Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Upsala tillgår på det sätt, att rättigheterna utbjudas på högst 3 år och efter hvad jag hört, förfar man likaledes äfven i de öfrige städerna.
Jag tror således, alt tiden bör bestämmas lill högst 3 år och rättigheterna öfverlåtas på bolag.
Att sådana bildas är af vigt.
Man har selt, att sådana upkommil i Fahlun, Jönköping och Calmar, hvaraf man vunnit stora fördelar.
Jag tillstyrker bifall lill Frih.
Raabs förslag. tfr Printzensköld:
Sävidt jag upfattat Serskildta Utsk:s Betänk., i hvad det angar bränvinsminuterings- och försäljningsrätten i städerne, har Utsk. haft för afsigt icke allenat att tilldela en stads äldste rättighet att sig utlåta, utan äfven alt afseende på detta Utlåt, skall fästas.
Detta ändamål har äfven vunnits, såvidt frågan angår 7:de §:n, enär, i händelse Magistraten och stadens äldste stanna i olika meningar, K:s Befh:de då skola skilja dessa myndigheter emellan.
Skall man deremot förändra 10:de §:n på det sätt Frih.
Raab i sin reservation föreslagit, befarar jag, att Utsk:s afsigt, att tillerkänna stadens äldste en slags beslutande rätt i dessa frågor, kommer att förfelas, ty enl.
Friluns förslag har stadens äldste ingen rätt, att varda hörde af Magistraten, som, i fall sådant sker, eger fästa det afseende på stadens äldstes yttrande, som Magistraten behagar.
Sådan §:n nu är upställd, förutsätter den, att
Magistraten och stadens äldste kunna göra så eller så, hvaraf följer, ali stadens äldstes yttrande må kunna leda till något resultat.
Jag önskar också, att den afsigt, Serskildta Utsk. i denna § uttalat, må bibehållas, om än någon förändring i redaktionen kan blifva behöflig, hvilket jag medgifver, ehuru jag icke är nu i tillfälle att upgifva den redaktion, som kan vara bättre.
Emellertid anser jag af vigt, att Magistraten och stadens äldste få hvar i sin ordning med beslutande rätt yttra sig i frågan, likasom att, i händelse de stanna i olika meningar, K:s Beflnde skola skilja dem emellan.
En redaktion af §:n i denna syftning önskar jag, och för vinnande häraf anser jag §:n böra till Utsk. återremitteras, ty icke är det lämpligt ali, såsom Frih.
Raab föreslagit, Magistraten skall efter stadens äldstes hörande bestämma om de minuterings-rättigheter, söm under årets lopp få utöfvas, utan dessa myndigheter böra, hvar för sig, meddela Utlåt, om antalet af minuterings- och utskänknings-ställen i staden, och äro de ense, gå deras beslut i verkställighet, men, i annat fall, måste det finnas en myndighet, som skall skilja deni emellan, och denna myndighet är K:s Befhsde.
I denna rigtning yrkar jag återremiss af §:n. 10 II. 4 50 Den 5 Augusti f. m.
Hvad angår redaktionen i öfrigt nemi. att §:n skall innefatta bestämdt stadgande, huru bolag skola bildas, är jag af lika mening med Frih. Raab. Frih.
Jag betviflar, att den siste talaren fästat upmärksamhet vid II. o. Ad:s beslut i 2 mom. 7:de §:n, att i fråga om antalet af utskänknings- och utminuterings-ställen Magistraten, sedan stadens äldste blifvit hörde, skall yttra sig.
Konseqvensen tyckes fordra, att, då R. o. Ad. i ena fallet öfverlåtit beslutande-rätten åt Magistraten, denne äfven tillerkännes sådan » i det andra.
Eljest upkommer en komplett* motsägelse, och jag hade icke trott mig behöfva vidare utveckla det.
Jag hemställer alltså till Hr Printzensköld, som eljest är så noga med iakttagande af konseqvens, om han icke vill afstå från sitt förslag.
Just derföre, att jag är mån om konseqvensens bibehållande, har jag gjort anmärka. emot Frih. Raabs förslag.
Frih:n har trott, att jag icke lemnat upmärksamhet åt R. o. Ad:s beslut vid 2:a morn. i 7:de §:n, meri jag å min sida får fästa Frih:ns upmärksamhet på den verkliga skillnad, som förefinnes emellan 7:de och 10:de §§:na.
Enl. 7:de §:n ega Magistraten och stadens äldste icke att definitivt besluta, utan de afgifva Utlåt, till Kas Befh:de, och då kan ju ganska lätt en sådan formell behandling af frågan, som den Ståndet beslutat, ganska lätt verkställas, emedan Magistratens Utlåt., åtföljdt af stadens äldstes yttrande, ingår till K.
Befh:de, som derefter har att tillse, om dessa Utlåt:n sammanstämma, i hvilket fall resultatet är afgjordt, eller, om de icke äro sammanstämmande, att fatta beslut efter sig företeende omständigheter.
I 10:de §:n är förutsatt ett helt annat förhållande.
Enl. denna § skola Magistraten och stadens äldste bestämma, om flere rättigheter må utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet serskildt, och om dessa myndigheter stanna härom i olika meningar, skola K:s Befh:de skilja dem emellan.
De skola således fatta beslut, hvilka icke underställas K:s Befh:de.
Upställes således §:n i enlighet med Frih. Raabs förslag, så tillerkännes Magistraten beslutande rätt och stadens äldste få endast yttra sig.
Detta har icke varit Utsk:s afsigt, utan tvertom synes af ordalagen, att Magistraten och stadens äldste skola besluta om antalet af roinuteringsoch utskänknings-ställen, som få finnas i staden, så att stadens äldste ega icke endast att yttra sig, utan äfven att deltaga i besluten.
Om nu båda dessa myndigheter stanna i olika meningar, hvem skall skilja dem emellan.
Det står icke i §:n.
Vill man beröfva stadens äldste beslutande rätten, så bör man antaga Frih.
Raabs förslag, men vill man åter bibehålla deni vid denna beslutande rätt i förevande fall, och deras mening dä skulle skilja sig frän Magistratens, bör en embetsmyndighet finnas, som lägger dem emellan, hvilken myndighet är ingen annan än K:s Beflnde.
Således vidblifver jag min anhållan, att en redaktionsförändring vidtages i §:n, hvari tydligen utsättes, att Magistraten oell stadens äldste ega rätt att hvar för sig besluta, huru Den 5 Augusti f. m. 51 manga minnterings- och utskänknings-ställen skola i staden finnas, och om de äro af olika tankar, skola K:s Beflnde skilja dem emellan, hvarefter vid K:s Beflndes beslut bör förblifva, ett tillägg så mycket nödigare, som man eljest är villrådig, huruyida icke Magistraten och stadens äldste ega rätt att hänskjuta frågan till högre myndighets pröfning, hvilket jag icke anser nödigt.
Jag vidhåller således min anhållan om återremiss.
Jag ber den siste talaren om förlåtelse, men enl. min åsigt har han fullkomligt misstagit sig om §:ns tolkning.
Det är de i 7:de §:ns 2:dra mom. nämnde rättigheter, hvarom här är fråga.
Det är sådana rättigheter, som tillkomma dem, hvilka hafva burskap och rättighet att utöfva utskänkning eller utminutering af bränvin.
Efter 7:de §:ns 2:dra mom. skall Magistraten efter stadens äldstes hörande upgifva antalet af utskänknings- och minuterings-ställena, sorn för staden anses nödige, derefter K:s Beflnde besluta med de inskränkningar, som omförmälas i 7:de §:ns 3:dje mom. 1 10:de §:n är fråga blott om en verkställighetsåtgärd, som består deri, att minuterings- och utskänkningsrätten skall på auktion utbjudas.
Någon skiljaktighet kan icke upkomma, då fråga är, att utarrendera en rättighet, som antingen blifvit förverkad eller upsagd. 1 §:n står ingalunda det af K:s Beflnde bestämda antalet.
Om t. ex. i en stad finnas 10, och 2 blifva upsagda, skall Magistraten bestämma, om dessa 2 äfven skola gå under klubban.
Således synes mig konseqvent, att redaktionen blir sådan Frih.
Raab föreslagit, eller att försäljnings-rätligheterne bortauktioneras.
Såsom jag nämnt, innefattar 10:de §:n endast en verkställighetsåtgärd och K:s Beflnde behöfva icke skilja emellan Magistraten och stadens äldsta, emedan K:s Beflnde hafva redan sagt, att i staden skall finnas ett visst antal minuterings- och utskänknings-ställen, och Magistraten eger blott att efter stadens äldstes hörande besluta om ett eller flere af dessa ställen må indragas.
Någon återremiss anser jag icke behöflig, och anhåller, att Hr Printzensköld ville afstå derifrån,' emedan en återremiss under nuvande förhållanden är högst betänklig.
Hr von Hartmansdorff: Sedan Frih.
Kraemer yttrat sig, har jag knappast något att tillägga.
Hän har, såsom mig synes, ganska klart ådagalagt, att inga svårigheter upstå genom antagandet af Frih.
Raabs reservation, i hvilken jag instämt såsom R. o. Ad. hört.
Jag har äfven lika med Frih.
Kraemer önskat vissa ords uteslutande.
Det är tydligt att, om man beslutar så, som Frih.
Raab hemställt, blifver det öfverflödigt, att i denne § säga, att K:s Beflnde skall skilja mellan Magistraten och stadens äldste, ty de komma då icke i någon förveckling med hvarandra.
Men om än så skulle hända, har K:s Beflnde sig öppet lemnadt alt afgöra frågan, pä sätt honom häst synes.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville antaga Frih.
Raabs förslag med de uteslutningar, han sjelf upgifvit. 4 * 52 Den 5 Augusti f. m.
Jag måste beklaga, att jag af de 3 siste talarnes yttranden icke blifvit öfvertygad, alt jag begått något misstag, utan anser jag dem hafva gjort sig skyldige dertill.
Jag har här icke talat om försäljnings-rättigheter, hvarom 7:de §:ns 2:dra mom. handlar, emedan jag ganska väl vet, att det är K:s Reflude, som, i händelse Magistraten och stadens äldste stanna i olika meningar, skola lägga dem emellan.
Jag har endast talat om de försäljnings-rättigheter, som skola utbjudas jemte dem, som Magistraten och stadens äldste finna skäligt låta i upsagda eiler förverkade rättigheters ställe under det nästföljande försäljningsåret utöfvas.
Det är således ett plus till de i 7:de §:ns 2:dra mom. omförmälda rättigheter, som här är i fråga.
Det är om dessa rättigheter de håda kommunal-myndigheterna skola besluta, antingen de höra utbjudas eller icke.
Om nu stadens äldste säga: ”vi vilja icke utbjuda några rättigheter i st. f. dem, som förverkats under året”, men Magistraten åter: ”vi vilja utbjuda dem”, hvem skall då skilja emellan dessa båda myndigheter?
Om nu Frih.
Raabs förslag antages, så medgifver jag, alt all betänklighet är undanröjd, ty dä blir det Magistraten, sorn, sedan stadens äldste blifvit hörde, beslutar; men nu har Utsk. föreslagit, att Magistraten och stadens äldste skola besluta, huruvida någon af dessa rättigheter under året skola utöfvas, hvaraf följer, alt Utsk:s afsigt varit, att
Magistraten och stadens äldste ega att gemensamt i den vägen besluta.
Vill man beröfva stadens äldste allt inflytande i saken, så skall §:n redigeras så, som Frih.
Raab föreslagit, men vill man icke det, utan ät stadens äldste gifva beslutande rätt, måste man i §:u inlägga en ordalydelse sådan, att hvardera af dessa embetsmyndigheter skola ega att i detta ämne besluta och sedan, i händelse de stanna i olika meningar, öfverlemna sina beslut till K:s Befh:des pröfning.
Lyckligtvis är jag i tillfälle att förstå hvad jag läser, och denna § är alltför tydlig för att jag af densamma icke skall kunna finna, att det är 2 serskilda saker, som här äro i fråga.
Jag har talat om den ena och de 2 sista talarne om den andra.
Jag respekterar Hr Printzenskölds fasta sinne, som icke gerna låter öfvertyga sig af sina motståndare, och jagbefarar, att det icke skall lyckas mig bättre än de föreg:de talarne.
Månne icke Hr Printzenskölds misstag består deruti, att lian vidhåller redaktionen af §:n sådan den nu är.
I §:n står nemi.: ”De i 2:dra mom. af 7:de §:n omförmälda försäljningsrättigheter varde derefter jemte dem, som Magistraten och stadens äldste finna skäligt låta i upsagda eller förverkade rättigheters ställe” etc.
Om nu redaktionen blir sådan, att Magistraten, sedan stadens äldste blifvit hörde, skall i ämnet besluta, kan någon kollision aldrig upkomma.
Har man dermed förnärmat stadens äldste?
Nej! icke mera i denna § än i 7:de §:n.
Enl. sistnämnde §, sådan den af Ståndet blifvit antagen, skall Magistraten efter stadens äldstes hörande bestämma antalet af utminuterings- och utskänknings-ställen, som i staden må finnas.
Den 5 Augusti f. m. 53 Mitt Förslag vid den 10:de §:n åsyftar, att Magistraten skall hafva samma beslutande rätt, hvilket jag anser vitta lämpligare än, att både Magistraten och stadens äldste afgifva Utlåt, om försäljnings-rättigheternes ularrendarande och sedermera, i händelse af stridiga meningar, öfverlemna dem till K:s Befludes pröfning, en procedur, som synes mig fullkomligt öfverflödig.
Jag vill icke vara vidlyftig.
Jag fruktar det icke hjelper, att jag ber Hr Printzensköld taga raison.
Frågan än så klart och tydligt utredd af föreg:de talare, att jag icke vill förlänga discussionen.
Jag förenar mig med dem, som yrkat bifall till Frih. Raabs förslag.
Hr Printzensköld; Frih.
Raabs emot mig upställda bevisning är af beskaffenhet, att den uppenbarligen ådagalägger sanningen af hvad jag sagt, nemi. att, om man vill beröfva stadens äldste beslutande rätten i ämnet, skall man öfverlemna saken åt Magistratens afgörande.
Anser R. o. Ad. en sådan åtgärd lämplig, är det mig fullkomligt likgiltigt.
Hvad besträffar ivpställningen af §:n, så är den i uppenbar strid med Frih. Raabs förslag.
Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Frih.
Raab föreslagit, att förevande § måtte erhålle den af honom i Utsk:s Betänk, bifogad reservation tillstyrkta lydelse, dock med uteslutande af följande period: ”Magistraten ege att, efter stadens äldstes hörande, bestämma om flere rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop, eller hvarje rättighet serskildt”; och blef detta Frih. Raabs förslag, efter först lill antagande af Utsk:s redaktions-förslag framställd, men med Nej besvarad propos., af R. o. Ad. bifallet. §§ 11 och 12.
Fortsättningen af förevarrde ärendes pröfning blef, uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., upskjulen till eftermiddagens plenum.
Anmäldes och lades på bordet: StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 212, i anledn. dels af K. M:s Nåd.
Propos. om anslag till Hospitalernes förbättrande, dels af väckta motioner, ang:de inrättande af ett Hospital för Hufvudstaden; och Serskildta Utsk:s Mern.
N:o 14, med Ordnings-Stadga för större brännerier. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. ra.
In fidem protocolli, Alberl Munck. 54 D en 5 Augusti e. m.
Lördagen ilen 5 Augusti 1854.
Justerades pleui-prot. för d. 17 sistl.
Maj f. m., och sedan härmed det sista af de prot., som angå pröfningen afBevillmsUtsk:s Betänk. i\T:o 3, ang:de tullbevillningen, blifvit justeradt, uplästes ett af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, inlemnadt sälydande anförande: ”Då prot:ne för de plena, hvarunder R. o. Ad:s beslut i tullfrågan blifvit fattade, ej uptaga de discussioner, som dervid förefallit, anhåller jag att få anmäla min reservation mot den syftning, sorn synes ligga till grund för de flesta af dessa beslut.
De utgå nemi. från den i min tanka oriktiga grundsats, att den inhemska industrien bör ställas uti nära nog fri täflan med den utländska och afse mera de varuförbrukandes förmån än arbetarnes utkomst och trefnad.
Ett lands lycka består mera deruti att hvar och en af dess invånare kan finna sin bergning, än deruti att den, som har penningar, skall vara i tillfälle att tillfredsställa sina nyckfulla begär.
Jag anser derföre, alt lagstiftningen borde göra mera afseende på ernåendet af det förstnämda vilkoret för folkets väl, än på befordrandet af begärens tillfredsställande, helst då detta sker på arbetets bekostnad. R. o. Ad. har vid sina beslut, i min tanka, ej gjort afseende häruppå; de gynna rikedomen och njutningslustan, men försvåra utvägarne till en tarflig bergning för dem, som ej ega annat kapital än sin helsa och sina krafter.
Dessa obemedlades vilkor måste framgent blifva alltför mycket beroende af den omätliga konkurrens, som medgifvits utlänningen på vår varumarknad, under det att vår industri blott uti några få grenar skulle kunna träda i någon täflan på den utländska.
Vårt afskilda läge och saknaden af de flesta rävarorne fördyra förlagerne för våra fabriker; våra vintrars is förhindrar afsättningens jemna gång och möjligheten att städse begagna konjunkturerna på verldsmarknaden; den glesa befolkningen inskränker den inhemska förbrukningen.
Dessa omständigheter, förenade, sätta våra fabriker uti en annan ställning än de utländska och utgöra hinder för för dem att utvidga sig i stor skala och att vinna förmåga att upträda i täflan utomlands.
Hinder, hvilka af ingen lagstiftning kunna undanrödjas.
Våra fabriker måste grunda sig på endast inhemsk afsättning och, örn denna försvåras genom en alltför myckel underlättad utländsk konkurrens, måste arbetslönerne nedsättas och arbetarens utkomst förknappas.
Man kommer då snart derhän, att han anses blott såsom en machin, i st. f. att han hittills eger hopp att genom flit och sparsamhet kunna något förvärfva lill underhåll af hustru och barn samt tarflig bergning på ålderdomen.
Det är ock att befara, att husfliten, så vigtig för samhällstrcfnaden, sedligheten och landtbefolkningens
Den 5 Augusti e. m. 55 utkomst, genom vid denna Riksdag fattade beslut skall undergräfvas på ett sätt, som i framtiden medför de mest betänkliga följder.
Andra länders tillstånd företer nogsamt följderne af den civilisation, sorn framgår med hufvudsakligt syfte på kapitalernes öfvervigt.
Rikedom och fattigdom tillvexa,båda i en täflan, hvars fortgång af inga fattigtaxor, om än så oerhörda, kan stäfjas och hvaraf slutet kan återfinnas uti fordna tiders och staters historia.
Jag önskade mitt fädernesland en bättre framtid.
Jag anhåller att dessa få ord måtte få vittna om de grundsatser, hvaruppå jag stödjer min mening, uti de vigtiga frågor, som afgöras genom tull lagstiftningens inverkan på näringarne”.
St:rs beslut i afseende på de för inkommande och utgående varor frän och med 1855 års början fastställde afgifter, äfvensom öfrige i sammanhang dermed fattade beslut, böra ofördröjligen och utan’afvaktan på R.
St:rs blifvande pröfning af frågan om afgifterne på bränvin och sprit, i behörig ordning expedieras, jemte underd. anmälan att R.
St:r, efter i sistnämde afseende fattat beslut, skola detsamma serskilt i underd. meddela.
För min del instämmer jag helt och hållet i det förslag, Frih.
Palmstjerna nu framställt, men jag anser likväl, att redaktionen af beslutet borde blifva något tydligare, såtillvida att det äfven bör inbegripa den underd. skrifvelse, som R.
St:r böra aflåta i afseende å förbudens uphörande.
Detta skulle äfven komma att i förslaget innefattas, om man borttoge orden: ”rör:dc hvad vid tull-taxans verkställighet skall iakttagas”; hvarföre jag föreslår, att R. o. Ad. måtte antaga Frih.
Palmstjernas förslag med uteslutande af de nyssnämnde orden.
Jag har ingenting emot den uteslutning, som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, ehuru jag tror den vara obehöflig, enär mitt förslag innehåller, att den underd. skrifvelsen skulle innefatta R.
Stms beslut i afseende å icke allenast tull-afgifterna utan äfven allt öfrigt, som rörer hvad vid tull-taxans verkställighet skall iakttagas.
Som förbudens uphörande utan tvifvel hörer till hvad vid tull-taxans verkställighet bör iakttagas, så skulle jag icke tro, att den ordställning, jag begagnat, på något sätt kan misstydas, men då Gr.
Lagerbjelkes förslag jemväl uttrycker den mening, jag anser böra uttryckas, har jag icke något emot, att de ord, hvars uteslutande Hr Gr:n påyrkat, ur förslaget utgå. llr Gr. o.
Landtm, framställde att Frih.
Palmstjernas förslag, efter den deri af honom medgifna förändring, innehölle att R. o. Ad. måtte besluta, att R.
Sl:rs beslut, i afseende på de för inkommande och utgående varor från och med 1855 års början fastställde afgifter, äfvensom öfrige i sammanhang dermed fattade beslut, böra ofördröjligen och ulan afvaktan på R.
Stms blifvande pröfning af frågan om afgiften på bränvin och sprit, i behörig 56 Den 5 Augusti e. m ordning expedieras, jemte underd. anmälan, att R.
St:r, efter i sistnämnde afseende fattadt beslut, skola detsamma sedermera serskildt i underdthet anmäla, samt att Frih.
Palmstjerna derjemte hemställt, att, i händelse R. o. Ad. behagade fatta ett sådant beslut, de öfrige RiksSttn måtte inbjudas, att deri instämma; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Frih.
Palmstjerna sålunda föreslagit.
Fortsattes pröfningen af det i Serskildta Utsk:s Betänk.
J\s13 afgifna förslag till förordn., ang:de vilkören för bränvins försäljning; hvarvid nu förekom § >3.
Då fråga var att bestämma beskattningen å bränvinsförsäljning i städerna, iakttog jag tystnad, enär jag icke trodde mig kunna vinna något genom det förslag, jag i delta afseende skulle velat framlägga.
Jag får dock nu förklara, att jag ogillar det sätt, hvarpå Utsk. i berörde hänseende tillvägagått, och att jag hade önskat, det Utsk. beträdt en annan bana, nemi. den, som i Norrska lagstiftningen finnes utstakad.
Men då Utsk., i afseende på bränvinsförsäljningen å landet, beträdt samma bana och* jag finner densamma vara ännu olämpligare för landet än för städerna, anser jag mig böra bryta min tystnad och anhåller derföre, att få inför R. o. Ad. framställa de betänkligheter, jag i detta hänseende hyser.
Utsk. har föreslagit, att rättigheten till att utminutera bränvin på landet skulle, i likhet med förhållandet i städerna, å offentlig auktion utbjudas.
Jag anser, att ett sådant förfaringssätt är högst oriktigt.
Jag tror nemi. att rättigheternas borlauktionerande skall medföra vinglerier i ganska stor skala, enär en en person, som är i tillfälle att erbjuda sig att utminutera den största qvantiteten bränvin om året, skulle, enl.
Utsk:s förslag, föträdesvis vara berättigad att å landet idka bränvinsförsäljning.
Jag tror, att detta icke är rätt och att man på ett vida enklare sätt skulle kunna vinna det mål, Utsk. åsyftat, nemi. att äfven pä landet inskränka antalet af utminuterings- och utskänkningsställen.
Jag vill icke f. n. vidare uptaga R. o. Adis tid med utveckling af min åsigt i denna fråga, men jag ber blott att få för R. o. Ad. upläsa ett förslag, som jag i detta afseende skulle vilja underställa R. o. Adis pröfning.
Jag kan icke härvidlag skilja den 14:de,§:n från den 13:de, utan anser, att båda dessa §§ böra ur förslaget utgå och i deras ställe införas ett stadgande af följande lydelse: ”Rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin inom socken å landet meddelas af K:s Beflr.de efter det församlingen å sockenstämma blifvit i ämnet hörd.
Ej må emot både kyrkoherdes och socknemäns sammanstämmande afstyrkaode sådan rättighet meddelas.” Frih.
Raab, Adam Christian: Frih. af Ugglas har, för att kunna motivera sitt förslag, som omfattar både 13:de och Den 5 Augusti e. m. 57 14:ile §§:ne, ansett sig nödsakad att gä föredragningen i förväg och klandra Utsk:s förslag, att bran vinsförsäljnings- rättighet å landet skall å offentlig auktion utbjudas.
Jag vet icke, om det är mig tillständigt, alt nu ingå i försvar för en grundsats, som först i den påföljande §:n finnes uttryckt, och vill derföre endast i förbigående, med anledn. af hvad Frih. af Ugglas yttrat, ang:de vinglerier vid auktionerna, erinra, att' vi hafva här i landet antagit auktions-systemet för en mängd angelägenheter och företag, såsom t. ex. auktioner å arrenden af boställen, å byggnad af kyrkor, fängelser, broar m. m., utan att vi funnit någon olägenhet deraf.
Då Utsk. dessutom hos socknenärnnden nedlagt rättighet, att pröfva de bjudandes behörighet och tjenlighet, utan afseende å de högre eller lägre anbuden, så kan jag icke finna någon våda uti det klandrade auktions-systemet.
Frih. af Ugglas’s förslag åsyftar, att helt och hållet öfverändakasta det system, som Utsk. vid upgörandet af sitt förslag följt, och innefattar en återgång till det gamla systemet.
Det är väl möjligt, att den nuvar:de lagen kunnat förbättras, så att grunddragen deri fortfarande skulle kunnat bibehållas; men jag hemställer till Frih. af Ugglas, om han så djupt genomtänkt frågan, att han skulle våga taga på sitt ansvar, att det hugskott för dagen, han förordat, förtjenar att tillerkännas företräde framför ett förslag, Utsk. efter flere månaders öfverläggningar framlagt.
Jag tror icke, alt grundtanken i Frih. af Ugglas’s förslag eger det värde, att han bör envist vidblifva detsamma.
Hvad deremot 13:de §:n serskildt beträffar, kan jag densamma icke helt och hållet godkänna.
Utsk. har föreslagit, att socknemännen skola hvarje år tillfrågas, huruvida de vilja tillåta bränvinsförsäljning inom socknen samt huru densamma skall i sådant fall regleras.
I min reservation har jag uttryckt den tanke, all ett sådant idkeligt uprepande af samma fråga är högst otjenligt.
Det kunde nemi. hända, att innebyggarne i många socknar, som icke tänkt sig behofvet af bränvins-försäljningsställen, just genom denna ständigt återkommande fråga föranledas att finna sådana ställen behöfliga.