Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer hade omsider gemensamt insett den origtiga tillämpning §. fått vid förflutne Riksdagar; de ville nu endast tillkännagifva sitt omdöme om dess rätta mening; troende säkerligen, att sådant vore tillräckligt till ändamålets vinnande för framtiden, och alltså undvikande att i anmärkningsväg vidröra ett ämne, som vördnaden för de redan flere gånger i verket satte Högsta Magtens tydningar och måhända någon känsla af consideralion för sin egen efterlåtenhet torde ha förmått dem att framställa under ordalagen: i underdånighet anhålla.
I sjelfva naturen af saken och dess behandling af ConstitutionsUtskottet vid 1818 års Riksdag, ligga dock bevisen, att den icke var ett föremål för någon sådan underdånig anhållan eller önskning, hvars 182 Den 9 J a nu a r i i. uppfyllande berodde på Kongl, Maj:ts Nådiga bifall eller afslag.
Den var till sin natur en underdånig hemställan om Lag-§:s rigtiga tillämpniug framdeles; och fastän Rikets Ständer, i skyldigt bemödande att göra sin framställning till Majestätet fullkomligt vördsam, misstagit sig, efter min tanka, i att icke nyttja det rätta uttrycket: i underdånighet hemställa, sorm efter hvad jag tror, är lika vördsamt, men mera bestämmande egenskapen af framställningen, så torde väl icke nämnde, hittills kanske icke nog observerade, skil jagtighet i ordalag kunna förändra naturen af saken och BondeStåndets derunder beroende rätt.
En förklaring kan jag ej heller medgifva innefattas uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om den än må anses för en tolkning.
I Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse brukas orden tolkning och förklaring såsom synonyma.
I våra Grundlagar finnes icke någon sådan paritet i uttryck uppställd.
Ordet förklaring, på sätt det blifvit nyttjadt i 82 och 84 §§•
Riksdagsordningen, förutsätter alltid, alt ordalydelsen är ansedd otydlig.
Nu är likväl påtagligt, att Rikets Ständer icke funnit någon otydlighet äga rum, och således ej ansett sig göra någon förklaring, då de sagt: att de funnit BondeStåndets omförmälde rättighet vara i 24 Den 9 Januarii. i83 §.
Riksdagsordningen uttryckligen medgifven.
Jag har icke kunnat underlåta begagna detta tillfälle för att söka stämpla det eljest oskyldiga ordet tolkning, såsom odugligt till synomym med förklaring eller tillämpning.
Denna distinction är verkligen af vigt ej allenast under discussioner på detta rum, hvaraf vi haft åtskilliga upplagar, utan i synnerhet, då officiella documenter och förhandlingar upprättas.
Min egen erfarenhet har tillräckligen visat mig, att tolkning nyttjats här likasom i den Nådiga Skrifvelsen, såsom en mellanterm, genom hvars brukande man lätteligen förvillar begreppet och förväxlar det än med Lag-förklaring och än med Lag-tillämpning, hvilka båda sednare termer våra Grundlagar så bestämdt åtskiljt.
Då man skall tillämpa en Lag, måste ett begrepp derom af den tillämpande fattas, och denna handling får rätteligen namn af tolkning, eller tydning; men ett är att fatta eller tillkännagifva sin mening om Lagen; och något helt annat är att vidtaga sådane beslut, som enligt språkbruket och våra Grundlagar fått de bestämde fastän sins emellan skil jagtiga uttrycken tillämpning och förklaring ; hvilket jag önskade aldrig måtte förbises.
När roan nu iakttager denna skillnad så finnér man ock, att ingen förklaring ägt i84 Den g Januari!. ruin i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af år i8a3.
Det torde således få aiu ses vara bevisadt att Rikets Ständer, under den åsigt, alt a4 §•
Riksdagsordningen var tydlig och klar, blott velat göra en underdånig hemställan om dess iagttagande för framtiden.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse åter är, efter åberopad noggrannaste pröfning af ordalydelsen, yttrad en alldeles motsatt mening.
Och så vidt jag kan fatta, äro inga andra skäl för en sådan mening anförda, än "att samma väl å ena sidan bestämde, huru sä väl RiksStändens Secreterare, som Utskottens både Secreterare och Betjening, skulle tillsättas; men att ä andra sidan skulle saknas allt tydligen uttryckt stadgande, om, huru förfaras bör, med tillsättandet af samtlige RiksStändens Betjening i allmänhet, hvilken i denna endast skulle vara till antal och benämningar uppgifven."
Så upptager ClonstitutionsUtskottet de af Kongl. Maj:t i Nåder anförde skäl.
För min del kan jag dock icke, lika med Utskottet, låta bero vid denna bevisning.
I afseende på tillsättningen af Secreterare inom Stånden finnes, om man så behagar, positiva bestämmelser endast rörande Preste- och BorgareStåndens i de orden: ”hvarom de sjelfve öfvcrenskom - Den 9 Jan naii i.
185 ma;' samt rörande BondeStåndets i de orden: ”den Konungen dertill förordnar."
Det sednare stadgandet är dock påtagligen ett undantag från en allmän princip, som Lagstiftaren icke ansett behöfligt, närmare än som skedt, uttrycka; den princip nemligen, som ligger i sakens natur, att hvarje Lagstiftande församling i allmänhet tillsätter sin Betjening, hvartill Secreteraren, enligt beskaffenheten af sin tjenst, också lärer böra räknas.
Denna princip framlyser i §:s allmänna anda och synbarast i de orden: hvarom de sjelfva öfverenskomma.
Ville man åter betragta äfven desse ord såsom uttryckande ett undantag, blott derföre, att de positivt tillhöra endast den perioden, deri Preste- och BondeStåndets Secreterare omnämnas; så uppstår likväl, af ett sådant sätt att uppfatta §:s mening, det resultat, att ingenting vore stadgadt om RiddarhusSecreterarens tillsättande, hvilket dock i den Nådiga Skrifvelsen påstås; sedan §. börjat med de orden:
"Uti hvart "Stånd skall vara en Secreterare, som der "före Protocollen och ansvare för vården "af ingifne handlingar," slutas denna period blott med de orden: ”Hos Ridderskapet ”och Adeln RiddarhusSecreteraren.”
Deraf kan jag ej finna, att något åberopadt bestämmande finnes mer för RiddarhusSecreteraren, än för Ståndens Canzlister och Notarier.
Nu lärer likväl icke ifrågasättas, att Ridderskapet och Adelil egt och eger rätt att till - i8G Den 9 Januari i. sätta sin Secreterare; och jag liar likväl ådagalagt, att sådant icke är en följd af speciel tillåtelse i §.
Detta behöfdes ej heller, då, såsom jag nyss sagt, det ligger i sakens natur och den allmänna andan af hela §:n, ifrån hvilken stadgandet om BondeStåndets
Secreterare blott är ett undantag.
Och när något ytterligare undantag ej finnes gjordt i afseende på Notarierne och Canzlisterne, så måste frågan om deras tillsättande betraktas efter samma slutkonst.
Jag kan således icke eller instämma i den sednare delen af Argumentet, som skulle ett tydligen uttryckt stadgande saknas, huru förfaras skall vid tillsättande af RiksStåndens Betjening.
Ty hvad som, i alla sina delar och under-afdelningar, finnes vara en allmänt rådande och användbar princip, derifrån undantag befanns af nöden, för att Konungen skulle få tillförordna BondeStåndets Secreterare, — det måtte icke behöfva mera tydlighet — och således icke heller sakna sådant stadgande, som är nödvändigt.
Om nu också hela §• vore borta; månne då, under åberopande af saknad bestämmelse, Konungen hade rätt att tillsätta någon Secreterare eller någon Betjening?
De rättigheter Folket icke lemnat ifrån sig, dc äga de qvar.
Lika litet, som Konungen tillsätter Em - Den g Januari i. 187 bets- och Tjenstemän inom Riksens Ständers Bank, derom ej heller finnes något Grundlagsstadgande, lika litet skulle Ilan då kunna tillförordna BondeStåndets Secreterare.
Dertill fordrades alltså ett specielt undantag, och undantag få aldrig extenderas.
Denna deduetion visar emedlertid, alt vi här åter stött på den i flere andra hänseenden af Ministeren använde och under denna Riksdag offentligen förfägtade principen: att allt hvad som icke är förbudet i Grundlagarne, skulle vara tillåtet för Konungen.
Det är denna mot sakens natur och sundt förnuft stridande princip, som jag oupphörligen, så långt jag förmår, skall söka bestrida och uttränga.
Mycket är nu redan taladt, men icke dessmindre är frågan betragtad endast från synpunkten: var en förändring eller förklaring af 24 §• nödvändig?
Jag tror det icke och jag tror mig hafva visat, alt 1823 års Ständer hade rätt att anse den tydlig.
— Nu återstår att i korthet visa: 2:0
Hvilka följder vid tillämpningen skulle uppstå om orden: "hvilken af Stånden "sjelfve tillsättas
" skulla inflickas efter or”den: till nämnde Betjening ’’ på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, och ConstilutionsUtskottet ansett innefatta en strängt conslitulioncll form. 183 Den 9 Januari i.
Der tillägget nu är föreslaget alt införas, skulle clet verkligen leda till otydlighet, eller rättare till tydligt ingrepp i den rättighet alla Stånden, enligt §:s nuvarande lydelse, äga att utöfva.
Tillägget skulle, efter det rum det fått i perioden, endast kunna refereras till det antal Betjening, som är uppräknadt, nemligen 4 Canzlister hos Adeln, en Notarie och 3 Canzlister hos PresteStåndet och BorgareStåndet, samt 2 Notarier och 4 Canzlister hos BondeStåndet.
När nu §:s sista punkt medgifver en ytterligare Betjening, och erfarenheten visat, att behofvet fordrat större antal, så skulle, med mera skäl än förut, (och såvida samma extensionsprincip fortfore hos Ministe'ren, som den, hvilken legat till grund för den Nådiga skrifvelsens tillstyrkande) kunna sättas i fråga, om Stånden ägde sjelfve tillsätta mera Betjening, än de i §. omnämnde och här ofvan uppräknade.
Så väl BondeStåndet, som alla de Öfrige, skulle således tappa på denna af ConstitutionsUtskottet beprisade gåfva af Grundlagsförändring, och sådant borde väl icke kunna förmodas vara meningen dermed.
Icke heller borde det hafva undgått Utskottets uppmärksamhet.
Resultatet af den undersökning jag här vågat framställa, blir: att allt tillägg till 24 §• ar onödigt, men tillika, att det, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse före - } Den 9 J a n u a r i i.
189 slagne tillägg är vådligt antaga, om icke bestämdt skadligt.
Och då hvarje förslag till förändring eller tillägg innebär ett quasi [erkännande af §:s mindre tydlighet i dess närvarande skick, och deraf, äfven i händelse en fullkomligare redaction af §. kunde utfinnas, likväl emellertid alltid skulle uppstå en anledning för Högsta Magten, att, innan en sådan bättre Grundlags-redaction fått sanction, (som dessutom kunde vara problematisk) vid nästpåföljande Riksdag vilja taga befattning med tillsättning af Ståndens Betjening; så anser jag vida bättre och rådligare att instämma i alldeles samma åtgärd, som den i8a3 års Ständer vidtogo, med undantag af den mindre bestämda redactionen, på sätt jag ofvanföre antydt.
Väl inser jag, att den omtvistade frågan härigenom komme att stadna in Stahl ejno; men sådan har blifvit förr, och torde äfven hädanefter blifva händelsen, då en af Statsmagterne säger, att Grundlagen är tydlig, och den andra förmenar, att den är otydlig.
För sådane händelser erbjuder icke Grundlagen något correctiv; ej heller kan, efter mitt begrepp, något annat upptänkas, än att man söker öfvertyga hvarannan med de bästa skälen och med en derefter lämpad ihärdighet.
Emellan Konung och Ständer finnes ingen annan Domaremagt än förnuftet. igo Den 9 Jann ar ii.
I förevarande fråga anser jag dessutom en decision genom Grundlagsändring icke påkallas af någon nödvändighet, att skilja håda Statsinagterna åt.
Maj:t har redan eftergifvit den förut begagnade förmenta rättigheten.
BondeStåndet har nu håde den Nådiga Skrifvelsen, Riksens Ständers Beslut, och hvad mer är — §:s mening på sin sida.
De kunna således tillsätta sin Betjening så, som de öfrige Stånden tillsätta sin, och det värsta, som möjligtvis, dock icke troligen, skulle kunna hända, vore det, att äfven Kongl. Maj:t tillsatte Betjening.
Kommandes det alltså ytterst an på, hvilkendera sidans tillsatte Betjening, som af Ständerne fingo anslag lill Rikdags-arfvoden.
Herr CederschjöldPehr Gustaf: Såsom Ledamot af ConstilutionsUtskottet, anser jag det vara min pligt, alt göra reda för sakens handläggning derstädes och den del jag deri tagit.
Första gången denna fråga der förekom till behandling, fästade jag
Utskottets uppmärksamhet på betänkligheten för Ständerna, att genast vara färdiga med en Grundlagsförklaring, när den andra Statsmagten förebure någon otydlighet i Grundlagen; och jag ansåg ordalydelsen i a4 §•
Riksdagsordningen, i afseende på tillsättandet af BondeStåndets Notarier, vara så tydlig, att den ej tarfvade något tillägg.
Men när jag fann, att denna Den g
J a n u a r i i.
»9* min mening ej delades af någon, begär de jag frågan hvilande på bordet.
Emellertid öfvertänkte jag saken närmare, oell erinrade mig, alt den under EnvåldsRegelingen införda praxis, att Konungen utnämnt BondeStåndets Notarier, förblifvi t oförändrad vid 1809 års Riksdag, och fått opåtalt fortfara vid 3 derpå följande Riksdagar.
Jag fann detta vara en följd af 1809 års Ständers försummelse, att i sjelfva verket utrota ett missbruk från föregående Regeringssättet, och trodde det vara skäl att nu begagna det yppade tillfället till en sådan rättelse.
När derföre frågan andra gången i Utskottet företogs till handläggning, medgaf jag, att Kongl. Majrts Förslag måtte af Utskottet tillstyrkas; men med det särskilda förklarande, att Utskottet egentligen ej ansåg 24 §.
Riksdagsordningen otydlig, eller i sig sjelf tarfva någon förändring.
Och med en annan Ledamot af Utskottet förenade jag mig i det project till utlåtande i saken, att Utskottet skulle förklara sig desto heldre tillstyrka bifall till det af Kongl. Maj:t föreslagna tillägg i nämnde §., som Utskottet ansåg detsamma fullkomligt öfverensstämma med §:s redan tydligt uttryckta mening.
Häröfver skedde votering, som utföll sålunda, att vår mening tappade på en röst, med hvars pluralitet Utskottets nu afgifna Utlåtande tillkom.
För öfrigt får jag förklara, det jag gillar de betänkligheter den Den 9 J a n 11 ar i i. siste värde Talaren framställt, och vill dervid, blott tillägga ännu en annan.
Oin man nu helt enkelt bifaller ConstitulionsUtskottcts förslag till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, och derigenom, erkänner, att Grundlagens stadgande i i\. §.
RegeringsFormen är otydligt och tarfvar förändring; men detta förslag sedan till äfventyrs förkastas i något Stånd; så har man förvärrat saken och erkänt Konungen äga rätt att nämna BondeStåndets Notarier.
Jag anhåller således om Utlåtandets återremiss till Utskottet, för att ändras, icke egentligen i afseende på sjelfva tillstyrkandet, utan blott i afseende på framställningen deraf, i öfverensstämmelse med den mening minoriteten i Utskottet redan yttrat.
Jag tror, att denna fråga första gången förekom vid 181S års Riksdag.
BondeStåndet, hvars Notarier Konungen då tillsatte, ingick till öfrige Stånden med begäran, att de måtte understödja BondeStåndet i hemställan hos Kongl. Maj:t om rättighet för Ståndet att tillsätta sine Notarier.
Ridderskapet och Adeln samt ett af de andre Stånden svarade derpå, att någon sådan hemställan ej behöfdes, emedan Grundlagen tydligen medgaf Ståndet den ifrågasatta rättigheten, och Ståndet kunde begagna densamma.
BondeStåndet underlät likväl detta; och dess No - Den 9 Januarii.
Notarier utnämndes åter af Konungen vid 1823 urs Riksdag.
Då förnyade BondeStåiulet hos MedStånden ofvannämnde begäran om hemställan hos Kongl. Majit; hvilket af Ridderskapet och Adeln äfvensom öfrige Stånden hifölls; i anledning hvaraf skrifvelse härom till Kongl. Maj:t afgick.
— Min öfvertygelse i denna fråga är, att Grundlagen häri är fullkomligt tydlig; och i den delen förenar jag mig med Grefve Frölich.
Då i Grundlagen undantag är gjordt endast för tillsättandet af BondeStåndets Secreterare af Konungen, så är följaktligen medgifvet, att all den öfriga Betjeningen må af Stånden sjelfva tillsättas.
Samma tanka hyste jag år 1823, då jag tillstyrkte bifall på BondeStåndets begäran att öfrige
Stånden måtte dermed förena sig om en hemställan i ämnet lill Kongl. Majit.
Majit liar deremot nu förklarat, att han ej anser ifrågavarande §. i Riksdagsordningen tydlig, men vill förtydliga densamma och medgifva BondeStåndet rätt att tillsätta sine Notarier, hvilket de ock redan denna Riksdag fått göra.
Hvilken skall val nu afgöra denna fråga emellan Konung och Ständer, om icke Ständerne bifalla det föreslagna tillägget i <§:n?
Man har väl yttrat, att förhållandet är detsamma, som enskilde parter emellan; men jag tror ej att denna liknelse håller streck.
Parter hafva Domare att tillgå för 9 II. j3 Den 9 Januari i. att få sine tvister slitne; men öfver Statsmagterne finnes ej någon Domare; hvilket en annan Ledamot härstädes också medgifvit.
Skall då meningen vara att beständigt fortsätta en strid, som kan slutas utan förlust på någondera sidan?
Jag tror, att då Konungen sagt, det han väl ej delar Riksens Ständers öfvertygelse att ifrågavarande §. är tydlig, mea medgifvit principens rigtighet och genast tillämpat den; så är genom detta förklarande saken hjelpt, ulan fara för framtiden, och utan förlust för Statsmagterne.
Här är visserligen yttrad t, att som i 24 §.
Riksdagsordningen ej är omtaldt så stort antal af StåndsBetjening, som erfarenheten i sednare tider visat vara behöflig; så skulle det kunna bända, att, sedan Stånden tillkallat det ringa antal nämnde §. bestämmer, Kongl. Majrt ville tillvälla sig magt att tillsätta den öfriga erforderliga Betjeningen i Stånden.
Jag tillåter mig dock ej tro en sådan inconsequence af Regeringen vara möjlig.
Då Konungen erkänt den princip, att, med undantag af BondeStåndets Secreterare, Stånden äga sjelfva tillsätta sin Betjening, så står äfven qvar Ståndens rätt att efter behof öka densamma, utöfver det föreskrifna antalet.
Möjligheten af försök till inskränkning af denna rättighet kan man ej tänka sig, utan rent oförnuft hos Styrande Magten, Således är i detta afseendet intet att befara af den föreslagna redactionsförän - Den g Jann nr ii. ellingen i 24 §.
Det är ufven af Grefve Frölich anfördt, att i Grundlagen ej finnes någonting stadgadt derom, alt Sländerne äga tillsätta Styrelsen i Banken; men jag påminner mig bestämdt, alt sättet för valet af denna Styrelses personal finnes i Grundlagen föreskrifvit.
Jag tror således, att denna anmärkning och det deraf liemtade exempel förlorar all kraft.
Hn annan Talare har yttrat den tanka, att om ConslitutionsUtskottets ifrågavarande förslag antages såsom livilande intill nästa Riksdag, kunde det inträffa, att något Stånd då förkastade detsamma, hvarigenom Konungen verkligen skulle tillerkännas magt att tillsätta BondeStåndets Notarier.
Detta är stridande mot min mening härom.
Ty hvad händer väl, om förslaget sålunda förkastas?
Grundlagens gamla ordalydelse står qvar; saken kommer blott in statu quo; och vi hafva derigenom ingenting förlorat, enär den öfverlygelsen är odelad, att äfven §:ns närvarande lydelse medgifver Stånden rättighet att tillsätta sin Betjening, och således äfven BondeSlåndet att utse sine Notarier.
Då nu således vägen är öppen för att, utan förlust för oss, få berörde rättighet medgifven af Regeringen och fullkomligen tydligt uttryckt i Gruudlagen, tillstyrker jag antagandet af ConstitutionsUtskottets förslag till Grundlagsenlig behandling vid i3* Den 9 J a n u a r i i. nästa Riksdag, sä mycket heldre, som jag är djupt genomträngd af känslan af det obehagliga i sådane strider mellan StatsMagterne, hvilka härröra af partisinne och bitterhet samt åsyfta inkräktningar på hvarandras magt.
Min önskan är, att Rikets Representanter måtte gå hand i hand med StyrandeMagten till det gemensamma målet:
Grefve af Ugglas„ Gustaf:
Jag börjar med att yttra min enskilta öfvertygelse, att då en slutföljd skall dragas af föreskrifterne i 24 §.
Riksdagsordningen rörande Ståndens CanzliBetjening, synes meningen vara, att det tillhör Stånden sjelfva att tillsätta den.
Men jag kan ej medgifva, att detta är fullkomligt tydligt uttryckt; ty någon bestämd föreskrift derom finnes ej, hvaremot det är noga stadgadt, huru Utskottens Betjening skall tillsättas.
Jag styrkes häri äfven deraf, att BondeStåndet vid 3:ne Riksdagar icke gjort någon framställning om att få utöfva rättigheten att tillsätta sine Notarier, hvilken deremot Kongl. Maj:t, i följd af gammal praxis, begagnat.
Maj:ts mening med det föreslagna tillägget i nämnde §. är ej annan, än att genom ett tydligt stadgande förebygga allt missförstånd i denna del för framtiden.
Och jag för min del skall alltid bemöda mig att få föreskrifterne rörande StatsMagternes ömsesidiga rättigheter och skyl - Den 9 J a n u a r i i. ‘97 digheter så bestämda, att de ej må innebära olika meningar och föranleda till den obehagliga händelse, att en och samma Grundlags §. af hvardera Statsmagten förstås på olika sätt.
— Det är af en Ledamot härstädes yttradt, att det föreslagna tillägget skulle göra §:n otydlig i så måtto, att Ståndens rättighet att tillsätta sin CanzliBetjening skulle blifva inskränkt till den otillräckliga personal, som i §:n uppgifves.
Jag skulle likväl tro, att, då i den nya redactionen af §:n komme att slå: ”Till ”nämnde Betjening, (Stånds- och Utskotts”Betjening) hvilken af Ständerne sjelfva ”tillsättas, räknas” &c.; så refererar sig, enligt språkbruket, ordet hvilken till ordet Betjening, men ej till antalet deraf.
Man måste väl ock onekligen medgifva, att ifrågavarande §. blifver tydligare genom det föreslagna tillägget, än förut; och jag hemställer derföre, om icke Ridderskapet och Adeln vill antaga ConstitutionsUtskoltels förslag till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Jag är af Grefve af Ugglas förekommen och förenar mig med honom, för att ej upptaga tiden och förlänga discussionen.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner, AdolpJi Göran:
Om här blott vore fråga om alt försvara min åtgärd vid ett tillfälle, IgB Den g
Ja nu ari i. som i det liela är för Regeringen mycket likgiltigt, så skulle jag visserligen ej öppna min mun för att förlänga öfverläggningen i förevarande ämne, som redan är hufvudsakligen ulredt.
Men jag tror här vara fråga om en af de vigtigaste principer i det constitutionella lifyet; och det är derpå jag anser mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Om det vore tillåtet någondera af Samhällsmagterne, den lagstiftande eller den verkställande, att säga: ”det och det i Grundlagen är tydligt,” då likväl intet sådant finnes i ordalydelsen bestämdt, och att på detta sätt göra en Grundlagsförklaring gällande i framtiden; då kunde en Regeringsform undergå förändringar, som man ej vore i stånd förutse eller gissa till; då upphörde den jemnvigt mellan Statsmagterne, som är grunden för constitutionella Styrelseformen.
Jag kan ej annat än erinra Ridderskapet och Adeln, att i a4 §:n Riksdagsordningen finnes ej ett ord nämndt om tillsättningen af BondeStåndets 2:ne Notarier.
Det är blott sagdt, att Secreteraren utnämnes af Kongl. Maj:t.
Men i följd deraf och på grund af gammal praxis från äldre tider, har Konungen äfven tillsatt Notarierne i BondeStåndet.
Detta ansågs nödigt derföre, att Secreteraren borde hafva vid sin sida sådane Notarier, åt hvilka han utan äfventyr kunde anförtro protocollet, och på hvilka han kunde lita vid de tillfällen, då Secreteraren, i följe af Den 9 J a n u a r i i.
»99 sitt åliggande att lemna Ståndet de öfver förekommande ämnen nödige upplysningar, icke kan på samma gång föra Protocollet.
Af sådan orsak bibehölls denna praxis vid Biksdagarne från och med 1809 till och med 1815, utan att någon anmärkning mot detta förhållande gjordes, hvarken i ConstitutionsUtskottet eller hos BiksStånden.
Och när ej någon lag förbjuder en sak, men praxis deraf länge varit opåtaldt öfvad; då är anledning alt presumera, det Lagstiftarens mening varit att denna praxis borde fortfara.
Nu väcktes vid 1818 års Biksdag hos BondeStåndet fråga, huruvida, enligt Grundlagen, Ståndets 2:nc Notarier borde af Kongl. Maj:t eller af Ståndet tillsättas; men frågan förföll derigenom, att Stånden stannade i stridiga beslut, två mot två, så att saken förblef in statu quo. Vid 1823 års
Biksdag upplifvades å nyo hos Stånden samma fråga.
Konungen fann den vara anledning till en onyttig och oangenäm strid, och har derföre gått Biksens Ständers önskningar till mötes derigenom, att Kongl. Maj:t medgifvit BondeStåndet rätt alt tillsätta sine Notarier.
Men Konungen har tillika sagt, att den grundsatsen, att Grundlagen ej kan i någon obestämd del af den ena StatsMagten förklaras tydlig, utan den andras medverkan, alltid måste iakttagas, såsom lika vigtig för Konungen och Bikets Ständer, sorn för hvarje enskild medborgare; 200 Den 9 Januari!* och det är för att bevara densamma, som Kongl. Majit hemställt den förklaring af 24 §•