Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, yttrade, att så snart öfrige nu, jemte de redan bordlagde, från Utsk:n inkomne mål blifvit anmälde, propus, i afseende på ordningen för målens uppförande å föredragningslistan skulle blifva framställd.
Får jag ingen propos. å min framställda begäran?
Till svar härå meddelade II.
Landtm., att han ämnade i ett sammanhang framställa propos. å så väl Hr von Hartmansdorffs som Frih. Palmstjernas begäran.
Sedermera föredrogos till bordläggning ncdannämndc mern., utlåt, och betänk., nemi. från Banco-Utskottet:
N:o 61, med förslag lill åtskilliga förändrade föreskrifter j l:sta art. af nu gällande bancoreglemente; N:o 62, med förslag lill åtskilliga förändrade föreskrifter i 3:dje art. af nu gällande bancoreglemente; N:o 63, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 7:de art. af nu gällande bancoreglemente; Lag-Utskottet:
N:o 109, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Ctsk:s betänk.
N:o 82, öfver väckte motioner om förändring af lagens stadgande rör:de teslamentsfriheten och gåfva med varm hand; N:o 110, i anledn. af väckt motion rör:de omarbetning af K. förklaringen d. 14 Maj 1805, ang:de lagens riitta förstånd och tillämpning i mål, som röra klander å fast egendom samt hvad ytterligare vid lagfarts beviljande bör iakttagas; N:o lil, i anledn. af skedd återremiss af Utsk.-s betänk.
N:o 54, öfver väckta motioner om dels upphäfvande af lagens ]>en 13 Maj. stadgande ang:de summa apellabilis, dels ock nedsättning af det belopp, hvartill densamma är bestämd vid rädstufvurälten i staden Fahlun; N:o 112, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk.
N:o 94, öfver väckt motion om förändring af sättet för utmätt fa stighets försäljning; N:o 114, i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på kungörelsers publicerande i kyrkorne; N:o 115, i anledn. af väckt motion om förklaring af 9 eap. 1 § Ärfdab:n , i fråga om sältet för bouppteckningars upp rättande ; N:o 116, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Ulsk:s utlåt.
N:o 95, i anledn. af gjorde anmärkn:r vid Utsk:s betänk.
N:o 60, öfver väckt motion, ang:de upphäfvande af 3 och 4 §§ i K. förorda, d. 10 Juni 1841, rör:de bysättning; N:o 117, i anledn. af vackt motion ang:de införande af ett nytt stadgande i 18 cap.
Älfdalen, ronde lestamenlsklander; N:o 118, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels förändring af stiftsstyrelsernes organisation, dels ock upphörande af consistoriernes domsrätt; N:o 120, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de antagande af dels ny strafflag, dels ock lag för verkställighet af fän gelsestraff; Stals- samt Allm.
Bes v.- o. Ekon.-Utsk:n: N:o 117, i anledn. af återremiss å Utskms utlåt.
N:o 69, ang:de väckt fråga om anslag till Stockholms lyceum och realgymnasium; samt N:o 118, i anledn. af RiksSl:ns skiljaktiga beslut i fråga om lärareseminariers inrättande och anslag dertill in. m.
Sedan sålunda de från Utsk:n inkomne mål blifvit bordlagde, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag anhåller, att de betänk:n, som angå föreskrifter om bancoreglem., måtte sättas pä föredr.- listan näst efter betänk, frän StatsUtsk. rörde statsregleriugen.
Dessa sednast bordlagda utlåt, ifrån Stals- och Ekon.Utsk:n N:o 1 i7 och 118 angå sådane frågor, som måhända hli föremål för votering i förstärkt StatsUtsk., och jag anhåller fördenskull, att, som flere andra voteringar i förstärkt StatsUtsk. föreslå, och eli snart afgörande af aila sådane är af vigt, desse hegge utlål:n må ställas på föredr.listan näst efter StalsUtsk:s utlåt.
N:o 309.
Uppå härefter af [I. Ex. Hr Gr. o. Landtm., i anledn. af hvad Frih.
Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff hemställt, gjord Den ] 3 51 a j. 465 gjord propos., biföll R. o. Ad. att å föredr.listan till nästa plenum, näst efter StatsUlsk. meni.
N:o 309, hvilket, enligt redan fatladt beslut, komme att uppföras främst, skulle upptagas Statsoch Ekon.Utsk:ns utlåt.
N:o 117 och mern.
N:o 118, dernäst StatsUtsk:s utlåt.
N:o 311, och sedermera BancoUtsk:s mern.
N:is 61, 62 och G3. H. R. o. Ad. åtskildes kl. till 4 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. —••y» @ — Onsdagen dea 14 Maj 1845.
Justerades ett prot.utdr. för gårdagen.
Justerades pleniprot. för d. 31 sisth Mars. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att de af R. o. Ad:s ledamöter, sorn innan sin afresa från riksdagen önskade underskrifva riksdagsbeslutet, hade tillfälle dertill i RiddarbusCancelliet, dit de sista bladen af samma beslut för sådant ändamål blifvit aflemnade.
Sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gifvit tillkänna, att, efter det val, som nu borde äga rum, plenum komme att fortsättas i och för pröfningen af de på föredr.listan upptagne mål, företog R. o.
Ad. val af så väl 14 ordinarie ledamöter, som 6 suppleanter i förstärkt Const.Utsk.; och befunnos, vid valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde: till ordinarie Ledamöter: N:o 131.
Gr. De Geer, Carl, med 89 röster. 11 140. n Björnstjerna, Magnus 72 11 20.
Frih. Bonde, Garl Jedvard ..... 72 ii 76. 11 Kruuse af Verchou, Fullm.
Hr von Hohenhausen, Michael Silvius 72 11 11 183. 11 d’Albedyhl, Christer Henrik . . . 72 11 1? 254. 11 Lagerbjelke, Johan ...... 72 71 99 323. 11 Rosenblad, Carl 72 11 11 342. ii v.
Stedingk, Fullm.
Lovisin, Adolph 72 77 11 3S0. ii v. Schulzenheim, David 88 17 11 734. 11 r Taube, Fullm.
Piper, Carl Fredrik 89 11 10 IL 59 466
Den 14 Ma] f. m. N:o 2093 A. Hr af Wetterstedt, Niclas ....
72 röster. ,, 1476.
Hr Riben, Carl Wilhelm 72 „ „ 1560 C. Hr Celsing, Lars Gustaf 72 „ „ 2013 B.
„ Rosenblad, Bernhard 72 „ samt till Suppleanter: ,, 478.
Hr Printzenskjöld, Carl .72 ,, ,, 1979.
Brakel, Gustaf Anton 72 „ ,, 205.
Åkerhjelm, Gustaf Fredrik ... 72 ,, ,,2275.
Hr Lefrén, Johan Pehr 71 „ „ 220.
Palmstjerna, Nils Fredrik ... 71 „ „ 689.
Hr Brunow, Fullm.
Falkenberg, Carl Adam, 71 ,, Varande genom lottning mellan dem, som fått lika röster, bestämdt, så väl hvilka borde blifva ordinarie ledamöter, som den ordning, i hvilken suppleanlerne borde inträda.
Föredrogs SlatsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. 309, ang:de de i 63 § Reg.F. föreskrilne creditiv-summor.
Jag anhåller att först få fästa Ståndets uppmärksamhet på Hr Schartaus reservation.
Han säger, att, genom Utsk:s förslag, har Rikets sednast församlade Ständers beslut i afseende pä en fond för stora creditivet blifvit tillintetgjord!.
Denna reservation syftar på ett yttrande af Utsk. pag. 5, hvilket icke är intaget ibland Utsk:s förslag lill beslut, emedan det ej slär på den indragna linien, men innehåller dock en hemställan, så lydande: ”Vid sådant förhållande, och då den för detta ändamål hittills i Banken afsätta summa, utgörande endast 210,260 r:dr 7 sk. 3 r:st., i händelse af creditivens lyftning, skulle komma att blifva af ringa betydenhet, samt jemväl dessa medel, på sätt Utsk:s mern.
N:is 61 och 304 utvisa, blifvit tagna i beräkning bland de tillgångar, som för deruti uppgifna föremål erfordras, torde de af 1840 och 1841 års
Ständer meddelade stadgande:), rörde omförmälde fonds bildande, böra förfalla.”
Jag erkänner visserligen, att när medlen äro tagna i beräkning, så kan icke eller med någon säkerhet påräknas, att en besparing för denna fond skall kunna göras; men det vöre dock möjligt, icke allenast alt den omnämnda summan blefve öfver till nästa riksdag, ulan måhända ännu mera.
Jag anser derföre onödigt att införa den delen af Utsk:s betänk., som innehåller den hemställan jag uppläst; och om R. o. Ad. skulle utur betänk, behaga utesluta den delen f. o. m. orden: ”vid sådant förhållande” t. o. m. slutet af det stycke, der dessa ord börja, så hade man icke frångått ett beslut, som föregående Ständer fattat.
Det vore dessutom en möjlighet, som jag redan haft äran anföra, antingen att penningar blefvo öfver på dessa 200,000, eller ock att ännu mera kunde samlas till nästa riksdag för det omnämnda ändamålet.
Grundsatsen att samla medel är så god, att den ej bör af Ständerne återtagas.
Den 14 Maj f. m. 467 Frill.
Grundsatsen alt samla fonder kan under många omständigheter vara riklig; men under andra är den oriktig; om nemi. det sker pä del sältet, ali Riksg.contss penningar insaltas i Banken och stanna der på räkning, ulan att vidare användas, hvarigenom det enda rörelsemedel vi äga, eller sediarncs aulal, förminskas.
Det visar sig i alla fall, eller det beslut, som Ständerne vid denna riksdag fattat, att en icke obetydlig förminskning i sedelstocken kommer att äga rum under nästföljande är, och någon större indragning än som redan är beslutad, anser jag skadlig, samt följaktligen grundsatsen, att på detta sätt samla en fond, lill bestridande af utgifter, dem man ej känner när de skola förekomma, icke tjenlig alt nu tillämpa, utan tvertom motverkande hvad sorn utgör hvar och ens syftemål, det allmänna bästa; och instämmer jag sä mycket hellre i IJtskis nu förevarande utlät., som det grundar sig på utlåt.
N:o 304, hvaremot ingen aumärkn. inom något Stånd blifvit framställd, och i hvilket fonden för stora credilivet ar upptagen såsom en tillgång för de invisningar på anslag, som Ständerne vid denna riksdag gjort.
Uppenbarligen är summan 200,000 r:dr af den ringa betydenhet, då fråga blir att lyfta stora creditivet, att om man äger denna fond eller icke, så kan det vara temligen likgiltigt; men om den kunde ökas, då vore det en summa, som biefve tillgänglig vid sig yppande behof.
Hr von Hartmansdorff har visserligen nämnt, att större tillgångar kunde uppkomma än denria; men den nuvarande fonden är bildad småningom sedan sista riksdag, och då föreskrers ej, att alla tillgångar, som på ett eller annat sätt kunde samlas, skulle härtill disponeras, ulan det fans härföre vissa andra föreskrifter, som jag nu ej så noga kan påminna mig.
Som nu tiden för nästa riksdags sammanträde blir hälften kortare än den som förflutit mellan detina och sisilidue riksdag, sä blir troligeu icke eller summan, som skulle kunna samlas, mer än hälften af 200,000 r:dr, eller deromkring, och tillgängen blir således icke betydlig.
De medel, som tillflyta Riksg.eout. och som äfven finnas i SlatsUtsk:s mern.
N:o 304 upptagne, vinna tillökning ifrån Banken, genom de tillgångar
Bankens fonder vunnit vid de voteringar, som i förstärkt BancoUtsk. ägt rum.
Dessa tillgångar torde öka de medel, som ifrån Banken skola öfverlätas till Riksg.eout. med 7 ä 800,000 r:dr utöfver hvad förut varit beräkuadt, hvaremot jag är öfvertygad, alt ingen del af de i mern.
N:o 304 omnämnda summor utaf öfverskollen för år 1843 och 1844 kommer alt inflyta, ulan att de befinnas vara påräknade utan riktig grund, och alt de komma att försvinna, hvarigenom således Riksg.conhs behof på större tillgångar från Banken ökar sig.
De återstående tillgängarue blifva icke så betydliga, alt det lönar mödan att deraf bilda en fond för stora creditivet.
Att säga, det man bildar en fond för della creditiv och stanna vid 3-, 4- å 500,000 r:dr, tjenar ej lill mycket.
Det är godt och väl alt uttrycka en grundsats, 4 OS Den 14 Maj f. m. men då bör den ock kunna verkställas, och ej blott stå på papperet.
Att bilda en mindre fond, som blott skulle medföra afsaknad på penningar, som bättre kunde användas, det kan jag ej tillstyrka, utan anhåller derföre om bifall till Utsk:s förslag.
Jag instämmer med Frih. Palmstjerna, begärande bi Fa 11 å Ulsk:s betänk., mot hvilket egentligen ingen annan anmärkn. är gjord än den, som rörer strophen pag. 5, som börjar med orden: ”Vid sådant förhållande” etc., och hvaruti föreslås, att Ständernes vid 1841 års riksdag fattade beslut, ang:de en fonds bildande, borde förfalla.
Detta beslut anser jag så mycket hellre böra förfalla, som ett sådant skrinlagdt capital är af ingen nytta för samhället; ty Riksg.cont., om det utlånar sina penningar emot ränta, bar tillfälle, om så skulle fordras, att genom upplåning fylla behofven; och det är en vida klokare förvaltning att göra sina capitaler fruktbärande än att skrinlägga dem, då de naturligtvis ej afkasta någon ränta, men dock i behofvets stund nödgas låna penningar och derå erlägga ränta.
Den summa af 210,260 r:dr 7 sk. 3 r:st., som i Banken varit slående till fond för det stora creditivet, är nu redan vid denna riksdag anvisad, på sätt Utsk:s betänk, innehåller, och det vore besynnerligt, om de beslut, Sländerne redan fattat, skulle komma att öfverändakastas, och man skulle komma att återgå dertill, att en dylik fond ånyo skulle bildas.
Jag anhåller, alt de värde ledamöter, som motsatt sig mitt förslag, ville gifva akt på skillnaden emellan grundsatsen att bilda en sådan fond, och sättet att använda de medel, som skulle höra dit.
Det är möjligt för Riksg.cont. att låta den fonden utgöras af räntebärande papper, alldenstund Contoret äger sådane i sina händer, och i delta fall kommer icke en enda skilling af sedelstocken att dragas ur rörelsen.
Deremot är det tydligen mera lätt för Riksg.cont., att i behofvets stund sälja sina räntebärande papper och lemna penningar till Konungen, än det är för nämnde Conior att, i ett land, der inga statslån förut finnas, upptaga sådana och lemna medlen till Konungen.
Om Riksg.cont. möjligen skulle behöfva upptaga län, så finge man väl se huru lätt det blefve.
Jag tror mig veta, att en af de talare, som nyss yttrat sig emot mig, förut under denna riksdag varit af den mening, att, i händelse Bankens behållningar hade blifvit lemnade Iill Riksg.- cont., så bade de kunnat användas till fond för det omnämnda creditivet.
Det var då utan tvifvel meningen, att i räntebärande papper lägga dessa penningar, som utgöra mer än 200,000 r:dr, eller, som Frih.
Palmstjerna sade, 4- å 500,000 r:dr.
Man bör, efter min tanka, icke förkasta en riktig grundsats, derföre alt man ej kan utföra den genast.
Jag har dessutom redan visat verkställigheten vara möjlig, utan alt på något sätt förminska sedelstocken.
Om nu R. o. Ad. icke gjorde något annat, än uteslöte den ifrågavar. meningen ur betänk., men för Den 14 Maj f. m. 469 (ifrigt godkände detsamma, så blefve följden den, att SlatsUtsk., vid uppgörandet af Riksg.conl:s reglemente, förklarade, att, derest medel blefve öfver och kunde användas till denna creditivfonds bildande, hvarom den eller den föreskriften handlar, så skola dessa medel läggas i räntebärande papper.
Derigenom vore ett å ömse sidor tillfredsställande stadgande vidtaget.
Jag vågar således fortfarande anhålla, att Ståndet ville medgifva den ifrågavarande punktens uteslutande.
Jag kan ej annat än instämma med Hr von Hartmansdorff i hvad han yttrat rör:de bibehållande af den grundsats, som Ständerne vid sistl. riksdag uttalade.
Jag skulle tro, att Riksg.cont. blifver i tillfälle att kunna hilda den ifrågavar. fonden af räntebärande papper, om n.b. Ständerne bifalla hvad BancoUlsk. föreslagit, då en vida större tillgång kommer att för Riksg.cont. uppstå, än hvad detsamma påräknat; och detta, säger jag, beror på huruvida det nu inkomna förslaget af Ständerne antages.
Gillas BancoUtsk:s förslag, så tillkomma Riksg.cont. vida större summor an SlatsUtsk. har beräknat, och då tror jag skäl vara att i räntebärande papper hilda en sådan fond.
I ett land, som icke är rikt, faller det sig i allmänhet svårt att åstadkomma en stor massa af räntebärande papper; de kunna icke umbäras.
Här är en sådan fond, som man fordom ansåg nödig att hafva i reel valuta, och att äga en sådan samlad, är af större säkerhet än något annat.
Derom är nu icke fråga, hvarföre jag inskränker mig till instämmande i Hr von Hartmansdorffs förslag.
De af Hrr von Hart mansdorff och von Hohenhausen omnämnda tillgångar, som skulle Riksg.cont. tillflyta, utgöra 1,116,000 r:dr, hvaraf 300,000 r:dr blifvit af SlatsUtsk. lagua i beräkning; återstå således 816,000 r:dr. StatsUtsk:s meni.
N:o 304 upptager vidare 250,000 r:dr, som ett förmodad! öfverskott på statsverkets inkomster för åren 1843 och 1844; men efter de beräkningar jag enskildt gjort, kan intet öfverskott uppkomma, utan troligen visar sig vid liqviderne för nämnde är en brist, som af Riksg.cont. får ersättas.
Riktigheten af denna min beräkning visar sig ibland annat deraf, alt Slatscont. hade redan i April månad lylial 1 million r:dr af statsbristsumman, hvaremot under föregående år, dä öfverskott på statsinkomsterne funnits, dels icke i nämnde månad lyftals en enda skilling, och dels under år 1843 blott 200,000 r:dr.
Således kan man ej göra någon beräkning på de 250,000 r:dr, som i betänk.
N:o 304 finnas upptagna.
Drages sistnämnde summa från ofvanuppgifna 816,000 r:dr, återslå ej mer än 566,000, som i Riksg.cont. skulle finnas alt tillgå, utöfver hvad i mern.
N:o 304 nämnes.
Enligt berörde mern., visar sig således en tillgång utöfver de anslag
Ständerne för vissa ändamål beviljat, men StatsUtsk. har sedermera inkommit med förslag till ytterligare utgifter, hvarigenom största delen af det öfverskott, som i N:o 304 omuämnes, skulle försvinna.
För Riksg.cont. 470 Den 14 Maj f. m. skulle således ett öfverskott uppstå af ungefär 600,000 r:dr; men StatsUtsk. har jemväl föreslagit, alt 500,000 r:dr skulle anvisas för lilla creditivet, hvarförutan R. o. Ad. beslutat eli creditiv af 100,000 r:dr för undsättningar under och efter missväxtår.
En hvar lärer fördenskull finna, att de 600,000 r:dr, sorn i öfverskott från Banken skulle tillkomma Riksg.cout., ej räcka till mera än fond för lilla creditivet och undsättnings-credilivet, och det torde kunna tagas för afgjordt, att, innan fråga uppstår att lyfta stora creditivet, blifver det nödigt att anlita det mindre, och då torde som följd af denna supposition det vara nödigt för Riksg.cont. att äga ofvanberörde tillgång för detta ändamål, ja nödigare än för det stora creditivet, hvartill lillgångarne icke förslå, hvaremot de kunna vara tillräcklige som fond för det lilla creditivet; och skulle man afsätta deni för det större, så voro de ju icke i samma stund tillgänglige för det mindre, och Riksg.cont. saknade utväg att fylla de behof, som med detta mindre creditiv äro afsedde, annorlunda än genom upplåning.
Nu har StatsUtsk. föreslagit, att upplåningen skall vara begränsad inom en viss ruud summa, och derigenom att ingen capitalrabalt dervid får äga rum, kan det möjligen hända, att upplåningen blir ganska svår, kanske omöjlig att verkställa.
Har Riksg.cont. deremot denna fond alt tillgå, så behöfver Contoret icke eller upptaga något lån för mindre creditivet, så vida ej ett sådant erbjudes på särdeles fördelaktiga villkor.
På dessa och förut anförda skäl, vågar jag ytterligare tillstyrka, att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s förslag i detta afseende, enär ändamålet ali af dessa medel bilda en tillräcklig fond för det stora creditivet icke kan ernås, vid hvilket förhållande det torde vara bättre alt vinna ett annat.
Omvexlingar och ombyten af grundsatser, enligt hvilka ett lands penningeväsende skall förvaltas, kunna medföra missbruk, för hvilka den lagstiftande makten blot Ista I les.
Vid föregående riksdag ansågs det af yttersta vigt, att i nödens stund äga någon afsatt summa för det stora creditivet, i händelse detta belopp skulle af Konungen påräknas.
Nu hafva Ständerne dels redan användl den besparade andelen deraf, dels äro de på väg att tillintetgöra all sådan hopsamling för framtiden.
I närvarande ögonblick tror jag det vara likgiltigt hvilket beslut
Ständerne i detta afseende fatta; ty om icke någon fond blifver afsatt, så uppstår i alla fall, om några besparingar eller öfverskott visa sig, samma resultat, som hade verkligen en fond samlats, alldenstund dessa möjligen blifvande öfverskott sannolikt komma att nedläggas i räntebärande papper, hädanefter som hittills, och blifva sålunda, likasom sjelfva fonden, på Bankens räkning för kommande Ständer disponible.
Vid afhörande af slutet utaf den af Frih.
Palmstjerna gjorda deduction, hlef jag föranlåten att tro, alt han öfvermått på Den 14 Maj f. m. 471 Hr von Hartmansdorlfs princip, eftersom Frih. ådagalade temmeligen tydligt, huru nyttigt det vore för Ständerna, när de kommo tillsammans, att hafva en sådan fond att tillgå, för att icke behöfva låna.
Palmstjerna har menat förhållandet mellan riksdagarne; jag begriper alltför väl den invändning, som skulle kunna göras mot min framställning; men så tätt efter hvarandra som riksdagarne hädanefter komma att inträffa, befarar jag ingalunda alt Riksg.cont. skall stanna i förlägenhet för anskaffande af medel till fyllande af det lilla crcditivet.
Dessutom är del alldeles omöjligt att på förhand afgöra i hvad ställning Riksg.cont. skall komma efter denna riksdag, förr än vi fä bestämd uppgift till hvad del StatsUlsk. anlitar Contorels conlanla behållningar.
Dessa, ehuru ganska betydliga, skola visserligen icke lemna särdeles stor tillgång för ihopsamlande af någon ny fond, om de skola medtagas till bestridande af alla de extra ordinarie utgifter, som Sländerne vid denna riksdag beviljat alt intill den nästkommande utgå; men jag betviflar högeligen, att det skall kunna låta sig göra att träda så nära in på möjligheten af hvad som kan verkställas, och sålunda blottställa Coniord för uppsägningar på en gång af en större massa af räntebärande papper, hvarigenom crediten för de inrättningar, som utgifvit dessa papper, skall pericliteras.
Jag antager således, alt Sländerne i den slutliga åtgärden rör:de linanceregleringen k om ine att stanna i sådane beslut, som förutsätta en successiv realisation af dessa räntebärande papper, så att vi torde vara samlade vid nästa riksdag innan de hinna realiseras, och att sålunda fiir Riksg.cont. ingen fara att ej kunna anskaffa medel tilt lilla credilivel kan uppkomma.
För öfrigt synes det mig vara någonting ganska oskyldigt, om Sländerne skulle vilja besluta nu, likasom vid förra riksdagen, att, om något öfverskott uppkommer, skall derutafafsättas eli så och så stort belopp till bildande af en fond för det stora credilivel.
StatsUtsk. har nu erfarit huru hvarje sparad styfver varit välkommen, och det skadar ju icke att ett blifvande StatsUtsk. får göra samma behagliga erfarenhet.
Jag förenar mig således med Hr von Hartmansdorff, att Ulsk:s hemställan mätte förbigås, och målet derigenom förblifva i samma skick, som det var vid den sistförflutna riksdagen.
Hvad jag emot fö revarande betänk, bar att anmärka, dä jag åt mera sakkunnige öfverlemna!1 de öfriga frågorna, inskränker sig till följande.
StatsUlsk. lemnar, pag. 6 af betänk., föreskrifter för den händelse Riksg.cont. skulle föranlåtas att upplaga lån; det säges nemi.: ”1 händelse sådant, för verkställandet af Riksg.conl;s förestående utbetalningar, finnes oundgängligen nödvändigt, äga Fullmäktige att upplåna härtill erforderliga medel emot detta verks obligationer, som skola lyda å Svenskt mynt och vara ställda till inlösen, antingen efter föregången uppsägning, eller efter viss bestämd förfallotid, hvilken sednare dock icke får be - 472 Den 14 Maj f. m. stämmas utöfver tio år från obligationernes utgifningsdag.
Härvid skola Fullmäktige företrädesvis söka begagna det af ofvanberörde lånesätt, hvarigenom den lägsta räntan beredes; (Godt!) och får denna icke i något fall öfverstiga
Fem (5) procent, eller rabatt å obligationernes ca pita lbelopp medgifvas.”
Gerna erkänner jag, att om de allmänna Europeiska förhållandena förblifva i samma skick, hvaruti de sig för det närvarande befiuna, knappast något tvifvel kan uppstå, alt icke Riksg.cont. på dessa villkor kan erhålla en så lumpen summa, som 2 millioner r:dr papper; men dessa credilförhåIlanden kunna undergå en ganska plötslig förvandling, lill total förändring.
Man har sett en politisk tilldragelse på en gang sänka statspapper till ij-, ja till £ af det värde, hvartill de några få dagar förut blifvit noterade.
Låt någonstädes ett vidt utseende krig utbrista, så skall man få se om icke det blir mindre säkert att under alla förhållanden kunna till pari curs få upplåna dessa 2 millioner mot 5 proc.
Jag (inner det fullkomligen ändamålslöst, och vittnande, om jag så får säga, om mindre uppmärksamhet på temligen vanliga credilförhållanden, att på detta sätt limitera Riksg.cont:s Fullmäktige.
Om Riket skulle hotas med krig och Konungen nödgades lyfta det stora creditivet, men omöjligheten visade sig att på sådane villkor, som blifvit sagde, anskaffa medlen, hvad skulle Fullmäktige då göra?
Skola de förråda fäderneslandet, skola de förråda Konungen, eller skola de vara olydige mot sina instructioner?
Jag hemställer detta till eder, mine Hrr!