Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullkomligt inser jag, under hvilka ofördelaktiga omständigheter jag i dag uppträder för första gången såsom talare inför detta upplysta Auditorium, för att göra anmärkningar emot en af dess vanda talares satser; men då i Friherre Anckarswärds dictamen af den i December finnes åsigter af Sveriges försvar, dem jag icke kan dela, och då Friherren deri vill tillintetgöra ett vapen, hvilket utgjordt det käraste föremålet för min barndoms drömmar och min mannaålders mödor, och utan hvilket jag rfio ' Den 8 December e. m. skall anse Sveriges försvar, om icke tillintetgjordt, likväl i högsta grad försvagadt; så är jag skyldig fäderneslandet och detta vapen, att, så godt jag förmår, söka vederlägga Baron Anckarswärds åsigter i ämnet, och vågar jag utbedja mig Höglofl.
Ridderskapets och Adelns benägna öfverseende, om miu förmåga blott illa tjenar min önskan, att behörigen utveckla ämnet, samt tillika besvärja en och hvar, som på detta rum finnér sig ämnet mägtig, att med mig höja sin röst, och icke tillåta att något, som kan trygga Sveriges försvar, må rubbas eller förstöras.
Ehuru jag, under de tio år jag i flere rigtningar och på olika tider genomrest Europa, kommit till helt olika bedömanden af Statsskicket i allmänhet, än Herr Friherren, och icke kan dela de flesta af hans åsigter deraf, så vill jag likaså litet utlåta mig öfver de samma, som öfver Sveriges Landtförsvar och detaillerna deraf, hvilka ligga alldeles utom min befattning; utan endast inskränka mig till det som rörer dess Sjöförsvar.
Att Sveriges yttre sjelfständighet, säkrast skulle blifva tryggad genom Sjöförsvaret, medgifver Friherren sjelf, men i och med detsamma förkastar han detsamma, såsom omöjligt för Sverige att åstadkomma, och Den 8 December e. m. ifit r och det i stöd af resonnementer, som mig synes, något ensidiga och utan bekantskap med nutidens Sjöförsvar och dess behofver.
Herr Friherren tager sig anledning att förkasta, eller förneka Sveriges förmåga att åstadkomma ett passande Sjöförsvar, af exempel, hämtade ur vår SjökrigsIIistoria, hvilken beklagligtvis blott äger få ljusa perioder:
Exempel kunna upplysa, men icke bevisa, och för att exempel skola kunna vara upplysande, bora de åtminstone, hvad ställning och förhållanden rörer, hafva något homogent med den tids förhållanden och ställningar, till hvilken de appliceras. Emellan Sjöförsvaret 1751, och det som existerar 1828, finnes nästan intet mera gemensamt, fin att på begge tiderna, sker det på kroppar, flytande på vattnet, samt dessa kroppars bemannande med ett större eller mindre antal menniskor; alla öfriga förhållanden och detailler äro så förändrade, att de hafva alldeles intet gemensamt; detta är äfven förhållandet emellan 1808 och nutidens, fast icke i så hög grad.
Jag förbigår således de förflutna tidernas SjöHistoria, såsom alldeles icke applicabel på denna tiden, och skall från densamma icke eller hämta något bevis för möjligheten, att i Sverige åstadkomma ett tillräckligt Sjöförsvar, äfvensom, att jag skall, så litet som möjligt, jemföra Sveriges behof af detsamma med andra länders, 3 H. Ii Den 8 December e. m.
Vöre tillingarne att bemanna en Örlogsflotta i Sverige inga andra än de Herr Friherren uppgifver; så medgifver jag visst att det skulle blifva högst vanskligt att åstadkomma, men lyckligtvis äga vi i Sverige ett antal af 6000 befarne CoopvaerdiSjömän, hvilka böra för de rättigheter, de under fredens lugn njuta, också ikläda sig skyldigheten att under kriget försvara Fäderneslandet : denna omständighet tyckes Herr Friherren alldeles hafva förbisett; antager man nu, att endast hälften af denna numeraire, skulle vid infallande krig vara tillgänglig, samt ett lika antal minst alt påräkna från Norrige, så uppkommer af dessa summor en total af 6000 befarne Sjömän; läggas nu härtill de 7000, dels befarne, dels obefarne, hvilka enligt Friherrens egen uppgift, nu i tjenst varande, finnas alt tillgå, så uppkommer deraf åter en total af i3,ooo, med en större proportion, af befarne, än hittills varit brukligt på andra Europiska flottor.
Antager man nu att på hvarje Linieskepp åtgår 600, och på hvarje Fregatt 3oo man, så uppkommer ett behof af i5,ooo man, för en flotta af ao Linieskepp och 10 Fregatter, hvilken Friherren ansett som minimum af den flotta, som borde hållas, då härtill lägges jooo man för mindre fartyg, så blifver hela beloppet 16,000 man, lemnande en brist af 3ooo, och då denna brist hufvudsakligen bestod i marinsoldater, samt mindre be - T) c n 8 I) c c e ni b e r c. m. i63 färne, så kunde det bristande antalet gerna fyllas af landt- i stället för sjö-soldater, och de obefarnes ställe med extra RoteringsBåtsmän, och Sveriges flotta skulle ändock i sina besättningars värde, såsom Sjömän bafva en stor öfverlägsenhet Öfver den, som dess fiende möjligtvis skulle kunna producera.
Sverige hehöfver således icke, mera an nu, betunga sig med utlägg för besältningarnes öfning, svårare blefve det med befälets, men äfven härutinnan kunde med litet ordning och någon omsorg åstadkommas mycket.
Om tjenlige förordningar och stadganden utgåfvos, för att förmå dem, hvilka erna sig att blifva CoopvaerdieCapitainer, att gifva sig sjelfva den bildning, hvilken de egentligen borde äga, då man betänker hvilket ansvarsfullt kall de bafva att uppfylla, oell man sedan ålade dem pligten att vid förefallande krig tjena staten, tillika försäkrade dem om den rang oell det anseende, de borde hafva enligt de olika classer af CoopvaerdieCapitainer de tillhörde, så skulle Staten på det sättet hafva att tillgå ett icke ringa antal af SjöOfficers-subalterner samt T3nder-Oflicerare.
Om tillika allt sjöfolk inrullerades på samma sätt som i Norrige, så skulle alltid, äfven under freden, en viss ordning och disciplin bibehållas i hela massan.
För deras bildning, som Staten ämnade till SkeppsChefer och Befälhafvare, blefve det visst 164 Den 8 December e. m. sedan en nödvändighet att sörja, men jag tror det inga ansenliga uppoffringar derföre blifva af nöden, i synnerhet om det bruket, hvilket fordom varit gängse och nu åter begynner att upplifvas, blefve mera allmänt, alt nemligen låta SjöOfficerare dana sig till Befälhafvare uti utrikes tjenst, hvilket har den dubbla nyttan att icke allenast personen bildas till yrket, utan äfven att de framsteg, hvilka främmande nationer gjort, derigenom införas i fäderneslandets flotta.
På detta sätt blefve det möjligt, enligt mitt sätt att se, att både bemanna och commendera en flotta i Sverige, af den styrka Herr Friherren uppgifvit.
Då jag emedlertid icke anser att Sverige behöfver, för att trygga sitt oberoende, en flotta af denna storlek, så vill jag icke längre utsträcka bevisen för möjligheten af en sådans uppställande och bemanning, utan går derföre att utveckla skälen, hvarföre jag anser dem icke behöfva en så vid utsträckning.
Af alla naturkrafter är onekligen värmen den starkaste, och dess applicerande till mechaniska ändamål genom ångmachiner, har, under de sednaste femtio åren, totalt förändrat verldens industriela och commerciela ställning; men i intet har den skapat en större förändring än i sjöväsendet.
Den 8 December e. m. i65 Ångmachinernas applicerande till navigation i allmänhet, har så väl till theori som praktik förvandlat denna vetenskap till en helt annan, än hvad den var för blott tvänne decennier sedan ; den har lika som ryckt det ena landet närmare intill det andra; den ena jordhalfvan intill den andra; och vinden och strömmen hafva redan upphört att vara hinder för speculationen.
Om dess inflytande har varit och ännu mera kommer att blifva stort i mercantilt nauticalt hänseende, huru mycket större måste icke dess inflytande blifva på sjökrigsväsendet.
Allt hvad man fordom förstod med sjotaktik och sjömanskap är ifrån den stunden förändradt; och aldrig kom vetenskapen de smärre nationerna mera till hjelp, än genom denna nyttiga upptäckt; detta är så sannt och verkningarne så afgörande, att sjelfva det stolta Albion börjar att inse, det kanske snart hafvets spira skall ryckas ur dess hand, af de folk, hvilka blott för få år sedan, ännu nödgades blindt följa de lagar det föreskref på detta element.
Men för intet land i Europa, kanske i verlden, bör dessa förhållanden blifva mera välgörande, än för Sverige.
Detta blifver ännu mera påtagligt, om man besinnar Sveriges utsträckta kust, omjordad, om jagså får uttrycka mig, med ett klippregn, dess ringa befolkning, samt måttliga pecu - mk »66
Den 3 December e. m, »liera tillgångar.
För den summa, hvilken ett åttatio Canonskepp kostar, kunna 6
Äng» bålar, af i 20 hästars kraft, produceras, och dessa bestyckade med ett Artillerie, hvilket gör tvänne sådane till mer än jemngoda med ett Skepp af nämnde storlek.
Men dessa sex Ångbåtar behöfva icke mera än femtio man hvardera, eller alla sex, icke mera än 3oo, således blifver här åter en ofantlig besparing i folk, och följaktligen äfven utgifter.
Betänker man nu vidare, att dessa fartyg icke behöfva tackling eller segel, samt att virket, som fordras för deras constructiou icke är storverkstimmer, sä skall man snart finna att Sverige inom sig äger allt hvad sorn fordras att utrusta en sådan flotta, samt äfven äger kraft och folk nog att bemanna densamma.
Här är icke stället och ännu är icke tidpunkten inne att jag bör lemna alla detaillerna om dessa vårt försvars tillkommande bålverk, må det vara nog det jag försäkrar, att nu meru intet tvifvel finnes, alt fartyg kunna rörås genom ångmachiner, hvilka kunna så construeras, att så väl sjelfva machinen, som ock hjulen blifva under vattenlinien samt fullkomligt oåtkomlige för fiendens skott, äfvensom att Ångbåtar kunna så byggas, alt om de än blifva mycket sönderskjutna öfver och i vattenlinien, så blifva de ändock flytande, Den 8 December c. ru. 167
Då detta är verkliga förhållandet, kan det icke vara likgiltigt för Nationen att veta, det t vän ne af dess egna söner, nemligen Capitaine Ericsson och Lieutenant Carlsund äro de personer, hvilka genom sina stora upptäckter och förbättringar i ämnet, bragt det till en fullkomlighet, hvarpå man förr icke vågade hoppas, samt derigenom tillika väckt det största uppseende i främmande länder; och jag skall anse mig icke hafva lefvat förgäfves, då jag med dem under de trenne sista åren fått medverka att hinna detta sköna mål.
Förgäfves skulle man vilja göra mig den invändningen, att fienden kan alltid hafva en större styrka än vi, samt älven möta oss med Ångbåtar; segern blifver icke alltid på styrkans sida, såsom Grekerna senast i sina Sjöstrider bevisat, att förtiga alla andra exempel, och dessutom äga Ångbåtarne i förening med BombCanonen en mycket större styrka såsom defensift, än såsom offensift vapen; denna sanning blifver lätt påtaglig,* om man besinnar, att, för att till Sverige öfverföra en fiendtlig aimée af 25,000 man, hvilken troligen torde vara den minsta, med hvilken man skulle våga anfalla oss, fordras en flotta af minst 3o Linieskepp och 200 Transportfartyg, och vidare föreställer sig i hvilka ofördelaktiga omständigheter denna massa skulle låka i våra trånga farvatten, altaquerad af Den 8 December e. m. ångbåtar med bomber och glödgade kulor, hvilka alltid kunna utan fara tillhandahållas på de samma, då de icke utan största fara kunna finnas på andra skepp.
Lägger man nu härtill, att en brännare-manoeuvre med ångbåt knappt kan misslyckas, sedan man icke mera beli öfver beräkna vinden, Så kan man ungefärligen göra sig en föreställning om, huru olika striden måste blifva för massan, eller för ångbåtarne, agerande hvar och en, såsom en enskild och fullkomlig styrka, samt om den villervalla och förvirring, sorn snart måste uppkomma.
Hvad jag har sagt om Linieförsvaret» om jag så får kalla det, gäller äfven om skärgårds- eller det mindre försvaret; ty om ångmachiner appliceras på canonslupen och canonjollen, så undanrödjas alla de ©fullkomligheter, hvilka nu vidlåda detta vapen: nemligen att dess rörelser allt för mycket bero af mer eller mindre hårdt vänder, att det fordrar mycket folk, samt att detta folk, i synnerhet under en kall årstid, slite»' för ondt.
Detta finnér man lätt, om man besinnar att machinen gör fartyget till sin rörelse oberoende af väder och sjö, och att genom densamma äfven hälften af besättningen, hvilken nu är nödvändig för rodden kan besparas och således den återstående få mera utrymme.
Kanske vill man härvid invända, att en sådan mängd af ångmachiner skoja blifva för Den 8 December e. ra. 169 kostsamma, men äfven här visar ångmachinen sin öfverlägsenhet.
En Canonjolle kostar, som jag tror, circa 3ooo R:dr B:co; en machin motsvarande fartygets storlek samt den erforderliga hastigheten, kostar, högt tagit, i synnerhet då mångå göras af samma modell, circa 5oo R:dr B:co, hvilken summa således blefve en tillökning i första omkostnaden, men derigenom bespardes dagligen 12 man, hvilka hvardera minst kosta 16 sk.
B:co per dag; denna dagliga besparing blefve således per månad, 120 R:dr B:co, och hela machinens kostnad blefve således inbesparad på mindre än 5 månader, eller en sommar-campagne.
Skulle man åter anmärka, att de af mig uppgifne priser äro för låga, så får jag vördsamt äran upplysa, det jag derom ofta raisonerat med personer af erfarenhet i ämnet, och alltid kommit lill samma resultater, som min egna treåriga handläggning vid detsamma lemnat, och att då flere macbiner göras af samma dimensioner, blifver den stora modellkostnaden fördelt på många, och således många machiner, hvar för sig långt mindre kostsamma, än oin en enda skulle förfärdigas.
I följd af hvad jag nu haft äran anföra, skulle jag således vilja tillstyrka det Sveriges Sjöförsvar uteslutande skulle komma alt bestå af ångfartyg, men då vi nu äga en Liuieflotta af tio skepp, och ett land, med så måttliga tillgångar sorn Sverige, icke hör uppoffra 17o Den 8 Dateiuber e. in. eller förändra mycket för blotta theorier, vill jag för tillfället endast tillstyrka att denna Linieflotta blefve förstärkt med eli så stort antal ångbåtar, att de, agerande i sammanhang med Linieflottan, samt understödjande densamma, gjorde den i sina rörelser oberoende af distancer samt väder och vind; denna Linieflotta skulle då bemannad, på det sätt jag föreslagit, vara fullkomligt tillräcklig att hindra hvarje invasion äfven af en i numerair långt öfverlägsen styrka; och är jag öfvertygad att så länge Göthernas söner veta att fästa striden vid hafvet, denna deras fäders tummelplats, skall ingen fiende landa på Svensk botten, utan att vara svept i blodig skrud till sista hvilan.
Till stöd för hvad jag här haft äran anföra om Sjöförsvaret, får jag vädja till hvad Amiralerne Cochrane och Sidney Smidth samt Capitaine Ross yttradt i ämnet: män, hvilka alla äro fullkomligt competenta att yttra sig deröfver, och bland hvilka den sistnämnde på trycket under detta år utgifvit en lång och detaljerad afhandling om ämnet.
Med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, samt af hvad Grefve Cronstedt förut yttrat, får jag vördsamt föreslå, att icke allenast de 64°>000 R;dr B:co, hvilka Kongl. Maj:t i sin Nådiga Proposition begärt af Rikets Ständer, må till fullo beviljas, utan äfven en ytterligare summa af D c n 8 December e. m. *7* 3oo,ooo R:dr B:eo anslås till fullbordande af en Bassin i Carlskrona, hvari flottan kunde torr bevaras samt till macbiners och verkstäders byggande, och derigenom an* senliga besparingar årligen uppkomma.
Ridderskapet och Adeln ingingo till Kongl. Maj:t med den underdåniga anhållan att allt CoopvaerdieSjöfolk i Sverige, af hvad dass det vara månde, blefve inrulleradt samt ålagdt skyldigheten att vid påfordran tjena Kongl. Maj:t och Kronan, samt nödiga förordningar utgifne att Coopvaerdiebefälet finge den bildning och det anseende det så väl beböfver och förtjenar, så att detsamma alltid vid krig vore att påräkna såsom auxiliaire i Kongl. Flottans Oflicerscorps Subaltern- och UnderOfficersgrader, Att Båtsmanshållet skulle, såsom derigenom till en del öfverflödigt, reduceras och endast de Compagnie!- bibehållas, som ligga närmast sjöstationer, och hvilka vid påkommande rustning äro nödvändige på varfven, såsom timmerkarlar och tacklare; för de öfrige Båtsmännen skulle en nedsatt vacanceafgift betalas, hvarigenom landets tunga skulle minskas, samt eu årlig fond erhållas aLt använda på Sjöbefälets och Sjömilisens bildning och öfning.
Att allt Öfver- och UnderBefäl i Kongl. Flottan blcfve ålagdt att söka förskaffa sig 472 Den 8 December e. m. kunskaper i ångmachineriet och dess applicerande till sjöförsvaret, samt tjenliga uppmuntringar och belöningar Nådigst utlåfvas åt de, hvilka hastigast gjorde sig skicklige i denna vetenskap.
Om remiss till behörigt Utskott, samt om meddelande till de öfrige RiksStånden af detta yttrande, anhåller jag vördsamt.
Herr Lefrén Johan Pehr, uppläste följande:
Det ämne som nu sysselsätter vår uppmärksamhet är af stor vigt.
Representanterne för ett folk, som, likt det Svenska, känner sin pligt att försvara den ärfda fädernejorden, kunna ej annat än med allvar öfverlägga om de frågor, som röra landets krigsväsende.
Jag är glad att se en Representant, Friherre Anckarswärd, som förklarat sig vilja af all förmåga motarbeta bifall till Statsutgifter, dem han anser onödige, framträda med ett förslag till system för landets krigsväsende, hvars antagande och utförande visserligen icke blefve mindre betungande än det Styrelsen uppgjort och anser tillfyllestgörande för landets framtida säkerhet; emedan han derigenom högtidligen tillkännagifvit att han hvarken sträcker sparsamheten , hvilken äfven jag såsom grundsats yrkar och önskar se iakttagen, utöfver tillbörlighetens gräns, eller hör till det, Gudi lof, inskränkta antal Svenskar.
Den 8 December e. m. i?
3 sorn misströsta om fäderneslandets försvar.
Motionären min upprigtigaste tacksamhet för det stöd han sålunda gifvit dem, som af rent fosterlandssinne önska att medborgare ej må afskräckas från att omfatta frågorne om sitt försvar med den värma, som höfves frie män, och med den benägenhet till uppoffringar, som för ändamålets säkra uppnående fordras, samt ber Motionären vara öfvertygad om alt jag ej genom detta yttrande har för afsigt att misstyda hans åsigter.
Vi äro ense i ändamål, men oense i medlen för dess uppnående, hvarföre jag nu och framdeles skall försöka att, så godt jag förmår, vederlägga hvad jag deri anser origtigt.
Lika med Motionären anser jag landels säkerhetytferrf hvila på samtlige medborgarnas förmåga och deraf uppkommande vilja att personligen deltaga i dess försvar och att ett väl ordnadt system för Folkets upplysning och vapenöfningar utgör hufvudvilko» ret för uppkomsten och bibehållandet af en sådan förmåga.
Men jag tror ej att vapenöfningarne, ifrån det medborgaren ingår i Beväringsåren, behöfva fortfara i 4 & 5 år, vöre ock fråga blott om 12 dagars årlig exercice, utan anser jag högst trenne lämpligt långa öfningsmöten vara tillfyllestgörande.
Beväringsmannen vunne härigenom all den skicklighet sorn fordras , för att inträda i stående armeens StainCompagnier och med >74 Den 8 December e. m. »lern utrycka mot fienden, och folket små-* ningom få den krigsbildning som fordras, för att i nödens stund kunna gripa till vapen och understödja den förra.
Jag vet att man 1 de fleste Europeiska stater, der Beväringssystemet är infördt, utsträcker vapenofningarne mångfalldigt längre än hvad jag nu vågat anse tillräckligt, äfvensom jag är innerligen öfvertygad att <vära nuvarande BeVäringsöfningar äro alltför inskränkta.
En klok medelväg måste väljas, och anser jag indelta armeen vara den lämpligast organiserade starn för vår Beväring; dess reduction vore en Nationalolycka.
I öfrigt gillar jag hvad Motionären yttrat om Nationaldrägt, Målskjutningarm.m.
Denna åsigt är ej ny, den har icke varit förgäten vid öfverläggningarne om försvarsplanen, och det är mig ej tillständigt här nämna de som derföre mest nitälska, och hoppas att denna nationalangelägenhet nitiskt blifver understödd af de bildade folkclasserne, hvilkas heliga pligt det är, att i allt som gagnar fäderneslandet, vara en värdig föresyn för sine mindre upplyste medborgare.
Lika med Motionären anser jag fästningar vara en nödvändig beståndsdel i länders försvarssystem i allmänhet och synnerligen gagnande vid sådane länders försvar, Den 8 Decembw e. ra. t?5 som äro glest befolkade och mindre rike.
Men jag delar ej Motionärens ogillande af det sä kallade Centralförsvaret.
Jag anser det vara enligt med så väl Theoretiska sorn erfarenhetsreglor, och skulle våga påstå att Motionärens yttrade ovilja mot detsamma härleder sig från Canaler, som dermed in» gen gemenskap äga, och från ett missförstånd, må uttrycket ej såra, om hvad man i allmänhet bör förstå med Centrala fästnings-systemet.
Jag skulle tro alt man lättast inser dess vigtighet genom att betrakta dess motsats:
Gränsbefästningssystemet.
Det var en tid, då man trodde att fienden kunde aldeles utestängas från ett land derigenom att man späckade landets gränser med fästningar.
Man missräknade sig.
Fienden genombröt fästningslinien och inträngde i landet, der ingen fast punkt fanns, under hvars skydd förstärkningarne kunde organiseras och den tillbakaslagne armeen stödja sina försvarsoperationer.
De många gränsfästningarne fordrade talrika besättningar och stora omkostnader till sitt försvar; den activa armeen blef derigenom försvagad och krigsförnödenheterne medtagne.
Landets innevånare, som trott sig skyddade genom sina dyra gränsfästningar, kände sig svaga i det inre; fienden använde en del af sin annee att intaga de för honom fördelaktigaste, och använde dem sedan till att trygga sina eröfringar och fästa sig i landet.
Denna erfarenhet har väckt upp - Den 8 December e. m. märksamheten på ett. sådant systems både »tjenlighet och kostsamhet.
I alla Euro-* peiska länder och synnerligen i Frankrike, der Gränsfästningssysteinet nått sin hogsta fulländning, och der man haft den klaraste erfarenhet om dess svaghet, har man begynt vända uppmärksamhéten på det så kallade Centrala fästningssystemets företräden, såsom på en gång kraftfullare och mångfaldigt mindre kostsamt att tillvägabringa, underhålla och begagna.
Man hav nemligen, vid begrundandet af ländernes naturliga beskaffenhet och de krig sorn tid efter annan inom dem blifvit förde, märkt, att i hvarje land finnas vissa naturliga anfallsvägar, som leda till vissa i militäriskt hänseende vigtiga nejder i det inre, hvilkas eröfring är för henden af största vigt, så vida han skall lyckas i det hela.
Dessa naturliga krigsvägar, ledande till hufvudknutarnei försvarssystemet, måste den försvarande förse med fästningar, för att på dem stödja sina företag; och sålunda uppstår det Centralafästningsystemet, lill skillnad från det Peripheriska eller Gränsfästningssystemet.
Jag vågar ej trötta med en utveckling af dessa systems speciella egenheter, utan anmärker blott att då fråga uppstår, såsom t. ex. i Sverige i närvarande tid, att begynna anläggningen af den första fästningen, hörande till ett sådant Centralsyslem, så är det naturligt att man bör begynna - Den 8 December e, m. 177 gynna vid medelpunkten oell derifrån utgå vid de öfriges anläggning; hörande desse anläggningar till en annan tid, då tillgångar och vunnen öfvertygelse om systemets vigtighet det medgifver.
Hvar och en inser att ett sådant system är beräknadt att göra ett allvarsamt och ihärdigt försvar möjligt, men att det för ingen del är ämnadt att utesluta försvaret på öppna fältet, inom de delar af landet der fienden skulle försöka att intränga, eller landstiga.
Fienden bör tvertom mötas genast af armeen, understödd, om så behöfves, af det för tillfället väpnade folket.
Ett fattigt folk bör taga till grundsats att göra korta men allvarsamma fälttåg.
Men Styrelsen, hvars pligt är att bereda möjligheterne att fortsätta försvaret, äfven i det fall att de första kraftiga bemödanderne icke skulle krönas med framgång, kan icke annat än fästa uppmärksamhet vid det Centrala fästningssystemet, och jag tror alt våra fiender (sådana äga alla Nationer), veta att uppskatta dess värde vid vårt försvar.
Motionärens åsigter, rörande skärgårdsflottan, kan jag icke dela, då han tror att detta vapen var nödvändigt så länge vi ägde Finland, men onödigt, eller mindre nödigt i vårt närvarande förhållande.
Skärgårdsflottan utgör, enligt min fasta öfvertygelse, en af de väsentdligaste och der3 H. 12 178 Den 8 December e. m. jemte minst kostsamma länkarne i vårt försvarsystem.
Ja, den har, i min tanka, rummet näst efter Beväringens vapcnöfningar.