Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 23 April, grund Utskottet föreslagit antages af Rotehål. la-ne vid de Regementen, sorn af dem beklädes, hvilket sannolikt hör ske då den förut tryckande börda så märkeligen lättås, inträffar att alla de Regementerne erhålla ny Mondering hvart 3:rlje år.
Vid Nerikes Regemente, der för 4-70 Nummer, Rotehållarne icke enligt Kneckie-Contractet vidkännas annat Beklädnadsbtdrag än 4 Daler Kopparmynt sorn oförvandlade utgå, och i anseende till Hemmanens svaghet icke vid Roterings-verkets reglering kun O O rf de med Bekladnads-skvldigheten betungas, utan i det ställe erhöilo 2 6r 6
Dal. 3 öre io| penning Silfvermynt uti odisponerade Hemmansräntor, möter svårigheter att af den förut betungade Jordägaren, erhålla något bidrag till Beklädnaden , utan kommer Utskottets antagne Calcul af en Monderings varaktighet under 6 år att gälla, men hvarigenom den olikhet inträffar att Kongl.
Regemente kommer att alltid förblifva mindre väl bekladt, i jemförelse med öfrige Regementen Jag får således framställa den önskan, att Utskottet, med afseende å denna omständighet, ville jemka det bidrag Staten letnnar , derhän att Regementet måtte, med beräkning af ny Mondering , hvart g;öje år , i likhet med hvad för andra Regementer föreslås , erhålla ett til! ändamålet svarande årlig Beklädnads hjelp, hvarigenom enhet vinnes och den fatala skiljaktigheten af olikt beklädde Regementer undanrödjes.
Härigenom skulle äfven förekommas den af Utskottet föreslagna Method att genom Sammanträden med Landshöfdingen i Länet söka utte - Ben 23 April. da hvad sora i min tanka bör vid Riksens Ständers Sammanträden kunna afgöras. Herr von Fieandt, Daniel Wilhelm, uppläste följande:
Den 18 Mars e. m.' 301 en lung tid af året äro stängda för segelfarten, alldeles urståndsätta att befria sig för vådan af nämnde handel och att med samma fördel som de nyssnämnde med sin spanmål deltaga i verldsmarknaden.
Det är således klart att, om det t. ex. i följd af en liflig handel inom de vestra och södra orterna skulle inträffa, alt spanmålspriserna inom dessa provinser skulle stiga och att detta förhållande gåfve anledn. till någon exceptions-ätgärd, så blir följden deraf att de östra provinserna skulle förmenas att deltaga uti den förmånliga handel, som varit de vestra och södra provinserna, i följd af deras läge, förunnad.
Det måste således inträffa i följd af de konstlade förhållanden, hvilka måste inträda derigenom att man gynnar principen af sådana exceptions-lagar, att de östra provinsernas jordbruk alltid måste komma att befinna sig uti en underordnad ställning, jemförelsevis mot de vestra och södra provinsernas.
Om nöd verkligen finnes inom landet, så bör den visserligen afhjelpas, och jag är långt ifrån att vilja påslå motsatsen; men jag har velat fästa upmärksamheten derpå, att om man nu skulle vilja antaga det system, att pålägga spanmålen en viss tull / och att den tullinkomst, sorn på detta sätt inflyter till Statsver j ket är ställd till K. ,M:s disposition, för att kunna användas till understöd för de provinser, der någon nöd eger rum, så tror jag att detta vore en åtgärd, som borde hafva föregått den af nedsättning i spanmåls-tullen eller någon annan likartad åtgärd, som på sätt jag redan haft äran anföra, om den får någon påföljd, icke kan annat än verka störande på euskildta förhållanden och kontrakter, hvilka man får antaga hafva blifvit ingångna med så mycket Större anledn., som den nuvande Tulltaxan innehåller den föreskriften, att den spanmålstull, som af R.
St:r vid sista Riksdag blifvit beslutad, skulle komma att oförändrad gälla till 1854 års utgång.
Jag tillåter mig fästa upmärksamheten på nödvändigheten att, så vidt möjligen ske kan, bibehålla stadga i spanmålshandeln.
Denna sats är antagen i andra länder, deiman ansett jordbruket utgöra källan till dessa länders välstånd.
Således finner man, såvida jag kunnat erinrat mig, åtminstone icke på sednare tider, några fluctuationer i detta afseende, hvarken inom Preussen eller Danmark.
Man har lärt sig inse i dessa länder att om också en ögonblicklig förlägenhet på en eller an nan punkt kan afhjelpas genom dessa undantagslagars tillämpning, man likväl derigenom åstadkommer så mycket mera ondt i framtiden och att man genom den osäkerhet, som genom en sådan åtgärd skulle spridas öfver hela näringen endast skulle bidraga till en minskad. produktion, en minskad tillgång på jordbrukets alster samt följaktligen derigenom föranleda samma olägenheter, som man på detta sätt velat förekomma.
Jag tror icke att nödvändigheten f. n., då spanmålspriserna i en stor del af landet icke upnält en betydlig höjd, påkallar den ifrågavande åtgärden.
Jag tager mig äfven friheten fästa afseende derpå att förslag äro å bane vid denna Riksdag, och det med mycket skäl, att inskränka bränvinsbränningen.
Om sådant sker synes det mig åt - 302 Den 18 Mars e. m. minstone icke vara tvifvelaktigt, att äfven under vanliga år och ännu mera under goda år Sverige i framtiden kommer att ega en betydlig qvantitet spanmål alt utföra till fremmande länder.
Spänmålshandeln fordrar derföre stadga och jag tror icke, Mine Hrr, att det vore skäl att just börja den banan genom att, utan någon slags större nödvändighet, inlåta sig i undantag i detta afseende.
Man har .sagt, att denna åtgärd kunde väl vidtagas utan att medföra serdeles stora förändringar.
Jag har redan tagit mig friheten yttra, att jag anser, att man icke bör gå ifrån principer om icke af vigtiga skäl, och aldra minst för att vidtaga åtgärder, om hvilka det voreo tvifvelaktigt, huruvida de leda till något resultat eller icke.
A alla dessa skäl får jag tillstyrka afslag till TJtsk:s Betänk., under instämmande till alla delar i de åsigter, som af reservanterne inom Dtsk., Hr Silfverstolpe och Gr. Wachtmeister blifvit uttalade.
Jag instämmer till alla delar med den siste värde talaren.
Det är ett gammalt erkändt factum,\ att handeln i vår lid skall blifva den häfstång, som uphjelper industrien och förekommer de ytterliga behofven.
Ibland all slags bandel är spanmålshandeln, (det säger redan den berömde Schmidt i sitt utmärkta verk). — underkastad många äfventyr, som den vanlige köpmannen icke har till den grad att befara.
Tillgången pä den vara, med hvilken han handlar, beror af väder och vind.
Producenter åro hela den jordbrukande befolkningen och vid hvarje förmodad stegring i priserna spekulera dessa mångtusende.
Derigenom inträffar ganska ofta en hastig stegring i spanmålspriserna, äfven om någon verklig brist på vara icke eger rum.
Detta inträffade här förliden höst: spanmålspriserna stegrades då i en <hast oerhördt, men likasom om man småningom kommit underfund dermed att tillgången på varan, såsom sedermera visat sig, icke varit så knapp, så har denna vara sedermera visat tendens att falla och dess pris är nu på flera ställen icke högre än i höstas.
Det är ett undantag för den vestra kusten, sannolikt derföre, att de kunna så lätt exportera sin spanmål och att priserna uti de utländska liamnarne äro högre än förut.
En talare liar sagt och Utsk. har äfven nämnt såsom ett hufvudsakligt skäl för sitt tillstyrkande, att rågpriserna äro uti de södra länen i synnerhet ovanligt höga och att det skulle vara af vigt för de fattigaste folkklasserna att erhålla en nedsättning deruti.
Frågan blir först, då man bar nämnt rågpriserna, om de fattigaste klasserna i allmänhet konsumera mest råg, eller om de icke allmännare nöja sig med en mindre dyr sädessort.
Priserna på potatis äro äfven låga och denna utgör ett af deras vigtigaste födoämnen.
Halland, så betviflar jag vid det förhållande, sorn redan är uplyst, i afseende på de höga priserna, åtminstone i hamnarne, att tullfri införsel skalle verka serdeles mycket på det hållet.
Från Ryssland och Den 18 Mars e. m. 303 Finland skulle man visserligen i afseende på priserna kunna importera något, men det torde vara ovisst.
Priserna i de Tyska Ostersjöhamnarne äro högre än här, så att någon import derifrån icke kan vara att förvänta.
Om det således icke är antagligt, att ifrågavande åtgärd skulle leda till några resultater, så frågar jag, är det skäl att ingripa i spekulationen, att den verkställande makten förlamar, förhindrar för framtiden en spekulation, för att nu göra en undantagslag, som icke medför några serdeles stora resultater?
Under en läng tid var man i Sverige bekymrad öfver de jemna ingrepp, som skedde i handel och näringar.
Sedan något mer än ett tiotal af år har man tillkännagifvit ätt man vill afstå ifrån sådana ingrepp jag tror med mycket skäl.
Ett undantag är härifrån gjordt.
Vi minnas det alla och jag fruktar att följderna deraf hafva länge nog låtit känna sig.
Må vi icke vid hvarje anledn. återgå till den utväg, som vi en gång hafva lemnat; må vi försöka att åstadkomma mera stadga i spanmålshandeln och det förnämsta medlet dertill är i min tanke att icke genom undantagslagar motverka denna handel.
Den siste värde talaren slutade dermed att man icke borde göra några undantag ifrån handelsgrundsatser, i anseende till den menliga verkan deraf på näringarne.
En annan talare har förut yttrat detsamma, men gjorde likväl det kloka tillägget, att någon gång måste sådana undantag dock ega rum.
Om de någonsin skola ske, så är det väl under sådana omständigheter, då hungersnöd i annat fall är att befara för den fattigare befolkningen.
Allt annat kan man fördraga; men att svälta ihjäl underkastar man sig ej, ty dermed vore allt slut.
Derföre kan ingen Regering motstå dylika anspråk, som skulle göras i händelse den bränvinsbränning, hvilken i nästa månad kommer att ega rum, får förstöra de tillgångar, man eljest skulle ega för folkets framfödande intill nästa skörd.
Man påstår ingen fara vara å färde, och att större tillgångar finnas än man tror.
Hvilka bevis mot sädens dyrhet haiman derpå?
Man säger att spanmålspriseu fallit på vintern.
Det är vanliga förhållandet under upbördstiden, emedan en mängd landtbrukare, serdeles de smärre, då måste sälja till hvad pris de erhålla för att kunna betala sina kronoutskylder.
Men sedan dessas uphörd är förbi och handeln åter tager sin vanliga gäng, stiger priset.
Sådan är nu händelsen efter de upgifter Gr. Lewenhaupt fått ifrån sitt län, och enl. de underrättelser, Utsk:s ledamöter i allmänhet erhållit om prisstegringen i landsorterna.
En talare har uprepat hvad som förut här blifvit yttradt, då fråga om bränvinsbränningen var för handen, nemi. att de höga prisen i landet icke betydde brist, utan endast utvisa att prisen i andra länder vore höga.
Om spanmål finnes i landet, men är så dyr, alt de fattige ej kunna köpa honom med sin arbetsförtjenst, så är han för dem lika oåtkomlig, som om han icke fun - 304 Den 18 Mars e. m. nes.
Det är således efter min tanke nödvändigt att landets Regering tillser att äfven Rikets fattigare innebyggare kunna lefva.
Man har sagt att om priset i Ryssland är lägre än här, så kan man likväl icke hoppas på någon införsel derifrån.
Men med de underrättelser vi nyligen haft om denne grannes nuvar:de sinnesstämning emot oss, så synes mig, att man verkligen bör kunna hoppas på införsel ifrån honom till Sverige, emedan Rysslands utförsel till andra riken torde blifva mera hämmad än till Sverige, som är närbelägnast bland de sädesköpande.
Det har blifvit vttradf, att i händelse
Rysk spanmål komme hit, så skulle, om prisen på andra ställen vore högre än här, sådant föranleda transitohandel.
Det vore ju väl om så skedde, och om våra handlande kunde derpå förtjena.
Man hade då säkerhet att få erforderlig tillgång på säd.
Följaktligen komme köpmännen att vinna utan att våra landtmän förlorade, enär prisen vore så betydliga utomlands att afsättning der kunde med fördel ega rum.
Man påstår att förtroendet lill spanmålshandel^ stadga skulle störas om man nu tilläte varans tullfria införsel.
Den säkerhet, sorn en landtman i detta afseende behöfver består deruti, att han kan med fördel sälja sin vara.
Om nu priset i Halland stigit ända till 27 R:dr för en T:a råg, såsom Höfdingen derstädes nyss nämnde, så lära väl, när kommunikationerna blifva öpna, prisen i andra orter komma att rätta sig någorledes efter dem, som gälla i förstnämnde landskap.
Då synas våra jordbrukare icke hafva att klaga öfver brist på lönande afsättning.
Ej heller behöfver man då befara att någon skall underlåta att under liknande omständigheter införa spanmål om hösten ett annat år, när vinsten derpå nu varit så betydlig.
Troligen hafva de, som förliden höst infört spanmål här i riket icke påräknat att få afsättning derå till så högt pris, som det nu gällande.
Man säger att grundsatser skall iakttagas i hänseende till spanmålshandeln så väl som för öfrigt.
Hvad är det då som är grundsats i handeln?
Jag vet ingen annan än fördelen.
Men som denna är olika för säljare och köpare, så får man olika svar när man frågar de förre eller de sednare, ty hvardera talar för den grundsats, som för honom är nyttigast.
Vänder jag mig till
Hrr spanmålssäljare, så säga de rätta grundsatsen vara att sälja så dyrt som möjligt.
Vänder jag mig åter till förbrukarne, sä påstå de grundsatsen vara att köpa för bästa pris.
Den grundsats deremot, som här vanligen yrkas af mina motståndare, är frihandeln och borttagande af ali tull på spanmål såsom man i England gjort.
Hafva nu
Hrr frihandlare alldeles glömt sin grundsats vid detta tillfälle, när det är fråga om spanmälen?
Så förefaller det, när de ej vilja medge tullfri införsel.
Man säger att potatisprisen ej äro serdeles högre nu, än förliden höst.
Nyligen hörde jag en jordbrukare från Småland npgifva att potatispriset der förliden höst var tre R:dr och nu är fem R:dr.
Skilnaden är således icke ringa.
Jag kan icke finna annat än att Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk:s Utlåt, är väl grundadt samt anhåller derföre om bifall dertill.
Hr Den 18 Mats e. m. 305 Hr Arnell, Gust. Fredr.:
Äfven jag är icke nog oerfaren för att gilla ombyte i handelsgrundsatser och derigenom göra handeln omöjlig.
Ett vilkor för handeln är att stabilitet i författningar skall existera, och att den icke skall rubbas genom undantagslagar, men serskilda förhållanden kunna äfven göra undantag nödvändiga.
Jag tror att ett, sådant serskildt förhållande är det nuvande och just af de skäl, som blifvit anförda af dem, som talat emot Betänk, vill jag hemta anledn. att tillstyrka bifall till detsamma.
Man vet att här i landet har, allt sedan förliden höst, den opinion varit gällande, att spanmålsproduktionen varit otillräcklig för vårt behof och att man äfven befarat brist.
Jag tror att opinionen i delta fall fordrar något afseende och att man i och för detta ändamål för tillfället uphäfver export-tullen, så tror jag att det skulle vara dcstomera nyttigt för landet, som man derigenom skulle undvika det värre onda, att nödgas göra ett exportförbud.
Jag tror att den föreslagna åtgärden skulle vara ganska nyttig för hela landet och anser att man dervid bör fästa mera afseende än man här velat göra.
Genom tillfälligheter kunna priserna på olika orter stegras till en betydlig höjd, och då upkommer ett rop på hungersnöd, som icke funnits och hvilket således endast grundar sig på en öfverdrifven farhåga.
Detta kunde genom Utsk:s förslag förekommas.
Jag tror äfven att borttagande af import-tullen icke skulle serdeles mycket fälla priserna pä spanmälen, ty jag tror att här i laudet finnes mera spanmål än man föreställer sig.
Man bör påminna sig hvad sorn inträffade år 1847.
Då likasom nu utskeppades ifrån de södra och vestra provinserna mycket spanmål.
Innan sjöfarten för mellersta och östra Sverige öpnades hade man redan i nyssnämnde provinser utskeppat all sin spanmål, men när man då, äfven i mellersta Sverige, började utskeppning, så föranledde fruktan för höga priser ett rop på brist och derigenom upstodo små oroligheter i vissa städer, t. ex. i Norrköping, der missnöjet var ganska stort deröfver att spanmålshandlarne icke ville åtaga sig att fortfarande lemna spanmål för arbetsfolkets behof till förut gällande pris, utan någon förhöjning.
Då inträdde export-förbudet, och mången, som hade spanmål, fick ej tillfälle att utföra den, hvarigenom grufliga förluster upstodo.
Detta var verkan af exportförbudet för det året, men det verkade äfven för kommande är derigenom att ingen vågade köpa spanmål pä hösten, och mången bränvinsbrännare, som eljest icke ämnat bränna, gjorde det då i brist på afsättning för spanmälen.
Jag tror derföre, att man bör undvika ett exportförbud och anser detta kunna bäst undvikas genom att lugna opinionerna medelst den åtgärd, sorn nu blifvit föreslagen.
Jag tror äfven, att vi böra se på andra länders erfarenhet i detta afseende och-deras tillgöranden.
England, som icke producerar tillräckligt spanmål för eget behof, och der priserna år 1847 voro mycket höga, vidtogo icke något exportförbud.
Detta land hade nyss förut uphäft sina spanmälslagar och importen var fri i följd af den grundsatsen att, när 5 H. 20 306
Den 18 Mars e. m. importen är fri, så kan icke någon brist upkomma.
Den npkoni icke heller.
Låtom oss nu hemta erfarenhet häraf.
Jag tror att man, Mine
Hrr, bör väl betänka och jemföra förhållandet år 1847 i vårt eget land och i England, och att man deraf skall hemta tillräcklig uplysning för att blifva öfvertygad om behofvet af import-tullens uphäfvande, hvilket jag anser vara det bästa sättet att förekomma ett exportförbud och det som aldraminst rubbar alla möjliga förhållanden uti spanmålsliandeln i landet.
Jag röstar för bifall till Betänk.
Jag får börja med alt göra samma jemförelse som den siste värde talaren, nemi. emellan år 1847 och nu.
Jag har genomgått konsulat-rapporter för det året och det innevar:de.
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med en upläsning af sjelfva siffrorna, utan nöja mig med att säga, att denna jemförelse gifver vid handen, att ställningen nu i afseende på spanmålspriserna är densamma som den var vid samma tid 1847, och hvad hände under sådana förhållanden år 1847?
Jo, genom det rop, som då upkom i landet och de händelser, som den siste värde talafen påpekat, framtvingades ett exportförbud.
Det visade sig sedan, att detta icke hade varit nödvändigt.
Det året exporterades ifrån Sverige 500,000 T:r säd och importerades icke mera än 00,000 T:r.
Importen uteblef derföre, att import-tullen icke var uphäfven.
Hade denna tull varit uphäfven, så hade importen kommit och här hade blifvit öfverflöd på spanmål.
Något exportförbud hade då icke kommit i fråga, hvarken att begära eller att utfärdas, och vi hade sålunda kunnat undvika en åtgärd, som är för vår handel en af de skadligaste som kan företagas.
När således förhållandet nu är lika med hvad det var år 1847, i afseende på spanmålspriserne och när dessa förhållanden då, med bibehållande af import-tullen, frambragte ett exportförbud, är det icke då tydligt att ett bibehållande af import-tullen äfven nu skulle föranleda ett förbud mot export af spanmål?
Men, säger man, då var det likväl fredligt i Europa mera än nu och man kunde dä hoppas på spanmälsinförsel ifrån Ryssland.
Jag svarar derpå att jag tror det skulle fordras mera skarpsinnighet och förutseende i framtidens dunkla öden än några af detta hus besitter, för att bedöma huru det nu kan komma att gestalta sig.
Vi hafva nyligen blifvit underrättade derom, att vår neutralitet är blifven erkänd.
Hvad serskildt spanmålsliandeln beträffar, så tror jag verkligen, att de krigförande makterna äro lika mycket intresserade å ena sidan att få exportera spanmål och å den andra att få spanmål till sig importerad.
Jag tror det finnes mycket sannolikhet för att en import kan låta sig göra, om import-tullen borttages, och att, om man vill undvika ett exportförbud, så är det just genom denna åtgärd, hvilken säkerligen skulle visa sig högst välgörande.
Beträffande hvad uti den åberopade reservationen blifvit sagdt, så ber jag att få fästa upmärksamheten på en inconseqvens.
Här säges först': ”Afven under sista hösten hafva icke obetydliga Den 1$ Mars e. m. 307 qvantiteter spanraål ifrån utrikes orter blifvit införda och förtullade, hvilka slå de införskrifvande till ganska höga priser.
Skulle ändamålet med förslaget vinnas, är det att befara, att förluster för dem förorsakades, då de likväl genom sitt förutseende förtjenat alt ega någon vinst på sin lofliga industri”.
Det är således tydligt, att handelsklassen skulle förlora på denna åtgärd, enl. reservantens åsigt.
Eder, Mine Hrr, finnes någon, som tror att de handlande skulle förlora på import-tullens borttagande?
Straxt härefter säger reservanten: ”Afven på spanmålsproducenten kan det icke annat än göra ett nedslående intryck, om lian finner att, under de år då lian får en riuga produkt att afsätta, alla bemödanden och åtgärder syfta derhän, att på ett konstladt sätt nedsätta priserna på det mindre belopp spanmål han har att afsätta, då deremot inga serskildta förmåner kunna lemnäs honörn, då en bättre gröda förorsakar sådana prisfall, att han icke får sin vara fullt betald”.
Detta står i slutet af reservationen ; i början deraf står åter, att spanmåls-import-tullens uphäfvande skulle tjena till ingenting, emedan icke någon spanmål i anledn. deraf skulle komma att införas.
Nu frågar jag, hvad är det för en conseqvens deruti, att först säga att åtgärden skulle skada landtbrukaren, och sedan att densamma icke skulle hafva någon påföljd?
I afseende på den skada, som skulle upstå för landtbrukaren, så är det tydligt att deii skulle bestå derutinnan, att priserna på spanmål skulle sänkas öfvermåttan.
Nu hafva vi oss alla bekant, att i Holland och England samt i de utländska Ostersjöhamnarne slår spanmålen vida högre i pris än hos oss.
Då står det ju landtbrukaren öppet att exportera spanmålen dit och få det höga priset för sin vara.
Han kan således icke förlora på den föreslagna åtgärden.
Köpmannen kan icke heller förlora derpå.
Äterstår således arbetaren, och jag beliöfver icke ingå i någon bevisning derom, att icke han äfven skulle vinna derpå.
Jag tror icke att prisen skulle sjunka så mycket, att han skulle vinna serdeles mycket derpå, men någon vinst skulle dock för honom upstå, derigenom att han vore säker att åtminstone få spanmål, och man hade då vidtagit alla de åtgärder, sorn stöde i ens förmåga för att skaffa honom spanmål.
Jag tror att detta medvetande skulle verka mycket lugnande, såsom en föreg:de talare sagt.
Hvad nu beträffar skilnaden emellan ett exportförbud och import-tullens uphäfvande, så vill jag anhålla att äfven i delta afseende få vidröra reservantens yttrande.
Uti reservationen säges: ”1 ail handel gäller den regeln, att höga prisgifva god tillgång på vara, och att, om man vill vara säker på att brist icke skall upstå, skall man lemna handeln fri från hinder” etc.
Hvad har jag begärt annat?
Reservanten har således här just uttalat den grundsats, hvarpå motionen är byggd, nemi. att lemna handeln fri ifrån alla hinder.
Det är också min öfvertygelse att det är den bästa förrådsskaffaren att man lemuar handeln fri ifrån alla hinder. 20 * 308 Den 18 Mars e. m.
Hvad nu beträffar att borttagandet af import-tullen på spanmål skulle innebära en undantags-lagstiftning, så medgifver jag visserligen, att såsom tullen nu står, så vore detta verkligen en undantagslag, men jag får bedja Hrnne komma ihåg, att jag i början utaf mitt yttrande visade, att år 1847 bade import-tullens borttagande kunnat förekomma att export-förbudet icke ifrågakommit, och att förhållandena nu äro lika med dem år 1847.
När man således har att välja emellan två onda ting, om jag nu skall räkna äfven import-tullens borttagande för ett ondt, emellan ett exportförbud och import-tullens borttagande — hvilket är då att välja af dessa tvenne onda ting?
Skall man välja det värsta eller det minst onda?
För min del får jag säga att det icke synes mig vara mycket att tänka på; ty af två onda ting väljer man vanligen det minst onda.
Dessutom tror jag icke att import-tullens borttagande skulle utgöra någon våldsam eller skadlig åtgärd.
Det är nemi., märk det, Mine Hrr, mycken skilnad derpå, om en åtgärd vidtages, som sänker spanmålspriserne en eller annan R:dr, eller en sådan åtgärd, som ett spanmåls-export-förbud, hvilket helt och hållet hämmar handeln med denna vara.
Då nemi. borttagande af import-tullen fortfarande lemnar rum för handeln, så inskränkes deremot varan till en viss terräng och gör att man alldeles icke kan disponera öfver sin vara.