Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall begagna mig af ”ett Svenskt; det finnes ordet skälmstycken, och jag går att ”uppdraga en liten tafla af Regeringens förhållande sedan ”1809.”
Efter mitt begrepp om språk och mening har Hr Crusenstolpe här icke ogillat något annat af Frih.
Klingspors yttrande, än valet af ett främmande språk.
Han liar deremot upptagit detta yttrande och öfversatt det med ett Svenskt uttryck, som här ovilkorligen mäste tagas i sin allvarsamma acception, emedan det rörer regeringsärender och således allvarsamma saker, och sorn är vida skarpare och gröfre än det, hvarför Frih. Klingspor erhöll varning, i anseende dertill, att det har åtskilliga acceptioner.
Då Hr Crusenstolpe sålunda vidtagit, der Frih. Klingspor slutade, sägande, att han i följd deraf ville uppdraga en tableau öfver de åtgärder, Regeringen vidtagit sedan 1809, har han, efter min tanke, ganska tydligt tillagt, hvad Frih.
Klingspor alfing sagC nemi. hela denna tableau af åtgärder jern-, te den grofva benämning, hvarmed han betitlat dessa åtgärder.
Jag har här hört omtalas, att Hr Crusenstolpe möjligen genom afbrott af buller och Hr Gr. o. Landtm, kunnat få sin blod i jäsning och af sådan anledn. icke begagnat de rätta uttrycken, utan sådana uttryck, som jag icke hört någon gilla; men jag hemställer till liva;- och en, som vifi tillfället var närvar., om afbrottel kunnat föranleda ifråga», var. uttryck, {sådana afbrott kunna endast verka på hvad sorn derefter säges, men icke på hvad dprförinnan blifvit S£»gdt, och hela det nu ifrågayax’. yttrandet var redan utsagdt, innan Hr Crusenstolpe afbröts.
I följd af afbrottet kunde således förhetsningen ej äga rum.
Det är möjligt, att sjelfva äinnet kunde ensamt föranleda en sådan verkan, Utsk. har, såsom skäl, hvarföre Utsk:s arithmeliskt lag» liga majoritet ansett intet ansvar böra äga rum, anfört, att Hr Crusenstolpes förfarande ej kan jemnföras med tryckfrcsbrott eller sättas i samma kategori som dessa.
Jag instämmer deri, att en sådan jemnförelse ej är lämplig; men nu inträffar det, att Sverige har en grundlag och R. o. Ad. särskildt ep stånds.ordnjng i öfverensstämmelse med denna grundlag, som innehållcy, att det gifves ett annat saft Den i/j M aj. att helinne!la sådana frågor som den förevar., än att hän-: skjuta dem till laga domstol.
Detta behandlingssätt är, att frågan underkastas Ståndets eget bedömande.
För att ett ytr trande skulle finnas straffbart, behöfyer det icke innehålla sådana grofva uttryck eller skällsord, sorn allm. lagen förr bjuder och bestraffar; det är nog, att gra nn lägenhetens regv lor blifvit brutna, att ett sådant språk blifvit nyttjadt, sorn icke anstår en värdig Corporation, att skymfliga, directa eller indirecta beskyllningar blifvit gjorda mot andra ledamö-: ter.
Allt sådant är straffbart inför ett samfund, som dömer efter samvete och hederskänsla; och detta är den del af frågan , som ligger inom området för It. o.
Jag <kan således fqr min del icke instämma i deq af Ulsk. framställda deduetion, hvarigenom Utsk. kommer till den slutsats, att befrielse bär äga rum.
Jag skulle anse ganska vådligt, om i en upplyst stat, der tänkesätten böra vara grundade på heder och ära, man skulle inskränka sig till endast den kalla lagbpkstafven, hvilken icke kan sträcka sig så långt, sorn hederns och rättskänslans fordringar kräfva.
Här har blifvit yttradt, att en slump varit orsaken till den olikhet, sorn uppkommit emellan Utskrs moraliska och lagliga majoritet.
För min del kan jag, efter hvad Qr. v, Hermansson yttrat, då hans uppgift ej kan betviflas, ej finna annat, än att, då han af en slump misstagit sig och de öfriga rösterna blifvit afgifna, såsom betänk, visar, det är en verklig slump, sorn förorsakat, att (5 röster äro för och 5 röster emot befrielsen , och att icke motsatsen inträffat.
Jag slutar med att till R. o. Ad., såsom sjelf bland de förfördelade och således icke deltagande i beslutet, med fullkomlig trygghet öfverlemna afgörande! af denna fråga.
Jag yill blott tillägga, att jag hyser det enskilda tänkesätt såsom riksddagsman, att yttranderätten icke kan i någon mån vara hotad med inskränkningar, om det språk, hvarpå man yttrar sig, bibehålles inom sedlighetens, anständighetens och yärdighetens gränsqr.
Jag tror, att yttranderätten står i öfverensstämmelse med den högsta gärd åt sanning och med den värdighet i uttryck, sorn under sekler utgjort en stämpel på detta Stånd.
Jag förenar mig med Frih. af .Nordin.
Jag går att yrka R. o. IVths bifall till Utsk:s betänk.
Jag gör det icke af det skäl, att jag gillar personliga förolämpningar eller ett oskickligt framställningssätt; jag gör det deremot af det skäl, att jag icke anser R. o. Ad:s ära pä det sätt vara förnärmad, att den fördrar ett försoningsoffer.
Jag vill icke advocera för Hr Crusenstolpe; jag vill icke heller afgifva något omdöme öfver meningen med hans uttryck.
Denna mening är likväl så odeciderad, att den sig reserverande minoriteten i Utsk., med undantag af Hr Blomstedt, icke förmått motivera sin mening.
Några ledamöter hafva visserligen i dag, 134 Pen 14 Maj. efter att hafva fått längre besinningstid, framkommit med en analys öfver förhållandet och hvad de ansett Hr Crusemg stolpe hafya menat; men denna analys är icke bindande, och om också Hr Crusenstolpe jiade menat det, anser jag dpck R. o. Ad:s värdighet fordra, att man icke upptager tiden med sådana öfverläggpingar sorn den nu å bäne va-, rande.
Jag kan icke finna, att R. o.
Ad. på något sätt kan förolämpas af enskilda personers yttranden, de må vara sa olämpliga som helst, och på dessa skäl anhåller jag om bi-, fall till Utsk:s betänk.
Jag vill icke, och jag torde ej heller behöfva, följa 2:ne värda talares, Hrr Rosenmiillers. pch Oxehufviids efterdöme att begagna detta tillfälle för alt afgifva en politisk trosbekännelse.
Jag har deremot begärt prdet endast för att förklara, det mia öfvertygelse om ifra-* gavar. ämne är uttryckt { det betänk., sotn särskilda Utsk. afgifvit, och till hvilket betänk, jag altså önskar R. o. Ad:s bifall.
Man har här visserligen uppgifvit, att en slump förorsakat det resultat, hvarmed Ulsk:s betänk, slutar; mendet yar ju gifvet, att en slump skulle komma alt bestämma resultatet , då ett Utsk. blifvit tillsatt af 12 personer, af hvilka 6 i afseende på sjelfva hufvudfrågan hyste rakt motsatt åsigt emot de öfriga 6 ledamöterna.
Om nu Gr. v. Her-, (nansson, i stället för det af honom begångna misstaget att votera ja, då han ville votera nej, begått det andra ännu mera tänkbara misstaget aD uttaga en fällande i stället för pn friande votertslapp, eller ett nej i stället för ett ja, för att förseglas och afläggas, så hade ju resultatet blifvit detsamma sorn nu.
Man liar bland annat sagt, att tyyekfrtslagen icke hade samband med denna fråga; men man har likväl på samma gång yttrat, att ej allenast det särskilda Utsk. vöre att anse såsom en jury, utan ock att R. o. Ad. vid detta tillfälle borde anses såsom en sådan.
Då nu för rättegångssätt vid jury ej finnes någon annan bestämd lag än tryckfr:slagen, måste det vara en gifven följd af de värda talarnes egna påstående, att Ufsk. nied skäl ansett sig noga böra iakttaga de former och grundsatser, som denna lag utstakar; pch jag hemställer, huruvida någon ledamot i en jury skulle kunna fälla en person för tryckfr:sbrott, på grund endast af en afsöndrad sida eller en utryckt lapp af den åtalade skriften, helst om densamma icke innehöll slutet af den påbörjade meningen.
Förhållandet är enahanda nied det afhrutna yttrande, som kommit Utsk. tillhanda.
Lika med Utskts öfriga ledamöter ogillar äfven jag det af Hr Crusenstolpe begagnade uttryck; men jag anser mig icke kpnna bestämma någon ansvarspåföljd för detsamma, då Hr Gr. o.
Landtm, ei låtit talaren begagna sin grundlagsenliga rätt att tala, tills han sjelf fann sig hafva slutat sitt anförande.
De Hrr och män, som ansett sig förnärmade af Den i4 Maj. l35 Hr Crusenstolpes ifrågavar. yttrande, kunna således derför, enligt min tanke, icke erhålla någon upprättelse just af den orsak, att detta yttrande genom talmansklubban blifvit afstympadt.
Jag vill nu icke till vederläggning upptaga de här gjorda framställningarna, som visserligen vore väl värda att bemötas, nemi. att man endast borde döma efter känslans ingifvelse och icke efter juridiska begrepp om det rätta.
Tidens korthet medgifver icke att ingå i en längre utveckling af mina åsigter rör:de detta ämne.
Jag anhåller således blott, att äfven Ståndets öfriga ledamöter måtte fästa uppmärksamheten derpå, att vi i dag hafva d. 14 Maj och att K.
M. förklarat sig vilja släta riksdagen d. ?.o i denna månad, samt att för närvar, på R. o. Ad:s bord hvila åtskilliga ärende!', hvilkas uppskjutna handläggning möjligen han komma att icke obetydligt förlänga riksdagen.
Jag hemställer derföre, om vi icke ju förr desto hellre kunde få afgöra detta mål, och får hos Hr Gr. o. Landtm, altså vördsammast anhålla om propositions framställande.
Jag har endast att vördsamt anmäla den omständighet, att, ehuru jag till Utskrs prot. reserverat mig emot det beslut, som af Utsk. blifvit fattadt, jag likväl icke blifvit uppförd bland reservanterna.
Jag hade bort anmäla detta vid början af denna diskussion; men jag var hindrad att då infinna mig, och får nu lemna denna upplysning med tillägg, att jag, som redan vid första uppkomsten af detta ärende tog mig friheten att derom gif va min öfvertygelse tillkänna, icke sedermera funnit något skäl att frångå den; tvärtom har jag vid närmare betänkande blifvit ytterligare styrkt i min öfvertygelse om nödvändigheten att göra Riddarhuset qvitt sådana yttranden och sådant framställningssätt som de, till hvilkas införande början genom ifrågavar. uttryck blifvit gjord.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s nil föredragna utlåt.
Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. förklarade, att då redan förut votering af en en ledamot blifvit begärd, komme den nu att äga rum.
Jag anhåller, att contrapropos:n må blifva i enlighet med det mom. i Ridd.Ordn., som utesluter Hr Crusenstolpe från säte och stämma vid denna riksdag.
Den, som bifaller R. o. Ad:s särskilda, i enlighet med 3o § Ridd.Ordn. tillsatta Utsk:s utlåt, öfver ett af Hr Crusenstolpe i plenum d. 27 sisth April f. m. afgifvet yttrande, voterar ia; s 36 Den 14 Maj. den det ej vill, voterar nei*» Vinnel- nej med den i 110 § Reg.F. föreskrifna pluralitet, anses It. o. Ad. besluta, att Hr Crusenstolpe skall uteslutas från säte och stämma på Riddarhuset för denna riksdag.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit j sohl följer:
Nej —■ 147.
i Utan att ingå i några Cohimentarier öfver det beslut, som R. ö. Ad. nu fattat, anser jag mig skyldig tnig sjelf att anhålla om thin reservations intagande i prot.
Hr Lefre'n, Joh. Pehr, uppläste följande: Då R. o. Ad. för några plehidägar sedan beslöt, att en dess ledamot skulle af Landtm, erhålla tjenlig föreställning och varning för begägnade, personligen förolämpande uttryck, höjdes åtskilliga stämmor att i stränga ordalag reservera sig mot beslutet.
I dag är ordningen köminen till mig att begagna samma rättighet i anledn. af den frikännelse, en känd medlem af detta Stånd gfenom dagens votering vunnit.
Då beslutet fattades, att ett Utsk. till frågans närmare pröfvande skulle sättas, yrkade en aktad ledamot af Ståndet den lindrigare åtgärdens vidtagande, nemi. föreställning och varning af Landtm.
Utgången af voteringen hal- visat, att han bättre kände närvar, sammansättning af detta hus än vi andra, som yrkade den strängare, hvilken nu uteblifvit och hvarigenom ett ypperligt prejudicat för framtiden är vunnet för dem, som nitälska för Svenska språkets och sedernas ombildning till Öfverensstämmelse med de mönster, som dagens publicistiska stormän hylla, vårda och följa.
Meri hvem kunde föreställa sig, att inom detta, så betydelsefullt prydda hus finna en sadan lydighet
Under de protestantiska folkens inquisition, denna i frihetens namn liberalt pressande press, som qväljer samveten och trampar humaniteten ?
Det synes nu vara för framtiden tillåtligt att inom detta hus, emot corporationer och enskilda, begagna ord och uttryck af deri mest förolämpande betydelse, allenast mari liar skicklighet nog ätt ställa deni så, att meningen inför advocaturens domstol blir tvetydig, ehuru den inför ärans är klar och förkastlig.
Någon kunde ju hädanefter t. ex. säga: det gifves ett Svenskt ord, ordet skälmstycke, och jag går att framställa en tafla öfver
Riddarliusoppositionens förhållande vid den eller den riksdagen, vid det eller det tillfället5 det gifves ett Svepskt ord, ordet skälmstycke, och Den 14 Maj. i37 och jag går att framställa en tafla af den eller den individens förhållanden i dess enskilda och offentliga lefverne m. m.
Men jag vill icke utföra hela den tafla af skändligheter, som lätteligen skulle kunna tecknas på denna orena grund.
Hvarje tid har sitt begrepp om frihet; vår synes anse friheten att smäda Regering och enskilda såsom vilkor för inedborgsmanna-sjelfständighet, såsom sköld för yttranderätten, förtjenande hyllning och försvar.
Djupt skulle jag sörja öfver detta förnedrade och förnedrande begrepp om frihet, vore jag ej innerligen genomträngd af den bergfasta öfvertygelse, att den äkta frihetskänslan, humanitetens obesmitleliga rot, icke kan för längre tid, mindre för alltid, qväfvas af den oäkta frihetens afföda, dessa vanställare af sanning och rätt, dessa den sanna frihetens dödgräfvare och despotismens förblindade eller förblindande förebud.
Mina Hrr! jag är en nykomling i detta samfund; jag räknar inga andra anor än de, som utgöra en gemensam arfvedel för hvarje Svensk man , född till oqvald frihet och fostrad under djup vördnad för lag och rätt; och det är på sådan grund jag anser mig berättigad och uppmanad att inför denna församling, som i sitt sköte hyser så många, hvilkas namn förvaras med ära i Sveriges häfder, höja äfven min rost för att uttala en protest mot de förnedrande bojor, oss vilja påläggas i frihetens namn af dem, som för en tid inkräktat frihetens tempel: tryckfriheten, för att derifrån sträcka en förtryckande spira öfver förnuft, seder och samveten.
Men tiden h vilar icke.
Allt välde, som hygges på våld och förtryck, här i skötet fröet till fall; yran är fallets säkra förebud.
Gifve Gud, att icke tryckfriheten störtar jemte dem, som samvetslöst missbruka den.
Jag reserverar mig mot det beslut, som i dag frikänt Hr Crusenstolpe, på det innerligaste genomträngd af ledsnad deröfver, att endast ^delar af R. o. Ad. i denna sak voterat i öfverensstämmelse med min öfvertygelse.
Hr Roos, Jon. Eman., yttrade, att han till alla delar instämde i Hr Lefrcns anförande.
Jag får anmäla min reservation emot det nu fattade beslutet 'och, såsom grund för denna reservation endast åberopa mitt i dag afgifna anförande. H. Ex. Hr Gr.
Piper, Carl Claes, yttrade, att äfven han förenade sig i reservationen emot beslutet.
Ånyo föredrogs K. M:s d. 12 dennes på bordet lagda nåd. propos. till R.
St., anglde lag för inrikes vexlar.
Redan har jag'vid bordläggningen af den nykomna K, 22 H. 18 i38 Den 14 Maj.
M:s nåd. prop.os. om särskild lag för inrikes vexlar anmält det obehag, sorn är och blir förenadt med pligten att deremot framkomma med anmärkmr.
Icke nog dermed, att man skall förebrå mig att hafva åstadkommit hinder för remissen till LagUtsk. och sålunda några dagars förlängande af riksdagen, äfvensom att möjligen genom mitt förvållande äfventyras hela den efterlängtade inrikes vexelrörelsen, i händelse K.
M linner i nåder för godt åtskilja R.
St., innan beslut hunnit ånyo fattas; men, hvad värre är, den sats, hvilken för min motion till ny vexellag legat till grund, som genom en artikel i ett allmänt läst blad d. g Febr. detta år blifvit till en del vidare utvecklad och af Banco- och LagTJtsk:n samt R.
St. med exempellös enhällighet hyllad och antagen, att nemi. lagen borde vara gemensam förin- och utrikes vexlar, — denna sats ser jag mig oförmodadt hindrad att, genom undanrödjande af alla de uppenbarade och icke uppenbarade motiverna för vägrad sanction, så kraftigt försvara, som det kunnat vara i min förmåga, om det stått mig öppet att bit för bit till vederläggning upptaga och besvara skälen för afslag.
Men då jag funnit det till R. o. Ad. ankomna exemplar af K.
M:s nåd. svar vara en af Konungen ensam undertecknad och expedierad act, så har jag blifvit försatt i den största villrådighet, hvad jag, såsom laglydig representant, deremot äger eller icke äger att yttra.
Yäl bjuder 87 § Reg.F., att Konungen, innan han fattar sitt beslut till bifall eller vägran af R.
St:s förslag i lagstiftningsväg, skall inhemta StatsRädets och Högsta Domstolens tankar deröfver, hvaraf synes otvifvelaktigt, att prot. deröfver blifvit földt; väl föreskrifver 38 § samma Reg.F., att alla från Konungen utgående expeditioner skola contrasigneras af den föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med prot.; men icke dessmindre framkommer denna expedition i en civillags fråga till R.
St. såsom en enskild eommunication från H. M.
Konungen, oansedt R.
St., t. ex. då det nåd. svaret i början af året meddelades, hvarföre Konungen uppskjutit pröfningen af myntenhetsfrågan, ej allena erhöllo detta svar contrasigneradt, utan åtföljdt af hela StatsRådets yttrande till prot. derom.
Om detta för mig ovanligt förekommande expeditionssätt af Konungens nåd. svar är en följd af glömska, utan afsigt att afskära argumentation emot de i det nåd. talet anförda skäl för afslag, eller om slutligen hela anmärkn. härom, som här endast i förbigående göres, är ett misstag af mig, det medgifver icke tiden för närvar, att vidare undersöka; nog af, den öfvertygelse jag af egen erfarenhet inhemtat, att H.
M. icke onådigt upptager motsägelse, då den redligt och med skäl framställes, den vill jag icke här lägga till grund för en granskning och vederläggning af skälen till vägrad sanction å R.
St:s lagförslag, sådana de finnas upptagna i det nåd. svaret.
Vördnaden för det namn, sorn der - Den i\
Maj. i3g under finiies ensamt tecknadt, bjuder mig således att med tystnad förbigå motiveringen; men för mig är det påtagligt, att H.
M. blifvit missledd i begreppet om våra lagar och former.
Emedlertid och då i den nya propostn af d. 11 Mars, som är vederbörligen contrasignerad, finnes i första raden anfördt, att "K. M., af skäl, sorn förut å rikssalen blifvit R.
St. meddelade, funnit sig hindrad att lemna dess nåd. bifall till den af R.
St. föreslagna nya vexellagen, och jag sålunda måste äga en moralisk, om icke juridisk anledn. att tro, det StatsRådets ledamöter hafva yttrat skäl till afslag af samma halt, så anser jag mig desto mera befogad att utreda förhållandet och att söka bevisa, det Konungens prerogativ att ensam stifta oeconomiska författningar icke af It.
St. blifvit för nära trädd, eller att något försök att derpå göra inkräktning icke skett, som, i händelse sådana eller likartade yttranden af ett blifvande Constit.- Utsk. skulle finnas af de rådgifvande till StatsRåds-prot. afgifna, icke något tillfälle bör uraktlåtas alt i tid upplysa lagstiftningen om det irriga deruti.
Här, om någonsin, är det pligt för representanten att lyda den regeln: "principiis olsiaMå andra, efter deras öfvertygelse, utsträcka sin opposition till ordgräl och personligheter samt till vägran alt efterlefva tydlig, bestående lag; jag inskränkas' min till att söka förhindra anomalier i vår lagstiftning, ledande till våda för det allmänna, till en onaturlig ansvarighet för den verkställande magten och till ett resultat, såsom prof af Svensk lagstiftnings urskilning, som skrdle väcka utländningars förvåning.
Ja, det skulle äfven väcka deras farhåga för att ingå med oss i transactioner, då de finna oss vidden epok, då vi gjort ett stort steg framåt, i att hafva skaffat landet ett mynt, nu göra ett ännu större tillbaka i att erkänna: det lagstiftning för ”vexlar, dragna emellan Sverige och utrikes ort," är ett ämne, som äfven hädanefter kan blifva så vacklande och beroende af en statssecreterares hugskott, som det varit alltsedan 1816, dä det prejudicat uppkom, hvarpå sedan en mängd vexelstyreriförfattningar efterträdt.
Men det må tillåtas mig, att innan jag kommer till att närmare detaillera om våra förra författningar, nu först få fästa uppmärksamheten på den grundsats: att om någonsin det anses vigtigt att gifva åt en lag den högsta grad af orubblighet, som är förenlig med rättigheten att deri göra möjliga Rättelser, så är det då, när denna lags föremål äro af den allm. natur, att de icke endast röra medborgaren i ett visst land, utan hela den commerciella verlden.
Kan det vara indifferent för våra köpmän och affärsmän , om utfändningen tror, att de grunder för vexclrörelse, som äro erkända öfver hela verlden, äfven der den ringaste grad af civilisation blott inträngt, der dessa grunder, antingen de Deri »4 Maj. hvila på codifierad eller delvis gifven lag eller på blotta handelsbruk , anses nied rätta för så heliga, att en ändring deri, äfven i de mest despotiska stater, är otänkbar?
Kan del vara likgiltigt, om i det land, der codificationen i öfrigt gjort sådana framsteg som i Sverige, der vi alltsedan 1671 och sednast 1748 haft en af Konung och II.
St. gemensamt ”vedertagen” lagstadga, nu skola medgifva, att utrikes vexelstadgan är ett oeconomiskt ämne, som, beroende på en hastig föredragning i StatsRådet och de rådgifvandes möjligen nog vacklande äsigter, skall kunna förändras t ex. dertill, att skydda Svenskar på utländska mäns bekostnad ?
Är icke med detta penndrag all Svenskmanna-credit hos utländning gen förstörd?
Eller om några få individer af köpmansclassen likafullt kunna bibehålla credit, efter utländningen må tro, att dessa icke skulle vilja begagna en undantagslag från de commerciella contumerna i allmänhet, skall icke effecten likväl blifva, såsom hittills under perioden af myntlöshet, att endast dessa fä privilegierade skola få tillgodonjuta creditens fördelar?
Rättelser i en vexellag, en lag, som skulle kunna sägas vara en civillag för hela den commerciella verlden, emedan alla dess bestämmelser äro af den mest allmänt omfattande patur, böra således ej allenast inskränka sig till att åsyfta öfverensstämmelse nied andra länders lagar, utan bör äfven sättet för lätt' -;rnas åstadkommande vara förknippadt med de former, som gifva begrepp örn den högsta grad af orubblighet till sina grunder.
Skulle väl då, i det constitutionella Sverige, der stiftning eller ändring af civillag beror på Köpung och R.
St. gemensamt, nämnde grundsats vara förbisedd, och tror man det vara nyttigt, 0111 Regeringen ensam har magten att vidtaga s. k skyndsamma åtgärder för liandelsinteresset?
Om t. ex. fienden inbryter i Hamburg eller Lubeck, med hvilka städer våra köpmän äga ömsesidiga fordringar och skulder, och om Svenska vexelfordringar för ögonblicket icke skulle honoreras, vore det då månne väl på det hela för Svensk handelscredit, om en förordning utkom, som fritog Svenska köpmän för skyldigheten att inlösa accepterade vexlar, dragna af Hamburgare och Liibeckare?
Pfej, tvärtom!
På samma sätt trodde mau sig komma förlägna gäldenärer till hjelp genom ett circulär (om jag rätt minnes af år 1818) till vederbörande executorer att förfara Varsamt med utsökningarna
Det torde derföre icke vara alldeles ifrån ämnet att här nämna, att på detta slags moratorium byggdes i Wermland de Klemanska operationer, efter hvilka hela landsorten en lång tid bortåt blifvit till den grad nedsatt i credit, att styresmännen i en cassa härstädes till sitt proh ordentligen fattat beslut att icke utlemna lån till Wermland!!!
För sådana biträden eller undsättningar, som göras på bekostnad af lagarnas stabilitet, må Plan derföre hellre bedja Gud bevara sig.
Den i4 M a j. Så öratåliga, mina Hrr! äro creditlagarna, att den minsta skymt till godtycklig ändrings möjligbet deri ohjelpligen förstörer landets credit.
Gerna må det medgifvas, att vår gamla vexelstadga, sådan den är, men med frånskiljande derifrån af de sedan 1798 och isynnerhet sedan 1816 tillkomna utbyggnader och inskränkningar, gerna kunnat bibehållas för en tid med de brister och skiljaktigheter, som densamma vidlåder i jetnnförelse med andra länders; men när fråga blifvit väckt på allvar att i grundlagsenlig väg rätta dessa brister, och 11.