Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjerna har sagt, att det 12-lödiga silfvret är hårdare än det 14-lödiga och således mera hållbart.
Han har vidare sagt, alt del 8-lödiga silfvret är ännu hårdare och att man således slutligen kunde komma derhän, att det vore bäst att i silfvermyntet hafva så litet silfver som möjligt.
Med ani. häraf får jag erinra Hr Björnstjerna, att här icke är fråga om hvilket mynt som är hårdast, utan frågan är, huru hardt ett mynt bör vara för att emotstå nötningen i handel och vandel.
Jag medgifver att genom myntsilfvrets legering med öfverflödig koppar upstår en förlust för myntverket, men denna förlust upväges af fördelen, alt myntet under längre tid motstår nötning.
Hufvudsaken vid legeringen är således att med silfvret sammansmälta jemnt och nätt så mycket koppar som erfordras för att göra myntet tillräckligt hardt.
Jag har sett 14-lödigt silfvermynt i Byssland, som varit så nött, alt prägeln ej kunnat urskiljas.
Genom utnött silfvermynts ommyntning tror jag
Slaten tillskyndas större förlust än genom den tillsats af koppar, hvarmed myntsilfvret f. n. npmänges, och när dessutom den nuvande legeringen varit en längre tid begagnad, ulan att någon olägenhet deraf försports, afstyrker jag, lika med Frih:ne Palmstjerna och Tersmeden hvarje förändring deruti och får således anhålla om bifall till hvad Otsk. i denna punkt hemställt.
Härmed ansågs öfverläggningen fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Utsk. afstyrkt förslaget att silfverhalten i speciemyntet må förhöjas från 75 till 80 å 90 proc., samt att Hr Björnstjerna, den ende, som i denna fråga framställt något yrkande, föreslagit ålerremis på grund af de anmärkn:r han framställ; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad. bifölle, att Utsk:s Utlåt., i nu förevar:de fråga på grund af Hr Björnsljernas deremot gjorde anmärkmr återremitterades, samt efter denna props.-ns besvarande med starka
Nej, blandade med några Ja, förklarade det han funnit
Nej hafva öfverrösta!
Härefter förekom det af Utsk. afstyrkta förslaget, all silfvermynlet af lägsta valören ma utmyntas af 8-lödigt silfver.
Uti K. M:s Propos. är föreslaget att 10- öres-slycket af silfver icke skulle utmyntas efter samma grund, som det öfriga silfvermyntet, och således icke anses såsom en underafdelning af Specie-B:drn, ulan såsom ett skiljemynt, till följd hvaraf jemväl blifvit föreslaget, alt man icke skulle vara förpligtad att i betalning emottaga sådant mynt till högre belopp än en R:dr Riksmynt, likasom man f. n. icke är skyldig att i liqvid emottaga mera kopparmynt än som motsvarar 1 R:dr.
Första skälet till K.
M:s omnämnde förslag är, att om 10-Öres-st., som med ^:del i värde understiger det nu gångbara 4 sk. b:ko-st. i silfver, skulle utmyntas
Den 22 Februari, e. m. 245 till samma lödighet som det sistnämnda, blefve det mindre och följaktligen svårhandterligare än 4 sk. b:ko-st.> hvilket är ganska litet.
Andra skälet beslår deruti, alt utmynlningskoslnaden, hvilket för det nuvaride minsia silfvermyntet är så dryg, alt dess slående för myntverket medför betydlig förlust, skulle för ett än mindre silfvermynl af samma skrot och korn blifva än drygare.
Sådant harman ansett icke vara nödigt och andra länders erfarenhet har äfven bekräftat den satsen, att silfverskiljemynlet utan olägenhet kan vara underhaltigt.
Sådant skiljemynt finnes i flera andra länder, såsom Preussen, Bayern, Sachsen, Hannover, äfvensom i Norrige och Danmark.
I det sistnämnde landet finnes 2, 3 och 4 Riksbanks-skrr utpräglade af 4-lödigt silfver, hvilket mynt är 127 proc. underhaltigt i jemförelse med det öfriga silfvermyntet i landet.
M. föreslagit alt 10-Örena skulle utmyntas af 8-lödigt silfver, blifver denna myntsort endast 20 proc. underhaltig enär 100 R:dr Riksmynt af 12-lödigt silfver skulle utmyntas af 1 U finsilfver, roen 120 R:dr Riksmynt af 8-lödigt silfver utmyntas af samma qvantitet finsilfver.
1 O-Orenas underhaltighet är således obetydlig men dock så stor, att myntningskostnaden betäckes.
Under den tid ett annat silfvermynt här i landet var gängse, var äfven de mindre sltiljemynlena ringhaltigare än det öfriga silfvermyntet, hvilket synes af de gamla silfverskiljemynt, vi ännu hafva qvar från 1600- och 1700- talen, och det är således ingen nyhet, som skulle i landet införas.
Någon olägenhet af en annan ulmynlningsgrund för 10-Örena skulle, enl. mitt förmenande, icke upkomma, roen fördelen deraf är deremot påtaglig.
Myntet skulle blifva något större än eljest, eller lika stort som 4 sk. b:ko-st. och till vigten precist lika med detta mynt.
Följden häraf skulle likväl icke blifva, att IO-Öre-slyckena förblandades med 4 sk. b:ko-styckena, enär prägeln blefve helt olika. 4 sk. b:ko-st. är nemi. prägladt som en underafdela af Specie-R:drn, dä deremot 10-Örestycket skulle präglas såsom en underafdeln. af en R:dr Riksmynt.
En bestämd besparing skulle genom förslagets antagande upkomma och någon olägenhet deraf kan jag för min del icke inse.
Om deremot R.
St. icke antaga förslaget, blifver följden den, att Banken får betala myntverket för slagningen af 10-Öreslyckena vida mera än hvad f. n. erlägges för utmyntningen af 4 sk. b:ko-styckena, ty utan att blifva till fullo godt gjordt för kostnaden lärer myntverket icke emottaga präglingen af ifrågavartde myntstycken.
Jag får således yrka återremiss af denna punkt, på det att Utsk. måtte laga saken i närmare öfvervägande, möjligen ändra mening samt tillstyrka R.
St. att antaga K. M:s Propos. uti ifrågavande hänseende.
Till de skäl, som Frih.
Palmstjerna nyss anfört, och lill dem jag tagit mig friheten framställa vid disculeran det af punkten i dess helhet ber jag att få tillägga några af de uplysningar, som Chefen för Mynt- och kontrollverken afgifvit och hvilka innefattas i följande yttrande: ”Behofvet af ett litet silfverroynt visar sig vara oafvisligt genom begärligheten af R:dr-Specieslyckena, men orimligt är det alt prägla ett så litet mynt, som 246 Den 22 Februari e. m. är dyrt i tillverkning oell aldrig beliöfvcr sändas öfver Rikets grånsor, till lika skrot oell korn, sorn de större silfvermynten.
1 flera länder, såsom Norrige, Preussen, Bayern, Sachsen, Hanover, Amerikanska Staterna, m. fl. utmyntas skiljemynt af ringhaltig!, silfver till temligen högre prägladt värde än som motsvaras af deri befintligt både silfver och koppar, och i Danmark präglas 2, 3 och 4 Riks banks-skillingar af 4-lödigt silfver till 21 Rbd. på fina Cölniska marken, dä det egentliga myntet slås lill 9| Rbd. på samma mark, hvadan nämnde skiljemynt blir 127 proc. underhaltigt.
Det föreslagna 10-Öret är i förhållande till de sistnämnde utomordentligt godt såsom varande endast 20 proc. underhaltigt.
De större mynten slås nemi. till 66| R:dr
Rgs af 1 Sf Sv. v. v. finsilfver, då af 10-Ören skulle slas 80 R:dr af samma Sf, hvadan 120
R:dr i 10- Ören äro i silfvervärde
Det kan väl synas skäligt, att 10-Öret gjordes mindre till storlek och vigt än -g'% Specic, i förhållande som det präglade värdet eller sorn 4£ till 6, i mening alt göra det lättare skiljbar! från det sistnämnda myntet under den tid de blifva gängse begge två, men då diametern knappast kan serdeles minskas ulan att myntet blir ohandterlig! och en minskning af J, af nuvarande tjockleken blefve föga märkbar, vinnes det upgifna ändamålet icke pä det sättet, utan måste upnås genom prägelns olikhet.
En minskning i tjocklek skulle medföra ökad svårighet vid präglingen, åtminstone för de maschiner, som vid härvarande myntverk förefinnas”. R. o. Ad. torde häraf finna, att många och öfvervägande skäl tala för bifall till K.
M:s förslag uti ifrågavarrde fall, hvarföre frågan bör till Ulsk. återremitteras för alt af detsamma i ytterligare pröfning lagas; och hoppas jag att Ulsk. derefter skall till Ständerna afgifva ett annat yttrande, hvaruti föreslås, att det lägsta silfvermyntet skall präglas af 8-lödigt silfver.
Jag torde icke behöfva återföra i R. o. Ad:s minne, huru svårt det var, vid föregående Riksdag, alt igenomdrifva förslaget om präglande af ett silfvermynt å ^'2:dels R:dr eller 4"sk:r b:ko.
Man påstod då, alt allmänheten skulle mottaga ett sådant mynt med ovilja; men erfarenheten har visat motsatsen.
Det finnes intet af de små silfvermynten, sorn är så eftersökt som dessa 4-sk:r och brist derpå finnes jemnt i Banken, synnerligen om större qvantum åstundas.
När frågan i Utsk. förevar om präglande af ett siifvermynt pä 10 Öre, yrkade BondeShs ledamöter, att detta mynt skulle hafva samma lödighet till skrot och korn, som det öfriga siifvetmyntet, och Ulsk:s pluralitet instämde i denna önskan.
Man har anmärkt, att detta mynt skulle, enl. Utsk:s förslag, blifva allt för litet.
Jag har här i min hand ett utländskt mynt, hvars periferi är alldeles lika med vårt nuvarande 4-sk:s-stycke, endast skiljande sig derifrån, till tjockleken.
Detta utländska mynt är hvarken svårbandlerligl eller för tunt, samt har en ganska vacker och tydlig prägling.
Att hysa farhåga för delta lilla mynts nedsmältning, är öfverflödigt, emedan det icke finnes till någon mängd hos en och samma person, till afsalu, •— det är tvärtom ett högst beqvämligt skiljemynt, som man ogerna afyttrar, utan i behofvets stund.
Den 22 Februari e. m. 247 Frill.
Ifall R. o. Ad. ej skulle gilla Utsk:s hemställan uii ifrågavande hänseende, eller att del blifvande 10-Örestyclset skulle utmyntas af 12-lödigt silfver, utan funne det ändaraålsenligare att, i enhhet med K. M:s Propos., detta mynt utpräglades af 8-lödigt silfver, sä får jag hemställa, huruvida en äterremiss för tillvägabringande af det önskade resultatet är nödig och om det icke ginge an, att R. o. Ad. genast antoge K.
M:s föislag i förevarrde hänseende.
Det kan ju icke blifva fråga om annat än bifall till Utsk:s hemställan eller K.
M:s förslag och således skulle en ålerreraiss, enl. min . åsigt icke medföra någon nytta utan endast förorsaka en onödig tidspillan.
Om man reser i främmande länder och ser deras underhaltiga silfvermynt af mindre valör, så tror jag alt man ganska hastigt skulle förlora lusten alt införa dylikt mynt i Sverige.
Jag har här åtskilliga Groschen-stycken, hvilka äro sä fula, alt jag är öfverlygad, att hvar och en som ser dem, icke skulle vilja, att vi skulle få ett sådant mynt.
Hvad farhågan, att IO-Öresstycket skulle blifva allt för litet, beträffar, så veta vi, att man vid sednasie Riksdag, då frågan om utmyntning af silfvermynt å R:dr Specie förevar, ifrigt påstod, att dessa mynt skulle blifva så små och och ohandterliga, att de ofta skulle borttappas.
Icke desto mindre hafva dessa mynt blifvit i den allmänna rörelsen högst begärliga.
Jag tror, att det nu föreslagna myntstycket, som blefve endast ^:del mindre än myntet å R:dr Specie, icke genom denna obetydliga skillnad i storleken skulle blifva ohandterligt.
Det har redan blifvit af en talare anmärkt, att det nya myntstycket å 10-0ren, derest det blefve underhaltigt, icke skulle komma att tillgodonjuta den allmänna belåtenhet, hvarmed 4 sk. b:ko-stycket i silfver cmottogs.
Derom är äfven jag fullt öfverlygad och tror att myntets ringhaltiga beskaffenhet skulle väcka stort missnöje i landet, ty folket i allmänhet har mycken fruktan för underhaltigt mynt.
Jag kan icke heller föreställa mig, att förlusten för myntverket, genom ifrågavande myntstyckens ulprägling af 12-lödigt silfver blefve så betydlig, att något hufvudsakligt afseende behöfde dervid fästas.
Dessutom, ifall Svenska folket vill vidkännas denna kostnad, har man ju intet att säga.
Enligt R.
Sirs Revisorers Berättelse ang:de Bankoverket pag. 24 hafva inalles blifvit utmyntade 800,000 stycken silfvermynt å 4 sk. b:ko motsvarande 100,000 R:dr rgs.
Då denna fråga förevar i BankoUtsk., erhöll jag samlalsvis den uplysning, alt skillnaden i kostnaden för detta mynts utmyntning af 12-lödigt eller 8-lödigt silfver utgjorde omkring 1 rst. per stycke, hvilket ä 800,000 stycken gör en summa af 1,388 R:dr 42 sk. och några rst. b:ko.
Delta är således hela den förlust, som åstadkommits utöfver hvad myntverket skulle fält vidkännas, derest ¥'2 R:dr Specie-stycket blifvit utmyntadt af 8-lödigt silfver.
Sådant är ju knappast värdt att tala om, då det är fråga om principen, att allt mynt i riket skall vara af samma skrot och korn.
Jag för min del yrkar bifall till Ulsk:s hemställan i denna punkt.
Med förvåning har jag förnummit, att 248 Den 22 Februari e. m. en talare, sora ifrar för den, om uttrycket tillätes mig, Skandinaviska idéen att hafva lika mynt i Sverige, Norrige och Danmark, nu motsätter sig de föreslagna 10-Orenas utmyntning af 8-lödigt silfver, då man vet, att uti sistnämnde länder likasom i en mängd andra, silfverskiljemyntet är underhaltigt och således i det hänseendet icke alls jemförligt med vårt nuvarande silfvermynt å 4 sk.
B:ko.
De skäl, som blifvit anförda för den 8-lödiga silfverlialten i det minsta myntstycket, hafva icke blifvit af samme talare vederlagda.
Det skäl åter, som Utsk. framställt för bibehållande af den nuvarande kopparhalten i det större silfvermyntet, eller att det derigenom bättre motstår förnötning, utgör i min tanke, ett skäl emot Utsk:s åsigt, att det lägsta silfvermyntet borde ha en mindre kopparhalt, än den K.
M. föreslagit, ty detta mynt är mera än alla andra utsatt för nötning i anseende till dess ständiga omlopp i'handel och vandel.
Hvad Hr Akerman i det af mig uplästa yttrande andragit, har jag icke heller hört vederläggas.
Vid sådant förhållande tror jag, att man kan utan tvekan ingå på K.
M:s förslag i detta fall och finner med anledn. af hvad Frih.
Tersmeden anfört, en återremiss af punkten kunna undvikas, hvarföre jag afstår från milt förra yrkande om punktens återremitterande och anhåller om bifall till hvad K. M. i förevande hänseende föreslagit.
Afven jag har naturligtvis intet emot, att K.
M:s förslag uti ifrågavarrde afseende af R. o.
Ad. genast bifalles, hvarföre jag lika med Frih.
Stjernstedt afstår från min begäran om återremiss.
Hvad sjelfva saken beträffar, ber jag att få fästa upmärksamheten deruppå, att här icke är fråga om återinförande af de förhatliga mynttecknen.
Här är blott fråga om att besluta, alt silfvermyntet af lägsta valören eller 10-Öres-stycket. skall utmyntas af 8- lödigt silfver, på det att det nya myntet måtte bibehållas vid samma storlek som det nuvar:de 4 sk. b:ko-stycket, hvilket befunnits vara för allmänheten särdeles begärligt.
Det andra skälet för bestämmandet af myntets 8-lödighet ligger i utmyntningskostnaden.
Hvarföre skall man utmynta dessa 10-0res-stycken, hvilka icke blifva annat än skiljemynt, med större kostnad, än behöfligt är?
Det har blifvit upgifvet att denna större kostnad utgör omkring 1388 R:dr för utmyntning af 4 sk.
B:ko-stycken till belopp af 100,000 R:dr.
Detta är likväl öfver 1 proc., och hvarföre skall denna summa bortkastas?
Flere ledamöter af R. o. Ad. yrkade nyss, då det var fråga om speciemyntets siifverhalt, att denna borde ökas och kopparhalten förminskas på det att en besparing genom den minskade utgiften för koppar måtte upstå.
Detta yrkande vann ej Ståndets bifall, men de, som framställde detsamma, skulle, i min tanke, vara konseqventa om de äfven i förevärtde fall tänkte på att hushålla och undvika en öfverflödig kostnad.
M:s förslag ahtages, kommer ifrågavar:de silfvermynts ringhaltighet ändock icke att motsvara den underhaltighet, som, enl.
Utsk:s förslag, kopparmyntet skulle få.
För att förekomma all jemförelse med mynttecknen, har K. M. föreslagit, alt ingen behöfde emottaga 10-Öres-stycken till högre be - Den 22 Februari e. m. 249 lopp än 1 R:dr Riksmynt.
Då således antagandet af Utsk:s förslag skulle medföra större kostnad för Staten, än den, som genom bifall lill K.
M:s framställning- skulle upsla, samt, enl. mitt förmenande, ali upoffring, hvarigenom något ändamål ej vinnes, är onödig och bör sorgfälligt undvikas, anser jag, alt K.
M:s förslag i delta fall, såsom förenadt med många och stora fördelar framför Utsk:s, bör af R. o.
Ad. antagas och anhåller jag derföre att Hr Gr. o. Landtm, behagade härå framställa propos.
Jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag i förevande hänseende och icke tillåla, alt ett underhaltigt mynt präglas.
Vill man vinna något genom tiotalsräkningens införande, så bör man följa Frankrikes föredöme.
I detta land ulpräglas halfva och fjerdedels Franc-stycken af silfver, . lill lika halt med det bela Francstycket.
På samma sätt hafva vi sedan 1830 gjort.
Jag skulle anse det vara skamligt för oss om vi afveke derifrån och åter gingo in på ett gammalt villospår.
Alan har sagt, alt det nya myntet skulle blifva för litet.
Jag har af Hr Aminoff fått låna ett Rayerskt silfvermynt å 5 Kreutzner.
Ehuru tunnare än värt 4 sk. b:ko stycke, befinnes det vara något större och är icke svårhandterligt.
Detta tyckes bevisa, att då man kommer till ulmyntningen, man nog finner rätta sättet alt göra det nya myntet så stort, att del utan svårighet kan begagnas.
Nyss, då fråga var om Specie-Riksdalerns silfverinnehåll, var man särdeles noggrann att icke göra någon myntförsämring.
Hvarföre är man icke lika nogräknad nu, då det är fråga om småmynt.
Jag anhåller följaktligen om bifall till denna punkt.
Enär jag icke funnit de skäl, som anförts mot Utsk:s. hemställande i den ifrågavarde punkten, vara af någon betydenhet, fortfar jag i mitt yrkande om bifall till Utsk:s förslag.
Alen sedan, enl. hvad uplyst blifvit, 2:ne RiksStånd återremitterat Betänk, i sin helhet, och då de anmärkn:r, som föranledt återremissen, möjligen kunna angå äfven den nu under öfverläggning varande punkten, sä, och ifall R. o. Ad. icke kan antaga densamma, anhåller jag om återremiss i delta afseende, på det Utsk. må komma i tillfälle att i ett sammanhang pröfva hela frågan.
I motsats lill de 2:ne siste talarne an håller jag om bifall till K.
M:s förslag i denna fråga, helst jag icke inser, hvarföre man så ifrigt tager Ulslos hemställan i försvar, enär det sätt, hvarpå Utsk. afgjort saken, icke står i öfverensstämmelse med det sätt, hvarpå frågan om ulmyntningen af de nya kopparmynten blifvit afgjord. K. Al. har uti sistberörde hänseende föreslagit, att 5 Örestyckena skulle utmyntas till 4,000 st. af 100 & viktualievigt koppar.
Utsk. har deremot hemställt, att nämnde myntstycken skulle utmyntas till 5,000 st. af samma qvantitet koppar. 5 örestyckena skulle således, enl.
Utsk:s förslag, blifva vida underhaltigare än de, som efter K.
AI:s förslag skulle utmyntas.
250 Den 22 Februari e. m.
Men i afseende å silfver-ski)jemynlet å 10 Ören har Utsk. icke funnit lämpligt att gilla den halt, som myntet, enl. K. M:s förslag, borde innehålla, utan tillstyrkt, att delta mynts lödighet, skulle blifva lika med de öfriga större myntstyckenas.
För alla dem af husets .ledamöter, hvilka besökt främmande länder, lär det vara väl bekant, att så beskaffadt mynt, som det ifrågavande der icke ingår i det öfriga myntsystemet utan betraktas såsom skiljemynt och le geras olika med de andra silfvermynlen.
Att afvika från en så dan allmänt antagen regel och slå ett skiljemynt af sådan lödighet, att utmyntningskostnaden onödigtvis fördyrades, anser jag icke vara skäligt, helst allmänheten blifvit betryggad mot följderna af myntets underhaltighet genom stadgandet att man i liqvid och vexling ej behölde emottaga mera af denna myntsort än till ett belopp af 1 R:dr Riksmynt.
I likhet med Frihrne Palmstjerna och Tersmeden vågar jag derföre anhålla om R. o. Adis bifall till hvad K. M. i förevaride hänseende föreslagit.
Med tillkännagifvande alt jag i denna fråga förenar mig med Frih.
Palmstjerna, ber jag att få till besvarande uptaga åtskilligt af hvad sorn blifvit yttradt emot K. M:s förslag.
Man har sagt, att Svenska folket har stor fruktan för un derhaltigt mynt.
Svenska folket tager likväl ganska begärligt emot det vida underhaltigare kopparmyntet och äfvenså Bankens sedlar ehuru de sakna allt intrensikt värde.
Det nu föreslagna myntet skulle endast blifva ett skiljemynt, och behöfver såsom sådant ej innehålla något bestämdt värde.
Man har upgifvit kostnaden för 10-örestycket af 12-lödigt silfver icke blifva mera än 1 rst. högre än för detsamma af 8-lödigt silfver.
Det är väl sannt, att präglingen ej korame att kosta mera än hvad sålunda blifvit upgifvet, men sjelfva myntet skulle blifva 20 proc. dyrare d. v. s. att ett 12-lödigt 10 Örestycke skulle blifva 1 sk. dyrare än ett 8-lödigt.
Man har yttrat, att i Frankrike hade allt silfvermynt samma halt.
Detta äger sin riktighet, men man får ej härvid förbise, att 25 cenlim-stycket är det minsta silfvermynt^ som der finnas samt att detta är nära dubbelt så stort som 1 O-Öret skulle blifva, och behöfver således ej göras underhaltigt.
Här har blifvit förevisadt ett Bayerskt mynt å 5 Kreuzer, och den talare, som häftigast motsatt sig K.
M:s förslag, har sagt sig vara mycket belåten med detta mvnls utseende.
En känd förf. rörande myntväsendet, Hoback, upgifver att just detta mynt är endast 4-lödigt och såjedes vida mera underhaltigt än det af K. M. föreslagna 10 Öret skulle blifva.
Delta torde styrka att utseendet af underhaltiga silfverskiljemyutet ej är så fult som den värde talaren föreställt sig.
M:s förslag i denna fråga.
För den händelse att R. o. Ad. skulle bifalla K.
M:s förslag i denna fråga, får jag hemställa, huruvida det icke blifver nödvändigt att under detta beslut inbegripa och således jemväl bifalla den ti:le punkten af K. M:s Propos., hvilken innehåller följande: ”att i sammanhang med beslutet om präglingen af del föreslagna nya skiljemyntet, hvartill räknas så väl det Den 22 Februari e. m. 251 minsta Silfvermynlet på JO Öre, som de nya kopparmynten, bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, förklaras, att ingen är pligtig i betalning eller vesling på en gång emottaga mera af delta skiljemynt än 1 R:dr Riksmynt.”
Om delta sker, så hoppas jag, att alla de, som anse präglandet af det ifrågavande 8-Iödiga silfverskiljemyntet vara en återgång till de förhatliga mynttecknen, skola finna förslaget icke innebära sådana förespeglade vådor.
Jag känner ganska väl, att i Frankrike präglas halfva och fjerdedels Francslycken lill lika lödighet med en hel Franc, men den talare, som framdragit detta exempel, torde äfven höra ihågkomma, att det var en lid, dä i Frankrike präglades silfvermynt å JO Centimes, som voro mycket underhaltigare än det föreslagna 10 Örestycket.
Del Bayerska Kreuzermynlet är éffdast 2-lödigt och vore aldeles ohandlerligt, oro det ej hade så stark tillsatts af koppar.
Jag fortfar all anhålla om propos. å bifall till K.
M:s förslag angående 10 Örestyckels utmyntning af 8-lödigt silfver i sammanhang med det stadgande, som i 6:te punkten af K. M:s Nåd.
Propos. finnes intaget.
Jag förenar mig med dem, som yrka bifall lill Utsk:s Utlåt, i denna fråga.
Vid förl.
Riksdag öfverlades äfven, huruvida det då lill utmyntning förslagna R:dr Specie skulle myntas efter samma myntfot som det öfriga silfvermyntet, eller om det skulle blifva ringhalligare.
Beslutet hlef då, att detta mynt, i likhet med det öfriga silfvermyntet, skulle innehålla den qvantitet silfver, det motsvarade, och jag anhåller att R. o. Ad. ville vidblifva det då fattade beslutet äfven i afseende å de nu ifrågakomne 10 Örestyckena.
Jag tror, att dessa myntskola kunna utan svårighet handteras och således icke behöfva blifva ringhaltigare, än deras värde bestämmer.
Ilr von Kraemer:
En talare har sagt, att en af fördelarne af att prägla ifrågavande mynt af 8-lödigt silfver bestod deruti, att dess storlek i sådant fall komme alt motsvara det nuvande 4 sk. b:ko stycket, som af allmänheten med särdeles benägenhet omfattas.
Jag tror att detta skäl vid närmare besinnande skall befinnas vara ett motskäl, ty det är klart att om det föreslagna 10 Öresstycket, som är mindre värdi än 4 sk. b:ko, likväl erhåller sist nämnde mynts storlek, skall sådant leda till misstag och förvecklingar.
Jag tror således att ett ytterligare skäl för 10
Örestyckets utmyntande af 12-lödigt silfver ligger deruti, att detta mynt så lunda blefve antingen till storleken eller tjockleken olika med det nuvande 4 sk. b:ko stycket.
En annan talare, hvars yttrande förmodligen riktats emot mig, har uttryckt sin förundran deröfver, att den, som ifrar för beredande af likstämmighet i de Skandinaviska Staternas förhållanden, motsätter sig att i Sverige skall präglas underhaltigt silfver-skilje - 252 Den 22 Februari e. m. mynt, då sådant begagnas både i Danmark och Norrige.