Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt praxis vid de sist för. flutne Riksdagarne, äfvensom vid flere tillfällen under den innevarande, har det också alltid varit vanligt, att när Utskotten i återremitterade mål, som varit genom frenne Stånds beslut afgjorde, ej funnit anmärkningarne innefatta någon ny omständighet, Utskotten, utan att ingå i förnyad pröfning af hufvudfrågan, endast anmält, att densamma redan blifvit genom frenne Stånds sammanstämmande beslut afgjord.
Jag medgifver, att jag un derlåtit anmärka det tillfälle, då ett Stånd kan förklara en anmärkning utgöra dess gemensamma tanka, men jag trodde ej, att då jag talade om återremisser i allmänhet, jag skulle missförstås, som om jag ej visste, huru Grundlagsfrågor behandlas j vi talade icke om dem.
Herr Lagerheim har fästat sig vid några ord, som jag önskat, att Utskotten borde nyttja uti deras svar pä återremissen; och det fägnar mig, att han Den 87 Augusti J, m. uppfattat, hvad som egenteligen utgjort föremålet för min framställning, men jag hemställer, om han vederlagt livad jag yttrat, då hän medgifver, att Utskotten måste taga kännedom sf enmårkmngarne, för att tillse om de kunna för. anleda till något tillägg.
Då synes mig, att Utskotten jemväl kunna såga, att de qvarblifva vid sitt förra utlåtande.
Herr Hjerta hir anfört, att Utskotten ej borde sättas i nödvändighet, att så fullgöra deras skyldighet emot ett
Stånd, att de skulle uraktlåta den emot de andra.
Jag hemställer, om någon tidsutdrägt eller omgång, genom de af mig föreslagna ordens tilläggande skulle föranledas i händelse Utskotten ej ville förändra deras utlåtande.
Jag tillstyrker således, att Ridderskapet och Adeln täcktes utlåta sig i öfverensstämmelse med de grundsatser jag yttrat, emedan de klart följa af 4g §n, och ej innefatta någon tydning af densamma.
Herr II erta:
Jag underställer, om det kan vara meningen hår, att gifva något formulaire för hvad Utskotten skola svara.
Om möjligen den händelse inträffade, att anmårkningarne voro så grundade, att det iyckades att ändra ett Utskottets Öfvertygelse, men tre Stånd redan afgjort saken, skulle Utskottet då för formulairets skull likväl sätta, att det ej funnit skål, att ändra sitt förra beslut.
Utskottet till åfventyrs verkeligen frångå sitt förra beslut; i sådant fall, och ehuru 5 Stånd afgjort frågan, måste Utskotten ingå med nytt Betänkande anv tingen till alla Stånden, eller blott till det som återremitterat.
Går Utskottet ej till alla Stan - 154 Den 27 Augusti/, m. den så förblifver beslutet fast, men om det går till alla med sin syndabekännelse, så vore ju det att söka upprifva det af 5-,ne RiksStånd förut i laglig ordning fattade beslut.
Jag tycker, att 4g jjj. år tydlig, men finner Herr von Hartmansdorff förslag af den natur, att det står att förena med grundlagens helgd, och tillstyrker således bifall derå.
Herr Grefven och Landl-Marfkalken yttrade, gatt frenne olika åsigter uti förevarande ämne blifvit framställde, nemligen BondeStåndets, PresteStåndets och Herr von Hartrnansdorffs.
Dessutom funnes ännu ett sått, att afgöra frågan som vore både enkelt, samt, efter Herr LandtMarskalkens omdöme, tilläfventyrs råttast, och hvilket bestod deruti, att Ridderskapet och Adeln för dess del förklarade, det ifrågavarande stadgandet uti 49 §.
Riksdagsordningen vara så tydligt, ett något vidare yttrande rörande detta ämne, icke af Ståndet fanns nödigt.
Herr Cederfchjåld:
Jag finner visserligen detta vara ett behändigt sätt, att nu komma ifrån saken; men det torde blifva något svårt att veta, i hvilket Stånds mening Ridderskapet och Adeln instämt, Preste-Ståndets eller BondeStåndets.
Herr Hjerta: Om Herr Grefven och LandtMarskalken anser sig kunna göra proposition på Herr von Hartmansdorff'® förslag, hvilket visser - Drn 27 Augusti f. ni.
155 ligen innefattar en slags förklaring of 4g § Riksdagsordningen , men icke någon ändring utan blott"ett förtydligande, så anhåller jag om proposition å detsamma.
Herr Grefven och LandtMarjhalken anförde, att då intet RiksStånd ägde rått förklara Grundlagen, ansåg Herr LandtMarskalken för dess del det vara mindre lämpligt, att ingå i besvarande af ett annat Stånds öfver Grundlagen meddeldte förklaring, samt trodde derföre, att dess förslag tilläfventyrs innefattade det rdttsenligaste förhållande, och måst låmpeliga svar i åmnet.
Herr Grefven och Landt Mar/kalken framställde derefter sårskildte propositioner:
Först på instämmande iBondeStåndets beslut.
Sedan på instämmande i Preste-Ståndets beslut.
Vidare på antagande af Herrr von Hartmansdorffs förslag.
Samt sluteligen på godkännande af det utaf 158 Den 37 Augusti/. m. Herr Grefven och LandtMarskalken framställde, nyssberörde förslag.
Föredrogs å nyo StstsUfskoltets ej mindre den 27 sistlidne Junii under N:o 25g afgifne, och följande dagen på bordet lagde, Betänkande, angående SfatsRegleringen, i hvad den rörer RiksStatens 2.dra HufvudTitel; ån ock den 8 dennes under N;o 3go meddeldte, samt den i4 derpå följde eftermiddagen på bordet Jagde, Utlåtande, öfver de yid förstnämnde Betänkande gjorde anmärkningar.
Jag får underställa Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, om icke hvarje punkt af Utskottets sista utlåtande må särskilt framställas till afgörande, emedan anmärkningar derigenom kunna redigare göras, och lättare pröfvas.
Herr Grefven och Landtfllarjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande finge punktevis till pröfning företagas och afgöras.
Bifölls. 1 '.fia punkten, angående nya löner får Ben 37 Augusti J, nt. *57 3:ne ProtocollsSecreterctre och arne Canzlifter vid Kongl. Alu :ts JuJiiticeRevisionsExpedition, fumt Jor en Secreterare vid jhi/iiticeCanzlersErnbetet.
Då detta Betänkande första gången förevar, bestridde jag uppförandet på Stat af de ifrågavarande 4 lönerna för JustitiaeRevisionen.
De utgå redan af besparingarne, men åro ej uppförde på Stat, och hela skilnaden år, att de ej kunna uppbäras qvartaliter såsom de öfriga.
Till skål för de förras uppförande på Stat, har StatsUtskottet anfört, att Embetsmånnen inom JustitiaeRevisionen ej skulle kunna blifva fåtaligare ån hittills, genom den nya regleringen af S yrelseVerken.
Jag inser ej, uppå hvad säkerhet StatsUtskottet kan grunda denna mening, enär Betänkandet derom hvarken af Riksens Ständer eller Kongl. Majit blifvit pröfvadt.
Det skål Utskottet uppgifvit för att icke på Stat uppföra Secreteraren vid Justilia: Cantzlers-E i,betet, att nemligen fråga vore om detta Embetes upphörande och dess befattnings öfve:flyttande på annan Embetsman, år ej mera tillförlitligt; men deremot tror jag, att denna Secreterares beställning, äfven för närvarande, kan umbäras, hvilket i afseende på Statsanslags vägran synes vara hufvudskålet.
Herr Printzensköld liar gjort en motion, att lönernes antal skulle ökas uti de öfiiga Canzli-Expeditionerne, och hvar och en som känner förhållandet derstädes, vet huru stort 158 Vtn 27 Augusti f m. behofvet deraf år.
Utskottet har dock, i afseende på denna motion, endast föreslagit, atf, om tillgångar gilvas på besparingarne och Konungen finnér så nödigt, ifrågavarande löner måtte deni förunnas.
Detta förslag anser jag vara riktigt, men då den delen af Betänkandet, som angår JustitiaeRevisionen, strider deremot, ehuru saken år lika så anser jag samma del vara oriktig. och tillstyrker att den måtte afslås, samt Ridderskapet oi h Adeln besluta att, hvad JustitiaeRevisionen angår, det må förblifva vid den lönereglering, som hittills ågt ruin.
Herr Stråle, Nils Wilheim:
Vid sista Riksdagen pröfvade Riksens Ständer behofvet af löner för JustitiaeRevisionen, och fann behofvet vara riktigt.
Någon förändring har sedermera icke inträffat, som kunnat minska göromälen; frågan år blott, huruvida genom den nya organisationen af StyrelseVerken, någon förändring skulle komma att åga rum.
Göromålen vid Protocollsföringen uti JustitiaeRevisionen år bestridd af 8 ProtocollsSecreterare, oaktadt blott 2:ne löner pä
Stat finnas; med desse skulle de således blifva 4.
Den 23 Oclober f. m.
Friherre Anckar swärd, Carl Henrik, förenade sig med Herr von Hartmansdorff.
Uppå derom framställd proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln, att LagUtskottets ifrågavarande
Betänkande skulle blifva hvilande på bordet, lills samma Utskotts Betänkande N:o 89, i anledning af åtskillige Motioner om indragning af Lagmans- och KämnärsRälter samt serskilta Domstolar, så ock om förändring i vissa Domstolars organisation och i rättegångsordningen, m. m. blifvit afgjordt.
Upplästes och lades på bordet Högvördige PresteStåndets genom Deputation i dag meddeldte här ofvan omförmälte ProtocollsUtdrag af denna dag.
Grefve von Rosen, Aäcel'.
Den oro och det lifliga deltagande Ridderskapet och Adeln 3o2 Den October e. m. ådagalagt i anseende lill Hans Maj:t Konungens sjukdom, hafva nu blifvit ombytte till känslor af glädje öfver Hans Maj:ts ätervundna hälsa.
I anledning häraf får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer målte genom en stor Deputation inför Hans Maj:t Konungen i underdånighet frambära uttrycken af deras synnerliga glädje öfver Hans Maj:ls lyckligen ätervundna hälsa, uti en lyckönsknings-adress, hvilken borde af ExpeditionsUtskottet uppsättas; och torde, derest denna framställning af Ridderskapet och Adeln gillas, de öfrige RiksStånden inbjudas, att i delta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena.
Härå får jag utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Grefve von Rosens berörde framställning.
Föredrogos å nyo följande från förstärkta StatsUtskoltet den 24 sistlidne September aflåtne, och den 28 i samma månad e. ni. på bordet lagde, Memorial: N:o 266.
Angående verkstäld votering, i fråga om Bevillnings erläggande för ProsteTunnor; - Den 23 Oetober e. ni. 3o3 N:o 267.
I anledning af skil jäktige beslut inom RiksStånden, angående Stämplade Pappersafgiften; Oell fann Ridderskapet och Adeln, att berörde tvänne Memorial borde till BevillningsUtskottet öfverlemnas.
Å nyo föredrogs och bifölls Lagutskottet* den 28 sistlidne Augusti under N:o g3 afgifne, och den 17 derpåfÖljde September på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga proposition om Lagförklaring, angående rätta grunden för förvandling till fängelse vid vatten och bröd af böter, sorn ådömmas för sådane stölder, hvilka enligt allmän
Lag ligga i tväböte mot annan tjufnad.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 28 sistledne Augusti under N:o g4 afgifne, och den 17 derpåföljde September på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 2 förut meddeldte Betänkande, öfver väckt motion, om anstalt till beredande af noggrann efterlefnad af Kongl. Förklaringen den 14 Maji i8o5 och öfrige Lagbud, rörande Lagfart å fast egendom.
Då fråga sista gången här förevar om skyldighet att upp - 3o4 Den 23 Octo ber e. m. visa åtkomsthandlingar, när lagfart sökes, blef Utskottets Betänkande återremitteradt på den grund, att man ansåg äganderätten vara tvifvelaktig, om den endast genom vittnesmål skulle styrkas.
Lagutskottet har icke deslomindre vidhållit sitt förra förslag, yttrande sig sålunda: att enär lagfart sökes j de handlingar, som styrka förre egarens åtkomstj böra uppvisas, samt innehållet deraf i Lagfartsprotocollet antecknas.
Kunna icke sådana handlingar företes, då må förre egarens åtkomst genom annan laglig bevisning styrkas.
Jag förblifver vid min förra mening, och yrkar afslag å Utskottets sednare Utlåtande.
Ehuru jag visserligen ej vill vara envis, anhåller jag dock ödmjukeligen om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derå.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marska/ken gjorde proposition till bifall å LagUtskottets förevarande Utlåtande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande. * Ropades äfven Ja och Nej.
För dem, som anse Utlåtandet godt, bör det yara tillfredsställande, att 3 Stånd bifallit det - Den a3 Octo ber e. m. 3o5 detsamma.
Jag kan ej hålla det för sådant, och vill icke antaga annat än handlingar, såsom bevis på äganderätt lill jordegendom.
Hvar och en, som haft åtkomsthandlingar att granska, vet, det man i de flesta vanligen finner några brister.
När så förhåller sig, oaktadt äganderätten ej får styrkas utan med handlingar, huru mycket större skola icke dessa brister blifva hädanefter, om frihet från handlingars företeende tillåtes. Jag anser Ridderskapet och Adeln följagteligen böra afslå ifrågavarande Utlåtande.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad proposition, blef LagUlskotlels Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit.
Å nyo föredrogs LagUtskottets den 2 sistlidne September under N:o c)5 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte motioner, om ändringar i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813 emot fylleri och dryckenskap.
Utskottet har bibehållit de straffbestämmelser, som förut ägde rum för fylleri.
Egenteliga förändringen är, alt Utskottet öfverflyltat från execuliva magten till domaremagten behand46 II. 20 3o6 Den a3 Octo ber e. m. lingen af dessa mål.
Erfarenlieten liar visat, huru anklagelser drifvas af Fiscaler snarare såsom näringsfång, än till moralisk förbättring.
Jag tror derföre, att ContractsProsten
Nordins reservation är väl motiverad; den innehåller, att förbrytelsen icke bör straffas med penningeböter, sorn ofta blott träffa hustru och barn, utan med något annat, såsom varningar först af Presterskapet och derefter af Kyrkorådet.
Jag skulle derföre nu, i likhet med hvad jag vid Riksdagens början gjorde, föreslå, att inga penningeböter må äga rum, utan att de böra förvandlas till ansvar vid vatten och bröd, på det straffet icke orättvist må träffa den oskyldige.
Likväl då så många upplyste män pröfvat och bibehållit penningeböter, må de tills vidare stå qvar.
Men jag tror, att presterliga varningar icke böra underlåtas.
Stånd hafva återremitterat Betänkandet; det kommer således uti Utskottet under förnyad pröfning, och jag anhåller derföre, att, jemte den anmärkning jag redan gjort, få göra några andra.
För ^:de resan fylleri bestämmer Utskottet, utom böterne, att den brottslige skall, om han är myndig, ställas under förmynderskap, samt förklaras oberättigad att deltaga i val eller väljas till sådana förrättningar, sorn innefatta medborgerligt förtroende.
Utskottet föreslår sedermera: ”Den, ”sorn för 4^de resan fylleri till ansvar dömd
Den i3 October e. m. 3oj ”är, fortfar att stå under förmynderskap, ”till dess lian gitter visa, att lian från sin ”vanart så återkommen är, att han sig och ”gods sitt sjelf råda kail.”
Utskottet har likväl ej yttrat sig, huruvida han, med återfående af rättigheten att råda öfver sitt eget gods, äfven återfår medborgerligt förtroende.
Detta är en brist i Betänkandet, hvilken bör fyllas.
I slutet af ii §. har Utskottet föreslagit:
De fylleribrott, sorn äro af urbota beskaffenhet, och icke inora 6 månader, sedan de sig tilldragit, hvarje månad till trettio dagar räknad, blifva hos vederbörlig
Domstol eller Polisinrättning anmälde, äro sedermera icke åtal underkastade.
Efter detta förslag skulle den, som begått en förseelse, hvarföre lian bordt förklaras omyndig och förlora medborgerligt förtroende, flere år efter, sedan förseelsen vore begången, och han bättrat sig, kunna blifva anklagad för densamma, och dömas förlustig medborgerligt förtroende; men tvist kunde deremot uppstå, huruvida den brottslige skulle sättas under förmyndare, eller icke.
Jag tror, att dessa felaktigheter böra undanrödjas, och yrkar således återremiss af Betänkandet.
Friherre Cederström, Jacob: I händelse Rikets Ständer skulle vilja hämma fylleriet, vore det i hogsta grad betänkligt, att ändra de nu gällande författningar.
Skut 46 IL 20* 3o8 Den 23 October e. m. ]e deremot Rikets Ständer vilja bereda Domare någon obetydlig löneförökning, på bekostnad af tillräckliga åtal mot fylleri, så bör Utskottets förslag antagas.
Den liberalitet, som tyckes vid denna Riksdag visa sig mot dem, hvilka öfverlasta sig med starka drycker, skulle visserligen hafva orsakat, att jag ej vågat uppstå i detta ämne, om ej andra gjort det före mig.
Jag skall då äfven bifoga några anmärkningar mot Betänkandet, men först till besvarande upptaga Herr R i b— bings klander af penningeböter.
Jag skulle visserligen vara nöjd, om de emot annat lämpelignre straff kunde utbytas, men jag tror ej, att Prosten Nordins förslag till grader af varningar är hvarken lämpligt, eller användbart; och finner icke eller, att Utskottet deruti har rätt, att Dryckenskap endast då kan anses för last, när derigenom orsakas allmän förargelse; jag skulle förmoda, att det måste innebära last, som borttager bruket af sunda förnuftet, förvandlar menniskan till ett oskäligt djur, samt bereder oordning och brott.
Jag tror ytterligare, att enligt kyrkolagen har hvarje nitisk prestman rätt, att efter behofvet varna sina församlingsboar utan något nytt lagförslag.
Har dryckenskapen orsakat allmän förargelse, så äger Kyrkorådet, enligt 1812 års Förordning, full rättighet att verkställa den bestraffande varningen.
Jag fin - Den a3 Octuber e. ni. ner således inga lagar om varningar vara af behofvel påkallade.
Alt borttaga domsrätlen öfver fyllerimålen från Konungens Befallningshafvande, anser jag vara att gifva ett privilegium till lastens idkande opåtalt.
Ett fyllerimål, gjordt anhängigt vid IläradsRält, skulle då kunna utdragas två till tre Ting, och den liderlige under tiden öfverlasta sig; det kan nu icke ske, då Konungens Befallningshafvande äger domsrätten, emedan ett mål på sin böjd i4 dagar eller 3 veckor kan utdragas för vittnenas af hörande, men ej längre.
Erfarenheten skall visa, att lasten ökar sig genom förändring af forum.
I händelse af återremiss anhåller jag, att dessa anmärkningar måtte få åtfölja, ehuru jag alltförväl känner, att Utskottet för mycket vidhåller den juridiska enheten, för att göra något afseende på den sista af anmärkningarna.
För egen del, såsom en bland niolionärerne uti ifrågavarande ämne, och såsom den deribland, hvilken varit nog lycklig alt se min öfvertygelse nästan i alla punkter delad af Utskottet, och uttalad i dess Betänkande, hade jag visserligen icke något egenteligt skäl att yrka återremiss; men då en sådan, enligt en Talares lemnade upplysning, redan blifvit af 2:ne Stånd beslutad, och äfven synes komma att ske härifrån, anhåller jag att, till det afseende Utskottet kan linna
Den 23 O c tobe r e. m. det förtjena, få anmärka ett pär omständigheter i Betänkandet.
Utskottet har, för uteslutande af all definition å fylleribrottet, anfört såsom motif, att hvart och ett brott, hvarå straff' skall stadgas, måste förut vara till natur och beskaffenhet så allmänt kändt, att dess blotta namn är tillräckligt för dess urskiljande frän andra handlingar, utan att det behof ver serskildt beskrifvas.
Samma förutsättning, som här fö ra nied t definitionens uteslutande, låg äfven till grund för mitt yrkande, att, i likhet med 1^33 års Förordning, den borde lyda så: ”Den som i "allmänna lefvernet så öfverlastar sig, att ”enhvar, som honom ser, kan märka, alt ”han är drucken &c.” Någon definition på det rusiga tillståndet finnes icke eller på detta sednare ställe.
Endast gradationen deraf är något starkare bestämd till den anklagades säkerhet emot tvetydiga vittnesmål, och hela den egentliga skillnaden ligger i en större rättighet till motbevisning å hans sida.
Jag anhåller, att Utskottet, vid åter remissens besvarande, täcktes fästa uppmärksamhet derpå, att denna omständighet, ehuru skenbart obetydlig, likväl icke saknar vigt i afseende på den juridiska vissheten om brottets tillvarelse, eller icke.
Hvad de af Herr Ribbing understödda varningsgrader beträffar, anser jag någon annan invändning deremot icke behöflig, än att hänvisa till framtiden, hvad kraft Den a3 October c. in. 3ii och verkan de kunna medföra.
Sluteiigen och hvad de gjorda anmärkningarna i afseende på forum vidkommer, hyser jag den tillförsigt, att Utskottet står så fast i den af några Talare här angripna juridiska enheten, att Utskottet icke ens af beskyllningar om ”liberalitet mot bränvinssupare” deiifrån afskräckes.
Ehuru jag ej läst eller hört Betänkandet, slutar jag dock af denna discussion, att Utskottet tillstyrkt fortfarandet af de vid förra Riksdagen vidtagne strafflagar mot fylleribrott.
En väsendtlig egenskap hos strafflagar är, att de kunna verkställas ulan afseende till person.
Ännu har jag ej hört de ifrågavarande användas på dem, som supit sig fulla af viner och andra kostbara drycker.
.Tåg delar äfven farhågan, att dessa strafflagar mindre användas lill att förekomma fylleribrott, än till förskaffande af en ny näringsgren för vissa underordnade tjenstemän.
Uti dessa strafflagar igenkänner jag för öfrigt samma anda, som, sedan man genom rörelsecapitalets förminskning tillskapat penningebrist, mot dess följder vidtog strängare utsöknings- och konkurslagar, eller som, i stället för alt vidtaga de lättare och mindre kostsamma anstalter tili förekommande af sjukdomar, blott söker att uppbygga och utvidga präktiga sjukhus, samt ali öka läkares antal, 3l2 Den 23 Octo ber e. ra. eller som tror, att brott bäst förekommas genom Correctionshus, o. s. v.
Jag, för min del, tror det vara bäst, att vidtaga sådana åtgärder, att man ej ofta beliöfver straffa.
Det första medlet uti ifrågavarande fall, är en ändamålsenlig uppfostran.
Härvid är isynnerhet angelägit, att tillse det allmogen icke uppföder sina barn med bränvin, ty sedan man en gång vant sig vid dess dagliga och omåttliga njutande, är det merendels för sent, att söka afhålla sig derifrån.
Jag skulle derföre, om någon ny strafflag vore i fråga, heldre yrka den ganska sträng mot dem, som vänja sina barn från späda åren vid bränvin.
En tilltagande, allmännare utspridd, och af egit efterdöme bekräftad upplysning i detta afseende, vore dock ett säkrare medel, än hvilken strafflag som helst.
Men som det är isynnerhet husbehofsbränningen, som bidrager till det dagliga bränvinssupandet, ej blott af bonden sjelf, utan af dess hustru, barn och tjenstfolk, så anser jag en oinskränkt pannerymd vara ett hufvudsakligt medel emot detta dagliga missbruk af bränvin, ty den skulle småningom minska husbehofsbränningen med de små pannor, som då ej mera lönte sig.
Ingen vara bör fördyras genom att öka produktionskostnaderne, hvilket blir en förlust för landet i det hela, utan heldre genom drygare afgifter till Staten.
För inskränkande af det så väl i physiskt som moraliskt hänseende é
Den a3 Octo ber e. m. 3i3 rysligt förstörande bränvinssupandet är äfven nödigt, att bereda massan af nationen en större tillfredsställelse med sin egen belägenhet, och således att undanrödja skälen till misströstan om sin egen och sin familles tillräckliga bergning.
Och som livar menniska vill och bör hafva några förströelser, bör man föranstalta om andra för den arbetande klassen, än den bränvin kan åstadkomma.
I ingen hufvudstad har jag sett så litet gjordt för detta ändamål, som i Stockholm.
Jag uppmanar någon, att uppgifva hvad anstalter här blifvit vidtagne, till förskaffande af ädlare nöjen för de lägre klasser, då man i s-tället vidtagit sådane, som afhålla dem, att t. ex. med dans eller musik roa sig.
Och som, isynnerhet i vårt climat, starkare och uppvärmande drycker ibland äro nödige, så borde man föranstalta om tillgång för de mindre förmögna på andre mera sunda, än bränvin, isynnerhet på godt öl, som nu mera utom hufvudstaden knapt kan fås, sedan konsten att brygga det, efter bränvinssupandets öfverhandtagande, nästan gått förlorad, så att då t. ex. bonden på en resa i elakt väder behöfver en värmande dryck, kan han sällan få annat än antingen bränvin eller ett illa bryggdt öl, merendels osundare, än sjelfva bränvinet.
Jag tror det äfven vara för hardt, att då någon första gången beträdes med fyller ibrolt , han skall lida något straff för ett 3i4 Den i3 Octo ber e. m. brott, som han möjligen af okunnighet kan hafva begått, t. ex. om han på morgonen, innan han ätit något, förtärt ett par supar, som annars ej skolat åstadkomma något rus.
Jag anser äfven den mer brottslig, som dagligen lager sig ett halft rus, änden som någon gång i sällskap råkar, att supa sig full.