Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har vidare beslridt verkställbarheten af förslaget, det vill säga, om man till alla innehafvare af Bankosedlar vill utsträcka fördelen, att kunna få fullt silfverqvantum för sina sedlar, och i annan händelse ginge sjelfva skenet af lagenlighet förloradt, ty då måste plantsar slås lika med lägsta Bankosedeln, hvarigenom man i sjelfva verket finge tvenne slags silfvermynt, det ena ^ procent underhaltigt, men prägladt, det andra fullhaltigt, men saknande den fullkomlighet för bruket, riklig prägling gifver (^ungefär som myntet i vissa mindre civiliserade länder, såsom BarbareskStalerne), och således begge ofullkomliga för sitt ändamål.
Jag har vidare sagt, att skyldigheten för Banken, att i omyntadt silfver gifva procent mer än i myntadt, utgjorde ett premium för silfveruttagning, som möjligen vid vissa criser kunde till och med förstöra dess förmåga att upprätthålla realisationen, och jag bar derpå anfört lätt inträffande fall.
Man bar svarat, att jag förutsatt hvad som vore orimligt; att den Bankostyrelse handlade fåviskt, som vid sådane criser uppköpte silfver inrikes, utan att den borde upplåna sitt behof utrikes, då hvad jag förutsatt, aldrig kunde inträffa.
Oberäknadt att jag icke känner något förslag till Den 21 Octoberf. m. i5y inskränkning i Bankens rätt, att på busta sätt förfara vid sådane full, och belviflar nyttan af alla inskränkningar i sättet, dervid ledd af Europas största Bankers (t. ex. den Engelskas) historia, så äfven med antagande af denna klokhetsregel, blef det svårt alt hindra en låne-entreprenör, att uppköpa sitt lefvererande qvantum i Stockholm, helst \ procent, premium vid sådan handel ej väger ringa; och om man än vill förekomma detta genom lefvereringar på utländsk ort, så är sommartiden transport och assurancekostnad för silfver så ringa, att äfven efter deras afdrag spekulationen skulle löna sig.
Jag erkänner gerna, att
Banken ofta med fördel — ofta utan våda — kan och bör lemna den, som vill sig deraf begagna, planlsar för mynt, men en ovilkorlig rätt att af en Bank, grundad på mynt, fordra omyntad metall till högre belopp än myntets vigt, skulle någon gång kunna lemna dess öde och med detsamma hela Rikets myntväsende i händerne på en enda föga talrik Corporation — de större handlande, som kunna använda omyntad metall eller disponera utländsk kredit — hvars enskilta intresse icke alltid komme alt sammanstämma med Bankens , eller med upprätthållandet af landets myntvärde.
Jag får således förklara, alt hvad slagskatt beträffar, anser jag den frågan mycket likgiltig, men i afseende på senare delen af Herr Lefréns förslag, så, om man fortfar Den u Octo ber f. m. att yrka dess antagande, måste jag på förhand begära votering» Herr af Ekenstam, Israel:
Por att ej ytterligare förlänga discussionen, förenar jag mig i den framställning Herrarne Hjerta och Lefren gjort, angående öfverlemnandet till Kongl. Majit om slagskattens bestämmande, Man har sagt, att en sådan mängd förvillelser under denna discussion förefallit, att tiden ej skulle racka till att vederlägga dem alla, Detta är också min mening, men mig synes att det hade varit väl gjordt, alt åtminstone angifva dessa förvillelser, om än deras vederläggning icke kunnat följa.
Jag vill åtminstone något vidröra Herr Thams yttrande, såsom i min tanka innehållande området af både maximum och minimum af dessa förvillelser.
Han h ar bland annat sagt, att antagandet af slagskatten skulle upprifva ett förut fatta dt beslut; jag får då vördsammast fästa Uppmärksamheten derpå, att just de af Ridderskapet och Adeln, hvilka förklara sig ej vara emot slagskatten, blott den ej återgäldas med plantsar, ärojustde, som med andra ord vilja realisera efter isg sk. cours.
Deremot, då man, i utbyte emot det pregJade myntet, underhaltigt så mycket som slagskatten, kan i Banken erhålla fulla värdet efter 128 sk:s cours, så måtte beslutet om denna realisationsgrund ej vara upprifvit.
Herr Tham har vidare sagt, att
Den 21 October f. m. i5g slagskatt ej förut funnits, och att det derföre icke nu vore skäl att införa den.
Man påminne sig då blott all den förargelse och de misslyckade föreskrifter, sorn ägt rum, för att hindra nedsmältningen af silfvermyntet.
Då hitintills någon slagskatt ej funnits, och följden deraf visat sig vara, alt myntet blifvit nedsmält, så tyckes erfarenheten påkalla en slagskatts antagande.
Den ytterligare förvillelse, som Herr Tham begått, visar mera än något annat, nödvändigheten att till Kongl. Majit öfverlåta bestämmelsen i detta ärende, då, under discussion derom, en så förvänd framställning kan ega rum.
Herr Tham har nemligen kallat det nya myntet mynttecken derföre, att en slagskatt af 4 ass deri skulle vara inlagd, och dervid anmärkt, att då vi just nu förehafva mynlbeslämmelsen för att komma ifrån mynttecken i sedlar, skulle det vara orimligt att i ulbyte etablera nya mynttecken i silfver; och allt detta har Herr Tham sagt, oagtadt just till Herr Lefrens förslag hörer att för pragladt mynt få full valuta i plantsar.
Om man det likaledes nu kunde få för mynt** tecknet Bankosedel, så vöre val alla våra Öfverläggningar i detta afseende på det högsta Öfverflödiga.
Således måtte Herr Thams jemförelse emellan Bankosedeln och iwa myntet med slagskatt, belraktadt såsom mynttecken, vara ett skrämskott, utan ringaste logisk uppställning, — vara ett mot ' - Den 21 October f. m. skäl, tagit rent ur luften, utan rimligt sammanhang med saken hvarom är fråga.
Delta föranleder mig att så mycket alfvarligare yrka proposition å Herr Hjertås förslag att underställa Kongl. Maj:t slagskattens bestämmande.
I afseende på skyldigheten att betala slagskatt, så synes, att då andra nationer betala en sådan skatt, kan äfven en sådan här med skäl äga rum.
Ett medium deraf har blifvit föreslagit, och då det ej stort belastar innehafvare af myntet, tillstyrker jag detsamma.
Herr Rosenblad har återigen gjort en framställning om farhågan af att upprifva ett redan fa t— tadt beslut.
Hvad kan dock vara billigare, och mindre rubbande ordning och rätt, än att då man ej vill längre lia slagit eller präg1 adt mynt, återfår man slagskatten.
Det värde man vill hafva på Riksdalern, rubbas således icke derigenom det ringaste.
För att ej vidare förlänga discussionen, anhåller jag att få förena mig med Herr Hjerta deruti, att åt Kongl. Maj:t öfverlemna slagskattens bestämmande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
I ett föregående plenum har det varit fråga, om 128 sk. skul - Den ar Octo ber f» m. skulle svara emot 534 eller 53o ass silfver.
Ridderskapet och Adeln anlog den högre silfverhalten.
Men de, som då blefvo öfverröstade, vilja nu göra detta beslut till intet, genom afdrag af samma 4 ass, under titel af slagskatt, hvilken de förut icke omnämnde.
Det är sålunda klart, att de vilja göra myntet sämre, än Ridderskapet och Adeln redan beslutat, och i sjelfva verket realisera efter 129 sk.
Detta är ett så uppenbart sätt att vilja eludera redan fattade beslut, att jag knappt förstår, huru försöket ens kan vågas.
Om en slagskatt är nödvändig och billig, hvarföre yrkades den icke, då fråga var att bestämma R:drn till 53o ass?
Det är ovedersägligt, att hela denna slagskattsfråga är blott ett omsvep för att komma till det förut förfelade målet, att nemligen få vissa R:dr på jemna marker.
Men detta föga magtpåliggande mål vinnes i alla fall.
Ty efter i6‘64 års myntfot, skola yf R:dr specie väga en mark.
Om man multiplicerar detta Rrdrstal med 4; sä går 3o R:dr R:gs eller 20 R:dr Banco på marken; och hela den prisade fördelen är sålunda vunnen.
Jag kan derföre ej annat än förundra mig, att så många af detta upplysta
Stånd kunna låta förvilla sig i frågan om slagskatten.
Denna fråga är dessutom en ny motion, hvaröfver beslut icke borde kunna fattas, förrän Utskott sig deröfver utlåtit.
Men jag vill ej 46 H. 11 Den 21 October f. m. yrka detta, ulan förlitar mig derpå, att den pluralitet, som sagt, att Specie-R:drn skall bestå af 534 ass> ej eller nu låter förvilla sig.
Herr Munck af RosenskjöldEberhard:
Jag vill blott hafva äran erinra om ett lokalförhållande för Sverige, nemligen det, att just de närmast intill gränsande länder påföra oss flera varor, än vi dem, såsom Finland, Dannemark och kanske äfven Norrige.
Transporten från och till dessa länder är ganska lätt och icke kostsam.
Erfarenheten har ofta visat ett öfverflödigt utförande af vårt myntade silfver till Dannemark.
För att i sin mån förekomma detta, anser jag nödvändigt, att en slagskatt lägges i myntet.
Denna undervigt i handel, som i allmänhet nekas af nyare Statsekonomer, kan likväl icke bestridas stundom äga rum emellan ett land och ett visst annat.
Om en underbalance på del hela icke kan fortfara länge, kan den likväl fortfarande äga rum mot vissa länder, under det öfverbalance finnes mot andra; och så länge tractaten med Ryssland angående Finska varors införande fortfar, kunna vi ej påräkna annat, än att vår undervigt i handeln med Finland skall fortfara.
Samma förhållande är emellan Skåne och Dannemark.
Men just då det serskildta förhållande äger rum, att de länder, med hvilka vår handel utslår ofördelagtigast, ligga Den 21 October f. m. i63 oss närmast, är det angeläget att på något sätt förekomma, det icke för mycket myntadt silfver utföres.
Jag har intet att invända emot Herr Hjertås förslag, sedan han icke nu såsom i förra plenum vill göra frågan till ett önskningsmål, utan blott föreslår, att Ständerne för denna gång skola öfverlåta åt Konungen att ensam afgöra, hvad som rätteligen tillhörer båda Statsmagterna gemensamt; ty då här således endast är fråga om att för en gång till Konungen öfverlåta en rättighet, som enligt Grundlagen tillhör Konung och Ständer gemensamt, har jag, i anseende till den oreda i begreppen, rörande financerna, sorn jag finner vara rådande, för denna gång ingenting emot förslaget, att begära det
Konungen täcktes efter vettenskapsmäns hörande afgöra frågan, enär man derigenom icke erkänt, att den är ett önskningsmål, eller att en sådan rättighet enligt Grundlagen alltid tillkommer Konungen ensam.
Då Herr af Ekenstam bland den mängd af villomeningar han ansett här vara yttrade par preference hedrat mig med upptagande utaf min, anser jag mig derpå bora svara några ord; jag skall likväl icke blifva vidlyftig.
Jag tror, att den, som vill rubba redan tagna beslut, hvilka redligheten och hedern bjuda att uppfylla, den som tror att ett underbai 46 H. n* Den ai October f. in. tigt mynt icke närmar sig till mynttecken, och den, som anser förmånligt för Banken, att få tvänne slag af silfvervexling, samt icke ser, att ett agio derigenom förr eller sednare ovillkorligen skall uppkomma, den är sjelf så förvillad, att jag icke linner någon vederläggning vara af nöden.
I anledning af Herr Munck af Rosenskjölds yttrande, att slagskatt bör finnas i myntet, för att hindra dess utförande, hemställer jag, om myntet skall behöfva försämras derföre, att silfret, till följd af liandelsdifferencen på ena sidan, går ut, under det att det på en annan sida inkominer i en större qvantitet.
Jag skulle tro, att man på detta sätt faller in i det gamla felet att vilja hindra silfrets in- och utförsel, då man likväl nu beslutat, att den skall vara fri.
Jag kan på dessa skäl ej instämma i en åtgärd, som skulle lägga binder i vägen för verkställigheten af redan fattade beslut; och jag tror, att enda förmonen deraf skulle vara att inbjuda utlänningen, att eftergöra vårt försämrade mynt, och införa det hit, för att utbyta det mot omyntadt silfver.
Man skulle på detta sätt frustrera deras rätt, som äro innehafvare af Bankens sedlar.
Jag yrkar derföre proposition till afslag å den föreslagna slagskatten.
Herr af Ekenstam: Sedan Herr Tham behagat göra tvisten mera personel emot Den 21 O c t o b e r i . m. it>5 mig, afstår jag så mycket heldre ifrån att yttra mig, som det endast är sak jag afser, och den synes mig redan vara så utredd, att jag ingalunda hoppas, att kunna ytterligare utveckla den.
Jag skall icke länge uppehålla Ridderskapet och Adeln; jag har blott begärt ordet, för att erinra, det en verklig myntförsämring beslutas, om man, sedan det redan är afgjordt, att myntet skall innehålla 534 oc^ ej 53o ass bergfint silfver , ändock i myntet inlägger en slagskatt, sorn medtager dessa 4 ass> Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att om silfver i plantsar skall gälla efter en annan beräkning än det myntade silfret, så få vi tvenne slags mynt, ett prägladt och ett oprägladt.
Huru smått får det sednare blifva?
Huru skall mau veta, att det är mynt?
Eller huru mycket hvarje stycke är värdt, då ingen prägel säger det?
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade sig nu vilja till Ridderskapets och Adelns afgörande framställa frågan om slagskatten.
Flere Ledamöter hade yrkat, att ingen slagskatt borde äga rum, utan att hela myntningskostnaden borde, på sätt hittills skett, å allmän bekostnad bestridas.
Herr Hjerta åter, med hvilken åtskillige Ledamöter sig förenat, hade, under åberopande af det för - iö6
Den ii Octo ber f. m. hållande, att, genom en minskning af tre fjerdedels procent i i66‘4 års myntfot, en enklare och delbarare utmyntningsgrund skulle kunna vinnas, tillstyrkt, att hos Kongl. Maj:t måtte i underdånighet anhållas, det Kongl. Majrt, efter vettenskapsmäns hörande, täcktes besluta, huruvida i myntet en lindrig myntskatt, till motverkande af detsammas utförande och nedsmältande, borde nedläggas.
Hans Excellence ville å dessa båda meningar göra särskilde propositioner, och framställde nu först till Ridderskapets och Adelns besvarande proposition å den mening, att ingen slagskatt borde finnas, utan att hela myntningskostnaden må, på sätt hittills skett, å allmän bekostnad bestridas.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition å den af Herr Hjerta föreslggne här ofvan upptagne mening.
I anledning [hvaraf Hans Excellence Herr Grefven oell ställde följande voterings-proposition:
Den, som anser att, i likhet med hvad för närvarande äger rum, ingen Slagskatt bör finnas, utan att hela mynlningskostna - Den 21 October f. m. 167 den må, på sätt hittills skett, å allmän bekostnad bestridas, voterar Ja ; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, komma Rikets Ständer att, under åberopande af det förhållande, att genom en minskning af tre fjerdedels procent i 1664 års myntfot, en enklare och delbarare utmyntningsgrund skulle kunna vinnas, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, efter vettenskapsmäns hörande, täcktes besluta, huruvida i myntet en lindrig myntskatt, till motverkande af detsammas utförande och nedsmältande, bör nedläggas.
Friherre Cederström,'.
Jag hemställer, om icke ur contra-propositionen den meningen borde utgå, som innefattar slagskattens bestämmande till |. procent; den synes mig stå i contradiction med sednare momentet, att Konungen först efter vetenskapsmäns hörande täcktes afgöra frågan.
I Contra-propositionen förekommer den oformligheten, att deri säges, det slagskatten åsyftar enlättnad i fördelningen af myntet.
Detta förutsätter, att myntet skulle blifva 12-lödigt.
Men så länge intet beslut derom ännu är fattadt, anser jag det vara origtigt, att i i 68 Den 21 O c t o b e r f. m. co föregående proposition taga på hand för ett sådant beslut.
Herr von Troil; Jag anhåller, att den föreslagna Contra-propositionen mätte förblifva oförändrad, ty jag finner ingen oformlighet deruti, att Sländerne säga, det de för sin del förmoda en slagskatt af i. procent vara lämplig, ehuru de önska, alt frågan icke bestämt måtte afgöras, förr än Konungen deröfver inhämtat vettenskapsmäns utlåtande.
Vid förnyad granskning af Contra-propositionen finner jag bekräftelse på den anmärkning jag förut gjort, att de i densamma uppställde motiver grunda sig på förutsättning af Ständernes bifall till den nya loijering Utskottet föreslagit; ty om myntet icke blifver 12-lödigit, medför slagskatten alldeles ingen lättnad i fördelningen.
Jag kan således ej annat än bestrida en sådan anticipation på ett efterföljande beslut.
Då Ja-propositionen innehåller, att ingen slagskatt skall äga rum, utan myntningskostnaden bestridas of det allmänna, synes contra-propositionen helt enkelt böra blifva den, att, i händelse
Nej vinner, öfverlemnas till Kongl. Maj:t, att, efter vettenskapsmäns hörande, bestämma den slagskatt, som i myntet skall ingå, utan att man behöfver nämna hvarken 1664 års myntfot, eller % procent.
Den 21 Octo ber 1'. m. 169 Herr Cederschjöld:
Till livad jag nyss yttrat får jag tillägga, att jag i de värda Ledamöternes uppgjorde förslag till Contraproposition igenkänner samma tactik, som röjdes vid voteringen i nästföregående plenum.
Ty liksom man då sökte afskräcka genom införandet af det långa bråket, söker man 1111 värfva medhållare, genom anförande af vackra motiver, hvilka grunda sig på förhållanden, som ännu icke blifvit afgjorda.
Jag yrkar derföre deras uteslutande.
Jag kan icke finna, att Herr Cederschjöld, som förmodligen röstar för Ja-propositionen, kan hafva något särdeles intresse af Contra-propositionen, och jag förnyar min anhållan, att den må förblifva oförändrad.
Det är väl sant, att jag ämnar votera Ja; men jag tror det icke destomindre vara min rättighet, att yrka en contra-proposition, som icke innefattar beslut i flere frågor, än dem, som varit under öfverläggning.
Om nemligen den nu föreslagna Contra-propositionen vinner, har man i opli med detsamma äfven på visst sätt beslutat, att myntet skall blifva 12-lödigt.
Det är härpå jag velat fästa Ståndets uppmärksamhet, och jag grundat min anmärkning.
Herr af Ekenstam'.
För min del kan jag icke finna, huru den sak, sora här är 170 Den ai October f. m. i fråga, eller slagskatten, på något vis kan anses ingå på gebitet af den ännu opröfvade frågan om alliagens bestämmande, enär det endast är värdet af det i myntet befintlige qvantum bergfint silfver, hvarom talas.
Jag anhåller derföre, att contrapropositionen må förblifva oförändrad, enär den icke, såsom Herr Cederschjöld trott, har det ringaste inflytande på aen sednare förekommande frågan om lödigheten.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Herr Hjertås mening finge till contra-proposition antagas.
Jemte det jag reserverar mig emot formen af contra-propositionen, vill jag blott erinra, att den kan verka tvärtemot det ändamål man åsyftat, i samma mån som den innehåller flera saker, och derigenom kan gifva anledning till opinionernes fördelning, samt i så målto tilläfventyrs just blifva fördelagtig förden sak, åt hvilken jag önskar bifall.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förnyade den af honom nyss framställde Voterings-proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Don 11 October f. m.
Voteringen börjades klockan ett qvart till a e. m. och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel först blifvit undantagen och förseglad, men derefter i följd af paria vota öppnad, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 75.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således beslutat, att ingen slagskatt borde finnas, utan att hela myntningskostnaden må, på sätt hittills skett, å allmän bekostnad bestridas.
Onsdagen d. 2 i October 1829.
Fortsattes pröfningen af Stats- och BaiiGo-Utskottens den 12 sistlidne Septem - 17 2 Den 2i Octo ber e. m. her under N:o i4 afgifne, och den 21 i samma månad f. ni. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens, under N:ris 1, 2, 3, 4 oell 5, förut meddeldte Betänkanden, angående N:o 1, bestämandet af Baneosedelns silfvervärde; N:o 2, nödige ansedde provisoriska åtgärder, innan silfverutvexlingen kan företagas; N:o 3, Bankens förhållande till Staten jemte hufvudgrunden för dess lånerörelse; N:o 4» nödvändigheten af en förbättrad lagstiftning för Banken; och N:o 5, några lämpliga ansedda stadganden för framtiden, i afseende på så väl första enheten, sorn underafdelningarne af det metalliska myntet i silfver.
Tolfte Punkten, 2 Momentet.
Att utmyntning derjemte måtte ske så väl af detta största mynt, som i silfver kommer att präglas, som af stycken motsvarande f R:dr B:co; 4 R:dr d:o; £ R:dr d:o; samt xr2 R:dr d:o; och att \ fint silfver och i koppar eller alli åge , eller den sä kallade 12-lödiga halten, må för så väl Hufvudmyntet som Underafdelningarne begagnas.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalk en yttrade, att i förmiddagens plenum hade en Ledamot föreslagit, att myntet borde slås å i R:dr i stället för å | R:dr, men inga mynt å Txs R.'dr; Den 21 O c t o b e r e. m. i73 en annan åter, att mynt borde slås å J R:dr, tillika med de af Utskotten föreslagne; samt en Ledamot i allo yrkat bifall å Utskottens förslag.
Herr von HartmansdorffAugust'.
Jag tillstyrker, att en fjerdedels
R:dr eller 12- sk:s-stycken äfven må utmyntas; men alt deremot T\
R:dr eller 4'sk*'sstycken n)å borttagas.
Skälet är, att om utmyntningen för öfrigt sker, på sätt Utskotten föreslagit, skulle mynt komma att finnas, motsvarande 1 R:dr B:co och 1 R:drR:gds, samt våra gångbaraste skillingssedlar eller 16 sk.
B:co, 12 sk.
B:co och 8 sk.
B:co, hvarigenom allmänbeten kunde, såsom jag redan nämnt, utan svårighet anställa jemförelse mellan det nya myntet och de gamla väl bekanta sedlarne.
Ett så litet silfvermynt, som 4~sk:sstycket, anser jag öfverflödigt, då man hittills icke baft mindre sedlar än 8 sk., och, vid vexlingar man och man emellan af summor under 8 sk., kunnat utan olägenheter hjelpa sig med kopparskiljemyntet.
Den icke obetydliga kostnaden och besväret att slå ett så litet mynt skulle då äfven undvikas.
Jag afstyrker derföre myntningen af 4_sk:sstycken, och tillstyrker den jemnkning i Utskottens förslag, hvilken jag nu uppgifvit i öfverensstämmelse med det beslut BorgareStåndet fattat.
Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Jag *74 Den 21 October e. m. medgifver visserligen, att man med den sista talarens förslag skulle kunna hjelpa sig såsom hittills; men jemte det jag tror, att j R:drs stycken skulle kunna umbäras, då man får ■§■ Riksdalrar, anser jag i Riksdalers-stycken vara ganska angelägne, och kan ej medgifva förkastandet af R:drsstycken.
Jag anser nemligen principen för myntfördelningen böra vara den att lätta äfven de minsta betalningars möjlighet.
Men om man nu skall göra en utbetalning på 5, 6 eller 7 sk. måste man antingen gifva mer än man hade bordt eller ock belasta sig med en allt för stor mängd kopparmynt.
För att utan förlust kunna göra alla liqvider, och ej behöfva det besvärliga kopparmyntet, tillstyrker jag derföre bibehållande af -jL- R:drs-styeken, men för öfrigt den förändring i Utskottens förslag, att, såsom jag förut nämnt, | R:drs-stycket utbytes mot i:dels.
Herr Tham} Wolrath'.
För att, så vidt möjligt är, få silfvermynt svarande emot alla gängse småsedlar, anhåller jag om proposition till bifall å Utskottens förslag, med tillägg af ^ R:drs-stycken, ty man får då mynt svarande mot de mäst gängse småsedlarne, nemligen 16 sk., 12 sk. och 8 sk.
Banco samt 1 R:dr Riksgälds.
Att 4*sk.- stycken äfven utmyntas, för att slippa de besvärliga löspengarne, finner jag för min del också billigt.
Med tillägg af | Rrdrs - DenaiOctobere. m. 175 stycken anser jag således Utskottens förslag tillfredsställa allas fordringar.
Det torde visserligen så vida vara tämmeligen likgiltigt, hvad beslut Ridderskapet och Adeln fattar, som denna fråga, hvilken icke rörer myntets skrot eller korn, är Konungens ensak; men, lika med Herr von Hartmansdorff och BorgareStåndet, anser jag för min del, att
Ständerne höra i sin skrifvelse föreslå utmyntning af sådane stycken, hvilka motsvara de nu gängse sedlarne, äfvensom jag tror -Ardels Rrdrsstycken vara olämplige, emedan de blifva så små, att de knappt kunna handteras, hvarföre det torde vara bäst att vara af med desamma.
Äfven den minsta pjesen som här är i fråga, nemligen på 4 sk., blifver icke så liten, alt ju mindre finnas i andra länder.
I ett grannrike nyttjas till och med föga större kopparmynt.
Men förnämsta afseendet måste i alla fall fästas på nödvändigheten, att göra myntet sådant, att man kan komma ifrån hvarann uti liqvider; ty detta är väl ändamålet med allt mynt.
För min del tror jag icke, att man hittills haft svårighet att komma ifrån hvarandra med det närvarande skiljemyntet.
Men om raan i i76