Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende förfrågade sig Konungen hos Ständerna, hvad säkerhet han hade uti denna donation, då Ständerna genom enhälligt riksdagsbeslut decreterade, att Konungens och hans rätts innehafvare vore i evärdeliga tider säkra om besittningen af Ekolsund, likväl blott under förpantningsrätt.
På Ständernas befallning utfärdades också af KammarColkm och StalsCont. ett ordentligt pantbref för Konungen, der det uttryckligen stipuleras, att Ständerna blott, och ingen annan, ägde att återtaga Ekolsund, såsom en statens egendom, emot erläggande af pantskillingen 84,000 r:dr specie, eller samma summa, hvarför K. Carl Gustaf år i654 köpte godset af Gr.
Detta förordnande har aldrig sedermera vid någon af de många efterföljande riksdagarna blifvit ändrad t; och kan jag saltin— da ej finna annat, än att det ovilkorligen gäller ännu i denna stund.
På Grefve Tessins i Rådet gjorda framställning beslöts det år 1749 att inköpa Ekolsund åt Prins Gustaf (sedermera K. Gustaf III) för penningar, som Ständerna skänkt den späda Prinsen. K. Fredrik lät också öfvertala sig att transportera gåfvobrefvet på Prins Gustaf för en afträdessumma åt Hessenstcinarne utaf 70,000 plåtar; och på 1780-talet sålde K.
Gustaf III egendomen för 120,000 r:dr ät handlanden Georg Seton.
Att hvarken K.
Fredrik eller K.
Gustaf lil kunnat sälja annat, än hvad de ägde, d. v. s. besittningsrätten under förpantning, torde val förefalla hvar och en, äfven ulan lagkunskap, klart som dagen.
Icke destomindre, och utan att på allt detta fästa den ringa - l)cn 4 Juli. >47 ste attention, samt med förbigående af åtskilligt, som jag uti mitt yttrande till prot. d. 8 sistl.
Mars anfört, har StatsUtsk. med en obegriplig snöplighet afslagit hela motionen, under anförande helt enkelt, att Georg Seton fått på egendomen 3:ne uppbud och fasta; men hvem vet icke, att uppbud och fasta endast fredar mot börd, och att lagligt skall stånda, men olagligt återgånga, samt att Konungen äger rätt bryta dom.
Då det af betänk, synes, att K.
Gustaf III icke hade till Ekolsund bättre rätt an K.
Fredrik I, som transporterat sin rätt till egendomen, och denna bestod i endast besittningsrätt, så hemställer jag till de lagkunniga, om den meddelade fastan kan äga bestånd.
Jag känner icke, huruvida en olaglig handel kan blifva beståndande derföre, att köparen derå erhållit s. k. fasta.
Betänk, innehåller, att Grossliandlanden Seton har laga köpe- och fastebref å Ekolsund.
Denna fasta kunna Ständerna icke bryta, utan är det endast Konungen, som kan återställa försuten tid för laga klanders anställande i vanlig domstols väg.
Jag yrkar altså bifall å betänkandet.
För min del yrkar jag återremiss af betänk., och utan att äfventyra något rykte såsom jurist förklarar jag bestämdt, att ingen fasta kan äga laga kraft för en handel, deri non dominus sålt.
Här är icke stället att afgöra denna fråga; det tillhör en. helt annan auetoritet.
Jag får dock såsom min enskilda mening yttra, att den författning, som utfäster en tid af 20 år, inom hvilken klander å fastighetsköp skall äga rum, icke synes vara till förevar, casus lämplig; ty då det är gifvet, att K.
Gustaf III öfverlöt en rätt, som han icke ägde, följer deraf, att den meddelade fastan icke kan ligga i vägen för den verklige ägarens anspråk, i fall inga andra hinder kunna förefinnas emot utkräfvande af dessa anspråk.
Alt den betalda köpeskillingen för det första komtne att återgäldas är klart.
För frågans närmare utredande önskar jag emedlertid återremiss.
Utsk. har trott sig i denna fråga icke böra utgå hvarken från någon slatsreconomisk eller juridisk synpunkt, Utan endast från de enklaste rättsprinciper.
Utsk. har då ansett, att enär laga fasta å Ekolsund af Hr Seton förvärfvats, samt lian under 49 års tid varit i ostörd besittning af egendomen, skulle det vara en rubbning af äganderättens helgd att nu göra ingrepp deri, om icke just i sträng juridisk mening, åtminstone inför det allmänna rättsbegrepp, som finnes i hvarje menniskas förnuft och hjerta.
Om sta - i48 Den 4 Juli. ten nu skulle vilja tillvinna sig en enskild besittning, som under så lång tid varit oqvaldt af den enskilde utöfvad, vore detta en åtgärd, hvilken blefve så mycket förhatligare, som ändamålet dermed endast vore att bereda statscassan en penningevinst.
Ur denna synpunkt harUtsk. behandlat frågan och kommit till det resultat, som Utsk. enstämmigt tillstyrkt R.
Det mäste, efter mitt omdöme, visa sig kränkande för äganderätten, om man nu skulle börja åter upplifva reduetionsväsendet, som för i5o år sedan tillfogade så många enskilda ett oförtjent lidande.
Det skulle i detta fall finnas så mycket mer kränkande, som alla i lag föreskrifna mått och steg blifvit af den enskilde vidtagna för att till oklanderligt bibehållande befästa, hvad han ansåg sig ärligen hafva förvärfvat.
Det är dessutom bekant, att köparen till Ekolsund uppoffrat eller skänkt betydliga capitaler till Gustaf lil sålunda, att han först lant honom penningar och sedan uppbränt de derför utfärdade skuldsedlarna.
Härvid har likväl Utsk. ingalunda fästat sig, utan endast afsett den grannlagenhet, som alltid och särdeles af en statsmagt bör iakttagas, då äganderättens helgd är i fråga.
Om man äfven skulle kunna tilladvocera sig en lumpen penningevinst, skulle denna snart försvinna, då det kränkande i sältet, på hvilket man åtkommit den, skulle qvarstå för samtid och efterverld.
Jag anser betänk, icke tillfredsställande upplysa ämnet.
Den i motionen framställda och såsom grund för det gjorda påståendet angifna uppgift, att nemi. K. Gustaf lil försålt, hvad han icke ägde, qvarstår ovederlagd.
Om fasta mellankommit eller icke, förändrar icke saken; ty en olaglig handel blir icke laglig genom något fastebref.
Jag tror, att flera exempel i denna väg förekommit och förekomma vid våra domstolar.
Jag kan altså icke tillstyrka bifall till betänk., utan yrkar återremiss deraf, på det Utsk: må upplysa, 0111 K.
Gustaf lil hade så oinskränkt rätt till Ekolsund, som den han till Hr Seton öfverlät.
Skulle förhållandet icke varit sådant, anser jag StatsUlsk. bora tillstyrka Ständerna att vidtaga sådana åtgärder, som kunna erfordras för Kronans återinsättande i den rätt, henne tillkomma kan, sedan den ersättning till nuvar. innehafvaren utgått, som honom lagligen bör tillkomma.
I denna fråga förenar jag mig med ordföranden i StatsTJlsk.
Jag ber blott att tillägga en betraktelse.
Man har i dag talat om statens pligt att ersätta enskildas förluster på statens embetsman.
Nå väl! 0111 jag nu antager, att K, Gustaf lil i närvar, fall verkligen öfverskrida sin rätt, så var det dock Konungen, landets högste functionär, utaf hvilken en utländning blef missledd och narrad; och den af Konungen begångna olagliga hand - D c ii 4 Juli. *49 lingen liar varit Jemnad oklandrad linder ett lialft sekel.
Jag hemställer då, mina Hrr, om det är Sverige värdigt att nn afhända denna utländning sin egendom, för det han Jital på en Svensk Konungs ord.
Skulle staten nagelfara med allt olagligt, som blifvit begånget så långt tillbaka som Gustaf liks tid, blefve föremålen säkerligen ganska talrika.
Då jag anmälde mig, hade jag ännu icke hört [Jr v.
Troils och Frih.
Palmstjernas yttranden; men jag hade likväl ämnat alt göra den erinran, att då jag, oberedd att yttra mig i sjelfva saken, uppkallades till en förklaring i afseende å en allmän juridisk fråga, ville jag icke (och jag hoppas, att jag icke gjort det) yttra mig om lämpligheten af denna juridiska frågas användande i afseende å Ekolsund.
Jag anser mig behöfva en mycket vidsträcktare kännedom af ämnet för alt dertill kunna lämpa något juridiskt begrepp.
Jag har således icke velat lägga en fjäders tyngd på den sidan, sorn vill frånvinna innehafvaren Ekolsund, och Hr v. Troils yttrande har på mig gjort det intryck att, oaktadt jag fortfar i min begäran om återremiss, lemnar jag dock åt Utsk. att derå fästa det afseende, som det kan förtjena; men jag tror icke, att man bör träda deras rätt för nära, som önska att få se frågan närmare utredd.
Man har bestridt1 återreniissen på den grund, att fasta å egendomen är beviljad och några reclamationer dessförinnan icke skelt.
Men man bör besinna, att säljaren var en Konung, och jag hemställer, om det då är att undra på, såväl att fastan meddelades, sorn att klander å köpet uteblef.
Man har emedlertid just derföre, att det är fråga om en Konungs enskilda handling, trott, att det icke vore värdigt eller lämpligt att vidare röra vid saken; men jag tror tvärtom, att det skulle vara nyttigt att med detta exempel varna emot inlåtandet i dylika transactioner med Konungar.
Om royauteten och helgden af K.
Gustaf III:s minne fordra, att saken må nedläggas, så har jag ingenting emot, att det må blifva slutliga resultatet af Ständernas åtgärd; men jag anser mig icke kulina skrida till en sådan åtgärd på grund af ett betänk., som söker leda oss från saken derigenom, alt det icke lemnar behörig utredning åt ämnet.
Jag anser en sådan, först böra ske, innan vi fatta vårt hufvudsakliga beslut.
En omständighet är jemväl den, att jag, oaktadt jag ser, att Utsk. antagit, att fastebref skall finnas, jag likväl hört en embetsman, som bör äga kännedom om förhållandet, påstå, att laglig och behörig fasta verkligen icke existerar.
Olikheten i dessa uppgifter gör det för mig ännu angelägnare, att återremiss må komma att äga rum. i5o Den 4 Juli.
Jag skulle tro, att det af betänk, bör finnas, att Ekolsund af K. Gustaf III blifvit försåldt, utan att han dertill hade full äganderätt, och jag tror, att man kan taga för gifvet, det han endast hade förpantningsrält till egendomen; men då qvarstå likväl de skäl, hvilka, på sätt jag förut uppgifvit, grundat TJtsk:s tillstyrkande, att frågan må förfalla.
Hvad fastebrefvet beträffar, torde Gr.
Cronhjelm ursägta, att jag icke anser hans uppgift lika officiel som Utskrs.
Det har nemi. baft sig förevisad en vidimerad afskrift af sjelfva fastebrefshandlingen, och det är ur denna, som Utsk. citerat datum derå.
Det har hittills icke varit vanligt att bilägga belänkma sådana handlingar, hvarpå deri förekommande uppgifter sig grunda.
Hade likväl ett sådant undantag nu skett, så hade äfven Gr.
Cronhjelms tvifvelsmål varit undanröjdt.
Jag har icke mycket att anföra , sedan Frih.
Palmstjerna nu yttrat sig.
Jag ville blott upplysa, att notarius publicus vidimerat afskriften af det köpecontract, hvarigenom Ekolsund blifvit till Hr Seton öfverlåtit med full äganderätt, samt af den i anledning deraf meddelade fasta.
Hr Tham: Gr.
Cronhjelm har begärt återremiss för att af Utsk. erhålla ytterligare upplysningar.
Alla de, han begärt, finnas dock redan i betänk.
Der står, att K. Gustaf III ej ägde annan än förpantningsrätt till egendomen; vidare, att han sålde med äganderätt; data på köpe- och fastebrefven äro citerade.
Hvad behöfvas då väl för ytterligare upplysningar, och hvartill skulle väl återremissen tjena?
Lika med Hr v. Troil tror jag, att sedan en egendom blifvit till en person förpantad oell derefter af denne eller hans rätts innehafvare såld med full äganderätt och under ett halft sekel på sådant sätt oklandrat besutits, bör ägaren vara säker att ej rubbas i sin besittning.
Jag tror dessutom, att staten, då den öfverlät egendomen, derför erhöll fullt ut hvad den då var värd, och att det skulle vara det orättvisaste i vei Iden, om slaten nu skulle få igen den för samma pris, flerdubbelt mera värd, äfven om behörig myntevalvation iakttoges.
Jag anhåller om bifall till betänk, och är öfvertygad, att
Ständerna icke vilja nedlåta sig till att besluta reduetion af en egendom, som, åtminstone från köparens sida, på god tro emottagits.
Jag får uppriktigt tillstå, att jag icke Jäst det förevarande betänk.
Det verkliga förhållandet äinu uppdagadt; skälen till återremiss hafva sålunda försvunnit, och jag förenar mig nu med Hr v. Troil deruti, att det icke är Ständerna värdigt att rubba en äganderätt, som blifvit af en Konung öfverlåtén, af domstol befästad och af häfd tryggad.
Gr. Cronhjelm: Om Utsk. hade slutat med ungefär dessa ord: alt Utsk., som erkänner, att K. Gustaf III sålt Ekolsund, utan att han dertill var ägare, anser det likväl icke vara Kronan värdigt att processa sig till en egendom, som på god tro blifvit köpt från en af vära Konungar och fortfarande innehafts, så skulle äfven jag lemnat min röst för betänk.
Men då Utsk. ingalunda erkänt delta factum, utan tyckts antaga, att Sländerna icke äga rätt att befatta sig med saken, under det Utsk. likväl vet och inom sig tänker, alt det är af billighetsconsideration och icke af juridiskt tvång, som Ständerna böra låta frågan förfalla, så kan jag icke lemna min röst till ett sådant raisonnement.
Jag fortfar således alt begära återremiss. StatsUtsk:s utlåt.
N:o i56 blef af R. o.
Cronhjelm reserverade sig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut.
Företogs till pröfning Ridd.-Utsk. d. 17 sisth Juni e. m. på bordet lagda memor. i anledn. af Hr P. G. Cederscbjölds motion, ang:de val af suppleanter till ledamöter i Utskott.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Ridd.-Utsk, har afstyrkt den ifrågavar. motionen på grunder, som jag ej kan gilla.
Sålunda har Utsk. sagt, att R. o. Ad:s ledamöter, såsom icke ägande underhåll för deras vistande vid riksdagen, icke kunna lillförbindas att ständigt uppehålla sig derstädes.
Just en sådan omständighet anser jag ådagalägga behofvet af suppleanter, på det platserna icke må slå lediga, hvilket icke händer med dem, som innehafvas af ledamöter från de öfriga Stånden.
Vidare har Utsk. sagt, att suppleantbefattningen blefve lika besvärlig som den ordinarie ledamotens, emedan suppleanten ständigt nödgades passa på, när den ordinarie icke vore närvarande.
Jag medger, att det är icke lämpligt, att ombytet skedde genom godtycklig öfverenskommelse emellan den ordinarie ledamoten och suppleanten, och tillstyrker derföre, att suppleants inträde i Utsk. icke må äga rum, förrän den ordinarie ledamoten i vederbörlig ordning begärt och erhållit ledighet.
Slutligen har Utsk. sagt, alt det ofta händer, att utsk:s!edamöter af R. o. Ad. bortresa i allo, och att nytt val då företages.
Men det händer understundom, att sådana ledamöter resa utan att säga till, och jemväl att de begära ledighet på 3:ne vilkor, men derefter uteblifva, och först dä de öfverskrida permissionen, 2:ne veckor, bör ledigheten anmälas i Ståndet; och det dröjer dä gemenligen 1 vecka, innan det nya valet går för sig, så att 6 ä 7 veckor åtgå, innan platsen blir återbesatt.
Utsk. har alldeles icke kunnat uppgifva, att det är olagligt, hvad i de andra Stånden brukas, att nemi. suppleanter inträda under ordinarie ledamöters frånvaro, för att åter afträda, 132 Den 4 Juli. då dessa komma tillbaka; och Constit.-Utsk. har nyligen måst godkänna ett sådant förhållande, som inträlfat med en ledamot från Borga re.St.
Jag anhåller örn återremiss af betänk.
, på det Utsk. må föreslå sådana åtgärder, hvarigenom R. o. Ad. kommer i utöfning af den ganska behöfliga rättigheten att någorlunda fulltaligt representeras i Utskotten.
Enligt min öfvertygelse medgifver 79 §.
Riks.Ordn. icke, att suppleanter kunna för Utsktn väljas.
Uti StatsUtsk. hände också vid sista riksdag, att en suppleant anmälde sig till inträde i Utsk., som ej blef antagen.
Deremot tror jag icke något hinder möta, att ju nya ledamöter kunna i Utsk:n inträda, då ledigheter inträffa, och att dessa ledamöter åter afträda, då den yppade ledigheten icke längre äger rum.
Sådant sker i StatsUtsk. alla dagar; och jag tror, att det tillägg till Ridd.-Ordnts a3 §. i detta afseende kunde bestämmas, att det härmed korame att tillgå likasom i de öfriga Stånden.
Men ordet suppleant tror jag icke bör nämnas, utan utskrsledamot.
Jag tillstyrker en sådan åtgärd, ty hvar och en lärer hafva sett, huru fåtaligt det närvar, antalet af R. o. Ad:s ledamöter i Utsk:n oftast är, då de öfriga Ståndens, särdeles BondeSt:s ledamöter, merändels äro fulltaliga.
Om derföre det tillägg till 2 mom. 23 §.
Ridd.-Ordn. gjordes, att då ledighet beviljas utsktsledamot, bör val till ny ledamot under den permitterades bortovaro genast ske, sä tror jag, att det åsyftade ändamålet, utan någon öfverträdelse af grundlagarna, ernåddes.
Jag medger, att jag i allo delar önskan med Hr Cederschjöld, att motionen kunde grundlagsenlig! bifallas.
Man sluppe då den olägenhet, att Ståndet syntes vanvårda sin rätt lill deltagande i ärendernas beredande, då ledamöter, som emottagit förtroendet, likväl afhålla sig från deltagande i Utsk:ns arbeten.
Jag finner altså häri ett giltigt skäl för bifall till motionen.
Men det torde ursägtas mig, om jag tror, att det icke går an.
Ridd.- Ordn. är väl icke grundlag; men Riksd.-Ordn. är det, och denna uppgifver i 79 §., huru tillgå skall, då en ledamot, utan erhållen permission, öfver 3:ne gånger uteblifver från Utsk.
JNytt val skall nemi. då ske; och det tillhör Utsk:ns ordförander att tillse, det ledamöterna uppfylla, hvad grundlagen föreskrifter.
Att nu, på sidan om det befintliga stadgandet, förordna andra utvägar att vinna ändamålet anser jag icke vara rätt, och jag tillstyrker sålunda bifall till betänkandet.
Den siste talaren har uppgifvit, att R. o. Ad. illa vårdar sin rätt till delaktighet i ärendernas behandling.
Jag vågar utsträcka detta påstende derhän, alt R. o. Ad. illa vårdar fäderneslandets göromål; ly X)«n 4 Juli. ty elfi E. o. Ad:s ledamöter afhålla sig från Utskrn, förhise de fäderneslandets lätt.
Men jag må uppriktigt bekänna, att denna anmärkning icke faller blott på dem af Ståndet, som bevista riksdagen, utan lika mycket på dem, sorn alldeles icke deltaga i densamma.
Det visar bäst, huru litet interesse de hafva för denna rättighet, och af huru litet interesse det altså mäste vara för fäderneslandet, att den finnes.
Då emedlertid principalerna af vårt Stånd visa sådan likgiltighet för deras representationsrätt, torde det finnas mindre underligt, om äfven de närvarande icke äro så särdeles nitiska.
Att det så visar sig i Utskrn kan jag med exemplet frän Oecon.-Utsk. vitsorda.
Det händer nemi. ofta, att jag pä afdelningen hr ensam ledamot af E. o. Ad., då deremot sällan någon enda ledamot af BondeSt. är frånvarande; och det torde lätteligen kunna inses, hvad inflytande detta mäste äga på resultaterna inom Utskm, då förhållandet vanligen är i proportion lika vid Utskrs plena.
Det har handt, att mål inom Oecon.-Utsk. blifvit afgjorda, då endast 22 ledamöter varit närvarande, oaktadt Utsk. består af 48.
Sådant kan då icke blott drabba E. o. Ad.; men de flesta defecterna äro alltid af delta Stånd.
En ledamot har trott, att 79 §.
EiksOrdn. skulle förhindra antagande af suppleanter.
Denna §. säger uttryckligen, att om någon ulsk:sledamot af ofrälse Stånden erhåller ledighet, skall nytt val genast ske, d. v. s. en suppleant insättas i den frånvarandes ställe.
De ofrälse
Stånden äro således skyldiga alt fylla uppkommande ledigheter inom Utskotten med suppleanter.
Angtde E. o. Ad. säges väl i slutet af 8 §., att Ståndet förfar på sätt Eidd.- Ordn. föreskrifver; men att Bidd.-Ordn. icke öfverensstämmer med Eiksd.-Ordn. i omförmälda afseende finnes deraf, all E. o. Ad. aldrig genast efter en, genom erhållen permission uppkommen, ledighet väljer annan ledamot i stället.
Det bruk, att Hr Landtm, ger permission åt -£ af utsk:sledamöterna af vårt Stånd, äger ingen grund i Eiksd.-Ordn.
Skäl kunna dertill väl förefinnas; men jag skulle dock önska, att E. o. Ad., ehuru utan arfvode vid riksdagarna, visade sig måna örn att deltaga i de allmänna arbetena, och sålunda gerna medgåfve, att suppleanter må väljas, som kunna fylla frånvar. utskrsledamöters platser.
Jag tillstyrker altså Hr Cederschjölds motion, såsom ganska nyttig, så länge vår närvarande Eiksd.-Ordn. skall äga bestånd; fast önskligt vore, om Constit.-Utsk. ville föreslå en annan, så att Utsk:n komme att utgöras af en vida mindre personal än nu.
Ehrenborgh, Casp. Wilh.C
För min del har jag trott, att i grundlagens både anda och ord finnes uttaladt, att inträde i Utsk:n i egenskap af suppleanter icke bör äga rum.
Val säger 79 §.
Eiksd.-Ordn., att andra ledamöter skola ingå i frånvaro ställe; men jag anser bruket i de 9 II. ao *54 Sen 4 Juli. öfriga Standen, att låta de sålunda ledigblifna platserna ersättas med suppleanter, icke äga stöd i Jag; likasom jag tror det icke vara enligt med 79 §. att, sorn BondeSt., i början af riksdagen äfven välja suppleanter för Utsktn.
BorgareSt. tolkar ock grundlagen på det sättet och väljer icke suppleant, förrän någon ledamot fått tillstånd att resa bort, eller af Jaga förfall nödgas vara frånvarande.
Alt stadgandet härom influtit i 79 §. är en följd deraf, alt de öfriga Stånden icke äga någon annan ståndsordning än grundlagen, oaktadt det varit förutsatt, att de ofrälse
Stånden skulle för sig upprätta vissa ståndsordningar likasom B., o. Ad., fastän sådant icke blifvit utaf.
Lika med Hr Cederschjöld anser jag B. o. Ad. äga både samma rättigheter och pligter vid utöfningen af deras representantkall, som de öfriga Stånden; men våra beslut måste likväl stå i harmoni med grundlagen, och jag skulle derföre vilja i sä måtto understödja motionen, att uppkommande ledigheter kunde ersättas, utan att de ersättande inträdde under namn af suppleanter, fastän de likväl valdes endast för den tid, ledigheten varade.
Jag tror således, att stadgandet i denna del endast borde innehålla, att B. o. Ad. i detta afseende ägde samma rätt som de öfriga Stånden, samt hemställer, att denna anmärkning må få åtfölja återremissen af betänk., hvilket Utsk. då torde omarbeta i öfverensstämmelse med en sådan min åsigt.
Den siste talaren har upplyst, att endast BondeSt. väljer suppleanter vid riksdagens början; hvaremot de öfriga båda Stånden lära välja sådana särskildt vid hvarje inträffande ledighet, likväl sålunda, att dessa ledamöter endast qvarstadna i Utsktn, så länge de ordinarie äro borta; och talaren har trott, att B. o.
Ad. borde förfara på detta sednare sätt.
Men förhållandet i vårt Stånd är olika.
Vi hafva nemi. en ståndsordning, som stadgar, att electorerna icke få sammanträda förr, än efter anslag; och derigenom förorsakas alltid längre uppehåll.
Boye har sagt, att 79 §.
Biksd.-Ordn. skall lägga hinder i vägen för val af ifrågavar. suppleanter.
Han har till stöd härför fästat sig vid förra delen af <j.; men han har förbisett den sista delen deraf, som säger: ”B. o.
Ad. ställe sig i dessa sednare fall Bidd.-Ordn. till efterrättelse.”
Det beror således på Bidd.-Ordn., och jag kan deri icke finna något hinder för B. o. Ad., såväl att utse suppleanter, som att förrätta detta val på en gång och vid riksdagens början.
Jag vill dock nu göra en modification i min motion, den nemi., att B. o. Ad. icke må välja sina suppleanter för Utsktn förr, än efter motionstidens slut, då Ståndet gemenligen är talrikare.
Att B. o. Ad:s betydenhet år från år, decennium från decennium, minskas, och att detta just sker i samma mån, som de öfriga Ståndens public spirit tilltager, är en sanning, sorn vid många till - Den 4 Juli. *55 fällen röjer sig.
Vid hvarje val af medborgerligt förtroende, som icke medför arfvode, har man den största svårighet att finna någon, som vill emottaga förtroendet; och Ridd.—di— iect.‘n är nödsakad att, t. ex. vid val till ledamöter i taxeringscommilte'en, välja 6 a 7 gånger för att få aatalet fullt, samt likväl utse dessa unga män, hvarom man här så mycket hör talas, och ännu yngre, sådana, som till en stor del icke någonsin befattat sig med allmänna ärenders behandling.
Detta liar ock väckt den uppmärksamhet hos committe'ens öfriga ledamöter, att man hört dem med förtrytelse fråga, hvarföre vi sända dem de allrayngsla af vårt Stånd.
Samma förhållande lärer visa sig i Utskrn, då man hör, att understundom endast en enda ledamot af R. o. Ad. är närvarande under en hel afdelnings sammankomst; och de, som visa sig mest nitiska, äro gemenligen just de, som ej representera någon förmögenhet.
Så är det åmtinstone med mig.
Jag finner visserligen obehaget för Utskrns ordförande, att controllera och till erläggande af den stadgade plikten af 2 r:dr b:co anmäla, då någon ledamot af R. o. Ad. utan vederbörligt tillstånd försummar Utskrn; men något måste göras, ty vi måste väl icke vilja, att man mindre skall reflectera till hvad fosterlandets väl kräfver, än till några individers beqvämlighet. R. o. Adrs obetydlighet blir med hvar dag märkbarare, och så länge vi äro till såsom Stånd, böra vi väl så mycket som möjligt söka uppehålla vårt anseende hos nationen.