Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Några af Regeringens Ledamöter funno detta yttrande ej allenast otillbörligt, utan äfven inconstitutionelt. wiatfSl Genom orätt tillämpning af 90. §. i Re- v geringsFormen, är det skälig anledning att tro, d?t Herr Grefve Adolph Mörner åtminstone till Ben 23 Maji. en del åsyftat inskränkning i vår yttrande rätt.
När detta ej lyckades, användes ej förgäfves större krafter.
Ögonblicket var inne, då man, kanske för att ej bloitställa någon Konungens Rådgifvare, skulle utesluta Riksens Ständer ifrån den Opinionsrätt de genom 107.
<§ verkligen äga.
Propositionen på återremiss af ConstitutiönsUtskottets Betänkande vägrades , 107. §.
RegeringsFormen förtyddes, och ansvaret hos Konungens Rådgifvare i märkelig måtto "förminskades.
Hvad som redan sig tilldragit, lärer ej kunna afbjelpas; dst bör dock. tjena till framtida varning • men då ConstituÉionsUtskottet, i stöd af den förtydning, som ägt rum af 107 §.
RegeringsFormen , föreslår ändring i Grundlagen , då är det högst angeläget att för en framtid försvara sinia rättigIheter, och med enhällighet afslå och förkasta detta ConstitutionsUtskottets djerfva och arbi.- traira förslag.
Jag anser vår Constitution vara ganska god, och hvarje förtydande deraf kunna blifva en förtydning, samt hvarje förändring böra vara påkallad af den högsta nödvändighet.
En sådan är, i närvarande fråga, icke för handen.
Lngarnes, Ko: nungens och Ständernas constitutionella magt bör vara helig, och en fjerde icke gifvas hos ett Utskott, hvars åtgärder endast böra vara förberedande, aldrig beslutande.
Skulle Hög/ loflige Ridderskapets och Adelns pluralitet lemna bifall till ConstitutionsUtskottets försök att inskränka vår deliberations-rätt, anser jag
Den 23 Maji. 139 för min pligt, att till Protocollet framföra denna min öfvertygelse , som min enskilta reservation.
Må mitt sista yttrande inför det vördnadsvärda Stånd , i hvars öfverläggning gar jag haft den lyckan deltaga under detta Riksmöte , innefatta den förklaring , att jag alltid skall med djup vördnad underkasta mig Ridderskapets och Adelns vilja.
Men jag skall aldrig med min röst medverka till några beslut , som jag tror kunna blifva vådliga för min Konungs eller för mina Medborgares rättigheter.
Friherre Boye, Ludvig: 56. §. i Rege^ ringsFormen vill, att då ConstitutionsUtskottet föreslår någon ändring i Grundlagen; men anmärkningar emot dess antagande icke göras , så är Utskottets Betänkande att anse så-' som utgörande den Riksdagens Ständers Utlåtande till nästa Riksdags Ständer, som der-) efter böra ämnet med blott ja eller Nej, utan all discussion, afgöra.
Det är säl des nu, sorn nyttan eller skadiigheten af förslaget bör pröfvas.
Jag tror mig hafva, vid denna Riksdag, tillförlitligen ådagalagt den grundsats, att den
Democratiska magten är mogen för friheten , och värdig innehafvare af magt, blott så länge, som hon utöfvar magten med rättvisa och moderation.
J3g har offentligen förklarat, att jag icke älskar dessa anmärkningar 3 och det 14® Den 23 Maji. ' torde då tillåtas mig att tro, det jag bör frU tagas från misstankar att vilja upphäfva mig emot Ministéren derföre a att jag talar till forsvar för b|ationens rätt
Om vi fått behålla dea magt, sorn 107®, §. i RegöringsFormen tillägger Ständerne , så är det väl möjligt, att ännu i början anmärkningar emot Ministéren blifvit gjorda, sorn kunnat vara obilliga, öfverdrifna, eller orättvisa ; öjen min innerliga öfvertygelse är likväl, att det motstånd, de skolat röna af Repre* sentanterne sjelfve, och den ringa framgång de skolat erhålla, hade snart aflägsnat alla sådana , och hade snart återfört anmärknings-, hågen till Öfverensstämmelse med Grundlagens ändamål åt anjnärkningarfle, att icke framstå!* las i ändra fall, än då uppenbara Lagbrott blifvit föröfvade , eller också Fäderneslandet! väl varit öller vöre i fråga; i hvilka fall åter% Natiöaens rätt, National-friheten , naturligtvis också borde gälla möra, än Ministérens personliga ömtålighet, Jag hade verkligen trott, att blott man velat för en eller ännu tvänne Riksdagar hetala någon skatt af tålamod, så hade deref-, ter 107 §♦ 9rått qvar, utan att hvarken obilligt nyttjas eller obilligt klandras.
Constitu-J tionsUtskottet har nu tänkt annorledes * och vi äro således satta i nödvändighet att försvåra Ständernas rätt emot sjelfva det Utskott, sora är till för att bevara deras , det vill sägg.
Nationens Sveriges Constitutionella Regeringssätt hv&
Den 23 Maji. 14» Jar på trenrte Grundprinciper, Och erkänner Irenne Magter: en Monarkiskt erl Democratisk och en Arhtocratisk.
Åt hvardera af dessa Magter ger Constitutionen pligter; men hvartill dessa pligter, om de af inga band försäkrades?
Och hvartill sjelfva dessa band, om de, ifrån verkliga, gjordes blott figurativa?
Dm Aristocratiskä Magten anförtroddes åt ytatsR-ådet , och dess bestämmelse blef att utgöra ett bröstvärn för den Democratiska och ett stöd åt den Monarkiska.
Denna dubbla bestämmelse uppfylla StatsRådets Ledamöter, då de, vid RegeringsÄrendernes behandling, inför Kongl.
Majd i underdånighet göra gallande Lagars bud och Personers rätt; ty derigenom bibehålla de friheten åt Folket, och bibehålla Folkets kärlek åt Monarken ; men pä det denna välgörande Aristocratie ej måtte öfvergå till egenskapen af en skadlig; på det StatsRådets Ledamöter ej måtte , förvillade- af Magten, glömma ändamålet af deras höea kall; bar Constitutionen ansett vissa band nödvändiga, Och derföre ställt StatsRådet under ansvar inför Lagen, enligt jo6 §. och inför Ständernas OpinionsMagt, enligt 107 §.
Om nu det sökta ändamålet, Konungens säkerhet, att icke missledas i upplysningen om våra många Lagar, och Folkets säkerhet, att alltid efter Lagarna behandlas; örn detta ändamål är af Congtitutionen ansedt äga behof af dessa band; så böra vi ju äfven inse, att i samma mon, sorn vi skulle eftergifva eller lossa något af banden, öfvergåfvo «i också ändamålet, eller aflägsnade oss ifrån detsamma» 142 Ben 2 3 Maji.
Man föreslår oss nu en ändring j Redactionen af 107 men första frågan synes likväl vara , om denna ändring blott är en ändring i Redaction, eller om den är tillika en i sak, i sjelfva Lagbudet.
Jag tror det sednare, och jag anhåller ödmjukast att få vederlägga, om jag kan , de skäl, på hvilka man framställt en annan mening.
Då, för icke länge sedan, frågan här var om tillämpningen af 107 säde man oss, att första punkten af andra Momentet i samma §. var till ordaförståndet alldeles sådan, som det förslag Utskottet nu gifvit oss, och man vilie bivisa oss, att all annan mening vöre stridande emot det man kallade Constitutionens anda.
Såsom bevis på denna, anda, och pä dess öfverensstämmelse med det föregifna ordaförståndet, hänviste man oss till t/o §. i Regeringsformen, till sista punkten i samma andra Moment af 107 §, till 105 §. allt i RegeringsFormen, samt ändtligen också till fjerde punkten af 2. §. i TryckfrihetsLagen.
Denna argumentation behöfver en undersökning; och jag ingår i den.
Jag öfverlemnar till Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Högloflige Ridderskapet och Adeln att eftersinna ordalydelsen j och tviflar icke, att ju hvarje ord, äfvensom deras ägande sammanhang med hvarandra, får behålla det förstånd, som det vanliga Språkbruket gifver dem.
Orden lyda sä bär:
"Frågor t’uti detta ämne kunna uti Riksens Stånders
Den 23 Maji. 143 ”Plena våcJcas, men icke af Riksens Ständer ”afgöras förr, än Constitutions Utskottet der”ofver blifvit hördt.” Eftsr Språkbrukets vanliga förstånd, måste det bär vara Ständerne , som äga afgöra , och ConstitutionsUtskottet, som blott bör höras.
Mera än ett enda vilkor för afgörande-rätten finnes här icke, och detta är ett af uppehåll , intill dess Utskottet blifvit hördt; men deraf måste ju då också följa, att när Utskottet blifvit hördt och sig utlåtit, så är vilkoret uppfyldt, uppehållet undanröjdt , och afgörande-rätten står dä qvar hos Ständerne, så ovilkorligen man kan tänka sig den.
I ordaförståndet finnes således visserligen icke det ytterligare, det andra vilkor, som nu tillägges al Utskottet i dess förslag till Redactionens förändring , ett tillägg, som dessutom alldeles omvänder det vanliga förhållandet emellan Jen Auctoritet, sorn hö, rer, och den, som blir hörd, af hvilka afgörande rätten i alla tider tillhört den förra, och upplysande, förklarande rätten, blott den sednare, men aldrig tvärtom.
När man således fåfängt söker i ordalydelsen den nu föreslagne magten för Utskottet, att bestämma om och när Ständerne skulle äga tillstånd, att deras afgörande rätt utöfva, så skall den sökas i den så kallade andan, och vi böra då tillse, om den finnes der. 90. §. i Regeringsformen ly: der så här: ”Under Riksens Ständers eller ”deras Utskotts öfyerläggningar och pröfning, ”ma icke uti något annat fall, eller pä något ”annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen ”föreskrifva', komma frågor om Regerings. 144 Den 23 Maji. ”och Domar eMagternes beslutNar man nu besinnar <Lssa ord, detta stadgande, och föri utsätter en öfverensstämmelse i begrepp och i anda, med den rätt, att göra lagliga an* märkningar, som 106. och 107. §.
§. gifva; så finner man lätt, att 90.
§. hade för ändamål , blott att betrygga Regerings- och Domare Magterne från det tadel , det obehöriga klander, för hvilket hvarje Ailctoritet bör stå fri } men visserligen icke att afskära lagliga Anmärkningar.
När 90.
§. från dess allmänna förbud undantager ett annot fall, ett annat sätt, och RegeringsForinen också bokstafligen äger ett sådant i t 06. och 107. §.
; så är ju all stridighet undanröjd genom sjelfva undantaget, och huru kan man då säga, att 90.
, som handlar om ett olagligt klander, ens kan äga någonting stridande emot ic>7. §., gonä handlar om lagliga anmärkningar?
Då man åberopat denne 90.
§. till stöd för en större rätt hos Utskottet, än hos Ständerne, har man dessutom icke ens följt denna §:s ordalydelse-, ty* der står uttryckligen : ”Ständerne eller deras ”Utskott”, och det måste då vara klart, att om afgörande-rätten icke tillhör Ständerne, så tillhör den icke heller Utskottet} hvaraf åter skulle följa , att Constitutionen skulle hafvä gifvit rätt att göra anmärkningar, men likväl förbudit både Ständer och Utskott att dem afgöra, och det utan att gifva någon annan Auctoritet, som kunde afgörande - rätten utöfva.
Efter att alltså hafva förvissat oss, det någon emot 107. §'
,b vanliga ordaförstånd stridande anda Den 03 Maji. 145 anda icke finnes i 9c. §., så sökom då denna anda i sista puncten af 2.
Mom. i 107.$.
Denna punct lyder sä här: '‘''Under Riksens Stan. ”ders ofverl ägg n ingar derom, skala icke Ko ”'lingens beslut kunna ens nämnas, ”ännu mindre någon Riksens Ständers prof”ning underställas.”
Man besinnar alltför litet hvarthän man kommer, om man påstår, att Anmärkningar emot StalsRådets underdåniga tillstyrkanden icke skulle kunna göras , utan att Konungens beslut skulle vidröras.
Elter antagande af ett sådant begrepp, skulle ovilkorligen ett af två inträffa, antingen , att tillåtelsen till anmärkningars framställande, äfven de mäst va AnsvarighetsLagen , ett bedrägligt gyckel, utan ändamål, eller också, att StatsRådet s;od 1 ansvar blott för de underdåniga tillstyrkanden, som Konungen icke gil at, det vill säga, de sorn fått ingen verkställighet, och följaktligen medförtingen skada för Nationen, men ingalunda för sådana tillstyrkanden, sorn gått i verkställighet, och möjligen varit af största skada.
Till denna non-sens torde man väl ändå icke vilja bringa oss, och den mot äges äfven i Regeringsformens 13 § , som uttryckligen förmår, att då Konungen vill göra krig eller fred, bör StatsRådet sig utlåta, med ansvar efter 107. hvilket naturligtvis förutsätter möjligheten, att det underdåniga tillstyrkandet verkligen kan åtalas, utan att Konungens beslut derföre vidröres.
Slutligen har man cagt, att som 105. $. i Regeringsformen endast Ridd. 0. Ad, Prof, VI. B, Ib Afd. 19, 2®. 14$ Ben 23 Maji. lemnar Utskottet rätt att läsa StatsRådets Protocoller ; och fjerde puncten i 2. §. af TryckfrihetsLagen förbjuder tryckning af samina Protocoller , så skall deraf följa , att då ConstitutionsUtskottet endast äger kännedom om Anmärkningsfrågans grundlighet och dess öfverensstämmelse med StatsRådets Protocoller, samt Ständerna icke borde anses vilja döma i en fråga, der all kännedom icke kunde af Ständerna ägas, borde Utskottet derföre tillkomma att besluta om och när en sådan afgörande rätt skulle af Ständerna utöfvas.
Med en smula allvarsam granskning af detta förmenta skäl, finner man lätt huru fullkomligt det innebär sin egen upplösning, sin egen vederläggning-
Man har förutsatt, att när Utskottet öfverlemnar Anmärkningsfrågan till Ständernas afgörande efter 107 så kan den äga rum, och detta måste man förutsätta, ty annars hade man borttagit §:n, eller, som det är det samina, gjort den till ett bud för aldrig inträffande fall, hvilket icke står att förena med något redligt och förnuftigt ändamål hös Lagstiftaren; men när man sålunda förutsett fäll, då Utskottet kan öfverlemna och Ständerna kunna afgö^ ra, så höret väl till detta förutsättande, att Ständerna måste tillika ifrån Utskottet erhålla kännedomen om anmärkningens grundlighet i StatsRådets Protocoller, ty på annat sätt kan kännedomen icke ägas af Ständerna, och jag frågar då, hvarföre skulle icke detta medde* lande kunna äga rum i alla anmärkningsfrågor?
Om till förutsättande nödvändigt hörer, att Ständerna i något fall böra förlita sig till Utj Den 23 Maji.
M7 skottek Uppgift om ähihärkhingens samman: hang med StatsRådets Prötocöller, så hvarföre skulle icke samma förlitande äga rum i alla?
Att sträcka
Tr y ck fri b e t s L a ge n s förb»d emot tryckning af StatsRådets Pfotocöiler, ända derhän, att Utskottet icke skulle få lemna Ständerna kännedom om någon anmärknings inet eller mindre grund i StatsRådets Protocöller, vöre en orimlighet , sOm dessutom alldeles tillintetgjorde sjelfva förutsättandet 3 ty då ingen anmärkning kan göras, som icke skall äga sitt bevis, för eller emot, i StatsRådets Protocoller, och Ständerna aldrig kunna afgöra någon, utan kännedom om bevisningen, så skulle ju.* oni aldrig kännedomen finge lemnäs Ständerna, också icke hagot enda fall kun» ha existera^ deri Utskottet kunde öfverlemna anmärkningen till Ständernas afgörande, ellef deri Ständerna kunde afgörandet utöfva , och dock medgifver man, att 107 innehar ett sådant förutsättande.
Då nu till Laglydnäden hörer, att tro på en öfverensstämmelse emellan Grundlagens alla budj rhen icke, att söka en studerad stridighet, der den kan undvikas j så frågar jag* hvarföre icke så gerna följa det enkla föt-i ståndet af sjelfva ordalydelsen 1 andra Moment tets första punct?
I enlighet dermed, få de i 107.
§. omförmälté fall anmärkas i Stånden, som då böra höra Utskottet, det vill, efter vanligt begrepp, säga, infordra Utskottets Utlåtande, hvilket åter, för att svara emot allmänna begreppet, om alla Utlåtanden £ tom 148 Den 23 Majli infordras, bör innehålla, dels all den upplysning, all den kännedom , Utskottet sjelf äger i frågan , och dels Utskottets eget omdöme deri, hvarefter Ständerna anmärkningen afgöra.
Med antagande af detta naturliga sätt, att förstå GrundLagen, uppkommer icke den ringaste stri-! dighet i hvarken bud eller anda} och hvarföre icke då 6å gerna antaga det, som att söka en stridighet, hvilken bär i hvarje steg af sin bevisning motsägelsen innom sig sjelf?
Jag tror mig nu hafva ådagalagt, att den förändring, som Utskottet föreslår, innefattar icke blott en i Redaction, utan äfven en i sak , det vill säga, att detta förslag går ut på ingenting mindre, än att fråntaga Ständerna den magt, sorn 107. §. i Regeringsformen gifver.
Den öfvertygelse, jag har om hvarje Representants pligt, att försvara Nationens rätt, ålägger mig, att ödmjukast tillstyrka afslag å Betänkandet, så att Redactionen må förblifva sådan som den är, emedan man annars eftergifver en rätt, som hörer till grundvalen af Svenska Folkets frihet.
Det torde ändå vara en beklaglig sanning, att våra Grundlagar bära innom sig sjelfva ett frö till den upplösning, som förr eller 4 senare förestår dem-
Detta frö ligger i den brist af öfverensstämmelse, som existerar emellan sjelfva RegeringsFormen och de OrdningsLagar, sorn bestämma Ständernas verksamhet 4 Den 23 Maji. 149 nemligen Riksdagsordningen och Riddarhusordningen.
RegeringsFormens hela anda är , likasom hvarje dess bud, af en alldeles omisskännelig syftning till en lagbunden, till en tillräcklig frihet} men beklagligen är förhålj landet med våra Ordningslagar icke sådant.
Deras verkställighet gör omöjligt, att Ständerne kunna, med bästa vilja i verlden, skyndsamt och väl afgöra ärenderne, slutligen be. finna sig hafva, efter 6 till 7 månaders sanrt manvaro, uträttat ingenting} och komma att åtskiljas utan att hafva gjort hvarken hvad de bordt, eller hvad de velat, hvilket likväl icke är RegeringsFormens ändamål.
Om vi nu icke kunna förbättra våra OrdningsLagar, om vi ej kunna upplyfta dem till godheten af vår RegeringsForm , så vaktorn oss åtminstone från att försämra vår RegeringsForm , från att nedflytta den till fel , som den icke ännu äger, till felagtigheten af OrdningsLagarne.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard :
Jag har haft, så väl nu, som flera gånger för^ ut, det missödet, att tj kunna dela lika öfvert tygelse med den, ConstitutionsUtskottet yttrat.
Jag får derföre äfven nu anmäla , att jag alldeles icke deltagit uti Utskottets förevarande beslut, utan mig deremot reserverat.
Jag anser den magt, som ConstitutionsUtskottet redan i Grundlagarne fått sig tilldelad, vara tillräckligt vidsträckt, och tror, att det ej skulle vara nyttigt hvarken för någon viss del af Nationen eller för hela Nationen, om Constia Dm 23 Maji. tutionsUtskottefs magt skulle ytterligare ut* vidgas på bekostnad af Riksens Ständers. Friherre Cederström, Jocob: En Ledamot har undlir Discussionen anfört, att Grundlager» vid ett föregående tillfälle skall biiivit förtydd.
Jag anhåller att dervid få erinra , att ehijrn försök visserligen blifvit gjorde tili densammas förtydande, har
Pluraliteten likväl lyckats att sådant förekomma.
Hvad den nu föreslagne nya Redactionen angar, anser jag för npn de) 107. §. i RegeringsFormen , jemnförd med den 29. i Riksdagsordningen, vara ganska tydlig, samt dea nya Redactionen således fullkomligen öfverflödig.
Om ock i framtiden enskilte Personer skulle försöka att förtyda Grundlagen emot dess bokstafliga innehåll, tvifiar jag ändå, att den tidpunct kan inträffa, att Riksens Ständer skulle vilja åsidosätta Grundlagarnes bokstafliga lydelse j och tror derföre, att Utskottets ifrågavarande Förslag, dels såsom öfverflödigt pch dels såsom otydligt, bör afslås.
Grefve Spens, Jagob Melher:
I anledning af några yttranden, som jag afbört, anhåller jag endast att få anmärka, det jag för min del hvarken känner, att några sådana händelser inträffat under denna Rikdag, som visa nödvändigheten af en skyndsam rättelse i vår^ pri^ndlagar, eller funnit att våra (grundlagar innehålla något frö till en upplösning, som förr eller senare skall träffa dem.
Jag kän igke något enda constitutionelt sätt, livar§ Den 23 Maji.
151 på någon skyndsam rättelse kan vinnas , än mindre något sådant sätt, hvarpå Grundlagar», ne kunna komma till upplösning, men jag känner många, beklagligen äfven af vår egen Historia, mångå inconstitutionella.
Herr Hertnenhjelm, Carl Johan, anförde skrifteligen :
Att i alla Lagar, men isynnerhet i Grund-:
Jagen, söka vinna den största möjelig» tydlighet, är visserligen af högsta vigt och nödvändighet hvarföre ock visligen är stadgadt^ att i föreskrifven ordning frågor derom kunna väckas och Förslag deröfver afgifvas.
Men att öfver behofvet beständigt inkomma med förslag till förklaringar, tillägg och förändring gar i föreskrifter, där ingen tvekan om orda* förståndet bör äga rum, åstadkommer ovisshet pch villrådighet hos dem, för hvilka dessa Lagar skola tjena till efterrättelse.
Ännu vådligare blifva följderne, om dessa Förslag åsyfta icke mindre än kullkastande af antagna grunder och upphäfvande af de afsigter, Lagstiftaren vid deras författande haft till ögnamärke.
Af sådan beskaffenhet synes mig den af Höglofl.
ConstitutionsUtskottet föreslagne förändrade Redactionen af 107. §.
RegeringsFormen och 29. §.
Riksdagsordningen vara.
Samina §.
$. innehålla tydligen, att frågor kunna väckas och i RiksStånden andragas, huruvida StatsRådets Ledamöter i deras Rådslagom allmänna mått och steg icke iagttagit
Rikets aann» Den 2 3 Maji. skyldiga nytta, eller en Föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift, sitt Förtroende- embete utöfvat; men att dessa frågor icke kunna afgöras förr än Constitution Utskottet blifvi hördtj de stadga således uttryckligen, att afgöranderätten tillhörer Riksens Ständer , i deras Plena.
Efter den föresiagne nya Redactionm. skulle ConstitutionsUtskottet kunna lu.dandraga sig, art afgifva de upplysningar, gom nödvändigt böra föregå ett sådant algörande, och således förvandla denna rättighet till en fullkomlig nullitet.
Förvånande är det tillika att finna, det Högh ConstiiutionsUtskottet omtalar tvänr.e särskihe Auctoriteter, som skulle kunna komma i coilision, och i samma sak fatta stridiga be-; slut.
Då Utskottets tillsättande elter Grundn lagarnes afsigt endast är en beredande anstalt till ämnenas redigare och snarare afgörande ; ser jag ej, huru ett Utskott kan tillvälla sig en myndighet , som det vill frånkänna sjelfva dess principaler; och således upphäfva sig, icke allenast till en oberoende Magt, utan ock till en mera sjelfrådande Corps, än den, hvaraf Utskottet blott utgör en del.
Då BancoUtskottet utöfvar Riksens Stäna ders magt, kan saken ej vara annorlunda, så länge hemligheter dervid tros vara nödvändig ge att bevara, och hvarföre äfven Tysthetsed blifver dess Ledamöter affordrad.
Men då Lågan är om allmänt kända händelser, om deffts mer elier mindre skadlighet, om Författ - Den 23 Maji. 153 trngar, som dem vållat, om orsakerna till des; sa Författningars ingifvande och anmärkningar deröfver , så kunna väl dessa ämnen icke innehålls hemligheter, som mindre bora komma till Ståndens, äsi ConstitutionsUtskottets kännedom, hvilken det arven är betagen i vissa vigtigare föremål, som icke få uppenbaras.
Hvilken Auctoritet som hellst är förbunden att gifva bestämda svar i sådana ämnen , som hos dem få andragas, och deruti upptaga de omständigheter, sorn af den sökande kunna uppgifvas j Högloflige ConstitutionsUtskottet vill ensamt vara fjikalladt ifrån en sådan skyldighet, och elter eget godtycke dÖmma öfver hvad som bör komma under granskning.
Här är ej fråga om någon af Riksens Ständer utöfvande Domaremsgt ; men Nationen tiger rätt att genom sina Representanter uttrycka Opinionens tänkesätt om de] Embets* mäns åtgärder och skicklighet , som fått sig uppdragit det höga förtroende, att gå sin Konung i underdånighet tillhanda med sina råd, samt deltaga i beslut i ämnen, som röra Fäderneslandets bästa och hvarje Enskilts deraf beroende väl.
Allt annat förhållande skulle vara ett ingrepp i Konungamagtens helgd och Ständernas fri- och rättigheter.
Ehuru jag lef. ver i den glada förhoppning, att de Riksens Ständer, som det tillkommer att afgöra ifrågavarande ämne, nogsamt lära inse olämpligheten af den nu föreslagna nya Redaction, och i följe deraf den afslåj kan jag dock icke 154 Den 23 Maji. annat än för min de! i förhand protestera erno! dess antagande , såsom efter min tanka stridande mot den afsigt med dessa §§. åsyftas.
Märkligt är, att ConstitutionsUtskottet redan anticiperat på denna nu projecterade rättighet, då det undandragit sig att i behörig ordning inkomma med sitt Utlåtande öfver den anledning tilt anmärkning, sorn redan den 14 sistledne Martii ifrån Höglöflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterades, och hvilket, oagtadt en den 25 April aflåten anmaning, att till den sista i samma månad dermed inkomma, ännu till denna stund uteblifvit i detta utvisar, att Höglöflige
Utskottet blifver sin föresats trogen, att lemna samma Remiss obesvarad ; ehuru Höglöflige Utskottet, genom den nu föreslagna förändrade Redactionen, sjelf tyckes sätta i tvifvelsmål, huruvida åtminsto, ne ännu detta behandlingssätt är öfverensstäuin mande med Grundlagen.
Hans JExcellence, Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att CpnstitutionsUiskottet, uti dess i dag på bordet lagda Betänkande, rörande Stats-Råds- Protocollernes fulländade gianskning, meddelat svar å Herr Hertzen hjelms, nyss omnämnde anmärkning.