Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolens samtliga ledamöter äfvensom J us t.
Gance 11 e r e n kunna ej säte och stämma i deras Stånds plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro.
Statsrådets ledamöter kunna ej äga säte och stämma inom något RiksSt., men äga rätt att bevista samtliga RiksSt:ns plena och upplysningar derstädes meddela.
Då Statsrådets ledamöter med Konung st Den 17 Octobcr f. m. lig &c. Såsom ytterligare stal för mitt förslag vill jag blott tillägga, att om TJtskrs förslag, rör:de
Statsrådsledarnöternas rättighet till inträde i alla RiksStrn skulle blifva hvilande till nästa riksdag med bibehållande af deras rösträttighet inom eget Stånd, skulle man troligen ej underlåta att tala om förslaget, såsom innebärande en concession åt Regeringen, på hvilken grund vi känna, att ett RiksSt. vid denna riksdag ogillat förslaget, och borttagande af rösträttigheten kunde derföre anses såsom en concession tillbaka, hvarigenom Utskts förslag skulle blifva mera antagligt.
Jag nödgas först återkomma till frågan om lagligheten af detta betänkrs behandling, enär man satt consequensen af mitt förfarande i fråga.
Jag bör då förklara, att jag från böljan varit öfvertygad om Ståndets rättighet att vid en grundlags-^, som Constit.Utsk. framställt lill förändring, göra anmärkningar både i anseende lill innehåll och ordalydelse, emedan de äro alltför svåra att åtskilja, men icke alt gå utom §:n.
Denna inskränkning har jag äfven nu iakttagit
Hvad derefter sjelfva saken vidkommer, är jag i grunden visserligen af samma mening som Gr.
Horn, alt tillträde i RiksSt:ns plena bör stå öppet för Statsrådets ledamöter, icke blott då fråga är 0111 K. propostr, utan afven då andra ärender förekomma.
Jag vågade dock icke yrka en sådan rättighet, emedan jag befarade, att man skulle anse den gifva för stort inflytande åt Konungens rådgifvare, och att förslaget af sådan anledning skulle röna alltför starkt motstånd.
Då jag emedlertid finner förhållandet vara annorlunda, instämmer jag tili alla delar med Gr. Horn.
Man har väl sagt, att de ledamöter af Statsrådet, sorn ej hafva departement, skulle vara mindre ansvariga; men jag tror ej, att grundlagen kan tolkas på sådant sätt.
Om bland de icke föredragande Statsråden funnes män, som förut varit föredragande, eller haft annat embete inom en viss styrelsegren, t. ex. krigsväsendet, så hemställer jag, om det icke vore både lämpligt och nyttigt, att under det departementschefen uppträdde till upplysningars meddelande i ett RiksSt., en annan sakkunnig
Statsrådsledamot uppträdde i ett annat.
Ehrenborghs egen anmärkning emot Utskrs förslag är ganska riktig.
Hr v. Troils nya förslag, att emot den fördel, Regeringen skulle få, representationsrätt borde betagas Statsrådets ledamöter i deras egna Stånd, kan jag ej tillstyrka.
Man säger väl, att
Regeringen skulle derigenom förlora alltför få röster och alltför litet inflytande; men om så är, torde man likaväl kunna säga, att förslaget medför alltför liten vinst på motsatta sidan.
Saken rörer för öfrigt icke blott Konungamagten, utan den medfödda representationsrätten hos hvarje adelsman, hvilken ej bör kunna någon för hans embete betagas.
Den representation, sorn beror på val, nemi. att 7o Den 17 Octobcr f. m. kunna blifva ledamot i Utsk., är deremot förut betagen Konungens rådgifvare, och sådant med skäl, emedan det vöre ogörligt att sköta begge dessa kall, och hvad som ej kan i verkligheten förenas, bör ej heller vara det i bokstafven.
Längre tror jag likväl icke, att man kan gå.
Mitt förslag till redaction skulle således blifva följande:
Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter äfvensom Just.- ombudsmannen kunna ej säte och stämma i deras Stånds plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje
Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade är o.
Statsrådets samtliga ledamöter äge rätt att jemväl bevista andi-a Stånds plena, än der de hafva säte och stämma, för att kunna upplysningar meddela; ägande de dock icke att i besluten deltaga.
Då Statsrådets ledamöter med Konungslig magt styra Riket, äge de ej i något Rikets Stånd tillträde.
I Utskott &c. — — — ej besluten öfvervara.
Då jag förklarade mig gilla Utsk:s förslag endast med någon redactionsförändring, som erfordras till följd af de föregående besluten, trodde jag likväl ej ändamålet med förslaget vara, på sätt Frih.
Boye uppgifvit, att bereda tillfälle för Statsrådets ledamöter att försvara sig och sina enskilda meningar, utan hufvudsakligen för att å Regeringens vägnar lemna upplysningar till RiksSlms ledamöter.
Jag betraktar således saken mera som en blifvande skyldighet, än som en rättighet för Statsrådets ledamöter; och då jag derjemte funnit, att, i händelse föredraganden blir sjuk, någon alltid bör finnas, som kan lemna de erforderliga upplysningarna, samt jag för öfrigt öfvertyga! mig, alt tillträdets utsträckande lill de consultativa Statsråden icke i något hänseende kan medföra någon skada, öfvergår jag numera gerna till Gr.
Horns mening, äfven om jag derigenom skulle äfventyra att gå miste om Fril).
Cederströms smickrande bifall.
Jag har begärt ordet för att från mitt föregående yttrande afleda den misstydning, sorn Frih.
Ehrenborgh och Hr Hjärne deråt gifvit.
Jag anhåller fördenskull att få upplysa förhållandet med några exempel.
Föredraganden har i Conseillen afgifvit sitt yttrande, men fått de consultativa Statsrådens röster emot sig, och dessa hafva fått pluraliteten på sin sida.
IVär nu frågan förekommer i RiksSttns plena, skulle föredraganden, efter Utsk:s förslag, vara skyldig att försvara pluralitelens mening, och hans egen komme alldeles icke fram, så ofta han vore i minoriteten.
Samma förhållande vore med de consultativa Statsrådens mening när de blifvit öfverröstade af föredraganden; och jag afsåg således den fördelen för Representationen att icke endast fä ensidiga upplysningar.
Jag frågar nu, har jag orätt Den 17 October f. m. 7« häri?
För öfrigt inskränker jag mig dertill att beklaga, om Frih. -Ehrenborgh, såsom han sagt, ej vet till hvem han skall hälla sig för att få en sak föredragen i Statsrådet; ty jag mäste antaga, antingen att denna okunnighet icke är verklig, eller ock att den blir lika verklig nu efteråt som förut.
Jag medger emedlertid, att det sätt, hvarpå mannu vill förfara, är ganska cousequent af dem, som i kommande Hrr föredragande!' vilja se despoter, om hvilka det ej är tillåtet att raisonnera.
Då jag begärde ordet, skedde det för att instämma i Frih.
Ehrenborghs här framställda anmärkning, rör:de skyldigheten för Statsrådets ledamöter att afträda, hvarje gång beslut skall fattas; men sedermera har Hr v. Troil gjort en annan anmärkning, som jag på det högsta gillar, och då jag finner ämnet af denna värda ledamot tillräckligen 111 red t, inskränker jag mig blott dertill att förena mig med Hr v. Troil och begära propos. på antagande af hans förslag såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka.
Hr C ederschjöld, Pehr Gust.:
I aidedn. af de anmärkningar, som af en värd ledamot blifvit gjorda emot Hr v. Troils förslag, att Statsrådets ledamöter borde förlora egen representationsrätt inom något RiksSt., vill jag blott erinra, att Statsrådets ledamöter år 1809 sjelfmant afsade sig sin representationsrätt eller förklarade, att de ansågo den hvilande, så länge de innehade sin befattning såsom Konungens rådgifvare, och att det först var efter Riksd.- Ordn:s antagande, som de återtogo sina platser här på Riddarhuset.
Jag sk tille också tro, att Riksd.Ordn. medgaf Statsrådets ledamöter säte och stämma inom RiksSt:n endast för att icke undandraga R.
St. de upplysningar, som erfordras från Regeringens sida; men då nu detta ändamål vinnes derfÖrutan, ser jag intet hinder för antagande af Hr v. Troils förslag.
Då man emedlertid talat om den reciprocitet emellan rättigheter och skyldigheter, som uti förevar, förslag borde äga rum, lager jag mig friheten hemställa, om ej rättigheten för Statsrådets ledamöter till inträde i alla fyra RiksStm hör åtföljas af skyldigheten alt inställa sig, dä något RiksSt. sådant fordrar.
Jag minnes, att flera vigtiga mål här blifvit afgjorda, då ingen af Konungens rådgifvare varit tillstädes för att meddela upplysningar, och jag föreslår således följande tillägg: till upplysningars afgifvande vare
Statsrådets ledamöter äfven pligtiga att sig inställa i det Stånd, som det äskar.
Jag kan för min del ej instämma i Hr v. Troils förslag.
Han har väl såsom motiv uppgifvit, att derigenom antagandet af Constit.TJtsk:s förslag skulle underlättas; men det är i främsta rummet angeläget att tillse, att man ej på sådant sätt kommer att antaga något, som skulle motverka sjelfva ändamålet, och Hr v.
Troils förslag är, Dm i; Octobcr f. m. efter min tanka, af denna beskaffenhet; ty under supposition, att Statsrådets ledamöter merendels äro adelsmän, skulle vi här på Riddarhuset oftast komma att sakna de upplysningar, vi hittills haft att tillgå från Regeringens ledamöter, under det de öfriga RiksSttn fingo emottaga dem i rikt mått.
I fall R. o. Ad. skulle finna riktigt att, på sätt Hr Cederschjöld föreslagit, ålägga Konungens rådgifvare att vara tillstädes i RiksSUn, enär det af något Stånd påfordrades, mäste rådgifvarne befrias från skyldigheten att förrätta sina embeten och att vara tillstädes i Konungens Rådkammare, då det samtidigt behöfdes.
Jag skulle tro, att derpå intet vore vunnet.
I afseende på Hr Cederscbjölds anmärkning, att Konungens rådgifvare ej alltid varit här tillstädes, då vigtiga frågor blifvit afgjorda, får jag i allmänhet svara, att deras första pligt är att sköta deras embeten; men jag uppmanar derjemte den värde ledamoten att uppgifva, om jag, då sjukdom icke hindrat mig komma tillstädes, saknats vid något tillfälle, då R. o. Ad. af mig kunnat fordra upplysningar i förefallande ämnen?
När jag finner mig uppkallad att yttra mig i en fråga, söker jag alltid att göra det med beräkning att komma till ett antagligt resultat.
Detta är deremot icke händelsen med Hr Cederschjölds nu väckta förslag, som han äfven framställt inom Constit.Utsk., men hvilket jag anser alldeles overkställbar!; ty jag begriper icke, hvad tvångsmedel R.
St. skulle kunna använda emot den Konungens rådgifvare, som ej ville underkasta sig det af Hr Cederschjöld föreslagna åläggandet.
Hafva Statsrådets ledamöter, till följd af den här medgifna rättigheten, en moralisk förbindelse att icke utan giltiga skäl undandraga sig inställelse i RiksSCn för upplysningars meddelande, så synes mig detta tillräckligt, och jag vet ej, hvartill en lag isamma afseende skulle tjena.
Ulsk. har redan tagit förslaget i öfvervägande och funnit tillräckliga motskäl för dess förkastande.
Hvad åter angår Hr v. Troils förslag, som visserligen är riktigt i rationell hänseende, befarar jag, att det äfven möter svårigheter, sedan frågan vid Riksd.Ordms första antagande varit discuterad och det då ansågs orättvist att betaga Statsrådets ledamöter i och för deras befattningar en medfödd rättighet.
Blir detta Stånd en gång ett valdt RiksSt., kan saken tilläfventyrs komma i fråga; men intilldess tror jag, att man consequent bör vidblifva den en gång antagna principen.
Jag skulle således anse illa gjordt, om R. o. Ad. förklarade Hr Cederschjölds eller Hr v. Troils förslag såsom sin gemensamma tanka.
För min del kan jag ej inse någon fördel af det förslag, Constit.Utsk. här framställt, Den 17 Ootober f. m. 73 ställt, så länge vår fyrdelta Ståndsrepresentation bibehålles.
Jag vill emedlertid blott nedlägga denna tanka såsom en reservation i prof. och får för öfrigt tillägga, att jag anser det vara orättvist, om man betager Statsrådets ledamöter säte och stämma inom eget .Stånd.
Förhållandet i andra länder är, alt ministrarna alltid hafva rösträttighet i Pärskammare!), då de äro medlemmar deraf, eller i andra Kammaren, då de der blifvit invalda; och jag inser intet skäl, hvarföre man t. ex. skulle neka en Statsrådsledamot rösträttighet i Preste.St., då han såsom ledamot af Welenskapsacademien dit blifvit invald.
Jag afstyrker således antagandet af Hr v. Troils förslag.
En värd talare liar ansett mitt förslag overkställbar! och Hr v. Troils orättvist.
Till vederläggning af hans speculativa bevis vill jag emedlertid blott åberopa erfarenheten.
Under hela den s. k. frihetstiden hade Rikets Råd ej någon representationsrätt, utan inbjödos, om jag ej misstager mig, af Ståndet att här öfvervara vissa öfverläggningar.
Jag har blott velat nämna delta för att visa, att det nu väckta förslaget ej är overkställbar!.
Ehuru jag följde Frih.
Ehrenborgbs sednaste yttrande med all den uppmärksamhet, som jag alltid egnar åt den värde talaren, har jag ej mägtat att i detta yttrande finna några gällande skäl emot mitt förslag.
Att frågan ar 1809 sågs från en annan synpunkt var ganska naturligt, emedan då ingen fråga var att lemna Statsrådets ledamöter inträde i alla RiksSUn; det var t. o. m. under sådana förhållanden ganska väl, att man bibehöll deras inträdesrätt åtminstone i ett rum inom Representationen.
Men helt olika är förhållandet, om de nu få rättighet att leda öfverläggningarna i alla RiksSt:n.
Jag finner åtminstone för min del olämpligt, att de då skola tillhöra något visst Riks-'
St., och att mitt förslag skulle ingripa i någon gifven rättighet, som icke kan betagas Statsrådets ledamöter, förmår jag ej fatta, lika litet som det kan anses orättvist, att de för närvarande ej få väljas till ledamöter i Ulsk.
Frågan är blott om en modification af representationsrätten, hvarom lagstiftaren måste kunna förordna likaväl som om denna representationsrätt i allmänhet.
För öfrigt kan jag ej, lika med en värd talare här näst framför mig, föreställa mig, att
Riddarhuset genom mitt förslag skulle komma att sakna Konungens rådgifvare ibland sig, enär jag tager för afgjordt, att de i allt fall skulle'uppträda lika ofta, om icke oftare, bär inom sitt eget Stånd som i de öfriga RiksStm.
Hvad slutligen Hr Dalmans anmärkning beträffar, har han väl upprepat Frih.
Ehrenborgbs påstående om orättvisan af mitt förslag, men tillika förklarat sig emot Ulskls och derigenom antydt, alt hans ändamål tilläfventyrs är alt vid nästa riksi5 H. 10 74 Dcu 17 Uctuber f. m. dag få liela frågan förkastad, hvilket jag hoppas icke instämmer med pluralitetens mening.
Den siste talaren har omnämnt det tillfälle, Statsrådets ledamöter hädanefter skulle få att leda RiksStms öfverläggningar.
Jag inser likväl icke, huru sådant skulle tillgå, med mindre de blefve RiksSttns talmän.
I alla fall vet R. o. Ad. bäst, huru litet någon enskild ledamot skulle lyckas att leda öfverläggningarna i detta Stånd.
Då nu egentligen fråga är endast om tvenne motsatta förslag, nemi. å ena sidan Hr v.
Troils och å andra mitt, tager jag mig friheten hemställa, att dessa måtte af Hr Gr. o. Landtm, uppställas emot hvarandra, på det vi må komma från saken med blott en votering.
Man har sagt, att Hr v.
Troils förslag vore orättvist; men jag tillstår, att jag ej inser, hvari denna orättvisa skulle bestå, då man vet, att representationsrätten kan förloras för utöfningen af mindre vigtiga tjenster än Statsrådsämbetet.
Så t. ex. måste en officer lemna sin representationsrätt, då armeen går i fält, och Landtm, jemte öfriga Talmännen förlora äfven säte oell stämma inom sitt Stånd.
Prejudicater äro dessutom jemväl gifna i detta afseende ej blott Rån år 1809, då Statsrådets ledamöter sjelfmant afsade sig säte och stämma på Riddarhuset, utan äfven från den föregående tiden, ty äfven jag tror mig känna, att Riksens Råd ej utöfvade någon representationsrätt.
Hartmansdorff har ansett inga andra kunna leda öfverläggningarna inom RiksSt:n än deras talmän, och detta yttrande förefaller oväntadt från en ledamot, som så ofta gjort anspråk att leda våra öfverläggningar till det beslut, han önskat; men jag ser ej, hvad ondt ligger deri, att en med sakkännedom utrustad person genom sina yttranden öfver ett ämne leder öfverläggningarna.
Tvärtom det bör efter min tanka så vara för att få besluten byggda pä sanna skäl, och jag tror således, att det skulle vara ganska väl, om Regeringens ledamöter, genom inträde i RiksSttn för upplysningars meddelande, skulle kunna i denna mening leda öfverläggningarna till ett godt slut.
Man har fästat sig vid ett yttrande af mig, att Regeringens ledamöter skulle kunna, efter erhållet inträde i alla fyra RiksStm, leda öfverläggningarna derstädes.
Jag tror mig likväl icke hafva sagt för mycket, helst det i ett annat land, som framför andra gjort sig kändt för att hafva ett utbildadt constitutionelt samhällsskick, finnes en af Regeringen särskildt tillsatt person, under namn af Underhusets ledare.
Jag vill likväl ej vidare uppehålla mig härvid, enär denna strid endast är om ett ord, sorn är af ingen vigt, då hvar och en lätteligen inser, att den ledning, som här är i fråga, aldrig kati komma i collision med den, Den fj Octoter £, m. som tillhör Talmannen.
Men efter jag nu liar ordet, vill jag i anledning af Hr Dalmans yttrande, att man i andra Jander ej vägrar ministrarna rösträttighet inom Representationen, tillägga, hvad jag nyss förglömde, nemi. att förhållandet icke ovilkorligen är sådant, som Hr Dalman uppgifvit.
Jag vill i delta afseende endast hålla mig till England.
Der hafva Regeringens ledamöter icke i och för sina befattningar tillträde till begge karnrarna, hvadan de endast der kunna uppträda såsom representanter; men då man tillika funnit olägenheterna deraf, alt ett större antal af Regeringens egna ledamöter skulle kunna blifva röstberättigade i Underhuset, har man inskränkt antalet af dem, som kunna dit inväljas, till tvenne.
Jag är ledsen, att mina ord så fallit, att Hr v. Troil ej förstått dem.
Min mening har varit, att det förhållande, som Hr v.
Troils förslag åsyftar, hvarken är rättsenligt eller kan få framgång, och jag tvekar ej att ännu en gång uttala, att det vore illa, örn man såsom gemensam tanka antoge en anmärkning, som skulle verka emot hela det af Utsk. åsyftade ändamålet.
Jag har dock tillika förklarat, att jag mindre sett på rationaliteten af Hr v. Troils förslag, än på möjligheten att för detsamma vinna framgång, och det skall blifva mig kärt, om jag i denna åsigt misstagit mig; men jag tror, att erfarenheten skall visa, att jag sett saken riktigt och att man på andra sidan förfelat ändamålet af nit för en princip.
Detta till förklaring af mitt föregående yttrande, hvartill jag nu blott vill tillägga några ord för att erinra, att jemnförelsen emellan Riksens Råd och nu varande ledamöterna i Konungens Conseil ej är adaequat.
Råd styrde efter röstantalet och var en ministerstyrelse af måhända den skarpaste art, man kan tänka sig.
Förhållandet deri tiden kan således endast )emnföras med de förhållanden, då Statsrådets ledamöter sjelfva regera under Konungens frånvaro, och i sådant fall tror jag ej det vara lämpligt, att de uppträda i något RiksSt.; men så länge Konungen regerar, anser jag det vara väl beräknadt att icke fråntaga dem en medfödd ståndsrättighet.
Jag underkastar mig emedlertid hvilkendera meningen, R. o. Ad. behagar antaga såsom sin gemensamma tanka.
Hr Dalman: I anledn. af Hr v. Troils sista yttrande får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt förhållandet är helt annorlunda i ett land, der en verklig ministerstyrelse finnes, som handlar collectivt, och der Representationen är sammansatt af tvenne kamrar.
Om ej alla ministrarna der hafva tillträde i Underhuset, kommer det deraf, att alla förslag gå derifrån fullkomligt beredda till Öfverhuset, der alltid några af ministrarna finnas.
Det citerade exemplet vederlägger således icke mina anmärkningar emot sjelfva 76
Den 17 Octo b er f. m. principen uti Hr v. TroiJs förslag.
Jag kan ej heller finna någon våda deri, att Konungens rådgifvare till ett antal af ätta personer här deltaga i besluten.
Det har visserligen nyligen handt, att sex af Konungens rådgifvare här röstade och gjorde pluralitet i en fråga, ang:Je deras egen ansvarighet, och denna särskilda händelse har tilläfventyrs ledt Hr v. Troil till framställningen af sitt förslag; men det är ej att förmoda, att dylika fall ofta skola inträffa.
Slutligen får jag förnya den förklaring, att jag anser hela det ifrågavarande af TJtsk. framställda förslaget snarare skadligt än nyttigt under nuvarande Former, enär Konungens rådgifvare derigenom skulle få tillfälle att kanske snarare erabrouillera ärenderna, än utreda dem och meddela upplysningar.
Jag medger, att flera bland de rättelser i Utskrs förslag, som här blifvit påyrkade, förtjena afseende, och deribland i första rummet den, att alla Statsrådets ledamöter böra hafva rätt till inträde i RiksSttn för upplysningars meddelande; för det andra, att deras afträdande vid hvarje beslut ej är väsendtligt.
Deremot kan jag ej godkänna Hr v. Troils förslag, att de ledamöter af Statsrådet, sora äro medlemmar af IL o. Ad., skulle betagas säte och stämma här på Riddarhuset.
Detta förslag synes mig äfven strida emot formen och böra behandlas oberoende af Constit.Utskts förslag; ty onekligt är, att detta sistnämnda kan bestå och med de förut omnämnda förändringarna gå igenom utan Hr v. Troils tillägg, som således i sjelfva verket utgör en särskild motion.
Icke heller kan jag medgifva Hr Cederschjölds förslag, att Konungens rådgifvare nödvändigt skulle infinna sig i det Stånd, som sådant askar; ty en slik skyldighet skulle lätt kunna komma att stå i strid med deras öfriga åligganden.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. må såsom gemensam tanka antaga de ändringar i Utskts redactionsförslag, som Hr v. Hartmansdorff uppgifvit.
Man har omtalat de fordna Riksråden och deras deltagande i öfverläggningnrna här på Riddarhuset.
Som jag har något minne från den tiden, får jag upplysningsvis anmärka, att från 1773 till 1789 voro Riksens Råd blott Konungens rådgifvare och deltogo då i R. o. Ad:s öfverläggningar.
Jag minnes bestämdt, att jag sett Riksråden Bunge och Falkenberg här utöf>a säte och stämma inom Ståndet, och jag inser ej något skäl, hvarföre en Stafsrådsledamot skulle förlora sin representationsrätt endast derföre, att han råkat inkomma i Conseillen.
Såsom elt historiskt bidrag till jemnlörelsen emellan de fordna Riksråden och nuvarande Statsrådet ber jag, utan att för öfrigt blanda mig i den fö - Den 17 Octohcr f. m. 77 revär, frågan, att få meddela en upplysning om den betydliga skillnaden dem emellan.
Råd ägde alt göra lag tvärtemot Konungens vilja, och detta gick så långt, att 0111 Konungen satte sig emot Riksrådens mening, fanns en namnstämpel, som begagnades och gällde lika med Konungens underskrift.
N11 deremot kunna alla Statsrådets ledamöter reservera sig till prof., och det fordras ändock blott contrasignation för att Konungens vilja skall blifva lag.
Jag har blott velat erinra härom för att visa skillnaden vid den jemnförelse, som här blifvit uppställd.
Ståndet ej må ur minnet förlora, att sista punkten af Ulsk:s redactionsförslag lyder sålunda:
Då Statsrådets ledamöter med Konungslig magt styra Riket, äge de ej i något RiksSt. tillträde.
Således kunna de icke på en gång vara regerande och deltagande i RiksSl:ns öfverläggningar.
En talare har anmärkt, att sex af Konungens rådgifvare icke längesedan skola bestämt utgången af en votering i fråga om deras egen ansvarighet.
Jag får härvid erinra, att de, som framställde berörde förslag, väl gjorde det under det vackra namnet af ökad ansvarighet för Konungens rådgifvare; men att förslaget i sjelfva verket åsyftade att öka deras och inskränka Konungens magt.
Dessa rådgifvare röstade således emot deras egen upphöjelse på Konungamagtens bekostnad.
Jag förnyar min anhållan om propos. å det förslag, jag tagit mig friheten framställa. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att under loppet af discussionen flera särskilda meningar yppat sig rör:de förändringar i Utsk:s förslag; de sammanstämde likväl hufvudsakligen i tvenne, nemi. i Hr v.
Hartmansdorffs och i Hr v. Troils.
I den sednares mening hade Gr.
Horn instämt helt och hållet och Hr Cederschjöld med någon liten förändring.
H. Ex. ansåg således lämpligast, att, för att få veta R. o. Ad:s gemensamma tanka i detta mål, dessa tvenne förslag af Hr v. Hartmansdorff och Hr v.
Troil först borde framställas, innan man ginge till afgörande af TJtsk:s memor.
Derefter upplästes Hr v. Hartmansdorffs förslag, så lydande: ”Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter och ”Just.ombudsmannen kunna ej säte och stämma i deras Stånds ”plena förnekas, när de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda ”ordningar stadga, dertill berättigade äro.