Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill blott, innan jag lemnar detta ämne, för alt ej missförstås tillägga, att hvad frågan angår, huruvida R. o. Ad., under annan form representerad, skall såsom sjelfskrifvet element uti en blifvande Representation in’gå, — en åsigt hvilken jag hyser, — dalina fråga nu icke torde behöfva beröras, enär det framlagda förslaget icke åsyftar alt borttaga R. o.
Adis representationsrätt.
Ofvergående nu till sjelfva hufvudfrågan, vill jag icke uppehålla mig vid de fel hvilka uti den för R.
Slir framlagda delen af förslaget finnas.
Många talare hafva redan framdragit dessa, några äfven påbördat den sådana, hvilka den, enl. min tanke icke äger.
Jag förbigår dessa, — äfven det största utaf dem, nemi. den alltför nära anslutning till Enkammarsystemet som uti förslaget finnes, ett fel, Den 15 Febrnari e. m. 109 hvilket jag uor alt Utsk. åtminstone kunnat mildra, och hvilket, så väl utur theorelhisk synpunkt belrakladt, som ännu mera, (ill dess praktiska verkningar, vida öfvergår hvad som uti denna del. äfven emot nuvarande grundlag kan anmärkas, — jag förbigår dessa, emedan jag anser förslaget hafva en förtjenst öfvervägande dem alla.
Denna förtjenst, är Ståndens sammanförande till gemensamma öfverläggningar, hvarigenom mera lif komme alt ingjutas uti den iröga organismen, hvarigenom vidsträcktare sakkännedom kunde utredas, och hvarigenom, framför allt den splittring och det misstroende
Stånden emellan kunde bortnötas hvilka nu framstå, till skada för ärendernas lugna behandling, lill skada för den rent fosterländska pregel besluten borde bära, en pregel, hvilken nu af ensidigheten eller partisinnet allt för ofta förfalskas.
Jag tillägger, all eid. min innerligaste öfvertygelse, de hufvndgrunder hvilka uti detta förslag äro upställda, äro de enda möjliga på hvilka en förändring af vår representation kan byggas, enär dessa grunder, hvad möjligt är, betrygga hvarje Stånds sjelfständighet, en trygghet förutan hvilken intet representationsförslag af alla fyra Stånden torde gillas.
Och dock måste jag rösta emot detta förslag.
Det finnes nemi. uti detsamma en brist, hvilken ingen förtjenst kan ersätta.
Denna brist är den på hufvndbeslämmanden för val-lagen, denna, — om jag så får uttrycka mig, — grundlagarnas grundlag, genom hvars förfoganden en representation, äfven till formen konservativ, lill sina verkningar kan blifva omstörtande, kan drifvas af stundens nycker och ingifvelse!-, och åter en annan, lill sin yttre skepnad ganska liberal, dock kan lemna Slaten full säkerhet, att sans och mogen besinning skola leda dess förhandlingar och afgöra dess beslut.
Man säger, att denna brist uti våra nuvarande grundlagar finnes, och att Utsk., då det så mycket som möjligt varit velat bibehålla grunddragen af dessa, så litet som möjligt uti dem införa förändringar eller vid dem göra tillägg, saknat skäl, ali uti sitt för slag till ny grundlag nedlägga föreskrifter, hvilka, af den ömtåligaste art, lättast kunnat föranleda förslagets förkastande.
Hvad sistnämnde farhåga angår, tror jag all den missledt Utsk. och så väl hvad man af åtskilliga ledamöter utaf de andra Stånden förnummit, som ännu mera de discussioner, hvilka under de 2:ne sista plena uti detta Stånd upstält, hafva ådagalagt, af hvad vigt man, temligen allmänt, anser val-lagen vara.
Endast lältsinnighelen, •— jag anhåller att ingen af detta mitt ord må anse sig sårad, det uttrycker endast min enskildta tanke och är blott tillämpligt på dem hvilka lika med mig upfatta val-lagens betydelse— endast lättsinnigheten kan antaga ett förslag för hvars skaplynne man icke kan göra sig reda.
Jag fordrar visserligen ej, alt alla valordningens detaljbeslämmanden uti grundlag skola inflyta, jag anser tvärtom såsom ett fel hos vår nuvarande grundlag, all allt för många reglementariska föreskrifter uti densamma blifvit inryckta, men jag fordrar, att uti grundlag skola försäkras val-lagens hufvndgrunder, dessa representationsbyggnadens hörnstenar, dessa rötter, hvilka åt den döda formen gifva lif, färg och betydelse; jag fordrar, alt icke såsom en, något enskildt Stånd till - 110
Den 15 Februari, e. m. hörande angelägenhet må anses, livad'som är, och till följd afsina verkningar ovilkorligt måste vara, en smhällets gemensamma angelägenhet.
— Man säger att så nu icke är.
— Äfven häruti ligger ett misstag.
För R. o. Adis samt FresteSlis conslitnerande gifvas, med undantag af hvad rörande Riskoparne är stadgadt, visserligen inga föreskrifter uti nuvarande grundlag.
Men, den sjelfskrifvenhet på hvilken det första Ståndets representationsrätt är byggd, den personlighetsprincip som grundlägger del andras, lemna en säker ledning för bedömande af arlen utaf dessa 2:ne
Stånds sammansättning.
För BorgareSt., utom i det särskildta fall då valet genom Elektorer sker, är nu föreskrifvet huru rösträttigheten skall beräknas.
Så äfven för Bergverkens, så äfven för BondeStis representation.
Hvarföre har Utsk. borttagit dessa tryggande föreskrifter?
Ilar Utsk. kunnat tro den mindre behöfriga uti den representation hvilken på grund af dess förslag skulle upstå, en representation uti hvilken alla fyra Stånden gemensamt skulle sammanträda, och tili hvilken, en genom en allt för radikal vallags tillskyndelse, besinningslös! reformbegär, hufvudyr omskapningslusta komme att beherrska något Stånd, detta, vida mera direkt än hvad nu kan ske, på förhandlingarne inverkade, och under partitider, med en minoritet utaf de öfrige Stånden förstärkt, öfver besluten möjligen kunde förfoga, — har Utsk., säger jag, kunnat tro dessa föreskrifter mindre behöfliga under
,en sådan representationsreform, än under den nuvarande?
Denna nuvarande har sina stora fel.
Trög, ja oböjlig och hård, söndrad emellan enskildta och med magt utrustade-intressen, stereotyperar den snart lagar och former, och försvårar, eller åtminstone försenar lagstiftningens gång i jemnbredd med den verkliga samhällsutvecklingens fordringar.
Delta är ett ondt, det kan t. o. m. vara en fara.
Men emellan denna fara, och den som af ett obetänkt brådstörtande kan upstå, kan samhällets val icke vara tvifvelaktigt, enär formernas tröghet, fördomarnas motstånd och iuleressenas strider dock icke kunna uti tvångströja kläda utvecklingen och en blick på våra inre förhållanden lemnar häruppå eli glädjande bevis.
Den fortgår, drifven utaf sjelfva lifsprincipens, af samhällsbehofvens, nödtvång.
Dess gång är långsam, långsammare än hvad samhällets bästa kräfde, men. säker, då deremot under den drift uti hvilken lättsinnig hänförelse, omoget förslagsmakeri, kunna försätta statskeppet, ingen betryggande kompass finnes.
Man känner väl hamnen.
Samhällsbevarelsens tvångslag utpekar den.
Men man känner ej de grund och klippor hvilka, innan hamnen anlöpes, skola slita och tära det kringdrifvande skeppet.
Man anser kanhända mina farhågor öfverdrifna, enär, titan Konungens sanktion, intet Stånds valordning kan upgöras eller ändras, och då denna sanktion sålunda åt Staten skulle skänka den trygghet den behöfver.
Jag vill häremot anmärka, att jag icke anser rätt, att uti frågor som äro samhällets gemensamma, på konungamakten ensam kasta hela bördan af de stridigheter, som kunna upstå, stridigheter, hvilka, om de ofta förnyas, kunna nöta på kärleken och aktningen för konungamakten, stridigheter under hvilka denna magt kan svigta.
Ingen utaf
Eder, hvilkaförfäkten Den 15 Februari e. m. lil detta förslag, kunnen hysa större förtroende än jag till konungamaktens styrka uti vårt land, en styrka grundad, såsom jag på detta lura förr uttalat det, på det fasta, och af häfd helgade, samband som emellan Svensk Konung och Svenskt folk finnes.
Men de tider kunna dock inträda då detta samband för ögonblick, skenbart åtminstone, lossnar, då grundvalen för konungamaktens styrka sålunda sviker, och uti dessa ögonblick, är det väl otänkbart att denna makt, icke öppet stödd af den sansade delen utaf nationen, icke anser sig böra, eller kunna våga eli motstånd hvilket med direkta faror synes hola?
För ögonblick sådana-sorn dessa, vill väl R. o. Ad. afsäga sig sin rätt, att skyddande uppehålla Fäderneslandet och stödja thronen?
— Jag tror det ej, och hoppas att R. o.
Ad., ge nom det votum det går alt nedlägga, skall bestyrka denna min tro.
Då jag under loppet af f. m. begärde ordet, hade största delen af de talare, som sedermera upträdt, icke i ämnet sig yttrat.
Jag har sökt upfatta dessa talares -anföranden så godt jag förmått; jag har hört utvecklas skälen så väl emot som för förlaget och jag mäste erkänna, att jag funnit de sednare för mig mera tillfredsställande än de förra.
Äfven jag hade tänkt att mera utförligt redogöra för det votum, jag ämnar afgifva, men nu mera anser jag det icke vara passande att dermed uptaga R. o. Ad:s tid, Såsom R. o. Ad. torde erinra sig, röstade jag för det förslag lill representationens ombildning, som vid sisth Riksdag var föremål för Ständernas pröfning.
Att jag icke finner nu förevande förslag sådant jag önskade det, torde således ej väcka någon förundran; men då jag tillika finner, att det ovedersägligen skulle afhjelpa många och betydliga brister, hvilka för det närvande vidlåda vårt representationsskick, anser jag mig böra lill förslagets befrämjande-med min röst bidraga.
Då det är fråga om att vidtaga någon reform i ett samhälle, bör man, enl. min åsigt, vid den föreslagna förändringens bedömande taga till utgångspunkt icke det i det ideal, man i sådant hänseende för sig upställl, utan det redan befintliga tillståndet, och finner man, alt detta tillstånd verkligen skulle förbättras genom det i sådant ändamål upgjorda förslaget, bör man antaga hvad som erbjudes och betrakta det såsom ett närmande lill idealet.
Ännu ett skäl, hvarföre jag röstar för förslaget, ligger deruti, att jag anser R. o. Ad. genom ett bifall dertill på ett ridderligt sätt hafva löst det löfte, som R. o. Ad. för 10 år sedan gifvit och hvilket ännu qvarstår såsom oupfylldt.
Sprengtporto(ten, Jakob Wilh.:
För att icke missbruka R. o. Ad:s tålamod och då jag under föregående
Riksdagar flera gånger varit i tillfälle att utförligt framställa min åsigt i denna samhällsvigtiga fråga, anser jag mig endast böra, under åberopande af hvad jag då anfört och af R. o. Ad:s beslut vid 1840 års Riksdag, förklara, alt jag ämnar rösta för förslaget.
Några ord ber jag likväl att få tillägga.
En värd talare har, tvifvelsutan med mycket skäl, erinrat R. o.
Ad. om dess förtjenster om fäderneslandet 112 Den 15 Februari e. m. och om de upoffringar af personliga fördelar, R. o.
Ad., då fosterlandets väl sådant fordrade, med gladt mod underkastat sig.
Härifrån har talaren ledt sig till den slutsatsen, alt R. o. Ad. icke borde antaga detta förslag.
Jag deremot kommer till ett annat omdöme.
Jag tror, att vi böra gå i våra förfäders fotspår samt att vi således med öfvertygelse derom, att fosterlandets sanna väl oundgängligen påkallar en förändring i vårt nuvarande representalionsskick, och att denna förändring nu mera icke gerna kan länkas linder annan form, än den, som närmast öfverensstämmer nied förevande förslag, icke böra tveka att visa, det vi, genom bifall lill förslaget, för fäderneslandets lycka och välfärd gerna upoffra den sista och dyrbaraste af våra rättigheter, den att vara sjelfskrifne målsmän för Svenska folket.
Jag får derföre förklara, att jag röstar för förslaget, sådant det blifvit af Coust.Utsk. för oss framställde, och hoppas jag, att R. o. Ad., lika litet som jag, skall låta ögat förvillas af den Carnevalsdrägt, i hvilken en värd talare funnit för godt att för tillfället insvepa detsamma i den föga prisvärda afsiglen att vanställa och förlöjliga dess för honom misshagliga gestalt.
Härefter ropades åter på propos.
Frih. Cederström, Rudolf: Grannlagenhelen och känslan af R. o. Ad:s rättmätiga längtan att i denna sena limme snart få företaga frågan tili slutligt afgörande, bjuder mig att i möjligaste måtto inskränka mitt yttrande till så få ord, som för ändamålet synes mig oundgänglige.
Jag har dock ansett mig icke höra lemna alldeles obemäldt en så väl under f. m. som nu på e. m förfäktad sats, riktig i dess allmänlighet, men oriktigt tillämpad i förevarrde fråga, nemi. att Konungamakten skulle förlora ett af sina starkaste stöd genom uphörandet af R. o. Ad:s politiska betydelse, eller af dess deltagande i riksdagsmannakallets utöfning i hvilket fall den kungliga ätten skulle qvarstå såsom det enda ärftliga politiska elementet i Svenska samhället.
Denna sats är, såsom jag nyss sade, icke här tillämplig, ty den Svenska Adeln skulle enl. förslaget, fortfarande äga bestånd såsom en särskild samhällsklass, den der genom börden vore sjelfskrifven alt så väl välja som väljas till Svenska folkets representanter.
Svenska Adeln komrne således fortfarande alt bibehålla en uppå forntida odödliga förtjenster och en fortlefvande ädel, fosterländsk anda grundad, för oss alla dyrbar företrädesrätt framför andra medborgare, hvilken rätt, om den må kunna bevaras, måste allt framgent hvila på ett hos oss aldrig svalnande nit för fäderneslandet och dess bästa.
Svenska Adeln komme sålunda att, med en något modifierad efter lidsförhållanderne afpassad form för dess verksamhetssätt, framdeles såsom hittills, utgöra thronens fasta bålverk mot möjligen framträdande flender till det monarkiska samhällets idé.
Man har påstått, alt val inom Adeln skulle strida mot sjelfva den adliga principen.
Jag får då utur historisk synpunkt erinra derom, att icke allenast under Konung Carl IX:s regering R. o. Ad:s Den 15 Februari e. m. 113 Ad:s ledamöter vid Riksdagarne sammankommo på grund af val, ulan afven att 1626 års Riddarh.Ordn., den första Riddarh.Ordn. den Svenska Adeln ägl, uttryckligen stadgade, att hvarje adlig ätt finge genom val inom densamma representeras. Slutligen har Gr.
Kalling yttrat, att han ansåge, att den Svenska Adeln, i fall förslaget antoges, skulle blifva icke en verklighet, utan en ”chimére.”
Jag mäste bekänna, att ett dylikt påslående förefaller mig ganska besynnerligt, ty det kan väl ej af den ädle Gr:n förnekas, att 60 ledamöter af AdelsStåndet, hvilka ovilkorligen skola vid Riksdagarne sig infinna, utgöra lika många verkligheter af ganska påtaglig art.
Deremot linnés det, under närvarande förhållanden, då R. o. Ad. vid Riksdagarne, till följd af frivillig benägenhet, men icke till följd af någon förbindande föreskrift i gällande lagar, härstädes sig infinner, på långt när icke sådane garantier för Adelns fulltalighet, som man kunde för en framtid önska.
Då erfarenheten visat att det just under n. v. förhållanden icke sällan handt, all en eller annan ledamot, om hvars tillvaro man i det allmänna tilläfventyrs icke ägde någon aning, för något enda tillfälle såsom talare upträdt och sedan lika plötsligt försvunnit ur vår krets, synes det verkligen kunna inträffa, att, derest icke de enskilda ledamölernes fosterlandskänsla och nit för det allmänna sådant hindrade, Rikets första Stånd hlefve orepresenteradt, Riddarhuset tomt, och den adliga representationsrättens utöfvande en ”chimére.”
Jag skall icke längre trötta R. o. Ad:s tålamod, utan slutar med uttalandet af den förhoppning, att de af Ståndets ledamöter, hvilka ännu ytterligare upträda för att bestrida förslaget, mätte bevisa R. o. Ad, samma grannlagenhet som jag, en af förslagets varma anhängare och förfäktare, genom iagttagande af korthet i mitt anförande nu sökt ådagalägga.
Ehuru jag icke vill bestrida, att detta förslag äger ganska stora förtjenster, måste jag likväl fortfarande vidhålla den åsigt, jag engång förut haft äran på delta rum uttala, nemi. att jag för min del aldrig kommer att afsäga mig min sjelfskrifna representationsrätt förr, än ett sådant förslag fraralägges, hvilket tillfredsställer nationens högt och ofta uttalade fordringar och på samma gång skyddar konungamaktens och fäderneslandets sannskyldiga bästa.
Framlägges ett sådant förslag, vill jag, i likhet med Gr.
Posse, som påmint R. o. Ad. om den upoffring, Romaren Curtius för sin fädernestad gjorde, offra min sjelfskrifna rätt alt vara Svenska folkets representant på fäderneslandet altare, men icke förr.
Jag har begärt ordet för att bemöta några yttranden, som under denna discussion blifvit fällda.
En talare har sagt, att då man är född t. ex. lill caput för en ätt, skulle man vinna genom det nya förslagets antagande derigenom att man i stället är född lill Valrätt.
För min del kan jag icke härutinnan finna en vinst ulan snarare en förlust, och erinrar mig det gamla ordspråket, att det 4 II. " 8 114 Den 15 Februari e. m. är bättre att hafva en fogel i handen än tio i skogen.
En annan talare har, om jag så får uttrycka mig, utkastat metkrokar till den yngre adeln och under förutsättning af densammas bristande sjelfständighet, förespeglat den att förslagets förfäktare aldrig visat sig vara några falska ledare och att det derföre vore likaväl att följa dem som deras motståndare.
Hvar och en har sitt stridssätt och sina vapen men jag lemnar derhän huruvida dessa vapen äro värdiga en ridderlig tornering.
Ehuru tiden långt framskridit utbeder jag mig likväl att ännu en stund få laga R. o. Ad:s tålamod i anspråk och anhåller att fä upläsa följande:
Härvid ropades åter på propos., men Frih.
Creutz fortsatte sitt yttrande medelst upläsning af ett sålydande anförande: Coust.Utsk:s nu ifrågavar:de, sedan sista Riksdag hvilande förslag till representationens ombildning, synes mig antingen upstäldt för att endast genom en half-messyr söka tillfredsställa lidens uttalade fordran på en förändrad National-representation, åt hvilken marn icke ens velat någon framgång, — eller ock uprältadt med den största beräkning till förmån för något särskildt interresse, hvilket, såsom redan med den agiterade vallagen synes ådagalagdt, man ämnät söka genomdrifva genom en skickligt utförd manöver i Riksdagstakliken.
Förslaget i sin helhet bär i sitt sköte skenbart demokratiska och aristokratiska elementer, fint sammanställda, som det synes, i afsigt, att vara för båda partierne tillfredsställande och för att förorsaka tvehogsenhet i de båda lägren, antingen man skall gifva sin röst för ett gammalt system eller till fördel för ett obepröfvadt nytt.
1 den ena §:n kallar sig den af förslaget förordade nya representationen för Folkets representanter, och i den andra bibehåller den, huru det än kan stå tillsammans, Bördsprincipen, men för att smickra Folket hvars målsman den framför allt ger sig utseende af att vara, beröfvar den bördsprincipen sin egentliga kraft och styrka, dess sjelfständighet som ligger deruti: att den ej betalas.
För min del är jag icke någon stark anhängare af börden såsom ingående princip uti representationen, men under nuvarande omständigheter anser jag bördsprincipen oeftergifligen böra bibehållas sadan den 'dr, emedan den är det enda element, inom representationen der en verklig sjelfständighet kan uttala sig, oberoende af valkommunerne och deras nödiga instruktioner med de bedröfveligheter som med dessa hittills varit oskiljaktiga och näppeligen kunna förebyggas.
Det ifrågavande förslaget har allt för stora och som jag hoppas chimériska, men det oaktadt tämmeligen närgående fordringar pä R. o. Ad. i dess nuvarande skick.
Icke nog med det yrkande, att R. o. Ad. skall helt simpelt afsäga sig sin enl.
Ståndets privilegier och gällande Riddarh Ordn., pä. börden grundade representationsrätt, för att underkasta sig Ofverståthållarens i Stockholm och Landshöfdrnes i länen, tilläfventyrs i Regeringarnes syften utöfvade större eller mindre inflytande, för att få den äran att såsom Adelsmän välja och i aldra, hästa fall blifva valde till Riksdagsmän; Den 15 Februari e. m. 115 icke nog härmed 'Säger jag, utan till på köpet blifva tvungen att betala den som är så god och åtager sig att inlaga den bänk på Riddarhuset der man likväl aldra häldst sule sjelf och alldeles icke, åtminstone för ett så beskaffad! representationsförslag, hvarken bordt eller behöft lemna.
Förslaget är dessutom i sanning temmeligen inconseqvent, ty hvad berättigar börden mera lill alt välja Riksdagsman, än till alt såsom sådan representera.
Rördens rätt står ju likaväl i delta förslag qvar, ehuru jag icke kan föreställa mig alt man ursprungligen skall vara mera qvalificerad lill valrätt och valbarhet genom adelskapet, än genom det att vara menniska.
Jag håller för, alt om bördsprincipen vidhålles med afseende på valrätt eller valbarhet, så kan den det likaväl med afseende på representanträtl: och lärer den väl af det Högh Ståndet icke heller bortkastas, dä detta otvifvelaktigt, särdeles i betraktande af della förslag, samt under nuvarande omständigheter, vore, efter mitt förmenande, till fäderneslandets verkliga skada.
Förslaget har dessutom en annan betänklig sida.
Det kaslar nemi. en skugga på den första statsmakten, i det att den misstankan kunde tilläfventyrs insmyga sig: atl, förmedelst detta förslag, -— som hufvudsakligast går ut på att, så tillsägandes knäcka Adeln— den första statsmakten skulle vilja, genom en så beskaffad plan, söka tillskansa sig väldet öfver den andra statsmakten hvars förnämsta bemödande alltid bör derpå gå ut, att lägga det fullkomligaste oberoende i vågskålen emot den första statsmakten såsom det oeflergifliga vilkoret för en konstitutionel stats uppehållelse och bestånd.
Hvar della icke vidhålles, är fara värdt att R.
St., i st. f. att enl.
Grundlagen vara Svenska Folkets representanter, blifva Svenska Regeringens representanter, och lärer man icke behöfva gå långt tillbaka för alt återfinna dem som icke försmåttt att låta sig bruka i likartade värf; men huru sjelfständig en så beskaffad representation skulle blifva, lemnar jag åt hvars och ens eget uplysta omdöme alt afgöra.
Att ifrågavar:de förslag icke utesluter möjligheten af så beskaffade invasioner inom det s. k.
Svenska Folkets representation utan fast mera lemnar fältet öppet härtill, anser jag vara del mest talande skäl mot dess antaglighet.
Man hade under föregående Riksdag tillfälle att se eli representationsförslag i måhända mindre byråkratisk anda än detta, stranda emot Ständernes sjelfständighet, uttalad i begäret att häldre bibehålla ett gammalt, om ock bräckligt system, än att genom antagande af ett så beskaffadt nytt, luta binda sina händer, och jag är öfvertygad alt jag ej bedrager mig då jag utialar den förmodan att hos R.
St., och särskildt å hvad som rörer delta Stånd, det ifrågavande förslaget skall röna samma öde.
En annan omständighet vid detta förslag och som måhända är dess minst vackra sida är den: att sedan man utspädt de tre verldsliga Stånden med främmande elementer och ibland dem rent af störtat Adeln, så har man låtit det Högv. andeliga Ståndet till sin grundformation blifva oförändradt.
I medvetande af det Högv.
S* irc Den 15 Februari e. ni.
Ståndeis fasthet, ja snart sagt omöjlighet att stöta ur sadelen, så har delta för förslagets möjliga antagande varit väl och politiskt gjordt, men huruvida man härvid mera haft afseende på det himmelska eller andeliga i riktningen af nationens själsblick, än det handlag, som man väntat sig i det verldsliga genom ett så beskaffadt omhuldande af Högv.
PresteSt. framför de andra Stånden torde förblifva oafgjord).
Då nu ingen vallag finues föreslagen för något af RiksSt:n, af hvilka eller huru talande orsaker som helst och intet förslag blifvit framlagd! beträffande aflönings- och underhallskpslnaderne för det nybildade brokiga AdelsStåndet utaf adlade och icke adlade Adelsmän, och icke heller utaf hvilka dessa kostnader skola bestridas, så måste della förslag till representationens ombildning icke kunna betraktas annat än såsom incomplelt hvarför, i sammanhang med hvad jag redan nämnt, jag får äran yrka a/slag på ifrågavar:de Coust.Uisk:s Mern.
M 2 angtde det från sistförflutne
Riksdag hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne.
Förnyade rop på propus. läto höra sig.
Gyldenstolpe, Ant. Gabi.:
Genom (heste- och BondeStms förkastande af förslaget har frågan blifvit försatt på en helt annan ståndpunkt, än den innehade vid diseussionens början.
Frågan gällde då huruvida man skulle obetingadt antaga det hvilande grundlagsförslaget och ett bifall dertill, uttaladt af alla 4 Stånden hade, med förutsättning af Konungens stadfästelse, gjort förslaget till lag.
Sådant kan numera icke ske, men R. o. Ad. kan likväl uttala den åsigten, som jag vågar hysa, nemi. att förslaget lill dess hufvudgrunder af R. o. Ad. godkännes.
Derföre, om det enl.