Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förändring hör visserligen till de conjunctur-förhållanden, hvaraf näringarne i allmänhet äro och alltid måste vara beroende, och man torde anse att den, såsom endast tillfällig, föga kan tagas i beräkning vid en sådan lagstiftning, som bär är i fråga; men verkan deraf, till ökad svårighet för Svenska jernbruks-rörelsen, är för mycket ingripande att kunna lemnäs utan uppmärksamhet, och den utgör dessutom ett af da vigtigare exemplen på de oinvexlingar, som denna näring är underkastad, och hvaraf ytterligare visar sig angelägenheten att åt näringen bereda all möjlig sjelfständighet, genom öfverlemnande! åt den enskilda omtankan alt fritt ordna bruks-driften på ett sätt, som, för olika tider och local-förhållanden, kan finnas mest förmonligt.
Utskottet hyser fortfarande den öfvertygelsen, alt något giltigt skäl för inskränkning af denna frihet icke kan hemtas från omsorgen att hindra skogarnes anlitande utöfver hvad deras bestånd för framtiden medgifver, och Utskottet åberopar i detta afseende hvad dess förut afgifne utlåtande innehåller om få fängligheten - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, IV.o 140. 17 fängligheten af de undersökningar och beräkningar , på grund hvaraf man hittills velat utmäta smides-rätlen efter måttet af skogs-tillgångarne.
Också visar sig, när man betragtar förhållandet med skogshushållningen, att, så vidt man med inskränkningen af smidesfriheten åsyftat att förekomma skogarnes förstöring, detta ändamål ingalunda vunnits.
Den allmännare omsorgen för förbättrade kolnings-methoder och kolens sparsammare användande vid smidet, äfvensom för skyddandet af skogens återväxt, hörer nära nog uteslutande till de senast förflutne åren och är just samtidig med den under dessa år provisionel medgifna vidsträcktare smidesfriheten, derföre man icke lärer misstaga sig, då man anser denna omsorg såsom en verkan af den väckelse, som af friheten i näringen blifvit gifven åt det enskilda interesset.
Då det blifvit anmärkt, att den af Utskottet föreslagne smidesfriheten skulle leda till kränkning af förut beviljade smides-privilegier, hvilka utgöra en af Lagarne hittills skyddad egendom i innehafvarens hand, får Utskottet erinra, att privilegier å smide icke egentligen annorlunda än till namnet existerat sedan år i8o3, då rättighet att anlägga och drifva jernbruk blef medgifven åt en hvar, som kunde framvisa de derföre föreskrifna vilkor, och den förut gällande beräkningen af rest- eller under-smide upphörde.
Den förmon, som äfven sedermera varit förbehållen en del bruk att företrädesvis erhålla tackjern från vissa hyttor eller Bergslager, har jemväl upphört sedan tackjernshandeln genom i836 års Kongl.
Förordning blifvit förklarad för fri.
Det finnes således icke något rättsförhållande i egentlig mening att åberopa till hinder för smides-frihetens införande, och Utskottet kan icke inse, att, för de redan befintlige inrättningarnes skyddande emot en äfventyrlig rubbning af förhållanden, hvarpå de äro grundade, fordras någon större varsamhet, än den, som Utskottet sökt bereda genom förslaget att förändringen småningom införes under en bestämd tid af flere år; men, om ändamålet dermed skall vinnas, är det ovilkorligen nödvändigt att förhållandet nu bestämmes för hela öfvergångs-perioden, på det en hvar må, med full visshet derom, kunna bereda sig till öfvergång och sålunda afböja annars oundvikliga kännbara förluster; derföre Utskottet ingalunda kan dela den genom anmärkningarne framställde åsiglen, att bestämmelserna nu borde inskränkas till de första 5 åren och för den återstående tiden öfverlemnas åt blifvande Lagstiftare att derom reglementera.
Af de i motsatt rigtning framställde anmärkningar, som åsyfta undanrödjande af de inskränkningar, Utskottet ansett böra qvarstå under den föBili. till R- St.
Prot. 1840 och 1841. 8 Sami. 18 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N.-o 1^.0. reslagna öfvergångs-perioden, förekommer först yrkandet, att full frihet 1 jérnhandteringen genast må medgifvas, emedan, enligt hvad Utskottet upplyst, den frihet, som successivt varit medgifven under de senaste åren, verkat förmonligt både på tillverkning och afsättning, så att varsamheten icke skall påkalla att ytterligare erfarenhet afbidas.
Det är icke i anledning af någon betänklighet i detta afseende, som Utskottet föreslagit, att smidesfrilieten först efter någon viss tid må i sin helhet införas, utan har Utskottet dermed åsyftat alt förekomma mera kännbara förluster, som genom en hastig rubbning kunde tillskyndas en del Bruks-idkare, hvilkas anläggningar äro grundade på tillgångar och rudimaterier, som bero på beståndet af hittills gällande lagstiftning; och som de skäl, Utskottet i detta afseende anfört, icke äro genom anmärkningarne motsagda, får Utskottet, endast med åberopande deraf, bemöta denna anmärkning.
Utskottets förslag, alt uppvisandet af en viss skogs- eller kol-tillgång skulle, under öfvergångs-perioden, fortfarande utgöra vilkor för anläggande af nya Bruk, oaktadt hvad Utskottet yttrat om det ändamålslösa och olämpliga i detta vilkor, är en uppenbar följd deraf, att Utskottet funnit en öfvergångs-period nödvändig, emedan de hittills gällande föreski ifterne, ehuru ändamålslösa och olämpliga att för framtiden bibehålla, likväl äro af det inflytande på en del nu befintliga inrättningar, att de icke kunna på en gång helt och hållet afskaffas.
Det finnes likväl en utväg, som, enligt Utskottets åsigt, säkrare än den hittills föreskrifne undersökningen, om skogsoch kol-tillgången, leder till det ändamål, som Utskottet, med bibehållandet af denna undersökning, åsyftat, nemligen den, att, vid anläggande af nya bruk, iagtlages ett visst afstånd från de redan befintlige bruken, och att detta afstånd lämpas så, att det kan anses omfatta de för sistnämnde bruk påräknade skogs-lillgångarne, derföre Utskottet anser sig böra, med frånträdande af sitt förslag om bibehållen beräkning af kol- och skogs-tillgång vid nya smides-anläggningar, tillstyrka att denna utväg må i stället begagnas, för att, under öfvergångs-perioden, gifva nödigt skydd åt de redan befintlige verken.
Som BergsLagerne af ålder varit underkastade de största reslriclionerne i afseende på slångjerns-smidet, på det de vid malmlagren belägna skogarne måtte förvaras för behofvet vid tackjarns-blåsningen, mäste, under öfvergången till den af Utskottet åsyftade fullkomliga smidesfriheten, inskränkningarne af denna frihet qvarstå större inom Bergslagen än inom andra orter.
Hvarje tillökning af smidet inom de orter, der kol-tillgången kan användas för lackjerns-blåsningen, verkar i dubbelt afseende lill lör - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlels Betänkande, Avo 19 svarande af lackjerns-tillgången för de från Bergslagen aflägsnare bruken, nemligen icke allenast genom den ökade consumtionen, utan hufvudsakligen genom den stegring af priset å tackjern, som måste blifva en följd af kolens fördyrande vid en ökad åtgång deraf inom tillverknings-orten, så att för smidesfrihetens medgifvande inom Bergslagen, äfven der bruken äro grundadé på egna, från bergsbruks-rörelsen afskiljda skogs-lillgångar, måste möta större betänklighet än annars.
Emedlertid minskas denna betänklighet, då man betragtar, att det inom Bergslagen privilegierade så beskaffade smidet, som icke motsvarar det för fri tillverkning antagne beloppet af 400 SkU. på härd, utgör tillsammans endast omkring 34>000 SkU, fördeladt med 3oo till 35o SkU. på härd, så att någon serdeles betydlig tillökning af tillverkningen icke är att förutse såsom följd af frihetens medgifvande, äfven åt de mindre bruken, hvarföre Utskottet, efter hvad i detta afseende inom Riks-Ståuden allmänt är yrkadt, anser sig böra tillstyrka, att för redan befintliga bruk inom Bergslag, som äro grundade på egna från bergsbruks-rörelsen afskiljda skogs-tillgångar, må, utan undantag, medgifvas samma frihet, som för bruk utom Bergslag är föreslagen, äfvensom Utskottet, för att undanrödja ali skälig anledning till klagan öfver saknadt tillfälle att använda det öfverskott af tackjern, sorn vid en större tillverkning på ett ställe tilläfventyrs för någon gång icke kan afsättas, anser sig böra hemställa, att smidesfrihel för en härd må medgifvas vid hytta, der, under åren från och med 1831 till och med 184°, tackjerns-tillverkningen årligen uppgått till minst 2,5oo SkU.
Af hvad Utskottet yttrat om upphörande af bergslags-privilegierne i den mon smidesfrihet inom Bergslagen medgifves, torde vara tillräckligen tydligt, att Utskottet ingalunda, på sätt som antydes genom de framställda anmärkningarne, åsyftat någon föiändring af den på olika local-förhållanden grundade olika hemmans-skatlläggningen.
Här är tydligen endast fråga om de förmoner och friheter, som uttryckligen blifvit Bergslagen medgifne till t ckjerns-blåsningens uppmuntran och såsom ersättning för de i detta afseende Bergslagen ålagde förbindelser.
Den svåraste af dessa förbindelser, och kanske den enda egentligen tryckande, har redan upphört genom den år i836 medgifna fria lackjernshandeln, då skyldigheten att förse vissa bruk med deras tackjernsbehof upphäfdes.
Om nu fri smidesrätt inom Bergslagen äfven medgifves, qvarstår icke vidare något af vilkoren för privilegiernes åtnjutande, och då är det blott en rättsfordran att privilegierne skola upphöra; men då, på sätt som blifvit anmärkt, svårigheter äro att förutse för åstadkommande af ett medgifvande härtill på en gång för en 20 Allm.. Besv.- och. Ekon.-Utskottcts Betänkande, N;o 140. hel Bergslag, anser Utskottet sig böra tillstyrka den förändring af sitt förr afgifne förslag, att för hvarje hyttelag serskildt, som afstår från bergslagsprivilegierne, smidesfrihet må, under för öfrigt föreskrifne vilkor, medgifvas; och som skiljaktighet emellan delegare i hyttelag troligen ofta torde vid fråga om en sådan afståelse uppstå, blifver en lagstiftning nödig för urskiljande af sådane tvister, hvartill serskildt förslag skall af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten gemensamt afgifvas.
I öfverensstämelse med. livad sålunda blifvit yltradt, får Utskottet föreslå: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om följande stadganden, rörande jernförädlingen i Riket: 1:0
Under de förster 5 åren, beräknade från. och med 1841 till och med 1846, a) medgifves full och obegränsad vågföringsrätt för allt det stång- och manufaclur-jern, som kan tillverkas vid nu tillåtne härdar, anlagde utom de egentliga tackjerns-bergslagerna, nemligen: Wester-bergslagen, Norbergs, Philipstads, Nora, Lindes , Ramsbergs, Hjulsjö, Nja Kopparbergs , Helleforss , Grythytte , Carlskoga och Leke-bergslagen; äfvensom för nu tillåtne härdar inom berörde Bergslag, som äro grundade på egna, från ortens bergsbruks-rörelse afskilda, skogs-lillgångar, b~) vid tackjgrnshytta, der tackjernsblåsningen under åren från och med i83r till och med 1840 uppgått till minst 2,5oo SkU. årligen, må begagna en härd, med oinskränkt smidesrätt; dock med vilkor, att hytte-laget afsäger sig den för tackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från rotering och vissa andra hemmans besvär,, cj) nya stångjerns-härdar få, med oinskränkt smidesrätt, anläggas utom ofvannämnde tackjerns-bergslag; men icke inom ett afstånd af 2 mil från förut pri vilegieradt Stångjerns-bruk; 2:0
Under derpå följande 5 åren, från och med 1846 till och med i85o,. af erhåller hvarje Svensk man rättighet atf,: utom ofvannämnde tackjerns-bergslag, fritt och utan andra vilkor, än styikt eganderätt till byggnadsplats, iagttagande af lagarne om vatten-dämsel „ samt uppgift till vederbörande
Em bets-myndig het, anlägga, förändra eller utvidga Jernbruk, samt derifrån vågföra elit det stångelier manufaclur-jern, som möjligen kan af honom tillverkas,, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollets Betänkande, N;o l4°.- 21 b) inom ofvannämnde Bergslager beviljas oinskränkt smidesrätt för alla existerande verkstäder,, äfven då de äro förenade med tackjernshyttor, så vida hytte-egarne afsäga sig de ofvannämnde i och för tackjerns-blåsningen beviljade friheterne; 3:o efter är i85o medgifves äfven inom de ofvannämnde Bergslagen fri rättighet till anläggning af jernbruk, på enahanda sätt som under de föregående 5 åren blifvit för landslagen bestämd ; dock att, då sådan anläggning förenas med tackjernshytla, hytlelaget afstår från bergsmans-friheterne.
Emot Utskottets yttrande om rättighet att utföra tackjern till utrikes ort, äro väl anmärkningar framställde;: men som denna fråga redan är af Rikets Ständer afgjord, i anledning af Bevillnings-Utskottets förslag,, angående tullbestämmelserna i allmänhet, lärer den nu icke vidare blifva föremål för Rikets Ständers pröfning..
Oagtadt hvad Utskottet tillstyrkt, i afseende på kolhandelns frigifvande, är dat ytterligare yrkadt, att den en del hemman , eller så kallade Koldislrict, påbördade skyldigheten att leverera kol till vissa Bruk, mätte upphäfvas, då den icke grundar sig på öfverenskommelse, eller annars i laglig ordning tillkommen förbindelse; men som
Utskottets redan afgifne yttrande fullkomligt öfverensstämmer med hvad sålunda blifvit yrkadt, får Utskottet endast detsamma åberopa.
Då Rikets Ständers vid sista Riksdagen hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga framställning om ändring af Författningarne, rörande Mutsedlar och jord-eganderätten till grufvor, allt hittills icke medfört annan åtgärd, än att Bergs-Collegii Utlåtande deröfver blifvit infordradt, utan att det ännu lärer vara afgifvet, och olägenheter i flere afseenden visa sig såsom följder af ofullständiga föreskrifter i delta ämne, får Utskottet, i anledning af hvad härom ytterligare blifvit yrkadt, och med ändring af hvad dess förra Betänkande innehåller, tillstyrka, att Rikets Ständer ytterligare hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om denna angelägenhet, och anhålla att Kongl. Majit täckes deråt egna Nådig uppmärksamhet Stockholm den 2 Mars i84r - 22 Allm.
Besv.- och Ekon.-Utskotlels Betänkande> N.-o i4°- Reservationer.
Af Herr Räfeltj Anton: ”Emot Utskottets förslag uti i:sla punkten a, att åt egare af hytta, i förening med redan tillåten härd, hvarest tackjernstill verkningen under loppet af åren 1831 till i8/jo utgjort minst a,5oo Sktt. årligen, må varda upplåtet en obegränsad vågföringsrätt för allt det stångoch manufactur-smide, som kan tillverkas, mäste jag reservera mig, emedan det ej lyckats mig begripa grunden till en utsträcktare smidesfrihet för dem, hvars skogs-tillgångar genom en större tackjernsblåsning redan måste vara tillräckligt anlitade.” Af Herr Engström: ”Emot Utskottets beslut alt tillstyrka underdånig önskan af Ständerne, i afseende på en friare kolhandel , nödgas jag reservera mig, emedan jag, dels i allmänhet anser en sådan åtgärd blott förleda allmogen att anställa rättegångar, som slutas till dennas nachdel och förorsaka vederparterne mycken skada och kostnad, dels äfven emedan frihet i kolhandel redan finnes på alla ställen, der ej contracter binda, och har snarare urartat till ett sjelfsvåld, som icke agtar de ingångna åtagandena, samt serdeles derföre, att en sådan åtgärd af Riksens Höglofl.
Ständer åsyftar att alldeles betaga bergsbruket vid Stora Kopparberget en af de rudimaterier, som äro nödvändiga för dess bedrifvande, och hvilka rudimateriers oförrjmkta erhållande äro bergsbrukets idkare tillförsäkrade genom lagliga Handlingar, hvilka böra anses såsom orubbliga, och för hvilkas förvärfvande och bibehållande våre förfäder och äfven vi gjort och göra uppoffringar.
Det är väl ingen tvifvel, att vi inför
Domstol kunna försvara vår rätt; men det är dock alltid obehagligt och kostsamt, att på' sådant sätt oupphörligt nödgas värja sig, och då intet annat resultat kan följa af Ständernas underdåniga Önskan, än processers uppväckande, så må den väl anses såsom öfverflödig.
Då det i synnerhet är Stora Kopparbergs Bergslags Kolfångst-rättighet, sorn blifvit föremål för klander och sorn väckt uppseende, och det är den ortens allmoge, som, okunnig om det rätta förhållandet, serdeles anser sin frihet vara för nära gången, och Utskottet genom pluraliteténs åsigt gifvit en styrka åt denna allmogens tro, så nödsakas jag genom min reservation inför
Stånden framlägga det sanna förhållandet.
Att det är blott en af gammalt känd sak, ehuru nu afglömd, som jag har att anföra, är något som jag ej kan hjelpa.
Härvid får jag då först anmärka, alt det är ett stort misstag, som allmogen begår, då den anser Stora Kopparbergs bergsmän hafva blifvit gyn - Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande, IV.o 1/jo. 23 nade pä allmogens bekostnad.
Händelsen är belt enkelt den , att då d-et befanns, att God uti vårt berg nedlagt en stor skatt af kopparmalm , så stor, alt deraf en lid kunde tagas huru mycket man behagade, och det för Iliket under store Konungar var af vigt alt begagna denna skatt, hvilket begagnande då berodde på kol-tillgången, så låg det magt uppå , att till bergel anskaffa så mycket kol som möjligt.
Denna kol- och vedmassa, under det att grufvan drefs med eldsättning, uppgick en tid, på jöoo-talet, till öfver 600,000 stigar årligen, samt lemnade ifrån Tolf till Tjugu Tusen Skeppund koppar.
Deraf tog Kronan, som i Konung Gustaf den Förstes tid hade blott circa 60 SAM årlig skatt, nu ända til] 6000 SAM. i skatt, och derigenom var det äfven, som det lyckades Riket att bekosta flera krig, serdeles de Pohlska och 3o-åra krigen, som räddade ej blott vår politiska frihet, utan äfven hvad vida mer är, vår samvetsfrihet.
Alla Rikets invånare hade dervid af kriget så mycken lunga som de möjligen kunde draga.
Svårligen lärer dock någon kunna haft den större , än Stora Kopparbergs bergsmän, hvilket lill öfverflöd visas af den tidens Handlingar; de många Kongl. Brefven, än med förebråelser, än med Nådigt gillande; de omvexlande eganderälts-vilkoren; de Handels-compagnier, under hvilka den svaga Bergsmans-corpsen Judes, m. m. dylikt.
Allmogen, 3 sin sida, måste väl skaffa ved och kol till berget; men den var stark, och
Dalekarlen van att föra ett fritt språk inför thronen, samt med hvilken man bättre kom lill rätta med lock än med pock, gjorde ej delta för intet, och följden deraf var, alt allmogen icke samtyckte att förse berget med kol, ulan alt betinga sig motsvarande fördelar.
Delta börjades under de Pohlska krigen, och fortsattes oupphörligt c).
Medelst afprutning på, och ofta full befrielse ifrån dessa tiders stora gärder för krigets behof, hade
Dale-allmogen deraf föga annan känning, än att den måste föra sina kol till grufvan, der bergsmännens åliggande var att vända dem i koppar för Kronans behof, till mynt, kanoner, fältutredning, m. m.
Ehuru bergsmännen voro utmärkte för sin flit och tarflighet, blefvo de dock ej rike, ett stort bevis alt de icke gjorde vinst derpå.
Detta är ej att undra på, då de mestadels måste erlägga fjerdedelen af sin tillverkning i skatt åt Kronan, utom en del jord-ulskylder, såsom boskapshjelp, skjutfärds-pengar, m. m., hvarifrån de ännu ej äro fullt befriade, *) Bevis härpå, och på Konungarnes monhet om allmogen, finnér man af bifogade Konung Gustaf J:s Bref af den 27 October i54o (se Bil. A.), samt af den 28 Februari i545 (se Bil. B.). 24 jtllm. Besv.- och Ekon.-Ulshotiets Betänkande, TV.-o emedan de varit från Kronan rlonerade.
Fäderneslandet var det som vann och som räddades, och tack vare våra förfäder, som vidtogo de kloka ordningarne, hvaiigenom den Svenska jordens förråder af malm och skog blefvo begagneliga.
Deras åsigler voro helt andra än Utskottets; och säkert är, att hade Konungarne icke fordom af allmogen och bergsmännen formerat ett stort bolag, med en reglerad arbetsfördelning, så hade Stora Kopparberget långt för detta legat i ödesmål , och kanske hela Riket legat under en främmande magt.
Hansestäderne bjödo nog till att få Kopparberget samt att få göra allmogen lill torpare, men de vise Konungarne bibehöllo det till allmogens, bergsmännens, och hela landets gagn och nytta.
De fördelar, sorn Dale-allmogen för sina tjenslbarheter betingade sig, voro icke obetydliga, och en hufvudfördel var, under den tidens penningébrist och då allt mynt fördes ur landet, att den lick afbörda alla gärder medelst skogens effecter, hvilka, utom bergsbruket, hade varit för allmogen af •intet värde.
Ända intill mantalspenningarne fingo afbördas med ved och kol, fullt betalde efter den tidens pris, och detta jemte det, alt mantalspenningarne erlades blott till hälften så stort belopp, som af de flesta öfriga Sveriges invånare.
Det är mången, som tror, att allmogen blifvit tvungen att erlägga Mantals- eller Qvarntullen i kol; men att förhållandet är tvertom och att detta skett på allmogens egen begäran, ses af hosfogade Kongl. Resolutioner af den 7 Augusti 1602 (se Bil. CT), samt den i3 Maj 1646 (se Bil. D.').
Vid hvilken lid frågan afgjordes för de öfrige socknarne af Dalarne, har ej nu i hast af mig hunnit utredas, men att der allmänt betalts mantalspenningar i kol eller ved, ser man deraf, alt så ännu är, samt af hosfogade tvänne Kongl. Resolutioner af den 19 September 1668 (se Bil. E. F.~).
Alt ved redan 1566 den 3 Maj utgick ifrån Mora och Rätvik, ser man af Konung Eric den fjortondes Bref till Fogden.
Mantals-räntorne och hemmantals-räntorne sattes äfven lindiågare, hvilket synes dels deraf att helgärdshemmanet sattes i Dalarne till 16 spannland eller 3,200 qvadratalnar öfver 8 tunnland, då likväl Gestriklands ogh Helsinglands Och sedermera Herjeådalens helgärdshemman sattes blott till 6 tunnland; och hvaraf följden var, att närmaste ort strax begärde att få en lika lindrig skatt som Dalkarlarne, hvilket ses af hosfogade Kongl. Resolution den 14 December 1618.
Bilagan *)
Då mantalspenningarne ansågos vara för lindrige för den rike, utgick afgiften såsom Qvarntull.
Den, som då åt mest, fick betala mest.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltels Betänkande j IV: o 7 ef o. 25 Bilagan till Stats-Utskottels Betänkande N:o 3a3 för i83o års Riksdag visar, att räntornes värde äfven var lågt.
Emot uppgifterne i detta Betänkande kan möjligtvis något vara att anmärka ; men derpå tål att göra äfven de största afprutningar, ty skillnaden är högst betydlig emot andra orter.
Räntornes kronovärde uppgifves nemligen på ett helt hemman i Dalarne till 4 R:dr 26 sk.; i nordligare Länen till 6 if2 å 8 1/2 R:dr; uti de öfrigfe, från g till 20 R:dr.
Derjemte erhöll Dale-allmogen, enligt betingande med Konung Gustaf Adolf den store, på sätt bifogade Nådiga Resohrion af den i3 Febr. i63o, § 3 visar (se Bil.
Hemot det vilkor, att allmogen skulle sälja ved och kol till grufvan för billigt pris (nemligen 1 Daler kopparmynt per stig, hvilket på den tiden gjorde litet öfver 2 U. vict. vigt koppar, och svarade emot 1 /o tunna säd, efter dittills gängse pris), framgent rättigheten att lösa tionde-spanmålen efter krono-värdie, helst ännu i en del Fögderier fortfar och gör blott circa 1 ijf3 R:dr per tunna, på sätt som synes uti 1833 års räkenskaper.
Intill våra dagar har äfven denne allmoge haft lindring i bevillningen efter 2.’dra Art., eller för jordbruket, ej allenast 1808, utan äfven sedermera (Bevill.-Förordn. 1828, Art. l\uie, § 3, mom. 6; i83o års Bevilln.
Förordn. § 166 samt i835, §167) oagtadt allmogen redan genom Kongl. Resolution af den 1 Mars 1820 finge mantalskolen fullt eisatte, samt efter utfärdandet af Kongl.
Brefvet till KammarCollegium den 25 Juni i823, hvarigenom allmogen befriades från skyldigheten att förse grufvan med hjulstockar, vasar, en mängd gröfre virke och dertill göra 3oj5 dagsverken; hvilka åligganden hufvudsakligen gåfvo anledning tili den lindrigare bevillningen.
Jag vågar således hemställa till denna allmoges granskning och lugna beräkning, om det sorn den kallar fri kolhandel, skulle så öka kol-priset, att ökningen derå skulle uppväga dessa fördelar.
Största delen af den k o
I - levereringsskyldige allmogen skulle derpå icke få ett öres högre pris, ock skulle således derpå göra en bestämd förlust.
Det vore väl att förmoda, att allmogen sjelf skulle inse hvad, som är dess sanna fördel, men händelserna hafva gjort, att den en gång fått eu iendtlig sinnesstämning emot Stora Kopparbergs Bergslag, och synes det, som denna aldrig skulle kunna utplånas , ehuru oskyldig
Bergslagen dertill är, och ehuru ofta den försökt att genom eftergifter väcka blidare tänkesätt.
Alla fördelar, som kol-allmogen har af Kronan, dem hafva bergsmännen måst betala,-och hvarje gång, som fråga väckts om någon lindring i Bih. till R- St.