Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi veta att redan nu en vidsträckt klagan försports från våra läroverk öfver den mängd ämnen, som der måste läsas; och derest denna klagan, som jag tror, är befogad, är det väl icke skäl att öka deras antal med ett nytt.
Frih. von Platen har visserligen sagt, att detta läroämne icke skulle vara obligatoriskt; men det är klart, att då tillfälle erbjudes den vetgiriga ungdomen till undervisning, så kommer denna alltid att upptaga någon del af deras tid, ehuru troligen ganska få af deni sedermera kunna tillgodogöra sig densamma i det praktiska lifvet.
För det andra hysa kännare af detta ämne ganska stor tvekan om huruvida det är af den allmänna beskaffenhet, att det egnar sig till undervisningsämne i skolorna.
Det vill fastmera synas, som det bör tillhöra en tillämpningsskola.
Visserligen har motionären yttrat, att utöfningen deraf vid domstolarne skulle komma allmänheten till godo; men då man känner, att det icke fivilar på mekanisk färdighet allena, utan äfven fordrar mycket omdöme vid uppsättandet, emedan många tecken äro desamma för olika ord, så torde denna konstfärdighet fordra långt större öfning än den, som möjligen skulle kunna meddelas i skolorna, hvarföre också dess inflytande på de offentliga förhandlingarne torde blifva ganska ringa, hvadan jag också anser att Utsk:t handlat välbetänkt, då det alstyrkt motionen.
Motionären har vädjat till R. o. Ad:s välvilja, emedan R. o. Ad. först använde detta skrifsätt vid sitt prof., men det är ju en enskild sak, och har icke att göra med införande af stenograf! vid de allmänna läroverken.
Det, som är lämpligt här, kan vålla mer skada än gagn der, på sätt Utsk:t sökt antyda.
Pä dessa förenade skäl, får jag anhålla att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts hemställan.
Den 10 Juni e. m. 153 Hr Carl heim-Gvl ten sköld, Henrik Adolf Oscar:
Då för närv:de sådan klagan förspörjes öfver den mängd af ämnen, som måste läsas i skolorna, kan jag visserligen icke nu biträda motionärens yrkande på återremiss, men jag hoppas, att han en annan gång vili förnya sin motion.
»Tid är penningar», säger ordspråket; och om man besinnar, att man på Ty.del af den tid, som åtgår att skrifva med vanlig stil, kan uppsätta detsamma på snabbskrift, så synes klart hvilken slör vinst det skulle medföra, om detta skrifsätt hlelve allmännare kändt.
Denna tidsbesparing skulle då kunna vinnas vid skolor, universiteter och domstolarne.
Angående dessa sista, kan jag framdraga ett exempel pä nyttan af stenograf).
I ett ganska inveckladt mål, der en mängd vittnen hördes, förde en referent prol:t på snabbskrift.
Då han sedan genomläste detsamma, märkte han att vittnenas uppgifter voro sinsemellan stridande, hvilket förhållande undfallit domaren, och härigenom räddades en oskyldig från att blifva fäld.
Detta är väl ett enstaka fall, men visar dock nyttan af stenograf!.
Som sagdt, jag kan icke nu biträda motionärens yrkande på återremiss, men hoppas att hans förslag en annan gång måtte röna bättre framgång.
Frih. von Platen:
Cederström har, bland annat, anmärkt, att det nu ifrågav:de undervisningsämnet vore menligt derföre, att det ökade lärjungarnes göromål uti skolan.
Utaf ämnets egen natur följer dock, att det, i stället för att föröka göromålen, tvärtom i det stora hela förminskar dem.
Het är väl gifvet, att om jag, så att säga, på detta ämne deponerar ett tidskapital och sedermera genom samma ämne återfår detta kapital mångdubbladt, en sådan placering af tid måste anses icke menlig, utan i högsta grad fördelaktig.
Samme talare har vidare ifrågaställa huruvida användandet af detta ämne vid våra domstolar skulle vara behöflig!
; men då detta förmenande endast stödjer sig på hans subjektiva åsigt i ämnet, tillåter jag mig meddela hvad en auktoritet i frågan, K.
Saxiska regeringrådet och föreståndaren för stenografiska undervisningsväsendet i Dresden, Häpe, uti ett i ämnet utgifvet arbete omförmäler: att nemi. såväl den nya Osterikiska straffprocessordningen som ock den K.
Saxiska förordningen af den 29
Maj 1855 anbefalla stenografers anställning för berörde ändamål; äfvensom att stenografer skola vara anställde vid General-kriminaldomstolen i London.
De som vilja undanskjuta detta ämnes förläggande till skolan, förorda ock att undervisning deruti måtte vid våra akademier meddelas.
Då jag är förvissad att undervisningen i detta ämne, på sistnämnde sätt ordnad, skulle medföra olägenheter, hvilka, för dem, som önska någon framgång åt saken, mäste befinnas vara ganska väsendtliga, — olägenheter, hvilka deremot icke förefinnas, om undervisningen i detta ämne förlägges till skolan, — vill jag med några ord påpeka dessa olägenheter, 154 Deii 10 Juni e. m. sorn af undervisningens förläggande till akademierna skulle blifva en följd: att nemi. lärjungarne derigenom ginge i mistning af det, icke särskild tid upptagande studium af stenografien, som i skolan kunde ega rum, genom anteckningar under de öfriga, icke för stenografien afsedda, skoltimmarne; att vidare de studerande vid akademien derigenom ginge i mistning af det tillfälle, som de annars skulle ega, att kunna med stenografi upptaga de vid akademien hällne föreläsningar, enär de vid akademien antagligen icke i allmänhet komme att förr än efter någon tids förlopp erhålla dertill erforderlig skicklighet; att vidare de studerande vid akademien i allmänhet hafva till sitt mål och ögonmärke, att, så fort som möjlgt, afsluta sina examina; samt att följaktligen de ämnen, deribland stenografien, som för dessa examina icke utgöra något oundgängligt vilkor, komma att undanskjutas till en obestämd framtid; samt slutligen, att kostnaden för upprättandet af särskilda lärarestolar i ämnet vid akademierna skulle uppgå till ett belopp, som jemförelsevis med de för lärarne vid de 30 fullständigare elementarläroverken afsedda arfvoden, vore ganska betydligt, utan att dock medföra en nytta, hvilken i någon mån vore jemförlig med den fördel, som, på sätt förut antydt blifvit, skulle hemtas af detta ämnes förläggande til] skolan.
Jag yrkar fortfarande på återremiss.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere nej och några ja; hvarefter propos. på bifall till
Ulskits hemställan förnyades samt besvardes med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigteri.
14:de och 15:de punkterna (sid. 19 och 20).
Utskds hemställanden hiföllos.
16:de punkten (sid. 23 och 24). jemte förslaget litt. f. Gr. von Rosen:
Det sätt, hvarpå Utsk:t ansett sig bäst lösa denna fråga, ang:de tukten i skolorna, anser jag vara det minst lyckade.
Utsk:t har nemi. föreslagit att skolaga skulle borttagas i öde och 7:de klasserna.
För min del kan jag icke finna annat än att det skulle vara i högsta grad vådligt, om olika lagar skulle införas i skolorna; och dessutom kan förhållandet vara sådant, att det kunde finnas en 17 års lärjunge i 5:te klassen, som vore underkastad kroppslig aga, då deremot en i öde Den 10 Juni e. 111.
155 klassen, sorn vore 15 år, skulle slippa densamma.
Del missförhållande och den missämja, som härigenom skulle uppstå, anser jag vara högst vådliga.
Deremot anser jag de strafTarter, som nu begagnas inom elementarläroverken, ganska lämpliga.
Hvarje lärjunge har en bok der läraren antecknar gossens fel, och denna bok mäste han uppvisa för sin målsman.
Detta uppväcker ynglingens ambition, ocb om han hyser kärlek för sina föräldrar eller målsmän, vill han icke gerna komma hem med en bok der anmärkning står.
Detta bestraffningssätt anser jag hafva företräde framför alla andra, och jag vet fall, då ganska vanartiga gossar, som blifvit insatte i strykklassen, men icke derföre fält, stryk, blifvit fullt korrigerade.
Som sagdf, jag anser Utsk:ts förslag vara det aldra sämsta, och skulle icke R. o. Ad. vilja gä in på hvad jag nu föreslagit, så tycker jag att den gamla skolstadgan är den bästa, och hänvisar då till dess 52:dra och 53:dje §§.
Om också missbruk deraf någongång egt rum, så är det icke i följd af skolstadgans fel, utan genom öfverilning.
För öfrigt delar jag de åsigter, som i Frih.
Cederströms reservation blifvit uttalade, nemi. att man för mycket tänkt på lärjungen, med förbigående af läraren.
På grund af hvad jag nu anfört, ocb då jag anser det bestraffningssätt, som begagnas i nya elementarskolan i Stockholm, vara det bästa, anhåller jag om återremiss.
It. o. Ad. behagade af det afgifna Betänk:t finna, att det icke lättas hvarjehanda förslag i afseende å skolagans inskränkning och begränsning.
För min del föreställer jag mig, att föräldrar, som sända sina barn till offentliga undervisningsverk, under det de sjelfva stundom bo på ganska långt afstånd, icke allenast på läraren måste öfverlåta någon del af löräldramyndigheten, utan äfven måste vara' berättigade fordra att denna myndighet utöfvas på ett sätt, som förenar allvar och mildhet med hvarandra, — fordringar, sorn någongång kunna synas komma i strid med hvarandra, men som dock böra kunna, under användande af nödigt omdöme och sjelfbeherrskning hos läraren, lyckligen förenas.
För min del har jag icke kunnat gå in på att aflysa skolagan; men å andra sidan har jag äfven ansett, att den så sällan, som möjligt, hör användas; ty då man numera upphäft husaga» för den tjenande klassen öfver en viss ålder, synes det vara något obilligt, att en skolyngling skall vara underkastad en aga, som icke får tillämpas på hans jemnårige af den tjenande klassen.
Emellertid har Utsk-.t funnit ganska stor svårighet i att bestämma någon viss ålder, såsom grund härför utan Utsk:t har ansett förmånligare, att skolagan skulle upphöra med 6:te klassan, då detta tillika skulle innefatta en uppmuntran för de lägre klassernes lärjungar, att, medelst tlit och arbete, fortare vinna inträde i denna klass. 156 Den 10 Jnni e. in.
Så långt har jag varit öfverens med Utskrt, men i Utskds sednare moment har jag icke kunnat förena mig.
På sätt Gr. von Rosen behagat uppmärksamma, har jag icke ansett det vara lämpligt att, på sätt Utskrt i den nu föredragna punkten hemställt, i stadgan införa skärpta ansvars-bestämmelser för den lärare, -som missbrukar sin myndighet.
Skulle icke detta lätteligen medföra en förlamande tvekan hos läraren att begagna sin myndighet, och hos lärjungarne en brottslig trotsighet, som skadligt skulle inverka på deras studier?
På grund af de skäl, jag nu anfört, får jag anhålla, att R. o. Ad. endast på det sätt behagade bifalla Ekon.-Utsk:ts under litt, f. gjorda hemställan, att ingen lärjunge i 6:te och 7:de klassen må underkastas aga; men att de skärpta bestämmelserne för lärare, som missbrukar sin myndighet, borttagas, som i 2:dra rnom:t finnas upptagne.
Stjernstedt; Jag kan icke gå in på hvad Gr. von Kosen anfört, att man icke bör göra skilnad på de äldre och yngre skolgossarne.
6:te och 7:de klasserne svara ju mot gym nasium, der de sedan gammalt varit befriade från kroppsaga; och man vet ju dessutom ganska väl, att om föräldrar äfven någon gång anse sig böra använda kroppslig aga på sina barn, så göra de det aldrig då barnen blifva äidre, och jag tycker verkligen icke att ynglingen vid skolan bör stå i olika kategori med ynglingen inom familjen.
Cederström, tror jag att det sista mom:t ganska väl kan borttagas; men deremot skulle jag vid det första vilja gora ett tillägg, nemi. »att skolaga aldrig må användas utan löreg:de förhör inför lärare-collegiurn».
Derigenom förekommas de missbruk, som annars möjl. kunna ega rum.
Jag medgifver att jag heldst skulle velat borttaga skolagan helt och hållet, men då detta står i strid mot den allmänna opinionen, vågar jag icke föreslå något sådant.
Frågan om skolagan är icke för lörsta gången föremål för R.
Den förekommer riksdag från riksdag, och skall alltid återkomma, till dess den fått någon lösning.
För min del tror jag icke att den lösning, hvartill Ursk:t nu kommit, är lycklig.
Det föreslår nemi. att åter införa en skilnad mellan 6:te och 7:de klasserne och de öfrige i elementar-läroverken — en skilnad, hvars borttagande just hörer till den nya läroverksstadgans förtjenster.
Det är nog sannt att någon kroppslig aga icke bör förekomma inom dessa klasser, men att åter införa en sådan skillnad tror jag vara i högsta grad olämpligt.
Och icke heller kan jag anse det vara lämpligare att tillskapa straffbestämmelser för lärare, som missbruka skolagan.
Men så länge skolaga finnes, kunna missbruk ega rum, och derföre tror jag det lämpligaste sättet är det som vid nya elementar-skolan blilvit antaget, nemi. att hvarje gosse har sin Den 10 Juni e. m. 157 bok, der hvarje anmärkning och varning införes.
Om detta icke visar sig hjelpa, nedflyttas ynglingen i en strykklass, men äfven der får icke kroppsaga användas, förr än efter föregånget förhör inför rektor.
På dessa grunder anhåller jag om återremiss, och ber att få tillägga, såväl att föreskrifterna i den gamla stadgan icke äro nog tydliga, som ock att jag tror, det nuv:de stadga verkligen syftar åt det håll, jag anser vara det rättaste.
Frih. Armfelt, Magnus: 1 den förra delen af Hr von Ehrenheims anförande, deri han säger att den af Utsk:t föreslagna lösningen af denna fråga icke är lycklig, — deri instämmer jag h. o. Ii.
Jag anser nemi. att detta vacklande i principer, i det att man, efter att för icke länge sedan hafva antagit en ny stadga, nu vill återvända till det gamla, ingalunda är på sin plats.
Jag skulle således önska att man icke lemnade bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Jag hemtar äfven ett annat stöd för denna min åsigt i Utsk:ts påminnelse om att lagen för husagan förbjuder densammas tillämpande på personer, som uppnått en viss ålder.
Då således hvilken obildad person sorn helst i Sverige eger rätt att straffa yngre tjenare, så kan jag icke inse hvarföre man icke skulle hysa så stort förtroende till vår bildade och humana lärare-korps, att man med trygghet kunde till dem öfverlemna rättigheten att använda en måttlig skolaga.
Hvad åter den andra delen af frågan beträffar, så är jag af olika tanke med den siste värde talaren.
Jag anser nemi. att ingen olägenhet härflutit af den nuv:de stadgan, då, som jag nyss sade, vår lärare-korps är så väl känd för sin bildning och humanitet; och för de beklagliga undantag, som möjligen finnas, kan allmänna lagen tillämpas.
Men om den äfven stundom icke kunde tillämpas, bör dock detta ensamt icke föranleda till ändring i skolstadgan.
Jag får förklara, att min enskilda öfverty gelse är att kroppsaga är onyttig och overksam, och, så vidt jag funnit, är den icke behöflig, om den, som tillrättavisar, gör sig tillräcklig tid att göra det på annat sätt.
Jag skulle således helst se att den h. o. h. borttoges, men då sådant väl nu icke kan ske, ville jag, i likhet med Frihme Cederström och Stjernstedt, bifalla l:sta mom:t.
Jag kan deremot icke förena mig med Hr von Ehrenheim och Frih. Armfelt, om att en så fullkomlig jemnlikhet bör ega rum mellan eleverne, att man icke skulle kunna straffa 8—10 års gossar, utan att äfven göra det med dem som äro 17—18 år.
Jemnlörelsen mellan husagan och agan i skolorna anser jag ganska riktig; men deremot anser jag det vara ungefär detsamma, om man får stryk af en mer eller mindre bildad hand.
Det beror endast på sättet.
Mycket vinnes icke nu genom att bort - 158 Den 10 Juni e. -m. taga stryk endast från de högre klasserna, ty strykstraffet existerar icke mera der.
I afseende på det sista mom:t förenar jag mig med Frih.
Cederström, och anser att, om man gör en sådan underd. hemställan, vore det att kasta en oförtjent skugga på vår lärarekorps; oell dessutom saknas det icke straff för de lärare, som förgått sig.
Jag anhåller i denna del om propos. på bifall till Frih. Cederströms förslag.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att hvad beträffade litslcts förev:de hemställan och förslag, hvartill bifall ej blifvit af någon ledamot begärdt, hade yrkats: af Frih. Cederström, att R. o. Ad. måtte afslå sednare delen af förslaget litt. f, eller orden: »dels ock i samma stadga införas skärpta bestämmelser om ansvar för den lärare, som nämnda bestraffnings-medel missbrukar», men i öfrigt bifalla Utsk:ts hemställan och förslag; af Frih.
Stjernstedt, att Utsk:ts hemställan och förslag mätte bifallas med följ:de tillägg: »icke heller må skolaga användas utan föreg:de förhör inför lärarecollegium»; af Gr. von Rosen, att punkten och förslaget måtte återremitteras; samt slutligen af Frih. Armfelt, att R. o. Ad. måtte afslå förslaget litt. !., men i öfrigt bifalla Utsk:ts hemställan.
Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och förslag, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall till Frih.
Cederströms yrkande, då svaren utföllo med många nej jemte några ja, vidare propos. på bifall till Frih.
Stjernstedts yrkande, hvartill svarades många nej jemte några ja, ytterligare propos. på punktens och förslagets återremitterande, då svaren utföllo med flere nej och några ja, samt slutligen propos. på afslag å lörslaget litt. f., men bifall till punkten i öfrigt, hvilken propos. besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, anmälte sig och yttrade Hr von Ehrenheim; Jag anhåller att återremiss måtte blifva kontra-propos.
Jag anhåller att det af mig under öfverläggningen afgifna förslaget mätte blifva kontra-propos. vid den blifvande voteringen.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. derå, att vid den blifvande voteringen kontra-propos:n skulle innefatta Frih.
Cederströms yrkande, hvartill svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. derå, att återremiss af Utsk:ts hemställan och förslag skulle ingå kontra-pro - Den 10 Juni e. m. 159 pos:n, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Uppsattes och justerades följ:de votens-propos.: »Den som afslår Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i 16:de punkten af Betänk:t N:o 118 gjorda hemställan, för så vidt den afser antagandet al förslaget litt. f, men bifaller samma hemställan i öfrigt, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ilrågav:de hemställan och förslag.»
Vid nästa punkt har, vare sig genom misskrifning eller tryckfel, insmugit sig ett misstag, så till vida att under litt. g blifvit intagit hvad som borde stå under litt. h, hvilket sednare deremot upptager det stadgande, som bör stå under litt. g; hvadan jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs åtgärd, för att detta misstag måtte rättas, före punktens föredragning.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att K. o. Ad. torde finna, att vid föredragningen af de båda nästfolj:de punkterna borde rättas det af Frih.
Cederström anmärkta tryckfelet, eller att under litt. g. blifvit intaget hvad som borde finnas under litt. h., hvilket deremot upptog det stadgande, som borde stå tryckt under litt. g. Ropades ja.
17:de punkten (sid. 24). jemte förslaget litt. g (genom tryckfel till h).
Om de föregide förslagen blifvit af R. o. Ad. bifallne, hade det varit skäl att taga denna punkt i närmare öfvervägande; men vid det förhållande, att ingen af de föreg:de punkterna blifvit bifallen, förmodar jag, att R, o. Ad. skall finna, att det icke lönar mödan att besluta en skrifvelse till K.
M. endast ang:de denna punkt.
Till detta skäl får jag lägga ännu ett, nemi. att jag finner hela denna hemställan olämplig, i ty att det beror på K.
M. att bestämma huru många timmar en lärare skall läsa i skolan; och på dessa förenade skäl anhåller jag om afslag å punkten. 160 Den 10 Juni e. m. Gr.
Den har föredragna punkten synes syfta derhän att den miv:de skolstadgan skulle föranleda öfveransträngning för lärarne, och att afhjelpandet af detta onda skulle vara hufvudsaken.
Men jag har sjelf alltför länge varit tjensteman, för att icke veta att man ganska väl kan arbeta mer än 4 timmar om dagen, utan att blifva utsliten i förtid.
En sådan inskränkning, som den nu ifrågasatte, kan vara behöflig för dem, som måste göra stora förstudier för att kunna fullgöra sina lärare-pligter; men för en lärare i ett elementarläroverk, hvilken endast skall genomgå ett gifvet pensum, behöfves ingen särskild tid afsättas för sådana studier på egen hand, så mycket mera som han är alldeles ledig under den tid skolan icke är i verksamhet.
Jag anhåller om afslag å punkten.
Mörner har fullkomligt missför stått Utsk:ts afsigt, då han tror det varit meningen, att egentligen härvid åsyfta att befrämja lärarnes bästa och icke i främsta rummet lärjungarnes.
Tvärtom har det just varit för att gagna lärjungarne, enär Utsk:t tydligen uttalat den meningen, att »ingenting tröttar lärjungarne mera än en trött lärare.»
När härtill kommer, att man i intet annat land fordrar så mycket arbete af läraren som i Sverige, — hvarpå som exempel anförts, att den undervisningstid, som i Norige åligger lärarne, är blott | mot i Sverige, — så torde alla skäl tala för den ifrågasatta inskränkningen.
Mörner har ytterligare anfört, att de långa ferier, af hvilka skollärarne äro i åtnjutande, skulle bereda tillräckligt tillfälle för dem tili studier och fortgång på lärare-bildningens bana; men det torde icke böra förbises, att lärarens ansträngande arbete under läseterniinen, rätt använd, gör denna hvila nödvändig för honom, och att man således icke bör fördra af honom att upptaga den till nödig vederqvickelse afsedda tid med ansträngande studier.
Utsk:t- har äfven fästat uppmärksamhet på den tid, som åtgår för läraren att korrigera skripta och bereda sig till sina lektioner.
Om han nu får någon mera tid för att utvidga sina egna kunskaper, skall han antagligen med desto mera kraft och intresse egna sig åt de timmar, som anslås till lärotid i skolan.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till den föredragna punkten.
Efter hvad den siste talaren yttrat, vore visserligen föga för mig att tillägga; men jag anser mig dock böra erinra derom, att det är aldeles nödvändigt att hafva en god lärare, om man vill hafva en god undervisning.
Det är nemi. tydligt, alt orri läraren blir öfveransträngd, blir lärjungen äfven trött och liknöjd.
Det är således alldeles gifvet att läroverket skall lida af en sådan arbetsfördelning ; så mycket mera.
Den 10 Juni e. in. 161 mera, som läraren då icke med glädje och lust kan fullgöra sitt kall.
Under sådana förhållanden, och då exempel från andra länder visa att vi fordra mera af våra lärare än annorstädes, kan jag icke inse hvarföre vi härutinnan skulle utgöra ett undantag, och lar på dessa grunder anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Jag vill visst icke bestrida, att lärarekallet är mödosamt, och att läraren behöfver skonas; men jag tror på riktigheten af hvad Gr.
Mörner nyss yttrade, nemi. att läraren är mera ledig än de liesta andra embetsmän i Sverige.
Sommarferierne börja i första dagarne af Juni och upphöra i slutet af Augusti, således nära 3 månader utom julferierne; hvadan tillfälle till hvila och rekreation icke fattas läraren.
Slutligen ber jag få fästa uppmärksamheten på ett förhållande, som Betänk:t utvisar, nemi. att en Lektor endast har 20 timmars undervisnings-skyldighet i veckan; och för de unge lärarne tror jag icke 4—5 timmar om dagen kan anses vara ansträngande.
På dessa skäl, och då det icke synes mig lämpligt att göra denna punkt till föremål för en särskild framställning till K. M:t, anhåller jag fortfarande om afslag.
Sparre har misstagit sig i sin föreställning, att, om 11. o. Ad. skulle bifalla den föredragna punkten, densamma ensamt skulle utgöra föremål för den underdåniga skrifvelsen.
Genom det bifall It. o. Ad. vid en föregående punkt lemnat till det dervid af Hr Huss föreslagna amendement, har det Höglofl.
Ståndet redan beslutat att en skrif velse skall afgå.
Sparre synes äfven fortfarande förbise, att det icke allenast är de timmar, läraren är sysselsatt i skolan, som taga hans arbete i anspråk för skolans bästa.
Han måste äfven i hemmet genomgå och med rättelser, der så behöfves, förse de skripta, lärjungarne uppsatt.
Hepetitioner m. ni. d., förhör och tentamina i hemmet upptaga också en icke obetydlig tid.
Om man således äfven, på sätt Utsk:t föreslagit, stadgar 24 timmar, så blir det mer än nog för den nitiske läraren; hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall till Utsk:ts förslag.
Afven jag får, i likhet med Frih.