Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. att upptaga lån för att fullgöra Bankens förbindelser; men jag kan icke föreställa mig, att sådant kunde inträffa, och således tror jag, att K.
M:s bifall endast kunde komma att vägras i sådana fall, då Bankens säkerhet genom skuldsättningen äfventyrades, och i dylika fall tror jag det vore väl, att R.
Sirs beslut ej utan Konungens sanction kunde gå i verkställighet.
Deremot kan jag icke förneka riktigheten af Hr Lefrehs anmärkn. emot förslaget, att alla 4 RiksSt.‘ns sammanstämmande beslut jemte Ko - Den 22 December f. m. 5a4 Konungens sanction skall erfordras för att fatta beslut om Bankens skuldsättning och sedelstockens förhållande till inlösningsfonden.
Jag tror, att den jetnnkning, Hr Lefre^n föreslagit, är riktig, och medger således gerna för min del, att BondeStrs förslag i öfverensstämmelse med Hr Lefre'ns anmärka, bör jemnkas.
Gr. florn, Claes Fredr.: Constit.Utskts förslag, röride förändring af 72 § Beg.F., tillfredsställer visserligen icke min väntan på en klokare lagstiftning i detta fall; men jag tror, att för närvar., då man vili vinna ett mål, får man ej vara så nogräknad om, att denna lagstiftning blir fullkomligt rationel.
Det har af Hr Stuart blifvit erinradt, hvad jag äfven ville anmärka, att man bibehållit stadgandet, att Banken skall förvaltas af de fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar.
Att Bancostyreisen, såsom den nit måste organiseras, aldrig kan blifva ändamålsenlig, derom tror jag vi alla äro ense; men jag ser icke någon ren omöjlighet att, äfven med bibehållande af berörde stadgande i 77, §, komma till en riktig Bancostyrelse, ty denna § innehåller icke, att de af R.
St. valda BancofulJmägtige ovilkorligen skola vara ledamöter af de RiksSt., som utse dem.
E11 riktig Bancostyrelse kunde således blifva vald, och att dess ledamöter kallades fullmägtige skulle ingenting betyda; men jag klandrar, att Utsk. icke vid detta tillfälle fastat mera uppmärksamhet på ordalagen i 66 och 70 §tj Riksd.- Ordn., ty der tydes meningen med 72 § Reg.F. bestämdt så, att
Bancofullmägtige ovilkorligen skola vara 3 af hvarje Stånd.
Man må nu antaga eller förkasta den föreslagna redactionen af sistnämnde §, så återstår dock en utväg att komma till en bättre förvaltning af Banken, medelst förändring af förenämnda §§ i Riksd.Ordn.
För att komma till ett slut i frågan, är jag höjd att in» stämma i BondeSt:s mening.
Man har visserligen sagt, att det Hederv.
Ståndets förslag vore vådligt och skulle åsyfta, att flera slags sedlar må erkännas såsom mynt; men jag finner icke, att detta förslag på något ställe säger, att några sedlar skola utgöra Rikets mynt.
Snarare skulle man deraf kunna draga den slutsats, att icke en gång
Bankens sedlar borde anses såsom mynt; ty BondeSt. har endast sagt, att b:co- och riksg.sedlarna skola i Kronans uppbörd och betalningar till staten emottagas lika med Rikets metalliska mynt.
Posse skulle jag tro, att man jemväl kunde, på sätt BondeSt. önskat, i § intaga, att riksg.sedlarna skola emottagas i uppbörden, emedan jag tror, att, ehuru grundlagen icke bör innehålla tillfälliga bestämmelser, ifrågavar. § ej blir så urgammal, att man, så länge den äger bestånd, skall förgäta, hvad med riksg.sedlar förstås, utan att den förmodligen kommer att förändras, under det riksg.» 17 H. 54 4^6
Den 22 December f, m. sedlar ännu äro i gång.
Jag finner således ingen våda att antaga denna bestämmelse; och om den uteslötes, lunde man komma derhän, att riksgtssedlar icke i uppbörden blefve emottagna, hvaraf följderna kunde blifva ganska svåra för den, som har utlagor till staten alt betala, i fall brist på bancosedlar skulle uppstå, sedan silfver skall utgöra det egentliga myntet.
Posse, att man bör lemna öppet för K. M. och äfven R.
St. att framdeles bestämma, hvad slags papper kan anses så säkert, att det i uppbörden kan emottagas, och jag bestrider, att något stadgande i grundlagen må fråntaga lagstiftningen en sådan rättighet.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. måtte godkänna den redaction, BondeStts prot.utdr. innehåller.
Hr Lefre'n: Orsaken, hvarföre jag instämt med Hr Cederschjöld i den delen af hans anmärkn., som rörer bestämmelsen, att icke andra än Bankens sedlar skola få i uppbörden emottagas, är egentligen den, att jag icke kan för mig dölja, och jemväl tror R. o. Ad. allmänligen vara af den lanke, alt Sveriges financiella oredor, hvilka nu synas vara förebyggda för framtiden genom de beslut, som blifvit fattade vid denna riksdag, hafva sin egentliga rot just deri, att riksg.sedlarna, uttryckande Rikets skuld, hafva blifvit genom oriktiga förordnanden i sådan väg, som nu är i fråga, förklarade att vara mynt eller ansedda för mynt.
De nuvar. riksg.sedlarna hafva, såsom bekant är, undergått en realisation år 1800, och sedan hafva de delat bancosedlarnas öde, med hvilka de stigit och fallit i det stadgade förhållandet af 2 till 3, och i delta ögonblick äro riksg.- sedlarna i verkligheten icke annat än btcosedlar, ty de honoreras i Banken, och fond för deras inlösande är afsatt.
Annat är således att tala om nuvar. riksg.sedlar, hvilka dessutom de facto böra upphöra med år 1840, och annat är alt tala om ordet riksg.sedlars införande i en grundlagsJ.
Hvem ansvarar för, att man icke efter 1840, sedan nuvar. riksg.sedlar blifvit inlösta, t. ex. på i85o, 60 eller 70- talet, tar och slår upp grundlagen och dermed tydligen visar, att riksg.sedlar äro autoriserade att gälla i Kronans uppbörd, samt sålunda tar sig grundlagsenlig anledn. att spela om samma rol som 1792, då man upphörde att betrakta Rikets skuld såsom skuld, och deremot ansåg den såsom egendom, såsom penningar, såsom mynt.
Det är i detta afseende jag har scrupler.
Jag tror det icke vara nödvändigt att i en grundlags-^ söka säkerhet för, att de nuvar. riksg.sedlarna må blifva inlösta, då fond för dem redan är afsatt och de när som helst kunna utbytas emot forcosedlar; och jag anser det ingalunda gå an att i en grundlag införa en §, som för all framtid autoriserar, att Rikets gäld skall anses såsom mynt.
Hvad åter den andra frågan vidkommer, att det i grundlagen må lemnäs öppet för Ko - Den 33 December f. m. 427 nung oell Ständer att framdeles, om de så för godt linna, förklara, det vissa papper skola i kronouppbörden få einottagas, anser jag, att sådant för närvar, vore lika vådligt, då jag icke betraktar dessa förhållanden under vissa oeconomiska, visserligen interessanta åsigter, men dock biåsigter, utan betraktar frågan i sin stora riktning, den nemi., att man bör försäkra Rikets mynt för en framlid, såvidt rrienniskoförsigtighet kan försäkra det, emot alla sådana misstag, som verkligen kunna äga rum, i fall denna lucka lemnäs öppen.
Det är bestämdt gifvet, att om ett land någon gång faller genom misstag i lagstiftningen derhän, att icke det metalliska myntet kommer att vara den egentligen gångbara mätaren för alla varuvärden, så löper man ganska lätt fara att få göra den ena realisationen efter den andra, d. v. s. den ena bankrutten efter den andra, till föga fromma för Rikets fortgång och utveckling i occonomiskt hänseende.
Jag tror för min del, om jag får raisonnera efter allm. folkrätt, utan att vara bunden af särskilda lagstadganden, att det borde vara K.
M:s rätt att anbefalla emottagande! af den sorts sedlar eller papper, som han pro tempore, för året, föi- månaden, anser vara af sådant värde, att den kan i uppbörden emottagas, under bibehållande af sin rätt, såsom Rikets högste administratör, att 3 veckor derefter säga, att de papper, som förut ansågos goda , icke vidare i uppbörden få emottagas, emedan de till den grad blifvit försämrade, att deras emottagande kunde medföra förlust för staten, Men något helt annat vore, att R.
M. skulle fatta det beslut, att de eller de sedlarna skola för en kommande tid, d. v. s. åtminstone till en efterföljande riksdag emottagas i allm. uppbörden.
Detta skulle innefatta ett slags privilegium för dessa sedlar att gälla för fullt, oaktadt utgifvarne af desamma kunde så förgå sig, att deras sedlar ej borde gälla mer än hälften af hvad de värderas till, i följd deraf, att statsverket sålunda tagit dem under armarna.
Så ser jag frågan i sin helhet.
Jag tror, att för den, som emottager Rikets uppbörd och använder de inflytande medlen till bestridande af de utgifter, för hvilka de äro anslagna, bör det vara öppet lemnadt att i uppbörden emottaga sådana papper, som för dagen äro gällande; men genom lagstiftningsåtgärder på en riksdag bör icke decreteras, att i betalning till staten andra papper skola emottagas än sådana, som af Banken äro utställda och af densamma till fullo skola med silfver inlösas.
Sådan är min åsigt af saken, och jag kan ej frångå mina farhågor, hvilka jag underställer R. o. Ad:s upplysta bepröfvande.
Hr von Hartmansdorff, Aug.; Då jag anmälde mig, hade Hr Lefren ännu icke gjort sin sednaste framställning.
Jag är af honom förekommen i åtskilliga väsendtliga omständigheter.
Mitt yttrande skall derföre blifva så mycket 4a8 Den 22 December f. m. kortare.
Jag anser lika med honom onödigt, att riksg.sedJarna omnämnas i den bancolag, som nu skall stiftas, emedan, såsom Hr Lefre'n anfört, R.
St. redan hafva beslutat, huru dessa sedlar skola inlösas.
Det är ock oriktigt, att i en lag, som skall gälla för en längre framtid, införa ett så tillfälligt förhållande som det ifrågavar.
Frågan om borttagande ur grundlagen af det stadgande, Constit.Utsk. föreslagit angrde bjcosedlarnas beskaffenhet att allena gå såsom mynt i Riket, anser jag vara af vigt och ytterst vådligt att antaga det förslag, BondeSt. framställt.
Utom hvad Hr Lefren i detta fall omnämnt, vill jag fästa uppmärksamhet på ett förhållande, sorn länge ägt rum i ett af våra grannriken, der uti uppbörden emottagits ett oourserande mynt, utan bestämdt värde i förhållande till hufvudmyntet.
Uppbördsmännen hafva nemi. begagnat det courserande myntet till egen vinning och de skattdragandes betungande genom coursberäkning till deras skada.
Allt, som kan gifva anledn. till sådana speculationer, bör man undvika, och när man stadgar, att sedelmynt får einottagas såsom fullgodt betalningsmedel, bör man vara så mycket mer mån om, att detta sedelmynt må vara af endast ett slag och omgjordadt med all den säkerhet, som Konung och Ständer kunna deråt gifva.
Jag tror också lika med Hr Lefre'n, alt då mynts försämring och förbättring icke är annat än en beskattning, och beskattnlsfrågor böra behandlas af R.
St. såsom om be* villntsmål är stadgadt, kunde man åtnöja sig med samma behandlingssätt i fråga om förhållandets bestämmande emellan Bankens sedelstock och inlösningsfond, som då bevillntsmål skola afgöras.
Deremot anser jag BondeSt. hafva haft ganska rätt uti äskandet af Konungens sanction i fråga om Bankens skuldsättning.
Jag kan icke hysa den af Hr Cederschjöld yttrade farhåga, att Konungen någonsin skulle vilja hindra Banken att göra rätt för sig.
Ingen kan blifva snarare och mera lidande på Bankens oförmåga att fullgöra sina förbindelser än Regeringen, som mottager landets skatter i Bankens sedelmynt.
Det måste således vara Regeringens högsta interesse att vidmagthålla Bankens credit, och i sådant afseende synes mig Konungens sanction till
Bankens skuldsättning vara ett ytterligare medel att betrygga Bankens säkerhet.
Förslaget, att i denna § ej omnämna fullmägtige, tror jag vara ett säkert sätt att hindra §,‘s förändring; ty efter mitt omdöme skulle de andra Stånden, kanske alla, men säkerligen några af dera, ingalunda antaga något sådant redactionsförslag, hvarigenom de kunde befara, att deras full— mägtiges inflytande på Bancastyrelsen skulle på något sätt förminskas.
Jag anhåller slutligen att få nämna, det jag tror Hr Stråles anmärkn. vid redactionen af i mora. vara riklig; och Den 2J December f. ra., 4*9 om Hr Gr. o. Landtm, tillåter oss att punktvis få företaga §, och att Hr Stråles anmärka, får läsas upp, för alt blifva jemnförd med Utskrs och BondeStts förslag, kommer man lättast lill det beslut, som Ståndet kon finna lämpligt.
Jag kan icke, lika med Gr. Horn, inse, huru med bibehållande af det stadgande, sorn Conslit.Ulsk. föreslagit i början af ifrågavar.
72 §, en ändamålsenlig organisation af Bancostyrelsen kan stå att vinna.
Enligt denna redaction skall nemi.
Banken förvaltas af de ful I— mägtige, hvarje RiksSt. dertill förordnar, samt hvarje särskildt
Stånd således utse fullmägtige i Banken.
Hade der stått: de fullmägtige, R.
St. förordna, så medger jag, att § kunnat få den tillämpning, Hr Gr. afsett; men med bibehållande af den torvar, redactionen tror jag ej, att Bancostyrelsen kan på ett ändamålsenligt sätt organiseras.
Den scrupel, Hr v. Hartmansdorff yttrat i afseende på möjligheten att kunna uti RiksSt:n genomdrifva den för öfrigt ifrågavar. redactionsförändringen, i fall ej äfven i den omredigerade § Ståndens rättighet att utse fnllmägtige bibehålies, hyser jag icke.
Om, på sätt jag tagit mig friheten föreslå, man skulle i stället för de fullmägtige, hvarje RiksSt. dertill förordnar, begagna dessa ord: den deröfver af R.
St. tillsatta styrelse, så förmodar jag, att de öfriga Stånden skulle så mycket mindre finna någon betänklighet emot antagandet af denna redaction, som de i allt fall, i följd af 66 5 Riksd.Ordn., hafva sig den rättighet förbehållen att, så länge denna § fortfar att vara oförändrad, tillsätta särskilda Bancofullmägtige för hvarje Stånd.
I afseende på riksg:ssedlarnas omnämnande i 72 § får jag till de anmärkn:r, som Hrr Lefren och v.
Hartmansdorff framställt, äfven lägga den, att, om man ville stadga, det riksgtssedlarna skola i kronouppbörden emotlagas, så lärer ingen prescriplionstid för desammas inlösen kunna af R.
Dessa sedlar hafva upphört att utgifvas, och jag förmodar, att någon prescriptionstid för deras gångbarhet varder vid denna riksdag fastställd.
Jag anser derföre högst olämpligt och orätt att genom en grundlags-§, som först vid nästk. riksdag kan antagas, förklara dem böra i Kronans uppbörd emottagas.
Ett särskildt skäl för emottagandet af bancosedlarna finnes deruti, att R.
St. i alla fall äro ansvariga för deras inlösande, och om de ej ingå i uppbörden, äro R.
St. dock skyldiga att på annat sätt dem inlösa, vid hvilket förhållande det måste vara för det allmänna likgiltigt, om de emottagas i uppbördsorterna, i stället för att endast i Stockholm invexlas.
Men jag anser betänkligt att tillåta, det andra sedlar än Bankens mai uppbörden emottagas.
TJtom de olägenheter, som af föregående talare blifvit omnämnda, befarar jag, att sådant kunde för - 43o Den ai December f. m. anleda dertill, att mindre säkra och solida bankers sedlar möjligen komme att i uppbörden ingå, hvaraf den ovilkorJiga följden åter skulle inträffa, att de skatter, sorn folket borde erlägga i Rikets allm. mynt, komme, vid en sådan banks obestånd, att mer eller mindre understiga det belopp, som, enligt detta myntvärde, blifvit påräknadt för bestämda ändamål.
Jag tillstyrker således bibehållandet af den redaction, Utsk. i denna del föreslagit.
Hvad åter beträffar R.
Sl:s Banks skuldsättning, hvartill BondeSt. ansett Konungens sanetion erfordras, delar jag Hr Cederschjölds tanke, att denna sanetion icke är behöflig.
Då, på sätt Utsk. föreslagit, alla 4 RiksStln skola vara ense om ett beslut rörrde förändring uti sedelstockens förhållande till metalliska inlösningsfonden, och då R.
St. äro skyldiga att ersätta den brist, som i Bankens tillgångar kan uppstå, måste Konungens sanetion icke vara i afseende på Bankens skuldsättning mera erforderlig än i afseende på Statsverkets.
Frågan om ökning eller minskning af Bankens skulder synes mig således endast böra bero på R.
St:s pröfning, helst jag förmodar, att i en blifvande bancolag, likasom i den nuvar., en viss grundfond för Banken skall komma att bestämmas, hvilken grundfond följaktligen icke kan af R.
St. ensidigt rubbas, då den sålunda är i lag bestämd.
Slutligen och för att återgå till i morn., får jag, i likhet med hvad jag förut yttrat, förklara, att jag ej är i stånd att inse, det någon omening finnes i Utsk:s förslag, på sätt en Värd talare uppgifvit, Hr Cederschjöld:
Jag har hört yrkas, att grundlagen borde medgifva emottagningen i Kronans uppbörd af hvad slags sedlar som helst, allenast de för tillfället vore gångbara.
Det skulle naturligtvis gå med dessa papper såsom det gick med riksg.sedlarna på 1790-talet; de skulle nemi. göra Bankens egna sedlar öfverflödiga, för hvilka silfver altså kunde ur Banken uttagas och ur Riket utföras.
Tillåtelsen att betala kronoskatterna med andra än Bankens sedlar vore således det säkraste sättet att förstöra Banken; och då jag vid denna riksdag hört många just anse detta såsom det högsta goda och säkraste sättet att ordna våra penningeförhållanden, finner jag, att ett sådant yrkande af dem är ganska consequent.
Men för dem, som vilja trygga Bankens fortfarande bestånd, tror jag det böra vara angeläget att hindra, det icke andra papper jemte Bankens må i kronouppbörden blifva gångbara.
Då en ny redaction af 72 § Reg.F. är i fråga, skulle jäg anse, att bland vilkoren för dess godkännande erfordras, att den nya redactiouen, i fall den vid en kommande riksdag blefve antagen, ej må kunna gifva anledn. till samma tvister om dess betydelse, som den gamla redactionen föranledi, äfvensom att den må anses så Den as December f. ra. 43i förenande de olika åsigterna i frågan, att man kan hafva hopp om redactionsförändringens antagande vid nästa riksdag.
Jag bekänner, att jag skulle tegat i afseende på såväl Constit.Utskts som BondeStts redactionsförslag, om jag icke redan hort flera talare anmärka dessa förslags brister.
Då således dessa brister redan äro kända, och jag icke bort något bättre förslag framställas, anser jag mig icke böra till— bakahålla mina betänkligheter vid både Ulskts och BondeSt:s förslag.
Jag delar helt och hållet de Hrrs mening, som alldeles ogillat, att BondeSt. i sin anmärkn. borttagit orden: inga andra sedlar.
För min del anser jag, att detta uteslutande vore högst vådligt.
Det skulle vara att öppna dörren för de största förluster och de största vinglerier, just i den privatbanksrörelse, som under denna riksdag blifvit åsyftad, om sådana bankers sedlar finge intränga i allm. uppbörden, isynnerhet då förslag blifvit gjorda att tillåta privatbanker att utgifva sedlar på en r:dr riksg:s.
Yi veta af erfarenheten, att den olyckliga gångbarhet, som filial— disconternas sedlar erhöllo, derigenom att de emottogos i allm. uppbörden, förorsakat betydliga förluster och tvungit R.
St. att träda emellan med sedlarnas inlösen.
Jag får förklara, att jag ej en gång anser tillräckligt att, såsom Utsk. föreslagit, stadga, att Bankens och inga andra sedlar skola uti ali Kronans uppbörd och i alla betalningar till staten emottagas lika med Rikets metalliska mynt, utan tror, att man, just för att undvika en alltför stor framtida utvidgning af enskilda bankers sedelrörelse, borde, i stället för ordet skola, införa ordet kunna eller må, för att icke lemna rum för strider, huruvida enskilda bankers sedlar i kronouppbörden skola kunna emottagas.
Vidare anser jag, att i sista mom. såväl Constit.Utskrs som BondeSt:s förslag innefatta en stor bristfällighet, fastän med bästa välmening, derigenom att de inträdt på den blifvande bancolagens gebiet, medelst definitioner på de beslut, som skola erfordra 4 eller 3 Stånds bifall jemte K. M:s sanction.
Jag inser visserligen, att, närde hinder upphört, som mött stiftandet af en bancolag, alla de hufvudgrunder, som afse Bankens förvaltning, böra inflyta i en bancolag, och att denna, likasom all annan civillag, bör, för att antagas, erhålla K.
M:s sanction och 3 Stånds samtycke; men ehuru bestämmandet, att vissa frågor, såsom de, hvilka röra Bankens skuldsättning och förhållandet emellan sedelstocken och inlösningsfonden, erfordra K.
M:s sanction och 3 eller 4 Stånds beslut, är något, som bör intagas i bancolag, så stadgar man, genom sådana bestämmandens införande i en grundlags-§, svårigheter och hinder just för tolkningen af denna § och för stiftandet af en sådan banco» lag, hvarom Konung och Ständer, med framtida opinioner och en framtida rikare erfarenhet, kunna komma öfverens.
Man skall genom sådana speciella stadgandens införande i 43a Den 22 December f. m. grundlagen försvara förbättrandet af de grunder, sorni sisth Juli månad antogos i afseende på förhållandet emellan sedelstocken och reella fonden och dermed gemenskap ägande frågor, enär man sålunda fordrar såväl K.
M:s sanction som alla RiksStlns samtycke till de förändringar, hvilka en rikare erfarenhet kan påkalla.
Oberäknadt allt, som kunde anföras i afseende på obestämdheten af de förslag, hvilka i detta fall äro gjorda, och de tvister, som i anledn. deraf kunde uppstå, hvilket jag, för att undvika vidlyftighet, icke nu vill vidröra, tror jag, att de nu af mig framställda olägenheter utgöra tillräckligt skäl för att, i stället för det af Utsk. och BondeSt. föreslagna 3 morn., endast stadga, att bancolag stiftas eller ändras på sätt 87 § stadgar för annan allm. civillag, d. v. s. genom Konungs och Ständers beslut; öfverlemnande åt framtidens förstånd och vilja att i bancolagen intaga de närmare bestämmelser, som der kunna anses behöfliga.
Dessutom har jag i afseende på 2 mom. en scrupel, som väl är småaktig, men likväl, då det är fråga om ett grundlagsstadgande, torde böra framställas.
Utsk. bar deri rätteligen infört, att ”R.
St:s Banks sedlar skola, vid anfordran, med metalliskt mynt efter ordalydelsen inlösas.”
Men jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att ännu och för en obestämd tid finnas bancosedlar, lydande dels å kopparmynt och dels å specie, som äro utgifna före d. 1 Oct. 1834.
Om nu den af Utsk. föreslagna redaction antoges, kunde någon med grundlagen i hand påstå, att sådana sedlar skola inlösas efter deras ordalydelse, d. v. s. med kopparmynt eller specie efter 1664 års myntfot.
För klarhetens skull, som hvarje lag och isynnerhet en grundlag bör äga, skulle jag således önska, att sådana sedlar i denna grundlags-§ må särskildt nämnas.
På grund af dessa skäl vågar jag vördsamt föreslå följande redaction af 72 §.: “R.
St.-s Bank förblifver linder R.
St.-s egen garanti och värd, sä att den ostördt mä förvaltas af de fullmägtige, hvarje RiksSt. dertill förordnar, efter R.
St.-s i öfverensstämmelse med särskild bancolag och Rikets öfriga gällande lagar gifna föreskrifter.
I afseende pä dessa föreskrifter vare Irenne Stånds mening R.
St.-s beslut och, om tvä Ständ stadna mot tvä, förblifver viel hvad förut finnes stadgadt.
St. fylla den brist, som möjligen kan uppsta i Bankens tillgångar för fullgörandet af dess genom lag stadgade förbindelser.
St:s Banks sedlar skola, vid anfordran, med metalliskt mynt efter ordalydelsen inlösas; dock galle för inlösningen af deni, sorn utgifvets före d. 1 Oct. l83/j, hvad särskildt derom af K.
St. blifvit stadgadt.
Bankens och inga andra sedlar kunna i Kronans uppbörd och i alla betalningar till staten emottagas lika med Rikets metalliska mynt.
Tinn - Den a» December f. m. 433 B am olag stiftas eller andras pä sätt 8j § stadgar för annan allm. civillag.
Jag föreställer mig, att denna sak ej kan afgöras annorlunda, än att Hr Gr. o. Landtm, täcktes gifva oss särskilda proposlr å de åtskilliga anmärkntr, som här blifvit framställda; och i sådant ändamål får jag tillkännagifva, att min anmärkn. består deruti, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara den redaclion, som BondeSt. antagit, endast med den förändring, att orden: ”äfvensom riksg.sedlarna, så länge de fortfara,” uteslutas, och att i afseende på de frågor, för hvilkas afgörande BondeSt. ansett K.
M:s sanction och samtliga RiksSl:ns sammanstämmande beslut erfordras, tillägges, att om icke samtliga RiksStrn blifva om beslutet ense, skola frågorna behandlas enligt 69 § Reg.F. Hr von Hartmansdorff:
Sedan jag hört Hr Rosenblad uppläsa sitt redactionsförslag, anser jag mig böra hufvudsakligen instämma med honom och tror, alt R. o. Ad. icke bör draga i betänkande att i frågor om Banken tillåta, det samma beslutanderätt må gälla, som då det är fråga om lifvet.
Jag kan icke tro, att någon anser sina penningar mera värda än sitt hufvud.
Är det nu tillåtet för K.
M. och 3 Stånd besluta öfver det sednare, så böra de afven få besluta om penningarna.
Vid jemnförelsen emellan Constit.TJtsk:s förslag och det förslag, som BondeSt. redan antagit, finner jag visserligen mycken likhet och i de hufvudsakligare delarna fullkomlig öfverensstämmelse emellan båda förslagen.