Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Sländerne ej velat antaga och fastställa den, så kunde de bestämma en annan, och Utskottet hade varit skyldigt att, såsom en Machin, föra in den i Riksdagsbeslutet.
Några talare hafva lill och med påstått, att ExpedilionsUtskottet ej äger rätt att hos Stånden göra förfrågningar.
Men de måtte kunna fatta, alt sådant åtminstone måste ske, när Ståndens beslut finnas så stridiga, att Expedition ej kan uppsättas och afgå, ulan att genom förfrågningar få stridighelerne undanröjde.
Sådant har äfven nu ägt rum i afseende på Förordningen om stämplade pappersafgiflen; efter ett pardagar inkommer från ExpedilionsUtskottet en annan förfrågan, rörande hesluLen om bran vinsbränningen; och troligen följa flere efter.
Grefve Frölich har begärt, alt Utskottets Memorial skall undanrödjas.
Det sker, om Ridderskapet och Adeln bestämmer dagen för nästa Riksdags början.
Då är ju ej något mera att iakttaga, och Memorialet förfaller.
Till undanrödjande af allt missförstånd får jag förklara, det jag ej gillar ExpeditionsUtskottels förfarande att i Memorialet föreslå viss dag för nästa Riksdags början, men jag ville ej rigta mitt anfall mot denna punkt, emedan jag ansåg den lättare kunna försvaras, än (k H.
D* Den to Februarii f. m. den jag angrep; t,y oförsvarligt är, att sä tolka Grundlagen, att nästa Riksdag ej skall inträffa förr än år i835; och jag önskade, att ExpeditionsUtskottet ådagalagt mera kännedom om Grundlagen, än detta förslag röjer.
En värd talare har sagt, att jag kallat hans anmärkningar beskyllningar, och har förklarat detta senare ord innefatta, att han skulle haft personliga syftningar med sitt anförande.
Jag bekänner upprigtig!, det mitt förstånd icke är så fint, att jag kan uppfatta denna klyftiga distinction.
Mig synes, att hvarje anmärkning, som innefattar påstående om origtigt förhållande, är en beskyllning.
Densamme har äfven sagt, att Constitutions-Utskottet endast är skiljedomare mellan Stånden och deras Ordförande, men icke Stånden sins emellan, likasom ej mellan Statsmagterne.
Till vederläggning häraf torde det tillåtas mig uppläsa några ställen ur Riksdags-Ordningen.
I 29 § 3 momentet föreskrifves: ”Då hos ”RiksStånden olika meningar uppstå angående nya Utskotts tillsättande, eller till ”hvilket Utskott uppkomna frågor och äm”nen böra remitteras, och Stånden ej ge”nom bestämd pluralitet kunna skiljaktig”heterne afgöra, äge då ConstilutionsUl”skottet att med Riksens Ständers rätt och ”i deras ställe derom besluta.” Rörande utnämnande af flere Utskott, än de vanliga, säges i 36 § 3 momentet: ”1 fråga om ”deras tillsättande galle tre Stånds plurali - \ / Den io Febr uar i i f. ra. 133 * ”tet, men stanna två Stånd mot två, öf”verlemne Riksens Ständer härutinnan sin ”afgörande-rätt till ConstitutionsUtskottet.”
I fråga om Ståndens stridiga beslut om behörigt Utskott för måls behandling, stadgas i 3 momentet af 44 §:
”Äro de fleste ”Stånden härom ej ense, eller stanna två ”Stånd emot två, afgöre ConstitutionsUt”skottet, hvarthän frågan bör förvisas.”
Sålunda är på flere ställen i Grundlagarne ConstitutionsUtskottet förordnadt till Compromissarie emellan RiksStånden.
I annat fall skulle frågor inom Stånden ické eller komma till något resultat, då Stånden stretade mot hvarandra, och det enas Nej vore så godt som det andras Ja.
Då således Grundlagen i allmänhet satt ConstitutionsUtskottet till Compromissarie vid stridigheter emellan Stånden, tyckes mig, att man i denna casus singularis äfven bör hänskjuta till detta Utskott.
Sådant kan lätt ske på det sätt, att någon väcker motion, om den eller den dagens utsättande för Ständernes nästa sammanträde, och motionen derefter remitteras lill ConstitutionsUtskottet.
Då kan man också få ett svar, som verkar på de öfrige Stånden, hvilket Ridderskapet och Adelns beslut ingalunda kommer att göra.
Jag anser saken vigtigare i formelt, än materielt afseende.
Vi hafva äfven förut, sedan i8i5, exempel på, att för den påföljande Riksdagens början blifvit bestämd annan tid, än den rätta; men jag hade trott, »34 Den 10 Februarii f. m. att vi nu ernått mera conslilutionel hildning, så att man i allmänhet lärt förslå hvad som menas med Riksdag livart 5:le år.
Dock torde jag kanske äfven nu nödsakas att, likasom vid sista Riksdagen, reservera mig mot Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga.
Jag skall till en början söka utveckla det raisonnement, hvarigenom Friherre Cederström sökt så förblanda de frågor, som äro föremål för Riksens Ständers öfverläggningar och beslut, att man ej skall kunna göra sig rigtig reda för ifrågavarande sak.
Han har uppdragit skillnad mellan allmänna och enskilta frågor, samt förfrågningar.
Dislinctionen är väl i det hela rigtig; men man bör också rätt begripa hvad hvarje del betyder.
Uttrycket allmänna frågor gifver redan tillkänna, hvilka dermed förstås, nemligen de, sora ej röra enskilte Stånd, utan hela Riket.
Se vi på förevarande fråga, så måste den väl anses vara allmän, enär den rörer tiden för nästa Riksdag.
Nu föreskrifver Grundlagen, att allmänna frågor, hvaröfver annat beslut kan fattas, än redan är genom Grundlagen bestämdt, skola till Utskott remitteras innan Stånden derom äga besluta.
Här hafva vi åter en underafdelning af allmän fråga; den är väl allmän, men ej af natur att behöfva remitteras.
Jo beslutandet derom är Den io Februari i f. m. 135 en simpel tillämpning af Grundlagen, som på förhand bestämt, huru frågan bör afgöras, och ett Utskott kan ej föreslå någon ändring deri.
Således äro desse frågor af helt annan natur, än de vanliga allmänna.
Att de ej röra Ståndet enskildt, såsom då LandtMarskalken föreslår en remiss till RiddarhusUtskottet eller att Ridderskapet och Adeln må åtskiljas, synes af sjelfva beskaffenheten ganska tydligt.
Hvad åter förfrågningar beträffar, så bar Friherren visat mycken färdighet i alt vederlägga sig sjelf; ty ingen bestrider ExpeditionsUtskottet rättighet att till
Stånden inkomma med förfrågningar rörande uppsättningen af Expeditionerne.
Men Friherren har dock lagt ett sådant bestridande i munnen på oss, och sedan bevisat dess oriktighet.
Olyckan är blott, att Friherren ej vederlagt någon annans, utan endast sitt eget inkast.
En annan Ledamot, Hr Cederschjöld, bar ur Grundlagen uppläst flere ställen, som skola visa, det jag haft orätt då jag sagt, att
ConstitutionsUtskottet icke bar rättighet att afgöra stridigheter emellan RiksStånden rörande rätta begreppet af Grundlagen.
Herr Cederschjöld bar rätt, såvida fråga endast är de speciella fall, han ur Grundlagen åberopat.
Men jag hemställer, om man väl, från dessa undantag, får härleda sig till den allmänna grundsalts, att ConstitutionsUtskottet i alla Grundlagsfrågor är GeneralCompromissarie.
Jag har Den 10 Februari i f. m. redan tillförene fullständigt utvecklat, att någon sådan Compromissarie ej finnes mellan Stånden, eller mellan dem och Konungen.
Den kan ej finnas, ej tänkas.
Enda möjligheten att komma till slut i sådane tvister mellan Stånden eller mellan Stalsmagterne , är att hvar och en vidhåller sin mening; ty då skall alltid den, som har rätt, sluteligen vinna; och den, som genom artificiella omständigheter vinner för ögonblicket ett orättvist ändamål, förlorar ändå i längden.
Jag kan aldeles ej gå in på Herr Cederschjölds förslag, att denna casus singularis, såsom han kallar den, må öfverlemnas till afgörande af ConstitulionsUtskottet.
Det vore att stifta lex in casu eller lex specialis och döma efter purt godtycke.
Den Corporation, som håller sig till lagen, segrar slutligen.
Låt andra gå från lag och börja revolution, de skola ändå omsider förlora.
Med Grefve af Wetterstedt kan jag omöjligen förena mig om Memorialets läggande till bandlingarne, för det att tre Stånd redan bifallit det deri gjorda förslag.
Jag får påminna Grefven, huru vi fått den Grundlag vi nu hafva.
Var det då i följd af samtelige Ständernes beslut, eller blott enligt tre
Stånds?
Skola vi i en så vigtig fråga, som den, om och när vi skola få Riksdag, ty frågan om innefattas i frågan när, åsidosätta Grundlagen och helt simpelt lyda andra?
Tre Stånd kunna ej beröfva oss rättigheten alt besluta, genom det att de
Den jo
Fe lj ruar i i i. in. i_S - salt sig utom Grundlagen.
Den som ej inser vigten af denna sak, ma votera huru som helst; jag skall åtminstone ej rälta mig derefter, att de Tre andre Stånden förbisett Grundlagen.
Herr von Troll, Emil:
Om frågan endast vore, huruvida nästa Riksdag skall hörjås några dagar förr eller senare-, skulle jag ej deltaga i diseussionen.
Men den åtvida vigligare; ty den rörer Grundlagens rälta förstånd och tillämpning, som här blifvit åsidosatt.
Grundlagen har nemligen blifvit kränkt, först genom ExpeditionsUtskottets framställning af saken; ty Utskottet har vackt en motion, hvilket är uttryckligen i Grundlagen förbjudet.
Man liar sagt, att Utskottet äger göra förfrågningar, och att dess ifrågavarande Memorial endast innefattar en sådan.
Jag medgilver, att Utskottet har en sådan rättighet; men då Utskottet i sitt Memorial nämnt, hvilken mening, om dagen för nästa Riksdags början, Utskottet gifver företräde, så är det icke mera endast en förfrågan, utan ett förslag.
Förhållandet är alldeles detsamma, som med alla andra ETtskotts
Betänkanden; desse äro blott förfrågningar med förslag, hvaröfver Stånden sedan besluta, En Ledamot af ConslitutionsUtskotlet har velat tillerkänna ExpeditionsUtskottet rättighet att sålunda hos Stånden väcka förslag, i rak strid mot 87 § 2 Mo - i38 Den i o
F e b r u a r i i f. m. mentet Riksdagsordningen, och har till stöd derför citerat flere ställen nr Grundlagen.
Men 2 mom. af 37 § Riksdagsordningen är generel regel, och de citerade punclerne äro undantag.
Den allmänna regeln måste gälla i alla fall, der icke serskildt stadgande finnes; och intet sådant existerar, sorn berättigar ExpeditionsUtskottet till dess nu vidtagna åtgärd.
Det andra sättet, hvarpå Grundlagen blifvit af ExpeditionsUtskottet förnärmad, är, alt Utskottet föreslagit origtig dag för nästa Ständers sammankomst.
RegeringsFormens 49 § innehåller tydligt: ”Riksens ”Ständer skola, i kraft af denna Grundlag, ”hvart 5:te år sammankomma.”
Om Utskottet hade rätt i sitt förslag, så skulle ordet &cuyii7i‘OiiJ{OTTiTnci betyda detsamma, som åtskiljas.
Utskottets tolkning afdennaGrundlagens föreskrift förtjenar icke ens namn af sofism; den är för dålig dertill.
Man har föreslagit, alt öfverlemna frågan till afgörande af ConstitutionsUtskottet.
Jag ser ej någon anledning härtill, men skulle dock gå in derpå, om icke det vore utan ändamål och förnärmande Utskottet.
Yi hafva nemligen på bordet liggande ett af ConstitutionsUtskottet den 26 sistlidne November afgifvit Utlåtande, hvari Utskottet redan uttalat sin tanka om saken, då i början deraf säges: ”Enligt både Regeringsformen och Riksdagsordningen skola Rikets Ständer, i kraft af förstnämnde Grund - Den io Februarii f. m. 189 ”lag, livart femte år sammankomma; Det”ta Grundlagsbud, efter ordalydelsen tol”kadt, förutsätter, alt tiden bör räknas från ”sammanträde till sammanträde, elier ungefär från den öfverståndna Riksdagens ”början till den påföljandes.”
Det skulle således, i min tanka, vara ohöfligt mot ConstitutionsUtskottet att, genom remiss af denna fråga, förutsätta, alt Utskottet nu skulle frånträda dess för några månader sedan yttrade mening.
En Ledamot bar föreslagit, att ExpeditionsUtskottets Memorial måtte läggas till handlingarne, på den grund, att Tre Stånd redan bifallit detsamma.
Af hvad jag redan yttrat följer, att jag ej kan gilla detta förslug.
Om Tre Stånd bifallit Memorialet i strid mot Grundlagen, så böra vi derföre ej afstå vår rätt att besluta på annat sätt.
Förmodeligen hafva de, såsom ofta nog bänder äfven bland Ridderskapet och Adeln, afgjort frågan utan öfverläggning och eftertanka; och vi böra göra dem uppmärksamma på vigten af att noga iakttaga Grundlagens föreskrifter.
I denna afsigt anhåller jag om proposition, att ExpeditionsUtskottets Memorial må, såsom olagligt, läggas till handlingarne, och vi derefter få skrida till bestämmande af dagen för nästa Riksdags början.
Jag begärde ordet i afsigt att föreslå Memoria-* i4o Den 10 Felt rua r i i 1. m. lois läggande lill handlingarne; men då flere Ledamöter redan föreslagit detsamma, , afstår jag från att vidare yttra mig i saken.
Mig synes denna sak vara ganska enkel.
ExpeditionsUtskottet har inkommit med en förfrågan, och bör hafva svar derpå.
Det bästa tycker jag vara att svara, det Ridderskapet och Adelil emottngit Memorialet och skall framdeles låta Utskottet veta hvad Ståndet beslutit om dagen för nästa Riksdags början.
Ogillande för öfrigt den form, hvari frågan blifvit väckt, instämmer jag med Herr von Troil, att Memorialet bör läggas till handlingarne.
Dermed är formfrågan slut, och vi kunna företaga hufvudsaken.
Begagnande härvidden rätt jag såsom Riksdagsman äger, hemställer jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte föreslå Ridderskapet och Adeln att taga i öfvervägande och bestämma tiden för nästa Riksdags början, antingen den bör inträffa år 1833 eller år 1835.
Denna motion väcker jag nu för egen räkning.
Herr von Veges och, Ernst:
Då jag ej kan tro, att Rikets Ständer vilja lättsinnigt behandla en så vigtig fråga, som den om rätta förståndet af Grundlagen, yrkar jag, att först måtte nfgöras, huruvida ExpeditionsUlskollet haft rättighet lill -sin Den 10 Februari i f. m. i4i vidtagne åtgärd i denna sak, elier icke.
Jag anser det vara af flere Talare tillräckligt ulredt, alt Utskottet handlat enot örund-" lagen, och instämmer i anhållan om den proposition Herr von Troil begärt.
Grefve Frölich liar förnekat ett af honom fäldt yttrande, hvilket jag upptagit lill besvarande och vederlagdt; men då det säkerligen är noggrant uppfattadt i Protocollet, betviflar jag ej, att Grefven vid justeringen skall erkänna detsamma.
Hvad angår förevarande frågas behandling vid föregående Riksdagar, så lyder ExpeditionsUtskotlets Memorial derom vid i8a3 års Riksdag sålunda : Friherre Cederström uppläsle härefter nämnde Memorial; hvarefter Friherreu fortfor:
På samma sätt har saken blifvit behandlad vid alla Riksdagar sedan år 180g.
JNTu har ändteligen en Ledamot härstädes yttrat sig om dagen för nästa Riksdags början.
Han har ansett ExpeditionsUtskottet hafva härtill föreslagit en dag, som ej kan enligt Grundlagen framställas, så framt man ej vill antaga, att i 4g § RegeringsFormen ordet sammankomma betyder detsamma som åtskiljas.
Dervid får jag erinra, att Ständerne sammankomma vid en Riksdag sisla gången dagen före dess slut, i42 Den 10 Februarii f. ni. och från den tiden skola väl de föreskrift lie
Fem åren mellan Riksdagarne räknas; ty vi lefva ej efter Norrska Grundlagen.
Om Urtima Riksdag inträffar, så böra ju alltid de fem åren räknas från den tid en sådan Riksdag slutas.
Derest detta ej antages, kan ju hända, att en Riksdag räcker i fem år, och huru skulle man då förfara med kallelse till den nya Riksdagen?
Då nu innevarande
Riksdag fortfarit ända sedan November 1828, och kanske ännu räcker några veckor, skulle, i fall nästa Riksdags början utsattes fem år ifrån nuvarande Ständers första sammanträde, icke stort mera än tre år förflyta mellan två Lagtima Riksdagar; och det vore rakt mot Grundlagens mening.
Hvad ConstitutionsUtskottet i annat Betänkande föreslagit rörande tiden för Riksdagarna, hörer ej hit, och innefattar för öfrigt endast en liten pluralitets åsigter derom, hvilka jag hoppas Rikets Ständer ej skola antaga.
En Ledamot har sluteligen, äfven såsom sin motion, framställt den begäran, att Ridderskapet och Adeln måtte bestämma dagen för nästa Riksdags början.
Detta instämmer med hvad ExpeditionsUtskoltet, såsom vid förra Riksdagar varit vanligt, äfven nu hemställt.
Jag förenar mig derföre med Friherre Boye i anhållan om proposition, att dagen för nästa Ständers sammankomst nu må af Ridderskapet och Adeln utsättas.
Den 10 Februari i f. m. i43 Herr Hjerta, GustaJ:
Jag har länge föreställt mig, att denna fråga skulle blifva ungefärligen så behandlad, som nu skett.
Jag bar icke döljt för mig, att, sedan det lyckats verkställande Magteu att vid denna Riksd ag erhålla så tillräckliga Statsanslag, den ej kan vara angelägen om att snart återse Folkets Representanter samlade.
Ej eller bar jag kunnat vara okunnig om, att pluraliteteri af Representanterne sjelfva gerna se långa tider mellan Riksdagarne.
Det Högvördiga Ståndet, förmodeligen med tankarne på evigheten, räknar på betydliga besparingar i sina utgifter, om sju år förflyta mellan deras sammankomster lill Riksmöte.
BorgareStåndet, som funnit hvarje
Riksdag föranleda någon concession af dess privilegier, önskar derföre, att Riksdagarne ej måtte inträffa så ofta.
Hvad åter BondeStåndet beträffar, så är det ej underligt, om det väntar mera af tiden än af det närvarande, då detta Stånd bar närmaste känslan af skaltebördornes ökande vid hvarje Riksdag.
Men om äfven bland oss skulle finnas sådane önskningar; om LandtAdeiri finnér det svårt att på egen bekostnad uppehålla sig här vid Riksdagarne; om Landshöfdingar, RegementsChefer och Officerare ogerna vistas så länge borta från sine hemorter, så måste dock allt sådant vika för den stora frågan:
Hvad är Folkets rätt i afseende på sine Representanter?
Kunna de våga efterskänka Folkets 44 Don io Febr n ar i i f. m. rättighet att livart Femte år sammankomma till Riksdag?
Skola Ständerne ställa sä till, alt Folket icke efter
Fem år kan lätta nu begångne misstag och nedsätta de oerhörda anslagen?
Jag uppmanar Grefve af 'Wetterstedt i första rummet, att besvara desse frågor; ty då Grefven anser Tre
Stånds beslut i frågan vara tillräckligt skäl för Ridderskapet och Adeln att för sin del låta bero dervid och lägga ExpeditiousUtskottets Memorial lili handlingarne, bevisar det, att Grefven ej fäster någon vigt vid detta Stånds bedömande af saken.
Men Ridderskapet och Adeln kan här icke lätta sig efter de andre Stånden; ty Folkets valrätt kan ej efterskänkas.
Det är Ridderskapets och Adelns rätt att säga: den eller den dagen, enligt Grundlagens bokstafliga förstånd, skola nästa Ständer sammankomma.
Derföre yrkar jag högt ogillande af ExpedilionsTJtskottets åtgärd, som ingalunda kan tydas och försvaras, såsom Friherre Cederström det gjort.
ExpeditionsUtskottet vid i8a3 års
Riksdag föreslog ej någon dag för påföljande Riksdags början, utan frågade blott, hvilken dag Ständerne dertill bestämde.
Men jag vill minnas, att Ordföranden deri ej eller innehade någon förtroende-syssla.
Förr behandlades också saken alltid först i Talemans-conferencerne, som utgöras af män, hvilka åtminstone icke äro beroende Tjent ste - Den i o F e b r u a r i i f. m. i45 steman, och af Ledamöter frän Stånden.
Nu har frågan försl blifvit väckt af ExpeditionsUtskottet, hvarifrån man vid denna Riksdag är vaud att få förslag till skrifvelser, efter hvilkas läsning man knappt kan göra sig reda för, hvarom fråga deri varit.
Jag anhåller att den proposition måtte framställas, sorn Herr Munck af Rosenschöld och Herr von Troil föreslagit, samt att öfrige Stånden måtte inbjudas alt i Ridderskapets och Adelns beslut sig förena.
En värd talare har sökt förklara betydelsen af ordet sammankomma, och menat, att dermed i dp § RegeringsFormen förstås Ständernes sista sammanträde vid en Riksdag.
Jag tillstår, det jag icke väntat att få höra en sådan advocatur begagnas i ett RiksStånd.
Den är så beskaffad, så orimlig, att den icke ens fordrar någon vederläggning.
En annan Ledamot har trott remiss af denna fråga till ConstitutionsUtskottct vara öfverflödig, emedan Utskottet redan uttalat sin mening om saken.
Jag får förklara, att det är just i den öfvertygelse, att detta Utskott skull vidhålla samma mening, jag begärt remissen.
Min tro är, alt sakens utgång beror på den rigtning man från början gifver den.
I mitt förslag ser jag val icke full visshet, men åtminstone mycken sannolikhet om ett godt resultat; hvarfs 1 H. io Den io Februari i f. m. emot det, genom den andra utvägen, alldeles förfelas.
Emedlertid vill j»g ej vara envis, utan är nöjd med att till Protocollet hafva afgifvit min reservation.
Herr Munck af Rosenschöldj; Jag hade trott, att, på det discussionon ej skulle erhålla alltför stor utsträckning, vi först borde afgöra ExpeditionsUtskotlels öde, innan vi företoge hufvudsaken; men någre Talare hafva nu börjat yttra sig om den senare.
Cederström har, i brist på andre skäl, åberopat prasjudicater.
Men jag skulle tro, att på den constitutionella banan Representanternes begrepp böra utbilda sig, så att föregående misstag ej må tjena till grund för senare beslut.
Ingen af de Talare, sorn yttrat sig mot mig, har vågat bestrida, att frågan ej kan återremitteras till ExpeditionsUtskottet.
Nu påstår jag, att ett Utskott, dit saken ej kan återremitteras, ej äger rätt att derom göra någon hemställan till RiksStånden.
ExpedilionsUtskotlet skiljer sig derigenom från andra Utskott, att det ej äger förfråga sig hos RiksStånden om andra ämnen, än dem, som förut blifvit dit öfverlemnade, och icke om sådant, hvarom fråga förut ej blifvit väckt.
Då man nu börjat yttra sig örn sjelfva hufvudsaken, torde jag äfven få nämna några ord derom.
I Grundlagen står, alt Rikets Ständer skola hvart Femte år sammankomma; der slår icke, alt de skola Den io Februarii f. m. >47 vara tillsammans.
Sammankomma är en handling, som föregår Riksdagen; men då Ständerne under Riksdagen äro tillsammans j är detta en status efter Riksdagens början.
Således kan man ej, utan att bryta mot språkbruket, förklara ordet sammankomma hafva samma betydelse, som vara tillsammans.
Utan afseende på de tre andra Ståndens inconstitutionella och mot Nationens rätt vidtaga beslut, förnyar jag min anhållan om proposition, att ExpeditionsUtskottels Memorial må ogillas och läggas till handlingarne.
Den siste Talaren liar upptagit de praemisser jag ernade framställa, men derifrån kommit till en helt annan conclusion än jag.
ExpedilionsUtskottets
Memorial är visserligen af den natur, att det ej kan till Utskottet återremitteras; men just detta bevisar, att Memorialet ej innefattar ett förslag, utan blott en förfrågan, som ingen kan bestrida Utskottet rättighet att framställa.
Utskottet har alternatift frågat, om den i5 Januarii i835, eller någon annan dag, skall i Riksdagsbeslutet utsättas för nästa Riksdags början.
Derigenom har det visserligen ej öfverskridit gränsen af förfrågningsrältigheten, fastän det icke gjort sin framställning med tillräcklig varsamhet.
Sådan är saken i sjelfva verket för den, som ej vill måla 6i H. 10* 148 Den 10 Februarri f, t». upp spöken, för alt hafva nöjet alt blifva rädd för dem.
För öfrigt tror jag, alt raan ej genom någon slentorsstämraa kan förmå fle andra Stånden, att handla grund lagsstridigt och frånträda hvad de redan beslutit.
Dessutom bör man hafva mera aktning för dera, än att föreslå något sådant.
Jag anhåller derföre om proposition på memorialets läggande ad acta, helst tre Stånds beslut i alla fall blifver gällande i denna fråga.
Midt under denna allvarsamma discussion hafva vi fåll höra den lustiga förklaring af 49 § Regerings* Formen, att med ordet sammankomma der* slädes förstås att Ständerna skola sammankomma till Plena, ej till Riksdag.
På det sättet skulle innevarande
Riksdag hafva räckt snart sagt från verldens början, ty Ständerne hade blott ett plenum hvart Femte år, 20 plena på 100 år, och så vidare.
Jag erkänner, att jag ej väntat få höra en så förnuftslös tolkning af Grundlagen.
Samme Talare, som gjort sig skyldig härtill, har hemställt, huru man skulle uti ifrågavarande fall förhålla sig, derest en Riksdag fortfor längre en Fem år.
Derpå svarar jag, att då Grundlagen föreskrifver, att Svenska Folket skall begagna sin valrätt livart 5:te år, och Riksdag, utan Statsmagternes öfverenskommelse ej skall räcka längre än 3 månader, så måtte väl aldrig Den io Februarii f. rn.
149 lunna inträffa, att Styrelsen oell Representanterna blifva sä pligtförgätne, att Riksdagen ej upplöses innan tiden att välja Representanter till nytt Riksmöte är inne.
I annat fall vore det alldeles förbi med den allmänna constilulionella andan, och derjemte också med Nationens frihet.
En annan Ledamot har trott, att Ridderskapet och Adeln, genom beslut i denna fråga i strid med de andre Ståndens, och genom inbjudning till dem att med Ridderskapet och Adelli sig förena, skulle förnärma de öfrige Stånden.
Det kan jag ej medgifva; ty då de öfverskridit Grundlagen, är det ej olämpligt alt erinra dem derom.