Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att Landsfiscaler olönta äro skadliga; men att, om de äro väl lönta, skola de göra mycket godt, såsom de enda controller vi äga på den lägre Kronobetjeningen.
Jag anser dem såsom en länk uti den kedja, hvilken Gr. Löwenhjelm så väl framställt.
De böra bibehållas, men förses med löner.
Län bör hädanefter som hittills hafva en ä två Fiscaler.
Hvad Länsmännen angår, så äro de så dåligt lönta, att jag begagnar samma skäl, s®m blifvit anförda för löner åt Landsfiscaler, för att yrka Den 4 Mars f. m. lönförhöjning åt Länsmännen.
— Dessa mina anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja remissen.
Företogs till remitterande Gr. Löwenlijelms, Gust., d. i dennes e. m. på bordet lagda motion, angående PastorsAdjuncters löner.
Jag upprepar min reservation emot hvarje syftning å personlighet.
Det är principfrågan jag uteslutande åser.
Vid närvarande förhållande emellan Pastorer och Adjuncter äro 2:ne principer våldförda.
Pastor får icke, hör åtminstone icke få Adjunct, med mindre hans själs- eller kroppskrafter upphört att förslå till församlingens vård.
Denna är tveggehanda: i:o) själavården, från hvars afhandlande jag afhålles af min vördnad för ämnet, af min otillräcklighet alt det behörigen afhandla och mest af all bevisnings öfverflödighet; 2:0) församlingens timliga vård, om hvars vigt jag refererar mig till mitt nyss afgifna anförande, angående vår Landsstyrelses; ty denna är icke fullkomligen försäkrad medelst flink Kronobetjening.
Att denna måste understödjas af ett, äfven i verldslig måtto, dugtigt Presterskap, ligger i vår Landsstyrelses natur.
Men dertill hörer, att Adjunctens usla vilkor icke betaga honom all förmåga och icke ålägga honom oemotståndligen det snyltgästande på församlingen, som måste förringa hans existimation bland Sockneboerna.
I Erkesliftet, der varuvärdet är högst och penningevärdet lägst, lära Adjuncterne per medium njuta ^5 a 100 R:dr Rgs:mt.
Jag afvet i Småland ett Pastorat om 2000 R:dr E:co, der Adjuncten njuter årligen 20 R:dr och ett par stöflor.
Adjuncter, ställda på sådana vilkor, måste ju sakna utväg till anständig klädsel, till inköp af en bok, till hållande af en tidning, till umgänge i bildade kretsar, med ett ord, till medföljande af sin tids upplysning.
Jag nämnde 2:ne principer såsom våldförda.
Alla Stånd hafva behof af aktning, men Lärareståndet isynnerhet; det mäste i allt vara upphöjdt öfver misstankan.
Den att vid val af Adjunct göres mera afseende på sökandes ringa löneanspråk än på deras duglighet, mäste ju ofta af närvarande inrättning kunna alstras, och ostridigt är den stundom grundad.
Jag vet af de mest authentika handlingar, att en Prestmans enka i Consistorium ansökt om entledigande af en högst utmärkt man, som vicarierade vid en lägenhet, och om tillförordnande af en annan, som Samtyckte att vicariera gratis.
För öfrigt uppkommer, genom tingtande om arfvodet, emellan Pastor och Adjunct ett ömsesidigt förhållande, hvilket är allt annat än det man gerna tänker sig emellan tvenne Prestman, som samfäldt sköta detta dyra kall.
I våra verldsliga kall afveta vi icke prutning med våra viearier; högre förordnanden spara oss alltid detta obehag. 23 Den 4 Mars f. m.
Derföre är det ingalunda några bestämda Riksdalertal, jag härvid har i tunkan; men väl den inrättning, som vid ämnets rationella betraktande synes mig påtruga sig förnuftet, den nemi., att en författning en gång för alla bestämmer såsom arfvode åt Adjuncten en lämplig proc. af den kända pastoral-inkomsten.
Dervid blir detta arfvode afpassadt efter hvad Pastorn förmår, samt jemväl efter Adjunctens ansvar och mödor, äfvensom efter ortens dyrhet; ty Titan tvifvel äro Pastoraterna förmånliga, i den mån de äro folkrika, och är lefnaden dyrast i de folkrikaste orterna.
En på sådan grund skeende reglering af Adjunclernas arfvoden är derföre syftemålet af denna min motion.
Frih. Cederström, Jacob: Mig synes, att Gr.
Löwenhjelm förblandat VicePastorer med Adjuneter.
Dessa sednare äro ej sådana, som bestrida pastoral-vården utan uppsigt; de begäras af Pastorerna
De andra åter tillsättas af Consistorierna ofta emot Pastorernas vilja.
Då en Pastor begär Adjunct, bör Consistorium pröfva, om hans anhållan kan bifallas, oell fråga, hvad vilkor han vill åt sitt biträde lemna.
Att stifta någon lag för Adjuncternas löner, tror jag ej vara med ordning öfverensstämmande; men val är det Consistoriernas rätt alt, vid tilldelning af Adjuneter, bestämma deras lönevilkor.
Hvad åter VicePastorerna angår, hafva de alltid bestämda löner af Pastoratets inkomster.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja remissen.
Jag anser visst val vara, om det ändamål kunde vinnas, som Gr.
Löwenhjelm åsvftat, men lika vigtigt, att det bestämdes hvad tjenstgöring
Adjuneterna skola hafva.
Man har här hört talas om dem, som skött hela pastoral-vården och Pastor deremot endast själavården.
Jag tror, att, så snart man företager en revision af förhållandena mellan Pastorer och Adjuneter, böra äfven alla förhållanden bestämmas.
Remitterades till OeconomiUtskottet.
Å nyo föredrogs Gr. Löwenhjelms, Gust , d. i dennes e. m. på bordet lagda motion, angående tvångtröjans användande i stället för handklåfvar.
Gr. Jjöwer;hjelm, Gust.:
Jag tillhör visserligen dem, som anse, att ådömdt fängelsestraff skall vara straff.
Alen icke dömda fångar är samhället pligtigt alt lisa, så långt fängelsets säkerhet medgifver.
Handklåfvarnas användande och den dermed förbundna pina låg således inom samhällets rätt, så länge intet annat lika ändamålsenligt förvaringsmedel var kändt; men upphör att vara samhällets rätt, örn ett sådant medel uppgifves.
Ämnet fordrar oangenäma betraktelser; men när man är kallad att verka på medmenniskors öden, får man icke undandra - D e ii 4 Mars f. m. a3 ga sig forskning i alla menskliglietens belägenheter, äfven de lägsta.
Det är svår pina och stor våda vid att åka 60, 70, ja många flera mil med påskrufvade harrdklåfvar.
Vid någorlunda köld löpa händerna, genom blodets hämmade circulation, yttersta fara af förfrysning och kallbrand.
Denna våda är större, när det kalla jernet ligger på blotta huden.
Lägges ylletyg emellan, eller får fången vantar, hvilket oftast sker, uppkommer risk för fångföraren; ty öfvade skälmar befria då lätteligen sina bänder.
Ännu ett och det vigtigaste:
Sverige har äran och berömmet af forturen» äldsta afskalfande i Europa.
Nå väl! bruket af handklåfvar lemnar en hvar, som öfver fånge råder, medel att, illkommelig af. något ansvar, torturera honom gräsligen.
Dertill beliöfves blott en tillskrufning, och ho förmår, i händelse af åtal, skönja, vid hvilken skrufgänga behörig väktarepligt upphörde och afsigten att pina vidtog?
Tvångtröjan bildar det allrasäkraste medel mot fångspillan.
Tvifvel derom kan icke öfverlefva en technisk och utan älskog för slendrian anställd forskning.
Bevisningen deraf skulle inleda mig i detailler, till hvilka jag icke kan våga nedsänka Ståndets uppmärksamhet, men jag erbjuder mig att derrned LagUtsk. tillhandagå.
Må jag blott anföra, alt på dårhusen har tvångtröjan aldrig öfvervunnits, och likväl är nogsamt bekant, alt en rasande dåres muscularkraft mångdubbelt öfverstiger, hvad den starkaste menniska i normala tillståndet deraf besitter.
Tvångtröjan håller fången i den beqvämligaste kroppsställning, och bildar åt honom ett ytterligare samt vintertiden honom oftast högst behöflig! plagg.
Ännu ett: tvångtröjan skall, åtminstone under första åren af dess införande, blifva mindre vanhederlig för de stundom oskyldiga, som, på förekomna, fullt skäliga anledningar, måste afhemtas och inställas med s. k. tjenliga medel.
Bemitterades lill Lagutskottet.
Föredrogs å nyo Gr. Löwenhjejms, Gust., d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om rättelse i 5 Cap. 3 och 8 §§•
Slraffbalken.
Då jag moverat revision af allmänna Lagen, Straffhalken 5 Cap. 3 och 8 §§., har jag ingalunda åsyftat ifrågasättande af vår Lagstiftnings mening om dessa båda lagrums behörighet.
Jag vet rätt väl, att numera lalér ingen Fogde sig infalla att extra judieialiter med spö afstraffa den profoss, som i hans tycke slår dåligt.
Jag vet likaså, att den hemmansbrukare, som förmår erlägga ådömda penningeböter, numera icke af någon domare tvingas att bekläda spöpålen.
Jag har derföre ingalunda ansett mig besvarad, när man sagt mig: ”Åh, Gud bevars!
"sådant sker numera aldrig.”
Jag genfrågar då så mycket riktigare och häftigare: "hvarföre står det qvar i lagen, när "det numera icke ens kan eller får ske?”
Lika litet skulle jag hafva ansett mig besvarad, om mig företetts formliga, dessa §§. afskalfande lagförklaringar.
Jag skulle då svarat medelst spörsmål, hvi dessa lagförklaringar icke äro lagboken annexerade.
Mitt missnöje i detta mål ut* gör blott en liten artikel i capitlet om min åsigt i allmänhet och i prineipväg af vårt förfarande i fråga om lagbok, och lagsamling.
Det är af högt moment, att i lag eller författning icke står en enda bokstaf, som icke är fullt allvar.
Att deri införa eller blott qvarlemna sådant, hvars allvarliga utkräfvande icke är och icke kan vara allmänna magtens mening, är yppersta och osvikligaste medlet att alstra icke blott förakt åt det så vanvårdligt skrifna lagbudet, utan att uppfostra Nationen till lagförakt i allmänhet.
Derjemte föranleder likgiltighet härutinnan till andra, visserligen ringare, men dock icke ringhål tiga betraktelser.
Hvi skall han således, i villfarelse om sitt lands lagstiftning, den Svensk, som, ledd af en jcke nog, gängse vettgirighet, liksom jag köper sig den i K.
Tryckeriet år i83i (således sednast) föranstaltade upplagan af Lagen; ty, mina Herrar! det är utur detta officiella, allmänna tryck jag uppläst ifrågavarande §§.
Än värre vore ju, om dessa §§. citerades af en utaf dessa utländska resebeskrifvare och memoire-fabrikanter, som vållat mig så mycket och så mödosamt nattarbete, då jag, för att förekomma eller motverka Sveriges förklenande utomlands, måst rentvätta deras smutsiga sidor, eller polemisera mot dem i Franska, Engelska och Tyska tidningar.
Men med hvad fog skulle nu min penna misshandla den af dessa, som skref:
"År i834 är det, för åldrig frihet "och upplysning, så berömda Sverige icke längre kommet, "än att fall gifvas, der den ena Svensken kan låta godtvek"ligen spöa den andra, och der en domare kan säga åt en "pliktfälld och solvent bonde: låt mig hushålla för dig, min "gosse; du skall behålla dina pengar och släppa till ryggen ," och der bonden måste finna sig i detta känbaia förmynderskap.
Högst sannolikt är utan tvifvel, att nya lagförslaget undanrödjer dessa båda ifrågavarande och i nu gällande lagbok qvarglömda §§,; men, saknande fullkomlig visshet derom och all visshet om tiden, då nya lagförslaget blir lag, kan jag ej annat än yrka remiss af min motion till Lagutskottet.
Yid förnyad föredragning af nedannämnde d. i dennes e. m. på bordet lagda motioner, beslöt R. o. Ad. att remittera till Lag - Den 4 M * r s f. m. 25 Lag-Utskottet: ito Hr Klingstedts, Gust.
Fi'edr., motion om den lagliga räntans nedsättande till fem för hundradet; 2:0
Hr Adlerbergs, Bror Reinh., motion om Förmyndare-kammares inrättande på landet; Allm.
Be s v.- och Oecon.
- Utskottet:
Hr Adlerbergs, Bror Reinh., motion, att arbetssökande Dalkarlar och Wermländningar må åläggas att vara försedda med frejdebevis.
1 nyo föredrogs Hr Adlerbergs, Bror Reinh., d. 1 dennes e. m., på bordet lagda motion, att Landshöfdingar må vara berältigade till pension vid fyllda 60 ars ålder.
Jag fruktar, ait motionären ej känner, att
Landshöfdingåraa redan lia va större pensions rätt, än han föreslår.
De hafva rättighet att vid 65 års ålder taga afsked med bibehållande 1 f sin hela lön, såvida den ej öfverstiger StatsSecreterare-lönen, om de blott skaffa läkarebetyg om sjuklighet, och jag vet således ej hvad högre pensionsrätt dem kan lemnäs.
Jag skulle således anmoda motionären att återtaga motionen, om han icke olyckligtvis vore utur stånd att höra mitt argument.
Föredrogos å nyo och remitterades nedannämnde d. I dennes e. m. på bordet lagda motioner, nemi. till Stats-U tskottet: 1:0 Frih. Tolls, Gust.
Philip, motion, angående Gyllenstjernska familjens kronofordran; 2:0
Hr Strussenfelts, Adolph Ludv., motion om anslag till en normal-anstalt för undervisningen i moderna språken; 3:o Hr Rosenblads, Bernh., motion om en pension till Majoren C. W.
Gripenstjerna; Bevill nings-Utsko t tet:
Hr von Wahrendorffs, Martin, motion om bränn vinsbränningsrättighetens inskränkning till de jordägare, som hafva eget skogsfång; Bancö-Utskottet: 1:0 Gr. Pipers, Call Fredr., motion om en ersättning till ÖfversteLieuten. G. N. Adlerstam; 2:0
Hr Rosenblads, Bernh., motion om granskning af befordrings-lagarna inom Banken; 4 H. 4 aS Dea 4 Mars f. m. 3:o Hr Rosenblads, Bernh., motion, rörande uppgörandet af Bankens bokslut; 4:o Hr Rosenblads, Bernh., motion, med förslag till fördelning af styrelse-åtgärderna inom Banken; 5:o
Hr Gripenstedts, Jacob, motion, rörande silfverut-yexlingen i Banken; Lag-Utskottet: 1:0
Hr Bråkenh jelius, Pehr Reinh., motion, rörande näringsfriheten ; 2:0 Hr Strussenfelts, Adolph Ludv., motion om en lagförklaring, rörande uppskof i rättegång; 3:o Hr Rosenblads, Bernh., motion om utfärdande af en lag för Rikets skuldväsende; Allm.
Bes v.- och Oecon.-Utskottet:
Hr af Ströms, Israel, motion, rörande skogshushållningen i Riket.
Hr Gripenstedts, Jacob, d. 1 dennes e. m. på bordet lagda anförande, rörande spisinrättningar utan spirituosa och brännvinets fördyrande.
Jag skall anhålla att genom Ridd.-Secreteraren blifva underrättad, om detta anförande verkligen innefattar en motion.
Undertecknad Ridd.-Secreterare:
Hr Gripenstedts nu föredragna anförande innefattar visserligen ingen ny motion; men då det likväl i en punkt innefattar ett yttrande rörande en fråga, hvilken under denna Riksdag utgjort föremål för ganska många motioner, nemligen frågan om förminskning af brännviusconsumtionen genom förhöjning af priset å denna vara, torde remiss icke böra förnekas, Mot slutet af anförandet heter det nemligen: ”Men hvarföre vederbörande ej genom sin afgörande medverkan vilja, genom ”en hög af gifts påläggande på bränn vinsbränningsrättighe”ten, afskaffa fylleriet och med detsamma förskaffa landet ”den mest välsignade statsintrad, se det är något, som vi ”hvarken kunna förklara eller begripa.”
Hr Gripenstedts anförande remitterades till Bevilln.-Utskottet.
Vid förnyad föredragning af nedannämnde d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motioner beslöt R. o. Ad. att remittera till Stats-
Ut skottet:
Hr Stråles, Nils Wilh., motion om straff-fängelsers inrättande, m. m. r:o Frih.
Stjernstedts, Lars, motion, med förslag till ändring af g §. 17 Gap.
HandelsBalken; 2:0 Frih.
Stjernstedts, Lars, motion om upphäfvande af K. Förordn. d. 5 Mars 1746, rörande brefs uppbrytande; 3:o Hr Stråles, Nils Wilh., motion, att, då tilltalad eller till böter fälld person aflider, åtalets fullföljd må förfalla; 4:o Hr Du Rietz’, Carl, motion om revision af nu gällande skråförfattningar; Allm.
Ees v.- och Oecon.
Hr von Sydows, Axel Reinh., motion om utarbetande af förslag till en allmän gästgifveri-ordning; Riddar hus-Utskottet: 1:0
Hr Roos’, Carl Ulrik, motion om indragning af de Ridd.-Direct:s Ledamöter tillslagna arfvoden; 2:0 Hr af Ekenstams, Israel, motion om ändring af instructionen för Ridd.-Direct. samt Riddarhusets Embets- och Tjenstemän.
Föredrogs å nyo Hr von Stahls, Aug., d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om fördelning af domsrätten i tullförsnillningsmål på Rikets samtliga HofRätter.
Frih. E h renborgh, Casper Wilhelm:
Jag ber att några ögonblick få upptaga R. o. Ad:s tid, för att med mitt tillstyrkande beledsaga den väckta motionen.
Den splittring af mil, som uppkommer genom det närvarande förhållandet, är högst menlig, och ehuru den HofRätt, hvars ordförandeskap är mig öfverlemnadt, derigenom kommer att få den mesta tillökning i göromål, tillstyrker jag, att den nu existerande oformligheten måtte tillbakagå.
Piemitterades till Lagutskottet.
Då nu ånyo föredrogos nedannämnde d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motioner, beslöt R. o. Ad. att remittera till Stats-Utskottet:
Frih. Hermelins, Aug., motion om fortfarande af anslaget till Normalskolan för vexelundervisningen; Bevillnings-Usko ttet:
Ilr Svedenborgs, Carl, motion om upphörande af skillnaden i ChartoeSigillatae-afgiften för olika medborgareclasser; Lag-Utskottet: 1:0
Hr von Stahls, Aug., motion, att underställning af Underrätts ransakning och dom i vissa fall må upphöra; aS Den 4 M»rs f- m - a:o Hr Svedenborgs, Carl, motion om ändring i rättegångsordningen vid HäradsRätterna; 3:o Hr Rosenqvists, Fredr. Leonh., motion, att inga förskrifningar hädanefter må ställas till sedelhafvaren, eller till viss man eller ordres; 4:o
Ilr Rosenqvists, Fredr.
Leonh., motion om ändring i i §. af i83o års Concurslag; 5:o Hr Rosenqvists, Fredr.
Leonli., motion om förändrad redaction af 2 §. i5 Cap. Rätteg.-Balken.
Allm. Besv.- och Oecon.-Utskottet: 1:0 Frih.
Hermelins, Aug., motion, rörande sättet för Presterskapets aflöning; 2:0 Fril).
Hermelins, Aug., motion om ändring af K. Förordn. d. 26 Fehr.
1817, angående sockenstämmor och kyrkoråd; 3:o Hr Rosenqvists, Fredr.
Leonh., motion örn enskilda theatrars inrättande i liufvudstaden; 4:o Hr Rosenqvists, Fredr.
Leonh., motion om afskaffande af de skådespelare i landsorterna pålagda afgifter tili K.
Theatern och HofCapellets PensionsCassa.
A nyo föredrogs
Hr Bruncronas, Gust.
Adolph, d. 1 dennes e. 111. på bordet lagda motion, rörande allöningen för K.
Svea HofRätts Embets- och Tjenstemän.
Ehrenborgh, Casper Willi.:
Trogen den princip, som jag anser borde vara hvar och en embetsmans, att icke begära högre löner för sig, sina kamrater eller underlydande, kan jag ej annat än önska, att den enskilda representanten följde samma princip.
För min del instämmer jag dock i den mening, att HofRätterna äro lågt lönta, hvilket torde vara än mera klart, då man jemnför dem med Collegierna.
M. ej fästat afseende på Svea HofRätts anmälan i ämnet, utan förklarat, att K, M. ville genom en af HofRätternas Presidenter sammansatt Committé tillse, om någon löneförhöjning bör komma i fråga, skulle jag tro, att motionen är öfverflödig; och jag är öfvertygad, att StatsUtsk., likasom jag, inser olämpiigheten af någon partiel lönetillökning.
Vid förnyad föredragning af Gr. Cronhjelms, Otto Aug., d. 1 dennes e. m. på hordet lagda motion, rörande ombygg nad af Trollhätte Canal, blef samma motion till StatsXJtsk. remitterad.
Remitterades till Oecon.-Utsk. Gr. Cronhjelms, Otto Aug., d. 1 dennes e. m. på hordet lagda motioner: 1:0 om tillstånd för enskilda personer att i hufvudsta den inrätta theatrar; Den 4 Mars f. m. 29 2:0 att vid Rikets Academier föreläsningar må hållas öfver grundlagarna.
Föredrogs å nyo Gr.
Cronhjelms, Otto Aug., d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion, att f. d. GancelliStyrelsens liandcassa må öfverlemnas till Piiksg.-Contoret.
Det af R.
St., vid 1823 års Riksdag tillsatta särskilda Utskott, hvilket förmodligen icke var i tillfälle att inhemta kännedom om CancelliStyrelsens s. k. handcassas tillkomst och förvaltning, tillstyrkte, i sammanhang med dess förslag om indragning af CancelliStyrelsen, att denna liandcassa eller, som den i äldre handlingar kallas, CancelliCollegii besparingscassa skulle till Riksg.-Cont. öfverlemnas; men ingen underd. skrifvelse kom att derom afgå.
Vid sista Riksdag anmälde en motionär detta förhållande och fästade uppmärksamheten derpå, att beslutet då borde expedieras.
St. aflato, till följd häraf, i Sept. månad 182g en underd. skrifvelse till K. M., med anhållan att cassan måtte till Riksg.-Cont. öfverlemnas.
Vid föredragningen af denna skrifvelse anbefallde K. M. vederbörande
Verk alt inkomma med nödiga upplysningar, angående beloppet af denna cassä, samt på hvad sätt den tillkommit och hvilka utgifter deraf bestridas.
Det befanns då, att den uppkommit genom besparade och tid efter annan förräntade öfverskott af collectraedel m. m., som för särskilda ändamål blifvit, redan i början af förra seklet, af enskilda sammanskjutna, men till följd af mellankommande omständigheter icke kunnat för de afsedda ändamålen användas, hvaraf följde, att cassan var af enskild natur och icke kunde anses såsom utgörande statsmedel.
Af detta skäl fann K.
M. icke för godt att anbefalla cassans öfverlemnande till Riksg.-Cont., utan förordnade, att räntebehållningen deraf skulle användas till understöd för vetenskapliga arbeten.
Cassans fond utgör nu något öfver 8000 R:dr, som äro utlånade mot inteckning.
Efter dessa upplysningar hemställer jag, 0111 motionären vill fullfölja sin motion, samt anhåller i sådant fall, då motionen kommer att remitteras, att detta mitt anförande måtte lill Utsk. få medfölja.
Jag hade innan motionstidens slut genomgått R.
St:s skrifvelse!' vid i8a3 och 1829 årens Riksdagar.
Bland dessa fann jag en, hvilken jag ej ansåg angå önskningsmål; det var denna.
St. anmälde nemligen sitt beslut, att CancelliStyrelsens liandcassa skulle till Piiksg.-Cont. öfverlämnäs.
Jag ha^' ej varit i tillfälle att ingå i undersökning, huru denna cassa tillkommit; roen af skrifvelsen, som innefattade ett R.
St:s beslut, trodde jag mig finna, att den var statsmedel.
Frih. von Schulzenheim -har upplyst, att den uppkommit genom utlånade medel och räntor samt collecter.
I sådant fall erkänner jag, att jag än - 3o D c 11 f[ Mars f. m. nu tror, att medlen icke kunna anses vara så enskilda, att icke cassan tillhör det allmänna.
Det, sorn genom collert tillkommit, kan ej sägas vara enskildt; ty hvilken är den enskilde, som rår om cassan?
Jag vill likväl icke stadga mitt omdöme härom, då jag saknar tillräcklig kännedom af saken; men då R St. såväl 1823 son; sista Riksdagen beslöto, att medlen skulle till Riksg.-Cont. öfverlämnäs, finnér jag mig icke kunna afstå från min motion, emedan det tillhör den Statsmagt, som tvenne Riksdagar tillkännagifvit ett beslut, hvilket icke ländt till efterföljd, att undersöka, huruvida det kan vara grundadt på misstag eller icke.
Jag anhåller om remiss af motionen, samt att hvad Frih. v.
Schulzenheim och jag nu yttrat måtte få densamma åtfölja.
Jag har förnummit, att Gr.
Cronhjelm gjort en nyss remitterad motion derom, att R.
St. måtte förnya deras underd. anhållan hos K. M., att grundlagarna skulle vid Universiteten föreläsas.
Jag får i anledning deraf erinra R. o. Ad. derom, att, då delta mål förevar vid förra Riksdagen, anmärktes, att en sådan läsning, om än icke uttryckligen föreskrifven, dock redan ägde rum.
I den skrifvelse, som R.
St. afgåfvo om detta ämne, anliöllo de, att K. M. måtte, i sammanhang med den förestående regleringen af R i k ets a 11 m ä n na undervisningsverk, uttryckligen föreskrifva dessa föreläsningars hållande och vederbörandes examinerande i följd deraf.
Men denna reglering är ej gjord derföre, att det anslag, som vid sista Riksdag beviljades åt Läroverken, icke hlef gifvet för längre tid än till denna Riksdag.
Man har derföre blott användt de erhållna medlen lills vidare, i händelse R.
St. ej skulle förlänga detta anslag.
Således, och då K. M., i anledning af R.
St:s egna uttryck och förordnanden, ej ännu beslutit öfver deras förra framställning i ämnet, synes mig en förnyelse deraf vara öfverflödig och föga lämplig.
Just på det skäl, på hvilket den siste talaren afstyrker motionen, just derpå har jag grundat min föresats att göra den, det nemligen, att JKonungen icke ännu fattat sitt beslut i ämnet; dels ock derföre, att då Konungen remitterat denna sak till UppfostringsCommittéen, och expedierandet således beror på skyndsamheten af Coromitteens arbeten och resultaten deraf, samt detta beror på anslag af Ständerna, frågan helt och hållet är öfverlemnad åt en osäker framtid; ty det kan icke vara oss bekant, hvarken när Committeen slutar sina arbeten, eller örn Ständerna lemna några anslag.
Af dessa skäl, och då jag icke deruti, att Universiteten ännu ej blifvit bättre Den 4 Mars f. m. 3i organiserade, tan se något hinder mot föreläsandet af något så enkelt som våra grundlagar, yrkar jag, att 11.
St. måtte framhärda i deras förut gjorda begäran.
Jag liemtar ett ytterligare skäl från olämpligheten deraf, att man vid första inträdet på embetsmannabanan fordrar den dyraste förbindelse, man kan lemna, d. v. s. eden och äran att efterlefva grundlagarna, utan att den i tjenst inträdande personen vet hvad dessa grundlagar, som han besvär, innehålla.