Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjerna, Carl Magnus, i fråga om 1 mom. 12 § Riksd.Ordn. aflemnade förslag: ”Sjelfskrifvenhelen bibehålies för alla öfverläggningar inom Ståndet.” Gr.
Enl. mitt förslag till gemensam tanke skulle sjelfskrifvenhetcn med vissa modifikationer bibehållas vid 11. o. Ad:s öfverläggningar.
Utom de skäl jag redan en föregående dag andragit vågar jag tillägga följande.
Jag föreställer mig, att om endast (10 ledamöter skola af Ståndet utses, interesset för de 366
Den 31 Maj f. m. allmänna ärendenia kommer alt inom oss betydligt aftaga.
Jag har visserligen bär hört framställas förslag, enl. hvilka sjelfskrifvenheten skulle bibehållas i grundlagsfrågor, detta synes mig dock allt för inskränkt, jag tror icke, att någon R. o. Ad:s ledamot i landsorten reser hit för att en enda dag deltaga i öfvertäggningen.
Man har sagt, att inflytandet hos de 60 R. o. Ad:s ledamöter, hvilka sitta i Riksnämnden, skulle förminskas, i fall hela Ståndet deltager i öfverläggningen.
Jag tror likväl motsatsen.
Deras inflytande i)ör snarare stärkas ju närmare de valde ombuden stå till sina komitenter; af denna orsak påslår man ju äfven, att en representation, utgången från allmänna val, är kraftigare än alla andre.
Desse 60 ledamöter skola således, i händelse Ståndet delar deras åsigter, vinna i kraft och inflytande.
1 händelse de deremot icke uttrycka R. o. Ad:s tänkesätt, blifva de genast af sina principaler i k ul 1 voterade; man har häri det säkraste korrektiv mot beslut, stridande mot majoritetens inom R. o. Ad. tänkesätt. R. o. Ad. bör aldrig afsäga sig sin sjelfskrifvenhet.
Den är för R. o. Ad:s bestånd såsom Stånd nödvändig, uphör den, står Sveriges Adel snart nog på samma punkt som den Franska, den utgör då mera en blott pergamentsadel utan allt inflytande.
Härmed vill jag dock icke hafva sagt, att sjelfskrifvenheten, sådan den nu är, skall qvarstå, derföre har jag äfven i mitt förslag intagit orden ”med vissa modifikationer.”
Man har sagt, att de 15 ofrälse ledamöter, som på R. o. Ad. skola inympas, komma med antagande af mitt förslag att alldeles försvinna bland den mängd som här på della rum församlas.
Det är redan visadt, att, om de föreslagne 60 adelsmännen hålla tillsammans, förlora de 15 ofrälse ledamöterne i alla fall allt inflytande.
Förhållandet blir således icke sämre genom antagandet af milt förslag.
Man har sagt, alt vi böra ihågkomma R. o. Ad:s beslut vid 1840 års riksdag.
Detta bör, enl. min åsigt, ses från 2-.ne sidor.
Skall ett RiksStånd i evighet vara bundet af ett en gång fattadt, till intet ledande beslut, då borde man i sanning misströsta om hvarje representationsreform.
Rorgarne kunna ju dä aldrig antaga annat än Hr Brincks förslag, Bönderne intet annat än Bengt Gudmundssons.
Detta synes mig dock nog skarpt.
På grund af de skäl jag andragit, fasthäller jag vid det förslag till gemensam tanke, jag tagit mig friheten framställa.
Sp r e n g t por t en, Jakob Wilh.:
Min afsigt är visserligen icke alt förhindra pröfningen af Gr.
Björnstjernas förslag till gemensam tanke, men jag kan dock icke tillbakahålla min förundran deröfver, att, sedan ett föreg:de förslag af lika tendens och innehåll blifvit afslaget, R. o. Ad. ånyo skall till öfverläggning låta sig föredragas ett dylikt förslag.
Skulle Hr Frih. o. Landtm, finna lämpligt, att detta förslag, som ostridigt står i sammanhang med Hr Gyllenskjölds förslag, kan nu diskuteras, vill jag ingalunda sätta mig deremot, men jag befarar, att i sådan händelse vi måste diskutera flere andra förslag, som med det sistnämnda har gemenskap.
Den 31 Maj f. m. 367 Hvad sjelfva saften angår, han jag ingalunda dela Gr.
Björnsljernas åsigter.
Hvad, som bestämmer vigten oell inflytandet hos de ledamöter, hvilka skola representera R. o.
Ad. är ovilkorligen först och främst deras individuella egenskaper, men dernäst att de äro fullmyndige representanter, -så alt de icke underkastas någon revision.
Om en sådan revision eller hela Ståndets deltagande i desse ledamöters öfverläggningar om förekommande ärender skall äga rum, inkastas derigenom en osäkerhet ibland de valde ledamöterne och man gifver dem en betydelselöshet vid inträdandet inom Riksnämnden.
Ett försl a s, som bibehåller sjelfskrifvenheten för R. o. Ad. innebär enl. mitt omdöme ett underkännande af Consl.Utsk:s förslag.
Jag mäste derföre pä det högsta afstyrka Gr.
Björnstjernas amendement och förorda del förslag, Gunst.Utsk. framställ.
Jag erfar i sanning ett verkligt obehag, att vid detta tillfälle nödgas uplräda emot Gr.
Björnstjerna och dem, som med honom dela öfvertygelse!] om nödvändigheten af sjelfskrifvenhelens bibehållande, emedan jag är fullkomligt förvissad, att Gr.
Björnstjerna och de med honom liktänkande lika med mig nitälska för allt hvad, som kan befordra Ståndets anseende för framtiden och bidraga att till samhällets båtnad bibehålla Ståndets politiska betydenhet.
Till de många redan audragne skäl emot sjelfskrifvenhelens bibehållande hade jag ämnat anföra ett enl. min åsigt högst vigligt, men jag är häruti förekommen af Frih. Sprengtporten.
Jag hade nemi. velat fästa Ståndets upmärksamhet på den ställning, hvari de af Ståndet valde 60 ledamöterne skulle komma, i händelse deras åtgärder skulle underkastas en revision.
Om det skulle bända, hvilket är allt för möjligt, all deras uttryckta tankar uti Riksnämnden blifva ogillade af majoriteten inom Ståndet, är ol vi f vela k ligt att, hvad Frih.
Sprengtporten äfven anlydt, de skulle komma under ett slags förmynderskap, hvarigenom deras inflytande måste förminskas.
Detta anser jag vara ett af de vigtigaste skälen, som emot sjelfskrifvenhelens bibehållande blifvit anförda, och då 2:ne förslag af enahanda syfte blifvit förkastade, anhåller jag, all, i händelse, R. o. Ad. till följd af dess beslut i anledn. af nämnda förslag icke skulle anse Gr.
Björnstjernas förslag redan afgjordt, R. o. Ad. måtte underkänna detsamma.
Jag får anhålla, att ifrågavar:de förslag måtte blifva upläst, och att jag derefter återlemnas ordet.
Landtm, lillkännagaf att Gr.
Ujörnstjernäs ifrågavande förslag, sådant del i sednasle plenum blifvit till prol. aflemnadl, lydde sålunda: ”sjelfskrifvenheten bihehålles för alla öfverläggningar inom Ståndet;” men att Gr.
Björnsjerna i dag förklarat att deruti borde införas jemväl orden ”med vissa modifikationer”.
Ehvad förslaget nu befinnes i dess ur - 368 Den 31 Maj f. m. sprungliga skick eller det tillägg, som nu blifvit upläst, sedermera deri tillkommit, kan jag likväl icke förstå annat, än att, på sätt 2me talare här redan erinrat, detsamma icke kan såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke antagas. R. o. Ad. liar nemi. förklarat sig icke vilja antaga Hr Printzenskölds förslag om sjelfskrifvenhetens bibehållande och icke eller den af Hr Gyllenskjöld deruti gjorda modifikation, i hvilken åter Hr Brakel gjort en ytterligare modifikation af enahanda syfte, som i Gr.
Björnsljernas förslag blifvit framställdt, eller att R.o. Ad., såsom nu, skall per capita deltaga i Ståndets öfverlåggningar och der besluta, sedan de valde 60 ledamöterne förut öfvervaril förhandlingarne i Riksnämnden.
De skäl jag emot de föregide förslagen anfört, åberopar jag äfven här, nemi. att R. o. Ad., långt ifrån att förhöjas, såsom Gr.
Björnstjerna förmodar, skall tvertom nedsättas, ty det är påtagligt, att de nya 15 ledamöter, som på R. o. Ad. skola inympas, finna sig icke äga samma förmån som de 15, hvilka på hvardera af de öfriga Stånden skola fördelas, enär desse sednare inom hvartdera icke hafva att strida med flere än 60, då deremot de på R. o. Ad. inympade måste bekämpa icke endast de af R. o. Ad. valde 60 ledamöterne utan äfven flere 100, hvilka möjligen kunna sig inställa här såsom capita.
De ledamöter af R. o. Ad., hvilka icke äga deltaga i Riksnämndens förhandlingar utan endast i Ståndets beslut, skola i anseende blifva ganska mycket nedsatte, emedan de icke annorledes än såsom voteringsmaschiner kunna betraktas.
Skulle det nu vara möjligt, att R. o. Adis ledamöter vilja infinna sig såsom voteringsmaschiner, är det åtminstone säkert, att det blir svårt alt erhålla någon, som vill åtaga sig att blifva en i bia ö d R. o. Adis deputerade i Riksnämnden, såvida sådant icke föreskrifves som en pligt, och jag måste bekänna, att, om någonsin ett dylikt förtroende kunde falla på min lott, jag skulle anse såsom ett syndastraff att emottaga det.
Hr Lefrém Jag är förekommen i det hufvudsakligaste af Frih. Sprengtporten, i hvars anförande jag således instämmer likasom i deras, hvilka i samma riktning sig yttrat.
Men jag anhåller all få härtill göra ett tillägg nemi. att om Gr.
Björnstjerna» förslag antages, måste någon § i grundlagen stadga, att, då de valde 60 ledamöterne finna sig underkände af deras komitenter, de må äga rättighet att afsäga sig förtroendet som R. o. Adis deputerade, ty det vore väl tämmeligen hardt, om de personer, hvilka representera R. o. Ad. skola vara tvungne, att efter detta nederlag fortfara i förtroendet.
Hvilken lumpen röle skola de icke spela tillsammans med de öfrige Ståndens ledamöter?
Om de blifva utskrattade skulle jag anse det ganska konseqvent handladt.
Att uti sjelfskrifvenheten finnes mycket både godt och nyttigt erkänner äfven jag.
Så t. ex. är det enl. mitt förmenande oneklig! alt sjelfskrifvenhetens bibehållande, på sätt Gr.
Björnstjerna föreslagit, i och för öfverläggningarne och be - Den 31 Maj f. m. 3C9 besluten inom
Ståndet skulle medföra mycken säkerhet i de djupare konstitutiva frågorna, emedan det är troligt, att, då någon sådan fråga skulle afgöras, hädanefter såsom hitintills från alla landsändar komrae ledamöter för alt i frågans afgörande deltaga, men man kan likväl äfven vara förvissad, att få eller ingen af Landtadeln fortfararande skulle uppehålla sig hela riksdagen i Slockholm endast för alt deltaga i Ståndets öfverläggniugar om de vanliga frågorna; så att vid dessa frågors behandling de i Stockholm bosatte eller händelsevis närvarande Adelsmännen finge eli framför Landtadeln alltför öfvervägande inflytande.
Dessa både fördelar och olägenheter måste således emot hvarandra vägas, dervid icke eller får förbises att i och för de djupare konstiliiutiva frågorna redan finnes en i hög grad betryggande säkerhet uti representationens sammansättning Ståndsvis.
En olägenhet af sjelfskrifvenhetens bibehållande pä sätt föreslagit blifvit, och hvilken olägenhet äfven af föregtde talare blifvit påyrkad, är dessutom alt R. o. Ad:s ledamöter i Riksnämnden skulle komma i en ofördelaktigare ställning lill sitt Stånd, än hvad som inom de öfriga Stånden blefve förhållandet för deras ledamöter, hvaraf äfven knöde inträffa, ali Adelns ledamöter i Riksnämnden försattes i en fiendtlig sinnesstämning till de sjelfskrifne ledamöterne inom Ståndet och således likasom ett krig möjligen utbrista inom Ståndet, hvilket icke kunde blifva för detsamma fördelaktigt.
Icke derföre, att Utsk. icke ansåg sjelfskrifvenheten god i många fall, utan derföre, att den i andra fall medförde olägenheter, har Utsk. ansett sjelfskrifvenheten icke böra bibehållas.
Jag anhåller vördsa mt om propos. på afslag å Gr.
Jag hade icke ämnat deltaga i diskussionen, men då så mänga ledamöter, med hvilka jag delar politiska åsigter funnit så stora betänkligheter vid antagandet af det förslag, jag inom Utsk. förordat, torde det icke vara ur vägen, att äfven jag yttrar några ord.
Förevar:de förslag till gemensam tanke antyder, alt R. o. Ad. genom Utsk:s förslag skulle förlora i sin karakter.
Jag anser likväl denna farhåga mindre grundad.
Jag erkänner det bevekande deruti, att detta hus, då de vigtigaste frågorna skola afgöras, utgöres af 5 a 600 ledamöter, såsom förhållandet var vid 1844 års riksdag, då en likartad fråga förevar.
Jag erkänner det, men jag hade likväl trott, alt R. o.
Ad. kunde medgifva andra samhällsklasser hvad, som är billigt och rättvist, utan alt derföre öfvergifva sin position såsom fäderneslandets försvarare.
Jag har icke kunnat föreställa mig, att R. o. Ad. skulle blifva mindre väl representerad om dess ledamöter valdes.
Jag har icke föreställt mig, att R. o. Ad genom intagandet af 15 ledamöter, valde ibland Rikets jordägande tjenstemän, hvilka, sage hvad man vill, onekligen hafva ganska mycken likhet med R. o. Ad., skulle löpa samma fara som t. ex.
BorgareSt. gjort, ty det vore alt allt för ringa upskalta andan inom R. o. Ad. R. o.
Ad. kan, hvarpå exempel flere gånger blifvit lemnade, 7 II. 24 370 Den 31 Maj f. m. göra stora upoffringar för fäderneslandet, men den kan icke upoffra sig sjelf.
En utmärkt ledamot inom delta hus, som anser detta offer böra göras, har sagt, att, om Adelselementet uphäfves, man nedsätter detsamma lill folket, hvarmed han velat ådagalägga nödvändigheten för R. o, Ad. alt medgifva det.
Emellertid finnes en stor fraktion, jag vill icke kalla den annorlunda, som hyser den åsigten, alt så väl R. o. Ad., som de öfrige Stånden böra uphöra, och denna fraktion har varit mäktig nog alt framkalla ett hvilande förslag.
Ar det då icke lid att medgifva hvad, som kan medgifvas med bibehållande af Stånden, men della medgifvande bör göras så, att det dermed åsyftade ändamålet vinnes.
Ilr Lefrén oell Gr.
Lagerbjelke m. fl. hafva redan visat, att, om det nu framlagda förslaget lill gemensam tanke antages, detta ändamål omöjligen kan vinnas.
Jag har sagt, att det är min öfvertygelse, att om R. o. Ad. antager Const.Ulsk:s afgifna förslag, bibehålles R. o. Ad. såsom ett politiskt element och kan värna sitt anseende och Konungamakten samt fäderneslandet.
Alnöjas icke. de öfrige Stånden med detta R. o. Ad:s offer för fäderneslandet, välan!
Må då R, o. Ad. bryta lansen till det yttersta.
Jag ålminstone skall derefter icke tillstyrka antagandet af något förslag till förändring i representationen.
Hr Carlheim Gyllenskiöld:
I motsats till flere föreg:de talare upträder jag att förorda Gr.
Rjörnstjernas förslag lill gemensam tanke.
Jag gör detta ur flera särskilda skäl, bland hvilken det ena gäller förnämligast med afseende å närvarande förhållande, de öfriga kunna anses gälla för all tid i hvarje konstitutionel monarki.
Mitt egentliga skäl lill förordande af sjelfskrifvenheten, i närvarande stund, är, att om R. o. Ad. nu, utan något förbehåll i afseende å sättet för de af Utsk. föreslagna val af Adelns representanter vid riksdagarne, afstår sin sjelfskrifvenhet, skall bibehållandet deraf svårligen kunna någonsin härefter med framgång användas såsom medel att åstadkomma en för fäderneslandet nyttig och betryggande förändring af Riksförsamlingens sammansättning och arbetsordning.
Har man nu kunnat anföra R. o. Ad:s beslut, årenl840 och 1844, att afstå sjelfskrifvenheten mot villkor af en representationsförändring, hvars hufvudgrunder voro kända, af R. o. Ad. särskilt pröfvade och godkända, hvad skall man icke göra, om R. o. Ad., utan alt i det ringaste fråga efter, hurudan Adelns representation hädanefter skall blifva, eller huru de val skola förrättas, som komma att för framtiden bestämma R. o. Ad:s utseende och sammansättning vid riksdagarne?
Skall man icke med allt skäl säga, att, då R. o. Ad. så ringa aktat sjelfskrifvenheten, så måtte den i Ståndets ögon ej vara mycket värd, att R. o. Ad., genom detta förnyade medgifvande, oåterkalleligen afhändt sig den eller förklarat sig beredd att göra det, när helst man behagar af R. o. Ad. begära äfven denna eftergift?
Adeln har då, efter mitt förmenande, ulan behof och till fäder - Den 31 Maj f. m. 371 neslandets skada, lålit sig förmås till ett beslut, hvars följder äro oberäkneliga.
Jag vill ej neka, att omständigheter skulle kunna finnas, sorn gjorde sjelfskrifvenhetens upoffrande till en medborgerlig pligt.
Jag bestrider blott, att de nu förefinnas.
Jag yrkar, alt
Ståndet icke måtte lättsinnigt göra, hvad det en gång torde önska hafva ogjordt.
Man har här talat om sjelfskrifvenhetens afstående såsom ett vilkor för framgången af Const.Utsbs förevarande förslag.
Det torde kunna ifrågasättas, om delta förslags framgång med skäl kan anses så nödig och nyttig, att för dess skull bör upoffras R. o. Ad:s företrädesrätt att vara fäderneslandets sjelfskrifne målsmän, throuens stöd emot folkyran, folkets värn mot Konungamaktens möjliga missbruk.
Man talar om sjelfskrifvcnheten, såsom om en försliten klädnad, den raan bortskänker eller kastar ifrån sig.
Då ingen annan mera skicklig och behörig gjort det beder jag att få i R. o. Ad:s minne återkalla, hvilken Adelns bestämmelse är, hvilket det höga kall, som della Stånd inora vårt fädernesland äger och icke utan ära häfdat.
Om det kan sägas, att hvartdera bland de öfriga Stånden representerar något eller några af de för samhällets förkofran och välfärd nödiga eleinententer — det ena jordbruket eller i allmänhet råämnesalstringen, det andra råämnesförädlingen, det tredje det intillekluella, estheiiska och religiösa i samhället, så torde vidare kunna sägas, att Adeln utgör, sådan den är i sin renhet, ett lefvande uttryck af den tanke, som genomgår hvarje väl grundad stat; att det hela är till, lefver och verkar till befrämjande af välbefinnande i hvarje dess del, och delarne samverka, hvar i sin mån och på sitt sätt, till det helas välfärd.
Under det de öfriga Stånden åstadkomma detta genom att fylla hvar sin särskilta bestämmelse, alt utveckla och förkofra Statens materiella, intillekluella, esthetiska och religiösa resurser, står Adeln vid Regentens sida såsom ett stöd, för att vaka deröfver, att ingen del af samhällets utveckling försummas, eller blifver förtryckande och hinderlig för de öfrigas.
Adeln skulle i detta hänseende kunna liknas vid hjertat i menniskokroppen, som, i friskt tillstånd, emottager och genomsläpper endast det såsom blod för kroppens helsa mest tjenliga af de beredda näringssafterna.
Och just uti den omständighet, att inom Svenska Adeln finnas representanter af de flesta yrken, ligger en garanti derför att Adeln skulle kunna värdigt upfylla denna sin bestämmelse.
Detta sker äfven, såsom erfarenheten visar, i allmänhet nu, med sjelfskrifvenhetens bibehållande, emedan de vid riksdagarne närvarande Adelsmännen äro så många, alt tillräcklig sakkännedom bland dem finnes.
Adelns antal inskränkt till 60 valda; så komma dessa efter all sannolikhet alt nises på grund af personligt anseende och förtroende, hvar inom sin ort, utan afseende derpå om de företrädesvis äga insigter och erfarenheter, hvilka i mer eller mindre mån saknas hos deras medvalde.
Om R. o. Ad. i närvarande lid 24* 372 Ben 31 Maj f. ra. icke allmänt inser och npskattar denna dess höga bestämmelse; så vittnar dock erfarenheten, alt enskilta medlemmar, och desse oftast de inom Sundet mest inflytelserika, gjort och göra det, och att Ståndet för den skuld merändels väl upfyllt sina åligganden, så vidt sådant kan fordras af någon institution i denna vansklighetens och ofullkomlighetens verld.
Alt Svenska Adeln på det hela värdigt motsvarar sin kallelse bevisar icke blott det stora anseende, som den ännu, trots så långvariga bemödanden hos hennes talrika afundsman och flender, ännu allmänt åtnjuter inom fäderneslandet, utan ock den aktning, hon utomlands äger.
Bland omdömen, som i detta hänseende icke torde sakna sin vigt är det, hvilket Kejsar Napoleon skall hafva fällt, vid betraktande af Svenska Adelns sätt att vårda rikets angelägenheter.
Sedan han berömt detta och uttalat sin högaktning för en korporation, som under så lång tid oaktadt stora förluster och motgångar, upburit och försvarat sitt anseende, skall Kejsaren hafva yttrat, alt han destomera, måste förundra sig häröfver, som Ståndets sammansättning vid riksdagarne och den blandning af utmärktheter med mångå jemförelsevis ringa och oerfarna medlemmar, icke syntes innebära någon borgen för ett sådant förhållande.
Han funne häri en viss öfverensstämmelse med decimalräkningen, i hvilken sjelfva nollorna bidraga att närmare bestämma det sanna och rätta.
Man kunde säga, att det är en slät artighet emot R. o. Ad. att jemföra någre dess ledamöter med nollor.
Jag är icke den, som vill nedsätta R. o. Ad:s anseende.
Men jag kan icke neka, att på delta hus stundom träffats sådana, hvilka jag helst sett vara härifrån uteslutna.
Sådant inträffar i hvarje, äfven genom val utsedd, Riksförsamling.
Vår tid har derpå skådat de mest i ögonen fallande bevis, från sjelfva liberalismens förlofvade land.
Oaktadt denna och andra från Ståndets härvarande sammansättning oskiljaktiga svårigheter, påstår jag dock och har velat ådagalägga, att den medgifver, för alt ej säga befordrar, goda och till fäderneslandets väl ledande beslut.
Ar det skål, är det rätt, att förkasta, att utan visshet om något bättre öfvergifva densamma?
”Det behöfves atti ett arfrike hafva ärftliga värdighetern.
Finnes ärftlig värdighet blott inom Konungaätten: så står ärftligheten äfven derinom på föga säker grund.
Vi ha sett, huru i Frankrike, sedan Adelns inflytande bröts, den ena dynastien följt på den andra.
Della är icke en tillfällighet; det är en i sakens natur grundad företeelse.
Skall vi önska oss något liknande?
Adeln, särdeles då den representera^ genom dertill sjelfskrifne medlemmar, bidrager att i samhällslifvet befordra en så nödig, som välgörande kontinuitet.
Vi vete alla och en bedröflig erfarenhet har i den sista tiden på det mest otvetydiga sätt ådagalagt, huru opinioner vexla och Staten derigenom skakas i sina grundvalar, om de ej alldeles stöta tillsammans.
I viss mån ligger en sådan skiftning utan tvifvel i Försynens plan, såsom årstider och väderskiften omvexla i den fysiska verlden.
AltiStatslifvet, inom den politiska verlden, under alla skiften bibehålla och befordra samhällets jemna utveckling, i hvad möjligt är, fö - rekomma hastiga och oöfverlagda åtgärder, dertill behöfves en ärftlig korporation, med traditionella, af icke blott dagens, utan till och med tidehvarfvets meningar i någon män oberoende vanor och tänkesätt.
Man kalle den Adel eller hvad man vill, den behöfves.
Och Adeln utgör, hos oss, den korporation, som bäst motsvarar denna fordran, bäst fyller en sådan kallelse, och detta i följd förnämligast af sjelfskrifvenhelen.
Adeln, med sjelfskrifven rätt till deltagande i riksmötenas förhandlingar, är äfven en plantskola för statsmän.
Statens Regent behöfver, för de högre plalserna inom administrationen, män, icke blott med i allmänhet goda embelsmanna-egenskaper och vana vid allmänna ärenders handläggning, ulan ock med vidsträcktare erfarenhet och vidsträcktare vuer, än sora kanna begäras af dem, som dagligen åro uptagna, öfverhopas af göromål.
Man har ock sett, icke blott i Frankrike och Belgien, utan äfven i de liesta Tyska Stater, huru det öfvervägande embetsmannainflytandet verkat till oro och missnöje.
Derifrån skriket mot ”juristerna”.
Man klagar öfver det onda, men man vill ej upsöka orsaken, ej bota i grund.
Fi borde dock lära något af andra länders dyrt kopia erfarenhet.
Vår aflägsenhet från medelpunkten af de politiska skakningar, som nu genomgå verlden, gifva oss dertill ett icke nog insedt och värderadt tillfälle.
Vi skola måhända för sent ångra, om vi icke begagna delta, om vi tillslute ögon och öron, för hvad som nn kan läras af ds länder inom vår verldsdel, der de liberala, mot Adeln fiendlliga åsigterna gjort sig gällande.
Inom Svenska Adeln finnas, Gudi lof, ännu tillräckligt både af kärlek och af pligtkänsla mot fäderneslandet, för att mana lill, och af förmögenhet, för att möjliggöra — en upfoslrau, hvilken, under i öfrigt gynnsamma förhållanden, danar statsmän. R. o. Ad:s öfverläggningar hafva länge utgjort den bästa skola — och det är svårt att bedömma, hvad verkan denna skolas tillslutande för alltid skall hafva, icke blott på Ståndets, men på Svenska Statens framtid.
Man borde besinna sig väl, iu uan man dertill samtycker.
Sådane, Mine Hrr! äro mina åsigter rörande Adelns nödvändighet, gagn, och sjelfskrifvenhet — sådane de skäl, som föra mig lill motstånd emot hvarje förslag alt beröfva fäderneslandet Adelns behöriga inflytande på vården af dess angelägenheter — sådan min reservation, i händelse R. o. Ad. skulle afslå Gr.
Björnsljernas förslag lill gemensam tanke vid 12 §:n af Const.Utskrs nn föredragna mern.
Jag har begärt ordet, för att besvara Frih.
Sprengtportens yttrande, att Gr.
Björnstjernas förslag till gemensam lanke är af enahanda syfte med de (öreg:de af Hr Printzensköld och Gyllenskjöld.
Jag anhåller likväl att få visa skillnaden emellan dessa förslag.
Hr Printzensköld har med sill förslag afsett, att Const.Utsk. skall förständigas alt framlägga ett nytt förslag, hvaruti R. o. Ad. bibehålles vid dess sjelfskrifvenhet.