Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om ett dylikt förfaringssätt skulle leda till det äskade målet, lemnar jag derhän, men hvad med någorlunda säkerhet kan antagas är, att Utsk:s ledamöter genom dessaj valstrider från första ögonblicket af deias sammanvaro komme i harnesk emot hvarandra.
Förslaget är således, enl. mitt förmenande, hvarken nyttigt eller nödigt.
Rätta orsaken till dess regelmessiga återuplifvande torde således böra sökas i den opinion, som alltsedan 1809 år ifrån år, Riksdag ifrån Riksdag högljudt fordrat, att R. o. Ad. skall göra den ena i eftergiften efter den andra af dess lagliga och häfdvunna rättigheter, utan att de öfriga Stånden ens ifrågasatt att afstå från någon dem tillerkänd förmån.
Ett slut måste någon gång göras på ett dylikt förfarande, se der hvarför jag hoppas att R. o. Ad. utan vidare ordande måtte afslå förslaget.
Det torde måhända vara flere af R. o. Ad:s ledamöter, som med mig förundra sig deröfver, att Const.- Utsk:s ordfide, hvilken med mycken talang försvarat Utsk:s öfrige redan afgjorde förslag, i denna fråga iakttager den djupaste tystnad.
Som en stor del af Ståndet ulan tvifvel fäster mycken vigt vid att få erfara Gr.
Lagerbjelkes tanke i såväl denna som i de andra frågorna, kan jag icke annat än finna mig föranlåten att hos den värde Gr:n anhålla, «det han behagade inför R. o. Ad. tillkännagifva sin åsigt i saken. 154 Den 8 Mars e. m.
Till hvad jag förut yttrat ber jag endast att få tillägga, att då man i allmänhet på detta rum och i synnerhet från Grefvebänkarne får höra yttras, att R. o. Ad. bör vara redo att, när det allmännas väl sådant fordrar, göra upoffring af Ståndet enskildt tillkommande fördelar, och jag för min del anser ifrågavar:de förslag medföra en icke obetydlig vinst för det allmänna, skulle jag föreställa mig att ögonblicket vore inne att visa, det R. o. Ad. hade allvar med sina ofta uprepade försäkringar om dess beredvillighet i berörde hänseende, hvarföre jag ånyo anhåller om förslagets bifallande.
Jag anser det vara mindre passande, att upmana en ledamot af detta Stånd, hvilken f. n. innehar ordför:de-platsen inom ett af R.
St:rs Utsk. och ett af R.
St:rs verk, att yttra sig i denna fråga, deruti han, enl. mitt förmenande, i viss grad måste anses vara jäfvig.
Jag skulle derföre önska, att utmaningen ej antoges och att den värde ledamoten bibehölle samma tystnad som hittills.
Hr Cederschiöld har sagt, att det skulle vara R. o. Ad. värdigt att göra den ifrågasatta eftergiften.
Häruppå kan jag för min del alldeles icke ingå.
Att göra en eftergift i detta fall vore, enl. min åsigt, detsamma som att erkänna att, ehuru R. o.
Ad. utgör Rikets första Stånd, det likväl icke skulle inom sig ega ett tillräckligt antal medlemmar af den erfarenhet, skicklighet och anseende i det allmänna, att de kunna försvara sina platser som ordfönde inom R.
Allt ifrån den tid vårt nuvande Statsskick tog sin början, tror jag icke, att man kan förevisa något af R. o. Ad:s Hrr Elektorer begånget misstag vid besättandet af ordför:de-platserna inom Utsk:n utan jag tror tvertom, att erfarenheten vittnar derom, att de af Elektorerna utsedde ordfönde städse upfyllt deras åliggande! på ett sätt, som uprätthållit icke allenast Utskrns utan äfven på samma gång R. o. Ad:s eget anseende.
Den ifrågasatte grundlags-ändringen är hvarken nödig eller nyttig.
Den är icke nödig, emedan, på sätt jag nyss yttrade, ordfönde-platserna hittills blifvit väl fyllda.
Den är icke helier nyttig, derföre att den, såsom en föreg:de talare jemväl yttrat, skulle öpna fältet för intriger och måhända äfven blifva ett medel att tillfoga chikaner.
Jag anhåller således, att förslaget, såsom olämpligt och obehöfligt, måtte af R. o.
Jag är upkallad af Hr Cederschiölds yttrande, att det väckte hans förundran, att icke Const.Utsk:s ordfönde deltoge i denna debatt.
Jag får deremot förklara, att jag, och säkerligen många med mig, skulle blifva högst förvånade om vi fått höra Gr.
Lagerbjelke, som under flera Riksdagar beklädt ordfönde-platsen i ett af de vigligaste Utsk:n och derjemte under en följd af år varit ordfönde bland R.
Stms Fullmäktige i Riksg:s-Kont., yttra sig i denna fråga.
Jag är öfvertygad derom, att Hr Cederschiöld, såsom utmärkt jurist, icke skulle underlåta att jäfva en domare, hvilken egde del i den sak, hvaruti Hr Den 8 Mars e. m. 155 Cederschiöld vore part, eller deraf kunde vänta sig någon nytta eller skada.
Den upmaning, som Hr Cederschiöld till Const.- Gtsk:s ordfönde framställt, anser jag således icke vara af omständigheterna påkallad och förmodar, att något afseende dervid icke kommer att fästas.
Hvad sjelfva saken beträffar, delar jag Gr.
Björnstjernas mening och afstyrker derföre R. o. Ad. ifrån att antaga delta förslag.
Ehuru en värd talare icse insett det, tror jag, att de flesta af R. o. Ad:s ledamöter lätteligen skola finna, hvarföre jag önskat att i denna fråga få iakttaga tystnad.
Dä jag emellertid blifvit upmanad att yttra min åsigt i saken, så får jag erinra R. o. Ad., att denna åsigt redan finnes uttryckt i det representations-förslag jag framlagt.
Jag har deruti föreslagit, att uti de Utsk., som icke tillsättas Ståndvis, skulle val af ordfönde ega rum, på sätt Riksdagens arbets-orgning stadgade, men att i de Nämnder, som tillsättas Ståndsvis, ordet skulle föras af den bland R. o. Ad:s fullmäktige, hvilken, enl. Riddarh.- Ordn. dertill vore berättigad.
Då man betänker med hvilken oväld, med hvilken rättvisa, med hvilket fästadt afseende å sakkännedom och skicklighet R. o. Ad. under tidernas lopp utsett sina Utsk:sledamöter, förvånar man sig deröfver, att tanken att göra en förändring i nuvande stadgande ang:de ordfönde-skapet i Utsk. kunnat upstå.
Om man betraktar det sätt, hvarpå R. o.
Ad. tillsatt Utsk:s-ledamölerna af sitt
Stånd ända ifrån vårt Statsskicks införande samt till och med innevar:de Riksdag, finner man att intet partisinne, inga enskilda afsigter och viljor, utan endast önskan alt bereda fäderneslandets nytta dervid gjort sig gällande.
Härom torde tankarne vara föga delade och ledamöterna i MedStånden hafva äfven erkänt, att R. o.
Ad. allt hittills visat sig vara fullkomligt värdig att utse ordfönde i R.
St:rs Utsk.
Vid sådant förhållande säger man sig icke kunna begripa, hvarföre man vill göra en förändring i nuvande stadgande och anser, att R. o. Ad., som hittills med oväld och samvetsgrannhet utvalt Utsk:s ordfönde, alltid bör bibehålla denna rättighet.
Men om äfven ifrågavande företrädes-rätt ännu icke blifvit annat än till det allmännas nytta och Ståndets heder begagnad, så ligger det likväl inom möjlighetens gräns att förhållandet kan blifva annorlunda, att partisinne och enskilda afsigter äfven här skulle kunna göra sig gällande.
Man kan tänka sig möjligheten af att t. ex. ordfönde i Const.Utsk. blefve en person,' som hyste en serdeles benägenhet att framlägga odugliga representations-förslag eller att till ordfönde i StatsUtsk. utsåges en person, som hade mycken motvilja att bevilja nödiga anslag o. s. v. Jag säger icke att sådant har skett, men jag säger att sådant kan inträffa, och just deruti ligger olyckan.
Jag önskar derföre, att denna § måtte förändras och att R. o. Ad., hvilkens rätt jag är beredd att, der så nödigt finnes, till det yttersta försvara, ville göra denna 156 Den 8 Mars e. ni. koncession, som, enl. min tanke, skulle snarare gagna ån skada det Högl.
Hr Mannerskantz: R. o.
Ad. har redan en gång förut under denna Riksdag visat sig så fast i försvaret af sina ärfda rättigheter, att det torde vara föga hopp att söka bereda framgång åt ifrågavarule förslag, men, sådant oaktadt, anser jag mig böra tillkännagifva, att jag för min del gillar förslaget.
Här har mycket ordats om den fåfänga och den ällan, som, derest förslaget antages, skulle gifva sig luft inom Utsk:n, ithy att hvar och en af dess ledamöter skulle sträfva att blifva vald till ordfönde derstädes.
Jag tror att saken kan -betraktas från en annan sida.
Jag anser fäderneslandets bästa fordra, att dessa ordfönde-platser beklädas af män, som dertill äro de mest lämpliga, och om jag än gerna medgifver, att R. o. Ad. hittills besatt dessa platser med fullt kompetenta personer, så ber jag likväl att få erinra, att det ofta kan hända, att ordfönde i ett Utsk. blifver af sjukdom eller annat förfall förhindrad att bevista Utsk:s sammanträden, vid hvilket förhållande den ledamot af R. o. Ad:s ledamöter inom Utsk., som har främsta sätet på Riddarhuset, skall föra ordet.
Första gången jag var Utsk:s-ledamot, inträffade, blott några få dagar efter mitt inträde i Utsk. ett sådant förhållande, att jag, ehuru alldeles ovan vid allmänna ärendens handläggning, mäste intaga ordfönde-platsen framför många i Statens värf grånade och välförtjente män, intilldess den ordinarie ordformen, hvars sjukdoms-lillstånd blef långvarigt, afsade sig ledamotskapet inom Utsk. och en annan ordfönde i hans ställe blef invald.
Detta bevisar att fall kunna inträffa då det vore nyttigt om Utsk:n finge välja ordfönde.
Mänga flera ännu vigtigare skäl skulle kunna anföras, men jag anser mig icke längre böra uptaga 11. o. Ad:s tid, då jag på förhand känner den utgång, frågan kommer att få.
Man har förmenat, att det icke skulle vara grannlaga af mig att upmana Gr.
Lagerbjelke att i frågan sig yttra, derföre att den värde Gnn är ordfönde i Const.Utsk. Såvida Gnn reserverat sig emot beslutet, vill jag medgifva, att det kunde vara grannlaga af Gnn att iakttaga tystnad, men, om sådant icke är förhållandet, hvilket jag för min del icke kunnat inhemta, och om Gnn deltagit uti beslutet att framlägga ifrägavande förslag, kan jag icke inse, att han skall vara jäfvig eller af grannlagenhet förhindrad att försvara ett beslut, hvartill han sjelf bidragit.
Jag ansåg mig desto heldre framställa den klandrade upmaningen, som flere af Grins föreg:de yttranden haft å mig den verkan, att jag iakttagit tystnad i frågor, hvaröfver jag eljest ämnat mig yttra, och att flere af R. o. Ad:s ledamöter rönt samma inverkan af Grins yttranden, som jag, vill jag sluta deraf, att de flesta förslagen blifvit af R. o. Ad. bifallna.
Vid sådant förhållande hade jag all anledn. att förmoda, att ifall Gr.
Lagerbjelke upstode för att försvara äfven detta förslag, skulle Den 8 Mars e. m. 157 hans bemödande krönas med samma framgång i detta, som i afseende på de fleste af de öfrige förslagen.
Jag vill visst icke bestrida, alt ju ördför:de-platserna inom Utskm hittills i allmänhet varit ganska väl besatta, men derutaf följer alldeles icke, att ett sådant förhållande skall ständigt fortfara, eller att icke dessa platser, derest valet varit fritt, möjligtvis kunnat blifva ännu bättre besatte.
Men om jäg äfven lemnar detta förhållande helt och hållet å sido, så påstår jag fortfarande, att det bör vara en korporations' obestridliga rättighet att sjelf utse sin ordfönde och jag anser att det är ett obehörigt förmynderskap, som R. o. Ad. öfver MedStånden utöfvar, då Ståndet påtvingar Utsk:u ordfönde, med hvilka flertalet af Utsk:s ledamöter måhända icke är belåtet.
Jag yrkar fortfarande bifall till förslaget.
Då det naturligtvis måste vara af stor vigt att de skickligaste och värdigaste bland representanterna blifva ordfönde i Utskm, biträder jag med min röst det ifrågavande förslaget.
Utan att ifrågasätta lämpligheten af de val till Utsk:s ordfönde, R. o. Ad:s Elektorer hittills företagit, vill jag dock ingalunda biträda den mening, att inga andra ledamöter af R. o. Ad. skulle hafva varit lämpligare att bekläda dessa platser, om Elektorerna vid valen haft fria händer.
Hvarföre skall man då motsätta sig en förändring, som lemnar en större latitud åt skickligheten och den mera framstående förmågan att intaga dessa vigliga platser och hvarigenom tillfälle äfven beredes för de öfriga Ståndens ledamöter att ådagalägga deras förmåga?
Att såsom privilegium för de äldre ätterna inom R. o. Ad. fortfarande söka bibehålla rättigheten att vara ordfönde i R.
St:rs fjtsk., är ett försök, som i tidernas längd måste stranda.
Hvarföre då icke heldre sjelfmant göra en upoffring, som länder till fäderneslandets väl? R. o. Ad. torde icke hafva sig obekant, att vid början af hvarje Riksdag man ofta är i bekymmer om hvilka personer skola väljas till Utsk:s-ordför:de samt att de af R. o. Ad:s ledamöter, som dertill anses lämpliga, öfta måste skalla sig fullmakter för de äldre ätterna på Riddarhuset, för att sålunda bereda sig tillträde till dessa platser.
Hela detta maniement skulle, derest förslaget antages, ej mera behöfvas.
Jag för min del anser förslaget vara nyttigt och får derföre anhålla om bifall till detsamma.
De talare, som yttrat sig för förslaget, hafva stödt sitt tillstyrkande på den grund, att R. o. Ad. borde göra en upoffring af en Ståndet tillkommande fördel, då fäderneslandets väl sådant fordrade.
Jag är öfvertygad att Sveriges
Adel när som helst är färdig att för ett sådant ändamål göra upoffringar, men jag är tveksam, huruvida afståndet ifrån det sjelfskrifua ordför:de-skapet i Utskm verkligen kan betraktas såsom en upoffring.
Jag, som vid 2:ne Riksdagar haft den äran att vara ordfönde i ett af R.
St:rs Utsk., får för min del helt öppet förklara, att ifall jag skulle beröfvas denna förmån, skulle jag icke 153 Den 8 Mars e. m. anse det såsom någon upoffring.
Ordför:de-skapet är en pligt, som man upfyller, och hvilken ofta kännes ganska tung.
Om R. o. Ad. afslår detta förslag, så bör detta afslag ej anses innebära en vägran att för det allmännas skull göra en upoffring.
Frågan har äfven en politisk sida och ur denna synpunkt betrak^ tad kan förslaget anses hvarken nödigt eller nyttigt.
Om jag vore öfvertygad om att de öfriga Stånden påyrkade denna förändring, skulle jag icke neka densamma min röst, men jag är icke derom öfvertygad, utan tror mig fast mer veta,' att ett af MedStänden redan afslagit denna punkt och vid sådant förhållande kan jag icke annat än anhålla, att densamma måtte af R. o. Ad. jemväl ogillas.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., på förfrågan af Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., uplyst alt R. o. Ad. ännu icke inbekommit något prot.-ntdr. rör:de de öfrige RiksStms beslut uti förevar:de ämne, yttrade Frih.
För hvar och en af R. o. Adis ledamöter, som vid en Riksdags början varit Elektor, torde det vara väl bekant, hvilka svårigheter förorsakas af det nuvaride stadgandet, att den af R. o.
Adis Utskis-ledamöter, som innehar främsta sätet å Riddarhuset, skall vara Utskis-ordföride.
Många af R. o. Adis ledamöter, som sitta på de första bänkarne, blifva följaktligen icke invalde i Utskm, enär de derstädes icke gerna kunde såsom ordfönde placeras, och just derigenom äro de beröfvade möjligheten att erhålla den öfning och vana vid allmänna ärendens behandling, som bör förvärfvas af dem, hvilka till följd af deras födsel äro ämnade till ordfönde.
Detta anser jag vara en ganska stor olägenhet och det visar sig mer än tillräckligt, alt detta Stånd, ehuru det är ganska talrikt, dock har svårighet att besätta Utskin med tjenliga personer.
Det nu förevaride förslaget leder till en förbättring i detta förhållande och om det genom Ständernas och Konungens sammanstämmande beslut blefve lag, så skulle R. o. Ad. vid tillsättandet af sina Utskisledamöter erhålla mycket friare händer än Ståndet f. n. eger.
I sådant fall behöfdes vid Utskis-valeu afseende icke fästas vid något annat förhållande än personernas lämplighet till dessa platser.
Detta är ett skäl hvarföre jag tillstyrker förslaget.
Ett annat skäl, hvarföre jag anser förslaget böra antagas, ligger i en omständighet, som af Gr.
Björnstjerna åberopades såsom ett skäl emot förslaget, eller att denna fråga så ofta återkommer.
Det är nemi. naturligt att så länge R. o.
Ad. vägrar att i detta fall ställa sig i full parité med de öfriga Stånden, skall frågan härom förblifva ett ständigt tvisteämne emellan Adeln och MedStänden, och det är, åtminstone i min tanke, icke skäl att vid ständigt lif bibehålla ett sådant trätofrö.
Hvad den så mycket omtalade upoffringen beträffar, så tror jag att den ej blefve serdeles stor enär jag är öfvertygad derom, att ordfönde-platserna i allt fall merendels skulle uplåtas åt Adelns ledamöter, ehuru icke alltid åt de till nummern å Rid - Den 8 Mars e. m. 159 dårhuset främste.
Vi känna nogsamt, att å Riddarhusets yttersta bänkar sitta personer, hvilka under en mångårig befattning med allmänna ärenden förvärfvat sig vana att leda öfverläggningar, men dessa personer kunna, under nuvande förhållande, aldrig blifva ordför:de i Utsk:n.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt anhålla om bifall till förslaget.
Hr von Hartmansdorff: Frih.
Raab har talat om den upolfring, som R. o. Ad. skulle göra, i fall det hvilande förslaget antages.
För min del anser jag det icke vara någon upoffring, att mista ordfönde-skapet i Utsk:n, utan att det tvertom är en upoffring att vara ordfönde.
För min del skulle jag t. ex. icke vilja byta plats med Frih. Raab i Bränvins-Utsk., ty jag anser honom vara den, som der af oss alla har den besvärligaste platsen.
Men om det äfven vore en upoffring att bifalla Utsk:s förslag, så vore det en upoffring för Grefvar och Baroner.
Men denna upoffring blefve dock mindre för dem än den upoffring som simpla Adelsmän skulle få vidkännas genom förslagets förkastande, hvilket jag skall söka ådagalägga, samt med detsamma visa, att jag icke är mindre oegennyttig än de.
Om förslaget anioges, förlorade visserligen Grefvar och Baroner det företräde de nu hafva att blifva ordfönde i Utsk:n, men de bibehölle dock möjligheten att blifva dertill valde.
Ogillas åter förslaget, så kunna de simpla Adelsmännen, om än aldrig så dugliga, likväl icke blifva Utsk:s-ordför:de, hvilket skulle kunna hända, om val inom Utsk:n egde rum.
För någon af dem är utsigten att blifva Grefve eiler Baron föga lofvande under nuvande förhållanden.
Om en eller annan af de simpla Adelsmännen förskaffar sig en Greflig eller Friherrlig fullmakt, för att derigenom bereda sig tillfälle att blifva Utsk:s-ordför:de, så händer det att Elektorerna, när de förmärka sådana ärelystna afsigter, äro nog elaka att sälta sig på tvären mot deras gående i fullbordan.
Följaktligen äro förslagets förkastande en större upoffring å de simpla Adelsmännens sida, än dess antagande å Grefvarnes och Baronernas.
Men sådant oaktadt yrkar jag fortfarande, att förslaget måtte af R. o. Ad. ogillas.
Propos. till antagande af förevar:de förslag blef härefter framställd och besvarad med starka
Nej, blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade förkasta detsamma, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han funnit
Hr Cederschiöld begärde votering, hvarefter en sålydande voter:s-propos. uplästes och godkändes:
Den, som antager det sedan sista Riksdag hvilande förslag till ändring i 39 § Riksd.Ordn., ang:de val af ordfide i Utskott och andra delegationer, röstar Ja; den det ej' vill, röstar Nej; 160 Den 8 Mars e. m. vinner Nej, varder nämnde förslag af R. o. Ad. förkastadt.
Vid voteringens slutbefnnnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 83.
12:te punkten, innehållande förslag till ändring i 43 § fiiksd.Ordn., äng:de förändrade grunder för bildandet af sammansatta Utsk.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 1 och 4 dennes på bordet lagda Utlåt.
M 49, ang:de Riksg:s-Kont:s befrielse från skyldigheten, att erlägga postporto för emottagna fribref samt betala arfvoden för detta verks poslräkningar.
På förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Au g., uplyste lindert. Riddarh.-Sekret, att enl. ankomne prot.-utdr.
Borgareoch BondSt:n bifallit StatsUtskrs nu föredragna Utlåt., men att underrättelse om PresteSt:s derom fattade beslut icke ännu blifvit R. o. Ad. meddelad; hvarefter Hr von Hartmansdorff anförde:
Efter hvad mig är berättadt, lärer Riksg:s-Kont. förut hafva till K.
M. ingått med anhållan om en sådan befrielse, som den här föreslagna, men fått afslag.
Nu återkommer frågan i form af motion.
Om hon vinner framgång, blifver följden, att R.
St:r skola till Konungen aflåta underd. skrifvelse ang:de en fråga, som redan blifvit af K.
M. afgjord, hvilket synes mig olämpligt.
Hvad sjelfva saken beträffar, är min tanke den, att Riksg:sKont:s anhållan om befrielse frän postportos erläggande icke bör af R.
Om raan förfore rätt, borde hvarje embetsverk sjelft bekosta sin brefvexling och Statsverket derför erhålla godtgörelse af postmedlen.
Härigenom blefve man försatt i tillfälle att se, huru mycket fribrefven kosta och hvilka stora summor på detta sätt bortgå.
Jag skulle tro att hushållningen med fribrefven då blefve bättre än som nu är.
Nu ser man ej huru mycket fribrefven kosta och fäster derföre intet afseende derpå.
Sage man, hvilken kostnad Staten genom fribrefs-rättigheten vidkändes, så blefve man efter all sannolikhet sparsammare.
Skälet, hvarföre fribrefs-rättighet blifvit medgifven, är, på sätt äfven i Utlåt, uplyses, alt de fleste embetsverk och myndigheter icke hafva några medel att för sin brefvexling använda.
Sådan är icke händelsen med Riksg:s-Kont. eller Banken.
Något undantag från regeln bör alltså icke göras hvarken för det ena eller det andra af dessa verk.
Dessutom förekommer mot detta förslag, att man icke kan på förhand beräkna, huru mycket Riksg:s-Kont:s postporto komme att framdeles utgöra.
Om Kont:s inkomster skulle genom Ständernas beslut hädanefter varda betydligare än hittills, så blefve följden, att de s. k. försäkriugsafgifterne, hvilka utgöra hufvudsakligasle delen af Riksg:s-Konl:s utbe - Den 8 Mars e. m. 161 utbetalningar till Post-verket, ökades i samma mån som betydligare summor Romme att insändas till Kont.
För öfrigt är det, efter min tanke, i närvande ögonblick för tidigt att inkomma med ett sådant parlielt förslag, som det förevar:de.
Det är nemi. bekant att R.
St:r under sistl.
Riksdag ingingo till Konungen med underd. anhållan om en allmän nedsättning i postportot eller om införande af ett s. k. medelporto.
Öfver denna fråga har Konungen, så vidt jag känner, ännu icke fattat Sitt beslut.
Dessförinnan' torde det vara orätt att föreslå någon rubbning af de förhållanden, som i afseende å Post-väsendet f. n. ega rum.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att R. o. Ad. behagade återremittera detta Utlåt.
Det har alldeles icke varit fråga om att åt Riksg:s-Kont. begära någon fribrefsrätt.
Kont. har hittills betalt sina bref och kommer äfven framdeles alt göra det äfven om StatsUtsk:s förevande Utlåt, bifalles.
Men händelsen är den, att för flere år tillbaka föll det Post-Styrelsen in att vilja förskaffa Postverket större inkomster och i sådant ändamål påfann man, att Riksg:s-Kont. borde betala icke allenast de bref Kont. afsönde, utan äfven dem, som Kont. emottog, nemi. sådana bref, sorn tillskickas Kont. från någon embetsmyndighet, som har fribrefs-rätt.
Om t. ex. Riksg:s-Kont. skrifver till en Landshöfding, erlägger Kont. betalning för detta bref, och sådant har ingen öfverklagat, men Kont.
Tår äfven betala de bref, som Landshöfd:n skrifver till Kont., och det är denna sednare betalning, som Kont. undanbedt sig.
Det är sannt, att RiksgrsKont. hos K.
M. sökt befrielse från en sådan betalnings-skyldighet samt att K.
M. denna ansökan afslagit, men skälet för afslaget var icke att Kont:s anhållan ansågs obillig utan att den inkomst, som Staten skulle från Postverket erhålla, var bestämd, så att ett bifall till ansökningen skulle medföra en rubbning i de inkomster, som vid förra Stats-regleringen blifvit påräknade.
Men nu, då StatsUtsk. föreslår, att de medel, Postverket skall till Statsverket årligen erlägga, skola minskas med en summa, motsvarande hvad Postverket emot rätt och billighet på Riksg:sKont. årligen förtjenar, så återstår icke något hinder för bifall till en begäran, sorn K. M., derest omnämnde hinder ej förefunnits, utan allt tvifvel villfarit.
Jag tillstyrker således R. o. Ad. att gilla StatsUtsk:s förevande Utlåt.
Hr von Hartmansdorff har misstagit sig, då han yttrat, att detta Utlåt, tillkommit i anledn. af en motion.
Verkliga förhållandet är, att Utlåt, föranledts af en från Fullmäktige i ltiksg:s-Kont. till StatsUtsk. aflåten skrifvelse.
I denna skrifvelse omförmältes, hurusom, efter det Riksg:s-Kont:s Fullmäktige till K.
M. ingått med en underd. anhållan att blifva befriade från skyldigheten att erlägga lösen för till Kont. ankommande fribref, K.
M. under d. 25 Augusti 1852 till svar 5 H. 11 162 Den 8 Mars e. m. härå meddelat, att
Iian funne Sig icke kunna denna begäran bifalla, derföre att Statens inkomster af Postverket vore för den ännu gällande