Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot det. af Herr Hjerta framställda project, att Propositionen, i stället för att ställas på uteslutande ur Protocollet af Herr Dalman» yttrande, skulle innefatta endast en Ståndets tillåtelse för Herr Dalman att sjelf ur sitt anförande borttaga några ord, hvilket påstås vara hans rättighet, får jag erinra, att ingen är berättigad att ändra hvad som skrifteligen här blifvit upplåst; ty det skall genast lill Protocollet aflemnas.
.Väl hafva missbruk i detta hänseende någon gång af den värde ledamoten sjelf blifvit begångne; men det får icke lagligen ske.
Hvad skriftligen blifvit anfördt kan således icke ur Protocollet utgå Den 19 F e b r u a r i i f. rn. annorlunda, än genom elt beslut att liela anförandet skall försvinna.
Jag anhåller örn proposition, att liela Herr Dalmans yttrande, tillika med den discussion, som deraf nu blifvit föranledd, må ur Protocollet uteslutas.
I anledning af den siste talarens yttrande utbeder jag mig blottfå anmärka, det jag icke tror att någon skillnad, hvarken i Grundlagen eller i RiddarhusOrdningen, blifvit gjord mellan skriftliga och muntliga anföranden, och att rättigheten att, före eller vid justeringen, ändra sina uttryck, på intet ställe är inskränkt till endast muntliga anföranden.
Jag får för öfrigt i afseende härpå i minnet återföra, hvad sorn hände mig vid sista Riksdagen.
Jag hade nemligen afgifvit en reservation mot ConstitulionsUtskottels så kallade decharge-betänkande, hvilken icke ansågs alldeles tillbörlig, och Herr Grefven och TjandtMarskalken hemställde då till mig, om jag icke ville göra någon ändring i ett visst uttryck, i hvilken händelse det öfriga ansågs kunna qvarstå.
Men då jag vägrade att göra denna ändring, blef alltsammans uteslutet.
Då således Herr
Dalman 1111 sjelf raedgifvit borttagandet af de ord, hvilka såsom anstötliga blifvit anmärkte, synes mig intet hinder för anförandets qvarstående i öfrigt.
Efter mitt begrepp om innehållet af Herr Dalmans ifrågavarande a56
Den 19 Febr uar i i f. ni. anförande, skulle ingen blifva mindre belåten med ett partielt borttagande derutur, än författaren sjelf.
Ty anförandet innehåller prasmisser ända till sista sidan; och ett partielt borttagande skulle således förorsaka en omening, som vanställde vårt Protocoll och ingalunda innebar en tjenst åt författaren.
Jag skulle derföre tro, och bar ej heller tyckt mig finna, något i Herr Dalmans begifvande, som motsäger det, att hela yttrandet bör utgå, äfvensom hela den deraf nu föranledda discussion, hvilken, om den qvarstod i våra Protocoll, skulle utgöra ett skelett af ingen särdeles egenskap.
Åtskillige ropade ånyo på proposition.
Grefve Horn'.
Åkerhjelm har understödt Friherre Cederströms åsigt, att ett helt anförande kan ur Protocollet uteslutas, oaktadt den, som afgifvit anförandet dertill nekar.
Det har emedlertid af Herr Cederschjöld, på ett tillfredsställande sätt, blifvit ådagalagdt, att ett sådant förfarande ej kan äga rum, eller Herr Grefven och LandtMarskalken derå framställa proposition.
Men sedan Herr
Dalman sjelf medgifvit borttagandet af de klandrade orden, begifver jag mig äfven dertill, ehuru jag finner det oformligt, emedan Herr Dalmans anförande i sin helhet, om jag icke misstager mig, mäste hafva åtföljt den beslutade återremissen till ConstitutionsUtskottet; åt min - Den 19 Februarii f. m. 257 minstone liar detta i ajiförandet blifvit Legardt* oell jag vet icke, huruvida sådant blifvit vägradt.
Fråga har äfven blifvit väckt, att liela den nuvarande discussionen likaledes skulle ur Protocollet utgå; men jag bestrider äfven detta, på samma grund, som jag bestrider ett anförandes uteslutande utan författarens tillstånd.
Dessutom anser jag, att de vältaliga anföranden, som af flere talare blifvit afgifne, böra qvarstå till deras egen tillfredsställelse och för att supplera den föreslagne adressen, hvilken jag ytterligare bestrider och hoppas att Ridrlerskapet och Adeln jemväl skall bestrida.
Då jag instämmer med dem, som anse de anmärkte orden i Herr Dalmans anförande böra såsom otillbörlige ur Protocollet uleslutas, tror jag likväl icke deraf följa, att hela anförandet bör uteslutas.
Det har icke heller Grefve af Wetterstedt yrkat, och jag inser icke, hvarföre det skulle ske.
Anförandet innefattar för öfrigt ett klander af Styrelsens åtgärder, hvilket förut under denna Riksdag i mångfaldiga variationer blifvit yttradt utan anmärkning mot dess qvarstående i Protocollen.
Lika mån man bör vara derom, att den Il ia yttrande-rätten icke missbrukas — och Herr
Dalman har nu sjelf, genom eget medgifvande, återkallat, hvad sorn befunnits klandervärdt—lika mån bör 6a H. j 7 # * u5S Den rg Februari i f. m. man vara, att yttrande-rätten icke inskränkes i sådane ämnen, sorn lagligen äro föremål för Lagstiftningens klander.
Rättmäliglieten deraf må sedan Lero på samtids och efterverlds Ledömmande.
Hvad återremissen till ConstitutionsUtskottet beträffar, så Lehöfver jag väl knappt nämna , att Llott sådane anmärkningar, som förklaras utgöra Ståndets gemensamma tanka, hänvisas till ConslitutionsUtskottet, och att Herr
Dalmans anförande således icke kunnat komma dit.
Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på uteslutande ■ur Prolocollet, ej blott af den anmärkte meningen i Herr Dalmans anförande, utan äfven, med stöd af 58 § Riksdagsordningen, af d.en öfverläggning derom, som nu äg t* ruin.
Till svar på Herr von Hartmansdorlfs yttrande, får jag nämna, att min begäran har afseende på Herr Dalmans hela anförande, och att jag hämtat anledning deraf, att, ehuru jag endast gjort anmärkning emot en mening, synes mig likväl, sedan anförandet blifvit införd t uti ett dagblad, en sönderstyckning deraf omöjlig.
Jag tror således, att anförandet bör i sin helhet uteslutas, och vet icke, sedan det i sin helhet blifvit infördt i en Tidning, till hvad ändamål man skulle inskränka uteslutandet till blott en mening.
Jag förnyar derföre min anhållan om den proposition jag förut begärt.
Den 19 Februari i f. m. a5g flans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, alt, då fråga blifvit vackt 0111 uteslutande ur Protocollet af ett anförande såsom anstötligt, ansåg Hans Excellence, på grund af 3i § RiddarhusOrdningen sig böra derom inhämta Ridderskåpets och Adelns tanka; och hemställde Hans Excellence altså, om Ridderskapet och Adeln ansåg, alt Herr Dalmans, Lars Johan, i Plenum den a5 sistlidne Januarii förmiddagen ufgifne skriftliga anförande borde såsom anstötligt ur Protocollet utgå.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grejven och LandtMar skalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence trott sig finna, Ja öfverröstat
Jag nödgas, af aktning för Grundlagens ordalydelse, protestera mot den framställde propositionen , emedan Riksdagsordningen stadgar, att ett uteslutande ur Protocollet ej kan äga rum utan begifvande af den ledamot, sorn fällt det ifrågakomne yttrandet, och jag således ej kan tro, att RiddarhusOrdningen får tillämpas så tvärt emot Grundlagen, som Herr Grefven och LandtMarskalken nu gjort.
Jag får äfven protestera Ca H. 17 * p.fia Den iq
Febr ua lii f. m. emot ett förfarande, som jag anser i allo stridande mot Grundlagen.
RiddarhusOrdningen skall vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne; men Riksdagsordningen säger uttryckligen, att en ledamots uttryck kunna nr Protocollet uteslutas, endast med Ståndets bifall, och på den talandes eget begifvande.
Den lägger således rättigheten i den talandes och Ståndets hand gemensamt.
RiddarhusOrdningen omtalar i 3i § LandtMarskalkens skyldigheter, och på denna grund står der omnämnt, attLandtMar»kalken äger inhämta Ridderskapets och Adelns tanka om sådana skriftliga eller muntliga anförandens uteslutande utur Protocollet, som kunna anstötlige vara eller emot Grundlagarne stridande; hvaraf följer, att meningen härom ej kan vara annan, än den, hela §:n åsyftar, nemligen att bestämma LandtMarskalkens befattningar och deribland den functiön, som Riksdagsordningen uttryckligen omtalar i 58 §, der det betel1: utur ett Protocoll må, vid justeringen, med Ståndets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationen, som deraf följt.
Det är sältet, huru denna handling skall tillgå, som linnes beskrifvet i 3i § RiddarhusOrdningen, nemligen att det är LandtMarskalken, som inhämtar Ståndets tanka, huruvida det bifaller en ledamots begäran, eller en med dess begifvande väckt fråga om uttagande af några dess uttryck.
Deri ig Feli mar i i f. in.
Jag lian derföre ingalunda ingå på ett pnejudicat, att i LandtMarskalkens och Ståndets hand lägga uteslutandet ur Protocollet af ett uttryck eller ett anförande, utan talarens begifvande.
Men då jag icke vill yrka votering i ett raal, sora så obehagligt sysselsatt oss, och hvilket jag trodde att Herr Grefven och LandtMarskalken längesedan kunnat afbryta, inskränker jag mig till en protest mot den framställde propositionen.
Riksdagsordningen omtalar i 58 § endast justering af Protocoll och huru dervid skall tillgå, hvarföre ock denna § börjar sålunda:
Vid justering af Protocollsutdrag, &c. äfvensom der längre ner förekommer: utur ett Protocoll må "'vid justeringenmed Ståndets bifall och på den"talandes eget begifvande, Ste.
Deremot talar 3:dje moro. 3i § RiddarhusOrdningen om en helt annan casus, nemligen deri, att Ridderskapet och Adeln, vid hvilket tillfälle som hälst, skulle finna, att ett skriftligt eller muntligt anförande bör ur Protocollet uteslutas, till följd af dess egenskap att vara anstötligt eller mot Grundlagarne stridande.
Förhållandet här, der fråga är oni anstöt!iga anföranden, är således helt annorlunda* än det i Riksdagsordningen omnämnde, der en talare sjelf begär att vid justeringen få ändra eller utesluta några af sina uttryck.
Att begära votering i denna fråga är öfverflödigt, då jag fmner 2Ö2 Den 19 Februarii f. m. alt utgången deraf ej kan vara oviss.
Jag får derföre endast förena mig mig med Grefve Horn och Herr Hjerta.
Herr Cederschjöld: Likasom enligt TryckfrihetsFörordningen ej mer af en skrift kan konfiskeras, än hvad Domstolen utmärkt; likaså bör icke heller af ifrågavarande anförande mer kunna ur Protocollet uttagas, än det som Ståndet funnit anstötligt.
Men då anmärkning nu icke blifvit gjord mot något annat ställe i Herr Dalmans anförande, än ett enda uttryck, hvilket han sjelf medgifvit må utgå; så kan jag ej inse, alt Ståndet är berättigadt att ur Protocollet utesluta hela anförandet, så framt icke Herr Dalman sjelf dertill gifver sitt bifall.
Det är blott i händelse
Ståndet anses nu hafva fattat ett heslut, stridande mot denna åsigt, som jag anmäler min reservation och protest deremot.
Jag får repetera, att jag för egen del ej bryr mig örn saken, och att det endast varit för prasjudicatet skull och för Ståndets värdighet, som jag trott det icke böra vara tillåtet, att den ena gången efter den andra betaga den enskilde
Ståndsledamoten rättigheten att få sina yttranden i Protocollet förvarade; hälst Grundlagen måste vara öfver RiddarhusOrdningen.
Men för att icke förlänga discussionen, vill jag ej motsätta mig att hela anförandet njå utgå, om Herrarne finna så för godt.
D«u 19 Februari i f. m. a63 Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att, då flera ledamöter föreslagit, att den i dag hällne discussion jemväl borde ur Protocollet utgå, samt derå begärt proposition, ansåg Hans Excellence sig böra härom göra framställning; och hemställde Hans Excellence altså, om Ridderskapet och Adeln fann för godt besluta, att den i dag hällne diseussion, rörande Herr Dalmans nu mera ur Prolocollet uteslutne anförande, jemväl borde ur Protoeollet utgå.
Jag har väl ingen ting emot alt discussionen utgår ur Protocollet, men jag linner likväl en svårighet dervid, nemligen att då borttages tillika min med Heres protest mot den framställde propositionen och det derpå grundade beslutet.
Jag kan icke afstå från det yrkande, som åtminstone icke lärer kunna nekas mig, att få i Protocollet förvarad en anteckning, att någon bestridt
Ståndet rättigheten att utan talarens begifvande utesluta ett anförande, hvilken rättighet Ståndet enligt Riksdagsordningen icke kan utöfva.
Jag skall likväl gerna ingå på diseussionens uteslutande ur Protocollet, men anhåller då,, alt, i anledning af det nu fattade beslutet, få väcka en motion till RiddarhusUtskottet, om ändring af den åberopade § i RiddarhusOrd11 i ligen, till likhet med hvad Riksdagsordningen innehåller. 264 Den ig
Fe b runri i f. ro. Grefve Horn:
Om Ridderskapet och Adeln beslutar, alt discussionen skall utgå, liar jag ingenting deremot, men förbehåller mig, att min protest emot Herr Grefvens och LandtMarskalkens framställde proposition må qvarstå.
Då det ifrågavarande anförandet stått infördt i ett dagblad, och sålunda blifvit för allmänheten tillgängligt, tror jag att den discussion, hvarigenom Ridderskapet och Adeln stadnat i det beslut, att anförandet skall ur Protocollet uteslutas, bör uti detsamma förvaras, på det efterverlden må se, att detta anförande, såsom det förtjenat, äfven blifvit af Ridderskapet och Adeln ogilladt.
Jag fattade icke rätt livad den siste talaren yttrade, men om, som jag tror, meningen var att discussionen borde qvarstå, är jag med honom af lika tanka, ehuru af olika motif; och utan votering afstår jag ej från mitt yrkande, att discussionen ej må utur Protocollet uteslutas.
I fall Grefve Mörners framställning, att discussionen skall i Protocollet qvarstå, blifver gällande, blifver naturligtvis mitt gjorda förbehåll om väckande af den nya motionen öfverflödigt, emedan min protest då jemväl kommer att qvarstå.
Jag bar således ingenting emot ett sådant beslut, Den ig
Fe b ruari i f, m. 265 men öfverlemnar tilI|RidderskapeLs oell Adelns eget bedömande, hvartill, i sådant fall, hela denna discussion och det på grund deraf fattade beslut tjenat.
Då fråga blifvit väckt alt discussionen skulle i Protocollet qvarstå, sedan Herr Dalmans anförande blifvit uteslutet, torde jag få fästa Grefve Mörners samt Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att, sedan det yttrande, hvaremot anmärkning blifvit gjord, icke mera finnes i Protocollet, skulle, i händelse discussionen deröfver qvarstode, ett besynnerligt förhållande uppkomma.
Man skulle äga skäl att betvifla anmärkningens riktighet, sedan den anmärkte saken blifvit borttagen.
Jag tror för öfrigt, att då våra Protocoller, pä sätt som under denna Riksdag tillgått, tryckas i Tidningarne innan de blifvit justerade, Grefve Mörner ej behöfver frukta, att icke
Tidningsskrifvarne i alla fall draga försorg att allmänheten får kännedom om denna dagens förhandlingar.
Men att låta anmärkningar qvarstå emot ett yttrande, som icke vidare finnes i Protocollet, kan jag icke finna lämpligt.
Jag anhåller derföre om förnyad proposition på discussionens uteslutande.
Herr von Vegesack, Ernst:
Det förundrar mig, att Friherre Cederström hyser sådan farhåga att öka besynnerligheterne i dagens Protocoll, hälst vi förut äga så manga 266
Den 19 F e b i u a r i i f. m. sådane.
Jag förenar mi? sa mvcket häldre med Grefve Mörner, som jag deri ser elt salt att slippa den i min öfvertygelse verkligen löjliga och alldeles öfverflödiga deputationen.
Det är mig en särdeles fägnad alt kunna förena mig med en af StatsRådets ledamöter i anhållan andelina dagens discussion må i Protocollet qvarstå.
Det kan vara nyttigt att hvar och en fclir i tillfälle få veta hvad här blifvit sagdt annorlunda, än . genom rykten och sqvaller; och jag anhåller således om proposition, att discussionen oförändrad må i Protocollet inflyta.
Jag hade för öfrigt önskat,, att Herr
Dalman icke så lätt medgifvit uttagande ur Protocollet af dess anförande; och jag får i detta hänseende erinra, att, då anförandet i tidningen infördes, fanns det i Ridderskapets och Adelns Protocoll.
Genom denna anmärkning har jag blott velat bevara åt Herr Dalman det skydd, som Riksdagsmannarätten medför, i händelse han för sitt anförande blifvit inför Domstol tilltalad, på det' att han, genom tillåtelsen af anförandets uteslutande, ej må blottställas för några juridiska äfventyr.
Grefve Posse, Arvid.
Jag förenar mig äfven med Grefve Mörner i den åsigt, att discussionen bör qvarstå, och mitt skäl dertill är, att man icke efteråt må säga, att Den x 9 F e b r n a r i i f. ro. 367 discussionen undergått samma öde, som Herr Dalmans anförande.
Det anstötliga måste blifva uteslutet, men det icke anstötliga qvarstå.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att, vid den gjorda framställningen om discussionens utgående ur Protocollet, Hans Excellences tanka ej varit annan, än att, i händelse Ridderskapet och Adeln biföll framställningen, sjelfva öfverläggningen skulle komma att utgå, men icke beslutet, och följaktligen icke heller de reservationer som blifvit gjorde emot Hans Excellences åsigt af sättet för frågans behandling, hvilka reservationer således i allt fall, skulle komma att i Protocollet qvarstå.
Då likväl åtskillige ledamöter sedermera yrkat discutkionens qvarstående i Protocollet, ansåg Hans Excellence sig först böra inhämta Ridderskapets och Adelns tanka härom, och hemställde derföre, om Ridderskapet och Adeln ansåg, att den i dag hällne discussionen, rörande Herr Dalmans anförande, borde i Protocollet qvarstå.
Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade vidare, att då en Ledamot, Friherre Lagerbjelke, framställt förslag 0111 en deputation med en underdånig adress lill Konungen, samt derå begärt 208 Den 19 Februari i f, in. proposition, fick Hans Exeellence nu heinsiiilia, om Ridderskapet och Adeln biföll berörde förslag.
♦ Ropades Ja och Nej. Herr Cederschjöld:
Jag läflar med hvem sorn hälst i underdånig vördnad och tillgifvenhet för mili Konung och det Kongl. Huset; men jag tillstår, att jag icke kail lemna mitt bifall till ett förslag att besvära Konungen genom en adress med försäkran om denna tillgifvenhet.
Jag tror ock, att Ridderskapet och Adeln kan taga för afgjordt, att ingen misstanka om Ståndets tillgifvenhet äger rum.
Jag afstyrker derföre förslaget, och reserverar mig åtminstone deremot; ty jag vet icke hvarföre man ej, såsom här redan blifvit sagdt, med samma skäl skulle kunna besluta dylika deputationer 1 hvarje plenum.
Hans Exeellence Herr Friherre Lager~ bjelke:
Då jag gjorde framställning om en underdånig adress till Konungen, var det i hänseende till en nu mera allmänt känd tilldragelse.
Det är således icke att befara, att anledningen till en sådan adress, om än i allmänna ordalag affallad, skall af någon misskännas.
Dylika anledningar förekomma ej alla dagar, utan tvärtom ganska sällan, och borde aldrig förekomma; men en sådan anledning har nu ägt rum, och det förslag jag i hänseende dertill för Ridderskapet och Den 19 Febron rii f. m. 269 Adeln framställt, är således bygdt på en serskild grund, hvilken, om än icke i adressen anford, omisskänneligen är för handen.
Då jag gjorde detta förslag, omnämnde jag tillika, alt missförståndet i afseende på hufvudsakens bordläggning föranledde 111ig dertill, emedan, ju längre dröjsmål ägde rum med afgörandet, ju mer angeläget blef det för Ridderskapet och Adeln, att på ett högtidligt sätt tillkännagifva sina tänkesätt.
Sjelfva discussionen har sedermera icke minskat, utan tvärtom hittills ökat vigten häraf; och jag föranlåles derföre, att framhärda i min framställning.
Jag finner ej hvad betänklighet kan uppstå, att, uppå en så allmänt känd och omisskännbar anledning, som den närvarande, till Konungen frambära ett förnyadt uttryck af Ridderskapets och Adelns tänkesätt, så öfvertygad jag för öfrigt är, att dessa äro af Konungen kände.
Jag vågar följaktligen, enär jag icke inser något vigtigt skäl emot förslaget, men väl i detta fall finnér skäl för detsamma, hvilka ej kunna undgå att af Ridderskapet och Adeln uppfattas, vördsamt hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade lemna bifall till min enkla framställning.
Om den ledamot, som föranledt denna discussion, på något sätt hade motsatt sig borttagandet ur Protocollet af de anmärkte uttrycken, och ihärdigt förklarat, att hans yttrande var till följd af 270 Den 19 Februari i f. m. hans egen öfvertygelse, i stället att lian nu sjelf erkänt sitt misstag i cle ord han begagnat, och yttrat, att hans mening aldrig varit den man velat påbörda honom, sa skulle äfven jag förena mig 0111 Friherre Lagerbjelkes förslag; ty man skulle då möjligtvis hafva kunnat misstänkt någon plan att, genom uttrycket af den enskilda öfver ty gelsen , söka verka på opinionen, i fall icke, såsom jag är öfvertygad, nationens känslor i förevarande hänseende vore fullkomligt eniga.
Men då denne, ledamot 1111 till Protocollet sjelf förklarat sina ord, och Ridderskapet och Adelil sökt aflägsna all annan tolkning deraf genom beslutet att låta discussionen' i Protocollet qvarstå, hemställer jag till Friherre Lagerbjelke sjelf, om det väl kan anses lämpligt att med en adress och deputation besvära Konungen om en sak, som måste förefalla honom ganska ringa.
Ty huru ofta händer det icke, bland millioner undersåtare, att någon lacherar ett yttrande, som i uttrycket kan innebära något klandervärdt; men jag tror, alt fordna exempel visa, huru beställsamheten i sådant hänseende blifvit afvisad, och jag är öfvertygad, att vår nuvarande
Konung ej heller lägger större vigt derpå.
Då vi alla en gång svurit tro- och huldhetseden, lärer det med säkerhet finnas, att ett af enskild man fäldt yttrande ej kan hafva någon påföljd.
Jag begriper icke, b vårföre en rad uti en tidning, som författaren sjelf förklarat icke vara Den 19 Februari.i f. m. skrifven i den mening, man deraf velat draga , skulle vålla till dylika åtgärder, sorn endast leda derhän, att gifva ämnet en autlienticitet äfven hos utländningen, som aldrig kommit i fråga, om saken fått förfalla.
Om man derföre vill thronens sanna väl, iir det icke genom adresser det hör befrämjas, utan genom gerningarne; och då vi häruti alla täfla med hvarandra, behöfves icke att i ord uttrycka vårt nit.
Jag anhåller, på grund häraf, om proposition, att Friherre Lagerbjelkes förslag må afslås eller förfalla.
Jag förmodar, att motionären öfvertänkt formen för adressen: och jag hemställer derföre, om icke Ridclerskapet och Adeln vill taga kännedom örn adressens innehåll, innan Ståndet till densamma lemnar sitt bifall.
För min del kan jag ej inse annat, än att den skulle blifva en variation på 1682 års adressthema.
Det längsta jag skulle kunna gå, vore att medgifva, det Ridderskapet och Adeln kunde besluta, att ett ProtocollsUtdrag, innefattande Ståndets beslut, att det ogillade anförandet skall ur Protocollet uteslutas, må införas i någon allmän Tidning, hvarigenom allmänheten erhåller all den rättelse för sitt omdöme som behöfves; men att gå längre linner jag alldeles olämpligt.
Jag vill icke allt för ihärdigt yrka 171 Den 19 Februarii f. m. hvad möjligtvis ej är absolut nödvändigt.
Mig har icke undfallit, att Herr Dalman i ett af sina senare yttranden sjelf uttryckt sin ledsnad öfver hvad ålaladt blifvit, och af Herr Hjerta, som tilläfventyrs bättre kunnat höra Herr Dalmans yttrande, har jag ytterligare erfarit, att Herr Dalman, jemte denna ledsnad, uttryckt en liflig önskan att de ord, sorn blifvit föremål för denna oangenäma öfverläggning, icke undfallit honom.
Dessa tänkesätt, yttrade äfven från den sidan, som motsatt sig mitt förslag, äro visserligen tillfredsställande; och då härtill kommer den erfarenhet
Ståndet redan har, att Konungen undanbedt sig deri tacksägelseadress Rikets Ständer, såsom en rättvis gärd, önskat i början af Riksdagen egna Hans Majrt, hämtar jag af dessa skäl ett motiv att icke vidare yrka på den af mig föreslagne adressen; anhållande jag i stället, hvad Herr Grefven och LandtMarskalken troligen ändock skulle hafva gjort, att, med afseende på de med detta ärende serskildt förknippade omständigheter, Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes för Hans Maj:t inberätta förloppet och det beslut Ridderskapet och Adeln nu fattat.
Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken förklarade, att sedan den ledamot, som väckt ifrågavarande förslag, numera sjelf derifrån afstått, ansåg Hans Ex - Den 19 Februari i f. m. ay3 Excellence sig böra hemställa, örn Ridderskapet och Adeln biföll, att frågan om en underdånig adress till Konungen må förfalla.
Ropades fa. Hans Excellence Herr Grefven och Landt
Mar skalken tillkännagaf, att Plenum korame klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.