Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot hvad Utskotten, } afseende på Creditiven, föreslagit, har iag icke något att anmärka; men anhåller deremot, i afseende pä forsla frågan om återremiss af Betänkandet, h var - giä lien ig Jitlu f, me vid dessa anmärkningar torde få till samtnansat» te Utskotten åtfölja» H err Thara, Wollrath:
Örn frågan hade varit, att afskrifva Statens skuld tili Banken, så hade jag visserligen röstat deremot på grund af den öfvertygelsen, alt man dymedelst skulle hafva beröfva!
Banken an tillgång, som jag anser för säker, och hvilken är nödvändig för upprätt» hållande af Bankens Credit; men då fråga nu endast är om en mindre betungande ordning för afbetalningens verkställande, instämmer jag fullkomligen uti Utskottens förslag.
Cederström yrkar, att ingen förän» dring i den stadgade inbetalningen må ske, för att icke derigenom rubba förtroendet till Riksens Ständers Beslut.
Härvid får jag blott erinra, att Riksens Ständer redan rubbat detta förtroende, då de år iBi8 nedsatte afbetalningen utaf StatsVerS kets skuld från 750,000 Ridr Banco till 500,000.
Den af Utskotten nu ytterligare föreslagna nedsättning hafva de ansett vara en oundviklig åtgärd, för att i någon mon lindra Nationens bördor.
Bankens säkerhet blifver ej minskad, då dess fordran bibehålies till hela beloppet, och Rik. sens Ständer kunna vid en annaa Riksdag öka af* betalningssumman, uti hvilken en önskad lindring i Eevillningen nu fordrar nedsättning.
Det har blifvit yttrat, att en delaf det erforderliga belop» pet skulle kunna anskaffas genom lån.
Det är väl möjligt, att sådant låter sig göra, men jag hemställer, Den 19 Jutii f. ni. 913 Ställer, om <let Kr nyttigt, att utan trängande be* hof tillgripa detta medel?
Stander lära nog i alla fall nödgas bita uti det icke särdeles välsmakande äpplet, att utgifva Statsobligationer till fyllande af vissa bebof.
Och till hvad ändamål skall detta nu ske?
Icke lärer underhållandet äf vår Flotta och af DandtArméen kunna kastas på framtiden ?
Våra efterkommande bekomma väl, en sådan åtgärd förutan, deras dry. ga del deraf.
Jag vet således icke, hvartill de upplånade medlen skulle egentligen användas, om icke till fullbordande af anläggningen vid Wanås, eller till någon Cassern byggnad i Stockholm
Men för dylika företag synas mig några utomordentliga ansträngningar icke böra vidtagas.
Jag tillstyrker således, att Betänkandet måtte bifallas, helst derigenom blifver gifvit, att Bevillningen kommer att minskas.
Då först är Bevill* ningsUtskoitet i tillfälle, att uppgöra fördelningen deraf.
Om deäta Betänkande återförvises, hjelper det, ej långt att frågan om Bevillnings grunderne afgöres utaf Nämnd; ty händerne äro i alla fall bundne, i afseende på fördelningens uppgörande, då man ej med visshet vet, huruvida nedsättning af Bevillningen kommer att ske, eller icke.
Jag förnyar derföre min anhållan, att Betänkandet måtte bifallas.
Herr Lefrén, Johhn Pehr:
Jag instämmer med Friherre Cederström i den grundsats, att Rhld. och Ad.
VI Band. jDen 19 Juli i f. m. Riksens
Ständer böra varsamt förfara, i afseende på uppfyllandet af deras förbindelser till Banken; men jag dalar likväl icke den åsigt, att räntas erläggande å StatsVerkets skuld för evärderlige tider bör afskaffas.
Jag anser sådant ej en gång böra ske under de följande fem åren, Riksens Ständer äga visserligen rättighet att dispo* nera Bankens vinst till nyttiga ändamål, bland, hvilka Bevillningens nedsättande onekligen intager ett af de främsta rummen; men att bestäm* ma det räntan allt framgent skall upphöra , trot jag icke tillhöra Riksens nu församlade Ständer.
Grefve af Ugglas, Gustaf: Statsverket har sedan sista Riksdag till Banken årligen inbetals 500,000 R:dr, utaf hvilke 2 procent först afdragits såsom ränta och det öfriga afgått på det återståede Capitalet.
De förenade
Utskotten hafva ansett den hushållsprincip böra följas, att det ic-i lee är skäl betunga Landet med räntas erläggande,’ då Banken i alla fall är Riksens Ständers eget ,Verk, och hela denna utgift ej kan bestridas an-i norlunda, än genom Bevillning* utgörande.
För min del hade jag visserligen önskat, att ofvannämnde 500,000
R:dr framgent årligen fatt inbetalas, ty då hade det varit möjligt, att bestrida anslagen till Canal-anläggningarne och dylikt, utan begagnande af Statsobligationer.
Men då allmänna rösten högt påkallar minskning i Bevillningen och jag med Herr Tham instämmer deruti, att det icke är nyttigt, att bestrida de ordinarie StatsAnslagen genom lån, samt dessutom DVji 19 Julii /. frii iden minskning i contanta utgifter, som derigenom kunde berpdas, i alla fall ej Liefve betydlig; så har jag (rott, hvad jag äfven inom Utskott ten yttrat, att en minskning uti årliga afbetalningen af StatsVerkets skuld till Banken kunde tills vidare vidtagas.
Sländers skyldighet står i alla fall fast att betala skulden, och den redbara^fondeu kan emedlertid, på det sätt föreslagit är, ökas.
På dessa skäl tillstyrker jag bifall af Betänkandet.
Jemte det jag till alla delar förenar mig med hvad Herr Tham så väl anfört, får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Utskotten, till grund för deras Betänkande, lagt Riksens Ständers fortfarande skyldighet att honorera Statens skuld till Banken; hvadan någon rubbning icke sker i den princip, att Rikets gäld till Banken .verkligen är skuld, som måste betalas.
Jag tror således ej, på sätt Friherre Cederström aufört, alt förtroendet till Riksens Ständers Beslut skulle minskas genom antagandet af Utskottens Betänkande; ty då man erkänner sin betalningsskyldighet, kan man väl icke rimmeligen sägas undandraga sig densamma, för det man uti närvarande ögonblick icke är i stånd att göra af-t betalning till så stort belopp, som förra Ständer lioppats.
Då vi nu äro stadde i största förlägenhet, huru Bevillningen skall kunna uppbringas till den summa StatsVerkets behof fordrar, synes det steg, Utskotten föreslagit, vara af nödvändigheten högt påkalladt, och man torde erinra sig och taga i öfvervägande den allmänna röst, som vid gi6 Den ig Tutti f. m.
Riksmötets början höjdes om Ilandets förlägen» bet, och om faran för skuldsatta personer att nöd* gas, som man säger, gå från hus och hem.
Vid en sådan sakernas ställning väntar
Na» tionen, om icke minskning i Statsbidragen, åtminstone att dessa ej måtte förhöjas ; och jag hemställer, huruvida en större årlig inbetalning till Banken låter sig verkställa, utan skatternas förhöjande!
På dessa skab anhåller jag, att återremiss af Betänkandet icke måtte äfgarum, hvilket dessutom skulle åstadkomma dröjsmål, och hindra BevillningsUtskottet att uppgöra Bevillningens fördelningi Jag tillstyrker derföre bifall till Betänkandet, och får, hvad angår Statens nu upphäfda ränte* betalning till Banken, förena mig med den anmärkning Friherre Cederström redan derom framställt, nemligen att då .Rikets Ständer hafva en ostridig rätt, att efter behag disponera Bankens årliga vinst, följer ock klart deras rättighet, att indraga en Ränta, som utgör en del af denna vinst.'
Jag grundar min öf vertygelse om rigtigheten af räntans upphörande på den erfarenhet, att Riksens Ständer i fordna tider vidtagit enahanda åtgärd, att låta Staten slipa pa att uppfylla sina förbindelser till Banken, när denna icke uppfyller sina emot folket.
När man förr vid dylikt förhållande kunnat så förfara, anser jag det äfven vara rigtigt nu, att då Banken icke uppfyller sina förbindelser inot Allmänheten, Statsverket ej eller behöfver fullgöra Den 19 Julii f. m. sina till Banken.
Denna åsigt blef likväl icke gällande inom finance-afdelnirigen, De förenade Utskotten ansågo deremot det uti Betänkandet framställda förslag bättre af det skäl, att då afbetalningen sker å Capitalet, minskas derigenom älven sjelfva skulden, så att Riksens Ständer nästa Riksdag finna densamma åtminstone något afbetald, hvarföre, enär icke medel eljest förefunnos, utan Bevillningens ökande, Utskotten funno räntas erläggande onödig, och bestämde för en syn skull den årliga inbetalningen till 150,000 R:dr.
För öfrigt instämmer jag fullkomligt med Grefve af Ugglas deruti, att det varit lyckligt, om vi kunnat unctgå att kasta oss in uti ett Statsobligations-systern; men man var satt i nödvändighet att tillgripa någon utväg när från alla Stånd höres yrkas på nedsättning, och åtminstone icke ökning af Bevillningen.
Jag anser det vara af yttersta vigt, at£ Rjdderskapet och Adeln nu bifaller detta i sig sjelf ganska oskyldiga Betänkande.
Derigenom beiedes en stor lättnad för uppgörandet af Statsreglexingen, sorn i dessa veckor skulle taga sin början.
Jag anhåller således om Herr Grefven och LandtMarskalkens proposition till bifall af Betänkandet.
Jag skall aldrig med min röst bidraga, att förringa den pligt till omsorg för Banken, som ostridigt tillhör Riksens Ständer; men jag kan icke öfvergifva den tankan, att Riksens Ständers pligt emot Nationen måste föredragas den de äro Banken skyldige* Det var \ 915 Dh} 1 g JuVii f. m. jjå grund af denna öfvertygelse jag under »ifver* läggningen om Utskottens* näst föregående Betänkande bestred, att man åt theorien om Statsskuldens skiljande ifrån Banken, skulle gifva en retroactiv verkan, som skulle leda till intet annat än en minskning i rörelse-capitalet med 5 millioner JUdr.
Jag tror att, f [Nationens nu varande belägen, het, hennes rop bör gälla för något.
I följe häraf tillstyfker jag bifall äfven 5. detta Betänkande, helst en återremiss, på sätt Herr .
Hjerta ganska rigtigt anmärkt, skulle verka uppehåll i Kiksdagsärendernas gång-, utan att likväl det intenderade ändamålet derigenom skulle vinnas ; ty jag hoppas, att Hinsens
Ständer af år 1823 icke vilja göra till en IndragningsRiksdag den allmänheten väntat sig skola blifva en UndsättningsRiksdag.
Friherre Björnstjerna, Magnus :
Då jag, vid föredragningen af näst efterföljande Betänkande, får tillfälle yttra mig oan de af Utskotten förtslagne Treprocents-Obligationerne, dem jag för min del arnar afstyrka, och i stället föreslå antagande af RiksgäldsContoirets Obligationer med 5 procents ränta, inskränker jag mig nu till det förklarande , hvad dem angår , att dessa blott skola användas för sådana behof, sorn äro oundgängliga, och hvilka icke på an-l nät sätt kunna fyllas.
Jag hade derföre ansett rådligare än införande af ett Statsskuld-system, att Statsverkets årliga inbetalningar till Banken fortfarit i förut stadgad ordning, hvarigenom Banken %arit iståndsatt, att bestrida orna Din 19 Julii f. m. 919 kostnaderna för Götha Canal-anlaggniag med mera.
Jag medgifver likväl, å andra sidan, att allmänna rösten talat så högt för minskning af utskylderna, att jag finner den consi deration vara ganska riktig, sorn föranledt Utskottens nu förevarande Betänkande, å hvilket jag således med nöje skulle tillstyrka bifall, om jag icke derifrån afhölls genom en ^ti Be tänkandet förekommande omständighet.
Utskotten föreslå nemligen, att 150,000 R:dr Banco skulle användas till uppköp af nfyntbara metaller.
De hafva förut tillstyrkt, att 266,666
R:dr 32 sk. matte för samma ändamål anslås, hvilka summor sammanräknadt utr göra 416,666 R:dr 32 sk.
Jag fruktar att användande till silfveriippköp af en så betydlig summa kunde förorsaka Coursens stegring, sorn vore rakt stridan de emot den princip, från hvilken jag alltid utgått, att vinna all den stadga i myntvärdet, som i cathegorien af realisationens overkställbarhet är möjlig ; jag gillar således väl förslaget om inbetalningens nedsättning, men icke att beloppet ovilkorligen skall användas tilL upphandling af silfver.
På grund af .denna anmärkning anhåller jag att Betänkandet måtte återremitteras.
Herr Lefrén.- Jag här begärt ordet e gentligen för att söka i korrthet vederlägga en af Herr Hjerta yttrad grundsatts.
Han har nemligen sagt, att då Banken upphört fullgöra sipå förbinjJeliyjr emot Allmänhg - 920 Den 19 Julli f. ni. »en, kunde äfven Statsverket undgå uppfylla sina emot Banken.
Detta är en helt ny tära, hvars följder blifva så mycket mera eft^ertänkIiga, om det skulle så inträffa, att det just är Statens skuld, sorn satt Banken utur stånd att fullgöra sina åligganden.
I afseende på summan, som bör inbetalas, äro tvänne grundsatser helige, den förste, att afbetalning skall ske 'å capitalet; den andra att ränta å återstående skuldbeloppet bör gäldas.
Om endast 150,000 R:drs inbetalning sker, an» anser jag det icke vara oärligt, blott man stad-j gar, att t. e. 50,000 skola afgå från capitalet och de öfrige 100,000 R:dr användas till rän« teliqvid&n.
Jag kan således för min del icke tillstyr» ka såso'm en absolut nödvändighet, att 500,000 R:dr skola afbetalas, utan att dervid tillika bestämmes, att de skola afgå på capitalet, sedan räntan blifvit gulden.
Hvad angar användande till silfver upprop af 150,000 R:dr Banco årligen mindre äii Utskotten föreslagit, hvilket af en värd Ledamot yrkades, anser jag det vara af yttersta vigt, att allt, hvad som kan till detta ändamål användas, dertill må blifva begagnadt; ty på annat sätt kan man icke försäkra penninge- mannen, att Banken framdeles skall söka fullgöra ina förbindelser.
Den 19 Julli /. m. 921 Örn,som jag hoppas, en al pari-point blifver bestämd, förmodar jag ock,att man till siifver-uppköp anslår så mycket, som möjligen låter sig göra.
Herr Tham; T^ill en början utbeder jag rnig få anmärka, att antagandet af ifrågavarande Betänkande icke har något inflytande på Eidderskapets och Adelns framdeles fattande beslut, i afseende på 3 procents och 5 procents Obligationernej ty om dem äger Ridderskapet och Adeln i alla fall öppet att öfverlägga och besluta, huru som helst.
Hvad användandet till siifver-uppköp angår af de 150,000 Rldr, som årligen kommer att från Statsverket till Banken inbetalas, kan jag så mycket mindre inse, att någon skada derigenom åstadkornmes, sorn det står Utskotten öppet att föreslå , och Riksens
Ständer att föreskrifva sådtana reglementariska författningar, att coursens befarade stegring derigenom förekommes.
En återremiss af detta Betänkande skulle endast lända till tidsutdrägt.
Det är både redan sagd t, och ganska sannt, att det beslut Riksens Ständer nu fatta ej kan binda händerna på kommande Ständer.
Om således nu stadgas, att blott 1 50,000 R:dr årligen skola afbetalas på capitalet, utan ränteberäkning, hindrar sådant icke andre Ständer, att besluta det både stone capital afbetalning skall ske , och ränta jemväl erläggas. 1 hvad Herr Hjerta anfört om nödvändig - g ss Den 19 Julli f. m. heten,' att kunna snart uppgöra Staisregleringen, finner jag ett nytt skäl till bifall å Betänkandet, hvilket jag ock för min del tillstyrker.
Herr Hjerta .
Det är först i anledning af Friherre Björnstjemas betänklighet vid användande till silfver uppköp af ifrågavarande 150,000 R:dr, jag anhåller få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att liela beloppet, sorn förut till detta ändamål är anslagit, utgör 266,666^ Rldr.
Man finner lätt detta vara beräknadt på att inköpa 100,000 R:dr Specie efter 128 skilligars cours.
Slår detta in, så erhålla vi berörde antal Specie Riksdaler; men om man i stället, såsom det vill synas, snarare närmar oss till en myntförsämring, blifver det ej möjligt, att för den dertill anslagne summan erhålla 100,000 R:dr Specie.
Detta belopp är väl icke så förskräckligt stort, att det med skäl kan anses för mycket , att dermed årligen förstärka Bankens xeela fond.
Jag tillstyrker således, att ifrågavarande 150,000 R:dr måtte få betraktas, såsom en nödfallshjelp lill uppköp af ofvannätnnde 100,000 Specie, i händelse den dertill i öfrigt anvisade summan ej förslår.
Den af Herr .Lefren yttrade ömtålighet,' 1 afseende på fullgörandet af Bankens förbin$gJrer, gillar jag desto hellre, som den äfven i Den 13 Julli f. ni. 923 varit min.
Läran är likväl icke ny; den har äfven förr blifvit af Riksens Ständer begagnad, utan att någon fara derigenom försports. hör min del tror jag, att då Riksens Ständer 1S10 stadgade 2 procents ränteberäkning för StatsVerkets skuld, skedde sådant af hvad man fordom katMade en billig vederkänsla emot Banken för dess besvär med alla de sedelmassor den utgaf; men då numera detta besvär upphört , och Banken deremot allenast inräknar återbetalningen, synes som man äfven kunde låta räntan försvinna, eller rättare sagdt låta arfvodet för detta besvär upphöra. —- 'Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm:
I anledning af hvad Herr Hjerta nyss anfört, hemställer jag, om icke med afgörandet af denna punct kunde uppskjutas, intill dess frågan örn StatsObligationerne blifvit pröfvad.
Det kunde vara möjligt, att man då fann de nu ifrågavarande 150,000 R dr nödige till Statsbehofvens fyllande, men vore bunden nf det beslut, som nu kunde på förhand fattas.
Jag tror en olycklig nödvändighet fordra minskning uti afbetalningarne å StatsVerkets skuld till Banken, oeh att vi således äro förbundne alt bifalla Utskottens Betänkande, då vi icke kunna bestrida verkligheren af devn penningebrisr, sorn i alla orter öfverklagas, och den på de fleste ställen rådanjle förlägenhet, att utgöra skatterna.
924 Den 19 Julii f. m>
I anledning af hvad Friherre Björnstjerna anfört, i afseende på silfver-uppköp, torde det tillåtas mig anmärka, att då det Betänkande, som angår a66,666 Rnirs 3 2 sk. användande till sådant ändamål blifvit återremitteradt, är det icke något hinder för Utskotten, att uti nämnde summa äfven inbegripa den nu ifrågavarande 150.000
Då jag icke förmodar att mindre än 150.000
R:dr till detta ändamål kan anslås, inser jag ej eller något skäl , att uppskjuta afgörandet af denna fråga, på sätt Herr Morath föreslagit.
Nog finner jag, att då Betänkandet antages, blifver man försatt uti nödvändighet, att antingen upphöra med vissa arbeten, sorn drifvas på allmän bekostnad, eller ock att upptaga Statslån; men då någon medelväg ej gifves, tillstyrker jag för min del bifall å Utskottens Betänkande.
Herr Rothlieb, Axel, förenade sig med Herr von Hohenhausen.
Herr Mannerståm, Johani För min del anser jag icke betänkligt att bifalla den nedsättning i afbetalningen af StatsVerkets skuld till Banken, som Uttkotten föreslagit, särdeles emedan jag tror, att sådan reglering af financerne skulle kunna af Riksens Ständer vidtagas, att hela skulden kunde utan olägenhet för Banken afskrifvas likväl under uttryckligt vilkor, dels att Banken befrias ifrån alla utgifter och försträckningar till Statsverket, dels att VäxelBankens och LåneBankens functioner icke vidare sammamblandas, på 1 Den 19 Julii f. m. 925 det den förra måtte blifva satt i tillfälle att full. göra sina förbindelser.
Jag utbeder mig likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att denna fråga står uti ett nära sammanhang med dem sorn både redan äro återremitterade, och de hvilka ännu återstå till afgörande.
Sålunda förekommer i nästa Betänkande förslaget om upptagande af län, för att best», da omkostnaderna vid Canal Byggnader och åt* skilliga andra arbeten.
Jag förmodar väl, att.
Ständer besluta det dessa arbeten åtminstone till en del skola fortsättas.
Emedlertid är behofvét deraf ännu icke pröfvadt, och dessutom oafgjordt, om Riksens Ständer ingå på antagandet af det föreslagna lånesystemet.
Jag anser derföre det vara en origtig ordning, att i förväg besluta afskrifningen, innan det blifver bestämdt huruvida lån för nämnde ändamål kommer att erfordras, eller äga rum; och jag anser otjenligt att särskildt pröfva och afgöra hvari je detaille-fråga, då de alla sig emellan äga ett nära samband.
Jag tillstyrker derföre att alla dessa Betänkänden matte återremitteres, på det Utskotten måtte komma i tillfälle, att i ett sammanhang uppgöra $h allmän reglering af hit hörande ämnen Hos Herr Grefven och UandtMarskalken anhåller jag således om proposition till återremiss af Betänkandet.
Den 19 Julii /. m. Friherre
Bjbrnstfcrnai
Då jag vid ett närj mare påseende funnit, att de 266,666|:dels R:dr icke finnas upptagne uti HufvudBetänkandet utan i Utlåtandet N;o 22, hvilket blifvit återremitteradt, och hvarigenom Ridderskapet och Adeln således icke har händerne bundna, får jag tillstyrka bifall å nu förevarande Betänkande.
I händelse ofvannärnde summa 266,666
R:dr 32 sk. till» sammans med ifrågavarande 150,000 Rtdr skulle finnas vara för stor till användande å silfveruppköp, möter intet hinder att besluta, det de sistnämde skola inbegripas under det uti Utlåtandet N:o 22 upptagne belopp.
Då jag förra gången talade om 3 procent och 5 procent obligat tioner skedde det icke derföre, att de med detta ämne hafva något egentligt sammanhang, utan endast för att tillkännagifva min Öfvertygelse, att deras tillgripande är én nödbjelps-anstalt.
Herr Stråle, Nils Wilhelm'■ Friherre Björn* stjerna har nu sjelf upplyst förhållandet att nemligen anslagsbeloppet till uppköp af myntbara metaller icke genom .detta Betänkande bestämmes,'1 utan kommer att bero på ytterligare pröfning af hvad Utskotten i Betänkandet
N;o 22 hemställt* Det nu förevarande Betänkande angår blott,' att icke större afbetalning å StatsVerkets skuld till Banken skall ärligen ske, än med 150,000 Rldr och att dessa utan ränteberäkning skola afgå på Capitalet.
De öfriga frågorna blifva i alla fall öppna till afgörande , huru som helst.
Skulle Ridderskapet och Adeln framdeles Tien 19 Juli i /. m; 9*7 finna den till silfver.inköp anslagna summa vara för stor, kan den minskas, ehuru jag icke tror, att elen befarade olägenheten i afseende på coursen skulle åstadkommas derigenom, att hela sunaman blef till nämnde ändamål använd.
Då man erindrar sig, att i förra tider upp. köptes växlar årligen till minst 500,000 RtdrHam.
Imrger Banco , synes man icke hafva någon cours, stegring att befara af 150,000 R
Skulle man vilja ansia större eller mindre summa till amortqring af obligationer, möter in- * tet hinder derföre, ej eller om man skulle genom Bevillning vilja bidraga till utförandet af vissa allmänna arbeten.
Jag kan således icke finna någon annan betänklighet kunna uppstå emot antagandet af detta Betänkande, än om man skulle vilja anslå större summa till afbetalning å StatsVerkets skuld, än här blifvit tillstyrkt eller man derjemte vilhe att ranta skulle beräknas, men då detta icke tyckes vara Itidderskapets och Adelns mening, sy-’ res Betänkandet nu genast kunna bifallas.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf'.
Då Statsutskottet ej uppgjort någon allmän tablaeu öfver Statens behof, har jag ej kunnat noga jemföra dem med föregående Statsanslag.
Men jag börjar häpna öfver behofvens förökning, då jag, oaktadt inkomst. titlarnes förhöjning, icke dess mindre ser lån-biträden behufvas- samt dessutom förslag gö. ras om minskning i afbetalningen af Statens skuld till Banken, g2ff Den 19 Julii f. m*
Detta sistnämnde förslag anser jag mig så mycket iner be fog-a cl, att på det högsta bestrida, som jag just vat den, hvilken vid sista Riksdag väckte idéen om den, då vidtagna nedsättningen från 750 till 500,000- R;dr.
Men förhåilanderna voro då helt annorlunda; och dessutom vac den nedsättningen, såsom en värd Talare nu på mint, egentligen blott en rättelse i ett år 1810 begånget misstag.
Såsom ett särskilt skäl för mitt bestridande af den nu föreslagna nedsättningen, får iag erindra att Bankens Credit och förtroendet till Riksens Ständers beslut nödvändigt måste minskas och försvagas, i mon som ingång* na förbindelser och gifna löften ofta rubbas och förändras.
För öfrigt bör man besinna, att allt som af* betalningen nedsältes, ökas bördorna för våra ef» terkommande, genom afbetalningstidens förlängning.
Verkan af denna nedsättring blefve således, i detta afseende, ungefär densamma, som genom upptagandet af lån.
Om derföre våra efterkommande nödvändigt måjste anlitas, anser jag bättre att göra det blott på ett sätt, nemligen endast genom Statslån med 5 procents ränta, än att tillika rubba en ingången förbindelse, på hvars helgd Bankens och Statens Credit i sin mon hvilar.
Sluteligen vill jag blott påminna, alf man ej synes böra öppna några nya tillgångs-källor förr än behofvet blifvit bestämdt uppgifvit och faststäldt, på det man ej må blifva alltför rund och frikostig
Den 19 Julii f. m. 929 Frikostig vid de ännu återstående anslagens Uppgörande och beviljande.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus':
Hufvud skälet för mitt tillstyrkande af bifall å Betänkandet, är att, geböm dess återremitterande, Riksdagen kommer att förlängas; innan denna fråga blifvit afgjord, kan intet förslag till Bevillningens fördelande uppgöras.