Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 22 Juni. del skulle jag gerna bifalla betänk., så vida här vore fråga om endast skatte-beloppet; men då man vill betrakta saken ur billighetens synpunkt, och dertill lägga en rätt, som icke finnes, kan jag åtminstone icke med min röst bidraga lill sakens framgång.
Lika gerna skulle Ständerna t. ex. kunna borttaga den s. k. landtågsgärden.
Denna skatt har tillkommit under kriget mot konungariket Pohlen; men detta krig är längesedan förbi, och Pohlen har uphört alt vara en sjelfständig stat: och likväl utgår skatten ännu, ehuru den icke mera behöfves i och för krigets utförande.
Här säger man ej: ”tåg bort denna skatt!” ty man förbiser ej, att Ständerna förklarat, att den fortfarande skall utgå.
På samina sätt bör det förhålla sig med helgonskyldep; och det är derföre, som jag icke kan rösta för dess uphörande, huru mycket jag än ömmar för Skåningarne.
Man har vidare sagt, att här icke vore fråga om, att borttaga denna utskyld från församlingarne.
Men jag hemställer, om det icke vore att borttaga den, dä man tilläte, att den finge användas till komraunal-afgifter, hvilka i alla fall skola utgå, och då ersätt ningar i sista hauden af Svenska stats-verket och Sveriges öfriga innevånare finge betalas?
Ehuru jag icke så synnerligen mycket ömmar för Skåne, kan jag likväl icke underlåta, att för rättvisans och billighetens skuld, understödja Hr von Troil.
Man har såsom ett hufvud-argument mot Hr von Troil velat anföra, att han icke förut varit för helgonskyldens afskaffande.
Jag vill uptaga detta inkast till besvarande.
Jag vet nemi. icke hvad som bättre talar för denna sak, än att en ledamot af delta Stånd, som tillförene hyst samma åsigt som Hr Bildt och Frih.
Cederström, sedan han kommit ned till provinsen, och på nära håll lärt känna förhållandena, att han då, när han såg huru hårda och tryckande de vilkor voro, under hvilka ifrågavar:de skatt utgick, fann, att han förut haft orätt, och derföre öfvergick till en rikligare mening.
Jag kan icke finna något skäl, som bättre talar för rättvisan af StatsUtsk:s tillstyrkande.
Jag var icke närvar:de vid början af denna discussion, och hörde således icke den historiska utveckling af frågan, som Hr Bildt lemnat.
Jag får fördenskull hålla mig till hvad Utlåt, i detta hänseende gifver vid handen, och jag anser det vara tillfyllestgörande.
Jag finner då, att den ifrågavande afgiften tillkommit på det sätt, alt under de suveräna Konungarne i Danmark, de socknar, som lågo närmast omkring städerna anbefalldes, att utgifva helgonskylden till dessa städers skolor, i st. f. att den eljest utgått till klockarnes aflöning, och att städerna i utbyte deremot skulle låta lärjungar från skolorna bestrida Klockare-tjenst.
Sådant var det vilkor, som fästades vid detta stadgande; men det gick härmed, som med så mycket annat från maktens sida, man glömde vilkoret, och afgiften anslogs till andra ändamål.
Sedermera har likväl Kammar-Colhra tillstyrkt, att helgonskylden skulle återgå till församlingarne, och ersättas af statsmedel, Den 22 Juni. 435 och K.
M. har uti Skrifvelse lill R.
St. d. 3 Dec. 1847 tillkänna gifvit, att anspråken icke saknade skäl. R. St., som vid 1851 års Riksdag, afslogo den då i detta ämne väckta frågan, gåfvo likväl en bestämd förhoppning om att framdeles bifalla den, emedan de förklarade sig vilja afgöra den i sammanhang med frågan om de Halländska kyrko-hemmanen, på det att, i fall någon förändring fram deles skulle varda besluten, en sådan äfven måtte ega rum för Halland.
Hvad betyda dessa ord, om icke, att när frågan framdeles återkommer, skola vi taga den i ytterligare betraktande?
Man har nämnt en fråga, som med den förevar:de är likartad, och hvilken intresserar mig, såsom Smålänning, ganska mycket, nemi. frågan om salpeterhjelpen.
Denna fråga har varit behandlad på samma sätt, som frågan om helgonskylden.
Den har varit fömål för K. M:s Proposrr, för afslag å R.
S(:rs sida, och slutligen af dem bifallen.
Ar det då skäl att vägra bifall till de här framställda billiga vilkoren?
Ett bland de skäl, sorn blifvit anförda mot Ulskts förslag, och som yttrats af Frih.
Cederström, har varit, att rättmätigheten af denna skatt är sekelsgammal.
Jag kan sannerligen icke förstå, att om en orättvis skatt är aldrig så gammal, delta skall bestämma dess rättmätighet.
Cederström har vidare yttrat, att om bemödandet alt afskudda sig en börda, skulle få gälla som ett skäl, borde man aldrig afslå dylika anspråk, äfverfsom att, ehuru stora ansträngningar i denna fråga blifvit gjorda, hafva de alla strandat mot R.
Stms fasthet, och domslolarnes rättskänsla.
Jag klandrar icke domstolarnes rättskänsla; de döma efter lagen, och kunna icke göra annorlunda.
Men hvad Ständernas fasthet beträffar, tror jag, att den icke i detta fall bör vara större än eljest.
Ty om man vid denna Riksdag funnit godt att efterskänka en eller annan skattebörda, så må jag bekänna, att denna afgift hör till deras antal, som också förljenar behjertande, emedan den är serdeles olidlig.
Hr Bildt har såsom ett vigtigt skäl, hvarföre man icke borde bevilja denna eftergift, anställt en jemförelse med den s. k. land tågs-gärden.
Men jemförelsen så väl med denna skatt, som med andra, hvilka trycka jorden, är icke fullt tillämplig på denna fråga.
Här är nemi. icke fråga om en efterskänk af helgonskylden. utan blott om densammas återgående till sitt primitiva ändamål, hvadan de skattskyldige således i sjelfva verket icke erhålla någon minskning i sina utgifter; ty de måste i alla händelser betala dem.
Jag vill icke vidare uptaga R. o. Ad:s tid, då enhvar, som läst detta Betänk., mot hvilket också endast 2:ne ledamöter i Utsk. reserverat sig, icke lärer underlåta att finna, att, om någon skattebörda må af Staten eftergifvas, så är det just denna.
Och jordbruket, Mine Hrr, kan väl icke vid denna Riksdag, då så mångå andra näringar erhållit lindring, sägas hafva blifvit för mycket omhuldadt; för öfrigt ber jag, alt få fästa upmärksamheten derå, att i intet landskap torde jordbrukaren få så svåra känningar af besluten vid denna Riksdag, som i Skåne, och till följd deraf, ega mera anspråk på R.
St:rs välvilja. 426 Den 22 Juni.
På grund af hvad jag nu tagit mig friheten anföra, får jag yrka bifall till Utsk:s ifrågavar:de betänk.
Posse, Knut Axel:
Hr von Troil har så fullständigt utredt förhållandet med helgonskylden, alt jag anser det vara öfverflödigt, att derom vidare orda, hvarföre jag ber, alt få med honom instämma.
Men då här blifvit yttradt, att hvarken rättvisa eller billighet läge till grund för de framställda anspråken, kan jag icke underlåta, att äfven nämna några ord.
Hvad den juridiska rätten beträffar, är jag icke i tillfälle, att deröfver kunna bestämdt yttra mig; men i afseende på billigheten, torde deremot skäl dertill finnas.
När helgonskylden beviljades åt skolorna, var det med vilkor, att församlingarnes kyrkosång skulle af dem uprätthållas.
Detta vilkor har sedermera blifvit uphäfdt, och utskylden använd till löner åt skollärarne.
Då man härjemte tager i betraktande, att dä vissa församlingar nu måste sjelfva aflöna sina Klockare, och tillika skollärarne, hvilket deremot de församlingar icke få vidkännas, som ej erlägga helgonskyld, torde det vara skäl att hoppas, det R. o. Ad. i denna fråga skall följa samma billighetsgrund, som då fråga var om salpeter-hjelpen i Småland och roteringen i Halland. 1 afseende på Frih.
Cederströms yttrande, att det skulle vara hårdt för landets öfrige innebyggare, att få betala de ifrågaställa 8,940 R:dr till skol-lärare i Skåne, ber jag att få erinra, det StatsUtsk. i sitt förslag förbehållit K. M., att, derest framdeles någon församling, som kan hafva förklarats berättigad att återfå helgonskyld, sökt erhålla understöd af den utaf R.
St. till K. M:s Nåd. dispos. för folkskole-lärares aflöning serskildt anvisade summa, taga i Nåd. betraktande den förmån, församlingarne genom helgonskyldens återbekommande vunnit.
Då slutligen denna fråga redan varit föremål för så många Riksdagars behandling, och i sitt närvar:de skick tyckes vara tillräckligt utredd, byser jag den förhoppning, att R. o. Ad., likasom Borgare- och BondeSt:n redan utan discussion gjort, skall bifalla Utsk:s förevande på obestridlig billighet grundade betänk.
Mina värde motståndare hafva egentligen genom trenne skäl sökt inverka på R. o. Ad:s beslut i denna fråga.
Genom det ena hafva de velat bibringa Ståndet den öfvertygelse, att jag vid detta tillfälle skulle hysa andra åsigter, än vid föreg:de Riksdagar.
Jag har redan tagit mig friheten erinra derom, att jag vid 1847 års Riksdag icke tillhörde StatsUtsk:s Iukomst-afdeln.; att frågan vid denna Riksdag afslogs, emedan den befann sig i outredt skick, och att hon vid derpå följande Riksdag endast undanskjöts, derföre att man ansåg sig böra vidblifva sitt förra gången fattade beslut.
Man har trott, att jag nu skulle hysa andra åsigter än då, derföre alt jag nu tillhör den provins, som frågan egentligen rör.
Ja, jag erkänner det, att sedan jag kom till denna provins, har jag ansett som min pligt, att söka göra mig bekant med alla förhållanden derstädes, och jag har derföre äfven fått närmare kännedom om denna frågas beskaffenhet, än jag förut egde.
Ehuru jag vid tvenne föreg:de Riksdagar setat i StatsUlsk., då frågan der förevar, tror jag likväl, Oen 22 Juni. i27 att jag lika så väl som de fleste af Utsk:s ledamöter icke hade den fullständiga reda på saken, som jag nu lyckats förskaffa mig.
Ad. vara öfvertygade, att det icke kan falla mig in, att här upträda som målsman för en sak, som jag icke finner vara rättvis och billig, lika litet som det kan falla mig in, att här begära någon allmosa.
Man har sökt bortblanda frågan derigenom, att man kallar den ifrågavande afgiften en skatt.
Med skatt förstår man en afgift till Stats-verket; men helgouskylden har aldrig blifvit betald till Svenska Staten; utan den är en kommunal-utskyld, som utgår från socknarne till städernas skolor, mot vilkor för dessa skolor, att i stället underhålla kyrkosången och ombesörja undervisningen.
Detta vilkor har emellertid sedermera icke blifvit upfylldt; men afgiften utgår ändock.
En talare, som här serdeles anspelat derpå, alt jag icke vid föreg:de tillfällen afgifvit någon reservation mot Utsk:s betänk., har jemväl påpekat den betydliga summa, af, såsom han yttrat, mellan 160 och 170,000 R:dr, som, genom ett bifall till ifrågavande betänk., skulle efterskänkas till förmån för Skåne, och i stället tagas ur folkets fickor.
Jag hemställer till den värde talaren, om han alltid så noga väger summorna, när det är fråga om anslag i allmänhet, och jag vill i detta afseende blott påminna honom om den ifver, hvarmed han på detta rum vid ett föreg:de tillfälle upträdde, då frågan gällde efterskänkandet af Kronans rätt, till ett i Wermland fallet dana-arf.
En annan talare, som ifrar för helgonskyldens utgörande, har sagt, att lika väl som man efterskänker denna afgift, lika väl skulle man kunna efterskänka den s. k. landtågs-gärden.
Men med denna eger ett helt annat förhållande rum, än med den förre.
Landtågsgärden utgår af hvarje hemman inom Sveriges Rike, då deremot helgonskylden blott utgår af ett visst antal intill städerna nära belägne församlingar i Halland och Skåne.
Jag ber för öfrigt, att få fästa upmärksamheten derå, att om StatsUlskts Betänk, af R.
St. godkännes, så är det visserligen en förmån, som derigenom tillskyndas församlingarne; men hemmans-egarne slippa icke derföre, att betala utskylden.
Utsk. har föreslagit, att församlingarne skola till Stiftets Konsistorium afgifva förslag, aogtde helgonskyldens framtida användande, hvilket förslag derefter skulle af Konsistorium med eget yttrande till K. M:s Nåd. pröfning insändas.
Då en hvar vet huru stort behofvet i dessa socknar är af barna-undervisning, samt huru illa aflönade deras Klockare äro, till följd deraf, att helgonskylden ingår till städernas skolor; torde man lätteligen finna, att en efterskänkning ganska väl behöfves, om den också icke kommer hemmanen sjelfva till godo.
Jag ber dessutom alt få fästa upmärksamheten derå, att då man vid alla tillfällen åberopar
Skånes rikedom, och alt det är obilligt, att der efterskänka hvarje slags afgift, så äro likväl flere af de socknar, som betala sin helgonskyld till städerna, belägne inom trakter, hvilka alldeles icke äro rika; och skalle man det oaktadt, Den 22 Juni. nödvändigt vilja ställa Skåne i nämnda kategori, bör man dock ihågkomma att Halland är en fattig provins, och att den rättvisa, som begäres, gäller så väl för Halland som för Skåne.
Man bör för öfrigt taga i betraktande, att
Skåne har tvenne indelta kavalleri-reg:ten af 1000 man hvardera, samt tvenne infanteri-reg:ten af lika styrka; och då man talar om Skånes lindriga beskattning, bör man icke glömma den betydliga militär-styrka, som der är förlagd.
Må man icke eller förgäta, att om en eftergift beviljas, så sker det för en provins, som utan tvifvel, åtminstone under de första åren, kommer alt blifva i hög grad lidande genom R.
Sl:s beslut i afseende på bränvinsfrågan.
Jag ber slutligen att än en gång få fästa upmärksamheten på ordalagen i den skrifvelse, som R.
St. vid 1845 års Riksdag afgaf; der står nemi.: att Ständerna ansågo billigt, att enahanda förmån, som blifvit de församlingar medgifven, hvilka erhållit ersättning för den till Lunds katedral-skola aflemnade helgonskyld, jemväl finge åtnjutas af de församlingar, som, belägne inom två mil ifrån städerne, till skolorne derstädes utgjorde helgonskyld.
Kammar-Cölhm har uti sitt underd.
Utlåt. d. 4 Okt.
1847 för sin del tillstyrkt nådig framställning till R.
St., alt den nu till stads-skolorna inom
Lunds stift utgående helgonskyld måtte derifrån skiljas och åter komma att tillhöra de socknar, från hvilka den utginge, emot det att motsvarande kontant anslag blefve till skolorna af R.
St. anvisadt; och K. M. bar uti Sin den 3 Dec. 1847 till Ständerna aflålna Nåd.
Propos. förklarat, det K.
M. ansett den gjorda framställningen icke sakna skäl, hvarefter slutligen R.
St. vid sista Riksdagen yttrat, det R.
St., vid öfvervägande af väckt fråga om förhållandet med helgonsbylden i Halland, funnit billigheten fordra, att, beträffande den helgonskyld, som i nämnde provins utginge lill stads-skolorna derstädes, densamma måtte få tillgodonjuta enahanda förmån, sora Skåne och Rlekinge.
Vid alla tillfällen har således billigheten blifvit erkänd; men frågan har det oaktadt, såsom ofta händer, blifvit undertryckt.
Men den har återkommit och skall alltid återkomma, till dess billighetens fordringar blifvit tillfredsställda.
Då man här velat jäfva mig, har det gladt mig, att en annan aktad ledamot af detta Stånd upträdt och förklarat, det han hyser samma åsigt som jag.
Jag anhåller, alt Hr Gr. o.
Landtm, behagade framställa propos. på bifall till Utsk:s Retänk.
Den siste värde talaren har trott sig finna, att ett af de förnämsta skälen, hvaraf jag och de öfrige talare, som yrkat återremiss, begagnat oss, varit det, att Hr von Troil vid föreg:de Riksdagar behandlat frågan i StatsUtsk. och att han då icke yttrat någon skiljaktig tanke från den jag hyser.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derå, att detta aldrig blifvit af mig såsom något hufvud-argument framställdt, och att det aldrig kan falla mig in, att anse någon persons opinion bestämma hvad jag anser riktigt.
Jag låter fada tala och försöker ur dem draga den slutsats, som jag anser vara den rätta, och sedan låter jag ingen annans åsigt imponera på min egen.
Den 22 Juni. 429 Frih.
Raab har sagt, att han icke var närvar:de då discussionen började, och att han således icke hört den utredning af frågan, som jag lemnat.
Det förundrar ruig derföre icke, att äfven han ansett det af mig fälda yttrandet vara ett hufvud-argument.
Frih:n har vidare sagt, att det för honom varit ganska lätt, att vid genomläsningen af Betänk, bestämma sig i frågan.
Detta Betänk, innehåller dock ingenting, som föranleder alt se frågan från dess juridiska sida. R.
St. hafva vid Riksdagen 1845 uti deras underd. skrifvelse anhållit, att K.
M. läcktes låta utreda frågan, emedan den deraf vore förtjent.
Men detta är något helt annat, än att taga på hand att bifalla saken, huru utredningen deraf än må blifva.
Det är klart, att R.
St., då frågan är så gammal, velat hafva en fullständig utredning af ärendet, innan de- företaga detsamma till afgörande.
Går man på annat sätt tillväga, anser jag det vara oriktigt, det må nu ske från hvilkendera stats-maktens sida som helst.
Följden af Ständernas berörde anhållan blef emellertid den, att K. M. vid 1847—1848 årens Riksdag aflat en Nådig Propos. med fullständig utredning af frågan.
Men det var just med anledn. af denna utredning, som StatsUtsk. föreslog, alt ingen åtgärd borde vidtagas; och denna hemställan vann Ständernas bifall. Kammar-Coll:m, lika som hvarje embetsmyndighet, som i frågan blifvit hörd, har också yttrat: att skolornas rätt till helgonskyld af de närmast intill städerna belägne församlingar, vore ostridig, och kunde icke vara tvist underkastad.
Frågan om rättvisan är således af bemälde embetsverk lemnad obestridd, och är icke heller af Hr von Troil förnekad, och lärer fördenskull icke behöfva vidare pröfvas.
Hr von Troil har ytterligare sagt, att man velat bortblanda frågan derigenom alt man kallat helgonskylden en skatt.
Jag anser det icke vara att bortblanda frågan, att säga, det man vill förvandla denna f. n. såsom kommunal-afgift utgående utskyld till en skatt, emedan man vill ersätta helgonskylden med ett stats-anslag af mer än 8000 R:dr; hvilka väl icke, så vidt jag vet, lära erhållas annat än i skatle-väg.
Man har talat i jordbrukets namn, och ansett att lindring borde . detsamma medgifvas, emedan dess bördor vid denna Riksdag icke blifvit i någon mån lättade.
Jag kan icke inse, hvartill det tjenar att göra en skatte-lindring för jordbruket pä det sätt, att man, utan alt först efterse hvar bördan är tyngst, beviljar den, der den först begäres; och jag tror icke, att man vid beskattnings-frågor får fästa sig vid så enstaka fall, som det förevar:de.
Ar deremot Frih.
Raabs mening, att göra en skatte-lättnad för hela jordbruket, så tror jag att den frågan fordrar en vida större utredning, än hvad Utsk. här framlagt, rör:de helgonskylden.
Man har talat om Hallands rotering och om den Småländska salpeter-hjelpen samt yttrat, att man på samma grund, som dessa skatter blifvit lindrade, äfven borde hjelpa Skåne.
Skillnaden mellan dessa frågor ligger likväl deruti, att salpeter-hjelpens oriktiga utgående i Småland icke varit af någon bestridd. K. M. har uti Sin Nåd, Propos. till R.
St, rör:de detta ärende sagt, att sättet för ifrågavande afgifts utgående vore i Småland olika mot hvad de 430 Den 22 Juni. vöre i de öfriga provinserna, då den der utgick efter förvandling, men i det öfriga Sverige efter kronovärdi; hvarföre K. M. föreslog, att de Småländska hemman, från hvilka hjelpen på detta sätt utgått, skulle få ersättning och att skatten derefter måtte utgöras efter kronovärdi.
Hvad roteringen i Halland beträffar, tror jag, att denna provins pålades denna beskattning, om hvilken Jurister länge tvistat, först vid 1847 —1848 årens Riksdag, sedan den blifvit tillstyrkt af dåvande StatsUtsk.
Sedermera återkom frågan vid sisth Riksdag, men man lyckades icke att vinna någon lindring.
Att denna beskattning lagli gen tillkommit, det sattes aldrig i fråga; utan frågan var blott om det var billligt, att pålägga de Halländska hemmanen densamma, och ur denna synpunkt har den också af Rikets nu församlade St:r blifvit nedsatt.
Om nu helgonskylden blefve borttagen, skulle hemmans-egarne icke kunna säga annat, än att de fått en present.
Vore denna present för dem af någon betydenhet, skulle det ifriga förespråkandet mindre förundra mig.
Men den är, såsom förut blifvit uplyst, för dessa hemman en så obetydlig tunga, att den i högst ringa mån inverkar på den afkomst de lemna.
Att göra ett exeplionelt stadgande, derföre att missnöje med saken eger rum, är ett skäl, som af opartiske män ej bör vägas.
Det är på grund af dessa skäl, som jag under discussionen icke funnit min åsigt af saken rubbad; och jag förnyar derföre min "anhållan om Betänk:s återremitterande.
Jag ber likväl, med anledn. af Hr von Troils hotelse alt frågan, om den icke nu bifalles, skall vid en annan Riksdag återkomma, att få tillägga, det jag anser det vara både oriktigt och svagt, att göra sig af med frågor blott derföre, alt man icke vill hafva dem i perspektiv till en kommande Riksdag.
Jag trodde, att provinsen Wermland låge så aflägsen från Skåne, att något provins-krig dem emellan icke skulle komma i fråga.
Men, då det icke kan alldeles undvikas, ber jag att få erinra, att om jag också, varande Wermlänning, talat för efterskänkande af Kronans rätt till ett i Carlstad fallet dana-arf, så afslog dock R. o. Ad. denna anhållan, oaktadt det blott var fråga om en jemförelsevis ganska obetydlig summa för en gång, nemi. omkring 5000 R:dr, och icke om ett årligt belopp af mer än 8000 R:dr, hvilka till Skånska socknarnes förmån skulle komma ali utgå.
Således synes, att det rika Skåne begärt mycket, mycket mera än det fattiga Wermland; och är det väl då skäl att R. o. Ad., och att R.
St., som äro det allmännas målsmän, gå dylika anspråk till mötes?
Det är ur denna synpunkt, som jag tillförene yrkat och jemväl nu yrkar, att R. o. Ad. icke måtte befria de ifrågavar:de kommunerna från utbetalande af sin helgonskyld, på sätt de gjort i flere hundra år.
Man har visserligen förespeglat, att om dessa församlingar icke finge sig beviljad den äskade förmånen, skulle deras klockare komma att lida nöd.
Det är likväl allmänt bekant, att just i Skåne det lyckliga förhållande eger rum, att kloc - Den 22 Juni. 431 kare och organister flerestädes äro så tillräckligt och väl aflönade, att män af utmärkt musikalisk och allmän bildning, söka dessa sysslor.
För delta behof är således grundligen sörjdt, och ingen nöd lärer hädanefter mer än hittills gå på dessa kyrkans tjenare i Södra Sverige.
Raab har fästat upmärksamheten derå, att endast tvenne af StatsUtskis ledamöter reserverat sig emot förevaride Betänk.
Delta bevisar dock icke så mycket som han tror; ty det var ganska många ledamöter, som delade den 'åsigt, hvilken af mig förfäktas, ehuru de af ett eller annat skäl, icke brydde sig om alt låta anteckna sina namn som reservanter.
Det vore orätt att längre uptaga R. o. Adis tid.
Hr Bildt har redan utvecklat flere af de skäl, som tala för den af honom begärda äterremiss; och jag får, på grund af hvad jag i ämnet haft äran anföra, jemväl förena mig med honom i enahanda anhållan.
Raabi Man har talat om eli provins-krig mellan tvenne från hvarandra skilda landsorter.
Jag som bor midt emellan dem båda, eller i Småland, torde få anses opartisk, och ber derföre, att ånyo få yttra några ord.
Hr Bildt har sagt, att om här vore fråga om någon skatte-lindring för jorden, så borde en sådan icke ske förr, än behörigen utredt vore, hvilka delar af Riket, som vore i största behofvet deraf.
Jag lier Hr Bildt bemärka, att i sådant hänseende bör icke allenast tagas i betraktande, huruvida behofvet kräfver en dylik eftergift, utan äfven den rättvisa och billighet, hvarmed skatten blifvit pålagd och hvarmed han utgår.
Ehuru jag icke var nog lycklig, att få höra den historiska utredning af ämnet, som Hr Bildt lemnat, tror jag dock, att denna utredning hufvudsakligen var hemtad ur StatsUtskis Betänk, vid förra Riksdagen.
Var deremot icke detta förhållandet, förmodar jag likväl utredningen varit tillgänglig för Höglofl.
StatsUtskis samtlige ledamöter.
Besynnerligt är, att när R.
St., som begärt utredning af frågan, vid denna Riksdag får en sådan, och den då är så beskaffad, att StatsUtsk. deraf hemtar anledn. att frånträda sin förut yttrade mening, så vill likväl en ledamot af samma utredning hämta skäl för ett afslag.
Jag anser frågan vara tillräckligt utredd; och så är den ock ansedd af R.
St., enär tre Ständ redan bifallit den. R. o. Adis beslut torde således icke komma att verka till någonting.
Man har talat myckel om . det oriktiga uti att efterskänka Statens inkomster.
Vid andra tillfällen beviljar man dock snart sagdt utan discussion ganska betydliga eftergifter, t. ex. tullen på sviskon, hvilken endast kommer de förmögnare klasserne till godo.
Slutligen ber jag att få förklara Hr Bildt, det jag med min förklaring öfver motivet (ill de olika åsigter, som uppenbarat sig i denna fråga, endast haft för afsigt att söka ådagalägga, att personlighets-skäl aldrig ega någon betydenhet.