Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu StatsUtsk. äfven, som jag nyss haft äran erinra, erkänt statens förbindelse i detta afseende; så anser jag det ej böra komma i fråga att pruta på de af K.
M. äskade 4000 r:dr.
Endast det exemplet, att de nu hit inkallade trupper, hvilkas härvaro kunnat und3 H. ■ 23 35 4 Uen 24 Mars. vikas om polisen förekommit anledmr dertill, dagligen torde ko* sia mera att underhålla, än den summa här föreslås, bör öfvertyga 11. o. Ad. om nödvändigheten och billigheten deraf, att staten kommer emellan med det lilla bidrag, som af K.
M. här äskas.
Jag anhåller på dessa grunder, att R. o. Ad. mätte återremittera betänk.
Ulsk. har i sitt betänk, uppgifvit att K.
M. i den nåd. proposm begärt 4000 r:dr till polisens atlöningsoch omkostnads-slats bringande till 50,000 r:dr; men denna summariska uppgift visar icke R.
St. hvad egentliga föremålet är för denna tillökning med 4000 r:dr.
Då likväl hvad som följer (nemi. att ”K. &1. i öfverensstämmelse med hvad det vid den K. proposm bilagde prot. öfver civil-ärenden för d. 9 Nov. sisll. år innehåller, vill förordna om medlens redovisning inför kammar-rätten”), synes mig bevisa, alt StatsUlsk. fått fullständigt detalj-förslag öf* ver användandet af ifrågavar. medel sig meddeladt, och att dessa medel komma att redovisas inför kammar-rätten och R.
St:s revisorer; sä kan jag vid ett sådant förhållande icke för min del annat än anhålla alt, derest Utsk. ej, med betraktande af detaljförslaget i den K. proposm, kan vederlägga behötligheten af ifrågavar. medel, Utsk. måtte frångå sitt tillstyrkta afslag, och tillstyrka R.
St. att bifalla hvad K.
M. äskat i den nåd proposm; hvarföre jag begär återremiss af ifrågavar. betänk.
Härefter upplästes
Hr von Troils vid Utsk:s utlåt, fogade reservation, uppå begäran af Gr.
Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: som sedermera yttrade:
Med åberopande af den nu upplästa reservationen, hvaruti jag lill alla delar instämmer, anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Sedan det H.
Ståndet återremitterat de båda föreg:de punkterna, hvilka innehöllo afslag ä begärda anslag af vida mindre vigt, än det ifrågavar., så förmodar jag att Ståndet, icke heller vägrar den återremiss, som af de föreg:de talarne blifvit begärd på denna punkt.
Uppmärksamheten har redan förut blifvit fästad på den stora vigten för icke allenast Stockholms innevånare, ulan äfven för alla andra, att hal va en väl organiserad polis i hufvudstaden, hvilket äfven synes af det den K. proposm om statsverkets tillstånd och behof bifogade prot., som innehåller en fullständig plan för omorganisationen af stadens polis.
Dervid har blifvit taget till grund, att
Staten skulle bekosta hälften och staden hälften af de utgifter, som derföre erfordras.
Detta synes mig ock ganska rätt.
Att polisen i Stockholm behöfver en förändrad organisation och att blifva talrikare än den är, veta vi sjelfve ganska väl, och Utsk. har också erkänt del; men Utsk. skiljer sig blott i afseende på hvem som skall betala tillökningen.
Utsk. har ansett staten ej böra bekosta mer än förut, nemi. 15,000 r:dr som är ett ganska gammalt
Den 24 Mais. anslag; men sorn jag förut tagit mig friheten yttra, att jag vidhåller den i K. propos:n uttryckta princip, att Staten och staden böra bekosta \ hvardera, och då staden hekostar 25,000 r.-dr, så anhåller jag äfven om återremiss af denna punkt. R. o. Ad. ansåg de vid den nu förevar.
5:te punkten gjorde anmärkmr föranleda till återremiss.
6:le punkten, ang:de minskning af öfverslällare-cmbetets stal med ett till andra hufvudtiteln öfverfli/ttadt anslag för en skarprättare.
Denna punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd.
7:de punkten, ang:de landsstaten.
Hr Hedenstjerna, Wilh., anförde skriftligen:
I anledn. af StatsUtsk:s nu upplästa betänk, får jag anmärka, ali frågorne om löneanslag till en länsnotarie vid hvarje landscancelli, samt om förhöjning i länsbokhållare-, landskontoristoch landscancellisl-dönerne icke hafva ringaste sammanhang med K.
M:s nåd. propos. ang:de uppbörds- och redogörelse-verkets förenkling, än mindre äro på resultatet deraf beroende.
Jag tror således att det nåd. förslaget i dessa delar bordt vid 6:te hufvud* titelns genomgående upptagas till pröfning, och anser mig hafva så mycket mer skäl att, för sådant ändamål, begära återremiss af betänk., som det är att befara, att denna pröfning eljest ej medhinnes under innevar. riksdag eller åtminstone först sedan ännu tillgänglige medel medtagits till kanske ej lika vigtige ändamål.
Att förslaget, särdeles hvad länsnotarie-lönerna beträffar, icke bör fä ett sådant öde, inses vid dess grunders närmare skärskådande, som alltså bör företagas, innan R. o. Ad. fattar sitt beslut i afseende på Utsk:s betänk.
Jag öfvergår alltså till hufvudsaken.
Man har sedan längre tid tillbaka ansett del vara en väsendtlig brist i läns-styrelsernas organisation, att vid deras cancellieticke funnits någon på stat antagen tjensteman med förmåga och skyldighet att dels i expedierandet af de derstädes förekommande mångartade och vigtiga göromål, med embetsmanna ansvar, biträda landssekreteraren, dels ock företräda dennes ställe vid förefallande hinder af jäf, sjukdom, embetsresor, etc.
Denna brist äger ännu rum och har blifvit kännbarare i samma mån som göromålen vid cancellierne ökats, i följd af folkmängdens till vext och siats-skickets utveckling; och, ehuru behofvet af en sådan tjensteman på cancelli-sidan, som den redan på 1700-talet af Staten antagne och lönade länsbokhållaren pä kontnrs-sidan, icke kunnat bestridas, har man dock vid föreg:de riksdagar vägrat bifall till gjorde framställningar om löne-anslag till den förre eller en läos-notarie vid hvarje lands-cancelli, under förmenande att Statens tillgångar ej medgifvit sådant, men 23 * 356
Den 24 Mars. hufvudsakligen derföre, alt man trott lands-sekreterarne hafva så stora inkomster, alt läns-nolarierne borde af dem aflönas.
Detta gifver anledn. att söka dels närmare utveckla behofvet af länsnotariers antagande med lön på stat samt befordringsrätt eller tjenstårs-beräkning, dels ock visa att den förmån, som derigenom kan beredas landssekreterarne, icke är obillig.
Enligt gällande instruktioner äro landssekreterarne pligtige all åtfölja landsh:ne på embelsresor, som åtminstone i Skaraborgs län ganska ofta förefalla, emedan få sammanträden hållas vid residenset, hvilket ligger i ett hörn af länet; och om landsten skulle vilja dertill förordna annan person, för att ej rycka landssekreteraren från cancelli-göromålen, som fordra ständig närvaro och äro så öfverhopande att han ej utan ansträngning kan medhinna alt på tillbörligt sätt sköta ens dem, så möter det hinder, att ingen vill påtaga sig sådant förordnande, utan skälig ersättning, som Staten icke består.
Icke allenast då landssekreteraren vid nämnde tillfällen måste för flere dagars tid aflägsna sig från residenset, utan ock när han, under landsh:ns frånvaro, bl ifver af jäf- eller sjukdom hindrad, måste tjensten eller hela embetet ligga nere samt oberäkneliga kostnader, förluster och olägenheter äfventyras af så väl Slaten som enskilte; ty K. br. af d. 8 Dec. 1820 stadgar, att länsnotarierne icke utan i landhms närvaro få företräda lands-sekreterarens ställe.
Det kan dock för tillfället erfordras expedition af marschrouter för tågande trupper; förpassningar å fångar, som skola sändas till ransaknings- eller afstraffningsorter; portförbud eller bysättning på gäldenärer, som ämna fly undan sina kreditorer och medtaga sina tillgångar; pass för personer, som skyndsamt måste företaga resor till aflägsnare orter m. m., som ej tål uppskof.
Ja, landskamereraren äger ej rättighet att, utan landshms eller landssekreterarens närvaro, öppna de till läns-styrelsen ankommande bref.
Skall allt sådant då lemnäs å sido eller, såsom det kanske skett, af obehörig person verkställas?
Icke ens derigenom, att de -af lands-sekreterarne lönade länsnotarier bemyndigas vid dylika tillfällen öfvertaga landssekreterare-befattningen, vinnes ändamålet; ty så länge lön på stat ej är anslagen åt länsnotarierne, måste det bero på landssekreteraren att antaga eller icke hafva sådane biträden.
Dessutom är det af största vigt, alt den, som skall göra lands-sekreterarens tjenst, har juridisk skicklighet, erfarenhet, stadga och lokalkännedom, hvilka egenskaper ej alltid äro att påräkna hos personer, som icke allenast måste åtnöja sig med den ringa lön, landssekreterarne nu mera äro i tillfälle att bestå dem, utan ock sakna befordringsrätt eller tjenstårs-beräkning.
Detta lärer ock föranled^ det åberopade K. brefvet.
Afven om landsten är tillstädes, kunna stora olägenheter uppstå när landssekreteraren af sjukdom eller annat skäl blifver urståndsatt att göra sin tjenst och duglig läns-notarie saknas, särdeles på en ort, der det ej är tillgång på annat juridiskt biträde.
Genom ordinarie länsnotariers tillsättande skulle skicklige
Den 2i Mars. 357 landssekrelerare-ämnen beredas samt landssekreterarne lemnäs tillfälle att skaffa sig den speciellare kännedom om förhållandena i länen, hvilken ej kan på embetsrummen inliemtas.
At länsnolarierne kunde äfven befattningen med promotorial-mål uppdragas.
Behofvet af läns-notarier med lön på stat och tjenstårsberäkning lärer således vara uppenbart.
I afseende på billigheten i den förmån, som genom afhjelpande af detta behof kan anses blifva beredd lands-sekreterarne, får jag äran upplysa, att den lön, staten beslår desse, i få län öfversliger 800 r:dr b:co och i allmänhet ej på långt när förslår lill betäckande af utgifterne för deras skrifvare-biträden och skrifmaterialier, hvilka tillsammans uti Skaraborgs län bestigit sig till circa 1300 r:dr b:co.
Då nu de s. k. lönlöse göromålen vid lands-cancellierne ökats till den grad, att t. ex. bref-numerären vid Skaraborgs lands-cancelli, hvilken år 1800 uppgick till endast 1,594 nästl. år var 4,620 och sportelinkomsterne, hvilka hufvudsakligen bero på lagsökningarne och på de fleste ställen varit mindre än man trott, under sednare åren högst betydligt minskats och säkerligen komma alt minskas ännu mer, icke allenast i följd af tilltagande välmåga och ökade penninge-tiligångar, utan ock egentligen genom stadgandet i K. förordmn af d. 13 Juni 1845, att underdomstolarnes utslag i fordringsraål få gå i verkställighet på samma sätt som K. bef:des, hvilket föranledt de fleste dylike måls anhängiggörande vid domstol, der de kunna med mindre kostnad och af fordringsägarne sjelfve utföras; — så synes den ringa sportel-ersättning lands-sekreterarne kunna anses vinna genom det ifrågasatta löne-anslaget vara både billig och behöflig.
Jag kan styrka att den föreslagna länsnotarie-lönen och tillökningen i cancellisl-lönen i Skaraborgs län icke motsvara ens hälften af skillnaden emellan sportlerne vid landssekreterare-tjensten åren 1843 eller 1844 samt åren 1846 eller 1847, hvilket man lätt kan beräkna, då skuld fordringsmålen der uppgingo år 1843 till 6,038 och år 1844 till 5,355, men år 1846 till blott 2,846 och år 1847 till 2,571.
Ungefär enahanda förhållande lärer ägt rum i de fleste länen.
Man har äfven denna riksdag tillerkänt andra tjenstemän full ersättning för mindre sportel-förlust, i följd af en ny författning.
Har man då icke skäl alt på något sätt lemna en ringa ersättning till landssekreterarne för den betydliga sportel-förlust, de fått vidkännas genom 1845 års K. förordn.?
I parentes får jag nämna, alt jag innehar offlcielt intyg om mina siffer-uppgifters riktighet.
Beträffande förslaget, att länsnotarierne skola få 400 r:dr b:co i lön, så tror jag det rättvisligen böra jemkas.
Nämnde belopp kan kanske blifva tillräckligt för en länsnotarie, som har större hiförtjenst på kommissioner, hvilket tilläfventyrs är förhållandet på ett och annat ställe, men ej i allmänhet, och likväl tagits för afgjordt af Hrr comiterade, de der såsom skäl för dubbelt 358 D i; n 24 Mars. större lön åt länsbokliållarne anfört, att anställandet af skicklige personer vid desse befattningar vore af största vigt, särdeles med afseende å deras åliggande att förrätta landskaraererarnes göromål vid desses förfall, samt alt länsbokliållarne hade föga tillfälle att, såsom länsnotarierne, genom kommissioner förskaffa sig biförljenst.
För min del skulle jag helst se, att så väl länsnotarierne som länsbokliållarne tilldelades så stora löner, att de icke behöfde och med skäl kunde förbjudas att vara kommissionärer i mål, som anhängiggöras kos K. bebde, helst eljest händer, att de förre vid landssekreterarnes och de sednare vid landskaraererarnes förfall eller tjenstledighet blifva domare emellan sina hufvudman och deras motparter; men skulle statens tillgångar icke medgifva så höga löner äfven åt länsnotarierne, så fordrar billigheten att de ifrågasatte löneanslagen för dem och länsbokliållarne sä fördelas, att hvarje af desse tjenstemän få 600 r:dr b:co i lön, emedan länsnotarierne dels måste hafva tagit hofrätts-examen, men läns-bokhållarne blott kameral-examen, hvilken iubegripes i den förra, dels få fullt lika vigtiga befattningar, med afseende ä deras åliggande att förrätta lands-sekreterarnes göromål vid desses förfall eller bortvaro, dels ock sakna bättre tillfälle än läns-hokhällarne att skaffa sig och sköta kommissioner, hvilka, i fall häradsbokhållarne skola anställas vid landskontoren, lära komma att innehafvas hufvudsakligen af desse tjenstemän, som under deras embelsresor hafva bästa tillfälle att till mottagande af sådane rekommendera sig.
Emellan en landskontorist och en landscancellist är samma förhållande, som emellan en länsbokhållare och länsnotarie och derföre böra äfven de förres löner blifva lika eller 250 r:dr b:co.
Desse lönregleringar åro af behof och rättvisa påkallade samt alldeles oberoende af förslaget i afseende på regleringen af landsstatens öfrige tjenstemäus löner samt förenklandet af beskattningsväsendet m. m.
Mätte derföre ofvannämnde förhållanden tagas i betraktande innan andra kanske ej lika vigtiga anslag medtagit de disponibla lillgångarue.
Efter uppläsningen häraf tilläde Hr Hedenstjerna muntligen :
På dessa grunder anhåller jag att Utsk:s betänk, i denna punkt måtte återremitteras, och frågan om löneanslagen tagas i hufvudsakligt öfvervägande.
Lika med föreg:de talare, anser jag ock att frågan om läns-notariernas uppförande å stat och förseende med lön icke eger sammanhang med löneregleringen i allmänhet eller med den fråga, som StatsUtsk. förbehållit sig alt framdeles få framställa till H. St:s öfverläggning. K.
M. har vid flera föreg:de riksdagar ansett denna tjensteman böra uppföras på stal och med lön förses.
Detta förslag har likaledes vid dessa riksdagar blifvit
Den 24 Mars. 359 understöd! af mig och många ledamöter inom detta lins, och skälen dertill äro tillräckligen upptagne och bevarade i R. o.
Adis prot.
— Comiterade för beskattningsväsendets och uppbördsredogörelse-verkens förenkling, hafva också i sitt förslag yttrat, alt. läns-notarierne äro behöflige på del alt i hvarje län en fullt qvalificerad och skicklig person måtte alltid finnas att tillgå, sora i händelse af lands-sekreterarens laga förfall, genast kan i ulöfningen af hans tjenst inträda, och de hafva i sådant ändamål för denne tjensteman föreslagit 400 r:dr i lön.
Orsaken hvarföre en sådan tjensteman är behöflig vid lands-cancellierne torde jag icke nu behöfva upprepa, emedan de vid så många föregide tillfällen blifvit omnämnda.
Det mätte ligga klart för hvar och en, alt landssekreterare-tjensten är en af de vigtigare och trägnare, der, om jag så får uttrycka mig, urverket icke ett ögonblick får stadna, der ärendenas mängd stundeligen tilltager och deras vigt fordrar skyndsam och oafbruten handläggning.
Det är alldeles oundvikligt att en så beskaffad tjensteman som länsnotarien måste finnas, enär eljest, i händelse landssekreteraren i ett eller annat fall är hindrad alt sjelf sin tjenst förrätta, det är nästan omöjligt att i ögonblicket få någon skicklig person att företräda hans ställe.
Det är sä mycket nödvändigare alt denne tjensteman pä stat uppföres, som man, för att fä en person som äger den skicklighet, som erfordras för alt i nämnde egenskap kunna användas, nödsakas vanligen begära honom från någon af hof-rälterna, och denne man, när han lemnar hof-rälten och den juridiska banan för att inträda på den administrativa, mister sin tur och befordrings-rätt inom den förra samt således måste inskränka sina förhoppningar till hvad han på den administrativa banan kan hafva all vänta.
Utsigterna äro dock ganska få för en länsnotarie att vinna befordran, så att det oftast händer honom alt få gå ganska länge obefordrad.
I allmänhet har man väl sagt, alt landssekreterarne, såsom väl lönte, böra kunna löna desse notarier.
Jag medgifver visserligen, alt landssekreterare äro ganska val lönie, och jag ogillar ej heller att de, för att kunna få en skicklig länsnotarie, må betala skälig lönefyllnad uti hvad Staten anslår; men jag håller mig vid den grundsats blott, att ingen tjensteman bör aflönas af enskild person.
Då länsbokhållaren t. ex. är försedd med ordinarie lön, just derföre, alt han i landskamererarens frånvaro skall göra hans tjenst, så är det ju helt och hållet principenligt att det äfven på landscancelliet bör finnas en med ordinarie lön försedd länsnotarie, som i landssekreterarens frånvaro kan förrätta tjenslen.
Jag hade visserligen önskat, att StatsUtsk. närmare fästat uppmärksamheten vid detta ämne, men då det icke skett, ehuru jag är öfvertygad om att de landsh:r som deltagit i Utsk:s beslut, gjort erinran härom, och då jag samt flere lalare med mig yttrat sig för denna förändring, som så länge varit önskad och af högsta behof påkallad; så anhåller jag alt frågan om denna kontanta penningelön må skiljas från den öfriga lönercglerings-frågan, 360 Den 24 Mars. efter hon kan skiljas derifrån, samt att StatsUtsk. måtte anmodas föreslå till beviljande hvad K. M. i detta hänseende äskat.
På grund häraf begär jag återremiss af denna punkt.
Jag anser att frågan om återremiss af denna punkt egentligen har sin grund uti ett mindre tydligen uppstäldt räsonnemang af StatsUtsk.
Jag hoppas nemi. att StatsUtsk., då fråga blir om lands-statens lönereglering, äfven kommer att yttra sig om länsnotarierne; men då Utsk. här sagt, att frågan om lands-statens lönereglering hufvudsakligen slår i sammanhang med frågan om uppbörden och dess redovisning, så kan förenämnda fråga möjligen komma att af StatsUtsk. behandlas, utan att fråga om länsnotarierne dervid uppstår; ty länsnotarierne hafva med uppbörden och dess redovisning ingenting alt skaffa.
Det är på grund häraf, som jag anhåller om återremiss af denna punkt, med anhållan alt StatsUtsk. måtte behandla frågan om länsnotarien uppförande på stat, oberoende af landsstats lönereglerings-frågan i öfrigt, samt utan att ställa den i förening med skattejemknings-frågan.
Jag tror mig ej behöfva tala om vigten af länsnotarien tillsättande med lön på stat.
Vid 2:ne fö reg:de riksdagar har jag gjort det, och efter ökad erfarenhet kan jag ej annat, än ytterligare vitsorda behofvet af dem; men då jag bilrädl StatsUtsk. i detta betänk., hade jag trott, att denna fråga stod i så nära sammanhang med den öfriga delen af lands-statens organisation, att jag trodde, det Utsk. skulle kunna befatta sig med denna särskilda fråga på samma gång, som det behandlade den nyss omnämnda mera omfattande frågan.
Den (ankan gjorde sig i allmänhet gällande inom Utsk., alt man ej borde afsöndra någon viss del af den K. proposm, utan behandla den i sin helhet.
— Skulle det likväl här väcka någon oro, för alt frågan ej kommer före, eller att StatsUtsk. skulle slumpa öfver den, i fall det andra ej ginge igenom; så har jag ingenting emot återremiss ifall StatsUtsk. anses höra särskildt behandla denna fråga.
Jag tror visserligen att om, när den stora reorganisations-frågan kommer före, den ej skulle gå igenom, man ändå skulle kunna särskildt behandla ifrågavar. sak; men jag har ingenting emot om R. o. Ad. i alla fall vill hafva den särskildt afgjord, hvilket mycket väl låter sig göra, emedan den ej står i något så stort sammanhang med de öfriga frågorna.
I afseende på nyttan och nödvändigheten af länsnolariers anställande pä stat, vill jag icke nu vidlyftigare utbreda mig, eftersom jag anser det för tillfället tillräckligt ädagalagdt, och jag dessutom vid föreg:de riksdagar äfven förordat denne embetsmans tillsättande.
När nu äfven K. M. i den K. proposm föreslagit denne embetsmans tillsättande med lön på stat, och då denna fråga icke, som flere talare redan yttrat, har något omedelbart samband med den öfriga stora frågan om regleringen af landsstaten; så hade jag äfven önskat att StatsUtsk.
Den 24 Mars. 301 särskildt fästat sig vid denna fråga.
Med anledn. deraf anhåller jag äfven att ifrågavar. punkt måtte återremitteras; men tillika ber jag att vid detta tillfälle få anmärka, att K. M. i den nåd. propostn äfven föreslagit tillsättandet af en länsman till i Södermanlands län.
Detta har varit länge af behofvet påkalladt, och då tillsättandet af denna tjenst ej heller har något alt skaffa med den öfriga större regleringen; så anhåller jag att, om betänk, i denna del blir återremilleradl, äfven frågan om denne sednare tjenstemans tillsättande måtte få komma under StalsUtsk:s särskilda pröfning.
Med anledn. af dessa båda mina anmärkmr, anhåller jag om återremiss af ifrågavar. punkt.
Tersmeden: jag hemställer lill flere af de värde talare, som här yttrat sig före mig, huruvidd de ej hafva något mycket anticiperat på framtiden, då de hafva yttrat sig öfver huruvida länsnotarierne borde föras upp på stat tillika med andre tjenstemän inom landsstaten.
Utsk. har uppskjutit behandlingen af hela denna fråga, och det åligger sålunda Utsk., att inkomma med ett förslag i afseende på den K. proposm, hvilken innefattar en omreglering af landsstaterna i allmänhet, hvaribland äfven länsnotarierne äro intagne.
När Utsk. då ej ansåg sig hafva skäl att lösrycka någon del af den K. propos:n från det hela, och således ej heller frågan om länsnolarierna, eller att inkomma med ett särskildt förslag i afseende på dem; så torde R. o. Ad. äfven finna det icke vara lämpligt i afseende på de flera hinder, som i Utsk:s betänk, äro upprepade.
Att frågan om löneanslag för länsnotarierne kan behandlas oberoende af det uppgifna hindret, är väl ganska sannt, men Utsk. säger dock: ”Enär mängden och beskaffenheten af de vissa landsstats-ljenstemän åliggande göromål samt följaktligen desse tjenstemäns anspråk på större eller mindre aflöningsförmåner i hufvudsaklig mån äro beroende af de beslut, som af R.
St. kunna fattas, dels i anledn. af K.
M:s vid innevar. riksdag aflåtne nåd. propos. — — dels i följd af de ronde dessa ämnen väckta motioner; har Utsk., som uti sistnämnda frågor kommer att afgifva särskildt utlåt., funnit sig för närvar, och intilldess berörda frågor blifvit af R.
St. handlagda och slutligen afgjorda, icke lämpligen böra ingå i pröfning af K.
M:s nåd. förslag ronde landsstatens lönereglering, eller de i sammanhang dermed alternativt gjorda framställningar ang:de vissa lönetillökningar” — — etc.
Det är således hela landsstatens lönereglering som Utsk. har uppskjutit, och Utsk. har förbundit sig, (och det är gifvet att den förbindelsen kommer alt uppfyllas) alt framdeles till R.
St. inkomma med ett förslag i afseende på den K. proposm.
Jag skulle således tro att R. o. Ad. bör egentligen yttra sig öfver, huruvida detta uppskof är lämpligt, men icke öfver, huruvida länsnotarierne böra uppföras på stat.
För min del anser jag att återremiss ej bör komma i fråga.
Det har både af Regeringen och vid flere riksdagar blifvit erkändt, att åtskilliga af de personer, som äro 3ea Den 24 .Mars. anställde vid lands-staten (åtminstone i många län om icke allmänt) ej äro så aflönade som med Statens sanna fördel öfverensstämmer, med afseende på tjensternes vigt oell beskaffenhet.
Det är dessutom högst angeläget, såsom en föreg:de talare anmärkt, att löner anslås, så att vid hvarje lands-cancelli må kunna anställas en länsnotarie.