Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har till denna framställning likväl hämtat anledning af den proposition, sorn gjordes ossar 1813 af Herrar Landshöldingar, att på bestämd tid erlägga spannmål i ställe för att hålla soldat.
Otn jag således i denna punkt misstagit mig, torde äfven den proposition, som föranledt mig dertill, sakna grundade skäl i existerande Ständers beslut till en sådan förändring af Extra Roteringen, Rörande anmärkningen mot 2:dra punkten af Memorialet, tror jag mig kunna visa, att för det Småländningarne längst satte sig emot gamla Indelningsverket, de till straff blefvo strängare än andra provinser till slut roterade; hvilket icke är fallet med Extra Roteringen i Små. land; hvarföre jag trott att Konungens lika trogne undersåtare i dessa provinser, sorn i de öfriga Rikets
Län , borde vid fördelandet af detta nya onus njuta lika rätt.
Och får jag såsom ett tillägg till mitt vördnadsfulla anförande, den 4:de April, bifoga den önskan, att hela denna båga måtte under denna Riksdag så bestämdt afgöras, att elter densamma, genom ingeg särskildt åtgärd, frågor om Extra Rotering under fred eller på bestämda tider kunna äga rum _ likaså litet som en såd^n fråga nu skulle innefatta den mindsta skymt af billighet och rättvisa.
I anledning af hvad blifvit anfördt rörande Extra Roteringen , förefaller mig besynnerligt, att ic R:dr Banco, som Städerne betala för hvarje Båtsman, kunna bättre och säkrare försvara Riket, än tre tunnor Spannmål, som erbödos för en Extra Roteringskarl.
Det är således märkligt, att pap- , per försvarar Riket säkrare än Spannmål.
Vi som bo i skärgården, hafva fått släppa våra Söner att försvara Riket; Städerna hafva ej släppt eller utrustat en enda Båtsman under hela Kriget.
Månne Städerna ärft denna rättighet af Bergslagerna?
Herr von Heynes Memorial tillika med de dervid gjorde anmärkningar, samt dess i dag gjorde tilläggning, blefvo till Allmänna Besvärs- och O-conomieUtskottet remitterade.
Föredrogs å nyo Herr Malmerfelts i sulsta Plenum upplästa och på Bordet lagde Dictamen, i afseende på det gjorda förslaget om ett nytt JudeReglemente.
208 Den 13 April.
Friherre Boye, Ludvig, uppläste följande:
Det behöfves blott erfarenheten af den tid vi öfverlefvat, för att bevisa den sanning, att Phiiosophiens läror ick.e äro, såsom bevis i allmänna ämnen, användbara oftare, än deras verkningar medföra allmän båtnad; och att allmänna tänkesätten icke ä:o verkligen liberala längre, än de föra till samma ändamål.
Allmänna Opinionen bar i alla tider ägt en stor magt; men har den väl derföre alltid varit rättvis? elier ens alltid varit lika?
Den h?.r sällan, för sin rätt till bevisning, ägt mera säkerhet, är. tidens vindkas:ningar , som densamma åstadkommit, eller förändrat: likväl har Allmänna Opinionen mången gång, sjelf villad, fått förvilla.
Det tillhör då Lagstiftande magten att, i hvatje allmänt ämne, deri Phiiosophiens fordringar och de så kallade liberala tänkesätten framställas , ställa emot dem pröfningen af deras påföljd till allmän' nytta.
Och visserligen bör aldrig hvarken ropet på Allmänna Opinionen, eller ropet på Tidhvarfvels så kallade upplysning, föra oss ett steg längre, än öfvertygeisen om denna nytta medgilver.
Då jag, med tillhjep af dessa sanningar och grundsatser, gjort mig fri från bandet äf de särskildta considerationer, hvilka åtfölja den motion, angående Judarnas rättigheter, sotn blifvit inom det Loff BorgareStåndet af Herr Stabeck framställd och med Höglofl.
Ridder* skåpet II.
Den 13 April. 209 skåpet och Adeln communicerad, samt det Memorial i samma fråga, som Herr HofJunkaren Mahnerfelt inom detta Stånd afgifvit ; har jag, vid öfvervägande af detta ämne, icke kunnat komma till annan öfvertygelse, än att Judarne i allmänhet äro icke allenast icke nyttige, utan deremot verkligen skadlige för Sverige.
Jag anklagar icke Judarna för någon annan, eller större immoralitet, än den, som lika ofta igenfinnes hos andra personer af deras näringsyrke: och jag lägger icke judarna till last den fördel de veta draga af en conjunctur, i hvars tillskapande jag icke tror dem hafva ägt någon särskildt del.
I egennyttans strid emot det Allmännas interesse äro hennes utvägar lika allmänna, i den mån det är omöjligt att dem alla afskära.
Procenteriet, Lurendrägeriet och Växelvingleriet funnos i Sverige, innan Judarne fingo inträde i landet, och om Judarne nu bortvisas, skola dessa e* gennyttans utvägar icke derföre upphöra, och kanske icke mera än blott obetydligen förminskas.
Att för sådana orsaker uppsäga Judarnes rättigheter, vore, i min tanka att tillåta sig orättvisa i skäl, emedan det vore att låta Judarna umgälla de naturliga följderna af olyckligt sammanstötta allmänna omständigheter, och jemväl ofullkomligheterna i våra egna författningar; ofullkomligheter, deder visserligen icke alla, men dock till en stor d d, ligga utom gränsen för mänskliga försigtighetens förmåga att förekomma.
Brot. N:o 27. 28. 2I0 Dm 13 April.
Skälet till min öfvertygelse, angående Judarnas skadlighet, ligger ensamt i deras särskildta Nationalitet, och i dess naturliga på* följd till skiljaktighet i Nationalinteresse. judarne gifta sig inom sig sjelfva, de ärfvas inom sig sjelfva, och midt ibland oss lefva de och dö främlingar till allt hvad som rörer vårt allmänna väl.
Deras Religion ålägger dem att anse för Bröder blott medlemmarna af deras egen Stam, och sjelfva det löfte deras Religion framställer, såsom belöning, löftet att en gång återfå deras fordna fädernesland, påminner dem stundeligen, att de dessförinnan äga blott vistelse ort.
Judarne utgöra således en Nation i Nationen: och derifrån uppkommer en mängd af orsaker till ett särskildt interesse, afvikande från Landets allmänna.
Denna särskildta Nationalitet försätter Juden, i allmänhet, i alldeles lika och enahanda förhållande till alla länder: och då han af Medborgarens samband med Staten icke vidkännes något annat, än det flyktiga, som består i utbytet af Kronoskatter emot beskydd 3 så kan han icke heller, i medborgerligt afseende, antagas tillhöra något visst Lard.
Juden deltager icke personligen i vårt Fäderneslands för. svar: och fäderneslandskanslan, denna kraftfulla känsla, som underhåller hågen för allmänt väl, kan af Juden icke ägas.
Den rnercantila och ceconomiska erfarenheten vittnar derom, att Judarne i allmänhet, det vill säga, med få undantag, sysselsätta sig med importhandel, eller inre handeln med importerade varor, men icke, hvarken med exporthandeln, Dm 13 April i eller nied företag till varutillverkning, och deraf är således en uppenbar följd, att oss Svenskar åligger både omsorgen, förlaget och arbetet till åstadkommande af den producfion , hvilken skall, icke allenast i exporten betala Judarnes import, utan äfven åtgå till deras underhall och till samlande af den förmögenhet, som, en gång erhållen, också stannar inora dem, för att med dem, eller deras barn, utgå.
Vi skole arbeta för dem, under det de göra för oss ingenting annat, än öka den tärande classen, bispringa luxen och i våra stora städer uppjaga hushyrorna.
Alla dessa omständigheter bevisa, i min tanka, fullkomligen Judarnes skadlighet i Sverige: och jag föreslår alltså, det ett mål måtte sättas för Judarnes rätt, att med deras underhåll och förkofran nedtynga vår handelsvåg, samt slå under sig den inre handelsvinst, som med mera skäl tillkommer våra egna medborgare, och då åtmindstone säkrare förbi ifver inom Landet.
I det resultat Herr Stabeck framställt karl jag likväl ingalunda ingå3 emedan jag anser detsamma icke i allo öfverensstämma med den National-ordhållighet, hvars uppfyllande bör Vara oss angeläget.
Tillåtelsen för Judarne att, emot vissa Vilkor, vistas här i Riket, kan af mig icke anses annorledes, än som ett contract: och emot den rätt de äga att, när de vilja, lemna 212 Den 13 April.
Landet, och sålunda å deras sida göra contra* etet upphörande , tror jag
Staten å sin sida äga den svarande rätt att uppsäga contractet.
Vår egen National-ordhållighet förhinder oss likväl , både att lemna en så tillräcklig uppsägningstid, att någon skälig klagan öfver ett förnärmande i den delen icke äger rum , och äfven att, intill dess uppsägningstiden förflutit, i allo respectera de rättigheter våra Judar innehafva.
Jag föreslår alltså, att den tillåtelse, som blifvit härvarande Judiska Nationen meddelad, att vistas här i Riket, må varda genom allmän Författning återtagen , att efter en viss tid, af sex eller tio år, upphöra, och att dermed måtte förenas förbud för främmande Judar, att efter Författningens kungörande till Riket inkomma.
Dock att i förra stadgandet undantag må förunnas för de af samma Nation, hvilka redan antingen erhållit särskildt Borgarerätt, eller äro ägare af fastigheter, eller ingått i någon handtering till hvad slags produetion som helst; undantag, som, efter min mening, borde blifva gällande, så länge samma personer Borgarerättigheten innehafva , produetions-handteringen utöfva, eller deras fastigheter besitta.
Äfvensom mig synes, att man borde til] Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att, der synnerliga omständigheter sig förete, i särskildta fall, meddela sådan prolongation i berörde tid, som kunde anses nödig.
Herr Mahnerfelts samt Friherre Boyes Memorial remitterades till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet.
Den 13 rfpril. 213 H err Pålman, Otto Fredrik :
Med begreppet om rättvisa, och med den menniskokärlek och tolerance, hvartill tidehvarfvets upplysning och Svenska Nationens värdighet uppmana, kan jag omöjligen förena den emot Judarna rigtade fö följelse, hvaraf Friherre Ludvig Boyes nu upplästa och några inom Vallöf!. BorgareStåndet uppgifna project på ett omisskänneligt sätt bära stämpel.
Judarna att hafva ökat importen af öfverflödsvaror, och ats hvarken tillverka, eller exportera några Svenska produkter.
Om detta är enligt lörhållandet, sorn jag icke vill bestrida, så torde man likväl noga böra åtskilja verkningar ifrån orsaker, och, för att rätta de förra, uppsöka de sednare.
Dessa, nemligen orsakerna, hvarföre Judarne mest sysselsätta sig med bandel af utländska öfverllödsvaror, igenfinnas till betydligaste del i den trånga gräns, som blifvit utstakad för deras verkningsförmåga- Häraf torde böra medgifvas, att felaktiga författningar hindrat Judarna att för Sverige vara så nyttige, som de kunnat vara, och sannolikt skola blifva, om dem tihåtes att sträcka sin omtanka och industri till alla riksgagneliga yrken och företag, jag tror likväl, att Judarne åstadkommit mer nytta än skada för Riket; ty svårligen kan bestridas, att Judarne i allmänhet åtnöja sig med mindre handels-förtjenst, än de fleste våra infödde Köpmän.
De som nu, af så kallad patriotism, vilja jaga Judania utur Riket, hafva 214 Den 13 April. säkert andra skäl, än blott Fäderneslandets basta, för dessa sina nitfulla bemödanden, Det torde isynnerhet förarga några Christna Speculanter, att Judarne åtagit 6ig leveranser till Kronan mot så måttliga betalnings-vilkor, att, utan Judars medtäflan, StatsCassan sannolikt måst utbetala vida större summor.
Man b.-höfver icke vara mycket bevandrad i inrikes handels affärerna, för att veta, huru det ofta tillgått, då för Kongl. Maj:ts och Kronans behof någon större upphandling hast gt varit nödvändig, eller ett större antal fartyg skolat förhyras.
Huru ofta har man icke vid dylika tillfällen sett öfverenskommelser och sammansättningar af Svenska Herrar Handlande , för att af Staten helt christligt och patriotiskt tvinga sig till en betalniqgs-summa, vida öfver de gångbara prisen.
Att således en del Svenska Handlande önska från Riket aflägsna d@ få personer, som kunna vara dem hinderliga att tillfredsställa en oskälig vinningslystnad, finner jag icke besynnerligt, utan tvärtom en följd af den så länge erkända handels princip, att allt gäller hvad det kan, och den dermed förenade lyckliga method, att kunna betrakta allt såsom handelsvaror.
Men om Judarne, genom sin industri, sparsamhet och omtanka, ådragit sig afund af några enskildta; hafva de dock ostridigt derigenom snarare gjort sig förtjenta af Riksens Ständers välvilja, än förföljelse.
Då man förebrår
Judarna att hafva förorsakat luxens utbredande i Den 13 April. 215 Sverige, så, i fall man vill antaga den sanning, att luxe och öfverflöd mer spridas genom exempel, än genom minskade pris på öfvetflödsvaror, tror jag mig kunna leda i bevis, att Judarne äfven häri äro långt efter våra egna Köpmän.
Gore vi åter en jemförelse emellan lef. nadssättet hos Judarna och Svenska Närings, idkare, från och med Grosshandlaren alla särskildta grenar igenom , ända till och med Handtverkaren, så visar sig, att då de förre iakttaga den allrastörsta sparsamhet, och först börja tillåta sig beqvämligheter sedan de genom en längre tids arbete hunnit förvärfva förmögenhet, en stor del af de sednare åter knappt vunnit Burskap, förrän de börja den mest yppiga lefnad.
För att kunna fortsätta och underhålla ett mot en rättskaffens omtanka så stridande lefnadssätt, tro de sig böra förunnas alla möjliga uteslutande rättigheter , hvarigenom , sedan Judarne blifvit bortdrifne, de helt oblygt ensamt kunna beskatta Nationen efter godtycko.
Då man åter påstår, att exempel af sparsamhet och en tarflig lefnad från Thronen och vidare från de högsta Embetsmännen, mer än allt annat, kunna verka till efterföljd och åstadkomma den förändring i lefnadssättet hvarje rättänkande Svensk upprigtigt önskar 3 så må jag billigt fråga, hvad dylika exempel kunna verxa på alla dem, som vant sig att beräkna menn iskans värde efter dess förmögenhet?
I fall de efterdömen, som i detta afseende blifvit gif - SJÖ
Ben 13 April. na från Thronen, kunnat åstadkomma en nyttig efterföljd, så skulle lefnadssättet nu vara helt annorlunda än det är, ty på Deras Majestäters bord finnas hvarken de kräsligheter eller dyrbara viner, hvaraf borden svigta hos mångå af våra Grosshandlare, och ej sällan hos den nyss bosatta Minuthandlaren.
I en tid, då nian nog allmänt börjat inse, att ProductPhcat med öfriga monopoliska Författningar, Skråordningar och alla andra för den individuella omtankan hinderliga tvångslagar, motarbeta Nationela välmågan, och då allmänna rösten nog högt börjat yttra sig för afskuddande af alla dessa tjittrarj så synes mig, som Judefrågan egentligen vore framställd för att blanda bort saken och få skjuta skulden på Judarna för alla de olyckor, som i mercantilt hänseende , blott med några förändringar, drabbat Fäderneslandet redan långt förr, än Judarne här inkommo.
Att den ena eller andra Trosbekännelsen är hinderlig för att medverka till Statens bästa, kan jag icke finna.
Men ehvad Judarnes lära än må bjuda i afseende på pligterna emot sina egna Trosförvandter och andra, tor. de ändå blifva ganska svårt, om icke omöjligt, att ibland heja judiska Nationen framvisa någon enda, hvars hela lefnad utvisar en så oafbruten kedja af dålighet, som man ty värr finner exempel på inom oss sjelfva.
Såsom en följd af hvad jag i allmänhet haft äran yttra, anser jag nödigt att först gran* Ben 13 April. 217 ska JudeReglementet, och upphäfva alla de hinder, som äro lagda för judania, att använda sina capital och arbetsförmåga på Jordbruk.
, handel med inhemska varor, handtverkerier och alla andra Riket gagnande yrken j då först är man i tillfälle att bedöma, om icke Judarne, lika så väl som Christne, skola medarbeta till ökad expoit och handelsvågens förmånliga återställande i jemnvigt.
Sedan Judarne erhållit medborgerliga rättigheter och följaktligen utgöra alla dermed förknippade skyldigheter till Staten, skall densamma deraf säkert draga nytta, oell i mili tanka skola Riksens Höglofl.
Ständer på detta sätt hafva handlat långt klokare, än att från ett land, fattigt både på folk och penningar, utdrifva en folkstam , allmänt känd för industri och ett sparsamt lefnadssätt.
Hos Eders Excellence, Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln anhåller jag ödmjukast, att detta mitt vördsamma yttrande äfven må blifva till Oeconomie- och BesvärsUtskottet remitteradt.
Grefve Lilliencrantz, Slokän Wilhelm:
En värd Ledamot, Herr Majoren Palman, har till en del redan yttrat, det jag ämnade anföra.
Jag vill således endast tillägga min förundran dervid, att man förebrår Judarna, det de icke äro Jordbrukare , då de endast i vissa städer äga rätt att vistas; att man på en gång klandrar dem, för det de utgöra en särskildt Na - Den 13 April. tion _ utan ali medborgerlig känsla för det land de bebo, och söker bestrida dem åtnjutandet af de inskränkta medborgerliga rättigheter, de hitintills fått begagna.
Att man uppgifver såsom menligt för Ri» ket, att de etter vunnen förmögenhet med densamma till andra länder utflytta — och tillika åtalar, att de bosätta sig i Riket igenom inköp af hus i städerna.
Jag tror, Mine Herrar, att illiberala tänkesätt icke passa för detta tidehvarf, jag tror, att endast Tiggarejudar äro skadlige, om gällande lagar kraftfullt handhafvas; och om Portugal!, Genua, Venedig, Holland med flera Siater, skulle falla på den oförmodade tankan , att utdrifva de Judar, som der samlat betydlig förmögenhet , är jag öfvertygad., att vi utan våda kunde i Sverige lemna dem en fristad, äfven med rättighet att köpa hus.
Till hinder emot utflyttning efter samlad rikedom i Sverige, kunde ju stadgas en viss afgift, att vid slikt tillfälle erläggas, grundad på uppskattad förmögenhet, enligt medium af vissa föregående år.
Dessa anföranden, af Herr Palmon och Grefve Lilliencrantz, skulle åtfölja remissen af Herr Malmtrfelts och Friherre Beyer Dictamina.
Upplästes å nyo Herr Adlerhems, sistlidne . plenidag på Bordet lagda, Memorial, om förökad t anslag till Hans Kongl. Maj:ts och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofhållning.
Friherre Cederström, jfacob:
Vid Herr Ad. ferheims Memorial anhåller jag få göra några anmärkningar, hvilka torde få åtfölja remissen af Memorialet till vederbörligt Utskott, Då Hans Maj:t Konungen har den, bland Regenter så sällsynta, lycka, ait äga Nationens förtroende, och således, i fall de summor, som äro anslagna till Hans Maj t Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofhållningar, äro otillräckliga, Nationens Representanter , om Konungen genom en Proposition dem derom underrättar, utan tvifvel gå Hans önskningar till mötes, så långt deras förmåga sträcker sig och Landets tillgångar det medgifva, så har det förundrat mig, att Herr Ad.
Itrheim icke afvaktat en proposition från Konungen, som nödvändigt bättre, än Herr AdUrheim, känner behofvet, och som, jag är öfvertygad derom, älskar för mycket Landet, för att begära ett större anslag, om det icke är nödvändigt.
Till ytterligare styrka för hvad jag anmärkt, må anföras, att, om, enligt Herr Adlerhems mening , anslagen för Konungens och Kronprinsens Hofhållningar, i anseende till myntets försämrade värde, äro otillräckliga, så måste Prins Oscars och Prinsessans äfvenväl vara det, 220 Den 13 April.
Herr von Schultzenheim, David, förenade sig med den Ledamoten, som nyss talade, att den summa Deras Majestäter och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen offereras skulle, ej af Hr Adlerheim bordt föreslås eller utfästas.
Vår vör* dadé Konung vore för högtänkt, att sjelf vilja besvära Koksens Höglofl.
Ständer, då tillgångarne kunde vara okände; men Kongl. Majestät hade vid denna Riksdag Nådigst anmält flera Tjenstemäns och publika Verks behof.
Ständer torde sjelfve finna , att penningens nedsatta värde och den årligen tilltagande dyrheten ej mindre träffade den Kongl. Hofhållningen, än hvar enskildt man; Riksens Ständer lära ock villigt samt sjelfmant vilja förekomma alla bekymmer i thy mål hos en älskad Öfverhet.
Slutligen tillstyrkte Herr v. Schultzenheim , att det ifrågavarande Memorialet, jemte de dervid gjorda erinringar, skulle remitteras till StatsUtskottet, såsom bäst kännande tillgång och behof.
Herr Zibet, Ebbe Ludvig:
Jag förenar mig till alla delar med Herr Adlerheim, angående den uti Hans Kongl.
Majtts och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Stats-summor föreslagna tillökning, högst billig i afseende på dessa höga Personers stora förtjenster af Fäderneslandet, och nödvändig vid den nu högt uppdrifna dyrhet på alla förnödenheter; men af detta sednare skäl vågar jag äfven ödmjukast föreslå en tillökning i Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Statssumma.
Hennes Kongl.
Höghet, den enda utom Konungen af vårt gamla Dan 13 April. 221 vördade och älskade Konungahus, Gustaf Ilhs och vår nådiga Konungs Syster, som aldrig saknat Riksens Ständers tillgifvenhet och välvilja, har äfven behof af en ökad Statssumma.
Hennes Kongl. Höghet
Prinsessan har gjort och ännu vidkännes, genom Quedlinburgs bortmistande, en förlust, -sorn uppgår mindst till 12,000 R:dr Hamburger Banco, elier 24,000 R:dr i vårt Bancomynt.
Huru otillräcklig Hennes Kongl. Höghets
Statssumma till alla behof derefter blifvit, har jag haft tillfälle att erfara, genom den befattning, som för några månader varit mig uppdragen, under Hennes Kongl. Höghets vistande på Tullgarn.
Att något understöd ifrån Tullgarns Kungsgård icke kan påräknas, derom äger jag, som haft befattning uti 22 år vid densamma, den fullkomligaste visshet.
Det är, utom en Pensions-stat efter Högtsalig Hans Kongl. Höghet Prins Fredric, en vidlyftig
Slottsbyggnad och stor Stat, så i anseende till Slottet som sjelfva Kungsgården, att underhålla; om Kungsgården derföre kan gifva allt hvad dertill erfordras, är ej mera att påräknas.
Tullgarn tyckes väl vara stort i hemmantalet; men dervid är att anmärka, att, då Tullgarn för Högtsalig Hans Kongl. Höghet Prins Fredric af Riksens Ständer inköptes, och hvartill Riksens Ständer anslagit en lika summa, 750,000 Daler Kopparmynt, som blif - 222 Den 13 April, vit använd för Rosersbergs inköpande, amnö» dades dåvarande ägaren, framlidne Hofnlar* skalken m. m.
Herr Grefve Ds la Gardie, att sälja Hemman och Torp till det belopp, att sjelfva Sätesgården, med hvad af Hemman och Lägenheter återstode, kunde lemnäs till 750,000 Daler kopparmynt.
Detta verkställ* des, och nästan alla bättre hemman blefvo sålda, och SkärgårdsHemmanen, hvilka i årlig skatt endast gifva 1 å 2 tunnor ströming och några Stockhohnsresor på Tullgarns-båten, qvarblefvo vid Egendomen.
Vid Tullgarn, så väl som vid de qvafblif* vande hemman, skedde äfven då en ny refning, flera hemman blefvo till hemmantalet uppsatta och Tullgarns Kungsgård i den märkliga mån, att den blef ifrån 3 till 15 hela mantal uppskattad, hvarefter nu alla Kronoutskylder och andra onera af Egendomen utgå.
Om Tullgarns ägor, efter Jordebok emel* lan 6 och 700 lass hö och 84 tunnors årligt utsäde, voro för mycket för 3 mantal, så äio de visserligen för ringa för 15 manial, hvil* ken uppsättning af hemmantal ökar i märklig måtto Kungsgårdens utgifter.
Sedan jag nu visat den förlägenhet, hvar* uti Hennes Kongl. Höghet Prinsessan, i anseende till
Hennes minskade tillgångar och den uppdrifna dyrheten, sig befinner^ vågar jag ödmjukast föreslå, att, utom det Högtsalig Hans Kongl. Höghet Prins Fredrics Pen - Den 13 April. 223 sionsStat' vid Tullgarn flyttas på Rike-ts IndragningsStar, Hennes Kongl, Höghet Pninsessan måtte uti sin årliga StatsSumma åtnjuta en tillökning af 12,000 R:dr Banco3 C>ch anhåller jag i lika ödmjukhet hos Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken och Högloft.
Ridderskapet och Adeln, att dettn mitt anförande må till StatsUtskottets utlåtande remitteras.
Herr Cederschöld, Per Guslaf:
Då Herr Adlerheims proposition , om tillökning i Hans Maj:t Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Statsanslag, endast tyckes grunda sig på vårt mynts förfall och en förmodad ytterligare försämring deraf} så synes det vara så mycket olämpligare, att denna sak för det närvarande till afgörande företaga , sora Riksens Ständer just nu förmodligen vilja arbeta derpå, att förekomma den befarade försämringen af vårt mynt, och, om möjligt vore, till och med upphjelpa det ur sitt iråkade vanvärde.
Jag för min del anser således tjenligast vara, att låta detta ämne åtmindstone hvila, intilldess man kan erfara, om det alldeles icke skulle kunna lyckas Riksens Ständer att undanrödja hela grunden, hvarpå denna proposition stöder sig.
Marskalken föreslog remiss till StatsUtskottet af l^Ierr Adlerheims Memorial tillika med de dervid gjorda anmärkningar.
Nej och ffa, 324 Den 13 April.
Hans Excellence Herr Grefve Ruuth, Eric, tillkännagaf, att han gillade hvad Friherre Cederström anfört, och tillstyrkte i anledning deraf proposition å afvaktan å ifrån Kongl. Maj.t gifven anledning i detta ämne.
Cederström utbad sig få erinra, det hans anförande icke kunde, emot den i 49 §.