Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven jag förenar inig i den åsigt, Frih.
Cederström yttrat, och anhåller om åtterreiniss på den grund, att jag finner den nu föreslagna förändringen af straffet, för att här i Sverige afhugga sin nästas lemmar, innehålla för godt pris, som verkligen tål att förhöjas, åtminstone till hvad Hr Cederschjöld föreslagit.
Jag skulle snarare önska, att det måtte höjas mycket mer.
Om man jemför den Fransyska lagstiftningen i sådana mål med den Svenska, så finner man, huru mycket högre dylika förbrytelser betalas i Frankrike, och derföre skulle jag snarare önska, att vi närmade oss till de lagarna i afseende på strängheten, än till de fordna Svenska lagarna, som i det fallet är» alltför milda.
Då jag varit bland deni af LagUtskrs ledamöter, som deltagit i detta betänk., torde det också vara nödigt, att jag redogör för dc åsigtcr, som gjort sig gällande inom Utsk.
Till den ändan vill jag uppläsa några ord af hvad Utsk. andragit.
Utsk. säger, att Utsk. "får, beträffande så väl första mom. af Ilr Cederschjölds molien, som Lars Rasmussons yrkande, vördsamt tillkännagifva, att då böter för lyten, sår och blånader äga rum, och det tillika inträffar, att knif eller svärd m. m. blifvit, på sätt ofvan är nämndt, draget, den brottslige jemväl skall, enligt K. brefvet den 20 Sept. 1786, fällas till de i 24 cap. 8 (Jin Missg.-b:n utsatta 20 dalers böter, samt att criminal-lagförslaget stadgar 25 r:drs böter för den, som i vredesmod mot annan drager knif eller svärd, spänner bössa eller annat lifsfarligt vapen; och ehuru det måste medgifvas att sådant begagnande af vapen, utan afseende derpå om skada jemväl tillfogas eller endast hotelse dermed sker, fordrar särskild och allvarlig näpst, i anseende till dc vådliga följder, som deraf kunna uppstå, anser likväl Utsk., dels alt de af motionärerne föreslagna straff äro alltför stränga i förhållande till brottets art, helst i betraktande bör tagas, att, när personlig misshandel tillkommer, särskildt ansvar för densamma ålägges, dels ock att dessa straffs användande för ofvanbeskrifiia fall skulle strida mot de grunder, sorn i nu gällande 44 Beil 3 Jun i c. m. straff-sy sterne blifvit följda vid ansvars bestämmande för andra brott, de der med det ifrågavar. äro jemförliga.
Utsk. kan alltså icke i vidsträcktare mån biträda motionärernes förslag i denna del, än att Utsk. finnér en förhöjning af de i nyss åberopade lagrum stadgade böter böra äga ruin.”
Detta är i anledn. af Hr Cederschjölds motion om ändring i 24 cap, 8 §:n Missg.-b:n. Vidare säger Utsk.: ’’Hr Cederschjölds motion går i öfrigt derpå ut, att de i 34 cap. 1, 2, 3 och 4 §§^ne Missg.- b:n fastställda böter för den, som sårar annan i ansigte eller hals, eller hugger af lern, eller slår ut tänder, måtte utbytas emot de straffarter, sorn criminal-lagförslaget för dylika brott utsätter; j anledn. hvaraf Utsk. bör anmäla, att förslagets 16 cap. i Straff-b:n, jemfördt med 2 cap. af samma balk, innehåller dels i 23 §:n, att den som gör sådan misshandel å annan, att denne deraf mister talförmåga, syn eller hörsel, eller hand, fot eller näsa, eller blifver oförmögen till slägtets fortplantning, eller faller i sådan sinnessjukdom, att vån ej artill hans återställande, eller får annat stadigtvarande svårt men å sin helsa, skall dömmas, om misshandel skedde med berådt mod, till straffarbete, som bestämmes från 6 t. o. m. 12 år, och, om den skedde af hastigt mod, till sådant arbete under 6 månader t, o. m. 6 år; dels i 24 §:n, att derest den misshandlade blifvit annorledes, än i 23 §;n sägs, å någon del af kroppen stympad, så att svårt lyte deraf kommit, eller mistat bruket af någon lern, eller råkat i sjukdom, som lifsfarlig varit, gerningsmannen skall dömmas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete, som utsättes från 3 till och med 9 år, och i annat fall till sådant arbete från och med 6 månader till och med 3 år, eller fängelse; och föreskrifves i 2 cap. 6 §:n samt följande §§:r af nyssnämnda balk, huru straffarbete och fängelsestraff, hvilket sednare användes såsom enkelt fängelse, ensligt fängelse eller fängelse vid vatten och bröd, skola verkställas.
Emot antagande af Hr Cederschjölds sednare förslag finner Utsk. två väsendtliga hinder möta, det ena, att det vöre olämpligt införa ett helt och hållet nytt systeme för bestraffning af de i 34 cap.
Missg.- b:n omförmälda brott, så länge det gamla straff-systemet i sin helhet icke omskapas; och det andra, att allmänna straffinrättningar, tjenliga för verkställighet af de bestraffningar, som lagförslaget antagit, icke för närvar, finnas; men fastän Utsk. af dessa orsaker icke kan tillstyrka bifall å hvad härutinnan blifvit hemstäldt, delar dock Utsk. motionärens tanke om behofvet af skärpning i de straff, som äro bestämda för ifrågavar. slag af brott, hvilka i sednare tider tilltagit i antal samt utvisa en hög grad af vildsinthet hos gerningsmannen och ofta till sina följder menligt inverka på den våldfördes kroppsbeskaffenhet och helsa; och har Utsk. funnit nämnda ändamål kunna vinnas, om, i stället för de i 1, 2 och 3 §§:na af j34 cap.
Missg.-b:n utsatta såramåls-bö - De n 3 Junie. m. 45 ter, urbota bestraffning med fängelse vid vattén och bröd stadgas.”
Häraf torde kunna finnas, att Utsk,, som icke för närvar, ansett tiden vara inne, att införa straffbestämmelser i följd af nya lagförslaget, nemi. sådana straffbestämmelser, som äro förenade med långvarigt fängelse, emedan dels icke sådana fängelser finnas, hvaruti brottslingarne kunna länge förvaras, och dels icke i vår nuvar. lag Annas några sådana straffbestämmelser införda, utan således med dera ett helt nytt systeme skulle införas, har trott det vara bäst att vänta, till dess nya lagen kommer under discussion.
Utsk. bar likväl gjort allt, hvad jag anser nu kunna tillgöras, då Utsk. föreslagit urbota straff, der sådant ansetts nödvändigt, och sålunda för såramålet bestämt från 8 till 12 dagars fängelse vid vatten och bröd; och jag kan för min enskilda del icke inse hvad med en återremiss skulle vinnas, då ingen af de personer, som hafva uppträdt, framställt något nytt förslag.
Jag kan icke förmoda, att man önskar de fängelsestraff, som motionären afsett, nemi. flera års straffarbete, emedan våra fängelser för närvar, icke äro tillräckliga att inrymma de brottslingar, som der finnas, utan correctionisterne ofta måste utsläppas i brist på rum; mycket mindre hafva vi några fängelser för att fylla dem med personer, hvilka kunde dömmas för nu ifrågavar, brott.
Hvar och en vet, huru ofta slagsmål inträffa; skulle nu hvar och en person, som dervid begagnar lifsfarligt vapen, blifva dömd till längre eller kortare tids fängelse eller fästning, så skulle säkerligen många och stora kostnader för
Staten uppkomma för tillbyggnader vid fästningarna.
Jag får således anhålla om bifall till Ulskrs betänkande.
Den siste talarens argu mentation för bifall till Utsk:s betänk, är egentligen grundad på bristande utrymme i våra fästningar för emottagande af ifrågavar. våldsverkare.
För min del måste jag bekänna, att om lagens straffbestämmelser för sådana förbrytare skulle rätta sig efter utrymmet i fängelsebyggnaderna, vore det rätt illa stäldt med samhället, och jag förmodar, att om desse förbrytare icke få bo så spatiöst, som man fordrar vid våra förbättrings- eller corrections-anstalter, så måsteman betänka, att här icke är fråga om förbättrings-anstalter ulan om strafffängelser, der förbrytaren får åtnöja sig med det utrymme och det arbete, som kan lemnäs.
På denna grund kan jag ej annat än förnya min begäran om återremiss.
Den redogörelse, som Frih. Cederström, Anders, afgifvit öfver sitt tillgörande inom Utsk, har egentligen endast bestått i uppläsning af Utsk:s redan en gång upplästa betänk., och torde derföre icke behöfva bemötas med svar, då jag tror mig redan i min reservation hafva vederlagt hvad nu blifvit upprepadt.
Jag vill blott för dem, som måhända ej hafva så noga kännedom 46 D en 3 J uni e. m. af förhållandet med denna fråga, erinra, alt det harvid alldeles icke, såsom Frih.
Cederström uppgifvit, behöfves någon total omskapning af straffsystemet, emedan misshandel af person är en förbrytelse af egen art, som icke står i något oskiljaktigt sammanhang med öfriga i lagen förekommande förbrytelser.
Dessutom kan jag alldeles icke för min del gilla den lagstiftningsprincip, som Frih:n uttryckt, att lagstiftaren skall tänka på, huruvida fängelser finnas för fångarnes förvarande.
Frågan måste vara den: är straffet lämpadt efter brottets beskaffenhet och svarande mot ändamålet eller icke?
Är det icke svarande emot förbrytelsen och ändamålet, så måste ett nytt straff bestämmas.
Att en sådan motsvarighet icke finnes, är en åsigt, som LagUtsk. medgifvit, och derföre hade Utsk. äfven bort föreslå ett nytt straff.
Om det af mig ifrågaställa ej är lämpligt, så måtte det varit Utsk:s skyldighet att föreslå ett annat lämpligare.
Deruti har likväl Utsk. icke ingått, utan derföre att
Utsk. ej funnit mitt förslag till straffbestämmelse lämpligt, synnerligast emedan brist på utrymme i fästningarna, der fångarne emottagas, ansetts äga rum, har liela förslaget af Utsk. blifvit lagdt å sido.
Jag tror det icke vara rättsenligt, att så knapphändigt behandla frågor, som kunna vara af vigt för allmän säkerhet.
Jag får påyrka återremiss af betänk.
, då jag föreställer mig, att, om LagUtsk. skulle envist vidblifva dess yttrade åsigt, II.
St. likväl ej skola rätta sig derefter, utan vidtaga en åtgärd, som, om den också ej blir sådan jag föreslagit, dock bör blifva sådan, att den leder mera till ändamålet än LagUtsk:s betänkande.
Alt icke LagUtsk. lagt
Hr Cederschjölds motion å sido, bevisas bäst deraf, alt IJtsk. tillstyrkt ej allenast förökade böter, utan ock en urbota bestraffning, och Utsk. har jemväl, uti den af mig upplästa delen af betänk., sagt, att det väl ansåg nuvar. straff för ifrågavar. förbrytelse alltför ringa, hvarföre äfven förändring blifvit föreslagen; men att för närvar, ingå i ett nytt straffsysleme och införa fängelsestraff, sorn förut icke existerat, samt inympa dem på nuvar. lagsysleme, innan man visste hvad förändringar fängelserna kunde komma att undergå, det har LagUtsk. icke trott sig kunna göra.
På begäran af Hr von Röök, Gustaf, blef Hr Lagergrens reservation uppläst.
Hr von Röök:
Häraf kan inhemtas, det olika omdömen afgifvits inom LagUtsk. öfver Hr Cederschjölds motion om ändringar uti allmänna lagens stadganden i ?-4 caP- 8 §:n, 34 cap, samt 35 cap. 1 §:n Missg.-b:n; således och då LagUtsk. icke kunde anse sig befogadt fullkomligt lösrycka vissa delar af vår nu gällande brottmålslag, som Hr Cederschjölds motion afser, så har LagUtsk. allenast funnit sig Den 3 Juni c. m. 47 befogad! lemna den uppmärksamhet åt motionen, som betänk. utvisar, och anhåller jag att detsamma måtte gillas.
Cederström har tillkännagifvit, att det väsendtliga skälet, hvarföre Utsk. ej kunnat biträda mitt förslag, varit, att derigenom skulle införas ett nytt straffsysteme.
Jag har begärt ordet blott för att ingen af detta yttrande skulle missledas.
Förhållandet är icke sådant, att derigenom ett nytt straffsysteme skulle uppkomma, ty dylika straffbestämmelser äro redan stadgade för mångfalldiga brott, hvaribland jag vill omnämna 5:te resan fylleri, som straffas med års arbetsfängelse, och lurendrejeri tredje gången, som bestraffas med j å i års arbete vid eorrectionshus.
Då en tjensteman vid Tullverket beträdes med lurendrejeri, utgör straffet till och med 2 a 5 års arbete å fäs!ning.
Sådana straffbestämmelser äro således icke någonting nytt, hvaraf något stöd kan hemtas för biträdande af Utsk:s förslag, och förnyar jag derföre min anhållan om återremiss.
Frågan är sannerligen af ganska mycken vigt.
Då 1734 års lag skrefs, kände Svenska "folket icke de medel, det nu antagit, att med knifvar och andra mordvapen liqvidera sina oförrätter sins emellan.
Detta bruk att använda knifvar har i de flesta delar af Sverige, särdeles vid Götheborg och de orler, der sjöfolk finnes, så tilltagit, att man svårligen kan göra sig begrepp derom.
Vid det minsta gräl emellan sådant folk, är genast knifven framme, och ofta ske hugg och sårnader dermed för den minsta småsak.
Vi hafva ännu icke hunnit så långt, som söderns folk, hvilka ofta med dolken hämna en oförrätt, men om knifvar få fortfara att så nyttjas, utan att straffet skärpes, så tror jag, att vi handla orätt; och om också nya lagförslaget innehåller svårare straff i detta fall, hvilket jag ej känner, så tror jag det icke vara skäl att invänta den tid, då nya lagförslaget kan blifva antaget, utan anser jag klokast, att detta betänk, återremitteras, på det att LagUtsk. må taga denna vigtiga fråga i närmare betraktande och söka ganska skarpt skärpa straffet för dem, som använda knifvar och dylika vapen, för alt hämna en ofta obetydlig oförrätt.
Jag vill blott hemställa till Hr von Qvanten, hvad för straff Utsk. skall föreslå, om det ej skall hålla sig till hvad motionären föreslagit.
Till en början måtte ej Frih.
Cederström hafva följt discussionen med särdeles uppmärksamhet, ty jag böljade med att instämma i Frih. Jacob Ccderströms yttrande och Hr Cederschjölds reservation.
Således har jag gjort temmeligen tydligt, hvad jag önskat, och för öfrigt har LagUtsk. sig öppet att ställa frågan i det skick, som 48 Den 3 Juni e. ra.
Utsk, kan finna lämpligt och öfverensstämmande med R.
St:s åsigter, så att i detta fallet tror jag mig hafva uppfyllt hvad den siste talaren önskat.
Jag hal' ansett mig, i anledn. af Frih. Cederström* råd till Hr Von Qvanten alt gifva ett bestämdt förslag till bestraffningen, vid detta tillfälle ej böra underlåta alt till en hvar af R. o.
Ad:s ledamöter, som fram - dt-les kunde vilja blifva motionär i lagfrågor, gifva det råd att alldeles icke föreslå några straffbestämmelser.
Delta mitt råd grundar jag på den erfarenhet, jag inom LagUlsk. vunnit, att om TJtsk. ej funnit ett föreslaget straff lämpligt, har Utsk. icke alltid tilltrott sig äga rättighet att föreslå något annat.
Detta har varit stridande emot min princip, och jag hal' verkligen varit förundrad öfver, att en sådan åsigt kunnat göra sig gällande inom elt Utsk.; men derföre har jag stadgat mitt beslut att, derest jag framdeles skulle blifva motionär uti någon lagfråga, icke föreslå något speeielt stadgande, utan till Utsk. öfverlemna, alt, ifall det gillar sjelfva syftet, afgifva förslag till det lagstadgande, som, enligt Utsk:s Öfvertygelse är närmast öfverensstämmande med det rätta.
Jag skulle för min del gerna bifalla förevar, betänk., emedan jag anser den föreslagna förändringen i i\ cap. 8 §:n samt 34 cap. i, i och 3 §§:na Missg.-b:n, vara den enda, som lämpligen kan ske för närvar., såvida man ej går in på ett nytt straff-systeme i öfverensstämmelse med förslaget i nya lagen, der correctionella straff äro upptagna, hvilka likväl erfordra sådana fängelser, som vi ännu icke äga; men i delta betänk, har, efter min förmening, en oliklig beräkning af fängelsestraffet ägt rum i första, andra och tredje §§:na af i morn., som gör, att jag för min del anser detsamma böra återremitteras, på det LagUtsk:s ledamöter må komma i tillfälle att derutinnan göra den rättelse, sådant påkallar. R. o. Ad., och, om jag ej misslager mig, äfven de öfriga Stånden hafva för deras del redan bifallit LagUtsk:s betänk.
N:o 4>, om en förändrad beräkning af straffet af fängelse vid vatten och bröd, och jag skulle tro, att LagUtsk. bar behandlat nu förevar, betänk., innan det ännu hade kännedom om, huru betänk, om fängelsestraffet var afgjordt.
Jag får således af detta skäl anhålla om återremiss.
N:o 46 blef af R. och Ad. återremitteradt.
Ånyo föredrogs LagUtsk:s den 21 sistl.
N:o 47, öfver väckt motion, om ansvars stadgande för inslående af fönster.
Uppå begäran af Frih.
Cederström, Jacob, blefvo reservationerna upplästa.
Den 3 Juni e. ni. 49 Frill.
Af de nu upplasta reservationerna lärer R. o. Ad. hafva funnit, att di t af LagUlsk. afgifna betänk, icke kan bifallas.
Så väl nied Hr Cederschjöld, sorn med Frill.
Cederström, Anders, instämmer jag i nödvändigheten deraf, alt sätta 20 eap. 6 §:n Missgern -b:n i öfverensstämmelse med det lagstadgande, som bär är i fråga för fönsters inslagning ; och jag anhåller af sådan anleda, om återremiss af detta betänkande.
JN':o 47 återremitterades.
Föredrogs ånyo LagUtskrs den 22 sisth Maj på bordet lagda betänk.
JN:o 2.8, öfver väckta motioner 0111 åtskilliga ändringar i concurs-lagen.
I della betänk, är af LJlsk. föreslaget, att fatalie-timman i concursmål skall ändras från kl. 7 till kl. 4 för domstolar på landet.
Jag bar emot detta beslut mig reserverat, och det vore således kanske onödigt, alt här vidare säga några ord om den saken; men jag gör det likväl, emedan jag anser förändringen mycket oläglig för alla landtboer. som hafva fordringar, dem de nödgas bevaka i eoneurser.
Det är icke alla landtmät), som bo så nära tingsstaden, att de på en dag kunna hinna dit kl. 4- De måsie begifva sig på vägen flera dagar förut.
Hvad possessionaten och ståndspersoner angår, så kan det icke göra så tnycket, men hvad allmogen beträffar, så gör det mycket nog, emedan de blifva tvungne att uppehålla sig vid tinget flera dagar och under tiden der bekosta sitt underhåll; hvarförutan man vet, huru allmogen blir demoraliserad vid tinget, genom dryckenskap och dobbel 111. m.
På denna grund skulle jag önska, att betänk, i denna del blefve återremitterad!.
Det är emot samma del af betänk, som Frih.
Cederström klandrat, som af ven jag får göra anmärkning, mindre på de skäl Frih.
Cederström anfört, hvilka jag ej anser vara af mycken betydenhet, men mera på grund af ett annat skäl.
Hvar och en, som har några affärer, vet nu, att timman för bevakning af fordringar uti concurs på landet inträffar kl. 7.
De fleste hafva en concurslag och känna derföre, alt denna bevakningstimma är den vigtigaste för fordringsägarne, emedan fordran är förlorad, om denna timma försummas.
Om nu ett nytt lagbud härom utkommer, så torde det vara osäkert, om det blir så allmänt bekant, alt icke en och annan blefve okunnig derom, och sålunda ginge förlustig af en fordran, derföre att han ej visste, att en förändring i detta fäll ägt rum.
Af sådan betydenhet tror jag icke denna timmas framflyttning vara, att icke skadan delaf kan vara större.
Jag får såsom ett exempel i detta afseende erinra, alt vid 8 H. 7 5o
Den 3 Juni e. m. en föregående riksdag blifvit beslutadt att ändra föreskrifterna om formuläret till riksdagsmanna-fullmakter.
Detta oaktadt hafva vid denna riksdag en mängd fullmakter varit styliserade efter gamla formuläret och i följd deraf måst casseras, derföre att icke de sednare föreskrifterna varit allmänt bekanta.
Samma förhållande kunde i detta fall inträffa och medföra förluster, som icke motsvarades af de åsyftade fördelarna.
På sådan grund yrkar jag återremiss af förevarande betänkande.
N:o 43 återremitterades.
Till pröfning föredrogs StatsUtskts den 16 och j3 sisth
N:o 96, i anledn. af R.
St:s åren i8i5, 1837 och i83q församlade revisorers berättelser, ang:de granskningen af de under K. M:s och Rikets Commercecollegii förvaltning ställda fonder.
Frih. Cederström, Jacob: Vid StatsUtskrs betänk, om samma revision, nemi. af åren 1835, 1837 och 183g har jag gjort åtkilliga anmärkningar, och deribland jemväl en emot den §, som angick Kammarrådet Brandels rättighet alt bibehålla sin kammarskrifvare-lön, efter det han tagit afsked.
Berörde betänk, är af R. o. Ad. ålerremilteradt.
Jag •vet icke någon anledn., hvarföre samma fråga i båda dessa betänkln förekommer, och tror det varit tillräckligt, att den stålt i det ena af dem; men då denna fråga finnes upptagen äfven i 8 §:n af förevar, betänk., måste jag jemväl nu yrka betänkrs återremitterande, emedan jag anser Utsk:s förslag i detta afseende alldeles obilligt.
Det har förundrat den siste värde talaren, att det af honom omnämnda ämne kunnat förekomma i StatsUtsk:s utlåt., rörande revisorcrnes berättelse.
Om han haft godheten taga kännedom om revisorernes berättelse, skulle sådant säkerligen icke vackt hans förundran, utan skulle det naturligtvis förundrat honom mycket mer, om StatsUtsk. tillåtit sig att öfverhoppa frågor, som der blifvit framställda.
Föröfrigt är här taladt om Utsk:s förslag.
Detta förslag innehåller dock endast, alt Utsk. icke ansett någon åtgärd härvid vara att vidtaga; och om detta ämne förekommer på ett annat ställe, så kan der, om så påfordras, rättelse ske, äfven om man bifaller nu förevar. betänk.
Jag öfverlemnar till R. o. Ad:s eget upplvsta omdöme, huruvida det för en sådan frågas skull lönar mödau alt återremittera detta betänkande.
Jag har icke gjort anmärkn. deremot, att den af revisorerna anmärkta utbetalningen till Kammarrådet Brandel blifvit i StatsUlsk:s betänk, upptagen, utan deremot, att den blifvit upptagen i 2:ne olika betänk:n, har jag gjort anmärkn.; och den siste värde talaren lärer väl fin - D e ii 3 J u 11 i c. ra. 5i na, alt, i stället för alt nu samma ämne framställes i 2!ne särskildta belänkm, nemi. så väl i detta, hvilket egentligen angår de under Commerce-collegii förvaltning ställda fonder, som idet generella betänk, om statsverkets fonder, bade det varit lämpligare alt i det ena af dessa betänktn härom göra en hänvisning till det andra; och nu, då saken förekommer på i ställen, malte man väl medgifva att, sedan det ena betänk. är återremitterad!, det andra erfordrar samma åtgärd.
Föröfrigt kan jag ej underlåta att påminna Gr. von Platen derom, alt Utsk. gjort amnärkn. deremot, alt Kammarrådet Brandel falt uppbära sin förra lön, under det lian afljenade begrafningshjelpen, men att delta varit hans rättighet enligt författningarna; ty om jag från en tjenst blir befordrad lill en annan, så mäste jag, tills jag får tillträda lön för den nya befattningen, vara berättigad alt uppbära den lön, jag för min förut innehafda befattning åtnjutit.
Af sådan anledning gjorde jag anmärkning vid det förra betänk.,— och jag förnyar den nu.
StatsUtsk. utlåt.
N:o 96 bifölls af R. o. Ad.
Vid förnyad föredragning af LägUtskrs den 23 sisth
N:o 49» i anledn. af vackt motion om förändring af rättegångstimman vid härads-, bergsting- och syne-rätter, blef samma utlåt, af R. och Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo LägUtskrs den 23 sisth
Maj på bordet lagda belänk. i\:o 5o, i anledn. af väckta motioner örn ändringar i 17 cap. 2 § Rätteg.-b:n och de dertill gjorda tillägg.
Jag får hembära min tacksägelse till Utsk., som i delta ^betänk, yttrat sin önskan, alt det måtte kunnat biträda mitt förslag, såsom ”ländande till säkerhet, ej mindre mot oriktiga kraf, än mot oredliga gälde”närers försök att jäfva fordringsägares rätt”, d. v. s. ländande till förmån för både borgenärer och gäldenärer.
Jag tror verkligen icke, att man åt ett förslag till lagstiftning i fråga om skuldfordringar, kan meddela en bättre mention honorablc, än alt det skulle gagna båda parterna, hvilka denna transaction skulle angå, hvarom stadgandet handlar; men "Utsk. har likväl funnit den betänklighet dervid möta, ”att de åsyftade lagförändringarne skola leda till rubbning i "redan, under skydd af nu befintliga lagstadgande, uppkomma förhållanden.”
Det är i denna Utsk:s slutsats jag ingaingalunda kan instämma.
Jag finner icke några förhållanden, sorn skulle rubbas af den lagförändring, jag föreslagit, på annat sätt, än som måste åstadkommas af hvarje lagföriindring.
I hvilken lag-§ som helst jag vill föreslå en så - 52 D c n 3 J u n i e. ra. dan, så skall dén naturligtvis leda till rubbning af några förhållanden, sorn uppkommit under skydd af äldre stadganden.
Den rubbning , som bär skulle uppstå, är dock icke värre, än att borgenären får tillförse sig alt bevaka sin fordran inom natt och år, eller inom denna tid presentera den hos gäldenären, i stället för alt han nu har längre tid sig medgifven.
Det är en allmänt antagen sats, alt lifvet i rörelsen och möjligheten för den idoge att förkofra sitt välstånd bero af den säkerhet han kan påräkna lör omsättningen af sitt capital, och af den credit, han på grund deraf kan förskaffa sig.
Det är äfven, såvidt jag genom samtal med de kunnigaste affärsmän kunnat inhemta, en hos dem allmännelig tanke, att detta försvåras genom nu var. stadgande om prsescriptinnstiden för bevakning af sådana fordringar, som endast grunda sig på handelsböcker och räkningar, samt deras beedigande.