Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om återremiss af denna §.
Den nu föredragna 27:de §:n sönderfaller, lika som den föregående 25:te, i 2 afdelningar.
Den första innefattar sådana upgifter, som böra aflemnas det år, då allmänna bevillningen första gången kommer att, enligt denna stadga, påföras, och derefter hvart tredje år; den andra deremot de upgifter, som skola lemnäs hvarje år.
I afseende på de föreskrifter, som såväl i denna första, som i följande afdelning förefinnas, och hvilka innefatta de upgifter, som hvarje år skola meddelas, finnes, enligt min åsigt, mycket att erinra.
De gå nemi., enligt min tanke, för mycket i detalj och blifva derföre dels icke meddelade, dels ofullständiga och dels vilseledande.
För att förekomma sådane vilseledande upgifter, har Utsk:t, lika med Bevillms-komitén, ansett att man ej borde affordra den skattskyldige bestämda upgifter ang:de hans in - Den 16 Maj f.m. 157 komster, utan endast begära vissa allmänna meddelanden, af hvilka komitéerne sedermera skulle kunna draga sina slutsatser.
Men, M. Hrr! om man granskar dessa allmänna meddelanden, så äro de af beskaffenhet, att de i de flesta fall tvinga den skattskyldige att, såvida han vill betrygga sig mot en alltför sträng beskattning, gå vida längre än Utsk:t fordrat.
Man begär t. ex. att en handlande skall uppgifva försäljningssumman för de vid idkad handelsrörelse under sednast förlidna år föryttrade varor.
Försäljningssumman är väl dock icke någon sådan, förhållandena fullständigt uplysande faktor, att, på grund ensamt af denna, handelsrörelsen kan rättvist bedömas.
Den ene kan nemi. sälja sina varor med betydlig vinst, under det den andre har föga eller ingen behållning af det han försäljer.
Inköpspriset af varorna och många andra omständigheter inverka äfven i betydlig mån på denna vinst, och genom de af TJtsk:t föreslagna upgifter kan den skattskyldige, äfven om hans ställning är nära förtviflad, nödgas att, för att ej blotta densamma, lemna en osannfärdig framställning deraf.
Hvar och en vet nogsamt af huru grannlaga natur den saken är för en person, som har vidlyftig rörelse, att årligen offentligen framlägga en tablå öfver densamma.
Bland dem, som komma att granska dessa upgifter, skulle vidare kunna finnas en eller annan, som hade speciel kännedom om några en sådan persons ställning rörande affärsförhållanden, utöfver hvad upgifterna utvisade, och härigenom skulle äfven ej ringa skada kunna för rörelseidkaren upstå.
Man har sagt, att man, genom att affordra rörelse-idkaren upgift om hans inkomster, skulle tvinga honom att aflemna osannfärdiga och oriktiga uplysningar.
För min del skulle jag vilja påstå motsatsen, ty man kan mycket väl upgifva slutsumman af sina inkomster, utan att derföre behöfva blotta sin ekonomiska ställning, hvilket man ovilkorligen nödgas göra genom att följa hvad Utsk:t föreslagit, och den som ej hyser betänklighet vid att osannfärdigt upgifva inkomsbeloppet, lärer svårligen tveka att efter sina syften justera upgiften om försäljningssumman.
För öfrigt tror jag att det skulle medföra allt för stor vidlyftighet att ingå i en mera detaljerad granskning af alla de morn., som förekomma i den 27:de §:n.
Men hvad som är säkert, är att, oaktadt alla dessa i detalj gående föreskrifter, finnas ganska betydliga och lönande rörelsegrenar, hvilkas idkare, med fullkomligt iakttagande af föreskrifterna i denna §, blifva frikallade från att lemna någon den ringaste uplysning om den af dem bedrifna rörelse.
Till dessa rörelsegrenar räknar jag vexel- och bankrörelse, hvilka icke under någon rubrik finnas upräknade.
Jag har hört berättas, att hela denna § skall inom något af de andra Stånden afslagits.
Detta är i sanning ett radikalt sätt att gå tillväga, men jag tror ingalunda att det är försig - 158 Den 16 Maj f.m. tigt.
Icke bör man lemna sig på nåd och onåd åt Bevillmsberedningarnes behandling, utan att de ega några underrättelser om den skattskyldiges ställning att gå efter.
Jag tror att man deraf kan hafva anledning befara ganska obehagliga följder ; ty det är omöjligt att en sådan Beredn:s-komité kan ega den speciella kännedom om hvarje individs inom distriktet egendom och förmögenhets-vilkor, att den endast på grund deraf kan rättvist bedöma dem.
Helt annorlunda är det deremot, om komitén får upgift af den skattskyldige, ehuru affattad i allmän riktning.
Man kan då, utan att gå grannlagenheten för nära, genom en jemförelse af de upgifter, som särskilda idkare af samma yrke eller rörelse lemna, och den kännedom, som Bevillnts-Beredningen sjelf kan ega om förhållandet dem emellan, få den speciella kännedom om yrkets eller rörelsens omfattning, som för dess bedömande kan varä nödvändig.
Får man då t. ex. en sanningsenlig npgift från en handlande, kan man rätta sig derefter och dermed jemföra den andres upgifter.
Att på ett billigt och rättvist sätt verkställa den beskattning, som blifvit Beskattn:s-komitén updragen, är ett ganska svårt problem att lösa, och tror jag derföre, att denna § bör återremitteras, för att af Utsk:t ånyo behandlas.
I afs:de å denna punkt instämmer jag med dem, som yrkat densammes återremitterande.
Hvad sjelfva upgifterna vidkommer, bör jag uprepa hvad jag vid flera föregående tillfällen yttrat, nemi. att jag väsendtligen åsyftade inom Beskattms-komitén, att man borde undvika att påbjuda något, hvarigenom den skattskyldige skulle blifva frestad att meddela osanna upgifter.
Man öfverenskom då, att inga andra upgifter skulle den skattskyldige affordras än de som genom offentliga handlingar kunna kontrolleras.
Jag lyckades dock icke att få denna grundsats så strängt vidhållen, t. ex. i afs:de på försäljningsbeloppet af handlandes varor, som jag tror kunna ske.
För min del skulle jag anse önskvärdt, att de skattskjddige ej besvärades med några upgifter till Taxer:s-komitéerna, och ännu mindre att genom böter och andra tvångsmedel förnya desamma.
Min öfvertygelse är också, att detta är ett onus, som af mången anses svårare än sjelfva skatten.
Genom några mindre betydliga tillägg vid upgifterna till mantalsskrifningen, torde man kunna komma till samma resultat som Borgare-Ståndet, af hvilket hela paragrafen blifvit afslagen.
Jag skulle tro, att det klokaste nu vore att återremittera §:n, hvarvid jag slutligen vill hafva uttryckt den önskan, att TJtsk:t skulle försöka att, om man ej kan utesluta dessa upgifter, åtminstone bespara de skattskyldige, så mycket sig göra låter, allt besvär i den vägen.
Maj f. ra. 159 Gr.
Titan att vilja instämma i alla de anmärkningar, som blifvit riktade mot 27:de §:n, anser jag likväl mycket vara anmärkningsvärdt, och då hela §:n är upställd i ett sammanhang, hvilket det torde vara vådligt att sönderrycka, är det lämpligast att återremittera §:n i sin helhet, och får jag derföre hos Hr Gr:n och Landtinm anhålla om propos. derå. §:n återremitterades. § 28.
Hr von Koch: It. o. Ad. torde finna, att denna § står i det sammanhang med den föregående, att den äfven bör återremitteras.
Återremitterades. §:n 29 och i sammanhang dermed Utsk:ts yttrande sid. 33 i Bet:det, med anledning af väckta motioner om borttagande af ansvar för underlåtenhet att lemna upgifter till Bevilln:s-taxeringen.
Hörner:
Då bevilln:s-beredningen fått sig den mak ten genom 29:de §:n lemnad, att utan hinder af uteblifven upgift föreslå, samt taxerings- och pröfnings-komitéerna att påföra och fastställa den bevillning, som anses böra af skattskyldig utgöras, skulle jag tro att häri ligger ett så starkt vapen, att man ej behöfver de särskilda föreskrifterna ang:de förökade böter, derest saknade upgifter ej inlemnas.
För min del skulle jag således vilja föreslå, att sista punkten af l:sta mom. af denna §, och hvilken punkt börjar med orden ” skulle dylik upgift”, borde utgå.
Skulle Bevilln:s-TJtsk:t tilltro sig att, i likhet med BorgareStåndet, kunna borttaga stadgandet ang:de upgifters infordrande af de skattskyldige, skulle naturligtvis inga böter komma att ega rum; men då jag är oviss huru härmed kan komma att gå och i den förhoppning att vi skola slippa dessa upgifter, samt då jag dessutom anser denna § ega sammanhang med den föregående, anser jag det vara lämpligast att den återremitteras.
För min del kan jag ej finna hvar före denna § skall återremitteras, utan skulle jag, lika med Gr.
Mörner, önska, att den punkt af l:sta mom:t i 29:de §:n, som börjar med »dylik upgift”, utginge; hvarjemte jag anser att i den nu föreslagna bevillmsordningen korrektiv för uraktlåtenhet med upgifters aflemuande numera synes öfverflödigt, på 160 Deli 16
Maj f. m. grund af hvad Utsk:t föreslagit ang:de bevillnings påförande utan hinder af uteblifven upgift.
Då denna § således ej medför åsyftad nytta och till och med ej är behöflig, får jag anhålla om propos. derpå att den måtte utgå.
I afs:de å första delen af l:sta mom:t torde väl någon tvekan upstå att dertill lemna bifall.
Att några af de upgifter, som förekomma i 20:de och 25:te §§:na, skola ingifvas, lärer väl svårligen betviflas, och icke heller bör man borttaga alla böter för uraktlåtenhet att afgifva erforderliga upgifter; men att, på sätt Gr.
Mörner yrkat, borttaga alla bötesbestämmelser, torde vara olämpligt, ehuru jag medgifver, att ett bötesbelopp, svarande mot 10 proc. af en persons bevillning efter 2:dra art., är något för högt tilltaget, isynnerhet som Taxer:s-komitén i alla fall eger att fastställa bevillnigen.
Enligt mitt förmenande, skulle det derföre icke vara lämpligt att afslå denna del af l:sta mom:t., utan föreslår jag att densamma måtte återremitteras.
Hvad det sednare mom:t vidkommer, så har jag deremot ingenting att anmärka, utan anhåller om bifall dertill.
Hr B,eutersvärd, Patrik: Då E. o. A. återremitte rat den 27:de §:n, tror jag det vara nödvändigt att, om man anser att sådane upgifter, som i nämnde § förekomma, böra aflemnas, man äfven bör stadga ett visst bötesbelopp för uraktlåtenhet deraf, och anhåller jag derföre om 29:de §:ns återremitterande.
Efter det öfverläggningen förklarats afslutad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende å förevarande §, följande yrkanden blifvit gjorda, nemi. af Gr.
Mörner, att från l:sta mom:t måtte uteslutas den sista meningen, som hade följande lydelse: »Skulle dylik upgift, oaktadt derom gjord erinran, icke inom då förelagd tid aflemnas, skall den försumlige eller tredskande böta ett belopp, svarande mot 10 proc:t af den bevillning efter 2:dra art., som varder honom påförd ; dock skall detta bötesbelopp utgöra minst sex riksd:r»; af Hrr von Koch och Eeutersvärd, att §:n skulle återremitteras; af Hr Palmcrantz, att K. o. Ad. måtte afslå §:n i dess helhet; samt slutligen af Gr.
Lagerbjelke, att den del af Irsta mom:t, hvars uteslutande Gr.
Mörner påyrkat, måtte återremitteras, men §:n i öfrigt bifallas.
Sedan ej mindre Gr.
Mörner förklarat sig afstå från sitt särskildta förslag och instämma i yrkandet om återremiss af l:sta mom:t, än äfven Hr Palmcrantz återkallat sin begäran om §:ns afslående, blefvo, uppå särskilda propos:r, l:sta mom:t och yttrandet sid. 33 i Bet:det återremitterade, hvaremot 2:dra mom:t bifölls.
Den 16 Maj f. m. 161 H.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm:n tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. § 30.
Då denna § enligt mitt förmenande utgör en fortsättning af de nästföregående, och då alla de §§, som ega sammanhang sinsemellan, blifvit återremitterade, tager jag mig friheten föreslå att äfven så sker med denna §.
Det första mom. af denna § är helt och hållet fristående och ej beroende af B,, o. Ad:ns beslut i föregående §.
Den skattskyldige har nemi. rättighet att lemna de upplysningar ang:de sina inkomster och tillgångar han vill, men har tillika rättighet att fordra att de hemlighållas, ifall han anser dem af den beskaffenhet att de icke böra offentliggöras.
Då således, som jag nyss nämnde, detta mom. är alldeles fristående och utan sammanhang med föregående §, anhåller jag om bifall till detsamma.
Hvad åter det andra mom. angår, så, då detta rörer en redan förut återremitterad fråga, torde detta mom. böra återremitteras.
Jag är böjd för att instämma i hvad Gr.
Lagerbjelke sagt i afs:de å denna §.
Men då detta mom. innehåller bestämmelser, som röra uppgifter i och för bevillnings påförande, och alla de föregående §§, som handla om, huruvida och hvilka uppgifter skola lemnäs, blifvit återremitterade, fortfar jag att anhålla om återremiss af 30:de §:n i sin helhet.
För min del får jag anhålla om återremiss af denna § i sin helhet, derföre att, sedan B. o. Ad. återremitterat 27:de §:n, Ståndet ännu ej beslutat att uppgifter af enskilta personer skulle afgifvas; och torde således icke dessa uppgifter kunna åberopas såsom stöd för denna §.
Vidare anhåller jag om återremiss af denna § på grund deraf, att det står åberopadt, att dessa upplysningar endast vid beredningen böra ömpröfvas, och E. o. Ad. har ännu ej beslutat sig för, huruvida sådane beredningar skola finnas.
Slutliga skälet för min anhållan om återremiss är det, att, då nu visserligen är tillätet att lemna upplysningar, men man på samma gång har rättighet att fordra att dessa upplysningar hemlighållas, jag ej tror att ungefär 30 personer kunna hemlighålla allt, hvarom de få upplysningar.
Hr Eeutersvärd:
Lagerbjelke anser jag det första mom. af §:n 30 alldeles fristående och utan sammanhang med det föregående, hvarföre jag anhåller om bifall till detta morn., men deremot återremiss på andra mom. af samma §. 102 Don IG Maj f. m. Gr. Lagerbjelke:
Tersmeden har anfört trenne skäl för återremiss, hvilka jag anhåller att med några ord fa bemöta.
Hr Frih:n har först sagt att, då den 27:de §:n är återremitterad, kan man ej veta, huruvida stadgandet ang:de uppgifters meddelande kommer att tillämpas.
Det är visserligen sannt att denna 27:de § behöfver dels omarbetas dels inskränkas, men att det skulle kunna gå derhän att inga uppgifter skulle lemnäs, torde ligga utom möjlighetens område.
En egare af ett fartyg t. ex. måste väl åtminstone uppgifva att han eger ett fartyg, om han för öfrigt ej behöfver lemna några upplysningar.
Den andra anmärkningen, Frih. Tersmeden gjorde, var att, då Ståndet, ännu icke antagit att Bevillnings-beredningar skola finnas, vore det för tidigt att nu omnämna dem.
Man behöfver dock ej gå längre tillbaka än till 29:de §:n, der det talas om bevillningsberedningar, ty der heter det: ”titan hinder af uteblifven uppgift, eger bevillningsberedningen att föreslå samt taxerings- och pröfningskomitéerna att påföra och fastställa den bevillning, som anses böra af skattskyldig utgöras.” B,, o.
Ad. torde således finna att, hvad som nu, enligt Frih.
Tersmedens åsigt om saken, ej kan tillämpas på 30:de §:n, redan är föreskrifvet i den 29:de och att alla betänkligheter i detta afseende således torde förfalla.
För öfrigt har B. o. Ad. fattat ett beslut, hvarigenom förändringar till följd af återremisser i vissa afseenden kunna göras af TJtsk:t i afseende på fattade beslut.
Yidare har Frih.
Tersmeden ansett att denna § borde återremitteras derföre att, då den skattskyldige har eu viss rättighet att få sina uppgifter hemlighållna, detta ej kan ske, då 30 personer få del af upplysningarne.
Detta inser jag ingalunda bora utgöra något skäl för yrkande af återremiss, alldenstund det heror på den. skattskyldige sjelf att låta uppgifterna komma längre än till beredningen, som består af 4 personer, och derefter till taxeringskomitéen, som består endast af 9 personer.
Vidare är det en betydlig skilnad mellan att en ledamot af dessa beredningar omtalar något, som ej hör offentliggöras, och hvad som genom den rättighet, Tryckfrihets-fÖrordningen gifver hvar och en, att nemi. på trycket utgifva dessa upplysningar, kan blifva allmänt bekant; hvilket sednare naturligtvis pa inga vilkor kan vara medgifvet.
Jag anhåller om bifall till denna 30:de §.
Då jag i allo är förekommen af Gr.
La gerbjelke och instämmer till alla delar i hvad han yttrat, afstår jag från ordet.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å förevarande §, blifvit yrkadt, af Hr Reutersvärd bifall till §:n i dess helhet, af Gr.
Lager - I)en 16
Maj f. m. 163 bjelke och Hr von Koch bifall till lista morn. och återremiss af det andra; samt af Frih. Tersmeden och Hr Hjärne återremiss af hela §:n.
Sedan Hr Reutersvärd förklarat, det han afstode från sitt yrkande å bifall till §:n i dess helhet, och förenade sig med Gr.
Lagerbjelke, samt H. Exc. tillkännagifvit, att, till följd af de gjorda yrkanderne, särskilda proposir komme att framställas å lista och 2:dra morn., gjordes först propos. å bifall till lista morn., dervid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på återremiss af samma morn., då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Upplästes och godkändes följande voteris-propos.: *>Den som bifaller lista mom. af 30 §in uti BevillmsUtskits förslag till BevillmsStadga, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, varder nämnde morn., på grund af deremot gjorda anmir, till Utskit återremitteradt.”
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja—20.
Nej—31.
Härefter framställdes propos. på återremiss af 2:dra momit i 30:de §:n och besvarades med ja. § Slör.
Då dessaberedningari denna 31 § första gången nu förekomma och de skulle komma att öfver hela riket utgöra ett sammanlagdt antal af 3000, hvilkas komiterade ej hafva någon aflöning, men i alla fall få en sysselsättning, som varar flera veckor och således en uppoffring göres af dem, som blifva utvalde att deltaga i dessa beredningskomitéer, så får jag, då, dessa kostnader, efter en ganska låg beräkningsgrund af högst 3 rdr om dagen, likväl uppgå till 10,000 rdr om dagen och, om komiterades verksamhet räcker under 30 dagar, till omkring 300,000 rdr, på grund af dessa dryga och enligt min tanke onödiga utgifter, yrka afslag å denna §.
För min del förstår jag sannerligen icke huru man vid inträdandet på ett nytt system skall komma till något resultat med mindre än att dessa beredningar förefinnas; äfvensom jag icke anser att de kostnader, Gr.
Hamilton påpekat, kunna blifva så dryga, som han påstår.
Enligt mitt förmenande är denna § så sammanhängande med det system, VI B. 11 Pen 16
Maj f. m. sorn genomgår hela författningen, att jag ej kan annat än anhålla om bifall till §.
En yard talare har påstått att inga bered ningskomitéer behöfvas, och har derföre begärt afslag å denna §.
Han anser att taxeringskomitéen i första hand bör behandla taxeringen.
Men hvar och en, som känner till taxeringskomitéernas göromål, vet att, just derföre att antalet personer är större och distriktet vidsträcktare än beredningskomitéernas, de ej kunna gå till väga med den sakkännedom, som bör ega rum vid bevillmstaxeringen.
Jag anser derföre, att Utsk:t handlat ganska riktigt, då det föreslagit en förberedande komité för förslags afgifvande i detta hänseende.
Beredningskomitéen skall nemligen föreslå och tax:skomitéen påföra den bevillning, som hvarje skattskyldig bör utgöra.
Det är ju tcmligen tydligt, att en komité af 3 å 4 personer skall hafva mycket lättare att komma till något resultat än ett större antal.
Den värde talaren har isynnerhet framhållit den stora kostnad, som dessa komitéer förorsaka.
Eör min del kan jag ej inse, att det behöfver kosta Staten en enda skilling.
Här kunde visserligen vara mycket att vidare besvara, men då diskussionen redan är så vidlyftig, så inskränker jag mig till att anhålla om bifall till §:n.
Jag beklagar i sanning, att jag icke kunnat göra mig förstådd vid mitt sista yttrande.
Min mening var ingalunda att dessa ifrågav:de komitéer skulle förorsaka Staten några större kostnader, utan endast att man borde afse de utgifter, ett dylikt uppdrag förorsakade för den enskilde.
Äfven finnes ett annat skäl hvarföre jag ej vill hafva dessa beredningskomitéer, ett skäl, hvilket visserligen egentligen först nästa § vidrörer, men som jag nu ej kan underlåta att påpeka.
Det är nemligen sammansättningen af dessa komitéer.
Det är föreskrifvet att K. M:ts Beftde skall utnämna till ordförande antingen kronofogden eller annan dertill lämplig person.
Denna ordförandes instruktion ålägger honom att, derest hans mening ej blir gällande, anföra denna sin mening till protokollet, hvarjemte, då rösterna utfalla lika vid en votering, ordföranden har votum decisivum.
Det blifver enligt min uppfattning således icke Svenska folket, som beskattar sig, utan i stället K. M:ts Beftde, som beskattar folket.
Det är vidare för mig stötande att man bildar en sådan massa komitéer, hvilka alla gå ut på att en längre tid sysselsätta 30 å 40,000 personer hvart tredje år, för att icke nämna allt omak och onödigt besvär man förorsakar samhällsmedlemmarue.
Eör min del får jag derföre fortfarande anhålla om afslag å denna §.
Maj f. m. 165 Gr.
I fall upplysningar ang:de hvarje individs ekonomiska ställning, hvilket i ITtsk:ts förslag är antaget, årligen skola lemnäs, lärer ett sådant arbete icke kunna verkställas, utan att en mängd beredningskomitéer dermed sysselsättas.
Jag tror således att det är nödvändigt att hafva dessa bevillnings-beredningar, ehuru det är oafgjordt, huruvida en så i detalj gående uplysning om hvarje individs ställning bör ega rum. K. o.
Ad. har återremitterat de föregående punkterna, som stadga härom, och jag tror derföre att det vore iämpligast att lemna denna § oafgjord, till dess de föregående punkterna i samma syftning tagas i förnyadt öfvervägnde.
Men det är äfven en annan sak, hvarpå jag vill fästa Höglofl.
När det är fråga om beskattning, innefattar denna 2:ne särskilda operationer.
Den ena är taxeringen, upplysningen om sjelfva inkomstbeloppet.
Den andra är debiteringen för samma inkomsthelopp.
Denna debitering har det tillhört häradsskrifvaren på landet och uppbördsmännen i staden att verkställa.
Taxeringskomitéen har bestämt densamma.
Nu står i Betänk:t att beredningskomitéen skall föreslå den blifvande bevillningsafgiften, som af hvarje skattskyldig bör utgöras.
Enligt min tanke blir detta förslag det taxeringsbelopp, efter hvilket hvar och en bör erlägga bevillning.
Detta är nu en debiteringsåtgärd, som tillhör vederbörande tjenstemän.
Jag lägger vigt på denna sak, ty om TTtsk:ts förslag att man ej får klaga öfver hvad taxerings- och pröfnings-komitéerna gjort, skulle vinna R.
St:rs bifall, kan icke holler klagomål öfver debitering få ega rum, hvilket hittills ansetts böra stå öppet för dem, som föra Kronans talan.
Jag skulle derföre vilja hafva den förändring i denna §, att bevillningsberedningen skulle på samma sätt, som vid frågan om fastighet, äfven i afseende på rörelse, endast föreslå sjelfva taxeringsbeloppet; och får jag derföre, med anledning af hvad jag nu yttrat, anhålla om återremiss af denna §.
Om man verkligen med allvar vill be stämma sig för att upskatta egendom till sitt verkliga värde och på grund häraf medgifva nedsättning i afgifter för fideikomiss, arf och testamenterad egendom, så blir det nödvändigt att göra sig den mödan att söka utröna det verkliga värdet, hvilket väl ingen vill påstå nu förefinnes.
Antingen man vill hafva qvar det gamla machineriet eller ett nytt skall träda i verket, så är det nödvändigt, att de personer, som skola taxera hvarandra, taga reda på förhållandena.
Ser man nu efter huru många dessa personer äro, skall man finna, att, enligt gamla författningen, skall i hvarje pastorat finnas ett antal af 12 personer, oberäknadt pastor, hvilken alltid är sjelfskrifven, hvilka skola verkställa de förberedande åtgärderna.
Det minsta antal, som af dessa bör vara tillstädes, är 9 med pastor.
Enligt nya förslaget skall det blifva en beredning, hvil - 166 Deri 16
Maj f. m. ken dock icke, såsom Gr.
Hamilton åtminstone i sitt första anförande påstod, men hvilket han sedan modifierade, utöfvar Svenska folkets beskattningsrätt, genom kronobetjeningen, utan endast afgifver ett förslag i den vägen till taxerrs-komitéen.
Om nu 4 personer uppgöra detta förslag, hvilket måste vara särdeles noggrannt, så besparas derigenom mera tid, än om 13 eller minst 9 personer skulle dermed sysselsättas.
Att dessa 4 personer skulle behöfva sysselsätta sig i 10 veckor härmed, såsom Gr.
Hamilton påstått, tror jag vara en orimlig förutsättning, och med den orimlighetens försvinnande förfaller äfven den af samme talare gjorda kalkyl angående de stora utgifterna under denna berednings verkningstid.