabriksidkare i vissa härader af Vestergötland.
De kunna väl ej tillvälla sig makten inom vår blifvande representation.
Vill han åter med ordet bourgeoisie beteckna alla de bildade samhällsklasser, som, nu till stor del orepresenterade, enligt det hvilande förslaget kunna deltaga i den nya representationen, så saknade han visserligen skäl att i det begagnade uttrycket inlägga någon mindre god eller samhällsvådlig bemärkelse.
Dessa samhällsklasser igenfinnas vid Konungens rådsbord, i dess högsta domstol, bland högre och lägre ernbetsmän, domare, officerare, vetenskapsmän, konstnärer, possessionaten, industriidkare o. s. v., med ett ord alla dem, som i vårt land företrädesvis besitta högre bildning, erfarenhet i allmänna värf och ekonomiskt oberoende, eller just de qvalifikationer, hvilka, i förening med rättrådighet och fosterländskt nit, äro egnade att tillvinna sig och bibehålla medborgerligt förtroende.
Men något sednare framhåller samme talare vådan af det allt mer öfverhandtagande bondregemente, förslaget skulle åstad - Den 7 December. 377 komma, och slutligen förebrår han samma förslag, att det lägger all makt i händerna på en enda klass.
Åtminstone för mig är det omöjligt att inse, hvilken klass han menar.
Ar detta en talare, hvars anmärkningar skulle kunna föranleda förkastande af förslaget?
En inom detta Stånd högt värderad och af mig mycket aktad man har anmärkt, att förslaget saknade den naturliga utveckling ur det bestående, som vid ifrågav:de reform vore så nödvändig.
Jag vågar dock i detta hänseende erinra om det af (lere talare antydda förhållande, att just detta förslag innehar den aldra naturligaste utveckling ur våra bestående kommunala institutioner.
Samme ärade talare har vidare sagt, att förslaget vore politiskt orättvist, derföre att det utesluter flere, förut röstberättigade personer, bland hvilka någon annan talare särskildt uppräknat extra ordinarie tjenstemän och andra, som nyligen inträdt i statens tjenst, men icke ega 800 rdrs årlig inkomst.
Ja väll om endast det bestående är rättvist, så är förslaget orättvist, men under dylik förutsättning skulle aldrig någon förändring kunna komma till stånd.
Jag vågar dock påstå att förslaget är rättvist, då det tillägger representationsrätt åt alla medlemmar af Svenska folket, som kunna anses politiskt myndiga och ekonomiskt oberoende, men åt inga andra, ehvad de förut egt eller icke egt denna dyrbara rätt.
En talare har anmärkt, att det språk, enligt Stats-Råds-prot:t, som blifvit fördt inför H. M. Konungen vid representations-förslagets framläggande, icke skulle hafva varit på sin plats, och samme talare tillät sig uttrycka den förväntan att det vore första och sista gången ett sådant språk fördes inför landets Konung.
Detta språk var dock ädelt, manligt, sannt och rättvist, och så hoppas jag det allt framgent skall blifva, vare sig det föres inför Konungens tron, inför folket eller inför representationen.
Det var saknaden af ett sådant språk, Mina Hrr! som, kanske mera än något annat, bragte Sverige till branten af sin undergång, — en undergång, hvarifrån det räddades endast genom 1809 års revolution.
Man har med historiens vittnesbörd sökt förfäkta sina meningar, och man gör deri rätt; men då måste man äfven läsa historien rätt, icke ensidigt och i partisyften, och man måste se verldshändelsernas utveckling i deras sammanhang.
Jag skulle ännu hafva mycket att säga till vederläggande af de anmärkningar, som blifvit mot förslaget framställda, men jag märker och delar den otålighet att få frågan afgjord, som synes vara allmän; och jag skall icke längre upptaga R. o. Ad:s tid.
Vid ett föregide tillfälle har jag förklarat att jag tänker högt om bönderna och om den stora orepresenterade medelklassen i vårt land; jag tillägger nu, att jag dock tänker högstorn rättvisan; och emedan den utgör grundväsendet i det hvilande förslaget, omfattar jag det med hängifvenhet och röstar bifall till detsamma.
378 Den 7 December.
Frih. von Platen, Ludvig:
Ledd af den fasta öfvertygelse, att fosterlandets väl numera säkrast befordras genom ett bifall till det hvilande förslaget, kommer jag att rösta för samma förslag.
Hr Wult von Steijern, Joban Julius:
Jag anhåller att få i profit antecknadt, att jag ämnar rösta för det hvilande förslaget.
En mängd ledamöter ropade på propos.
Den otålighet, soin röjer sig hos Ståndet, att snart komma till det afgörande ögonblicket, manar mig att fatta mig kort.
Min ställning till den nu förevarande frågan hör vara känd, åtminstone af de äldre inom detta hus.
Hedan vid ett föregående tillfälle har jag framlagt skälen, hvarför jag röstar bifall till förslaget.
Dessa skäl äro icke konventionella, utan grunda sig på en innerlig öfvertygelse, att förslaget är godt och rättvist samt bygdt på en grund, hvilken jag i 25 år ansett vara den enda användbara vid en förändring af de representativa formerna i vårt land.
Många anmärkningar hafva blifvit framställda mot det Kongl, förslaget, — anmärkningar, hvilka i allmänhet varit hvarandra motsägande.
Beträdande andra kammaren, har man invändt, att förslaget från representationsrätt utesluter ett stort antal personer, som för närvarande hafva en sådan rätt, — ett förhållande, som i synnerhet blifvit starkt betonadt af en ledamot på första grefvebänken, som förklarat sig högt älska demokratien.
Låtom oss då se till, huru beskaffade de personer äro, som förslaget beröfvat en sådan representationsrätt!
Dessa personer tillhöra en klass, hvars bildningsgrad, såsom en föregående talare yttrat, är jemförlig med torparens och dagakarlens.
Att dessa egt. valrätt och sjelfve varit valbara låter endast förklara sig på en tid, då Svenska folket representerats af slutna korporationer, och erfarenheten har visat, att de endast undantagsvis begagna sin valrätt och troligtvis aldrig blifvit till representanter utsedde.
Då härtill kommer, att i dessas ställe den stora mängd bildade personer, hvilka icke kunna hänföras till något af de fyra Stånden och som ega den ringa förmögenhet, som i det hvilande representationsförslaget är stadgad, få valrätt och blifva valbara, så måtte förlusten af de förra blifva rikligen ersatt.
Beträffande första kammaren har man klandrat, att dess sammansättning icke erbjuder de garantier och det stöd för konungamakten, som man önskat!
Detta stöd vill man nu finna hos R. o. Ad., men huru kan detta Stånd, som inom sig innesluter alla möjliga samhällsklasser, och hvars antal närvarande ledamöter så betydligt varierar, erbjuda dessa garantier?
Och har icke erfarenheten mången gång visat ett motsatt förhållande?
Deremot anser jag, att det finnes garantier inom en kam - Den 7 December. 379 mare, utsedd af de ypperste män inom hvarje ort, ty det ligger i sakens natur, att folket skall välja de bästa de kunna få till landstingsmän, hvilkas förnämsta uppgift är att väl vårda länets gemensamma angelägenheter.
Så har äfven hittills tillgått, och vi kunna med skäl hoppas, att samma förhållande i ännu högre grad kommer att inträffa i framtiden, då landstingsinstitutionen blifvit mera utvecklad och hunnit verka mera gagneligt i provinserna.
Att denna institution blifvit i förslaget använd, anser jag vara en al dettas lyckligaste sidor, och enligt min tro skall den såsom valkollegium erbjuda vida större garantier, än hvilken annan som helst.
Inom vårt land finnes ingen egentlig aristokrati, hvarpå en fullt garanterande första kammare skulle kunna byggas; icke en gång R. o. Ad. utgör numera en sådan aristokrati, sedan majorater, hvarförutan den icke kan existera, ej längre få stiftas.
Under sådana förhållanden är det ju endast namnet, som gör oss till representanter, och i hvad mån utgör detta en garanti för vår tjenlighet till detta kall?
Förslagets motståndare halva antydt, att ett annat förslagvore i lärvattnet, hvilket man allt hittills icke lyckats få tryckt.
Under diskussionen har man emellertid fått några vinkar om dess hufvudgrunder.
Sålunda skulle andra kammaren komma att hvila o på en bredare demokratisk basis än det Kongl, förslagets.
At detta Stånd skulle inrymmas en liten vrå i första kammaren, som, enligt hvad jag förmodar, för öfrigt skulle bestå af personer, utsedde af landstingen, samt af de högst beskattade inom hvarje län.
Men jag hemställer, huruvida R. o. Ad. kunde vara belåten med en så liten plats inom representationen?
Följden deraf skulle blifva, att It. o. Ad. icke skulle blifva ihågkommen vid det öfriga folkets val, ty man skulle säga, att den redan har en särskild plats sig förbehållen.
När man vet, huru R. o. Ad. är använd inom kommunerna, och huru dess medlemmar stå i spetsen för, snart sagdt, hvarje större företag, månne man icke då kan hafva stora förhoppningar och anspråk, att den skall komma in i representationen?
Mig synes det ligga i Adelns eget intresse alt, på samma gång den alsäger sig sin sjelfskrifvenhet, afstå från alla särskilda företrädesrättigheter, hvilka i sjelfva verket äro den mera till skada än till gagn.
Med stöd af de skäl, jag nu och vid ett föregående tillfälle påpekat, kommer jag att rösta bifall till förslaget, och hoppas, alt flertalet bland 11. o. Ad. kommer att göra detsamma.
Många ledamöter yttrade härtill bifall, hvarjemte talrika rop på propos. ånyo hördes.
I en för fosterlandet så vigtig fråga som den, hvilken nu föreligger till afgörande, är det för hvarje medborgare en oafvislig pligt att högt och frimodigt uttala sin mening och att för den bära ansvaret.
Medvetandet häraf har föranledt 380 Den 7 December. mig att nu begära ordet.
Det är icke min afsigt att ingå i någon kritik af det Kongl, förslaget, hvars stora förtjenster och många brister redan under diskussionen blifvit så fullständigt framhållna, att jag icke bör upptaga R. o. Ad:s nu mera än någonsin dyrbara tid med upprepande af det så ofta sagda.
Jag anser mig pligtig endast förklara, att jag, efter noggrann pröfning af förslaget, befann detsamma omkullstörta det bestående, utan att förmå skapa något hållbart nytt, och att det sålunda skall lör ett älskadt fädernesland medföra ofred och olycka.
Detta skäl och alldeles icke något afseende å R. o. Ad:s enskilda, verk* liga eller inbillade, fördelar föranleder mig att afgifva min röst emot det Kongl, förslaget.
Faller detsamma, hoppas och tror jag likväl, att detta förslag, hvarvid så månget ädelt sinne i vårt land fästat så stora förhoppningar, icke varit förgäfves, och att grundtanken deri, allmänna val utan stånds- eller klassfördelning, har vunnit erkännande och rotfäste i det allmänna tänkesättet.
Det är min innerligaste öfvertygelse och mitt gladaste hopp, att reformen skall snart och lyckligt segra, äfven om det icke sker på det sätt, som en brådskande välmening nu synes önska.
Vinner det åter pluralitet inom detta hus, och derigenom blifver vår grundlag, måste hvar och en, som skänkt det sin röst, dela ansvaret med regeringen för följderna.
Blifva dessa för landet olyckliga, så kan väl knappt tyngden af eder börda minskas af den omtänksamhet, hvarmed ni redan nn erkännen att förslaget lider af betydande och vådliga brister.