Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t »trott sig finna icke endast ett bevis att ståndsbegreppen, hvilka der icke vunnit något afseende, förlorat större delen af sin betydelse, utan ock ett säkrare underlag för en ny representationsform»; så torde de icke lämpligen i denna fråga kunna gifva någon ledning för omdömet, enär de först under innev:de år vinna tillämpning, och dessutom, på grund af så väl kommunal-väsendets egen natur, som historiska förhållanden inom detta område, stånds- eller klassvals-principens tillämpning bär aldrig kunnat ifrågakomma.
Af samma anledning lärer ock det »underlag», de erbjuda för en ny representationsform, åtminstone icke ännu kunna kallas »säkrare.»
— Vid bedömandet af det af K.
M:t nu framlagda representations-förslag må emellertid åsigten så val om den större lämpligheten af partiela förändringar i nu gällande R. O., som ock om klassvals-principens företräde, helt och hållet lemnäs å sido.
Reservanterna stal a sig på det Kongl, förslagets grundval, och inlåta sig i granskningen af detsamma från dess egen synpunkt.
Första kammaren.
Intresset fäster sig naturligtvis i främsta rummet vid denna kammare, enär, så väl i allmänhet sorn isynnerhet med anta gande af de samfälda valens princip, de största svårigheterna här måste möta ej mindre i fråga om vilkoren för valrätt och valbarhet, än ock vid bestämmelserna i öfrigt.
J)å nemi., enligt Just.-Stats-Ministerns yttrande, ändamålet med ett tvåkammarsystem måste vara, att det »på samma gång förekommer förhastade beslut och tryggar det beståendes rätt», torde det få antagas såsom första kammarens uppgift, att företrädesvis lemna erforderliga garantier för uppnående af detta sednare ändamål.
Men är det så, att man i första kammarens rådplägningar och beslut har rätt att vänta en annan karakter, då har man ock i fråga om dess tillkomst andra fordringar än dem, som skäligen kunna göras i fråga om den andras.
Den första kammaren torde således böra antagas afse representationen af samhällets korserverande elementer, under det att den andra i mer eller mindre mån skall uttala de liberala tendenserna.
Såsom ett axiom i statsrätten lärer nemi. böra erkännas, att båda dessa elementer utgöra vilkor för möjligheten af det sunda framåtskridandet; och en representationsform, som icke lemnar tillräckliga garantier för de konservativa intressenas bevakande, kan således icke anses befordra samhällets väl eller betrygga dess lugna utveckling.
I det Kongl, förslaget »utgå begge kamrarne från hela folket», och den nödiga karakters-skilnaden dem emellan är sökt »genom stadgande af olika förfaringssätt för hvardera kammarens bildande.»
Den förslå kammaren utses »för längre tid»; till densamma förekommer »aldrig val i massa»; valbarhetsvilkor äro »en mognare ålder» oell »ekonomiskt oberoende.»
Här kan så - Den 20 Januari. 131 ledes påräknas »en ständig kontinuitet.»
Men den väsendtligaste skilnaden består dock deruti, att den utses »med valfrihet inom hela riket», förmedelst dels »landstingen», dels »stadsfullmägtige», hvilka åter tillsättas »af kommunernas medlemmar genom omröstning efter skattegrund.»
Derförutan är ock afsedt, att åt denna kammare bereda ett »i sann mening aristokratiskt element» genom stadgandet, att dess ledamöter »icke erhålla arfvode.
» Genom allt detta, yttrar Hro Just.-Stats-Ministern, arden nödiga karaktersskilnaden sökt.
Återstår således blott frågan, om den tillika är funnen.
Hvad då beträffar den »längre tid», för hvilken första kammarens ledamöter väljas, så är föreskriften derom helt och hållet paralyserad genom den dem beviljade rättigheten till »afsägelse.»
Den längre tiden är således helt och hållet beroende af ledamöterna sjelfva.
Af samma godtycke hos de valde beror ock, huruvida under vanliga förhållanden till sagde kammare »aldrig val i massa» kan förekomma.
På dessa tvänne omständigheter kan således ingen karaktersskilnad emellan hamrarne grundas, enär vilkoren för dess realiserande ligga icke inom, utan utom förslaget.
Det torde fastheldre kunna sägas, att den första kammaren, till följd af den medlemmarne medgifna rättigheten till afsägelse emellan riksdagarne, långt ifrån att erbjuda »en ständig kontinuitet», kan blifva rörligare än den andra, hvars medlemmar för tre år väljas, utan att kunna under tiden förtroendet sig afsäga.
Hvad Ulsk:t om denna rätt till afsägelse yttrar, att nemi. genom densamma förekommits, att »första kammaren eljest skulle blifvit alltför stationär», lärer väl ej kunna såsom giltigt antagas.
En kammare, som afser att erbjuda »en ständig kontinuitet», torde nemi. icke kunna anses uppfylla sin bestämmelse, om den i stället företer en ständig omvexling.