Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pierr Grefven och LancltMarskalken yttrade, att som tredje Puncten af Betänkandet innefattade tvenne Alternativer, arsåge Herr Grefven och LnndtMarskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade gilia Betänkandet med antagande af i tredje Puncten föreslagne första Alternativ.
Jag hade önskat att Bevillningsutskottets ifrå-’ gavarande Betänkande hade något tidigare till RiksStånden inkommit , emedan man då icke hade kunnat säga, att detsamma borde bifallas på den grund , att tillräcklig tid till ett annat Förslags uppgörande saknades. Härefter uppläste Herr Munck af Rosenschöld följande: 344 Dsn 23 Martil, /.. m* Vi smickra oss att sjelfve äga Beskattnings: rätren, och denna blir dock nästan vid hvar Riksdag ofullkomligt utöfvad derigenom, att Bevi]'ning^Utskoiteis Betänkanden så sert inkomma, att som skäl för deras antagande med framgång anföres , att tiden ej medgifrer be* hörigen granska och ännu mindre att på nya grunder alldeles omarbeta dem.
Men intet bör dock antagas, som är orättvist i sjelf» va^ principen; den principe för all Bevillning står oryggeligen fast, att den isynnerhet bör erläggas af den behållna Inkomsten eller den behållna Förmögenheten, För denna principe mäste alla considerationer vika, consideratioIJer af svårighet vid' Taxeringen , af osäkerhet vid uppgifter, ja! af osäkerhet i anseende till BeviilningsSummans utgående.
Men nu, då BevillningsSumman i vissa Orter uppc.år kanske till hälften af det där i omlopp varande RöfelseCapitalet, är en rättvis fördelning , i mon af verkelig förmögenhet och tillgång, en fördelning , som äfven drabbar Capitalisten , af den alhastörsta vigt.
Den Bevillnings-principe, som år 1812 arn Den 24 Martii, /. m. 345 togs, var då ännu ej så obillig, ehuru orättvis; ty till det äret hade den synbara Förmögenheten jemnt stigit i värde, Penningen deremot j mnt minskats i värde; då hade ännu den skuldsatte
Ägaren af synbar förmögenhet lätt tillgång till PenningeLån, ja! så läit, att han ej sjelf märkte sin belägenhet och det brådjup , vid hvars brant han redan stod.
Man har hört 18 r2 års
Bevillnings-prineipe tid och med försvaras dermed, att de skuldsatte Ägare af synbar förmögenhet genom den lida ett välförtjent straff för sitt vingh-ri och sin fåfänga, att tillhandla sig, tili en dei med lånta Penningar, Fastigheter.
Men, om det varit ett fel, att i arfskifte, eller af billig farhåga för Myntets ytterligare försämring, haf. va velat rädda sitt PenningeCapital genom Fastighets-köp, eller ock, som varit det största felet, att hafva speculerat på Fastigheter, sorn på en Handelsvara , så mätte väl ett sådant fel hafva hunnit att försonas och att tillräckligen straffas genom det", att dessa Fastighets* köpare lått i fem år erlägga Bevillning äfven föt det de ej ägt, och troligen aldrig komma att äga , samt genom det , att de härvid fått för Capitalist-rne gå i förskott, hvilket nästan ali drig blifvit dem af dessa ersätte, och ännu mer deiigenotn , att deras synbara förmögenhet denna tid, åtminstone i de flesta Provincer, årligen minskats i värde.
Utomdess, då tusendetais Medborgare förtjent att straffas , har aldrig fråga uppstått om mer än hvar tionde; och säkert har sedan 1S12 hvar ti - 34ö
Låtom oss förekomma de öfrigas undergång genom kraftiga medel , hvartill äfven hörer antagandet af en Bevillnings-principe, sorn på behållen Förmögenhet eller ock behållen Inkom-t lägger den betydligaste delen af Bevillnings-bördan.
Hvem har väl den största lätthet, att af Capital sten uttaga, hvad denne till Staten bör gifva, antingen den, som befinner sig i ett nödtvunget behof af dess Låne-biträde, eller Staten, som med all den magt, hvilken är lagd i Styrelsens hand , med alla de medel, ali den kraft Lagen ger, kan det befalla f Som redan ett Stånd antagit Bevillningens utgående efter behållen Inkomst, torde ej fråga böra uppstå om Bevillning af behållen Förmögenhet, utan af behållen Inkomst ; vid uppgift af denna, bör afdrag få göras för bcvisliga skulder.
Låntagarens uppgift på des - Den 24 Martil, f. m. 347 sa controllerar 1 ån.gifvarers på dess fordtingzr- Tillika bör en Öfverflöds afgift bestämmas
Att ändå ej Capital», sten åtkommes, emedan han uppsäger sitt Capital, om Låntagaren ej förtiger sin skuld, eller ej sjelf vill erlägga Bevillnings-procenten.
Jag nekar tj , att så ofta måste hända, men enligt 1812 och 1815 årens Bevillnings-prineipe, åtkom man Capitalisterne nästan aldrig, 1810 års dock oftast.
Om en del af dessa Medborgare skulle vilja undansnilla Staten dess rätt, bör sådant ej föranleda till den, Capitalisten i allmänhet förolämpande slutsats, att de alla skulle hysa lika låga tänkesätt.
Att 18 10 års Bevillnings-principe medförde nödvändigheten af edgång och gjorde många menedare J g för min del finnér skillnaden ej så betydlig emellan en menedare och en bedragare eller försnillare af Kronans rätt.
Utomdess nämnes icke i Stallmästaren von Törnes för slag något om edgång. 3‘0 Att det vore obehagligt för en hvar att bero af andras godiyeko, i anseende till uppgiften om sin behållna Inkomst.
Då man uppger förra årets Inkomst, kan deraf ej så säkert slutas till ens verkeliga Förr 343 Den 24 Martti, /. m. mögenhefs-tillstånd, ty årliga Inkomsten kan Variera och bero af conjuncturen. 4:0 Att Bevillningen ej säkert går ut enligt 1810 års principen inen man mtsscalculerade sig ej meia 1S10, än 18j S , i synnerhet som Bevillningen ökades sedan Ttbellerne för 18 i© voro uppgjorda.
Hade man 18
F2 bibeli al i it samma grunder och rättat de misstag , som ej kunde annat än vidlåda ett Bevillningsp oject, sorn första gången vaarit försökt, så hade man med rättvisa och klokhet i fördelningen förenat all möjlig säkerhet för utgåendet af Bevillningen.
Ett möjligen inträffande deficit forekommes genom ett Oeditiv på Banquen, derigenom att fördela BevillningsSumman på hvart Län.
Många Financierer i flera Länder, ifrån den Orientaliska Despoten , sorn låter strypa den rika Paschan, for att fylla sin Statsbrist med dess förmögenhet, inia till B viliningsUtskottet i Sverige vid Re ic ionsRik1 dagen år 18J2, hafva ansett den principe i Beskattnings? frågor för den rättaste, genom hvilken den nödiga Summan lättast beräknas och säkrast utgår.
Det nu åter af samma Utskott föreslagna Beskattnings - satt närmar sig uppenbart våld. och är lämpeligt vid en brandskattning i ett inkräktadt Land, då man ej har rådrum att pröfva hvars och ens behållna , utan blott synbara förmögenhet, som ofta är en verklig oförmögenhet.
Jag föreslår således förkastandet af de Bevillnings-grunder, som Utskottet Dm 24 Martiin f. nu 297 framställt, samt att Bevillningen ålägges behållen Inkomst, enligt de grunder, som Herr von Törne uppgifvit.
Grefve Mörner, Carl Stellan, anförde skriftdigen : Om Fäderneslandet äfven denna Riksdag skall undergå det missödet att få en ny BevillningsFörordning, önskar jag likvisst, att den icke må uppgöras efter iSio års Bevillnings-grunder , hvilkas följder vi erinra oss, och hvilka alltid skola blifva desamma, enär Beskattnings - methoden efter dem tillämpas.
Jag har dock aldrig klandrat sjelfva principen såsom obillig , men väl såsom overkställbar , ty hvarken kan man påräkna, det Skattskyldige i allmänhet anmäla fullständigt sina behållna Inkomster, ej heller kan det vära behagligt för TaxeringsCommi sionerna att ge. norn magtspråk stundom se sig föranledda aft påföra högre Bevillning, emot de betalandes egna uppgifter, då Nationen icke älskar, icke är van vid tvångslagar3 oredor och missnöjen skola derigenom ofta uppstå , samt på hagården ankomma, antingen Statsverket tår betydligt mer eller mindre af den BevillningsSumma, Riksens Ständer anslagit ti 11 Rikets oundvikeliga behofver.
35° Den 24 Martn, f m. het:
Den, hvilken anser såsom en oundvikelig nödvändighet, att nu- förändra Bevillninningsgrunderna, skulle jag snarare anvisa till 1789 års BevillningsFörordning; men då jag för egen del omöjligen kan öfvertyga® om behoivet derutaf samt förut icke hört någon beklaga s g öfver det nu gällande B skattningssättet, och derjemte tror, att vi i allmänhet ej kunna få något mindre tryckande, äfvensom i Reglementarisk! afseend mera redigt , gillar jag åtminstone enskilt BevillningsUtskottets nu afgifne Betänkande, och under full öfvertygelse, att det skulle sätta Riksens Ständer uti mycken förlägenhet, att nu formera ett nytt BevillningsSysteme, vågar jag ödmjukeligen tillstyrka, att de minsta förändringar göras i den Författning , sorn för närvarande tjenar till efterlefnad.
Med kännedom af den Opinion, som så högt yttrat sig för bibehållande af nu gällande hufvudgrund för allmänna Bevillningen efter synbar fånnö, genhet, borde jag väl anse för en frugtlös möda att med min röst söka motverka kraften af denna Opinion; men. jig kan likväl icke neka mig den tillfridsställelsen, att i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll förvara uttryc* Den 24 Martil, f. m. ken af min enskilda oföränderliga öfvertygelse i denna vigtiga fråga, genom det antöran^e» jag ' ämnet författat och utbeder mig att nu få uppläsa:
Under erkännande' af den osparda omsorg och det insigtsfull nit, som BeyillningsUiskouet nedlagt på det förslag till Bevillningsgrunder, som nu utgör föremålet för Höglofl.
Ridderskapets och Adelns granskning , går jag att inför Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln närmare utveckla de skäl, hvarpå jag grundat min till Bevilin ngsUtskottets Protocoll yttrade serski da tanka, i frågan om den af Utskottet föreslagne
Bevilin ngsgrund efter synbar förmögenhet
Lika fri från anspråk på ofelbarhet i eget omdöme, som på annan förtjenst, än att i denna fråga hafva förenat mina svaga bemödanden med en annan Medborgares kraftfullare, har jag dock ansett för min pligt, att i ett ämne, som innefattar i sig sjelft en af de dyrbaraste rättigheter, som ägas i ett Land, der ej en från National viljan afskiljd magt arbitrairt bjuder, utan ett fritt och sjelfständigt Folk, gen#m sina Ombud, beviljar skatt till Statens underhåll, oförstäldt följa, och, med agtning för andras meningar, frimodigt yttra min egen, om den än, som nu, vore stridande emot en Opinion, kraftig och öfverlägsen, genom antalet af sina bekännare.
Om det är en sanning, att ett Lands styrka beror af dess bördighet, af Folkets idoghet och välmagt, så är det ock lika obestrideligt, 352 D n 24 Martii, /. nt. att denna styrka mäste , lör utvecklingen af d.ss gäliande kraft, underhållas af Lagar, som hvila på de fa ca grunder, hvarje Lag behofver ’5r sitt bestånd .
Frihet, beskydd och säkerhet, Lä Folket, i stöd af SambällsFördraget, genom nödvändiga .tillskott, mäste bidraga till Samhällets upprätthållande, bör ock den Lag, sorn bestämmer lördelningen af dessa bidrag, vara grundad på den naturliga billighet , hvarigenom Statsborgaren trähas endast i den mohn lian har förmögenhet, som behötver skyddas, som i möjligaste måtto underlättar Jordbruket och andra Näringar, i stället för att dem ur4 dergräfva, sorn har Folkets tretnad och välmåga till ett högre föremål, än utpiässandet af en skatt, hvilken trycker och utmärglar Landet ', som fördelar Statsbördan, ej där hon har sitt säkraste läste, utan där största törmägan finnes att den bära , och som, under den förutsatta fordran af Enskildes uppoffringar för det Allmännas väl, icke medgifver någon enskild Medborgares föi fördelande för andra Enskildes eller det Allmännas verkliga eller inbillade förmåner.
Efter mitt omdöme, hvilade 1810 årsBevilleingsStadga till sin hufvudgrund pä dessa sanna och rätts-enliga stöd för Stats-bördornas fördelning, men som mänskliga kraften icke uppnår fullkomligheten på en gäng, delade denna Författning det gemensamma öde med nya, af erfarenheten icke nog piöfvade Inrättningar» att hon röjde fel och brister, hvilka, Den 24 Martil, f. m. 353 i strid med grunddragen, motarbetade, i stal-’ let för att medverka till ändamålet, hvaribland isynnerhet må rämnas den origtiga och endast till misstag ledande MnimiTafiffen samt den in-' vecklade Organisationen för BevillningsLagens Verkställighet.
Vid 1812 års Riksdag antogos andra, till Väsendtelig del ännu gällande Bevillnings- grunder.
Den synbara Förmögenheten blef nu ett föremål för Beskattningen, i stället för den verkliga, och, liksom det i sjelfva verket gåfves en dass Medborgare, sorn vöre berätcigad att afskudda sig den allmänna börda , som Statens behof kräfver, blef den Bevillning, som borde träffa Capitahsien och den samlade Rikedomen, öfverflyttad på andra MedborgareClasser och i synnerhet på Jordbruket.
Och då detina Beskattnings^methode således öppnade en lika lätt, som derigenom vådelig tillgång till den återstående Na> onal-välmågan , torde den med skäl kunna räknas till d ssa. misstag ,' hvars följder väl kunnat uthärdas, men i hvilkas natur det dock ligger, att i sson ma mohn blifva mera tryckande, sorn en dyrköpt erfarenhet efterlemnar smärtande sår.
I stöd af hvad jag har ofvan haft aran. anföra, grundadt på den öfvertygelse jag ägetf om så väl rättvisan, som nödvändigheten deraf, att för framtiden en gräns sättes för det djupa, redan allt för långvariga lidande, sorn en tryckande, på origtiga grunder byggd och ojemt fördelad Bevillning medfört för Jordbruk Ridd, 0. Ad.
IV- B. II Afd., 45, 46, 354 Den 24 Martil, /. m. ket, Näringarne och de arbetande FojkClasserne, kan jag för min del icke godkänna den af Utskottet föreslagne Bevillnings-grund efter synbar Förmögenhet, en Beskattningsgrund, som, under det den lägger en ny GrundRänta på jorden, skall i längden bidraga till ModerNäringens förtryck och innom sitt område fjättra den talrika Folkhopens idoghet.
Det är väl srnt, 1810 års BevillningsSysteme bade fallit , men det hade ock i sitt fall lemnat efter sig den goda upptäckt, att erfarenheten, som uppenbarat felen och bristerne, äfven antydt vägen till deras afhjelpande, till delarnes närmare sammanfogande till öfverensstämmelse med det hela och till de rättelser och förbättringar, som höllö bättre prof emot en upplyst och fördomsfri granskning.
Förskansad bakom det uppresta bröstvärnet, af den osäkerhet och de misstag, som föranleddes af 1810 års BevillningsLag, gjorde man sig knappt den mödan att undersöka, om detta i sjelfva verket Den 24 Martil, /. m. 355 var något bättre, och nämnde Förslag, värdigt att lifligen begrundas, rönte det ödet att i allmänhet blifva förkastadt, innan man, må hända, nog tilllörliteligen för sig utredt skälen för sitt ogillande.
Det var först nuvarande Bevillningsutskott , sorn i dess Betänkande, om grunderne för den blifvande Bevillningen , den 23 Januarii innevarande år, om Herr von Tornes Förslag fällt ett fördelagtigt, på rättvisa grundadt omdöme, och ehuru Utskottet ansett sig icke böra frångå den nu gällande Beskatt, ningsgrunden efter synbar förmögenhet , har likväl Utskottet, på ett sätt, som lemnar ett dyrbart bevis på dess liberala tänkesätt, insett och erkänt vigten af de fördelar , som genom andra Bevillnings grunders antagande skulle vinnas, då Utskottet yttrat, att för omförbemälte
Den 24 Martii, /. m. uppgifne rättelser! och förbättringar otvifvelagi tigt bör uppstå.
Och möta då för ofvanförmäldte Förslag öm Bevillnings utgörande efter behållen I11- Jcomsty hvars Rättsgrund man erkänner, i allmänhet sådana oöfvervinnerliga hinder, att det icke möjligen kan tillämpas och i verkställighet sättas i vårt Land, då likväl i andra Lån*' der dylika Beskattningsgrunder blifvit med fördel införde och begagnade; är då denna förmenta osäkerhet i beräkningen och svårighet i verkställigheten, icke en, utan föregången undersökning, antagen idée, utan framställa de sig i sjelfva verket för mången så absolut oundVikeliga, sorn man velat påstå ; så synes förnuft tet och rättvisan fordra, att man med sorgfällig noggranhet granskär, innan man dömmer; att man icke allenast uppgifver svårigheterne, utan ock bevisar deras verklighet; att man jemnför dessa med dem, som åtfölja hvarje annat Förslag, Och att man behörigen eftersinnar, om de goda verkningar, hvilka man vid verkställigheten häraf befarar skola uteblifva, kunna af något annat med mera trygghet väntas.
Förslag med det nu gällande BeskattningsSystemet, och erfarenha-' ten skall vitsorda , att samma osäkerhet i beräkningen j hvarföre man hufvudsakligen förkastade 1810 års BevillningsFörfattning , ännu mer röjer sig vid tillämpningen af 1812 och 1815 årens Beskattningsmetbode.
Vacklande emellan oerhörda öfverskott och betydeliga britter, har denna BevillningsLag, ömsom med e* Den 84 Martii, / m. 3 57 tryckande hand hvilat öfver serskilfa MedJ borgareClasser och förnärmat
Men dessa farhågor skola likväl i samma mohn försvinna , som man med en lika noggrann sorn fördomsfri granskning följer Herr Von Törnes Förslag.
Man skall då finna, atfe de fel och brister, för hvilka 1810 års Bevill.' ningsStadga med skäl varit klandrad, här blifvit med sorgfällighet rättade, att, genom meds delta förbättringar, den föreslagna BevillningsLagen erhållit till sina föreskrifter mer enkelt het och tydlighet, och i Organisation för dess verkställighet mera kraft, säkerhet och styrka , och derigenom blifvit återförd från en vanställd skepnad till dess ursprungliga, med dess grunddrag öfverensstämmande syftemål ; en rättvis och jemn fördelning af Statsbördor-i ne.
Då 18I0 års BevillningsFörfattning, med alla sina fel och brister, med en MinimiTariff, som låg i strid med hufvud-principen, med dess obestämda och invecklade föreskrifter för verkställigheten , utan allt biträde af nägon Capitations-afgift, likväl till Staten inbragte netto det belopp af 2 Millioner, hvarefter BevillningsTabellerna voro uträknade, hvilka icke blefvo förhöjda, fastän Bevillnini gen ökades med en half Million , utaf hvil-j ken, vid Tabellernas upprättande, icke beräk^ nade men sedermera vidtagna åtgärd , brist till ett deremot svarande belopp naturligtvis skulle uppkomma, sä frågar jag: huru många anledningar mer visa sig ej då för ett så* 358 Dm 24 Martil, /. kert och lyckligt resultat af ett arbete, som, grundadt på den erfarenhet 1810 års BevillningsStadga efterlemnat, i förening med den år rg<2 införde och i detta Förslag oförändrad bibehållna Capitations - afgift , icke niera framställer en bristfällig byggnad , utan ett fuliändadt helt, emot hvars säkerhet och verkställbarhet inga grundade skäl till tvifvelsmål mera finnas?
Emedlertid må denna framtid oväldigt och fördomsfritt pröfva, hvilketdera af ifrågavarande Förslag till B; villningsgrunder varit det rättvisaste och mäst förenliga med Folkets sanna fö'delar, antingen det, so n har till föremål Beskattning af den inkomst, hvarje Medborgare under Samhällsmagtens skydd åtnjuter, och således står i det närmaste förhållande till de Skattdragandes verkliga förmåga att bära Statsbördorna, eller det, som, i motsats med det förra, under ett ihärdigt hyllande af en gång antagna grundsatser, gifver en laglig rätt åt den orättvisan, att utpressa en tung och tryckande Bevillning af den ena Medborgaren för en förmögenhet, som icke är hans, under det den andra, gäckande rättvisans och Samhällsordningens fordringar, ostörd och utan deltagande i Statsbördan, njuter frugterne af sina skatter.
Med de hufvud-egenskaper sanningen äger: en vigtighet, so/n uthärdar all pröfning, och en kraft till nytta, som tiden stärker, i stället får att försvaga, skall hon omsider dit framtränga och blifva hörd.
Bevillnings-frågans behandlings-sätt ifrån 1812 års Riksdag, lemnar ett nytt bidrag för den Den 2 4 Martti. f. m. erfarenhet, art origtig benämning utaf en sak leder mer än mycket annat till förvillande af begreppen , och tili principlösa handlingar. l8i- ars Riksdag var märkvärdig derigenom, att man uppfann nya namn , som origtigt betecknade de motsvarande begreppen, i hopp förmodligen att framdeles kunna substituera andra begrepp åt de, som rnan önskade kunna utp'äna.
Det är val ingen ting naturligare, ån att ett extra bidrag till Statens behof eller en Bevillnmg skall utgöras i mohn af hvarg och ens verkelig?
Men denna piincipe kullkastades , så snart man skillde emellan synbar och icke synbar Förmögenhet; en benämning, hvars motsvarande begrepp man bär svårt att fatta.
Hade man framställt frågan sålunda:
Skall Bevillning allena utgöias af de Näringsidkare, hvilkas Verk och Inrättningar falla en hvar i ögonen , och hvilkas Inkomst källor äro synbara , då deremot alla fle Näringar och Inkomst-källor, som ei med det lekamliga ögat kunna ses, såsom Rörelse med Capitaler, SkeppsRederier m. m. skulle befrias från bevillning, så hade förmodligen något hvar blifvit revolterad af en dylik pra; position.
Efter min öfvertygelse , finnes det ingeq annan rättvis principe lör B villningens utgörande, än den efter verklig Inkomst eller verklig Capital-föimögc-nhet.
Jag kan do<?k icke fältstyrka antagandet af denna principe i näoi Varande ögonblick j den har innom vissa Glats - Dm 24 Martil, j. m. 361 eer Opinionen så mycket emot sig, att den sannolikt blelve illa använd.
Men snart skall man finna sig tvungen att taga sin tillflygt till densamma, enär den synbart eller apparent förmögne icke mera formar åstadkomma hvad Staten behöfver.
Likväl får jag göra Ridderskapet och A-' deln uppmärksamt derpå, att det nu gällande BevillningsSystemet leder derhän , att
Bevillningen lä-1 skulle kunna öfvergå till naturen af en Grundskatt ; ocn hvad betyder Representations-rättigheten, när Bevillningar icke tuera behöfvas?
Jag vet ej , huru man i andra Län lämpcde 1812 års Taxerings-grunder , men det vet jag, att 18 13 års Taxering af Jorden i Ves manland blef högre, än den med noga tillämpning af grunderna hade bordt blifva.
Den 24 Martil, /. ni.
Sluteligen komme det därhän, att Be vil 1- ningen, fördeld på Länen, blefve ett extra tillskott, en tillökning blott i Grundskatten och Mantalspenningar, som Administrationen efter behag utskrifvet Herr Lagerhjelm, Pehr, anförde skrif— teligen:
Den 24 Martii, f. m. 363 Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Huru Bevillningen skall jemi kunna fördelas, är en fråga, i hvilken jag nödgas tillstå , att jag ej äger någon bestämd öfvertygelse.
För att lösa det vigtiga Problem: huru en Bevillning bör fördelas, har man föreslagit två olika vägar, nemligen, att, såsom Utskottet gjort, beräkna afgiften i förhållande till den synbara Förmögenheten; eller ock, med Herr von Törne, i förhållande till den behållna Inkomsten.
Medborgares enskilta tillstånd samt voro tillika fullkomligt oväldiga och samvetsgranna; då, säger jag, skulie ett slikt BevillningsSysteme kanhända vara det bästa.
Men då Taxeringen måste bero på uppgifter af Skattskyldiga, som på allt sätt skulle söka för sig lätta Skatt-bördan; och på omdömen af Taxerings-män, som ej heller äro från menskliga svagheter fritagne; skulle ett slikt Beskattningssätt föranleda till allt för stora missbruk, underslef och mannamån.
Om hvarje Skattskyldig finge uppgifva och afdraga skul - Den 24 Martu, f. m. der, utan att behöfva uppgifva Fördrings-ägar* ne3 skulle tilläfventyrs större delen af Sveriges förmögenhet ur Skattlängderna försvinna, och endast skulder finnas i stället.
Det enda möjliga sätt att erhålla en tällförlitelig kunskap om skulder och fordringar, vore kan hända att omstöpa alla de Lagar, som anga Skuldsed.; lar3 och t.
ex- stadga:
Att alla forskrifningar borda, för att anses lagligen gällande, vara ställda på viss man, och ej på Innehafvarej samt dessutom vara vid vederbörlig
Hvad den klagan beträffar , att skuldsatta Egendoms Innehafvare i 5 dr nödgats skatta får en förmögenhet som tillhör Capitalisten; så finner jag den i högsta grad obillig.
Eller skulle Capitalisten, under det han blifvit af Gäldenären pluni drad på mer än hälften af sin förmögenhet, hafva bort skatta för den förlust, som han li: dit?
Detta låter kan hända billigt, och skulle tilläfventyrs äfven vara det, om alla Skattskyldigas behof vore lika, och ej, såsom nu är tillfället, växte i jemt förhållande med till: gångärne.
För att visa obilligheten af den progressiva förhöjningen i torde jag derföre få äran göra en jemförelse emellan högre och lägre Embetsman^ tillgångar och behof.
Tjenstemännen kunna deremot genom loflig industri förtjena mycket mer an sjelfva lönen, så att de, i förhållande till behofven, hafva bättre vilkor, än de högre.
Så länge Bevillningen erlägges, som nu, med 5 procent af all Inkomst, är afgiften lika känbar för Vaktmästaren oeh Rikets Högste