Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såvida man vill att län skola uptagas, tillstyrker jag att sednare afdelningen i punkten utstrykes, desto heldre, som jag kan försäkra, att om fullmäktige i Riksg:sKont. icke snart få uptaga ett lån, så få vi, enl. en § i Reglermtet, gå omkring och låna på hvad vilkor, som helst.
På grund af dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad. måtte skilja emellan dessa 2:ne afdelningar i punkten.
Under discussionen har en talare med fosterländsk värma, som jag högaktar, yttrat förskräckelse emot statsskuld.
Jag delar denna förskräckelse, såvida statsskulden göres i onödan.
Onekligen är det bättre att vara utan, än att hafva skuld.
Men då hela Europa an - 266
Den 13 3 ani e. m. tagit detta system för att befordra industriens utveckling, så vore det oklokt, om vi icke skulle göra på samma sätt, och derigenom intaga vår rätta plats oell ordning i Europeiska statsförbundet.
Man bar talät icke blott om den utländska skuldsättningen, som nu är är i fråga, utan man har äfven sagt, att vi pantförskrifvit oss hos utländningen.
Detta låter vackert vid första påseendet.
Jag bekänner, att jag äfven hyste någon fruktan, då hypotheksföreningarne uptogo lån, derföre att jag befarade, att man derigenom skulle pant förskrifva sig för någon längre tid; men då jag ser på vår industri, på de klena skördar vårt jordbruk frambringar, så välsignar jag den tid, då hypotheksföreningarne började sina låne-operationer, hvarigenom landet erhållit medel till högre utveckling af sin modernäring, jordbruket.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att han, sedan delning af proposrne ronde förev:de punkt blifvit begärd, och således propos-.ne, efter öfverläggningens afslutande, borde delvis framställas, finge hemställa om det ej vore lämpligast att låta discussionen omfatta endast den del af 24:de punkten, som föregår de under särskilda litteris uptagne momme, egentligen af det skäl, att om discussionen omfattade hela punkten, men sedermera återremiss beviljades å endast en eller annan del, så borde discussionen i dess helhet, och således jemväl i de delar, som anginge hvad som möjligen af B,. o. Ad. blefve bifallet, utskrifvas för att Utsk. meddelas.
Hr Gr. o. Landtm, trodde sig derföre böra hemställa, att LIrr talare ville till en början inskränka sig till den af honom omnämnda l:sta delen af 24:de punkten, som i alla fall, till följe af Hr Montgommeries begäran, måste blifva föremål för särskild propos. ltopades Ja.
Fortsättningen af förev:de öfverläggning upsköts till eftermiddagens plenum, och R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3 e. m.
Justerades pleniprot. för d. 16 sisth Maj.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsfcs Utlåt.
Den 13 Juni e. m. 267 Sedan Hr Gr. o. Landtm, omförmält, att, enligt It. o. Ad:s på f. m. fattade beslut, öfverläggningen nu först komme att fortgå öfver 24:de punktens första del, eller det morn., som föregår de under serskilda litteris uptagna momme, anförde: Frih.
Under f. m:s plenum hufvudsakligen förekommen i hvad jag ämnade säga af Hr Akerman, ber jag att få med honom instämma.
Emellertid vill jag begagna tillfället för att uptaga några anmärkmr, som af Gr.
Liljencrantz blifvit framställda.
De röra måhända egentligen det efterföljande morn., men då de möjligen i sin mån kunna hafva inflytande på denna punkts afgörande, torde det tillåtas mig framlägga hvad jag i detta afseende upfattat.
Liljencrantz är jag af den tanke, att det vore lyckligt om någon del af de lån, hvarom här är fråga, i så stort mått som lämpligen kan ske, kunde uptagas inom landet; men jag kan icke med honom dela den åsigt, att man företrädesvis först bör tillse, huruvida de inom landet kunna fås, innan man beslutar sig för utländska lån, emedan det skulle försvåra transaktionen för liiksg:sKont:s fullmäktige och inveckla saken.
Emellertid är det gifvet att en del af dessa lån måste användas för betäckande af kostnaden för införskrifning af materialier, lokomotiver m. m. utifrån, och således utbetalas på främmande ort; i så fall lärer det icke vara möjligt att undvika uptagandet af utländska lån, desto mera som det är nödvändigt för Riksg:sKont., att kunna disponera ett sådant kreditiv utomlands, i samma mån som det hoppas att inomlands kunna förmånligen uptaga lån.
Min åsigt är således den, att jag delar Gr:s önskan, att en del af lånen kunna uptagas inom landet, men anser icke någon föreskrift för Riksg:sKont:s fullmäktige af så bindande beskaffenhet som den ifrågav:de böra meddelas.
Likaledes delar jag med Gr.
Liljencrantz i visst fall den öfvertygelse, det förmånligast vore att uptaga lån till låg räntefot och med kapitalrabatt, emedan man derigenom kan hoppas att kursen på statsskulden småningom förbättrar sig, och deri ligger ju en upmuntran att erhålla billigare vilkor.
Deremot tror jag icke det vara rätt att föreskrifva någon rättighet för Staten att upsäga lånet till återbetalning.
Sådant beror på den räntefot som bestämmes; ty om t. ex. lån uptagas till högre ränta eller nära al pari, så gör detta, att den bankir, som lemnar lånet, icke kan påräkna obligationernas stigande och följaktligen icke kan prestera det på så goda vilkor, som man då kunde påräkna.
Jag tror, att det bästa och förmånligaste sättet att kunna bereda Staten de tillgångar, som fordras för att utföra jernvägar, är att lemna Itiksg:sKont:s fullmäktige så fria händer som möjligt.
Ju mera man binder fullmäktige i detta hänseende, ju mindre fördelaktiga transaktioner föreställer jag mig att de kunna ingå.
Det är icke heller alltid lätt för den, som skall låna, att bestämma på förhand några bindande vilkor för den andra parten, som skall lemna lånet, eller fastställa den form han anser förmånligast.
Särdeles för oss, som skola inträda på en alldeles ny bana, anser jag det vara bäst att icke lemna dylika föreskrifter.
Att Riksg:sKont:s fullmäktige derföre icke böra blifva utan instruktioner, är naturligt, men de böra endast vidröra 268 D e n 13 Juni e. m. de vigtigaste och allmännaste omständigheterna och icke vara allt för bestämda.
StatsUtsk. synes i detta afseende hafva gått en medelväg.
Jag har åtminstone icke funnit någon anledn. till anmärku. mot Utsk:s förslag, hvarken i afs:de på l:sta mom 23 § eller de efterföljande punkterna, med undantag af hvad jag nu anfört.
Jagtror icke att man ovilkorligen bör vindicera en rätt för Statsmakten, att när som helst upsäga de lån, som uptagas till återbetalning, emedan detta bör bero på lånens beskaffenhet och fullmäktiges pröfning.
Jag, för min del, tillstyrker således R. o. Ad. att antaga 24:de punkten; denna åtgärd är alldeles oundviklig, ty här är numera icke fråga om qvsestio an, eller om vi skola bygga jernvägar, utan frågan är huru medel skola anskaffas, och då, såsom jag upfattat saken, någon annan utväg icke finnes, än att låna, så lärer det väl vara nödvändigt att fatta sådana beslut, hvarigenom dessa lån kunna erhållas.
Jag tillstyrker således bifall till 24:de punkten och synnerligast dess första mom.
Jag tvekar verkligen om jag bör åtlyda Hr Gr:s o. Laudtm:s upmaning under f. m:s plenum, och endast yttra mig öfver den hufvudperiod, hvarmed 24:de punkten börjas, eller, i likhet med den siste talaren, uttala mig öfver punkten i sin helhet.
Jag får tillstå, att om icke så mångå talare i förmiddags utbredt sig öfver det hela och derjemte betraktat frågan ur så många statsekonomiska och financiella synpunkter, skulle jag gerna önskat att första mom. blifvit antaget, sådant det finnes i Utsk:s Betänk., kanske likväl med någon modifikation af den sista punkten deri.
Deremot vill jag framställa ett förslag till förändring af mom. litt. o och b.
Först torde likväl vara alldeles nödvändigt att yttra sig om statsskulden och anslagen till jernvägar, eller frågans financiella ställning i allmänhet.
Bilagor till Högloflige Ridderskapets och Ad lns Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1823.
Sjette Bandet. STOCKHOLM, Tryckt hos Oi-of Grahn, i8a3.
H ' C \ ■ 1 Bilagor till PleniProtöcollet för den 2 Julii# tJerr Dalman9 Lars Johan:
Jag har med mycken Uppmärksamhet och intresse åhört diseussionen sistlidne Lördag , angående Tull-bevillningeri.
Jag ville ej då f örlånga denna så långvariga debatt med att åfven yttra de åsigter jag fått; men anhåller i stället, att det ml må mig tillåtas.
Åndamålet med alla våra öfverläggningar år ju allmänna välfärden.
Jag förstår dermed sUmman af N t tionens flesta Medlem mårs välstånd och trefnad, Hvad är då vilkoret för hvarje individs välstånd?
Ko att ej allenast dess person utan ock dess egendom, och bytesmed! let för all dess rörelse, penningen, år helig under Lagen: att L gen år via och orubblig: tillämpningen deraf liba för alla och kraftfull, hastig.
d;ö att alla industriela krafter i Samhället få sprida sig naturligt, utan förmynderskap eller tvångsmedel, och framför allt, att ej monopolisba domar läggas i vågen, utan hvar sådane finnas, de sorgfälligt bortrensas.
5:o atf hvarje medlem får skuffa sig kunskaper och ski#b - N;o i. i Den 2 Julii f. m, lighet till Statens tjenster, der det lättast och mest ändamålsenligt kan ske; äfvensom att alla äga förskaffa sig sina förnödenheter och aisancer, till båsta beskaffenhet för båsta priset, utan afseende på stället, der de tillverkats.
Hvem finner ej, att då hvarje enskilt man på detta 6ätt måste söka en god belägenhet,, äfven Staten, det allmänna, hvars väl år det enskiltas, multipliceradt med sig sjelft, måste gå samma väg och ingen annan.
Man säger, att öfvergåagen är allt för hastig ifrån det tvång i handel vi hittills haft.
Ja! men år det icke derföre Utskottet föreslagit Stånderne, att intill nästa Riksdag lemna Styrelsen utväg till correctiv, om det skulle behöfvas.
Man säger, att handelsfriheten , som skulle så betydligt Öka Statens in« komster, ej kan decreteras, efter den skulle störta Fabrikerne; men har man då glömt, att det förhatliga lurendrågeriet, sorn de otroligaste
Statens uppoffringar ännu icke kunnat förekomma, långt mer ån den öfverdrifvit befarade tullförsnillningen, hvilken dessutom måhända reglementariskt kan båttre än Utskottet föreslagit motarbetas, skadat, och skall allt framgent skada Fabrikerne; och om de ej vinna på det nya systemet, skola de sannerligen åtminstone aldrig kunna derpå förlora, särdeles om Tullen på de för Fabrikerne nödige rudiraaterier betydligen nedsåttes.
Har raan ytterligare glömt, att det år de flestes välstånd och fördel, sorn utgör Statens, ej en eller annan Corporations?
Haiman glömt, att så vida det år bevist, att den stora massan af Folket mår väl genom den fö-, reslagne raesuren, conclusionen är gifven, Någre Den 2 Julli f \ m. s Seigneurs Fabriqiians kunna kanske nödgas draga in seglen, men det rubbar ej min Öfvertygeles.
Jag kan med denfta tankeledning ej underlåta att hem båra BevillningsUtskottet min gård af tacksamhet, att det frimodigt arbetat emot gamla fördomar och små usla intressen, 6amt gif— vit idé om lossandet af de förhatliga fjettrar, som långe nog blifvit af oss burna, i afseende på våra behof; men jag måste slutligen instämma i Herr Grefve von Plåtens spådom, att hvarken handels- eller näringsfrihet hjelper till någon ting eller lemnar några våntade resultater, om ej hvar
Man försäkras om integriteten af sin förmögenhets metallvärdes Status qvo, och att i detta fixa orubbliga normalvårde återfå sina försträckningar, samt att Statens aflairer skiljas frän Bankens.
Såmedelst skall crediten omsider återkomma.
Reda och förtroende skola ge mod och lynne tili redbara, lönande företag, och efter stormarne horizonten ljusna, hvilket i evighet aldrig annars sker.
Så långe min röst får höras på detta Riddarhus, skall jag ej tröttna upprepa denna prophetia, som jag uppriktigt önskar erfarenheten må jäfva.
Dessa reflexioner, dem hvarken förmåga eller tid tillåtit erforderlig utveckling, torde, om de förtjena, få åt erremissen till Utskottet åtfölja.
Jften S Julii f. ju^ N:0 *.
Herr von Hartmansdorff, Augusti Då Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af de* 10 April detta år, angående öfverlemnande åt Riksens Ständer, att yttra sig öfver de straff, som blifvit påbudna i 1820 års RurendrägeriFörordning, den 12 sistlidne Maji remitterade* till RagUtskottet, anmärkte jag att samma åtgärd bordt äga rum , i anseende till Seglations-- Ordnmgen, hvilken stadgar nästan lika svåra Straff, spm Lurendrägeri-Förordningen, och ofta hänvisar till dess straff-bestämmelser.
Jag ansåg följakteligen en underdånig anhållan hos Kongl Maj;t böra göras, att SeglationsOrdniugen mätte underkastas enahanda granskning af Riksens Stander, som den nyssnämnde Författningen.
Men en af Konungens Rådgifvare, som var här tillstädes, och sade sig icke kunna förklara orsaken till SeglationsQrdningens uteblifvande, förmälte sig dock tro, att den med det första vöre att vänta, hvadan ingen underdånig Skrifvelse ansågs nödig.
Jag yrkade derföre ingen vidare åtgärd den gången.
Men nu, då 7 veckor sedan dess forflutit, utan att SeglationsOrdningen blifvit Riksens Ständer meddelad „ pcb då dessförutan en nödig rättelse och öfverensstämmelse uti straffen i dessa håda, med hvarannan så nära förenade stadgar, troligen chalie komma att saknas, får jag såsom motion framställa min förut yttrade önskan, Att Riksens Höglofl.
Ständer ville hos Kongl, Den 2 Julli f. m. 7 Maj:t i underdånighet anhålla, att straff-bestämmelserna i SeglationsOrdningen måtte, på redan anförda skäl , blifva underkastade enahanda granskning af Riksens Ständer, som de motsvarande lagrummen i LurendrägeriFörordningen redan blifvit.
Herr Hegardt, Christian Bernhard".
I anledning af förevarande punkt af Bevill* ningsUtskottets Betänkande, utber jag mig vördsamt att få yttra mina tankar.
Jag lemnar derhän, huruvida någon afgift af Räntan för utlånta Capitaler må anses lämplig, då den dels icke ens någorlunda kan controlleras, utan att gifva anledning till förhatliga vexationer, dels, i mohn af afgiftens betydlighet, torde bidraga till Capitalers flyttning utur Landet.
Men om Sta. tens behof kräfver en directe beskattning på pennirige-lån, så inser jag icke hvarföre ej Långifvaren sjelf må äga rätt att omedelbarligen till Staten erlägga sin utskyld, och hvarföre Låntagaren skall besväras med att förskjuta och uppbära densamma; hvarigenom det ändå ofta nog obehagliga förhållandet emellan honom och Långifvaren göres ännu obehagligare.
Man invänder väl, att Långifvaren, i fall det skulle få bero på hans uppgift, kunde undandraga sig af~ giften; men med lika skäl kan man misstro Handlandes, Fabrikörers och andra Näringsidkares, med fleres uppgift af deras inkomster * Den 2 JiAii f, m. och dessutom, hvad garanti äger Staten att Låntagaren alltid vid uppgiften af sin inkomst gör afseende på det bevillnings-afdrag han fått åtnjuta, och att detta verkligen kommer det allmänna till godo.
Det år endast för intecknade fordringar, som det med full visshet kan påräknas, och endast för dessa torde nu gällande BevillningsFörordnings stadgande vara lämpligt och må hända böra bibehållas, och Gäldenären således berättigas, att vid Räntans utbetalning innehålla Bevillnings-afgiften; men också endast berättigas.
Det måtte få ankomma på honom sjelf, om han vill begagna sin rättighet eller ej.
Långifvaren har intet medel att nödga honom afstå derifrån, utan genom hotelse att uppsäga lånet, och det bör Gäldenären vara beredd att betala på den tid han dertill utfäst sig; så framt han icke lättsinnigt lofyat hvad han ej kan eller ej ämnat hålla.
För öfrigt, änskönt jag skulle tillåta mig tro, att många Långifvare finnas så orättvise, att vägra Låntagaren godtgöra sig ifrågavarande afgift, så är dock föga troligt, att de för en så obetydlig besparing ville uppsäga ett väl och säkert stående penninge lån.
Det torde derföre med ländig visshet kunna antagas, att inga eller ganska få intecknade
Lån slcola uppsägas j blott derföre, att Låntagaren begagnar sin rättighet att afdraga Bevillnings-afgiften för Räntan.
Det är hans sak att göra det.
Staten bör ej befatta sig dermed, eller använda tvångsmedel, lika oförenliga med Låntagares, som med Långifyares interesse, och, sorn endast tjena till att Den 2 Julii f, tn.
9 Täcka misstroende dem emellan, samt attföranleda chicaner, tvistigheter och onödiga edgångar.
Vidkommande alla icke intecknade lån, så anser jag intet skäl vara, att göra Låntagaren till Uppbördsman för Långifvarens Ränte-bevillnings-afgift, och tror, att Staten skulle fastmera vinna än förlora derpå, att denna afgift omedelbarligen utgjordes af Långifvaren, som på ära«-ocli tro borde uppgifva den Ränta han af sine utlånte Penningar årligen uppburit; hvaraf följer att Låntagaren, vid uppgiften af sin behållna inkomst af handel, rörelse eller annat näringsfång, får afdraga den Ränta han för utlånte Penningar verkligen erlagt.
Jag underställer vördsamt denna min åsigt af ärnnet Högloflig© Ridderskapets och Adelns upplyste bepröfvande; och anhåller ödmjukast att propositionen till bifall å dea af mig föreslagne ändring uti Utskottets Betänkande mätte framställas, Bilagor till Pleni-Protocollet för deli 2 Julii eftermiddagen.
Då i flere omständigheter, jag icke delar Den 2 Julii e. m» Höglofl.
Stats oell BancoUtskottens omdomen, innefattade i Utskottens Betankanden i afseende på Financeregleringen, särdeles i förslaget om införande af Statsobligationer; anhåller jag vördsammeligen, att till ändrings vinnande, i dess betankanden få följande anmärkningar framställa, jemte skälen för min motsatta öfvertygelse, samt att detta yttrande, hvilande på bordet, må vid pröfningen af dessa Betänkanden få förekomma till närmare pröfning- Med Utskotten instämmer jag till alla delar, att nu icke lämpligt vore, att en realisation besluta, på sätt föreslaget blifvit, och under åberopande af de af Utskotten anförde skäl, anser jag öfverflödigt att derom något vidare jdtra, då allmänna opinionen synes hafva stadgat national-omdömet i detta afseende; men jag kan likväl icke undgå att anmärka, att då Utskotten allvarligen framställt det tillstyrkande realisation borde verkställas så snart omständigheterne möjligen gjorde den verkställbar, Utskotten icke dervid fästat något omdöme, om den hufvudsakligaste förberedande åtgärden i detta afseende, nemligen vidtagande af sådana oeconomiska anstalter som ledde till allmän hushållning och enskilt sparsamhet, hvarom Riksens Ständer synas mig böra hos Konungen göra underdånig hemställan.
Alla förflutna tiders erfarenhet besannar styrkan af den grundsats, att m realisation, utan samband med allmänna hushållningsanstalter, till beredande af en förmonlig handelsvåg, och inskränkning eller förbud för införsel af umbärliga lux-arfiklar är en mesure, utan ändamål, jorn skall förfelas äfven med en större tillgång \
Ben 2 Julii e. m* ir af reel silfverfond, hvaremot förtroendet til! en allvarlig löresats till allmän oell enskilt hushållning, som blifvit stadgadt genom erfarenhetens bevisning, otvifvelaktigt skall förekomma reali ationens äfventyr äfven vid en inskränktaie tillgång af metalliskt mynt; och skall en framtida realisation med alivare påtänkas hvars nytta och nödvändighet jag anser vara gifven, så böra sådane oeconomiska åtgärder tidigt vidtagas, sorn stå i sammanhang med allmän och enskilt hushållning och sparsamhet, hvilken nu mera än någonsin påkallas, sedan benägenheten för ali slags luxe uppstigit till en förvånande högd.
Hvad dernäst den i sammanhang med realisation nen, alternatift föreslagne myntbestämning, efter 128 skilling» cours, beträffar så, under önskan att den dermed åsyftade nytta kunde vinnas, kan jag likväl, för min del, icke inse huru denna föreskrift skall kunna komma till någon tillämpning, utan blifva ett tomt ord, utan betydelse, enär Banken icke tillika både emottager och utgifver silfver efter enahanda cours, utan cours förhållandet bestämmer, om Banken får köpa silfver eller icke, då likväl vid den föreslagne coursen af 128 skilling för silfverköp Banken ovilkorligen måste derföre erlägga en sådan betalning; men det kunde möjligen bända, vid inträffande förmonligare conjuncturer att silfver, i annat fall, kunde erhållas för 120 skilling eller deromkring, anser jag för min del lämpligare att, med förändring i Utskottens Betänkande, i detta afseende föreslå, det BancoUtskottet matte varda upplåtit, att åt BancoFullmägtige gifva! föreskrifter om uppköp af silfver efter sig fö-* 12 Den 2 Julii e. re teon de omständigheter, hvarigenom möjligen och afven troligen silfver kunde vid lämplige conjuncturer, erhållas för bättre köp än 128 skilling, hvilka föreskrifter likväl icke borde Riksens Ständers plena meddelas; kunnande med fullt förtroende åt BancoUtskottet öfyerlemnas detaillerne i detta arendes behandling.
Då Utskotten i Bilagan Lit.
B. tillstyrka, att då metallisk valuta blifvit ökad till det belopp att två tredjedelar svara emot
Bankens sedelstock den tiden kommer att anses sorn den yttersta, hvartill allmän utvexling af reelt mynt må uppskjutas förekommer al uttrycket yttersta anledning till den förmodan att någon modification eller inskränkning i anseende tili reela fondens belopp vid utvexlingstiden kunde vara i fråga, som likväl vore betänkligt och icke bör medgifvas; men hvad som i synnerhet förekommer mig än märknings värdt är Utskott ens i särskilt utlåtande, ineddelte tillstyrkande och förslag till Stats-obligationers utfärdande, till fyllnad i Statsbehof, hvartill Bankens öfverskott förme - nas blifva otillräcklige.
Oförmodadt har det mig förekommit, både i afseende på sak och ordning, att Utskotten afgifvit ett förslag, till sina följder ett af de vigtigaste, som någonsin hos Riksens Ständer kunna förekomma, nemligen införande af Stats-obligationer med 5 procents ränta, då likväl Utskotten, icke med beräkningar och motiverade tillstyrkanden upplyst, att
Statens inkomster nu icke mera förslå till bestridande af Statens verkelige behof, utan att tillgång annorstädes måste sökas.
Det hade väl varit i tillbörlig ordning alt sammanhang
Den 2 Julli e» mt 13 dermed, Utskotten framställt, de i förra tider okände anspråken till biträden af Stats-medel för Canal-anläggningar och allmänna företag, öfver desse anspråk meddelt deras omdömen och med jemförelse af i desse ändamål meddelte tillstyrkanden af understöd till tillgångarne till deras bestridande, framställt det ytterligare uppkommande behofvet; detta har likväl icke skedt, och Utskotten hade väl icke bordt förvänta, att i en af Nationens vigtigaste angelägenheter, Riksens Ständer skulle i förväg bifalla en inrättning, utan sammanhang med tillstyrkande i grund af anförde skäl, och utan att ens känna till hvilka behof Stats-obligatione3-ne föreslås, eller huruvida ifrågastaldte utgifter af nödvändigheten påkallas, hvarom Utskotten icke något Retänkande afgifvit.
Jag förmodar att vid granskningen af föreslagne behof, af den egenskap, att de fordom icke ansetts tillhöra de verklige Statsbehofven, Ridderskapet och Adeln fäster en noggrann uppmärksamhet på följderne af ett Skuldsättnings-systéme, som, visande sig i sin början mindre betydligt och vådeligt, likväl otvifvelaktigt skall öppna vägen för en fortfarande National-skuldsättnjng hvarje Riksdag, på kommande slägters bekostnad och genom föreslående af nya anslag, derigenom, under fredens lugn, hos oss införa en låneanstalt, som i framtiden möjligen utsträckt, jemförelsevis, till våra olika förhållanden, såsom i England, och hvarifrån varnande exempel äro att hämta, skall bereda detta fattigare Lands ofärd förr, än det på resourcer rika England, der kämpande emot undergång, Stålens Skuldsättnings-system sanno - 4 14 Den 2 Juiii e, ni. likt icke dess mindre bereder en icke aflägse* Catastrophe jemte de menliga följder af ifrågastäklte SkuldsättningS-systemer, sorn synas mi^ uppstå i afseende på vår financiejlé ställning för framtiden, anser jag, att äfvert betänklighet borde uppstå till förslagets antagande, i anseende till de omdömen hos våra grannar derifrån kunde ledas om vår oförmåga; och hvad skola de vät tänka om detta Lands national-styrka, som utan all utländsk gäld och njutande
Under fredens lugn flere oafbrutna ymrtigä skördar, likväl icke förmår af egne tillgångar bestrida allmänna behof, annorlunda än genom Statslån dertill, och hvad ansträngningar äro väl att påräkna i beliofvets oell krigets stund, då tiligångarne, ehuru ansenlige;, icke en gång under fredslugnet förslå till de vanliga behofven?