Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del tror, att jernvägen visserligen blefve till stort gagn för trafiken, men till föga nytta för Universitetet, som derigenom måhända blefve ett resande i st. f. ett läsande Universitet.
De så mycket framhållna frestelserna skulle nog fresta studenterna att ganska ofta resa hit och under dessa lustresor blefvo säkerligen förströelserna vida större än om studenterna vistades här i staden, ty en resande förlustar sig merändels vida mera än en å orten boende.
Med ani. af Gr.
Björnstjernas yttrande om vådan af att hafva studenterna bosatta i hufvudstäder, vill jag blott nämna, att om studenterna i Wien, Berlin och Paris haft så stor del i 1848 års revolutionära rörelser, så förvånar det mig, att icke vederbörande låtit förflytta Universiteten derifrån.
Att man med skäl bör hoppas, att sådana oroligheter som de omnämnda icke skola utbryta här, gillar jag till alla delar, men jag kan ej dela den af Gr.
Björnstjerna uttalade förhoppning, att man äfven å andra ställen för alltid skulle vara qvitt revolutionära rörelser, ty det sätt, hvarpå reaktionen tillvägagår, inger i sanning mig ej en sådan förhoppning.
Jag förenar mig uti Gr.
Sparres begäran om återremiss.
Hr Cederschiöld, Fredr.
Då jag icke varit närv:de ifrån discussionens början, kommer jag måhända att yttra åtskilligt, 328 Den 15 Juli f. ro. sorn förut blifvit framstäldt, och för sådan händelse ber jag på förband om ursäkt.
Jag liar begärt ordet, emedan jag icke kan underlåta att göra några anmärkmr emot det sätt, hvarpå Utsk. behandlat denna vigtiga fråga.
Utsk. har nemi. endast anfört tvenne egentliga skäl för förslagets afstyrkande, hvaraf det första är, att den lätta kommunikation, som troligtvis i framtiden genom en jernvägsanläggning kommer att ega rum emellan Upsala och Stockholm, skulle medföra en stor del af den med flyttningen afsedda fördelen, eller en liflig vexelverkan mellan vetenskapsmannen i blida städerne.
Häremot göres ganska lätt och med fullt fog den invändning, att det icke är derigenom, att man på några timmar kan förflytta sig från den ena staden till den. andra, som en sådan vexelverkan kan upkomma, utan derigenom att ett dagligt umgänge och utbyte af tankar emellan vetenskapernas idkare eger rum.
Men om man äfven vill antaga, alt den lättade kommunikationen komme att utöfva ett välgörande inflytande i detta hänseende, så måste man medgifva, att samma lätthet i kommunikationsväg skulle utöfva en motsatt inverkan i ett annat hänseende, nemi. i afseende å den studerande ungdomens sedlighet, hvars belärade förminskning genom beröringen med hufvudstadens frestelser och förströelser just utgör Utskis andra hufvudskål.
Ty ju lättare kommunikationen blifver, desto oftare blifver det tillfälle för de studerande att besöka hufvudstaden, och utsättas för allt det förföriska och lockande i sinnlig njutningsväg, som hufvudstaden har att erbjuda, på samma gång de icke finge tillfälle att umgås i enskildta hus, att deltaga i ett bildadt sällskapslif, hvilket deremot skulle stå dem öppet, om Universitetet funnes härstädes.
Jernvägsförbindelsen skulle således, i min tanke, mera skada än gagna de studerande.
Hvad åter angår det af Utsk. äfvenledes anförda skäl, att Konung Gustaf II Adolfs donation skulle utgöra ett hinder för flyttningen, så kan jag, såsom ej sakkunnig person, naturligtvis icke uttala ett bestämdt omdöme häri; men det vill dock synas mig, såsom borde donationsbrefvet icke så restriktift tolkas, att endast ett i staden Upsala förlagdt Universitet vore berättigadt till egendomarnes afkastning, utan att med donationen snarare afsetts en Högskola för landel än för sjelfva Upsala siad.
Jag anser således sjelfva Universitetets eller Högskolans tillvaro vara det väsendtlig» och icke stället, der det vid donationstillfället befanns.
Jag föreställer mig dessutom, att om frågan verkligen anses vara tvistig, man skulle kunna lösa den sålunda, att man flyttade Universitetet till Stockholm men fortfarande benämnde detsamma Upsala Högskola eller den Gustavianska Akademien.
En sådan utväg har man åtskilliga gånger begagnat i utlandet, då man flyttat stora med donationer försedda inrättningar från ett ställe till ett annat.
Sådana äro de skäl, hvarpå Utsk. grundat förslagets afstyrkande!
Jag hade föreställt mig, att frågan förtjent ett annat behandlingssätt, ty opinionen har så allmänt uttalat sig för Universitetets förflyttning, att Utsk., i min tanke, bordt hafva egnat saken en allvarligare pröfning, ett varmare behjertande.
I st. f. att Den 15 Juli f. ro. 32H nästan liclt oell hållet kasta frågan öfver bord, hade ytsk. icke saknat giltiga skäl att hemställa till R.
St:r, att de skulle hos K.
M. anhålla om nedsättande af en Komité för frågans utredning, så att densamma sedermera i fullt utredt skick kunde af It.
St:r tagas i öfvervägande.
Jag förenar mig med de
Hrr som yrkat punktens återremitterande.
Ehuru man torde kunna taga för afgjordt, att om än pluraliteten af RiksStåndens medlemmar önska Upsala Universitets flyttning till luifvudstaden, en sådan flyttning icke så snart kan låta verkställa sig; så är likväl denna fråga af en så utomordentlig vigt för framtiden, att jag tror alt det är en skyldighet för hvar oell en, som något tänkt uti frågan, att deröfver uttala sin mening.
Det är af denna anledning som jag ber att få instämma i hvad Gr.
Sparre här yttrat.
Sjelf upfödd i Upsala liar jag varit i tillfälle att se flere generationer af studerande samt att lära känna Universitetet till dess innersta skaplynne.
På grund af denna närmare kännedom tror jag mig kunna instämma i den förut uttalade meningen, att den närvide tidens praktiska behof växt ifrån Universitetets nuvude bildning.
Det är temligen allmänt bekant, hvilka besynnerligheter der utbildat sig i form af examensväsende och många andra för Universitetet egendomliga förhållanden.
Utaf i tryck utgifna teckningar af Uni versi t ets-1 i fvet, Akademiens så väl lärare- som lärjungepersonal, hafva vi funnit, att det afsöndfingstillstånd, hvari de befinna sig, har framalstrat en sådan samling riktiga originaler, att man stundom vore frestad att tro åtskillige deribland tillhöra ett längesedan förflutet sekel.
Uti det litterära elementet, i lärarnes förhållande till lärjungarne har utbildat sig något som jag ville kalla för ett menlöst, ett oskuldsfullt charlataneri.
Jag säger menlöst derföre att jag ej vill kasta någon skugga på lärarepersonalen, utan tror, att många af dem, kända såsom män af den redbaraste karakter och af mycken lärdom, likasom omedvetet och utan att vilja eller märka det försjunkit i excentriciteter.
Något sådant skulle icke, i min tanke, vara möjligt, om de akademiska fadren hade den allmänna upmärksamheten mera fästad på sig och sina förehafvanden, om de voro i mera beröring med det praktiska lifvet.
Det gifna resultatet af dessa förhållanden, ett resultat som alla känna eller, rättare sagt, af hvilket alla hafva en slags känning, det är, att föräldrar, som önska att se sina söner, efter att hafva inhämtat erforderligt kunskapsförråd, någorlunda tidigt inne i det praktiska lifvet, för att sedermera kunna sjelfva draga försorg om sin existens, ganska mycket tveka att.sända dem till Universiteterna och detta är en omständighet, som företrädesvis torde förtjena att tagas i betraktande, enär ett
Universitet i allmänhet måste anses vara till, ieke för den akademiska personalens skull, utan för nationens skull och för deras räkning, som vilja inhämta kunskaper för att blifva skickliga att inträda i det medborgerliga lifvet. / Hvad de af Utsk. anförda skälen beträffar, så äro de redan 330 Don 15 Juli f. m. af föregtde talare vederlagda.
Jag vill blott tillägga något för att besvara en invändning emot Universitetets-flyttningen, nemi. talet om de stora frestelser, för hvilka den studerande ungdomen genom vistandet i hufvudstaden skulle blifva utsatt.
Det är en sanning, att lifvet i en hufvudstad har en bjertare kolorit än småstadslifvet och således framträder mera frestande för ynglingar, men ehuru dessa frestelser måste vara fullt ut så stora om icke större i Paris, i Wien, i Berlin, än-i Stockholm hafva vi dock icke hört, att man för deras skull varit betänkt uppå att flytta Universiteten från dessa städer och till småstäder.
Innan jag lemnar kapitlet om frestelserna och förströelserna, vill jag äfven nämna, att den omständigheten, att studentcorpsen i Upsala anser sig såsom den förnämsta derstädes, såsom den tongifvande, stundom föranleder till stora depenser, ja så betydliga, att för föräldrar, som icke hafva någon förmögenhet, det på sednare tider blifvit en ganska stor tunga att låta sönerna studera i Upsala.
Om deremot Universitetet förlädes i Stockholm, vore de studerande såsom klass mindre betydande, de kunde icke upträda såsom tongifvande, utan kunde föra ett ganska anspråkslöst lefnadssätt, hvarjemte genom det större tillfället för dem att blifva uptagna i familje- och societetslifvet åtskilliga af deras nuv:de depenser skulle kunna undvikas.
Jag har icke hört att studenterne i Köpenhamn föra något öfverdådigt lefnadssätt, utan snarare tvärtom.
Om allt detta tages i närmare öfvervägande, så tror jag, att invändningen ang:de de stora frestelserna och utgifterna i en hufvudstad, hvarpå många, enligt hvad jag hört, lägga en ganska stor vigt, torde förlora en stor del af sin kraft.
Hvad slutligen vidkommer anmärknm, att Upsala Universitets flyttning till Stockholm skulle utgöra en kränkning af Konung Gustaf II Adolfs donationsbref, så har den siste värde talaren redan häntydt på en utväg, hvarigenom all betänklighet i detta hänseende kunde häfvas.
Men derjemte- vill jag nämna, att ehuru frågan om Universitets-flyttningen varit å bane allt sedan år 1821, då den behandlades uti en å trycket utgifven brochyr, så har man likväl under hela den sedermera förflutna tiden aldrig hört någon betänklighet i detta hänseende omnämnas.
Jag skall endast med få ord uptaga tiden.
Stael von Holstein har ansett, att Utsk:s yttrande om den Gustavianska donationen till Upsala Akademi, vore af föga betydenhet.
Jag vågar att häruti vara af en alldeles olika tanke och detta så mycket heldre, som min juridiska motståndare, Gr.
Sparre, icke ännu uptagit denna punkt til! besvarande.
Jag hemställer emedlertid till den värde Frih:s pröfning, huruvida man, enligt svensk jurisprudens, får tolka testators mening annorlunda än efter ordalydelsen.
Då nu de Gustavianska godsen äro gifna lill Upsala högskola och icke till någon annan läroanstalt torde de fortfarande få der förblifva.
Stael har ytterligare sagt, att om studenterna i Wien haft så stor del i de politiska oroligheterna, så förvånar det honom, att Universitetet blifvit derstädes bibehållet.
Den 15 Juli t. ni. 331 Detta om förvånar deremot mig; hvar och en borde veta, hvilken rol den s. k.
Aulan spelade i den Österrikiska revolutionen.
Orsaken, hvarför Universitetet, detta oaktadt, icke blifvit förflyttadt från hufvudstaden, är helt enkelt att kostnaden blifvit allt för stor.
Här i Sverige, der vi äro nog lyckliga att icke ega Universitetet i hufvudstaden, här tyckes man ej vilja rygga tillbaka för dylika utgifter.
Sparre har påstått, att hans motståndare förvrängt hans ord.
Jag vågar nästan påstå, att Hr Gr:n snarare förvrängt mina ord än jag hans.
Jag har alldrig tillvitat
Hr Gr:n ett så löjligt yttrande som det, att Jurister borde taga en lifligare del i statshvälfningar.
Jag har aldrig påstått, att en Assessor eger mångdubbelt större inkomster än en Professor.
Jag har endast yttrat, att en Assessor icke skall vilja blifva Professor, om utsigterna för hans framtid derigenom förminskades.
Jag vet, att flere ledamöter uti Norriges Höjeste Eet varit JurisProfessorer, men ser sannerligen icke hvad som hindrar, att detta äfven här, kan blifva fallet då vi hafva exempel att Professorer i andra lärdomsgrenar, både vid Upsala och Lund, intagit t. o. m.
Statsråds-taburetter.
Jag vill icke längre fördröja frågans afgörande utan slutar med att fortfarande begära bifall till denna punkt.
I mitt sista yttrande uraktlåt-jag att utlåta mig om den juridiska sidan af saken eller örn möjligheten att, utan kränkning af Gustaf II Adolfs donntionsbref, flytta Upsala Universitet till Stockholm.
Denna uraktlåtenhet har Gr.
Björnstjerna förmenat vara ett tyst medgifvande af giltigheten utaf Utsk:s argumen tation i detta hänseende, men som detta är ett fullkomligt misstag, anhåller jag att i korthet få yttra min tanke i saken.
Jag hyser lika litet betänklighet att flytta det af Konung Gustaf II Adolf donerade Universitetet i Upsala till Stockholm, som man i Linland hyst betänklighet att flytta Akademien från Åbo till Helsingfors och som man i Tyskland hyst betänklighet att flytta flere Universiteter från den ena orten till den andra.
Donationen är väl gifven till »Upsala högskola eller Kongl. Akademien», men det är ingenting som hindrar K.
M. att förklara, att Upsala Högskola hädanefter skall ligga i Stockholm Jag ser intet hinder för meddelandet af en sådan förklaring, aldrahelst K. M., såsom vi veta, eger den högsta tolkningen af testamenten, fideikommissbref m. m. samt t. o. m. eger makt att i viss mån förändra fideikommiss-stiftelser, såsom genom medgifvande af inteckning i en fideikoramitterad egendom.
K. M. kan således ganska väl vidtaga en sådan förändring af det ifvågav:de donationsbrefvet, derest något sådant skulle erfordras.
Beträffande de förespeglade stora kostnaderna af Akademiens förflyttning, så hemställer jag, om B.
St:r, som nyligen voterat omkring .20 milhr
Rdr till jernvägsanläggningar, icke kunna hafva råd att bevilja 1-| k 2 milhr för att befordra den högsta bildningen i landet.
Eller är verkligen tidens materiella riktning så öfvervägande, att man anser sig böra offra 20 ä 30 milhr på kommunikationsväsendet men nekar att gifva 2 milhr för att rädda landets 332 Deri 15 Juli f. m. förnämsta bildningsanstalt från ett oundvikligt förfall?
Då Upsala icke ligger på längre afstånd frän Stockholm jin 7 mil skulle förvaltningen af Akademiegodsen ieke i någon betydligare mån försvåras.
Björnstjerna har sagt, att lian fritagér sig från beskyllningen att hafva förvrängt mina ord.
Jag ber att få med anledning häraf erinra, att jag icke nämnde hans namn, utan sade, att mina motståndare i allmänhet förvrängt mina ord, och till ett sådant yttrande anser jag mig hafva haft fog, enär jag bestämdt påminner mig, att Hr.
Carlheim
Gyllenskjöld yttrade, att jag likasom önskade att Juristerue skulle taga en väsendtlig del i alla politiska förvecklingar.
Gr. Carlheim Gyllenskjöld: Gr.
Sparres sista ord tvinga mig att ånyo begära ordet.
Jag tror mig icke hafva sagt, alt Gr.
Sparre önslcade, utan att lian syntes önska Juristerne en framstående rol i statshvälfningar, oell att jag icke torde hafva upfattat
Hr Gr:ns ord alldeles orätt, bevisas deraf, att Gr.
Björnstjerna har upfattat dem ungefärligen på samma, sätt.
Då jag nu har ordet ber jag att få göra ett tillägg till mitt förra anförande.
Sparre har vändt sig emot mig och vltrat, att de af mig omtalade »unge Juristerne i Svea Hoflin 11 sjel
Iva beklagat sig öfver deras juridiska bildnings bristande grundlighet.
Jag tviflar icke derpå utan anser det vara så mycket sannolikare som det är en gammal erfarenhet, att ju mera man vet, desto större anser man sitt vetandes otillräcklighet och önskar dess ytterligare utveckling.
Anledningen hvarföre en sådan klagan är temligen allmän tror jag mig af egen erfarenhet-kunna förklara.
Jag hade nemi. ämnat att gå mera grundligt till väga med mina Akademiska studier, men jag måste afstå derifrån, emedan jag fann, att den Akademiska undervisningen bedrefs på ett sådant sätt, att man i det praktiska lifvet ej hade någon egentlig nytta deraf.
Derpå har Gr.
Sparre svarat, att om Akademien flyttades till Stockholm, skulle förhållandet blifva helt annorlunda.
Detta är visserligen möjligt, men motsatsen kunde äfven inträffa.
Först då man uti embetsverken fordrar en grundlig juridisk bildning såsom vilkor för framkomst på den juridiska vägen, först då blifver förhållandet annorlunda, och detta är alldeleles oberoende af Universitetets läge i Stockholm eller i Upsala.
Hr Tham, Carl Wilhelm Äng.:
I en fråga af sådan beskaffenhet som denna, torde det vara tillåtet att yttra sig för den, som varit icke allenast studerande utan äfven yngre akademisk lärare vid Upsala Akademi.
Jag kan ej påminna mig, att denna fråga under min studenttid varit å bane eller att någon opinion derom då blifvit af den studerande ungdomen uttalad, men deremot har frågan å sednare tider varit afhaudlad i Upsala och då var jag en af dem, som önskade Universitetets förflyttning till Stockholm.
Det första lika enkla som vigtiga skälet härför låg uti medvetandet af den hämmande inverkan på vetenskapernas utveckling, som vs - Den 15 Juli f. m. 333 ståndet i en småstad utöfvade på både lärare och lärjungar, de der måste sakna de i hufvudstaden befintliga, hufvudsakligaste källorna till utbildning, särdeles i afseende å de praktiska vetenskaperna.
Denna fråga är så väl i tal som i skrift förut så vidlyftigt afhandlad, skälen för oell emot den föreslagna flyttningen hafva jemväl under dagens diskussion härstädes blifvit så utförligt utvecklade, att jag anser mig ej behöfva vara vidlyftig.
Om de skäl Utsk. anfört, torde äfven vara ganska litet att säga, men desto mera om det resultat, hvartill Utsk. kommit.
Utsk. erkännner, att Universitetets belägenhet i en småstad är i vetenskapligt hänseende skadligt.
Det anses att Upsalas blifvande jernvägsförbindelse med Stockholm skall i någon mån afhjelpa denna olägenhet, men någon utveckling af detta påstående finnes ieke i Betänk.
Utsk. talar om mångå tillfällen till förströelser hvilka i hufvudstaden finnas och skulle afleda den studerande ungdomen från flitiga studier.
Derpå är äfven mycket svaradt och man har med rätta lagt mycken vigt vid den omständighet, att studenterne finge mera tillfälle att umgås med familjer här än i Upsala.
Utsk. säger slutligen: »Utsk. saknar emellertid de närmare uplysningar i ämnet, hvilka liro behöfliga för att uttala en bestämd åsigt i fråga derom, huruvida dessa jemte de flera skäl, som mot ett
Universitets förläggande i hufvudstaden kunna åberopas, må vara af större eller mindre vigt, än dem, på hvilka förslaget grundas, men Utsk. finner i öfrigt sådana hinder och svårigheter möta för en förflyttning af Upsala Universitet, att Utsk. anser sig böra afstyrka en sådan åtgärd.»
Då Utsk. erkänner vigten af att erhålla uplysningar, hade Ut3k. icke bordt skjuta saken helt och hållet ifrån sig.
Detta har Utsk. emellertid gjort och såsom de förnämsta hindren för åtgärden anfört 1) Gustaf II Adolfs testamente, 2) enskilda personers testamenten samt 11) kostnaden.
Jag vill ej yttra mig öfver den juridiska frågan, ty dess bedömande tillhör Juristerne.
Jag har väl hört en Jurist i dag förklara, att testamentena ej lägga hinder i vägen för flyttningen, men jag tror, att landets förnämsta jurister böra i ämnet afgifva en gemensam förklaring, så att man kan vara fullt säker på åtgärdens lagenlighet.
Hvad kostnaden beträffar tror jag ej att den skulle blifva så stor, att den bör afskräcka från vidtagandet af en allmänt nyttig åtgärd.
Då jag således ej kan obetingadt godkänna dessa skäl, anser jag, att Utsk. bordt tillstyrka en utredning af frågan i alla dess detaljer utaf sakkunnige män.
Blefve deras utlåtande i ämnet, att flyttningen icke är behöflig eller nyttig, så vore det ju en god sak att hafva frågan en gång för alla afgjord, så att vi ej återfinge densamma vid hvarje riksdag.
Jag förenar mig således med dem, som yrkat punktens återremitterande.
Jag förenar mig till största delen med den siste värde talaren.
Jag vill för öfrigt tillkännagifva, att jag icke hyser någon förhoppning, att man vid denna ltiksdag skall'besluta sig till att begära hela Upsala Universitets förflyttning hit till hufvudstaden, samt att jag räknar Ekon.- 334 Den 43 Juli f. m.
Utsk. till förtjenst, att det gått de. allmänna önskningarne åtminstone till någon del till mötes genom att tillstyrka den Medicinska Fakultetens förening med Carolinska Institutet.
Jag tror likväl, att Utsk. gerna kunnat gå något längre och jemväl tillstyrka den juridiska fakultetens förflyttning hit till Stockholm.
Emot en sådan åtgärd förefinnas inga egentliga hinder.
För denna fakultets räkning finnas i Upsala inga särskildta byggnader eller inrättningar, så att för flyttningen det knappast erfordras något annat än att Professorerne och juris studiosi liitflytta sina personer.
Här kunde man med ganska obetydlig kostnad erhålla nödiga lärosaler, och mera behöfdes ej.
För min del anser jag den juridiska fakultetens hitflyttning vara lika vigtig som den medicinskas.
Yi veta att det juridiska studiet i Upsala nästan helt och hållet urartat till en ogagnelig och uttråkande lex- eller collegiiläsning, hvaraf åtskilligt visserligen qvarstannar i den studerandes minne men hvarigenom hela det vetenskapliga exemplet, för att så säga, förflyktigar från studiet.
Sanningen häraf tror jag kunna intygas af alla de jurister, som studerat i Upsala.
Jag tror, att de temligen allmänt beklaga sig öfver det sätt, hvarpå de juridiska föreläsningarne derstädes hållas och tillskrifva detta felaktiga sätt det ringa intresse, man egnar åt sjelfva studiet.
Detta intresse torde vara något större hos dem, som studera den högre kursen eller till JurisCandidatexamen, men det ojemförligt större antalet, eller de, som taga HofEätts-examen, lära sig lagboken och collegierna såsom utanlexor utan något intresse för sjelfva den juridiska vetenskapen.
Annorlunda tillgick det vid det Universitet der jag hade den lyckan att studera juridiken.
Man hade der en Professor, som föga brydde sig derom, huruvida lärjungen kunde ur minnet upräkna en mängd data på författningar, upläsa en mängd lagrum utantill m. m. s., utan som hufvudsakligen fästade sig vid sjelfva rättsläran, sjelfva rättsbegreppen och den tillämpning desamma i den gällande lagen erhållit, samt derigenom tillvann vetenskapen lärjungarnes kärlek och intresse.
En sådan läromethod är alldeles motsatsen till den som nu för tiden följes i Upsala, der högst få studerande bevista de juridiska föreläsningarna, hvilka ej heller bestå i något annat än ett ständigt genomgående af några Collegier, dem de studerande skola lära sig snart sagdt utantill och hvilka ofta innehålla redogörelse för en mängd särskildta författningar, såsom t. ex. barnmorske-regledet, af hvars inhämtande man ej har något egentligt gagn i det praktiska lifvet.
Det är visserligen ganska lyckligt, att, på sätt erfarenheten visat, många jurister, när de inträdt i det praktiska lifvet, sjelfva ersätta bristen i deras akademiska undervisningoch att man således kan besätta domareplatserne med någorlunda dugliga personer, men detta lyckliga förhållande skulle utan tvifvel hvila på en säkrare grundval, om den akademiska undervisningen blefve bättre och mera egnad att i de studerandes sinnen alstra ett lefvande intresse för rättsvetenskapen.
Jag tror, att dertill ej finnes något kraftigare medel, än Universitetets flyttande till liufvudstaden.
Till följd af den större upmärksamhet, hvarmed lärarnes förehafvanden här skulle följas, blefve de utan tvifvel tvungna Ben 15 Juli f. m. 335 att i sina föreläsningar inlägga mera vetenskaplighet samt att begagna en lämpligare undervisningsmethod.
Hvad särskildt det juridiska studiet beträffar, så tror jag, att de unga juristerne här, likasom i Norrige och Danmark, i sådant fall skulle äfven efter examen fortsätta sina studier och sålunda förena teorien och praktiken, till bådas fromma.
Jag föreställer mig, att Utslc. tagit allt detta jemte mycket annat förut anfördt i ett alldeles för flyktigt öfvervägande, hvarföre jag förenar mig med dem, som yrkat punktens återremitterande.
I afseende på den stora frågan, eller hela Upsala Universitets förflyttning till hufvudstraden, vore det högst önskligt, att It.
St:r vid denna Riksdag åtminstone komme till det resultat, att de till K.
M. framförde en begäran om frågans utredning, så att man vid nästa Riksdag kunde erhålla en fullständig framställning om de svårigheter som mötte förslaget samt om sättet för deras undanrödjande.
Jag hyser den fasta öfvertygelse, att denna fråga är en ibland dem, som icke kunna falla, samt att det derföre vore skäl att ju förr desto heldre få den fullständigt undersökt och utredd, så att man sedermera med full tillförsigt kunde fatta sitt beslut.