Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. hafva förutsatt, att en hamnbyggnad eller hvilken anläggning som helst, hvartill penningar anslås, icke bör erlägga någon ränta derå, förr än förelaget lemnar någon inkomst, enär man velat, att inkomsterne skola motsvara utgifterne, och för den tid, företaget icke lemnar någon inkomst, har Staten icke heller beräknat sig någon ränta, .lag anhåller, att StalsUtsk. måtte, för den händelse punkten blir återremitterad, hvarom jag anhåller, betrakta saken ur den af mig nu angifna synpunkt.
Den som erinrar sig de vilkor, hvar under län af Statsverket tillförene blifvit lemnade ät enskildta korporationer för allmänt nyttiga förelag, skall troligen icke finna annat, än att de vilkor, som lili ifrågavar. betänk, blifvit föreslagna, eller 4 procent ärlig ränta, äro så rundligt tilltagna, att riksg:s-kont:s på f. m. omnämnda mäklareskap, långt ifrån att medföra några förluster, skall i stället tillskynda kontoret fördelar.
Härvid bör jag naturligtvis icke fästa mig vid de närvar, förhällanderne i penningeväsendet, likasom jag ej eller hyser den förhoppning, att de nuvar. trångomålen skola så hastigt upphöra, men jag hoppas likväl, att dessa mindre lyckliga förhållanden skola sä förändras, alt riksg:skont. med vinst kan utlåna penningar mot 4 procents ränta efter 8 års förlopp, och jag anser mig derom fullkomligt öfverlygad, utan att vara sangvinisk i mina förhoppningar.
Hr von Ilartmansdorffs förslag, att den ränta, hvilken riksg:s-kont. bör åtnjuta för dessa lån, skall bestämmas i förhållande till den ränta, riksg:s-kont. mäste erlägga i och för anskaffande af dessa penningar, synes mig mindre lämplig, enär det är naturligt, att för de län, riksg:s-kont.
1111 upptager det måste betala 5 procents ränta.
Man måste besinna, att dessa af riksg:s-kont. erhållna län återbetalas först efter 28 års förlopp, och vid sådant förhållande kan man väl icke begära alt dessa låntagare skola få nedsättning i räntan i samma mån, riksg:s-konl. kan erhålla penningar på billigare vilkor, och icke helldre att de skola betala 5 procents ränta under hela den lid, lånet står obetaldt, ty sådant vore icke billigt.
Dä emedlertid återremiss utaf den siste värde talaren blifvit begärd, och det i en riktning, hvarigenom, om Utsk. gör behörigt afseende derå, Statens understöd ät enskildte korporationer verkligen kan för dem medföra någon vinst, instämmer äfven jag i denna begäran örn återremiss.
Dä Stalslltsk:s utlåt, öfver Hr Brineks motion blifvit återremitterad, och densamma har nära gemenskap med den nu föredragna punkten, såsom innehållande vilkoren för de lånebilräden, Slaten lemnar, anhåller jag, att StalsUtsk. vid behandlingen af denna punkt, hvilken jag yrkar mätte , blifva till Utsk. återremitterad, ville taga Hr Brineks motion jemte de skäl, full il» * 84 Den 14 Juni e. m. raägtige i riksg:s-kont., uti deras till Utsk. aflätna skrifvelse, anfört, uti noga öfvervägande, och tillse, att det må blifva en möjlighet, att icke endast för den kommande, utan äfven för den förflutna liden sådana åtgärder må kunna vidtagas, som Fullmäktige i likhet med motionären Brinck föreslagit.
Hvad beloppet af räntan och äterbetatningen i öfrigt angår, kan jag icke neka, att det förefaller mig särdeles besynnerligt, att
Statsverket skall upplåna penningar möjligen mot en högre jänta, för att sedermera till den enskilde utlånas mot en lägre.
A ena sidan (inner jag visserligen, att en sådan åtgärd anses af lånesökande önskvärd, men nationen, som sedermera skall betala räntan, tror jag icke finnér saken sä angenäm och än mindre lärer den blifva sä, om, såsom Frih.
Palmstjerna föreslagit, man skulle medgifva en längre räntefrihet för lån från den tid de erhållits.
En sådan räntefrihet kunde ega rum, den tiden riksg:s-kont. hade egna tillgångar att använda, men då sådana nu genom lån mäste anskaffas, sä synes det mig nog tungt för den skattdragande som slutligen måste betala riksg:s-kont:s skuld, att desse låntagare skola i flere år åtnjuta räntefrihet under det Staten sjelf icke får en sådan förmån tillgodonjuta.
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att den af R. o. Ad. beslutade äterremiss af Hr Brincks motion har icke egentligen något ovilkorlig! snmmanhang med den nu föredragna Litt.
G. af 5 punkten af StatsUtsk:s betänk.
, ilhy att Hr Brincks motion rörer endast sådana län, som blifvit lemnade enskilde personer under den föreg, tiden.
I alla fall vill jag visserligen icke motsätta mig en äterremiss, synnerligast sedan Frih.
Palmstjerna genom sitt yttrande, gifvit en behörig motvigt mot Hr von Hartmansdorffs för en äterremiss anförda skäl.
Upplysningsvis får jag nämna, att 2 Stånd pä förmiddagen bifallit detta betänk, oförändradt.
Hr Akerman har funnit det vara särdeles hardt och obilligt, om läntagare skulle för de undfångna länen nödgas under 28 är betala 5 procents ränta, oaktadt räntefoten sedermera folie.
Deremot får jag erinra, att, i händelse riksgtskont. kan nedsätta sina lån emot en lägre ränta i framtiden, och att sålunda blefve en möjlighet, för kont. alt för dess låntagare nedsätta räntefoten, så böra desse icke underlåta, att derom göra påminnelse hos B.
.lag kan icke finna annat, än att StatsUtsk. föreslagit ganska antagliga vilkor.
Svårare böra de åtminstone för ingen del bestämmas; snarare, om det låter sig göra, mera lindriga.
Jag anser det vara af högsta vigt att då Staten, jemte beredande af tillfällen till arbetsförtjenst åt dem, som sådan behöfva, jemväl tillser att dessa arbeten blifva af den beskaffenhet, att de afse vissa produktiva syftemål; Staten tillika faställer grunderne för begagnandet af sådane, alt de verkligen lända lill uppfyllande af hvad man afser med understödets beviljande.
Eljest blifver detta anslag en död bokstaf på papperet, men gör ingen nytta i verkligheten.
Det måtte Den 14 Juni e. m.
S5 väl icke vara vår mening att så ställa till, att summorna lemnäs orörda, när vi likväl ansett oss böra i låneväg anvisa dem till de företag, som befunnits vara företrädesvis gagneliga och angelägna.
Jag tror, att hälst vid ett så ringa understöd som Utsk. med afseende å tillgångarnas knappa belopp, vid åtskilliga punkter föreslagit, det icke är skäl, att stadga sä betungande vilkor, att menigheter deraf icke skola kunna sig begagna.
Det synes således tydligt, att i föl jd af de beslut, R. o. Ad. på f. m. fattat, Utsk. icke bör finna sig föranlåtet att uti denna återremiss lägga någon vigt vid de af Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld framställda äsigter, eller anse sjelfva återremissen äga af dem sin betydelse.
Den sistnämnde värde ledamoten har bland annat sagt, att det icke skall blifva angenämt för Staten, att vidkännas utgiften för ränteskillnaden.
Deraf vill alltså dragas någon anledn. att försvåra begagnandet af de fördelar som kunna erbjudas.
Staten har likväl tillförene icke undandragit sig, att på ett mycket frikostigare sätt bidraga till understödjande af sådana förelag, som de hvarom nu är fråga.
Jag medgifver visserligen, att financernes ställning icke är sådan, att Staten nu kan göra det.
Sådant har icke heller blifvit yrkadt; men iden män en framställning i den rigtning, nyss blifvit vidrörd, på allvar göres, tror jag det vara billigt jemväl å andra sidan taga i betraktande de nedsatta förmåner Staten numera beviljar.
Palmstjerna, i motsatts af de ofvanbemälde ledamöterne, föreslagit något lindrigare vilkor än dem Utsk. förordat, vill jag icke i den syftningen motsätta mig en återremiss; erkänner tverlom att det vore rätt lyckligt om Frih.
Palmstjernas förslag i detta hänseende vunne framgång.
Dä nu Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall ä mom:t litt. g af 5:te punkten, ropades ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde orri R. o. Ad. ansåge de emot ifrågavar. mom. gjorde anmärkmr föraideda till återremiss, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja blandade med många nej, förklarade det han trott sig finna att härvid ja vavit öfvervägande.
Momenterne litt. A, i och k.
Jag hemställer, om icke propos. å dessa punkter kunde serskildt framställas, emedan jag har anmärkmr att göra mot de efterföljande.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. momme h, i och k af 5:te punkten.
Momentet litt. I.
Jag ser af denna punkt, att man vill begagna dessa medel till fattigvård.
Jag har ej heller något emot, att så sker under en tid, då så mycken fattigvård behöfves.
Men det vore nödigt att veta, huruvida styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader, vid sina kostnadsförslags upprättande beräknat, att dessa arbeten skola utföras af lösdrifvare.
Om sådana arbeten ut föras af arbetsfolk, som icke är ständigt så blifva de dyrare.
Då, 86 Den 14 Juni c. m. lära förmodligen arbetena ej kunna verkställas för de beräknade kostnaderne.
Jag hemställer fördenskuld om dessa arbeten kunna utföras efter de redan upprättade kostnadsförslagen.
I ndenna fråga anhåller jag, att få yttra några ord.
Jag jemte Frih.
Åkerhjelm hafva haft ett dylikt arbete på entreprenad, och vi hade med slyrelsen öfver väg- och vattenbyggnader träffat det aftal, att vid delta arbete skulle få användas fattigt folk, men det var för oss icke möjligt, att använda dem till broarbeten.
Visserligen (ingo många kommande och gående begagnas till sjelfva planeringen af vägen men till hufvudarbetet kunde de icke användas.
Min öfvertygelse är, alt den, som ingår pä en dylik entreprenad, icke vill åtaga sig att använda sådant, folk, sorn han icke kan begagna.
Jag får äran upplysa, att, vid hamnbyggnaden i Wisby, användts en mängd arbetare och deribland sysslolöse personer, hvilka saknat, men sökt arbete.
Det nu föreslagna stadgandet är lika lydande med nu gällande föreskrifter, och hvilka vid entreprenad-kontrakt ers upprättande hafva deri blifvit intagne.
Sådant, sysslolöst folk användes lill stenkistornas upptimring, men vid deras sänkning och murarearbetet vid hamnbyggnaden, kunde de icke begagnas.
Vid dylika byggnadsföretag finnes alltid s. k. schåare-arbeten, hvartill dylikt folk är användbardt.
Få grund af hvad jag nu haft äran anföra synes mig bibehållandet af nuvar. stadgandet icke medföra några olägenheter.
Det är angenämt, att erfara, hurusom Rivon Hartmansdorff, då han risar med den ena handen, lisar med den andra.
Hr von Hartmansdorff har yrkat strängare vilkor för låns beviljande, men deremot yrkar han, alt det vilkor, som R.
St., sedan första gängen anslag beviljades för dylika arbeten fästat nemi. att försvarslösa och arbete saknande personer skola företrädesvis vid allmänna arbeten användas, skola upphäfvas.
Hvad sjelfva saken beträffar, bar, såsom jag nyss nämnt, delta vilkor bibehållits sedan 1840 års riksdag, dä anslag i denna riktning första gången beviljades.
Jag hemställer, om det vore skäl, att vid denna riksdag, då man har mindre anslag att bevilja emot de föreg:de, borttaga det vilkor, hvilket alldeles icke varit hinderligt för åtnjutande af det sålunda beviljade anslaget.
Dessutom är detta stadgande icke ovilkorlig!, ty det innehåller visserligen, att dylika, arbete behöfvande personer .skola företrädesvis begagnas, men det innehåller derjemte det tillägget: ”i händelse de dertill sig anmäla.”
Anmäler sig ingen, så användes naturligtvis icke dylikt folk, och jag skulle tro, att, när ett sådant vilkor under tvänne föreg:de riksdagar bibehållits, det vore särdeles besynnerligt, att nu borttaga det.
Jag anhåller om bifall till betänk. ” Hr von Hartmansdorff:
Förmodligen var det skäl, att Såta vilkoret qvarstå på den liden, då, såsom jag vill minnas -i-, af bidragen i allmänhet lemnades lill skänks.
Dä var det något, alt löpa på för låntagaren.
Nu deremot, då det är fråga om bara lån, Den 14 Juni e m 87 kunna de föreskrifna vilkoren blifva för låntagaren förderflige.
Sadan tyckes väl, den förhöjda kapital-afbetalningen vara.
Bien om det förhåller sig med della ?• vilkor så, som
Hr Wästfelt uppgifvit och hvad jag af en granne hört enskildt förmodas, nemi., att vilkoret qvarstår endast för syn skuld och icke de fattige till någon fromma, så beklagar jag, att sanningen icke alltid ullryckes ens af R.
Då jag icke anser föreskriften skadlig för låntagaren: så vill jag ej motsätta mig hennes bibehållande.
Hr L agerheim, Lars Magn.:
Så vidt jag har mig bekant, hafva R.
St., vid föreg:de"i iksdagar, icke åsyftat, att det stadgande icke skulle få bibehållas, att man vore nödsakad antaga en försvarslös person, då han sig till arbetes erhållande anmäler, utan hans antagande har berott på möjligheten att honom använda.
Der sådant icke varit möjligt, der har något tvång, att använda löst folk, icke funnits.
Jag har ansett mig böra nämna delta derföre, alt Frih.
Tersmeden nyligen yttrat, att, om icke någon försvarslös anmälde sig, man icke vore tvungen, att antaga honom.
Man är det icke heller, äfven om de anmäla sig, såvida sådant är oförenligt med arbetets säkra och snara fullbordan.
Så har åtminstone punk ten förut tolkats och förmodligen lärer Utsk:s mening varit, att den sä skall förstås.
Hr Wästfelt:
Jag får äran nämna, att den upplysning, jag lemnat icke afgafs för att motsätta mig, hvad StalsUtsk. föreslagit; ty då oftanämnde vilkor innehåller, alt lösdrifvare skola användas, sä vidt sig göra låter, är allan rättfärdighet uppfylld.
I enlighet med detta vilkor var det af mig omnämnda kontrakt upprättadt och lösdrifvare blcfvo hos oss till arbete antagna, der vi kunde använda dem, men, der sådant icke var förhållandet, erhöllo de afsked.
I anledn. af Hr Lagerheims yttrande torde det vara min pligt, att åberopa den erfarenhet jag förvärfvat i afseende på ifrägavar. arbeten, och den har varit, att när försvarslöse och arbete saknande personer anmält sig, hafva de blifvit använde.
Vid Strömsholms kanalarbeten, hvilka fortgått under min tillsyn, hafva sådane personer blifvit antagne, när de sig anmälde.
Naturligtvis hafva de icke erhållit full dagspenning, då de icke kun nat utgöra ett fullt dagsverke.
Jag tror, att det är nödigt, att detta stadgande qvarstår, och att det skulle förefalla högst besynnerligt, om det nu borttoges.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. mom.
1. af 5:te punkten.
Bifölls. 7:de punkten.
Momenterne Litt. a och b. Gr.
Vid 1840 års riksdag stadgades det för faringssätt som i mom. 2 är föreslaget nemi., att K. M. skulle god - 88 De n 14 J uni e. ni. känna arbetsplanen äfvensom säkerheten för dess fullgörande, men att Fullmägtige skulle godkänna skuldförbindelsen oell borgen för densamma.
Vid sista riksdagen äter, stadgades att K.
M. skulle godkänna äfven skuld- oell borgensförbindelserne, enär man funnit denna splittring i pröfningsrätten mindre lämplig.
Nu har StatsUtsk. ånyo tillstyrkt en sådan splittring.
Jag finner ingen fördel deruti och anhåller derföre om återremiss af denna punkt.
Denna punkt är icke i sin helhet uppläst, och jag hade förmodat, att man derförinnan icke skulle yttra sig öfver densamma.
Uti de anmärkmr Gr.
Lagerbjelke framställt emot Utsk:s förslag, att Fullmägtige i riksg:s-kont. skulle godkänna skuldförbindelsen, instämmer jag, och jag delar hans åsigt, att det bör vara samma auktoritet, som granskar både förbindelsen, för kontraktets fullgörande och äfven sjelfva skuldförbindelsen.
Jag skulle derföre tro, att en återremiss af denna punkt i sin helhet är nödvändig, enär jag derförutan anser, att så olika pröfningar af olika auktoriteter gifver anledn. till splittring.
Man har haft exempel af en sådan splittring under tiden emellan 1840—1844 årens riksdagar, och jag tror, ali några nya stadganden icke böra vidtagas, hvarigenom denna splittring åter uppkommer emellan Regeringen och riksg:s-kont., hvaröfver någon domare icke finnes.
Det skulle möjligen kunna inträffa, att Regeringen godkänner och beviljar anslaget, men alt Fullmägtige i riksg:s-kont. deremot icke godkänner skuldförbindelsen, och att på detta sätt det företag, hvilket
Regeringen ansett nyttigt och dertill beviljat statsanslag eller län, icke skulle kunna verkställas på den grund, att riksg:s-kont. icke gonkändt skuldförbindelsen.
Jag anser således lämpligast, att förfara på samma sätt som vid 1845 års riksdag, nemi.: att öfverlemna åt regeringen godkännandet af så väl det ena som det andra.
Till Hr Gr. o. Landtmarsk:n får jag vördsamt hemställa, om det icke kunde vara lämpligt, att framställa propos. till bifall pä de punkter, som 1111 blifvit föredragna intill N:o 2, mot hvilken anmärkningar äro gjo-tda, och uti hvilka jag ämnar mig förena.
Jag anhåller således, att sedan efterföljande punkt är föredragen, jag måtte återfå ordet, för att yttra mig öfver punkten N:o2.
Jemte det jag förenar mig med Gr.
Lagerbjelke får äfven jag anhålla, att den ifrågavar. punkten, såsom oriktig till sin grund, måtte till StatsUtsk. återremitteras för erhållande af behöflig rättelse.
Hr Gr. 0. Landtm, yttrade, att den nu af Hr Printzensköld begärda serskilda propos. lika väl kunde framställas då öfverläggningen blefve fulländad, men alt Hr Landtm, dock då begäran derom blifvit gjord, finge hemställa om R. 0. Ad. bifölle mom.
Litt. a samt afdelningen N:o 1 af mom.
Litt. b i 7:de punkten.
Den 14 Juni e. m. 89 Hr Printzensköld:
Äfven jag anser den förändring, StatsUtsk. nu föreslagit, i afseende å sättet att godkänna skuldförbindelsen för län, hvika nr riksg:s-kont. erhållas, vara fullkomligt olämplig.
Tersmeden har redan fullständigt ådagalagt de olägenheter, som blifva en följd deraf, att örn högsta myndigheten i Staten beviljar lån, en annan myndighet sedan skall hindra utbetalningen deraf medelst underkännande af den före lånet aflemnade förbindelsen, hvarigenom en konflikt emellan båda dessa auktoriteter uppstår, som alltid måste blifva högst obehaglig.
Till förekommande häraf föreslog StatsUtsk. och R.
St. godkände vid sista riksdag det nu gällande stadgandet, att pröfningsrätten af säkerhetshandlingarne för ifrågavar. lån skulle uteslutande tillhöra K. M.
Dessutom synes det mig tydligt, att riks:gs-kont., uti förevar, fall, icke bör betraktas annorlunda, än såsom en kassaförvaltare, hvilken det endast åligger, att tillse det föreskrifna formaliteter blifvit iakttagna i och för länets utbekommande, och när riksg:s-kont. fullgjort sitt åliggande härutinnan bör någon vidare pröfningsrätt icke tillhöra detsamma.
Pii det att saken må kunna återbringas till öfverensstämmelse med riksg:s-kont:s nu gällande reglemente, anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Ad. ansäge de emot afdelnm N:o 2 af mom.
b i 7:de punkten gjorde anmärkn.
T föranleda till återremiss, ropades ja, och uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. afdelnm N:o 3 af samma inom.
Momenterne Litt. c, rf, e, /, och g.
Hiföllos.
Föredrogs ånyo Ridd.Utsk:s d. 4 och 8 sistl.
N:o 9, i anledn. af Frih. Palmstjernas, Carl Otto, motion om ett tillägg lill 7 § Ridd.-Ordnm.
Jag anhåller vördsamt, att min afgifna reservation emot ifrågavar. betänk, malte blifva uppläst, och att jag derefter måtte återfå ordet.
Sedan den sålunda begärda uppläsningen försiggått anförde Gr.
Uti min nu upplästa reservation har jag uttryckt den förmodan, att den värde motionären biträder den af mig föreslagna modiflcation i hans motion, och jag tager mig derföre friheten, att nu göra denna hemställan lill Frih.
Palmstjerna, och torde sedermera, om så erfordras, vidare få yttra mig; men i öfrigt innehåller min reservation allt, hvad jag i ämnet har att andraga.
Jag erkänner gerna att Gr.
Frölichs reservation är bättre affattad än min motion, och att deruti är upptaget, hvad jag i min motion kunnat förbise, äfvensom att Gr.
Frölichs reservation utgör en fullständig vederläggning af det huf - 90 Den 14 Juni e. m. vudsakligasle, Utsk. haft att emot förslaget andraga.
Jag är således villig, att helt och hållet förena mig med Gr.
Frölich, och skulle anhålla om Ti. o. Ad:s bifall å hans reservation, om Ståndet vore mera talrikt församladt; men då nu så icke är händelsen, och en god sak aldrig förlorar dervid, att den närmare begrundas, samt Ridd.Utsk., i händelse ärendet återkommer till dess förnyade behandling, möjligen kan finna skäl, att tillstyrka förslaget sä som Gr.
Frölich uppfattat det, anhåller jag om återrcmiss på detta betänkande.
Ilr Gunther, Claes Ephraim:
Jag skall icke ingå uti någon speciel granskning af de åsigter, som ligga till grund såväl för Frih.
Palmstjernas motion som för Gr.
Frölichs modification deraf Utsk:s majoritet har efter min tanke i sitt betänk, redan framlagt så mänga betänkligheter mot antagandet af både det ena och det andra af dessa förslag, att derifrån kunna hemtas tillräckliga speciella skäl, för alt lemna motionen utan afseende.
Men jag har för att komma till samma resultat, äfven andra skäl af mera all män beskaffenhet. R. o. Ad. har numera på sitt bord hvilande till nästa riksdag ett förslag till förändrad nationalrepresentation i sin helhet, och vid sådant förhållande synes det mig mindre lämpligt, alt man befattar sig med partiella förändringar uti den representationsrätt, som för närvar, tillkommer R. o. Ad. serskildt.
Visserligen har Hr von Hartmansdorff för några dagar sedan, då det K. representationsförslaget föredrogs på detta rum, gifvit det en dopattest efter sitt sinne, hvari han förklarar, att det vore håde ett fult och vänskapligt barn, hvarmed icke ens faddrarne voro belåtne; hvadan ock Hr von Hartmansdorff, förutspående barnets säkra död vid nästa riksdag, ansett sig för sin del böra i stället gifva sitt förord åt det syskon till det K. förslaget, som ålskillige af de så kallade faddrarne uti en vid Const.Utsk:s betänk, bifogad reservation till verlden framburit.
Det torde likväl, i min närvande ställning, ursäktas mig, om jag icke alldeles är af samma tanka som Hr von Hartmansdoff i detta hänseende, och det torde tillåtas mig, alt få erinra, huruledes det ofta händer, att ett barn, som vid den flygtiga blick faddrarne hafva tillfälle att deråt ägna, kan förefalla dem fult och vänskapligt, likväl, om det lemnäs tid att vexa till och förkofra sig, kan blifva både ett vackert och välartadt barn, som möjligen, efter några års förlopp och under andra omständigheter, torde komma att ses med helt andra ögon.
Jag tillåter mig också tro att huru än det af Hr von Hartmansdorff sä strängt fördömda barnet kan komma att gestalta sig i framtiden, det likväl alltid skall både i inre lifskraft och i normal yttre bildning fullkomligen uthärda en täflan med det af Hr von Hartmansdorff specielt omhuldade.
Men härmed må för närvar, vara huru som helst, så synes mig det nu ifrågavar. förslaget, som afser att bibehålla R. o. Ad:s sjelfskrifna representationsrätt och att i stället inskränka densamma genom en viss census jemte åtskilliga andra bestämmelser, vara så litet förenligt med någotdera af de förutnämda förslagen, att det än mindre lärer kunna hafva något, hopp, alt blifva långlifvadt, i - Den 14 Juni e. m. 91 synnerhet som det innebär en motsägelse emot sin egen princip.
Det ligger nemligen i sakens natur, att om man förutsätter, det R. o. Ad. skall komma att fortfarande bestå såsom ett särskildt Stånd, eller att, såsom en serskild klass, ingå i representationen, sjelfva grunden för en sådan Adelns representationsrätt måste ligga i blotta egenskapen af att vara Adelsman, utan all annan qualification.
Vill man således bibehålla denna princip, så kan man visserligen inskränka antalet af R. o. Ad:s representanter, genom att borttaga sjelfskrifvenheten och i stället grunda R. o. Ad:s representation pä val, men svårligen torde man kunna grunda representationsrätten på någon census, eller andra utom börden fastställda bestämmelser.
— Då jag alltså icke kan finna annat än att, genom bifall till Frih.
Palmstjernas motion, man snarare skulle aflägsnas ifrån, än närmas till det mål, som man nu mera synes å ömse sidor söka, anser jag mig böra tillstyrka bifall till Otsk:s betänk.
Frih Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Jag måste hembära min tacksamhet till Frih. Palmstjerna, som, genom sin ifrågavar. motion, har, om jag så får uttrycka mig, velat rensa Riddarhuset.
Det är gifvet, att såsom Riddarhuset nu är sammansatt, det är för talrikt, för afl motsvara sitt ändamål, nemi. |:del afSvenska representationen.
Jag måste således vara Frih.
Palmstjerna tacksam, för det han velat rätta detta missförhållande.
Min öfvertygelse är, att alla försök till Riddarhusets förändring, vare sig i ena eller andra syftningen, numera äro förgäfves, såsom stridande med den verkligt allmänna opinionen inom landet.
Vi hafva nyligen fått ett från Regeringen utgånget förslag till förändrad representation, hvilket förslag Const.Utsk. förklarat böra hvila på R.