Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och sammandragandet af all läroanstalt till inhämtande af de applicerade vettenskaperne, på ett enda ställe, kunde i synnerhet om det blefve isoleradt från Universiteten, blifva af ett menligt inflytande på den egentliga vetenskapliga odlingen, som jag åtminstone för min del anser för den mäst hufvudsakliga.
Det kail nemligen sattas i fråga, om icke här i landet personalen af de vetenskapligt bildade oéh än mer personalen af dem, hvars ögon löija vetenskapens idkare, är för liten, att man här skulle kunna våga, hvad som i Frankrike möjligen kunde gå an, eller sorn kanske blott troddes gå an, och ej hunnit ännu visa sina följder, att man nemligen sammandrog de applicerade vetenskaperna på ett ställe, och lät den framstå i en glans, som i närvarande, i alla fall på applieation nog lystnar tider, nödvändigt skulle bii stor i mängdens ögon.
Detta inkast är efter min tanka det betydligaste emot förslaget, ätt inrätta en slags EcolePolytechnique i Sverige, och synes mig vara vida vigtigare än det, som ofta har blifvit sagt om denna anstalts dyrhet, i större proportion här än annorstädes, hvilken förmodan också är grundad på den hos oss varande mindre personal af dem sorn studera..
För att således på ett ställe sammandraga Den 27 Augusti t, mi 383 K hvad jag nu har anfördt, delar jag Utskottets tanka, att militairlärares anställande vid Academierne icke skulle vara skadligt, men tror dessa personer icke kunna ersätta den plats som genom Krigs-Academiens och Corpsinstiternes borttagande kunde blifva ledigt.
Icke eller kan jag, som Utskottet synes anse, för min del finna KrigsAcademiens plats kunna ersättas af de lag-, re undervisningsverken.
Gymnasier och Trivialskolor, utan tror en särskilt bildningsanstalt för den unga militairen, likasom för några andra corpser, ännu länge nog blifva nödig att bibehålla, ehuru på grund af förhållanden, som jag förutser och hoppas skola en gång upphöra.
Men då Utskottets förslag icke går ut på att stadga någon princip för framtiden, utan blott att äska en framställning härom efter förutgående undersökning, har jag ansett och yrkat att Utskottets Betänkande borde hafva antagits sådant det var, och får härmed hos Utskotten, till hvilka jag anhåller att detta anförande må remitteras, ödmjukligen anhålla, att de icke i någon hufvudsak ändra sitt förslag om nämnde undersökning; kunnandes jag så mycket mindre ingå på den föreslagna och af Utskotten afstyrkta utsträckningen af denna revision till alla undervisningsverk, både civila och militaira, som jag tror, att första resultatet af de sammanträdande sakkunniges öfverläggningar bör blifva just förklarandet, att särskildta Elementarundervisningsanstalter för militaira Ståndet, ännu äro i alla händelser oumbärliga; hvarefter, för det ändamål sorn här afses, det icke kan bli frågan örn de öfriga Elementarundervisnings verken in - 354 Den 27 Augusti e, m. om Riket, utan endast om Universiteferne, med hvilkas spher icke blott hvarje enskilt yrkesskola , utan Afven hvarje yrke, bör sÄttas i sammanhang.
N;o 2.
Herr Liljejiräle, Guftaf: Emot förslaget om PortoFranco-frihet för Staden Wisby på Gottland med mera, begår jag få göra följande anmärkningar.
Jag skall dervid bibehålla den korthet, som år mig tillständig.
Jag anser PortoFranco eller Frihamnsinråttningar på Gottland, stridande emot Rikets fördel och nytta i trenne hufvudsakliga afseen. den, nemligen, Politifkt} Statsceconomijkt och slutligen commercielt.
Uti politiskt afseende synes betänkligt att detta bevilja, ty en sådan inrättning skulle nödvändigt väcka ombrage hos utländska magter, och sedan inrättningen en gång kommit i ordning, med alla verkliga eller inbillade förmåner för ort och ställe, och man dessutom sökt för. vara dess bestånd med fästningsverk, blefve det onekligen en amorce för första angripande fiendtlig makt, som hade en sjöstyrka, öfverstigande Sveriges.
Jag säger vidare Statsceconomijkt.
Till Stats-* Den 2j s4ugustii e. m, ZH Statsecconomien höner efter mitt begrepp, äfven och synnerligen den ordning, den lag, en Regering visligen uppfattar och antager, att få begagna ett lands naturliga fördelar, att dess producter blifva i möjligaste måtto begårliga för utlänningen, utan att prisen kunna blifva för låga.
Lämpar man nu detta på Frihamnsinrattningen, der alla utländska varor emot ganska lindrig tull, kunna till stor mångd uppläggas, hvad skulle följden blifva annan, ån undervigt i handel, importens förfärliga höjd emot exportens, och Rikets försvagande genom våra egna oförsigtiga förhållanden.
Härmed följer tydligen förlust och skada i commercielt afseende.
Omöjligen kunde andra Köpmän i Rikets stapelstäder sälja varor, utifrån inkomne och med högre tull belagde, för lika lågt pris, som handlande på Gottland skulle kunna sålja dem, då varorne efter ganska låg tull dit inkommit och der försäljas.
Oredan, orättvifan och den billiga handelsjalousien ligger hår i öppen dag, och de olyckliga följderne likaledes.
Jag vågar således i ödmjukhet och då jag tager rådet utur mitt hjerta, såsom redlig Svensk, anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på afslag å Betänkandet.
Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. VII Band. 25 3» Ben JO jiugusti f. m, Bilagor till PleniProtocolIet för den 5o Augusti, förmiddagen.
O N:o 1.
Herr Gyllenheim, Eric Gujlof: Uti inledningen och premisserne af Högloft.
LagUtskottets Betänkande om förändringar i brottmålslagstifiningen, åro så vackra och hugnande grundteckningar framlagda i perspective, att hvarje för mensklighetens och samhåilets vål ömt deltagande vån icke annat kan ån deraf göra sig de båsta förhoppningar; men huru meteorisk blir icke deras tillvarelse, och de uppställda satserna, förvandlade i toma skuggbilder med den vundna upplysning att Högloflige
Utskottet vid ämnets hufvudsakliga afhandlande och och i sjelfva resultaterne icke trott sig böra omfatta tillfället att nu i någon måtto tillvägabringa det åsyftade välgörande ändamålet, utan alldeles Öfvergifvit det tili sitt framtida öde.
Således och ehuru Utskottet yttrar sig icke mindre erkänna, ån medelst dess egna åsigter hafva antydt behofvet af en reform uti omnämnde lagstiftning, och af en förbättrad fångvård, har likväl ieke blifvit föreslagit något hjelpemedcl eller någon väsendtlig förändring hvarken i Den 30 Augusti f, m. 3*? det eria eller andra, ufan, ty värr, qvarstår det onda ännu, likasom ovidrÖrdt, i all sin förra styggelse.
Under medgifvande af den rigtiga anmärkning, att en brådstörtande Öfvergång från de hårdaste till de mildaste straffbestämmelser kan förekomma betänklig, synes mig dock vara lika origtigt sorn menligt, om derifrån vill dragas den följd, att detta bör leda till total inactivitet, och att man ej må våga göra något steg närmare fram till den goda synpunkten; eller att man, såsom hår år i fråga, icke skulle till en början kunna för de första gången utöfvade ringa förbrytelserne lämpa och förmildra straffen efter närvarande bildnings och tidsljmnes omisskänneliga fordringar.
Om icke lagarne stå i bredd eller öfverensstämmelse med tidehvarfvets skick, ett folks seder, uppfostran och médborgerliga utveckling, så motverka och skada dessa Statskroppens lifsprinciper hvarandra illa och påtagligen; och huru vådlig Verkan eller inflytelse häraf uppstår, är redan för mycket bekant, att hår närmare behöfva utredas.
Mig har åtminstone såsom klart och ovedersägligt förekommit, att högsta nödvändigheten påkallar en tjenlig och ofördröjlig rättelse of vårt criminal-lagvåsende.
Att de fordna, under andra tidsförhållanden, stadgade straffen, nu mera i och för deras grymhet, tjena endast till olycka och förderf, men icke till upprättelse: vidare, att straff som räcker någon längre tid, och följaktligen så kalladt correctionsstraff, 38* Dtn JO Augusti f. m, skäligen kan förmodas åstadkomma på den brottsliges caracter och sedlighet en såfcrare verkan, ån ett momentelt och hastigt öfvergående: att terrorismen, som i förra strafflagar utgjordt ett af hufvudelementen, åter i de sednare mäst godkånde lagstiftningar kommit under nästan ingen eller ganska liten beräkning: att man deremot tagit såsom säkert och afgjordt att brottmålslagars stränghet i de flesta fall icke allenast år förkastlig, utan ock i stället af vida mera vigt, att den straffade bringas till egen inre öfvertygelse om sin förbrytelse emot lagen och samhällsordningen, och åndtligen att lagen icke må till sin natur omensklig sjelf medföra sitt förakt eller sin vanmagt, men deremot att dess bud, grundade på billighet och rättvisa må emot den, som dertill gjort sig saker, noggrant blifva använde och fullbordade.
Om dessa sanningar skulle ligga öppna och oemotsägliga, så tyckes Iiögl.
Lagutskottet härå bordt hafva fästat mera afseende ; och med öfvertygelse och känsla för deras värde samt med liflig önskan för deras framgång, torde förlåtas mig, att jag ån vidare vågar utbedja mig Höglofl.
Ridderskapets och Adelns ynnestfulla uppmärksamhet för någon närmare utveckling af vissa omständigheter i detta visserligen icke likgiltiga, utan högst magtpåliggande ämne.
Det år beklagligen alltför mycket bekant, af Utskottet äfven medgifvit, och af våra fånglistor, undersöknings Protocoller och brottmålsannaler nästan dagcligen vitsordadt, hvad för - Drni 30 Augusti J. m. skråckeliga följder dea öfverdrifna hårdheten emot mindre svåra brottslingar, eller egenteligen användandet å den af spö- eller* risstraff och kyrkopligt medförer; och huru mången af ungdoms lättsinnighet, eller af andra blott tillfälliga och ouppsåteliga omständigheter i ringa mohn felagtig person, har derigenom ej allenast för alltid sjelf blifvit olyckelig, utan ock likasom tvingats att i egenskap af samhällets afsvurne fiende, blifva mästare och andras undervisare i bofstreck.
Högloflige Utskottet hade, efter min tanka, utom andra tillråckeliga skäl, icke saknat en giltig och ökad anledning till undanrödjande af spö- och risstraffet samt kyrkoplikten för enkel tjufnad äfven deri, att snatteri bot är , enligt lagen fastställd för tillgrepp till belopp eller värde blott af 5 R:dr 16 sk. men hvilka, efter den gångbara myntvalvationen lätteligen borde beräknas, till minst halfannan gång mer, eller 8 R:dr 16 sk.
För öfrigt må besinnas, att förvandling af böter till spöstraff, likaledes åger rum för åtskillige andra förbrytelser, såsom slagsmål, sabbatsbrott, svordom m. m.; och hvad dygd, åra och säkerhet i tanke- och handlingssätt, kan vål sedermera väntas af den som lagen såmedelst kränkt och till allt återställande förstört.
Utur enahanda bevekelsegrunder med de ofvannämnda och med dem som åro oskiljagtige från en ådel philantropie,och en framskriden J)ert 50 Augusti f, m - hyfsning, hafva de flesta civilicerade nationer redan för detta visat sig angelägna, att till vårdande af mensklighetens höga rätt, mildra eller jemka sina criminal-lagar och böra vi vål längre uppskjuta att följa deras lemnade efterdömen härutinnan.
I afseende på Kyrkoplikten, har Utskottet inskränkt sin åtgärd dertill att endast föreslå ett nytt formulair härvid.
Hvad nytta och vinst, dermed kan ernås står likväl svårligen att upptäcka; enär den offentliga scandalen sorn år det klandervärda och åndamålsstridiga, ändå alltid blir densamma.
Om en förändrad ritual osli böneform blott erfordrats och gjort nog, synes lämpeligast varit ai öfverlemna omsorgen deraf åt Högvördige PresteStåndets EcclesiastiqueUtskott, såsom ett till Handboken hörande ämne.
Månne dock HÖglofl.
Lagutskottet icke gerna , utan något äfventyr kunnat tillstyrka indragning af kyrkoplikten för oqvalificerad elier första graden stöld ?
Jemte hvad redan härvid är anmärkt,, torde kunna tilläggas, att sådant destomera varit billigt, som fordom iagttogs den skillnad och rättvisa, att den för tjufnad första gången dömde, och den tredje gången dömde, icke behandlades lika, utan denne sednare fick stå kyrkoplikt 5 Söndagar å rad, då nu deremot ingen gradation i thy fall gifves.
Om försoning med församlingen och kyrkan oumgångeligen skall ske af den som första resan brufit emot 4o Gap. l §.
MissgerningsBalken, kunde väl gerna ,enskild skrift “dervid få antagas, såsom tillfyllestförande bofofter.
Sen JO du«usli f, m, Icke heller har Högloll.
Utskottet sett sig befogadt tillstyrka annan förvandling af böter ån den som linnes föreskrifven i Kongl.
Förklaringen den 2.5
Mars 1807 oell Kongl.
Kungörelsen den G Mars 1810.
Härmed! står man följagteligen på samma punkt som förut, och visserligen år det lättast att åberopa hvad redan år förhanden samt hjelpa sig dermed så godt man kan.
Det hade dock, må hända , möjeligen kunnat gifvas utväg så vål att påtänka inrättandet af cachots och mörka fängelserum, dela vid Länshäktena och dels äfven vid^Stads- och Hårads-arresterne, hvarest ringare förbrylara fingo afsitta sina böter, som ock att anvisa andra brottslingar till arbete efter någon uppgjord method och tariff vid Läns Correctionshusen , der dylika linnas att tillgå, och vid de befinteliga allmänna i Carlscrona och Wadstena, så länge och intilldess den tillernade fullständigare organisationen härutinnan kan komma att till— vågabringas.rArbete i sjelfva hemorten lärer icke gerna kunna anskaffas för llere ån sådane sorn blifva fällde men åro oförmögna, att erlägga ensaks- och vitesböter, samt icke för dem sorn efter MissgerningsBalken åro betraktade och skola vidkännas en alf varsammare; något annorledes var åtminstone icke tendencen och meningen med min motion i denna del.
Sedermera och hvad beträffar lagens stadgande i allmänhet om häktande, har Utskottet förment dess innehåll så tydligt och vål grundadt, att någon rättelse eller förklaring deri ej skall 'vara af nöden!
Deremot torde mången 393 X)tn 30 Augusti f, m, anse det högst obestämdt, äfven öfver behofvet i föreskriften utsträckt och äfven i sin latitude ganska farligt och missbruk underkastarlt.
Det heter i 5 Cap. 2 §.
StraffBalken, att den brottslige genast skall håcktas och ej borgen för honom tagas, i mål der ej med penningar bötas må.
Allmänna praxis år hvad
Utskottet icke eller lärer vara okändt, att den sorn betrades med stölld första gången och ehuru obetydlig den må vara, ja äfven om den icke utgör mer ån snatteri håcktas, emedan kyrkoplikten eller skriftermålet anses för urbota straff.
Likaså förfares, utom i flera andra litet magtpåliggande händelser, med den som utöfvat, fastän af ringaste grad förfalskningsbrott och dylika förbrytelser, hvarå årans förlust år stadgad, äfvensom i de så kallade mindre edsöre Brotten och Duellsmålen , ehuru icke dråp eller ofta ens slagsmål deri inträffat; och hvad vinner vål Staten dermed, att dess fängelser fyllas på förhand af sådane personer, sorn oagtadt felagtige, dock ej böra anses förlorade.
Och månne den förolämpade eller samhället derigenom något förlorar, om den tilltalade skulle öfvergifva Fäderneslandet eller blottställa sig för efterlysning och hämtning.
Jag kan icke finna sådant, men har svårt att förena det ifrågavarande alltför oinskränkta lagbudet om håcktande och det olyckliga sättet i dess verkställighet, genom arrestanters sammanblandande af alla slag med den i constitutionen lagde omvårdnad för personliga friheten och de rättigheter, som på helgden deraf åro hvilande.
Den 30 Augusti f,~m, 593 I sammanhang härmed har Utskottet tillika förklarat sig icke kunna utsätta någon viss tid för en brottslings återställande i dess medborgerliga fördelar, emedan sådant beror på hans uppförande och kan ej genom lag honom tilldelas.
Ehuru det ej egenteligen tillkommer mig, som icke väckt nämnde framställning , att besvara den härvid lemnade undervisning, skulle jag dock för min del önskat och ansett serdeles tillfredsställande, om Högloft.
Utskottet behagat upplysa, når en för tjufnad dömd må förklaras vittnesgild, eller velat bereda Domaren rättighet, att utan hinder af Kongl. Brefvet den 27 Augusti 1792 och den 10 October 1798, pröfva hvad verkan och vitsord en sådan persons utsago kunde medföra.
Hvad Höglofl.
Utskottet förstår med låmpelig husaga å häcktad person, som felar i discipline, är icke lätt att fatta, enär den arresterade ej antagit tjenst hos fångvaktaren.
Efter mitt omdöme bör en godtyckelig bestraffning aldrig medgifvas eller gillas, utan får jag vördsammast förnya min förra hemställan, att fånge som i häckte eller under ransakning visar oskick, fräckhet, vanvördnad eller kränkning af lagarne, bör i likhet med hvad Kongl Brefvet den 26 November 1812 innehåller, derföre undfå så kallad extra judicielle bestraffning af prygel eller cachot, likväl aldrig utan skedd ordentlig undersökning och laga kraftvunnet beslut.
På samma sått torde ock den som förolämpar
Domaren eller uppenbarligen ljuger att honom förleda, böra anses, ty att härföre döma den mm 50 Åu%uiti /. m. sorn gjort sig skyldig till högsta kroppsplikt, att böta, enligt 14 Cap. 7 och 8 §. § RåttegångsBalken och sedermera ålägga honom, efter vanlig förvandlingsgrund, fängelse, hvari han sig redan) befinner och ofta önskar ännu längre få qvarstanna blir aldeles åndamålslöst.
Sluteligen har Höglofl.
Utskottet förmält sig årna afgifva gemensamt med Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet Utlåtande, angående corrections-inråttningarne i Riket; och ehuru således kunde vara att hoppas, det någon utsigt ännu återstår till en högt önskad och påkallad snar reforme i bestraffnings-systemet för brottslingar, torde likväl ej dertill böra såttas alltför mycken förtröstan , enår Utskottet förskottsvis yttrat sig, om å*n detsamma haft tid och tillfälle för beredandet af den ifrågastållde förbättringen i StrafFLagen ej för närvarande kånna tillgång pa nödige anstalter till correctionsstrafF.
Icke dess mindre och då flere af de i Utskottets nyssbesagde
Betänkande upptagne frågor och åtskillige dervid sig företedde anmärkningar, stå i ett nära sammanhang med förslaget om Correctionslnråttningarne, öfverlemnar jag till Höglofl, Ridderskapets och Adelns upplysta ompröfvande huruvida icke bägge dessa ämnen måtte på en gång vinna hos Högloflige Lagutskottet behandling och tillbörligt öfvervägande; och under förmodadt bifall häraf anhåller vördsammeligen att mina hår ofvan skedda erinringar fingo. i förening med återremissen, dit åtfölja.
Veu 30 Augusti f. m - N*0 2.
Herr KuyLnJljerna, Eric Magnus :
Med den kännedom jag, som bestridt Secreteraregöromålen, ej mindre hos f. d.
Comittersde till hushållningens reglerande vid Strömsholm, än ock hos nuvarande Stuteri Öfver-Styrelsen , åger om Strömsholms Stuterilnråttning och dess förvaltning, anser jag mig pliktig göra följande framställning till ledning för det begrepp som, af Herr af Uhrs motion, rörande Bamraa inrättning, kunde blifva en följd.
I mer än ett och ett halft århundrade har Stuteri vid Strömsholm varit inråttadt.
Jag har sett authentique handlingar från de tider som i Sveriges häfder äfven åro anmärkte för Statshushållning, utvisa nästan orimliga anslag för Strömsholms Stuteri, såsom till exempel 1696 och äldre årens stater hvilka bestämma ända tili i5oo Lrsp. hö om året för ett hästkreatur; men jag anser tillräckligt att fästa uppmärksamheten å förhållanden, som åro oss närmare för att så vidt jag förmår ådagalägga om ej hvad möjligt varit, blifvit vidtagit till förbättrande af hushållningen vid Strömsholms Stuteri-Inrättning.
Efter år 1810, då Rikets Ständer beslöto att Stuterilnråttningen vid Strömsholm borde bibehållas, förordnades af Kongl. Maj:t en Comité tili hushållningens reglerande vid nämnde Stuterilnråttning, till hvilken inråttnings-underhåll hela Strömsholm och Kungsöhr samt dessutom 3760
R;dr 42 sk. 8 *;st: af Statsverket dittills 3g6 JDtn 30 Augusti f. m. årligen varit anslagne.
De åtgärder som af denna Comité, hvilken tills under år 1818 fortfor, vidtogos och bereddes, voro hufvudsakligen:
Att alla Strömsholms och Kungsöhrs jordägor afmättes:
Att större delen deraf utarrenderades mot hö m. m. som till Stuteriets utfordring och underhåll erfordrades :
Att nödige betesmarker indeltes: Att Stuteriet sammandrogs till Strömsholm:
Att behöflige byggnader derföre dels uppfördes, dels reparerades desto nödvändigare, som de byggnader hvilka vid Kungsöhr lörut till Stuteriet begagnades, ändock snart hade behöft ombyggas:
Att de dagsverken som förut af landets innevånare utgjordes in natura, fingo lösas efter Markegångspris, till lättnad för de dagsverksskyldige och till beredande af en contant inkomst för Stuteri-Inrättningen: och att Stuteri-Staten reglerades med de sålunda beredde inkomster utan vidare behof af de 2763 R:dr 42 sk. 8 r
Detta oaktadt bibehölls Stuteriets hästar ungefärligen vid dess förra antal: och jag hemställer till hvar och ens eget bepröfvande, hvad omdöme dessa Comittéens åtgärder rättvist förtjena vid jemförelsen af det förhållande, som derigenom bereddes och det som förut i långliga tider ägt rum.
De anslag Comittéen erhöll till byggnader - Mm 50 Augusti f. m. 397 nea uppförande oell förbättrande vid Strömsholm, påkallades icke alla för tillfället utan voro, af skäl sorn jag förut nämnt, redan länge nödvändige.
Redogörelse för dessa medel är längesedan till Kongl. KammarRätten aflemnad samt der granskad, och Rikets Ständer hafva samma medel vid föregående Riksdagar afskrifvit.
Genom den besparing 2763 R:dr 42 sk. 8 r;st., samt den inkomst för Kungsöhrsårrendet som Comitéen beredde StatsVerket årligen, låra dessa medel ock redan vara ersatte eller snart blifva det.
Sedan Comitéen upplöstes, förordnade Kgl.
Maj:t genom Nådigt bref af den 2 December 1818, en Stuteri Öfverstyrelse som i sådan egenskap erhöll befattning med Rikets Stuterier och Hingsthållningen vid Indeldta Cavallerier i Riket.
I samma Kongl. Bref stadgas uttryckligen de åligganden Stuteri öfverstyrelsen tillhöra: och jag, som endast haft befattning att uppsätta de beslut Stuteri öfverstyrelsen fattat, anser mig ojäfvig vitsorda, att nämnde åligganden alla bliivit fullgjorde.
Bland dessa år ock att årligen inför Kongl. Majit afgifva fullständig berättelse om Rikets Stuterier m. m., och jag vill minnas att Kongl. Maj:t bland de underrättelser Kongl. Majit meddelat Rikets Ständer om Rikets styrelse sedan sista Riksdag, i nåder förklarat att Kongl. Majit om Rikets Stuterier nöjaktiga anmälanden erhållit.
Den beräkning Herr af
Uhr gjort öfver 398 Den 30 .Augusti f. m.
Strömsholms
Stuteris inkomster, är jag icke i tillfälle att bedöma, emedan den ej i Höglollige StatsUtskottets Utlåtande finnes detaillerad.
Det torde dock tillåtas mig erinra, att Stuterilnråttringens hufvudsakliga contant» inkomst utgöres af dagsverkslösen, som uppgått till circa 8000 R:dr Banco om året, allt efter som
Markegångsprisen varit och att arrendeinkomsterne år 1821 minskades i anseende till Arrendatorernes ådagalagda oförmåga att fullgöra de af dem ingångna contracter, i följd hvaraf Kongl, Maj:t ock förordnade att Strömsholms Stuteri skulle regleras i förhållande till dess minskade inkomster, så att denna inrättning ej vidare med ytterligare anslag måtte betunga Staten.
Och som Kongl, Maj:t, i sammanhang med nedsåttningen af nämnde arrenden bifallit att arrendeutgifterna förändrades på det sätt, att i stället för hö, af hvilket Stuteriinrättningen . hade öfverflöd, erhölls hahn och hafre, hvarå brist förefanns, sa reglerade Stuteri ÖfverSfyrelsen samma år Ut fordrings Staten i förhållande derefter , tili märklig fördel för inrättningen.
Vid 1819 års början voro vid Strömsholms Stuteri 23a, vid ]g20 års början 235, vid 1821 års början 24o, vid 1822 års början 252 och vid detta års början 2Öi hästkreatur.
Om nu Herr af Uhrs beräkning, att Strömsholms Stuteris inkomster årligen uppgå till circa 4o,ooo f»:dr aniages; så, och enär denna summa fördelas på 2Öo hästar, belöper för hvarje omkring 160
R:dr för året: och jag öfverlemnar till hvars och ens omdöme, sorn har kunskap
Ben 3® Augusti f. ra. 399 •m hästars underhåll, i hvad mon detta belopp kan anses öfverdrifvet, då nemligen fråga år om sådana håstar som vid en Stuterilnråttning underhållas, och då dervid beräknas ej blott fouraget utan ock deras skötsel, tåmning, inridning med alla de Saldon, Sel- och Åkdon som dertill fordras, samt en mångd byggnaders och stängsels vidmagthållande m. m.
Blott den nödvändiga lyshållningen i Stallarna de mörka årstiderne utgör en icke obetydlig utgift.