Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riddarhusets tjenstemän och betjening samt tillförene blifvit gifven åt personer, som ombesörjt reparationer af Riddarhuset.
Dessutom tror jag, mine Ilrr! att vi här uppträda icke såsom en särskild korporations medlemmar, utan såsom Svenska folkets representanter och i denna egenskap höra vi handla.
Spens anser jag oss obehöriga att utdela någon belöning åt Hr Fryxell.
Mot bifall till ifrågavar. be tänk. har blifvit anmärkt, dels att liufvudsakligaste motivet till ett sådant bifall vore den s. k.
Geijer-Fryxellska-striden, och att ett sådant motiv vore förnärmande för den hädangängne mannen; dels att större förtjenster än Hr Fryxells blifvit obelönade, dels ock slutligen alt förevar, förslag, i fall det vunne bifall, vore ett försök att förgylla Ståndet, hvilket vore Ståndet ovärdigt.
Alla dessa anmärkn:r tror jag icke hafva något sammanhang med den väckta motionen, hvilken endast åsyftar att lemna Hr Fryxell ett vedermäle af R. o.
Ad:s högaktning för Hr Fryxells förtjenster om historien.
Den strid hvaruti Hr Fryxell ingick med Hr Geijer, afsåg icke en seger för någondera af de stridande, utan en seger för sanningen.
Icke har man derföre velat nedsätta det värde, hvaraf Geijer gjort sig förtjent, eller nekat att månget sanningens ljus blifvit af Geijer upptändt, för det att man erkänner och belönar Fryxells jemväl stora förtjenster.
Man har sagt, att mången annan större förtjenst blifvit obelönad; men om detta vore ett skäl, hvem skulle då undfå belöning och hvilken menniskoförmåga skulle kunna sägas vara så stor alt icke någon större finnes?
Man har slutligen sagt, att den ifrågasatta belöningen vore en förgyllning; men om en person bi drager att framställa R. o. Ad:s förfäder och deras handlingssätt i en sannare dager; icke måtte det vara R. o.
Ad. ovärdigt att belöna den rättvisa som sålunda vederfarits deras fäder.
Jag anhål ler vördsammast om bifall ä betänk.
Jag får tillkännagifva, att jag hör till deras antal, hvilka önska, att ifrågavar. motion icke blifvit väckt; Den 15 Januari. 123 men då sådant skelt, anser jag mig böra rösta för densamma.
Vi hafva icke rättighet att fästa oss vid andra motiver än dem, motionen innehåller; men möjligen kan ju äfven motionären genom denna frågas väckande just hafva velat se, huruvida R. o. Ad. bär aktning för sig sjelf, huruvida den önskar sin fortfarande existens, eller att vara representanter af Svenska folket.
I detta afseende gillar jag
Ilr von Hartmansdorffs yttrade åsigt, att grundtanken i denna debatt gäller nämnde omständighet och vida mindre striden emellan de båda häfdatecknarne, hvilken riktning den förste talaren beklagligen gifvit ät saken.
Del är med verklig glädje jag erfarit, att Sveriges äldre Adel nästan oinskränkt iakttagit tystnad ehuru kärt helgden af förfädrens minne kan vara.
Det är blott en af de äldre slägternes ättlingar, som yttrat sig i frågan, men det var emot förslaget.
Spens har bland annat yttrat, att Svenska Riddarhuset hade i och för sig sjelf ingen betydelse såsom | af representationen, utan blott betraktadt i sammanhang med de öfriga RiksStm.
Delta kan visserligen äga sin grund; men det är ock en sanning, att om än Gr.
Spens och de med honom liktänkande skulle vinna det af dem åsyftade ändamål eller upplösning af vårt Stånd, så, om ock Sveriges R. o. Ad. icke bibehåller egenskapen af RiksStånd, skall den dock alltid qvarsta som Adel, och äga en gemensam fond, om hvars användande lill ädla föremål det kan besluta.
Det är eljest de unga inom detta hus som egentligen sökt verka emot förslaget, men må man ej förundra sig deröfver att det unga Sverige ej har samma känslor för det gamla Sverige, denna kärlek kommer med åren.
Här är så mycket ordadt om striden mellan de stora häfdatecknarne och man har dervid tillåtit sig ytterst bitande anfall, såsom att tillvita den ena af desse häfdatecknare för courtoisie emot R. o. Ad.
Jag frågar då, hvem har då den andra lemnat sitt smicker?
Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, utan blott tillägga, att jag röstar för bifall till motionen.
Jag ber att få till R. o. Ad. hemställa huruvida icke betraktelserne öfver detta ämne kommit på åtskilliga afvägar.
Så vill mig åtminstone verkligen synas.
Det vore derföre nödigt att återföra diskussionen till den ursprungliga angelägenheten; jag önskar alltså, att hvar och en måtte taga Ridd.Utsk:s betänk, samt de deruti framställde motiveri öfvervägande och icke hålla sig till andra ämnen.
Det torde äfvenledes vid delta tillfälle tillåtas mig att fästa mig vid 2:ne här framställde anmärkmr.
Den ena är gjord af Hr Gripenstedt, som sagt, om jag rätt fattat det, att den ifrägavar. belöningen skulle försätta prof.
Fryxell i förlägenhet, om han hädanefter skulle historiskt behandla detta Stånd och dervid måste fälla ett ogillande omdöme om något dess handlingssätt.
För mig synes det klart, att R. o. Ad. visar honom sitt största förtroende genom öfverlemnandet af medaljen, i det sådant nemi. sker i den på öfvertygelse grundade förutsättning, att han hädanefter, såsom hitintills, icke kommer att handla annorlunda än efter rättvisans fordringar.
Raab har yttrat, att ett bifall till Utsk:s förslag skulle kunna kallas fridsstörande i våra förhållanden till Medslånden.
Jag har för 124 Den 15 Januari. min del så godt begrepp om våra Medstånd oell hyser för dem den uppriktiga aktning, att de hvarken i sin helhet eller något flertal af deras medlemmar skola komma i fridstördt förhållande till R. o. Ad., om det Fl.
St. följer sin öfvertygelse, sitt samvete, sin rättskänsla, vid erkännandet af en om främjandet af rättvisa och sanning inlagd förtjenst.
Alt innehafvaren deraf är i tillfälle att, enär frågan redan under hans lifstid blifvit väckt, emottaga vedermälet af dessa tänkesätt, synes mig böra öka anledn:ne till deras uttalande och göra dem för oss desto mera lifligt verkande.
Afven jag får på förhand förklara, att jag för min del skulle önskat, att ifrägavar. motion icke blifvit väckt.
Då likväl sådant skett och man under diskussionen framkastat yttranden, dem jag icke kan gilla, anhåller jag att få besvara desamma.
Man har nemi. sagt, att Ridd.Utsk:s förelag icke borde bifallas, emedan man derigenom erkänt, att R. o. Ad. varit i behof af prof. Fryxells förevar.
Jag skulle tro, att något sådant icke kan komma ifråga då belöningen lemnäs på det föreslagna sättet, och att R. o. Ad:s ledamöter äro för upplyste, att ens ett ögonblick tänka sig möjligheten af ett sådant försvar.
Belöningen lemnäs helt enkelt derföre, att prof.
Fryxell genom sin skrift, sitt sått att bedöma Sveriges R. o.
Ad. och framför allt genom sitt sätt att uttrycka sanningen i sina berättelser, gifvit rättvisa åt R. o. Ad.
En värd ledamot har yttrat, att man icke borde bifalla Utsk:s förslag, derföre att man i och med detsamma skulle upptaga en partistrid med Medstånden.
Cederström, C. R., så fullkomligt vederlagt denna åsigt, förbigår jag vidare yttrande härom, destohellre som man snarligen skall skrida till votering.
Jag har visserligen hört flera skäl framställas till afslag å Utsk:s tillstyrkande, men deremot har jag icke hört någon fästa uppmärksamheten på allmänna omdömet öfver ett sådant beslut.
Jag skulle tro, att man med allt skäl kunde säga, att R. o. Ad. lemnat ett dylikt afslag endast för att offra på popularitetens altare.
I min tanke vore det en stor svaghet af rikets första
Stånd att fatta ett dylikt beslut, och för min del vill jag förklara att jag ämnar votera för betänk, oaktadt allt hvad man kan förlora uti popularitet.
Jag kan då härvid icke underlåta att anmärka, att hvad man i dag kallar popularitet är vid morgondagens gryning måhända något helt annat.
Då begäran om ett betänk:s bordläggning vanligen anses som ett bevis, att man har något att deremot anmärka, och jag i förra plenum begärde ifrågavar. betänk, på R. o. Ad:s bord, är jag pligtig tillkännagifva de betänkligheter jag hyst mot bifall till detsamma.
Sedan motionen en gång blifvit väckt, anser jag den icke hafva kunnat behandlas på annat sätt än som skett.
Jag är således färdig att bifalla betänk., men jag har önskat mig detta tillfälle för att uttrycka min ledsnad deröfver att saken någonsin kommit ifråga.
Prof. Fryxell är en man, som onekligen har stora förtjenster om vårt fädernesland.
Uti förmågan att lefvande framställa de historiska bilderna, uti språkets enkelhet och klarhet, uti forskningens allvar är han öfverträffad af
Den 15 Januari. 125 ganska få.
Värdet af hans skrifter har förskaffat honom en popularitet i ordets vackraste bemärkelse, som han visserligen sjelf aldrig sökt, men som är en naturlig följd af hans förtjenst.
Hvad han sökt är sanningen och om han funnit den, så ligger deruti en belöning som öfvergår hvarje annan.
Jag hade derföre önskat, att motionen icke blifvit väckt; men då sådant en gång skett och Ridd.- Utsk. tillstyrkt dess bifallande, instämmer jag deruti och jag ber att de, som i fråga om motionen tänka lika med mig, icke mätte hänföra sig till ett afslag å betänk, eller att de åtminstone uti detta fall icke drifva saken till det yttersta.
Man har sagt, att bifall till Utsk:s förslag vore en hofmanna-courtoisie för prof. Fryxell på Gei jers bekostnad.
Jag har varit hofman och vill således upptaga delta yttrande såsom hade det varit rigtadt emot mig, i hvilket afseende jag får förklara, att jag icke ledes af någon courtoisie för prof.
Fryxell, med mindre man såsom sådan vill anse erkännandet af hans stora förtjenster.
Sådant behöfver ej ske på Geijers bekostnad.
Den talare, som fällde yttrandet, känner sannolikt i hvilka förbindelser jag står till Geijer, men jag glömmer också icke, att, då jag röstar för en belöning åt prof.
Fryxell, jag gör det åt den man, som Geijer ansåg såsom sin utmärktaste lärjunge.
Jag kände icke blott Geijers snille, utan äfven hans hjerta, och jag röstar i förevar, fall sä, som jag tror, att han skulle hafva rädt mig.
För prof.
Fryxell må det vara nog att han ser, det de män, hvilkas förfäder han velat förskaffa rättvisa, inse vigten af historieskrifvarens kall, och att just med afseende på den höga ståndpunkt Hr Fryxell såsom sådan innehar, några bland dem tvekat, att, om också blott i mindre tänkandes ögon, genom ett tacksam hetsbevis neddraga honom till kämpe för en viss politisk åsigt, skulle ock det parti, af hvilket denna åsigt företrädesvis hyllas — såsom jag älskar tro förhållandet här vara, — icke hafva något annat syfte, än fäderneslandets sällhet och ära.
O o • •
Åtskilliga ledamöter tillkännagafvo härtill bifall.
Min afsigt hade icke varit att yttra mig uti den fråga, som nu är å bane, men min känsla uppmanar mig att uttala en protest mot en sals, som under öfverläggningen här blifvit framställd.
Man har nemi. sagt, att den egentliga frågan icke vore den, som utgör föremål för öfverläggningen utan en annan, nemi. om en representations-reform, och till bevis härföre har man påstått, att alla, som önska en representationsreform, hvarigenom R. o. Ad:s nuvar. representationsrätt skulle uppoffras, vore sinnade att på allt möjligt sätt nedsätta R. o. Ad:s värde.
Jag hyser den öfvertygelsen, att ingen lycklig framtid för fäderneslandet någonsin står att vinna med mindre än att en representationsreform kommer att införas och att R. o. Ad. i sådant fall blir tvungen att göra ganska betydande uppoffringar.
Långt ifrån mig är det likväl att, för att vinna denna efterlängtade reform, vilja på något sätt nedsätta R. o. Ad:s värde, tvertom, jag tror, att R. o. Ad. bäst skall bevisa, alt den icke vanslägtas frän sina förfäder om den, när den en gång lika varmt som jag känner behofvet af en representationsreform, då skyndar att sjelfmant göra derföre nödvändiga upp - 126
Den 15 Januari. offringar.
Mig synes derföre, att man borde akta sig att mot sina motståndare utkasta dylika beskyllningar.
En talare har sagt, att det egentligen är det unga Sverige, som i dag har yttrat sig emot det framställda förslaget, oell att det gjorde det derföre, att det icke hade samma kärlek för fäderneslandet som de äldre.
Jag tror alt detta yttrande, om man närmare granskar dess betydelse, är af den beskaffenhet att den värde talaren sjelf icke skulle hafva önskat dermed framkomma.
Hvad sjelfva saken angår, hade också jag helst sett att den ifrågavar. motionen aldrig blifvit väckt och i öfrigt delar jag de af Frih.
Raab och Hr Gripenstedt yttrade äsigter.
Jag skulle icke hafva ytterligare upptagit den långt framskridna tiden, om jag icke ansett nödigt alt betyga min tacksamhet för den talare, som beredt mig elen för en 56 års man kärkomna tillfredsställelsen, att ännu kunna anses såsom ung.
Hvad meningen kunnat vara med denna kompliment, kan jag dock icke rätt förstå, lika litet som meningen med de yttranden i öfrigt, hvilka, såsom det förefallit mig, innehållit ett bedömande af de motiver, som legat till grund för bestridandet af motionen.
Man har bland annat satt i fråga, huruvida tvisten numera rörde annat, än att R. o. Ad. genom bifall till betänk, visade, att den hade aktning för sig sjelf.
Jag tror, att så länge Sveriges R. o. Ad. ännu såsom Ständ tillhör Svenska folkets representanter, det är angeläget, att icke uppdraga en gräslinea emellan Svenska folket och R. o.
Det tyckes på vissa yttranden, som om Sonderbundet vore afslutadt och interventionen således vore att förvänta.
Jag upprepar hvad jag redan yttrat, att vi böra handla såsom representanter och icke af något kotteri-intresse.
Jag afstyrkcr bifall till betänk.
Härefter hördes starka rop på propos. O . . o Hr Akerman:
Den otålighet som gifver sig tillkänna sa snart en talare slutat sitt anförande, vittnar om pluraliletens önskan att snart komma till slut med frågan, och detta förhållande ålägger mig alt vara kort.
En värd ledamot har yttrat, att under det motstånd som här uttalats, läge frågan om representationsförändring.
Jag kan för min del icke finna, huru man kan komma till ett sådant omdöme, såvida man ej vill se spöken på ljusa dagen och jag vill derföre icke vidare yttra mig derom.
Samma värde talare har sagt, att man borde belöna sina vänner, eljest förlorar man dem.
Den satsen kan måhända i allmänhet vara riktig, men af historieskrifvaren fordrar jag icke vänskap utan endast rättvisa.
Stedingk har yttrat, alt de, sorn yrka alslag å motionen, dymedelst göra ett offer på popularitetens altare.
Jag ledes icke af sådant motiv.
Jag önskar att R. o. Ad. måtte afhålla sig från svagheten att bifalla förslaget, ty bevis pä svaghet vore det, att offentligen tillkännagifva sin förtjusning, för det man af en historieskrifvare ansett sig hafva fått vederfaras rättvisa.
Om R. o. Ad. hade till åliggande, eller det förut varit en sedvänja, att belöna utmärkte häfdatecknares eller andra vetenskapsmäns förtjenster, så bade förhållandet blifvit annorlunda, men alt nu ät Hr Fryxell lemna en medalj, som förut, så vidt jag känner, endast varit gifven åt en person, som haft befattning med Den 15 Januari. 127 reparation af Riddarhuset, anser jag vara ett för R. o. Ad. mot prof.
Fryxell föga värdigt sätt att gä tillväga.
Ifrån dessa äsigter härledde sig mitt redan uttalade afstyrkande af motionen, med förbigående af den strid, som ägt rum emellan Hrr Fryxell och Geijer, hvarå jag i denna fråga icke fäster ringaste afseende.
Först vill jag bemöta ett påstående, nemi. att vi i detta ögonblick skola handla i egenskap af Svea Rikes representanter.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att sedan allmänna målen blifvit af Hr Gr. o. Landtm, föredragna, skola Ståndets enskilda angelägenheter förekomma till öfverläggning.
Detta har nu inträffat, ty de allmänna målen för dagen äro handlagda och dä återstår endast det nu ifrågavar.
Ståndet enskildt ronde målet.
Jag betraktar mig alltså i detta ögonblick icke såsom en representant för Svenska folket utan såsom ledamot af Svenska Riddarhuset, och på grund häraf afslyrker jag helt och hållet tillämpningen af 1 § Riksd.Ordn. hvilken Gr.
Spens åberopat.
Med tanken fästad pä den plats jag intager å de sista bänkarne härstädes, påminner jag mig lifligt den tid, dä jag icke var ledamot af detta Stånd.
Jag hörde dä till samma Stånd, hvilket Hr Fryxell tillhör, der bildning och kännedom om fäderneslandets öden anses tillhöra hvarje upplyst
Svensk man likasom kärlek till fäderneslandet och kärlek lill all rättvisa.
Nu har en man ur detta Ständ framträdt oegennyttigt för att gifva rättvisa åt 11. o. Ad.
Jag kan som ledamot af detta Stånd icke hafva något enskildt intresse deruti, att R. o. Ad:s förfäder framhållas som sig bör, jemte sanning och rättvisa, och jag framstår alltså endast såsom den der älskar sanning och att sanning mätte göra sig gällande, äfvensom att sanning måtte erkännas när den gör sig gällande och detta är orsaken, hvarföre jag voterar ja och således hvarken af fruktan eller af popularitetsjagt.
Flere talare hafva under diskussionen yttrat den önskan, att ifrågavar. motion aldrig blifvit väckt, men trott att, sedan så skedt, återstår ej annan utväg än att rösta ja till motionen.
Då så mänga af detta skäl synas hafva bestämt sig för bifall, och jag tillhör deras mening, hvilka, icke allenast för R. o. Ad:s egen skull ulan äfven för Hr Fryxells, rösta nej, anser jag af vigt att upptaga några af de anmärkmr, som blifvit gjorde mot denna mening.
Sålunda har Hr von Hartmansdorff velat se ett hemligt motiv hos alla dem, som bestrida motionen, — ett motiv, sorn skulle gå derpå ut att vilja afskaffa R. o.
Ad. såsom Riksstånd och sålunda åstadkomma en representationsförändring.
Jag har aldrig frän detta rum yttrat någon sådan tanke och vet icke heller att någon talare, som uti diskussionen deltagit, någonsin uttalat en åsigt, sorn kunnat gifva Hr von Hartmansdorff rättighet till en sådan förmodan.
Är det åter fråga om representationsförändring med bibehållande af 11. o. Ad., dä frågar jag: har icke Hr von Hartmansdorff sjelf förordat en sådan representationsförändring?
Finnes det väl någon, som opponerat sig emot behofvet af förändring.
Då jag icke känner alt 128 Den 15 Januari. någon sedan Fredenheims tid, hvilken ansåg 1720 års Reg.F. så förträfflig, att englarne icke kunde göra den bättre, påstått det vår Statsförfattning är ett mästerverk, tror jag icke eller alt någon linnes, som ju icke anser en representationsförändring önsklig, men härom har nu ej varit fråga, och den saken har ej att skaffa med det förevar, ämnet.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att en härförare bör med hedersvärja eller dylikt belöna sina krigare, och han har dervid tillagt något, som jag anhåller att få anmärka, nemi. att ”härföraren annars skulle blifva öfvergifven af sin här”.
Nu ber jag att R. o. Ad. måtte bemärka att denna liknelse påpekar en fruktan att, om motionen ej bifalles, skulle vi blifva öfvergifne af dem, som förut lemnat oss en hjelpsam hand.
Slutligen har man frågat hvad följden skulle blifva, om man afslår den ifrägavar. motionen?
Jag svarar ingen annan än den, alt R. o. Ad., som högt värderar Hr Fryxells förtjenster, anser hans nedlagda arbete vara upphöjt öfver R. o. Ad:s enskilda belöning, och hvilken vore väl den belöning, som skulle gifvas honom ?
Jo! en medalj, som sednast för 30 år sedan utdelades och då lemnades åt en man, som reparerade Riddarhuset.
Jag tror icke att någon jemförelse bör äga rum emellan den utmärkte häfdatecknaren, och reparatören — den slutsats, som deraf kunde dragas, tror jag ej vore smickrande för R. o. Ad.
Jag tror således ej att Ståndet behöfver befara något oblidt omdöme, icke ens af Hr Fryxell sjelf, om R. o. Ad. afslår Utsk:s betänk.
Hyllande samma åsigter sorn Hr von Stockenström och förekommen af honom, vill jag icke trötta H. R. o.
Ad. med att ungefär upprepa detsamma, utan inskränker mig till att förena mig med hvad han yttrat uti hans önskan att motionen aldrig blifvit väckt, och att, då den blifvit vackt och i Utsk. behandlad, Utsk:s deröfver afgifna tillstyrkande mern. mätte blifva afslaget; men önskade jag att detta afslag måtte ske uti ungefär följande modifierade ordalag, nemi.: att R. o. Ad., lifligt erkännande
Hr prof.
Fryxells stora förtjenster om fäderneslandets häfder, anser sig dock icke berättigadt att, genom att enskildt belöna honom, ingripa uti den rätt, som tillkommer hela fäderneslandet.
Mina ord skola blifva få.
Jag vill först säga några ord om de särskildta synpunkter, ur hvilka den nu förevar, frågan blifvit betraktad, och derefter göra ett förslag af medlande art, ehuru öfvertygad, att det ej skall falla dem behagligt, som å ömse sidor äro ifrigast.
Man har sett saken ur litterär, ur personlig, ur politisk synpunkt.
Hvad den litterära angår, lyckönskar jag R. o. Ad., om verkligen den större mängden af dess medlemmar kan bedöma den litterära strid mellan Hrr Geijer och Fryxell, som här uttryckligen blifvit gjord till hufvudämnet för debatten.
Det torde vara kändt, alt en af våra utmärktaste jurister uppträdt ä Geijers sida; andra af våra lärda ha undvikit allt deltagande, ej minst för sakens svårighet.
Stridens gång torde ha visat, att de frågor, som varit dess föremål, lemna rum för olika uppfattnings - Den 15 Januari. 129 ningssätt, och att i de fleste fall det ej kan bestämdt sågas, att den eller den har rätt.
För öfrigt vill jag blott upptaga till besvarande en enda af de anmärkmr sorn här blifvit rigtade mot Geijer; den enda anmärkn. tillika, som är af vigt att framkalla ett svar.
Ilan har, hette det, yttrat, alt det var den yngre Adeln, sorn förhjelpte Carl XI till oinskränkt makt; och man har häremot åberopat 1680 års riksdagshandlingar, framställt korypheernes namn, och deribland Wachtmeisterska familjen.
Det borde ej vara den värde talaren obekant, alt denna familj, ehuru den 1680 hade medlemmar på rikets högsta plaiser, dock ej var mera än några decennier gammal pä Riddarhuset.
Dess uppträdande der hör lill vår eröfringsperiod; den kom från Liffland, sattes i Friherreklassen 1651, och ingen hade betydande namn, förr än just de, som förhjelpte Carl XI lill oinskränkt makt.
De spelade dervid förnämsta rollen, såsom riktigt anmärkt är.
Man har tagit saken ur personlig synpunkt.
Min förbindelse till båda de nämnde Herrarne Geijer och Fryxell, är för stor att jag i detta afseende skulle kunna yttra ett enda ord.
Slutligen, hvad den politiska synpunkten angar, är å ena sidan yrkådt, att Adeln skall uttala, med anledn. af nämda tvist, en viss politisk åsigt; å den andra, att den skall undvika det.
Jag lutar åt den sednare sidan, emedan jag anser del vara Adeln värdigast, att ej onödigtvis inlåta sig i ståndstvister, ej utkasta ett stridsäple.
Mén man kan undvika det, utan att lemna sjelfva saken å sido.
Karaktcren af Ilr Fryxells skriftställeri, nemi. i hans berättelser, är onekligen den personliga; det är egentligen personernas historia han skrifver.
Och hvilka personers historia ingår lmfvudsakligast i hela Svenska folkets, åtminstone i de lider Fryxell hittills behandladt, om ej, näst Konungarnes, Adelns.
Hr Fryxell är således visserligen företrädesvis förtjent af Adelns tacksamhet.
Jag föreslår derföre, att man först må få votera, om medalj skall gifvas eller icke; dernäst om de uttryck, med hvilka gåfvan skall beledsagas, hvartill jag föreslår ”till bevis af Adelns tacksamhet för Ilr Fryxells förljenster om Sveriges historia i allmänhet, och dess Adels isynnerhet.”
Om voteringen blifver så ställd, vet åtminstone jag, huru jag skall lägga mitt votum.
En af mina politiska vänner, med hvilken jag i förevar, fråga befinner mig af motsatt mening, har yttrat, att den ifrågasatte belöningen åt Hr Fryxell icke borde gifvas, derföre att den vore Fryxell oväldig, såsom endast en gång tillförene gifven och det för reparation af Riddarhuset.
Jag ber, att denna invändning icke måtte inverka på R. o. Adis beslut i denna fråga, ty en skänk, gifven af R. o.
Ad. är i och för sig sjelf af så stort värde för den som densamma emoltager, att del är likgiltigt i hvilken form den lemnäs eller för hvad ändamål den förut varit gifven, då den öfverlemnas af R. o. Ad. såsom Riksstånd, och jag är öfvertygad, alt Hr Fryxell ingalunda skall linna detta R. o. Ad:s bevis af dess välvilja hafva förlorat i värde, derföre 2 II, 9 130 Den 15 Januari. att detsamma vid annat tillfälle blifvit lemnadt för annat ändamål.
En värd ledamot liar fästat sig vid mitt tillkännagifvande att, ehuru jag ogillade motionens väckande, jag likväl ämnade votera för densamma, och i anledn. häraf får jag förklara, att jag icke anser lämpligt att, sedan motionen beklagligen blifvit väckt, nu afslå den.