Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde, torde hända, lätt dömas, at, boendeti Bergslag , hwarest hemmantalen i allmänhet äro mindre och Man förenade, jag yttrar mig uti en sak, som ar. mig» nära-MMkig , men jag äger t-wartom lii - 8-l6 fälle- at i flerfaldig mätto begagna den föreflagua högsta pannerpmden och blifwa Bränwinsbrannare pä stor tcala i en ort , der denna wara aldrig las rer sakna afsättning; men min öfvertygelse om saken rattas ej ester hwad egna fördelar kunde föreskrifva.
Dek wore önskeligt, om Bränwinsbränmngen i Städerna Lunde genom öfverenskommelse werkställas af nägra fä, hwilke för famteliga Jnwänarnes behof idkade denna handtering; en »verkelig besparing wänns derigenom, sä wäl wid sielfwa bränningen som uti wedätgänger; men wid den af Höglofl.
Utskottet föresiagna mindre flwerknings afgift fär jag yttra mina betänkligheter.
Dyrare inköp af wed och accisen pä spannemäl aro Le kostnader som höja Bränwins - til.oerkni"gea i Staderna, jckMnförelsewis emot Lande'.
Deremot ägev Stadsboen wida lättare afsättning as dest til äfwentyrs öfwer netto hnsbehofwe: jkedoa Bränwinstilmer kring, da större antal personer, som förtära Bränwin, äro ä et ställe samlade eller der wid mängfalldiga tilfällen sammanstöta.
Jag anser derföre, at
Städernas brännerisrihets - afgift bör wara i lika förhällande med den för Landet föreffrifna. Wid Stadermas Bränwinsbränning företer sig er, annan omständighet, hvilken med detta ämne ägev nära gemenskap och torde förtjena upmärksamhett
De flesta af Rikets Styder aga inga eller ganska vbetydeliga skogstrakter sig tillaggda til wcdbrauds erhållande.
H vad som saknas, mäste sökas frän närmast belägna Hemman.
De flesta af Lesia i synnerhet inom Bergslagerna, äro dels indelta tik tackjernsblasning, dels underlaggda Bruk.
Starks inflyttningar tik Städerna i sednare tider hafwa ökat bristen och dyrheten af denna sundsängeliga wara 897 wara.
Al genare och mindre kostsamms utwägar af wanartiga och illasinnade blifwit stkm lil d.st erhällande, wittna de förhöjda witesstrbud, stm äro satta pä de nära Släder belägna skogstrakter, samt Tings-krotocollerna ä sädana orter, huru ringa de blifvit aktade.
Exempel pä ytterligheter af tiltagsenhet kunde anföras, stm utöfwas af sädana, hwilka gjort olofligt ftogsfäng til et flags handtwcrk.
Det är at befara, at wid en tillagande b ist pä bränsle, men fortfarande Branwins-silwerkning, Ve nära Städer belägna skogstrakter löpa fördubblad fara för sädana tillag, och en annan mans egendom ofta kilgripes för Branwinspannans n"derhällsnde.
För at hälla illasinnade tilbaka, och för ak ytterligare freda Medborgares under Lagens synnerliga wärd och hägn ställda egendom, som genom sin beskaffenhet det i synnerhet behöfwer, nämligen steg, wägar jag stresiä, at, om någon, hwilken Branwinsbränning sig Mi Städerna atagit, beträdes sjelf eller desi tjenstefolk, med desi dragare försedde, idka olofligt skogshygge eller weds afföring, mätte, utom de i allmänna Lagen stadgade böter söp skogsäwerkan samt de särskillda witen, hwilka kunna wara äsatta, anses skyldig til et wike af mindst Zo R:dal., med ftarpning i straffet för nprepade förbrytelser.
Utvm den säkerhet, sonr genom sä ansenligt wites utsättande torde kunna winnås för euskilld egendom, kunde kanske äfwen derigenom den sörman erhällas, at omtanka» af dem, hwilka i Städerna känna bristen af bränsle sä til Bränwinsbränning, som andra behof, kunde mackas at nyttja torf i stÄlet för wed, hwilken kan med ringa kostnad ä siesta orter erhällas eller tittedas, och r synnerhrt nyttjas med förmän til Bränwinsbrämsing, 11Z För öfrigt och dä Högloft.
Hemliga UlffottetL Betänkande gifwer tilkänna, at genom en ökad afgift af 2 lispund Räg af hwarje Mantal, minuteringS-afgiftcn för krögener kunde borrkgä och defta förstinna, instämmer jag derutinnan, samt hyser det underdåniga hopp, at Kongl. Majtt i Räder läter taga de kraftigaste mätt och steg til de förberftigK Bränwinskrogarnas afstajfande och förhindrande af all Bränwins-minutering ä andra än de uti Högloft.
Hemliga Utstöttes Betänkande utsatta ställen.
Herr Nalmlkölä, Lenjamin, upläste st OiÄamsn til krowLoUet, fä lydande:
I förehafwande ämne får jag den äran r kvrrthet yttra mina tankar.
För min del ansen jag frägan om Branwinsöränning wara sä betydlig och angelägen, at den kan sättas näst efter löealikLtionLn, och at om den förra ej, sä mpoket möjeligt är, inftränkes, gör den mycket hinder i den ftdnares werkställande.
OfrverwigL L wär handel med utländningen är oLvedersägeligen et stort mede-L til Rikets wälständ, förekommer hög wäxel-cours, silfwers utförande, facilitera;- wär utlandsta ffuldS betalande, med mera.
Men denna stora förmarr lärer ej fullkomligen kunna winnås, sä längs wr «re nödsakade förfkrifwa och köpa utlärHst spannLmäl.
At undwika det, är wäl för uärwarande deri säkrasts utwäg at göra en stark indragning af Bränwinsbränmug, häldst sä länge Naz-a^iner ej öfwerallt i Riket ärv inrättade.
I följe härutaf underställer jag ödmjukast, om ej en underdånig ansökning hos Hans Kongl. Måill kunde göras, at i twänne är, som nu komma at grundlägga kelllilaliousn, ej någon Brättwinsörärmiiig mtars blefwe tilläten , an. 4 högst 5 »eckor om wären, och äfwcn sä länge om hösten, under hwilken tid jag säkert kror sä mycket Bränwm kunde tiln«- kas med de, förkstrifna pannor, som wore nödigt til Husbehof.
Ändamälet bör och mäste ej wara, at söka skor winst genom försäljning.
Utom annat torde wäl sägas, at igenom en sa korrt bränningStid Bränwiuet blefwe mocket dyrt, men jag wet ej, vm det skulle skada.
Hvad iulluauca öfwerstödigk Brämvins nyttjande har pä hälsa och sederna, behöswer jag ej nämna, derom är förut tilräckcligen Arifwet.
Utom betz hasme wi fullkomliga bewis derpå, dä efter Hans Majus scdnaste NäLiga förordnands och förbud af BränwiuSbränning, Branwinet geck til et owanligt högt pris, hrvilket hade den »verkan, four något hivar lärer funnit, at i synnerhet ibland den'mindre Classen, sällan någon syntes, sä »val v Städer, som pä Landet, som af starka drycker »var helastad, ända til det, at mänge, som derpä warit mycket begifne, alldeles uphört med Leima elaka wana.
För öfrigt är jag försäkrad, det största delen »vältänkande Innewänare i wärl Land stulle wara nöjds med förstnälmiLa författning, dä den r fä stor män bidrager lil
Rikets »val saint likafullt ej undandraga sig til Kronan betala den itipuleraäo asgiflen.
AnmälteS och emottogs en Deputation ifrän Del Hederwärda Bonde-S'ändet, anförd af Riksdagsmannen kllilg Lvenslon, som förmälde, at Sländet öfwer Hemliga Utskottets Lxtraökum kroLoLoIIl, rörande li^uiäation af Lanco-Mynis-SkulLer, stadnat i det beslut, som medföljande Lxtraäum krotocolli innehölle, htvMel nu asiernnadeck. yoo »?..n . - Oexutationen bxfwaradeK och afträdde; hwarefter upt.ifies johanda:
Iktörag afk-omL-stlsr- hållet hos -et ><e» -erwärda Bon-e Ståndet, wid Riksoa§en i L7?sr" koping ben s. Jfunii lFoo. H^nliza UstoLtets krotocolls - Uwrog af förlidna gårdag uplesteS, hwaruti rilstyrkes, ar alla som äga Lpocio-myuLs-fordringar, undantagande wi§a uvräkaase W ok, pL Lrbälme är maga ginöjas med blotta räntans ätn utande L Lanco-Sgecis; men om de inom förnenämnda tio mitha attvrnma sjelfrva Lapilalsrna, at de dä maga wara pligtige, at ätnöja stg med betalning i Lreäit-Srdlar, jamte det för kealilatiousn faststalldta ^o-io af 2 0 xroLent, m. m.
Och sann B mde-Stände; ftälig', ar detta Hemllga U^ottcts Betänkande lil alla delar bifalla, hwarom U drag af krotocoilst skulle kil Le öfriga KefpsHiva Stånden utfärdas, läll 1'uxra.
Lx kromcollo I.3rs 8^ai strom.
Hans LxesII^nes Grefwe Kuurk, Leie.
Jag fl ner dm wä>da Ledanwkens Herr Landshöfdingen von st >tirems x trande sä wä! grundahl, at sag allenast skalle borxttaga en dyrbar lid med at widlöftchk tala i denna sak.
Lckwäl torde tillatas mig med sa yrd begära upsysmng om meningen i et par punkter, som lag ka ske icke ratt fattat, men som nä;on nättvarandr 5?em!iga Ulskotttts Ledamst torde rvara sa god och lemna mig. 9si Det ar saadt, ak branwkn får til Afsalu kranspitcr, ^, me» icke om iadant äfwen rar ste siöwägen.
Detta lilstand är i synnechet hö-zst nödigt för Skane, som är en sädesgifwaude och täkt inbyggd Landsort, hwarest allt Brännvin, som t>'werkao for kreaturens framfödande med dranken, icke kan eoutumsrss.
Ej eller har Zog rätt fattat, huru för-all »der skall wara med gardar, som Utgöra mera än fm hela Hrmmm, om pam^rymdcn får wara större eller kiva pannor uytijaS.
I öfrigt instämmer j-g med Herr Oswerstsls-ieme», nren Lcdrni >e> lorvL tankar deruti l synnerhet, a?
Aborr pä utjord-'.,', std-re Torpare och Mölnare maga fä bränna Brämm» emot de wilker, som Herr AfversteHurensmen för stvgit.
Sluteliqen och hwad tiden angar, under hwilken Bräntvinsbränningen efter nu sörcstagna msrkmäc skall fortfara; sa och emedan Landtmannen inom en korrt tid, i anseende ril omwäxlande För-attntngar, warit nödsakad omgöra sin redskap, hemiraller jag, ar först de ännu Återstående 8 arén a> d t sidst stukade ärrenäs - Omlrotlec makce t,l ända ga, och sedan ankomma pa annan öiwerenekomiltelse emellan Kongl. Majjt och Riksens Ständer.
Friherre voya, fobsnrlon.. z. §. af fdrwarande Betänkande har gstwit mig en tceupuls, den jag ödmjukeligen auhaller fä omnämna.
Drk tilhör witzerligen en god Lagstiftare, ak, sa mycket pä honom kan ankomma, försvara utwagarna för §22 Lagbrytaren; och otwifwelaktigt är det et fel, om han, i stället ar sadant iakttaga, lättar och befordrar Vem.
Denna §. formar, at pannor och redskap, un-- vcr dea tid af 4 ma:>ader, pä h,vilken bränning före bjudes, fä wara oförseglade: och genom venna lättnad för förbrytelser, stridande mot hmad ivid de flesta förbud lstttjls warit förenadt, fruktår jag, ak den enfaldige Bonden liksom försattes i en beständig frestelse at begå dem, och andre äter at derifrån lana nrfagker.
Det kan icke undfalla nägons upmärkfamhtt, ar det su för den wjnnjngslystua kunde bllfwa en gansta lönande i^eculLtioo at VM sommaren upköpa spannmål och förvandla den til branwin, ty der är ben ärSliden, som brännstnet, i anseende lii dest nöd-vändighet för arbetsfolket wid bergsten, alltid är dyrast: och med eftersinnande deraf, fa wäl som huru långt egennyttan i dylika fall redan mifak sig kunna ga, tror jag den af mig anförda olägenhet och desi följder ingalunda urrvägas af den, som för Kronobecjeningen upstar genom tidsspillan.
En Lags moraliska godhet är i min tanka wida angelägnare, än en sä ringa del af Kronobetjeningenö lid: ost) da denne hittils wsrit rilräckelig ar kiva lil tre gangor om aret »verkställa försegling, sa tyckes mig, atdensäfwen hädanefter kunde tillära en enda försegling.
Det är pä defla grunder och för at, sa mycket möjekigt ar, hindra och förekomma brott, hwarigenom Z:s ändamäl motwerkas, som jag wagar hoö Kongl.
Maj:t underdänlgst hemställa, at BränwinSpannor och redskap maga under förbudstidcn förseglas.
Mell om Kongl.
Majit icke skulle i nadcr täckas finna denna ändring i krojrAst lämpelig, sä får ril Kongl. Maj:ts nadlgsta bepröfwande jag i underdånighet öfwerlemna, om icke, akmmdstone all olikhet i e» Lags stadgande för alldeles lika E-cku» bör sorgfälligt undivjkas..
Denna §. innehåller först, 9OZ ak redskapen blifwer vförseglad under de 4 manadcr, som bränning icke är cillaten, och sedan litet längre fram, ak da deremellan inskränkning och förbud göres, sä böra pannorna förseglas.
Jag befarar, ar den ringare Classen icke inser skälen lil denna olikhet, titan twarrvm torde deraf taga stg anledning til den kanka, at da Regeringen i dek ena fallet betager dem ucwägarna til förbrytelser, men i der andra iemnar detza opna, med förbudet i dek sednare icke ar något särdeles alfware, et begrep, som skulle föranleda ef allenast til Lagbrott, utan äfwcn kil en mindre aktning för Författningar i allmänhet.
Herr 2 i b «r, Okristöpkar Ladislaus.
Hemliga Ulskoltecö
Betänkande utsätter tydligen, redan i dest början, innehållet af dec ämne, som nu bljswie Riksens Stander öfwerlemnadk; nämligen widtagande af en Författning, som pa en gang bör fylla det dubbla ändamål, at förekomma Rikets och Sedernas skada och tillika försäkra Stats-Wecker om en inkomst, hwilken Hemliga Uiskotrer, för hwjlket Stars-Werker ar upwist, til betz bestånd ansttt oundgängelig.
Egenteligen tilhör det nu Ridderskapet och Adel» at kaga under pröfning, huruwida detza bagge syftemål, genom den as Hemliga Utskottet förcstagna uttväg kunna winnås eller ej.
Man torde med skal förmoda, ak de flera här yppade LooliäerskivnLr ej kunnat under öfwerläggningarna Hemliga Urffottcc undfalla, och at dek först ester moget öfwerwägande wägar upge och liistyrka
Len plan, son, Kongl. Maj;t bifallit.
Efter hwad jag saktat, imvändes hufwudsakcligcn emot Urflorkers Bktänkande ben helgd, som et LonlrsK, flutadt pä tio ar orytgeligen bör äga.
Det är en önskelig fannivg, at L n-r«Ä:r böra wara he» liga; mea intet Lvrmalck stines likwäl, som ej genom öfwerenskommrlfe esnelia» Lonlrskenrsrng kan häswaS.
Det är reda» anmärkt, ak Kongl.
Majit är a ena sidan LonrrsbLur, och för
Desi upsal och willlr hanne wi en säker borgen i Dist nådiga sam, tycke til UcskottetS Betänkande.
Swens?» Folket är andra Oamrrksnren och Sw»uska Folket rs^rrelLmorzz af Riksens Ständer.
Dä veste med KonqlMajck öfwerenskomma om ändring i det Lor>lr»5k, som mellan Konung och Swens?» Folker bliswit slutade, kan jag sör min del icke deruti inse den mindsta olaglighet.
Ds mindre betydande anmärkningar, som wid UlskottetS Betänkande bl nivi k gjorda, såsom om pannen, md, längre eller körnare brännmgSkid m m., torde bäst ge rom stel wa Betänkandet kunna beswaraS, dä Utskottets vgnimarke just warit at sinna en medelwäg, hwariaenom Svannemalen ej til öfwerstöd för» brännes, och Laodcmannen obrhindradt, efter hwatz »rsmaxt och tilgang pa säd mcdgiswa, får upsylla sit behof.
Hwad aker beträffar den af warda Ledamöter föreslagna bestämd» tid, da den nya Författningen skulle ammgen ragu sin början ester uphöra, hemstäl, ler jag Hdmjuki ligen, om icke, da Hemliga Utskottets Betänkande icks näm»ec »ägor derom, dest innehall allena mä bllfwq ämnet för dfiverläggningorna och bestämma dcr.rs gränsor.
Icke eller finnes uti Kongl. M icks nätzlqa ?rn^vkllion någon anledning at dem deröswer unvidga.
Jag täger derföre den frihet förestå, at Högloft.
Ridderftapkt och Adeln behagade begära en enkel pra» posinon iil bifall etter ofstag af Urftottets Betänkande, och i förra faller öfwerlenma at Kongl. Majit ak uki de mindre delar eller äskailler af Författningens »verkställande taga de makt och steg, som Dest wishet och hulda omsorg för Dest R«ke kräfwa.
Herr I^e^onKolpe, ^nnas hamnel.
Utom fran Borgare - Ständer, har ännu icke underrättelse inkommit frän de öfriga Riks - Ständen, hnruwida de i allo antagit och bifallit Hemliga Utskotkers Betänkande.
Det kunde således hända, at antingen Preste- eller Bonde, Ståndet betinga sig lindring eller askorrming uki BranwiuSafgjfccn, etter annan förman med Pannerymden.
I sadan händelse hemställer jag, om icke Högloflig Ridderftapel och Adeln ma förbehålla sig lika »vilkor för sina Säterier och Frälsehemman, i synnerhet för Frälsebönder, hwilkas ratt och bästa Ridderfkapet och Adeln cilhörer at bewaka.
Hwad ater Borgare-Ständec angar, sa har det förbehållit sig fri försäljning af Bränwin a Landet; men ftulle der tillätas, sä böra ock Städerna erlägga lika afgift med Landet.
Städerna arv nu icke pälaggda mer än kanske hälften af hwad de förur ftaltar, hwilken lindring lärer skett för dec at någon försäljning derjfrän icke skulle fa fte a Landet.
Herr tte^kenlkälst, ^äolpk, upläste följande til krotocoltöl:
Sedan sa mycket blifwit taladt i detta amne, wore förmätet af mig at widare härmed Högloft.
Riv LL4 - dcrskapet och Adeln uppehålla.
Jag får derföre i ödmjukhet block yckra med fä o»v hwao som fästat Nijir rrpmärksamtzet- Afgrften tör Brönwine^bränningen är en Brwiilnjng, som fordras c,l Sratö-Werkets b fich; hwarföre giswa den namn af Branwineskan?
Sa snart jag betalar för en sak, stor jag mig stafwa rakt den möswc,; nar det mig nekas, upkommev mifsndjs önvcc BränwinSsörbud, pannors storlek och alla Författningar, som i dcrta ämne cagas.
Om man i dest ställe kallade Bränwinsstatten: Riksens Ständers Bewikkninq i Spannmål til Stats - Wer. ket, som utgeck pa samma wi§, som all annan Bewilluing och pa de grunder, som nu för Branwinsskatten bliswa bewilljade och fastställde, sa bleswo StatsWerkeis behof ställda fran Bränwinspannor, och Riksens Ständers Författning, at uta, någons mer eller mindre lidande, i anseende kil Hemmantal och Pannerymder, i underdånighet förestå och widkaqa de bästa Författningar för Bränwinsbrauningen, sedan denna wara bltswit cn sa betydejig artikel i Sveriges ^inaoce-Historia.
Herr 8teör, snkian Axel.
Det är i §- genstap af Hemliga Ulskottets Ledamot, som oafbrutet följt detta ämne under öfwerlaggningarna uti Hemliga Utskottet, som jag kror min skyldighet mara, t grund af wista Ledamöters yttrande lemna följande nödiga uplysningar.
Den skiljaktighet, som förefinnes Uti Hans blxeellancs UilliÄNLrarurs äiöi^men emot Hemliga U skottets Betänkande, bistar hufwudsafeli» gast derurmnan, at Hans Uxcellencs trott dck uti 178? ars Förordning stadgade kannernmmet af 60 kannor för et helt Hemman, hwiiket med 1798 ars Förordning blef ytterligare sastjiälldt, borde nu äswen — s°7 bibehålla^, pa det man ej sl^stle wara nödsakad laka acer omgöra sin BränwinZ redstap, som sa nyligen derefter bliiwit reglers'!.
Flere af Hemliga UiskotletS Ledamöter inom detta Srand moro af lika tanka med Hans LxceHencs, afwen jag; men hela BondeSiän» dt c, sa wä! som större delen af Preste- och BorgareSra idck bestridde ber, äsivcil någre af Riddeiflapet och Adel".
Men jag får derjämte tilkannagifiva, at denna stiljaktighet i Panncrymden ej betyder något; ty de» som äger et helt Hemman under eger bruk, och derjämre, mom samma Län beläget, ytterligare et h lft Hemman under eget bruk, äger rättighet sammanslå fia Brännings-rättighet pä et af dosta stallen, dä en sadan förut innehafwande 6O kannors Panna kan begagnas som af Betänkandet widare inragcs.
Dernäst förekommer Herr Lagman vnn htvilken uri stt OiLkrmrn pastatt, at det m-d K'»gl. Majtkö sednast ingangna ^rrenäoLnnrisA, hwara ännu 8 ar återstå, borde oryggeligen bibehallae; harwid får wg anmärka, at sedan Kongl.
Majtt för Hemliga Utskottet uti sia Nådiga Li.ion förelag rt detta amne, med yttrad astundanj at Hemliga Uistottet f^iille upgistva prcjetk ti!
Bränwins-bränniagens urölwande , hwarigenom en hwar kun» de fä begagna sigås dennc rättighet ri! sit husbehof, men at derjämre mätte förckommas den oskäliga Bränwins-rilwerkntng, som någre genom större Bränneriers Inrättningar idkat, som medtagit et ansenligt SpannemalS förråd, hwarigenonr särdeles i de sednare arén man warit försatt uti yttersta bekymmer om nödig brödföda för Allmänheten, och at derjämre afgisten för BränwinS, bränningen, hwilken Stats-Werket omöjesigen kan umbära, matte bestämmas pä et sätt, at den säkrare utgär och ak, i händelse af mistwaxtar, Kongl.
Mgsit sann sig söranlaten lil större eller mindre den tillätna BränningSkiden inskränka, afgiften icke deficomindre i det närmaste borde utgå, sa har Hemliga Utskottet af sädana skäl trott Kongl. Majtt
Sjelf ansett defia 6onrrsä:er uphäfna, och således ingen betänklighet haft förändra BränwinsBränningen, pä et sätt, mera öfwcrensstämmande med MmanherenL önskan och bcqmamligheter ochKgl.
Ma>:ts Nådiga afsigter.
Hins Lxeellsnce Grefwe Mauril trodde ej finna uti Hemiiga Ulskottet- Be. tänkande stadgadt, huruwida Bränwins-lmmporrsn stölede» more tikaten, likasom i händelse man ägde et större
Hemmantal under eger bruk och uti en by beläget, an s hela Hemman.
Hans Lxcsllence äskade uplysning, huruwida man för det öfwerskjmande Hemmantalet skulle asgifkrn erlägga, utan nägon Bränvingsfrihet derföre.
Herr Majoren lrmnade derä dm uplysning, at uti Betänkandet more Bränwinsrrsnsporren tilläten oinskränkt; deruti more ej nämndr, om rrsnrporren skulle ske Siökedes eller Lmdwägen, hwavan Herr 6/l»jnren trodde, det äepenäsrgcls af en hmar, ar besörja tron,porten bäst han kunde, sjö - el. Icr jandwäg.
Hwad äter det sednare angar, sa uplyfer Hemliga Ulskotters Betänkande, at den som äger utöfwer ; hela Hemman inom samma Län, beläget under eget bruk, får derjämre hasmsen särskilld Panna, utöfwer dea Pannerymd af 90 Kannor, som för 5 Hemman är tilläten, sä stor, som det öfwerskjurande Hemmantal i jämförelse med den tvid Betänkandet åtföljande rsrikk' utstakar.
Hans Lxeellence har i öfrigt trott, ar som 8 ar af det med Kongl. Majit nyligen ingangna ^rrenäe-OmlrsK: om BränwinsBiannittgen ännu äterstä, lärer denna återstående lid bluma norme för antagandet af Hemliga Utskottets Betänkande; hwarwid Herr Majoren lemnade den up» lysning, at, hivad tiden angar vm detta prvjeQ, antagande, hade Hemliga Ustkocttt ej ansell tilhöra dest utlåtande, uran ankomma pa Riksens Ständers eget bepröswande.
H rr Usrrr» l^uclvig L >^e förmenar, ar förseglingen af Bränwlns-Pannorna under de 4 mannder af äret, dä all Bränwmsbräiinmg är förbuden, more af högsta nöden, hwilket likwäl H mliga Uiskotret t sit Betänkande ej kunnat tilstyrka.
Jag anser mig skyldig rilkännagiitva de murive^, som föranledr Ulskettet akej tilstyrka denna förscgling.Ulom dek, at deste 4 mannder, som äro Sommar-Manaderne, äro oyen» lige til ali BränwinStilwerknina, sä är Allmänheten af bägge könen wid denna årstiden sä systelsatt med jordens skötande, at e„
Branwlns-bränmng den tiden är särdeles at befara.
Hemliga Uistkotlcts Ledamöter haf. wa derjämie noga känt beswäliighecen af en sadan försegling för wederbörande KronoBerjente hlkkils, men härefter blisiver den wida beswmligare och snart sagdt omöjclig til sm wcrkställighet; ty et stort Bränneri bliswer nu söiwandladt ti! manga smä; di tzntom hafwa Hemliga UkssoltklS Ledamöter, genom den silla ersa. renhet de kunnat aga, sunnit, at förseglingen för för» bryraren e> warit hinderlig uri ukösningen as stn begärelse; hwarföre ock Hemliga Utskottet uti det p,ojeQeracie straffet trott finna et säkrare medel lil förekommande af brottslighet, an det förseglingen medfört' hwilket likwäl ali» är undcrställdk Kongl.
Mastcs Na* diga pröfning.
Herr lVlsjnren förenade sig til flut med Herr Slats-Lecrerersren 2>ber, med anhållan om prvpostckon pä Betänkandet lil bifall eller alfing.
Hans LxcsIIerice Herr Grefwe lruurk, Lric.
Jag märker as mina grannar pä bänken, ar jag kanske icke nog tpdcligeu ex^rimclac mig anga. §18 ends tiden.
Jag fäs derföre förklara, at nu'n mening är, dec nu tilaörande vfwerenekommelse ma först fortfara de 8 återstående arén ar der si1?st inganguaLONrrsÄsr, och sedan kil dess Kongl. Majit wid infallande Riksdag med Riksens Ständer annoclnnda öfwerenskomma.
Grefwe Ickamilron, nelvig.
Jag har i synnerhet fäst min upmärkstmihst pa Herr Stats-8LLrereraren dibars yttrande, ak det, som nu wore i fraga, anginge et LonrrrS emellan Konung och Ständer, der Konungen were Leir ena Lunkrakenrsn ocb Stäuderne den andra.
Hvad Konungen angar, mcdgifwes, at han ar den, fem undfar asgifren, men ordet Ständer är här för obestämdt.
Et sadant uttryck skulle kunna föranleda kil den oantageliga meningen, som om trenne-Stånds, eller, med andra ord, den sa högi ljudande
Ständers röst har skulle äga rum, hwilket ar mot sakens natur, sa ival i Bewillningswagen, sorn ock om hwart Srand ansagS sam en särskilld Lonrrgbont.
Afwen under denus synpunkt (hwilken llkwäl jag ej ril fullo bejakar) har hwart Ständ i sin magt, enär tiden inrraffar, ar afsäga sig ester fortfara med sit OonrrgÄ:
En rättighet, som wid förr afsturna ashan,dlingar mellan Konung och sarDlda Undersåtare alltid nied fog bliswir jagtrågen.
Grefwe lVIorner, (larl Ossirisl.
Fra gan om Branw!nLbrannin,>en j Riket har flera Riksdagar utgjort et brydsamk OfwerläggningS-amus hos Riksens Ständer. Wid 1772 ars Riksdag öfwerlemnades derm af Ständerna til Hans Majus föranstaillande. Wid 1786 ars Riksdag förekom denna staga ä nyo, likwal icke pa anim säu, är; at Ko - MMgen prcipnnoraäs at frigifva densamma emot wista tunnor Guids afgift af Riket.
Dec Beslut, som dä af Riksens Ständer fattades, fann Kongl. Majit sig icke kunna antaga.
Korrt derefter ställdes Branwinsbränningen i Riket under /ärrenäLn, och ifrån den tiden han rättigheten at derom förordna warit ansedd såsom et Usgale.
Aw det närwarande lärer tanknn wara, ak Hans Malit i Nador will återlemna BrännmgSrättigheten är Nationell, under de willor H.miljga dllfkottetS ?rorw col!r