Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
' Den, hvilken såsom Ståndets gemensamma tanka förklarar, att det af Constit.Utsk. framställda förslag lill ny. period i slutet af 12 mom. 1 5 Tryckfr.förordo. skall erhålla följande lydelse: ”Föryttrar någon en tryckt skrift, hvarå boktryckarens namn, tryckningsorten ellef årtalet icke finnas utsatta, bote för hvarje gång femtio r:dr och stånde derjemte, i händelse skriften åtalas, förlattareansvar, derest icke boktryckaren elier författaren kan upptäckas,” voterar ' ja; den det ej vill, voterar nej; Den g April e. m. »5 Vinner nej, förklarar icke R. o. Ad. ofvannämnde redaction sorn sin gemensamma tanke.
Efter voteriDgens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer:
Ja — aa.
Nej — 7.
Vidare föredrogs Constit.Utsk:s d. 6 dennes på hordet lagda meraor.
N:o ii3 med förslag till ändring och tillägg i ir morn. 5 § Tryckfr.förordn.
Jag tror, att man hör ganska noga betänka sig, innan man antager denna af Constit.
Utsk. föreslagna förändring.
Genom en sådan förändring skulle det nemi. hero på hvilken enskild person som helst att, utan någon slags garanti och blott under förevändning, att han funne skriften innefatta angripelser emot honom enskildt, kunna confiskera deri, för det densamma vore mindre behaglig för Styrelsen, och sålunda hindra den afsättning, som författaren af arbetet påräknat.
Det är visserligen sannt, att Constit.Utsk. sagt, att det skulle bero på domaren att bestämma det ersättningsansvar, som bör följa, i händelse skriften ej finnes brottslig; men om hos denna person ej finnas tillgångar till ersättning, så hvar erhåller författaren sin regress?
Ehuru jag ej vill bestrida, att tilläfventyrs det ej är obilligt, att, om enskild person i skrift angripes, han må äga rätt att erhålla qvarstad å denna skrift, så kan jag likväl ej gå längre än till det medgifvande, att denna quarstad må äga rum emot vederhäftiga mäns borgen för den ersättning, som kan författaren tillerkännas; men jag skulle tro, att, då tryckfriheten varit hotad nied så många inskränkningar vid denna riksdag, R. o.
Ad. gjorde bäst att icke lägga något band på densamma genom ifråga var. förändring, utan afslå Utsk:s förslag.
Jag yrkar således för det första, att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke förklara, att Ståndet ej anser denna grundlagsförändring nyttig; men i händelse R. o. Ad. ej dertill vill lemna sitt bifall, förbehåller jag mig att få yrka, det R. o.
Ad. såsom dess gemensamma tanka må förklara, att den enskilde, som å tryckt skrift begär qvarstad, skall ställa vederhäftig borgen för den ersättning, honom kan åläggas.
Det är en temligen allmän erfarenhet, att ganska få personer i vårt kära fädernesland förstå att sätta riktigt värde på tryckfriheten, och om man går till grunden för detta förhållande, torde en stor del of anledningen dertill bestå deri, att de finna sig icke för sina personer äga tillräckligt skydd i tryckfr.förordn.
I denna förordn. är allt gjordt för att inskränka tryck - Din g April e. ra. friheten och gora missbruken omöjliga eller strängt straffade, då de åsyfta Styrelsen, men icke det minsta lill skydd för den enskilde, sorn angripes i tryckt skrift.
Han får icke upplagan belagd med qvarstad, utan den kan utspridas under rättegången, så att, då rättegången är slutad och domen innehåller, att upplagan skall confiskeras, det ej finnes något att confiskera.
Ändamålet med processen blir således förfeiadt.
Skall derföre något skydd lemnäs åt den, som sålunda angripes, så måste han erhålla rätt att belägga upplagan med qvarstad, tills rättegången blir afgjord.
Jag föreslog visserligen i Utsk., hvad Hr
Dalman yrkat, nemi. att klaganden borde ställa borgen för den reconvention, hvartill han kunde blifva dömd; men jag blef öfverröstad.
J >g skall också icke motsätta mig, utan är mycket böjd för att understödja den mening, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att anklagaren skall ställa nöjaktig borgen för den reconvention, hvartill han kan blifva dömd.
Men att alldeles ogilla förslaget anser jag högst olämpligt, och skulle derföre önska, alt Ståndet antingen ville godkänna Utskts förslag, sådant det är, eller också inskränka sig till den anmärkt]., att den enskilde åklagaren skall ställa borgen för den ersättning, hvartill han kan blifva dömd för obehörigt åtal.
Då jag hyser samma åsigt af saken sorn den siste värde talaren, är jag äfven hufvudsakligen förekommen af honom i framställningen af de skäl, sorn tala för saken.
Jag kan således icke instämma i Hr
Dalmans begäran, att detta förslag måtte helt och hållet ogilla^; men deremot finner jag skäl att bifalla den förändrade redaction, som Hr Dalman föreslagit och Hr Cederschjöld linderstedt.
Det förefaller mig icke otroligt, att så ömtåliga menniskor kunna finnas, att de kunna anse sig laederade af en utkommen skrift, ehuru saken icke så af allm. opinionen bedömes.
Då skulle likväl åklatraren, som har rätt att få skriften belagd med qvarstad, förorsaka författaren en förlöst genom denna rättighets begagnande, och som denne åklagare kan sakna tillgång att erlägga den ersättning, hvartill han enligt denna lag kan dömas skyldig, i fall skriften icke befinnes brottslig, så är det, enligt min tanke, rättvist att stadga, det han skall ställa borgen för denna ersättning, innan han kan erhålla sequester.
Jag lager mig derföre friheten tillstyrka, att R o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara det andra alternativet af Hr Dalmans förslag.
Hr Stuart, Carl Gust :
Man har ofta i sednare tider hört klagas deröfver, att Tryck fr.förordn. icke tillräckligt skyddar den enskilde mot personliga’ smädelser och andra missbruk af tryckfriheten.
Det .af Constit.Utsk. nu afgifna för - Den 9 April e. m. 97 förslag till ett förändradt, mera ändamålsenligt stadgande i detta afseende synes mig således böra, afven af tryckfrihetens vänner, understödjas, emedan detsamma till en stor del undanrödjer de skäl, som möjligtvis hos en och annan nu kunna finnas till grundade klagomål öfver vår ägande tryckfrihet.
Det är af sådan anledn., som jag anser den föreslagna confiscationen af skrift, som innefattar smädliga utlåtelser mot enskild person, böra kunna innan rättegångens början verkställas; men lika med Hrr Cederschjöld och Dalman finner jag det derjemte böra vara en ovilkorlig skyldighet för den person, som åtalar en dylik skrift, att ställa borgen derför, att densammas utgifvare ej skall i följd af confiscatienen komma att vidkännas någon förlust, derest skriften förklaras obrottslig.
Till åstadkommande af en sådan modifieation, hvarigenom Utsk:s förslag, enligt min åsigt, blir antagligt, får äfven jag, i full consequens af det raisonnement, som ligger till grund för det framställda förslaget, yrka, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka förklara den anmärkn., att målsäganden bör stalla antaglig borgen för det ersättningsansvar, sorn af-domaren kan honom åläggas, i händelse skriften förklaras obrottslig.
Då jag äfven för min del instämmer i den grundsats, att verkligen Tryckfr.lagen bör stadga skydd för den enskilde medborgaren mot förolämpningar genom tryckfrihetens missbruk, sä skall jag ej vara envis i mitt yrkande, att R. o. Ad. måtte ogilla förslaget, utan åtnöja mig med, att R. o.
Ad. antager det correctiv, att målsäganden skall ställa borgen, innan skriften kan med qvarstad beläggas.
Skälet, hvarföre jag yrkade det förra, finner jag dock icke vara vederlagdt genom hvad de andra talarne anfört, emedan mitt yrkande grundad^ sig på öfvertygelsen om oformligheten deraf, alt en person, som icke var förolämpad eller icke målsegande, utan blott föregåfve sig vara 'det, skulle hafva rättighet att hos K. M:s Bef:h:de erhålla qvarstad å hvilken skrift som helst, efter att hafva uttagit stämning emot dess författare.
Han kunde ju vara vidtalad att begära en sådan qvarstad.
Det berodde väl sedan på juryn att pröfva, huruvida han vore förolämpad eller icke; men stämning och qvarstad kunde domaren icke neka.
Processen i tryckfr.mål är icke summarisk; dertill utgå vanligen 3 ä 4 veckor.
Således kunde en person , som alldeles icke vore smädad, begära qvarstad på en politisk skrift, hvilken sedermera af juryn förklarades obrottslig.
Ännu orimligare vore detta, om, enligt Utsk:s förslag, en författare skulle kunna störas i sin äganderätt utan säkerhet för a runstyckens ersättning, en ersättning, som då den af domaren skulle bestämmes, likväl svårligen blefvfe jemnförlig_ med författarens verkliga förlust.
Men för att visa, det jag ej är bland dem, som 2i H, i3 s» De» 9 April e. ra. vilja neka skydd emot personliga förolämpningar i tryck, hvilka jag anser vara de mest vådliga för tryckfriheten, vill jag ej motsätta mig den modification, som här blifvit föreslagen, fastän jag ej finner den fullkomligt lämplig.
Äfven jag skulle hysa samma betänkligheter, som den siste värde talaren, emot antagandet af det framställda förslaget, såvida jag icke ansåg irsta perioden uti 5 § 11 mom.
Tryckfr.förordn. vara uti iffågavar. hänseende betryggande, enär, enligt densamma, i tryckfr.mål ingen annan kan blifva målsägande eller få kära, än den, hvilken är föremålet för angripelsen.
Berörde period lyder nemi. sålunda: ”Angripas, uti af trycket utkomna skrifter, enskilda personer, en eller flera, och det ej sker i och för deras embete, derom må ej annor än rätter målsägande kära, ej heller må tillförordnad publik actor någonsin i sådant i sitt käromål upptaga och åklaga.”
Det är med afseende å detta stadgande och så länge detsamma qvarstår i tryckfr.Iagen, som jag ej finnér någon synnerlig våda att gifva målseganden den föreslagna rättigheten att, mot det han ställer antaglig borgen för den ersättning, som af domaren kan honom åläggas, få den skrift confiscerad, hvaruti han finner sig smädad och sitt personliga anseende förnärmadt.
Jag fortfar således att yrka propos. på den anmärkn. af Hr Dalman, som jag förut understödt, eller att R. o Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, det målsäganden, då han äskar, alt en skrift skall med qvarstad beläggas, bör ställa borgen för den ersättning, som domaren kan finna honom skyldig att utgifva, i händelse skriften pröfvas vara obrottslig.
Ehuru jag, såsom jag redan sagt, ej ämnar fullfölja mitt yrkande om ogillande af ifrågavar. förslag, vill jag likväl, på det R. o. Ad. måtte klarligen inse, att jag ej saknat skäl till ett sådant yrkande, fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att det ej beror på domaren, utan på målsäganden sjelf, att vid åtalets anställande bedöma, huruvida han är angripen eller icke, och att således domaren ej kan vägra stämning på den grund, att han ej anser åklagaren vara förfördelad.
För närvar, kan åtal af apnan än rätter målsägande endast leda till besvär för den anklagade; men i följd af rättigheten att yrka qvarstad skulle, oaktadt det af Hr Stuart åberopade stadgande, ett sådant förhållande verkligen kunna inträffa, som det jag omnämnde.
Jag vill ej ingå i någon pröfning, huruvida det är Hr Dalman eller Hr Stuart, som har ratt i frågan, om det må bero af stämningens utgifvare, af domaren, att pröfva, huruvida det är rättér målsägande, som kärar; men jag får förklara , att jag anser i hög grad betänkligt att underkasta käranden en skyldighet att ställa Dtn 9 April e. m. 93 borgen för den ersättning, som af domaren kan blifva författaren tillerkänd.
Det skulle hindra den fattige parten att göra sin rätt gällande, på ett sätt som vore stridande emot de allm. grundsatserna för Svenska lagstiftningen, och jag skulle anse det så mycket mindre lämpligt, som det är allmänt kändt, att den förlust, författaren af en skrift gör derigenom, att den belägges med qvarstad, är högst obetydlig, enär det s. k. piquanta i en skrift ökas genom rättegången, isynnerhet om skriften frikännes, i följd hvaraf den förlust, författaren lider derigenom, att skriften under rättegången blir osåld, ersättes derigenom, att allmänheten blir begärligare efter skriften, då försäljningen deraf frigifves.
Dertill har författaren, enligt Utsk:s förslag, rätt till ersättning, då skriften förklaras obrottslig, 'så att han har samma rätt som i hvarje annat käromål inför Svensk domstol, att nemi. få ersättning i den mån, tillgångar dertill finnas; hvarförutan han i alla fall förlorar mindre, än som ofta sker i mångfaldiga andra enskilda rättegångar, hvarunder skogar och mera sådant, som lemna betydlig afkastning, flera år kunna vara under qvarstad, tills tvisten är afgjord.
Då kan ersättning blifva utdömd; men om ingen tillgäng finnes, blir förlusten på intet sätt ersatt.
Jag skulle således anse, att Constit.TJtskts förslag är ganska välbetänkt, och att det bör oförändradt qvarstå, samt att icke mer i detta enda fall, än i alla andra, den i vår lagstifning okända principen om borgens ställande vid sequestrering hör blifva gällande.
Den siste värde talaren har hestrid t den förändring, som af flera talare jemte mig blifvit begärd.
Om jag lyckats alt följa Hr Rosenblad i den invecklade deduction, han framställt, så har den innefattat ett svagt skäl för hans mening.
Ilan har nemi. yttrat, alt det tillägg, som af oss blifvit hegardt, skulle leda derhän, att den fattige, som vore i en skrift förfördelad, ej skulle få denna skrift sequestrerad derföre, alt han ej skulle kunna anskaffa borgen.
Jag har deremot den öfvertygelse, att om skriften verkligen är brottslig, skall det också finnas flera personer än domaren, sorn skola falla utslag i saken, hvilka hafva så mycket omdöme, alt de på förhand kunna inse, att skriften skall förklaras brottslig, och jag vill icke förutsätta möjligheten deraf, att en fattig person, som i tryck blifvit förfördelad, ej skulle kunna (inna en menniska med så mycket deltagande för detta olyckliga öde, att han ville lemna sitt namn för den ringa summa, som kunde komma i fråga.
Om jag kunde förutsätta möjligheten af hvad Hr Rosenblad befarat, skulle jag instämma med honom ; men då jag ej kan det, fortfar jag att begära den ändring i XJtsk:s förslag, som af Hr Rosenblad blifvit bestridd.
Hr Rosenblad måtte icke hafva nog stu - 100
Den 9 A p r i 1 e. m. deråt vår lag, då lian kunnat säga, att den här föreslagna förändrjngen i Utsk:s förslag skulle vara en afvikelse från allm. lagens stadganden.
Allm. lagen stadgar i många fall, att borgen skall ställas för kostnad och skada; men den stadgar i intet fall, att det skall bero af en målsägande att lägga qvarstad på en arnian persons egendom, innan domaren pröfvat, om skäl dertill finnes, hvilket också i alla andra frågor, än tryckfr.mål, vore sä orimligt, att ingen lagstiftning i verlden kunde godkänna en sådan princip.
Man lior besinna, att det här skulle bero af hvem som helst att, blott på grund af egna föreställningarom förment smädelse mot sig, belägga en annans egendom med qvarstad; och detta är väl en så stor magt, att missbruket deraf, åtminstone genom skyldigheten att ställa borgen för kostnad och skada, bör hejdas, och för min del förstår jag ej, huru man kan bestrida billigheten deraf.
Då det brott, författaren, i händelse han blir fälld, begått emot åklagaren, eller den förnärmelse käranden lidit, just ligger i sjelfva skriften, så skulle denna förnärmelse blifva ytterligare befrämjad, om, under den tid rättegången varade, skriften finge fritt föryttras, efter att, såsom föremål för ett allmänt åtal, hafva vunnit större begärlighet.
I följd deraf, och ehvad käranden vunne eller icke vunne sitt syftemål att få författaren fälld, kunde han ej komma att tillgodonjuta fullkomlig rättvisa, emedan den hufvudsakliga förnärmelsen redan blifvit verkställd genom utspridandet af de många exemplaren af skriften.
Målsägandens rättighet att belägga en skrift med qvarstad är således ett af de vigtigaste vilkor för hans skyddande mot förolämpningar i tryck; och nu är frågan, huruvida detta vilkor bör vara underkastadt förmågan att ställa borgen för en möjligen blifvande ersättning, i fal! käromålet ogillas.
Skulle det stadgas, så komme den fattige, som ej kan anskaffa borgen, att ställas i en helt annan kategori än den förmögne; och hvad beträffar, att mai) ej skall kunna erhålla qvarstad i andra civila mål, utan att ställa borgen, så.får jag hemställa till Hr Dalman, som är verklig jurist, hvilket jag icke är, huruvida han icke känner, att i mångfaldiga äganderättsfrågor, t. ex. i tvister om skogsparker, käranden har rätt att begära qvarstad å skogen, så att icke misshushållning dermed må äga rum, oaktadt förre innehafvare!! derigenom mycket hindras i sin fria brukningsrätt, och om icke en sådan qvarstad af domstolen kan beviljas, utan att någon borgen blir ställd.
Hr'
Till svar å den siste talarens yttrande får jag anföra, att det visserligen kan finnas förhållanden, då t. ex. qvarstad å omtvistade skogslotter sättes, utan någon borgen, men att denna qvarstad aldrig sättes, med mindre domaren pröfvat den varå af omständigheterna påkallad; Den g April e. m. 101 och jag ber, att Hr Rosenblad måtte fasta uppmärksamhet derpå, att har är fråga om intet annat än den persons omdöme, sora anser sig vara smädad, hvilket här skulle gillia lika mycket som domarens pröfning i andra mål.
Från en juridisk synpunkt kan det således omöjligen försvaras, hvarken att
Hofcancelleren eller någon enskild person erhåller qvarstad å en skrift, sorn ännu icke blifvit förklarad brottslig; ty ingen bör kunna
Iida för ett brott, hvarför han endast är anklagad, hvarföre det också alltid måste bero på domarens pröfning, huruvida en anklagad t. ex. skall häktas.
Hvad tryckfr.lagen i detta fall stadgar, är ett undantag från allm. lagen, oell ett undantag, hvars nödvändighet jag ej vill bestrida; men påståendet, att detta undantag utgör en allm. regel, vågar jag motsäga, emedan det ej öfverensslämmer med sanna förhållandet.
Jag inskränker mig till att begära den propos., hvarom Ilr Cederschjöld anhållit. R. o. Ad. förklarade såsom sin gemensamma tanka den af Hr Cederschjöld framställda anmärka., ätt Utsk:s ifrågavar. förslag borde erhålla följande förändrade lydelse: ”Skrift, ”sorn åtalas, skall, så framt målsäganden det äskar, genast ”med qvarstad beläggas mot ställande af antaglig borgen för "det ersättningsansvar, hvartill han, om skriften förklaras ”obrottslig, kan af domaren pröfvas skyldig.” Föredrogs ånyo Constit.Utskrs d. 6 dennes på bordet lagda memor.
N:o ii4 med förslag till ändring i 6i §.
Reg.F. Undertcckn.
Ridd.Secret. anmälte, att från Exped.- Utskts cancelli inkommit följande anmälan: ”Uti de tryckta ”exemplaren af Constit.Utsk:s memor. slutar memor.
N:o 114 ”ordet vidtages, läses vidtager.” Constit.TJtsk:s memor.
N:o 114 förklarades hvilande lill nästa riksdag med iakttagande af den från Exped.Utsk. anmälda rättelse.
Lades till liandkna Constit.Utsk:s d. f> dennes e. m. på bordet lagda memor. iN:o ii5, ang:de förloppet af inom förstärkta Constit.Utsk. anställda voteringar. 'lill pröfning företogs Constit.Utsk:s d. 6 dennes på bordet lagda memor.
N:o 116 till R. o. Ad. i anledn. af återremissen på memor.
N:o ioo. Hr Stuart, Carl Gust.:
Jag har i allmänhet under denna riksdag ej varit särdeles hågad att lyssna till Constit.Utsk:s inbjudn:r; men jag anser mig nu böra antaga den inbjuda., Constit.Utsk. uti förevar, memor. framställt.
Jag delar Ulsk:s 102 Den g April e. m. åsigt, att det tillägg, sora Utsk. föreslagit vid 4 mom. i § Tryckfr.förordn., fyller en lucka, som för närvar, verkligen finnes i denna lag.
Derigenom skulle nemi. en viss tid bestämmas, inom hvilken tillståndsbevis för periodiska skrifters utgifvande skola erhållas och begagnas.
Det är af denna anledn.
, och då jag således finner förslaget både nyttigt och nödigt samt möjligt att verkställa, som jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till R. o. Ad., att R. o. Ad. måtte antaga Constit.Utskrs inbjudn. om ifrågavar. förslags hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag biträder så mycket hellre den siste värde talarens förslag, som det för närvar. verkligen linnes ett stadgande om prescriptionstid för giltigheten of tillståndsbref, hvilket stadgande på annat sätt, än grundlagen föreskrifver, tillkommit, nemi. på Hofcancellerens framställning, hvarå K.
M. lemnat en resolution, som Constit.Utsk. vid en föregående riksdag lemnat utan anmärkn. och hvilken, enligt praxis, anses såsom ägande kraft af grundlag.
Det är derföre vigtigt att nu på lagligt sätt stifta en grundlag, som utsträcker den nu till en månad inskränkta prescriptionstiden till 6 månader, och derjemte förskaffar tidningsutgifvare större säkerhet att, oberoende af tillståndsbref, utgifva sin tidning, blott han erhållit diariibevis.
Jag tillstyrker derföre antagande af Constit.Utsk:s inbjudn.
Då Constit.Utsk:s betänk.
N:o roo förekom till öfverläggning inom R. o. Ad., var det jag, som tog mig friheten att deremot framställa åtskilliga anmärkn:r, likväl endast i den afsigt, att de för min räkning skulle qvarstå i prot. till nästa riksdag, och utan att yrka någon påföljd för det närvar.
Jag skall derföre, hulst jag önskar att kunna undanrödja åtminstone ett af de många tvisteämnen, som vid denna riksdag uppstått emellan RiksSt:n och Constit.Utsk., instämma med de 2:ne värda talare, som sist yttrat sig, och förena mig med dem i anhållan örn antagande af Constit.Utsk:s inbjudn.
Jag har visserligen funnit förslaget vara behaftadt med åtskilliga fel, sorn, enligt min tanke, borde motivera dess afslående; men jaig tror rätta tillen dertill vara nästa riksdag.
I anledn. af hvad Hr Cederschjöld yttrat, får jag upplysningsvis nämna, att den nuvar. prescriptionstiden icke grundar sig på något af Hofcancelleren framstäldt och af K.
M. gilladt förslag,, utan grundar sig på K.
M:s nåd. svar eller tal på rikssalen i Örebro år idia, då den nya tryckfr.lagen af K. M. antogs.
Den af Constit Utsk. uti mentor.
J\:o 116 gjorda hemställan blef af R. o Ad. bifallen.
Uppå begäran af Fiihtna von Schulzenheim, Dav., och Boye, Fredr , lades ånyo på bordet StatsUtsk:s d. 6 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 435 i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, angrde afsöndring af Barnarps prebendepastorat från rectorsbestäIIningen vid Jönköpings skola oell flera till löneregleringen vid Rikets elementarläroverk hörande frågor.
Ånyo föredrogos och bifölls StatsUtskrs d. 6 dennes på bordet lagda memor.
Nro 436, angrde fortfarande årligt understöd till afl. t. f. Commissarien vid Riksg.contrs creditsedelverk, Öfverkrigscommissarien Fr.
Lindstedt efterlemuade 3 oförsörjda döttrar; och utlåt.
Nro 437- * anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 42°i i fråga om en årlig nådegåfva till förre t. f.
Öfvercommissarien P. J. Åhman.
Till handlrna lades StatsUlskrs d. 6 dennes på hordet lagda memor.
Nro 438 i anledn. af erhållen återrerniss å Utskrs utlåt.
N:o 419- Föredrogs ånyo LagUtskrs d. 6 dennes på bordet lagda memor.
Nro 182 i anledn. af R. o. Adrs samt PresteStrs beslut öfver Utskrs memor.
Nro 172 i afseende pä ändring i nu gällande lag för behandlingen af frågor 0111 oenighet makar emellan.
Som detta memor. så nyligen till RiksStm inkommit, att det ännu ej hunnit bland R. o. Adrs ledamöter utdelas, så får jag anhålla, att Hr Ridd.secret. måtte uppläsa det af LagUtsk. framställda redactionsförslag.
Ridd Secret.t
Den af Utsk. föreslagna redactionsförändring, som upptages i det nyss upplästa memor.
, utgöres af följande tillägg vid Utskrs förra förslag: ”att om ej makarna ej heller härigenom till enighet återföras, de skola inkallas till Domcapitlet, att der förmanas.”