Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derefter utsatte Hr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med 10:de och ll:te§§:na Riddarh.-Ordn., lista uppropet afR.
o. Adis lista anteckning till nästföljande dag, Thorsdagen d. 16 Okt. kl. 10 f. m., 2:dra uppropet af samma anteckning till Fredagen d. 17 Okt. äfven kl. 10 f. m., samt 2:dra anteckningens båda upprop till Lördagen den 18 Okt., att hållas det lista kl. 10 f. m. och det 2:dra kl. 5 e. m.
Sedan dessa anteckningar blifvit förrättade, sammanträdde Höglofl. R. o. Ad. lista gången lländagcit den 20 Oktober 1862 in pleno kl. 11 f. m.
Hr Gr. o. Landtm, öppnade sammankomsten med följande tali Högvälborne och Välborne Hrr Grefvar, Friherrar, Ridders- och Adelsmän!
Genom H. M. Konungens Nådiga förtroende kallad, att, under denna Riksdag, föra ordet vid R. o. Adis sammankomster, är det min första, likasom min innerligaste önskan, att jemväl
Ståndets förtroende dervid måtte komma mig till del. R. o. Ad. har 4 Den 20 0 ktober. sett Rikets ypperste män såsom Ordförande på detta rum.
Denna tanke är för mig djupt nedtryckande, ty ingen kan lifligare än jag känna, ingen uppriktigare erkänna ringheten af mina krafter. H. M.
Nådiga vilja oell förtroende liar dock gjort det för mig till en pligt, att härvid åsidosätta egna betänkligheter; men mer än väl inser jag, att en svigtande förmåga mången gång kommer att sätta mig i behof af Ståndets öfverseende, och oskrymtad är derföre min vördnadsfulla anhållan, att R. o. Ad., vid mitt framtida bedömande, i främsta rummet ville se till afsigternas redlighet. R. o. Ad. är af ålder vandt att gå i främsta ledet, då frågan gällt fäderneslandets ära och lycka, vare sig genom strid på krigets fält, eller genom fredens ej mindre ärorika idrotter.
Detta arf är stort, det största af alla i ett fritt samhälle; heliga äro ock de pligter, hvilka dermed följa.
Genom mogenhet i beslut, kraft i handling, redlighet i sträfvande, genom kärlek till Konung och Fädernesland har R. o. Ad. häfdat sin från fadren ärfda ära.
Historien bär derom vittne och skall fortfarande göra det.
Under djup känsla häraf förklarar jag nu, att R. o. Ad:s sammanträden för denna Riksdag äro började, samt frambär min vördsamma anhållan, att i R. o. Ad:s vänskap och förtroende få vara innesluten.
Hr Gr. o. Landtm, lät härefter uppläsa Stadgan till ordnings vinnande vid R. o.
Ad:s sammankomster, med dertill hörande tillägg.
Med erinran att det, enligt 39:de §:n Riddarh.Ordn., tillkomme R. o. Ad. att besluta, huruvida främmande åhörare skulle få bevista Ståndets öfverläggningar, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade medgifva, att läktaren i Riddarhus-salen finge under innevarande
Riksdag upplåtas åt främmande åhörare samt med utdelningen af biljetter tili densamma tills vidare förhållas på hittils ölligt sätt.
Sedermera tillkännagaf
Hr Gr. o. Landtm., att genom Riddarh.Direktms försorg en klubb för R. o. Ad:s medlemmar blifvit inrättad i f. d. Sekreta Utskotts-rummen här å Riddarhuset, samt hemställde om R. o. Ad. behagade tillåta, att denna klubb bibehölles på sätt den redan blifvit ordnad; hvilket jemväl bifölls.
Hvar och en fri medborgare är skyldig att strida för rätt och sanning, och hvar och en medlem af detta Riks-Stånd bör vara ytterst angelägen att Ståndets värdighet noga iakttages.
5 I betraktande häraf och då Riddarh.-J)irekt:n, vid uppropet i Lördags e. m., låtit utlemna polett för en bevisligen utdöd ätt, nemi. adeliga ätten Lilliehöök af Fårdala, Jtä 1, så väcker jag härmed den motion, att R. o. Ad. måtte, genom vederbörande Riddarhus-tjensteman, låta återfordra nämnda, oriktigt utlemnade polett; hvarjemte jag anhåller, att denna min motion får remitteras till det blifvande Riddarhus-Utskottet och åtföljas dit, såsom ett mitt mundtliga anförande, af den broschyr med titel:
Lilliehöökska frågan, som jag från trycket utgifvit.
Motionen torde afUtsk:t bli öfverlemnad till Riddarh.-Direkt:ns utlåt.; och skulle det således kunna tyckas, att utredandet af saken biefve å Direktms sida densamma, som förut.
Men jag vill hoppas, att Direktm, likasom Utsk:t otvifvelaktigt lärer göra, äfven noga öfverväger de skäl för mitt påstående att adeliga attén Lilliehöök af Fårdala är utgången, som jag nu i tryck framlagt, och derföre komma till annan åsigt om saken, än den Direktm hyste, då Direktm sist yttrade sig i ämnet.
Jag har sagt, att Irågan rörer Ståndets värdighet, och upprepar nu della än ytterligare; ty, efter mitt förmenande, vore det Ståndet icke värdigt att, genom att låta en utdöd ätt representeras, olagligen konstituera sig.
Riksd.-Ordn. — en af sjelfva grundlagarne—säger nemi. i 12:te §:n: »Ridderskapet och Adeln infinner sig till Riksdag och representeras enligt Riddarhus-Ordningen, hvilken, lika som öfriga Stånds Ordningar, bör vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne författad»; och i 2l:sta §:n: »Ridderskapets och Adelns Ledamöter legitimera sig på det sätt Riddarhus-Ordningen föreskrifver.»
Ser man nu efter i nämnda Ordning huru R. o. Ad. skall »representeras» och »legitimera sig», så finner man derom följande stadganden, nemi.: § 1. »På Riddarhuset ege hvarje introducerad Att. efter den vid 1809 års Riksdag stadgade nummerföljd, Säte och Stämma, på sätt denna Riddarhus-Ordning föreskrifver»; § 3.
»Ej må någon upptaga annan ätts nummer, namn eller vapen»; § 5. »Stamfader för en Att är den, som till samma
Ätts värdighet först upphöjd blifvit»; och slutligen i 7:de mom. af 7:de §, hvilken § handlar om sådana personer, som äro från säte och stämma på Riddarhuset uteslutna: »Adelsman, hvars ättledning från Stamfadern ej af Riddarhusets genealogiska tabeller tydligen utvisas, eller, der dessa befinnas bristfälliga, sådan ättledning ej styrka gitter».
Om nu Gällareds-grenen af adeliga ätten Lilliehöök af Gällared och Kolbäck, JVs 66, skulle tillåtas representera för den utgångna Fårdala-ätten, så bröte Adeln emot alla dessa nu anförda stadganden i sin Riddarh.-Ordn., och vore således icke representerad enligt förstnämnda grundlags-paragraf.
Huru inkonseqvent vore det också icke af Adeln, att låta en utdöd ätt representeras, då, såsom allmänt bekant, det är så noga med fullmaktsinnehafvare, att, om utgifvaren af en lullmakt aflider, iunehafvaren af fullmakten icke ens får inkomma 6 Den 20 Oktober. här i salen, förrän han skaffat sig ny eller annan sådan; och detta äfven om ätten icke med den döde utslocknat.
Att polett nu utgifvits för adeliga ätten Lilliehöök af Fårdala, berättigar ingalunda till polettens bibehållande under riksdagen, såsom Riddarh.-Direktm en gång förut, under tvistefrågans lopp, antydt; och flera exempel finnas, då oriktigt utgifna poletter måst återlemnas.
Frågan, huruvida den nu gjorda framställning bör af R. o. Ad. genast algöras, eller till behandling af det blifvande Riddarh.-Utsk:t först hänvisas, öfverlåter jag för min del helt och hållet åt det Högh Ståndets bedömande; men utbeder mig endast att med några ord redan nu få bemöta de i min tanke irriga tillvitelser, som mot Riddarh.- Direktm blifvit framkastade.
Direkt:n har, derom är jag fortfarande öfvertygad, fullkomligen rigtigt förfarit genom att utlemna riksdagspolett till den medlem, som sig i sådant ändamål anmält, för adeliga ätten M 1, Lilliehöök af Fårdala, enär nemi. denne
Riddersman ätteled efter ätteled styrkt sin härkomst från den person, Brynte Bertilsson, hvilken å de i Riddarhuset förvarande genealogier är upptagen i egenskap af stamfader för besagde ätt Lilliehöök af Fårdala, M 1, deraf, såsom orden derstädes lyda, »en gren äfven skref sig till Gällared».
Sedan den äldsta ättegrenen af ätten JYs 1 år 1801 utgått, har den yngre, nu lefvande grenen inträdt, vid alla våra riksdagar, i utöfning af alla de rättigheter, hvilka den dittilts egt gemensamma med den förra, och skulle, efter mitt förmenande, deri äfven tillförene inträdt, derest icke besagde äldre gren, som naturligtvis egde företrädesrätt, anmält sig till riksdagsmannakallet, vid de riksdagar, som höllos under loppet af nämnde grens tillvaro.
Redan år 1762 blefvo genom d. v. Riddarh.-Sekretm
Franc genealogierna samlade och år 1764 af Kansli-Rådet Stjerneman genomsedda, efter dertill erhållet uppdrag.
Ingen anmärkning gjordes dervid mot Lilliehöökska stamtaflan.
Direktm då, sedermera eller nu, kunnat förvägra riksdagsmannarättens utöfning åt bevisligen från den antecknade stamfadren härstammande ättlingar?
Direktm vet ganska väl, att det i sista hand beror på R. o. Ad. sjelf, att värna sina medlemmars lagliga rättigheter, och har sål. ingalunda kunnat åsyfta att afskära en sådan Ståndets rätt.
Direktm har endast ansett sin pligt fordra, att, i första hand, och då Ståndet ej uttalat annan åsigt, utöfva en sådan, den enskildes hittills obestridda rätt värnande omsorg.
Förundran måste det väcka, att Hr Anrep vill stödja sitt påstående om origtigt förfaringssätt å Direktms sida uppå Ilirekt:s-Ledamoten Gr.
Lewenhaupts utlåt, i ämnet, då likväl denne
Ledamots konklusion går i alldeles motsatt rigtning mot Hr Anreps åsigter, och Gr.
Lewenhaupt för öfrigt instämt med Direktms öfrige Ledamöter, och besluten alltså varit alldeles enhällige.
De hafva äfven efter moget och allvarligt öfvervägande blifvit fattade, derom vågar jag försäkra Högi. R. o. Ad.
Den 20 Oktober. 7 hyser den fullkomligaste tillförsigt, att, i ett så grannlaga ämne, den mest samvetsgranna omsorg deråt, vare sig inom Riddarh.- Utsk:t eller hos R. o. Ad. sjelf, fortfarande egnas, och att en lagligen befintlig rätt bevaras i helgd, der skälen tala för dess sak, och de anförda motskälen synas grunda sig på antaganden och slutsatser, dem åtminstone Direkt:n för sin del icke kunnat tillerkänna någon bevisande kraft.
För min del får jag anhålla, att den nu väckta frågan måtte remitteras till det blifvande Riddarh.- Utsk:t, emedan, då den engång blifvit väckt, måste R. o. Ad. äfven öfver densamma fatta något beslut, och att nu skrida till ett sådant »stante pede», torde hvarken vara rätt eller öfverensstämmande med den försigtighet, sorn bör iakttagas i ett fall sådant som detta.
Den behandling, frågan redan undergått hos Riddarh.-Direkhn, är visserligen för de flesta af Huset temligen känd, men ollicielt har R. o. Ad. sig derom ingenting bekant, och innan någon officiel handling i ämnet till R. o. Ad. inkommit, kan ej gerna beslut derom fattas.
Jag har hört att Hr Anrep ånyo begärt ordet, men jag tager mig friheten hemställa, om icke i en så ömtålig fråga det vore bäst att uppskjuta alla detalj-undersökningar till dess remissen återkommit från Utsk:t, då man kan förvänta att ega samlade på ett ställe alla de upplysningar, som erfordras för att fullständigt bedöma densamma.
Jag har begärt ordet, dels för att erinra, huruledes personer, som i lång tid ansetts tillhöra R. o. Ad,, seder mera blifvit derifrån uteslutna, såsom förhållandet var med en gren af ätten Knorring, M 809, dels äfven för att bemöta ett yttrande af Frih.
Gederström, då han säger, att Brynte Bertilsson är stamfader för äiten Lilliehöök af Fårdala, hvilket är aldeles origtigt.
Det står visserligen så på de tabeller, som ligga i Riddarluts genealogiskåp, men vi veta alla, och det är allmänt erkändt, äfven i vår Riddarh.-Ordn., se 7:de §:n 7:de morn., att genealogierna äro bristfälliga.
1 förevarande fall ligger bristfälligheten just deruti, att den nämnda Brynte Bertilsson blifvit antecknad som ättens stamfader; men han har icke bevisligen varit RiksRåd, utan denna värdighet innehades först af hans sonson Anders Pedersson, från hvilken man således måste räkna Fårdalaättens ursprung, och hvars afkomlingar utdogo 1801.
Skulle återigen ätten M 1 räknas icke från Anders Pedersson, utan högre upp, så skulle det icke finnas mer än en enda familj Lilliehöök, och alla denna ätts ledamöter upföras under JU 1.
I sådant fall skulle ätten JV* 66 aldrig hafva förefunnits, hvaraf tydligen synes, att det å de nuvarande genealogierna uptagna förhållandet är origtigt, som äfven bestyrkes af Hr Gr. Lewenhaupts anförande till Riddarh.-Direktms prot. af d. 2 Juli 1861.
Gr. Lewenhaupt, Adam: anförde skriftligen:
Då under tvisten rörande denna fråga mitt mamn flera gånger nämnts, anser jag mig tvingad att yttra mig.
8 Dan 20 Oktober.
I mitt anförande den 12 Mars 1861 till Riddarh.-Direktms prot. har jag framlagt resultatet af de forskningar, jag, på Ilögl.
Riddarh.-Direkbns anmodan, gjort rörande detta ämne, och ehuru det visserligen icke lyckats mig att bevisa de nu ifrågavarande Hrr Lilliehööks lagliga rätt till säte och stämma förJWl af Ridders- och Adelsmän, finnes dock icke efter mitt förmenande något enda fullt bevisande skäl, på grund hvaraf de skulle kunna fråntagas en rätt, som de i 100:de år innehafvit; och ehuru det kan finnas sannolikheter för att de tillhöra adeliga ätten M 66, är det dock alltid en möjlighet, som qvarstår, att det i förra tider lyckats någon af denna ättegren framvisa de bevis på sin härkomst, som berättiga dem till den plats de nu innehafva, ehuru svårigheterne alt nu kunna återfinna dessa bevis lätteligen torde inses, då man betänker att minst 50 års digra prot:r för detta ändamål måste genomläsas.
Någon skyldighet för Hrr Lilliehöök att bevisa sin innehafvande rätt, kan efter mitt förmenande icke existera, utan måste det åligga den, som vill göra dem rätten stridig, att klarligen bevisa sitt påstående.
Jag hemställer till R. o. Ad., om detta lyckats Hr Anrep; efter mitt förmenande icke.
Och vågar jag derföre, för att för everldeliga tider få ett slut på denna obehagliga tvist, vördsamt hemställa, det R. o. Ad. behagade besluta, att den gren af adeliga ätten M 1 Lilliehöök, som nu oqvald i 100:de år dit räknats, fortfarande må der uptagas.
Jag anhåller om propos. å denna min hemställan.
Oxenstjerna, Axel: Instämmande med Gr. af Ugglas i anhållan om detta ärendes hänskjutande till Riddarh.-Utsk:t, innan 11. o. Ad. kommer att deröfver fatta beslut, anhåller jag dock att få bifoga remissen några anmärkningar.
Huru mycket nit än Hr
Anrep inlagt för att bevisa, det adliga ätten Lilliehöök af Fårdala JVf 1 skulle vara utgången, har jag dock icke kunnat derom öfvertygas.
För att rätt bedöma denna fråga, måste man, enligt min tanke, betrakta densamma historiskt, och vid det omdöme, man derom fattar, fästa afseende på de historiska förhållanden, som egde rum under Medeltiden och det tidehvarf, som föregick det, då Riddarhuset upprättades.
Det är nemi. fullt säkert, att Riddarevärdigheten under Medeltiden var något vida högre och förnämligare än RiksRåds-värdigheten, hvilket bestyrkes af mångfaldiga säkra och otvifvelaktiga intyg, hvaribland må nämnas, att Riddarne i alla Medeltidens diplomer sättas före RiksRåden — och ensamt Riddarne bära namn af Herrar, liksom endast deras hustrur bära namn af Fruar, då RiksRådens hustrur icke erhöllo annan benämning än Hustrur.
Som bevis derför må äfven här nämnas, att under samma århundraden knappt mer än hälften så många Riddare äro kända, som RiksRåd, ehuru de förra äro fullständigare kända, än de sednare.
Då således en person under Medeltiden står i genealogierna antecknad som Riddare, kan man vara säker på att han äfven var RiksRåd, och det återstår ännu att bevisa, att Deu 20 Oktober. 9 det före Gastaf I:stes tid funnits någon Svensk Riddare, sorn icke tillika varit Svea Rikets Råd.
Om äfven på ett sådant förhållande skulle kunna framdragas något enstaka exempel, så är det alls icke afgjordt, att endast RiksRåds afkomlingar fingo sitta i den andra eller Riddare-klassen, utan synes det mig ganska rimligt, att då man vid Riddarh.-Ordnms uppgörande bestämt såsom vilkor, att någon af ättens medlemmar skulle hafva innehaft den värdighet, som ända till innemot den tiden ansågs som den lägre af de båda ifrågavarande, den högre ej kunde vara derifrån utesluten, för hvilken åsigt sjelfva namnet af Riddare-k\ass gifver ytterligare styrka.
Att säga, det endast RiksRåds, men ej Riddares från Medeltiden afkomlingar fingo sitta i andra klassen, är ungefär som om man i sednare tider stiftade ett sällskap af endast Adelsmän, men förvägrade Grefvar och Friherrar rätten att deri deltaga, på den grund att de föra en högre titel.
Men jemte detta obestridliga förhållande om Riddarevärdighetens höga anseende under Medeltiden, finner man tillika att under det århundrade, som närmast föregick Riddarhusets inrättande, då den chevalereska andan allt mer och mer aftynade, och RiksRådet i Sverige, ifrån att vara ett ofta provinsvis sammanträdande
Stånd, blifvit en stadigvarande och begränsad Embetsmanna-korps, som omgaf Konungens person, Riddarevärdigheten småningom fallit i anseende till och med under RiksRådsvärdigheten, och tilldelats personer, som ej redan voro, eller omedelbart derefter blefvo, RiksRåd.
Dock kallas ännu i 1626 års Riddarh.Ordn.,— se 7:de och 8:de §§:ne, — RiksRåden för Riddares vederlikar.
Detta torde vara grunden hvarföre Gustaf Adolf ej uttryckligen föreskref i nämnde Riddarh. -Ordn. att Riddares i alla tider afkomlingar skulle hafva rätt att sitta i Riddareklassen, och än mindre att de, som derefter blefvo Riddare, skulle deri få inträde, såsom fallet var med de derefter utnämnda RiksRåden.
Men under det att detta förhållande tydligt förklarar 1626 års Riddarh.-Ordms stadganden, minskar detsamma ingalunda riktigheten af det ofvan sagda, hvarigenom man liar full historisk grund för det antagandet, att då Brynte Bertilsson Lilliehöök, som lefde i slutet af 1400- talet, var Riddare, så var han äfven RiksRåd, och sålunda äfven hans afkomlingar hafva full historisk grund att, efter utslocknandet af de Lilliehöökar, som härstammade från RiksRådet o. Riddaren Anders Pehrsson Lilliehöök, få intaga deras plats i den fordna Riddareklassen.
Gällaredsgrenens medlemmar under några riksdagar tagit plats i Svenneklasséfi för den Lilliehöökska familjen, torde väl icke böra föras denna gren till last eller utgöra hinder för den, att, sedan den äldsta ättegrenen dött ut, intaga dennas rum i 2:dra klassen, så mycket mer, som utöfvandet af representations-rätten på den tiden icke var så noga reglerad, och 14:de §:n af 1626 års Riddarh.Ordn. bestämmer att slägterna kunde inom sig välja representant, hvadan det är mycket möjligt, att en medlem af slägten JU 1 blifvit utsedd att representera den gren af samma 10 Den 20 Oktober. familj, som var introducerad under M 66.
På dessa historiska grunder, och då Brynte Bertilsson står på Riddarhusets genealogier bestämdt upförd både som Riddare och som stamfader för ätten Lilliehöök af Fårdala M 1, anser jag R. o.
Ad. hafva fullt skäl att godkänna det förfarande, som af Riddarh.-Direktm och Riddarb.-Utsk:t varit iakttaget alltsedan 1809, att tillerkänna representationsrätt under M 1 åt den gren af Lilliehöökska familjen, hvaraf en medlem äfven vid innevarande riksdag redan utfått pollett.
Iir Anrep:
Den siste talaren har påstått att i Riddareklassen intogos icke blott RiksRäds, utan äfven Riddares afkomlingar; men örn så vore förhållandet, skulle det icke heller då finnas mer än en enda ätt Lilliehöök, ty äfven en afKolbäcksgrenens stamfäder är på genealogierna antecknad som Riddare, nemi.
Magnus Pedersson, hvilken lefde 1410.
För öfrigt förekommer benämningen Riddare-klass allsicke i 7:de §:n af 1626 års Riddarh.-Ordn., hvilken § säger, att i den 2:dra klassen skola uppföras de, som kunna bevisa sin härkomst från något Rikets Råd, och i den 3:dje alla de öfriga, som frälse tjena.
Riddare var blott en hög adelig värdighet, hvaremot RiksRåd utgjorde ett högt embete; och af lista §:n 8:de kap. i Konung Kristoffers Lands-Lag af år 1442 ses, att Konungens
Råd eller, som är detsamma, Rikets Råd valdes af Riddare och Svenner.
Råd var till antalet bestämdt, men icke så med Riddarne och Svennerne, alldeles så som i sednare tider, då det funnits en mängd Grefvar, Friherrar och Adelsmän, men blott jemförelsevis få af dem, som beklädt RiksRåds-embetet.
Vill man slutligen göra sig ett klart begrepp om betydelsen af RiksRåd, så läse man Presidents-sekret.
Frih. Schering Rosenhanes på 1780-talat författade, mycket berömda »Afhandling om Svea Rikets Råd, des Uphof, Ämbete, Tidehvarf och Oden,» införd i början af Ugglas Rådslängd.
Hr Cederschiöid, Robert Theofron:
Jag harickebeo-ärt ordet för att ingå i någon diskussion om sjelfva saken, utan för att protestera mot den af en ledamot gjorda hemställan, att R. och Ad. skulle nu genast afgöra denna fråga.
Ett så beskaffadt förfarande skulle efter min åsigt vara bra lättsinnigt, enär största delen af R. o. Ad:s ledamöter efter all sannolikhet ännu icke hunnit stadga sin öfvertygelse om huru frågan rätteligen bör afgöras.
Den saknar dock icke sin ganska stora vigt, enär det ingalunda kan vara föp U- °- Ad. likgiltigt, om ätter, som redan äro utdöda fortfarande böra representeras.
Deremot kan jag icke, lika med en annan talare, finna att fråsan är serdeles grannlaga beskaffenhet.
— Den skulle vara det om den afsåg att betaga Hr Lilliehöök representationsrätt inom detta hus.
Men så är ju ej förhållandet, utan afser Deu 20 Oktober. 11 frågan endast att få afgjordt, huruvida Hr Lilliehöök må ega rättighet att representera ätten J\f 1 eller ätten M 66.
Då jag nu instämmer uti det framställda yrkandet om motionens remitterande till Riddarh.Utsk:t, kan jag icke förena mig i den af ITr Gr. af Ugglas yttrande åsigt, att Utsk:t skulle endast infordra Riddarh.-Direktms yttrande, utan yrkar jag deremot, att Utsk:t skall inkomma med bestämd utredning och upplysning derom, hvem som är stamfader för ätten JYs 1 Lilliehöök af Fårdala, — samt huruvida någon descendent från bemälde ätts stamfader ännu finnes lefvande.
Jag anhåller om ursäkt, att jag ännu en gång begärt ordet, men det är blott för att rätta ett groft misstag, som Hr Anrep begått, då han sagt, att den 2:dra klassen icke i 1626 års Riddarh.-Ordn. bär namn af Riddareklass.
Hr Anrep uppläste, som bevis härför, 7:de §:n af nämnde författning, men om han behagar vända om bladet och fortsätta läsningen till slutet af den nästa §:n, skall han finna, att der benämnes den andra klassen uttryckligen Riddare-klassen.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder blifvit yrkadt, dels att den af Hr Anrep nu väckta motion jemte en af honom å trycket utgifven skrift i frågan och de deri nu algifna yttranden skulle remitteras till det blifvande Riddarh.-Utsk:t, dels ock att R. o. Ad. nu måtte besluta, att deri gren af adeliga slägten Lilliehöök, som hittills ansetts tillhöra ätten J\$ 1 Lilliehöök af Fårdala, skulle förklaras berättigad att fortfarande innehafva samma nummer å Riddarhuset; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att motionen jemte den tryckta skriften och yttrandena i frågan skulle remitteras till det blifvande Riddarh.-Utsk:t, och sedan denna propos. besvarats med starka ja, jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Gr. Lewenhaupt, Adam:
Inför Riddarh.-Direktm har i dag blifvit företedd en fullmakt för adliga ätten von Konow M 2080, hvilken ätts hufvudman f. n. är omyndig, hvadan närmaste ättemän skulle inträda i hufvudmannarätt.
Emedlertid står på genealogierna såsom kaput antecknad en Fänrik H. R. von Konow, född 1776, som fått afsked ur rikets tjenst 1801, och om hvilken man sedan denna tid, det vill säga på mera än 60 år, icke haft några underrättelser.
Fullmakten är nu utfärdad af närmaste ättemän näst efter denne, hvilken med temlig säkerhet kan antagas vara afliden, och jag får derföre, då Riddarh.-Direktm icke ansett sig kunna under sådana förhållanden på eget bevåg godkänna ifrågavarande fullmakt, äran anhålla om R. o. Ad:s föreskrift, huruvida på densamma pollet må kunna utlemnas. 12 Den 20 Oktober.
Efter härmed slutad öfverläggning, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade godkänna den af Gr. Lewenhaupt omförmälda fullmakten, och sedan dertill svarats många ja, blandade med nej, förklarades propos. hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att från Kongl. Musikaliska Akademien blifvit till R. o.
Ad. öfverlemnade 15 inträdeskort för bevistande af Akademiens musik-historiska föreläsningar, och anmodade de medlemmar af Ståndet, som önskade erhålla dessa inträdeskort, att anmäla sig hos Riddarh.-Fiskalen.
Slutligen föredrogs ett från Riddarh.-Direktm inkommet Mern., hvaröfver särskildt protokoll fördes.
Särskildt Protokoll Måndagen den 20 Oktober 1862.