Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufvudvilkoret för en öfverläggning, för behofvet af upplysande Handlingar, så vida meningen är att komma till ett beslut, måste vara tillvarelsen af ett ämne hvaröfver öfverläggning äger eller kan äga rum.
Att ett sådant här saknas, skall jag söka att under ledning af Grundlagen bevisa. > f frågor om Anmärknings-mål emot StatsRådets Ledamöter, med flere, tillåter Graad - Den 27 Apil. 427 Jager» ej någon förutgående kännedom deraf hos Rikets Ständer.
Den föreskrifne Formeln är derpå bevis.
Anledningar till öfverläggning måste således uppkomma i, kraft af Conptitutions-Utskottets Betänkande, rörande gjorda Anmärkningar, och de fall, då dessa anledningar aga rum, äro ganska fa.
Ty om Con* stitutions-Utskottet finner 106 §.
Formen tiliämpelig, iemnar det åt Justitiae-Om* . budsman att saken inför Riks-Rätt utföra.
I detta fall beslutar Utskottet, och gifver sådant
Ständerna ad notitiam tillkänna j deröfver blir således ingen öfverläggning.
Under tillämpning af 107 §., kan Utskottet också fria, och såsom det sker med beslutande rätt, uppkommer ej heller deröfver någon öfverläggning.
Det enda fall i hvilket Riksens Ständer äga att öfverlägga till beslut, är:
Då Constitutions-Utskottet anmärkt: Att Rikets sannskyldiga nytta icke blifvit vårdad, eller att oväld, nit, skicklighet och drift saknats.
Men då Utskottet icke tillkäonagifvit att det något sådant anmärkt, följer ock att för Riksens Ständer anledning saknas för en så beskaffad anmälan, hvartill §:n dem berättigar, och der orsaken saknas uteblifver verkan.
Härtill kommer ytterligare, att Stats Ministerns för Utrikes Ärendernei handling af honom blifvit vidtagen enskilt, men ej i egenskap af Konungens Rådgifvare, och att densamma emot Regerings-Formens 90 §. ej kan komma under Riksens Ständers elier deras Utskotts pröfning.
428 De» 2?
Här är äfven yrkädt infordrandet af Hand.
Jingarne; — hvad vore vä! dermed ändamålet?
Vill man af deras innehåll leda sig till en pröfning af enskild mans åtgärder, som år stridande ernot 90 §.
Regerings-Formen, eller vill man af Stats-Rådets Protocoil vinna öfvertygelse att Stats Ministern handlat såsom publique Person?
Det vore ja att tillvälla sig en granskning af Handlingar, hvilka endast tillhöra Constituto-ns Utskottet.
Jsg kan derföre ej annat finnå, än att infordrandet af'Handlingar är Lagstridigt.
Under åberopande af Regerings-Formens 56 §. är äfven concluderat tili återremiss.
Vid fråga om återremiss förekomma anledningarf rättigheter och afsigter dermed.
Göres emot Utskottets Förslag sådana anmärkningar, dst dr anledningar, sorn hindra ahtagan* det, detta förut sätter rättighet att ej antagaerhalle
Utskottet af dem dei, för att Förslagen granska och jemka, sådant år ändamålet.
Men nu är Utskottets handling icke ett Förslag ut3n ett Beslut, det är redan af den magtägande fattat och beror ej af något vidare antagande eller förkastande , af skyldighet att granska och jemka:
Anmärkningar kunna således icke göras, som hindra antagandet, följagteligen äger ej heller — återremiss, rum.
Jag hemstäder derföre att Constiturions-Utskottets; Betänkande lägges till Händlingarae.
Herr Schonström, Pehr:
Jag tänker icke ta - Ben 2?
429 la i egen sale; men tror att det är Utskottets ovilkorliga skyldighet att upptaga min anmärkning; hvarföre jag anhåller om äterremiss.
Jag tager mig den friheten erinra, att de öfrige Stånden remitterat sådana Anmärknings-inål, der Personen ej blifvit fäld.
Friherre Anchartvård, Carl Hinric:
Det tillhör mänskliga Organisationen att se, och följagteligen att tänka olika.
Jag har yttrat huru jag förstått Grundlagarne: jag har trott innehållet af 107 §:n vara det, att första Momentet deraf bestämmer Constitutions-Utskot» tets rättighet, och inskränker dess åtgärd till blott en hemställan eller hänvisning till Riksens Ständer, att vara uppmärksamma huruvida
Rikets väl i den eller den frågan kunde kräfva en anmälan hos Kongl. Maj:t.
Jag anser Utskottets åtgärd bestämd i sista delen af Momentet.
— I den nya rad , som börjar det 3ndra Momentet med de orden:
Frågor uti detta ämne etc., kan jag ej finna annat än ett nytt fall, sona Lagstiftaren velat utmärka.
Här ar gränslinien uppdragen; der pä, ena sidan Constitutions-Utskottet, med anledning af de>.s egen gransknings-rätt, hämtar orsak att till Riksens Ständer anmäla det en eiler flere af Konungens Rådgifvare uti deras Rådslag icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta d
Och å den andra sidan utväg lemnäs den enskilte Representanten att väcka frågor i samma ämne.’
— Man har yttrat, att Öfveriaggningar i detta ämne innom Ståndet ej få äga rum 5 — så länge 107 sadan den nu lyder finnes i Rege- . y
Den 27 April. lings-Formeri, är det likväl ingen tvifvel underkastadt huiu härmed förhållas bör.
Andra Momentet uti 107 §. säger, att frågor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas, men icke af Riksens Ständer afgår as-, hvilket måste bevisa, att det är Riksens Ständer, som böra afgöra men ej Constitutions-Utskottef, hvilket i sådant fall endast bör höras.
Och detta styrkes ytterligare af orden: Sedan Utskottet blifvit hårat.
— Jag kan ej fatta hvarut!
Ständernes pröfnings-rätt skulle bestå, om de blott ägde conträsignera Constitutions-Utskottets beslut.
Dä Constitutions Utskottet fförsta faller, eller dä anmälan om någon Stats-Rådets glömska af Rikets sannskyldiga nytta göres till Ständerna, icke äger någon afgörande rätt, vore det besynnerligt om Utskottet skulle få en större rätt, då anmärkningen är väckt innom ett Staud.
Här är ej nu fråga om det förhänder varande Anmärknings målet, jag har undvikit att derom yttra mig, hellst jag saknar sjelfva grunden eller anledningen, som är Herr Schönströms anmärkning; men då här varit taladt om billighet och rättvisa, hemställer jag om den vid detta tillfälle blifvit iakttagen.
Jag vill fråga om en Ledamot, sorn enligt
Lagens stadgande inlemnat en törseglad anmärkning bör vara nöjd dermed, att ett stympadt utdrag deraf till Riks-Stånden inkommer, med Utskottets yttrande, att den till närmare pröfning icke kunnat uppragas.
Jag har trott att den tillfredsställelsen icke k,onde nekas den, som nitfuilt ifrar emot oord* Den af April, 43* ningar, att hans anmärkning af allmänna Opinionen pröfvades; en anmärkning, som efter Constitutions - Utskottets granskning uti dess yttrande visas icke böra medföra någon af da ansvar, som 106 och 107 § §. bestämma, kan likväl innebära .klagan öfver en sådan åtgärd, hvars förebyggande i. framtiden kunde föranleda till underdåniga Önskningar hos Kongl. Maj:f, att de anmärkte missbruken för framtiden förebyggdes.
Cederström yttrar, att öfverlägga ningar innom Ståndet aldrig få äga rum i sådana mål , som det nu förevarande j men jag förstår ej hvad
Lagstiftaren i sådan händelse menat med, hvad sorn får öfverläggas; då han positivt sagt hvad sorn ej under öfverläggning får nämnas.
För mitt förstånd visar sig Lagstiftarens mening hafvr varit den, att obehöriga saker ej skulle under sådan öfverläggning fä nämnas, men ingalunda att hinder skulle läggas för en öfverläggning, der den skulle erfordras.
Då jag sökt försvara Grundlagens helgd,, har jag ej ingått j någon undersökning om principen.
Jag har blott velat bestrida att 107 §. uttrycker någon afgörande rätt"’ för Constitutions-Utskottet, ocb det är på ordalydelsen af en den mäst tydeliga Svenska mening jag grundar mitt påstående.
Jag kan ej förstå huru af 107 §. kati \ dragas någon annan tydning än den, att Den 2?
Riksens Ständer, med vilkor af Constitu. tions-Utskottets hörande, äga rättighet att afgöra.
Med Friherre
Cederström förenar jag mig fullkomligt i dess yttrande, att god medborgerlighet ej står tillsammans med försök att eludera Lagen.
Jag respecterar Friherre Cederströms medborgerlighet, men ber honom ej förtyda min.
' För öfrigt, om vi äro af olika meningar, böra vi ändå vörda hvarandras Opinioner och ej sätra deras afsigter i fråga säspm mindre goda, åtminstone intill de.s sådana yttranden kunna beledsagas med talande bevis.
Herr von Stahl, har under åberopande af §. §. yttrat, att Grundlagen förbjuder återremiss af Constitutions-Utskottets Betänkande. __ Det vore önskeligt få veta hvilken eller hvilka §.§. gifva anledning till ett sådant påstående.
Herr von Stahl iöreslår vidare, att Herr Grefven och LandtMarskalken må vägra Proposition.
Jag vili blott erinra , att det tillkommer Land t Marsk al k och Taleman att sjelf pröfva, men ej enkel Ledamot att i sådant fall gifva rigtning at LaqdtMafskalkens förhållande.
Jag rager mig äfven friheten anmärka, det en väckt Motion måste vara bokstafveligen stridande emot Regenngs-Forrnens ordalydelse, lör att Proposition må kunna vägras, och dä Herr v.
Stahl ej lärer förmå visa händelsen nu vara sådan, klefve dess önskan, om den vunne framgång, ett vådeiigt prejudicat för Sven-» ska Friheten.
Herr Den 2?
April. 435 Herr Friherre af Wetterstedt har satt i fråga hvilka följder skulle uppstå om Anmärknings mål, utan ledning af Constitutions Utskottet, kunde af Ständerne upptagas och pröfvas. jag tior att det i 2:lra Morn. af 107 §. uttryckte vilkor af Constitutions Utskottets hörande tillräckligen upplyser Lagstiftarens mening, och rättvisar dess förutseende omtanka, såsom grundad på känslan, öfvertygelsen och erfarenheten af mänskliga passiooernes möjliga förvillelser och anlag till öfverdrift vid begagnandet af sina rättigheter.
Jag tror att Lagstiftaren velat förebygga det inflytande Talaren för ögonblicket kunde tillvälla sig på ett partie, och all våda är i denna del påtageligen förekommen, genom de i Grundlagen för anmärkningar föreskrifne former.
Constitutions-Utskottets yttrande öfver en anmärkning emot Stats-Rådet skall otvifvelagtigt alltid uppfylla sin vägledande afsigt, och jag är öfvertygad att den passiva delen af Representationen, som säkerligen utgör pluralitéten, vid ötverläggningarne om sådana frågor, uti Utskottets yttrande öfver dem, skall söka ett stöd för sitt beslut och sålunda motväga den ytterlighet, sorn a? er» häftig parti-anda kunnat befaras 5 men Constitutions-Utskottets yttrande öfver en uti ett Stånd, emot Stats-Rådets Embets-utöfning väckt fråga, bör då innehålla upplysningar i ämnet och ej vara uppställdt i form af ert beslut, som Utskottot ej äger rätt att afkunna.
107 §. säger Herr Friherre af Wetterstedt, Jlidd. och Ad, Fröt, V B, 2 Åfd, 55, 56. 434 Dm April* ger en stor Latitude åt Constitutions-Utkottet; men jag kan ej skilja mig ifrån den tankan, att 2 Mom. i samma §. gifver Ständerne en ännu »torre, irste Mom. tillägger Utskottet rättighet att hemställa; då deremot 2 Mom. lemnar Ständerne rättighet att i sina Plena väcka, och i behörig ordning pröfva och afgöra Anmärknings-frågor.
— Friherre af Wetterstedt anser Grundlagen i detta fall vara tvetydig; men jag finnér ej skäl hvarföre tolkningen deraf dä skall göras till Riksens Ständers nachdel, och hvarföre deras rättigheter, samt i och med detsamma Folkets, alltid skola inskränkas der någon vill finna otydlighet i Grundlagen.
Hvarföre kunde ej tolkningen lika väl vid sådana tillfällen utfalla till Riksens Ständers, som till Embetsmännens fördel?
— Om §. är otydlig, hvilket jag ingalunda kan medgifva; så må ju den, sorn med mig i detta fall tän- 1 ker olika, söka förklaring.
Icke kan det tillhöra den, för hvilken §. visar sig fullt tydlig, att aska dess förändring.
Vidare har Friherre af Wetterstedt hemställt, om icke, så vida återremiss af ifrågavarande Memorial agde rum, man på samma grund kunde återremittera Constitutions-Utskottets Betänkande rörande Decharge för Stats-Rådet.
Jag tager mig friheten svara, att Riksens j Ständer visserligen äga rättighet återremittera i Decharge-frågan, om gällande anmärkningar < göras mot Constitutions-Utskotfets Betänkan- | de derom, och föranleda till en pröfning, som Den 2?
April* 435 påkallar Constitutions - Utskottets ytterligare förklaring.
Då Riksens Ständer ej äga eller böra äga tillgång till Stats-Rådets Protocoll, så äto de val inskränkte till ett blott förlitande på Constitutions-Uiskottets uppgift5 men om enskilde Personer kunna känna begångna felagtigheter och uppskjuta att å dem väcka uppmärksamhet i det hopp, att Constitutions-Utskottet i dess Betänkande om Decharge ej sådant underlåter 5 så måste det i motsatt fall, och då anmärkningar vid granskningen deraf framställas, vara Riksens Ständer öppet, att, om ock i sista ögonblicket, bestrida Dechargen, och frågan derom till Utskottet återförvisa, jemte de anledningar till anmärkningar, som hvar och en dervid funnit sig befogad afgifva.
Utom denna rättighet hos Riksens Ständer skulle det vara Utskottet, som allena frikände Konungens Rådgifvare från allt ansvar, och sådan var visserligen icke meningen då Grundlagen stiftades.
Man torde finna anledning till den erinran, att, som ingen viss termin är ConstitutionsUtskottet förelagd, innom hvilken Utlåtandet om
Dechargen bör till Riks-Stånden inkomma, det väl vore möjeligt att anmärkningar dervid blefvo utan all nytta, då Utskottet kunde först vid Riksdagens slut med dess Betänkande deröfver inkomma.
Det är till förekommande häraf sora jag 4?
Den April. anser det tillägg i Grundlagen nödigt, att Constitutions-Utskottet minst en månad för den dag, Riksmötet efter Grundlagens innehåll bör slutas, borde dess Betänkande rörande StatsRådet till Riksens Ständer afgifva.
Hvad återremissen af förevarande fråga vidkommer, stödjer jag ej mitt påstående derom på sjelfva Anmärknings-frågan, men på den öfvertygelse, hvarifrån jag aldrig kan skilja mig, att
Ständerne icke frånträdt deras öfverläggnings-rätt, så länge i Grundlagen linnes bestämdt hvad derunder ej får förekomma, och icke eller deras rätt att pröfva och afgöra.
Då all pröfn ng förutsätter kännedom af sjelfva ämnet , hvilket nu af.
Utskottet inskränkes till ett meddelande af några få meningar utur Herr Schönströms anmärkning, blifver mitt yrkande att Memorialet måtte såsom ofullständigt återförvisas, ej i afsigt att å sjelfva anmärkningen framkalla någon ytterligare påföljd, — jag förklarar det högtidligen, —■ utan för praejudicatet, hellst jag aldrig skall medgifva, att den magt, som bokstafveligen tillhör Riksens Ständer, öfveiflyttas på Constitutions-Utskottet.
Skall jemvigt bibehållas, böra Riksens Ständer, om de i ena fallet äga rätt att afslå eller bifalla Constitutions-Utskottets tillstyrkande af anmälan hos Konungen om Afsked för en felagtig Embetsman, äfven å det andra fallet, då Utskottet ej funnit en framställd anmärkning ledande-till ansvar, äga deras pröfnings-rätt öppen, för att kunna fälla, om Riksens Ständer finna deras Constitutions-Utskott vid ett Den 27 April, 437 afgifvit yrfrande hafva åsidosatt
Rikeis väl för personliga betiagtelser.
Det är på grund af allt detta, som jag ännu fortfar att yrka återremiss:
Att Herr Schönströms anmärkning till Ståndet må inkomma samt här uppläsas, äfvensom att i framtiden alla anmärkningar må med Constitutions-Utskottets deröfver afgifne Utlåtanden till Riks Stånden återkomma i hela deras vidd, — Om anmärkningen är byggd på intet — eller inne holler fullkomligt non sens, 'rot jag ätt dét bästa Correcfiv, den bästa motvigt ligger deri, att Motionairen vet att Ständérne skola granska hans anmärkning.
Men om, å andra sidan, anmärkningen är väl grundad, kan han, i fal! den af Utskottet ogillas, dock hoppas att den, lagd för Ständernas ögon, skall afvärja alla oblidare omdömen, fiän hvilka den för sitt f ädernesland och för sin Constitution nitälskande bör finna s;g fredad, dä han sorn utväg dertill blott fordrar att dessa anmärkningar oförändrade framläggas till pröfning för Riksens Ständer, hvilka då äga tillfälle a:t göra rättvisa åt anma»karens motiver, att godkänna de grunder från hvilka harr utgått, ehuru anmärkningen ej ansetts kunna verka ansvar.
Min föresats har visserligen varit att undgå vidrörandet af sjelfva hufvud-ämnet; men då flere före mig derom yttrat deras tankar, då man loftaladt föremålet för anmärkningen, dä, man utan att känna anmärkningens hela in 43* Ven 2* April. nehåll, klandrat dess grunder, anhåller jag Sfven att i ämnet få uppläsa följande*i Utskottets Betänkande upptager såsom till. fullo upplyst och ädagalagdt, att det uti Herr Schönströms anmärkning öfverkiagade Cireulaire Bref icke emanerat till följd af Konungens i någon af dess Stats-Expeditioner fattadt Beslut, eller ägt gemenskap med Beredningen och anmälandet af de Ministeriella Målen, hvadan ock deröfver intet Protocoll kunnat föras, hvilket allt är det, sou) i min tanka bordt föregå en så beskaffad Skrifvelse, som den ifrågavarande. -— Jag frågar om ett Circulaire-Bref, Born börjar på Nådig Befallning och innebär, att det vore angelägit att Konungens Befallningshafvande förekomme Allmogen &c. &c. &e., kan anses som en blott underrättelse till Herrar Landshöfdingar ?
Svaret torde säkrast kunna lemnäs af dem, hvilka till äfventyrs ej saknat bekymmer såsom följd af den verksamhet de lemnade åt en så beskaffad underrättelse. — gen, huru Expeditioner och Befallningar skola vara qvalificerade, och ingen §. i RegeringsFormen berättigar mig vetterligen Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne att i något fall, och minst i ett så maktpåliggande Oeconomiskt ärende, enskilt afgifva Circulaire-Bref, som tillkännagifva Regerings-åtgärder, och föranleda till allmänna Kungörelser, hvars ouppfyllda löften nogsamt vittna om deras i origtig väg uppkomna antedning.
— Ehuru jag meri visshet förmodar, att Riksens Ständer i och för den - Ben 27 Apriu 43* na händelse icke vilja sätta sin i 107 §. bokstaf, veligen förbehållne önsknings-rätt i verksamhet, så är det likväl möjligt att Riksens Ständer uti Herr Scböoströms anmärkning kunde finna en anledning till underdånig önskan hos Kongl. Majtt, att sådana Circulaire-Bref uti origtig och ej med Landets inre Styrelse sammanhängande väg, icke mera finge utgå, då det synes vara högst nödvändigt att Konungen må äga tillfälle att låta tilltala den, sorn genom osäkra uppgifter, möjligen vållat, att ett på Nådig Befallning gifvit löfte om
Regeringens åtgärder icke kunnat uppfyllas j men för denna önskan är det äfven angeläget att Herr Schönströms anmärkning blifver känd, hvarföre jag aldrig kan frångå att yrka det den må varda med Ståndet communicerad.
Herr Påhlman, Otto Fredric:
Då jag hade den äran begära ordet, var Discussionen nyss börjad.
Jag hade ännu ej hort Friherrarne Adlerbeth, Åkerhjelm och af Wetterstedt, i hvilkas tankar jag fullkomligen instämmer.
Dock anhåller jag att få tillägga några ord, såsom skäl för min öfvertygelse-.
Jag skall göra det sa korrt som möjligt
Då jag tror det vara- en pligt att bestrida en sådan tillämpning af Grundlaget*, sorn den Friherre Anckarsvärd yrkat, anhåller jag fä på förhand försäkra, att jag icke dess mindre är öfveftygad att våra olika åsigter leda deras ursprung från vår qcmenfnmma önskan,, att Grundlagen må efter lefv as och Nationens rättigheter icke förnätmas» — Burn ofta finner man icke 440 Den 2?
April. alldeles motsatta meningar, ufgä från lika rena afsigter ?
Allt ifrån 1809, då nu gällande Grundla* gar antogos, har jag vant mig att om deras föreskrifter stagda min öfvertygelse, äfven i de delar där någon otydlighet föranledt till stridiga omdömen.
Af hvad jag i dag hört anföras, har jag icke funnit anledning att frångå det begrepp j g under 9 års" tid oafbrutit haft, och hvars ratta förstånd aldrig förr än nu blifvit bestridtj jag medgif.er att sista Mom. af 107 §• saknar den bestämdhet, sorn vöre önskelig, men då det jemföres med öfrige Stadganden i samma och föregående §, vägar jag med full visshet påstå, att de sorn anse RiksStånden aga rätt afgöra alla Anmärkningsfrägor utan afseende på Constitutions Utskottets Utlåtande, icke heller kunna åberopa någon tydelig föreskrift för en sadan mening.
Grundlagens stadganden rörande Anmärkiiings-måi förekomma pä frenne serskiltå ställen: 1:0 106 §, der Constitutions Utskottet ensam äger rätt att fria eller stalla till ansvar, och hvilket är sä mycket tydligare, som Utskottet icke ens är ålagdt att gilva Riksens Ständer del af dess beslut, utan endast directe ställer den brottslige under Justit:ae-0mbudsmannens tilltal inför Riks Rätt. 2:0 1 107 §:s 1 Morn., hvarest Utskottet tillerkännes den rättighet, att, då någon af Stats Rådet, eller en Stats Secreterare, utan att hafva begått fel, som kunna kräfva en lag. lig undsisökning 3 dock genom de af Utskot - Den 2?
April' 44* fet granskare Handlingar befunnits i sin tjenst hafva ådagalagdt väld, oskicklighet &c. ett sådant förhållande hos Riksens Stander anmäla, hvilka hafva sig förbehållit att detsamma pröfva, göra mildring, vid saken fästa afseende elier fata den förfalla.
Med all Lag-principe är ock enligt, att den högsta Auctoriteten får mildra:
Sä äger Konungen göra Nåd; men ej, skärpa det ådömde straffet. 3:0 107 §:s 2 Morn. hvars sammanhang jag fattat sålunda, att Ständerne på grund af en gjord anmärkning ej kunna skrida till tillämpning af §:s föreskrift i afseende på en felagtig Embetsmans skiljande från dess Embete, förr än Constitutions-Utskottet genom dess tillstyrkande beredt Ständerne anledning att hos Konungen anmäla den åtalade till endtledigande.
,Och fastän ingen §. uttryckeligen ger Utskottet rätt att fullkomligen frikänna, så ock enär Utskottet icke funnit anledning hvarken att fälla efter 106 §. eller till Ständernas Opinions-dom efter 107 §. anmäla, ligger det klart för mitt begrepp att saken måste förfalla, och att det alltså är Constitutions-Utskottet, som frikänner från någon påföljd af den gjorda anmärkningen.
Då jag ej kan instämma i den tankan, att Riksens Ständer få äfven vid sådant fäll göra ändring, inser jag icke ändamålet med en återremiss at ett Betänkande, hvilket Constitutions-Utskottet lagligen och efter den praxis sorn hittills blifvit följd, afgifvit.
— Öfveriäggningen har redan blifvit utsträckt vidare utöfver ämnet än Grundlagen medgifver; man har ingått i pröfning af sjelfva saken.
Jag tror mig likväl .vara skyldig att derifrån afhålla 442 Den 2?
Äprit. mig, cJS Riksdags-Ordningen bestämdt stadgar„ att Riksens Ständer ej kunna ingå i Discussior» i annat fali, än då Constitutions-Utskortet till dem öfverlemnat art hos Kongl. Maj:t efter ' 107 §. göra underdånig anmälan.
Då jas* nu begagnat tillfället att förklara min mening, huru jag anser förståndet af Grundlagen, har det skedt ej i den förmodan, att jag skulle kunna utreda det rätta så fullständigt och så upplysande, sorn de värde Talare, jag här afhört, men i den afsigt att visa, det äfven jag ifrar för helgden af Grundlagen — för Sven» ska Folkets frihet —» och äfven tror det vara lika vådligt, om genom tolkningens utsträcka ning, lagstiftande eller den verkställande
Mag» tens rättigheter skulle ökas.
Med anledning af hvad Herr Friherre af Wetterstedt anfört, förenar jag mig i Herr
Fri herrens hemställan om tryckning af allal Handlingafne uti förevarande
Mål och anhåller sluteli» gen att Herr Grefven och LandtMarskalken. täcktes göra Proposition att Constitutions-Ut» skottets Memorial, såsom blott ad natitiara lemnat, må läggas till Handlingarne.
Åtskilige yttrade härtill deras bifall.
Stael von Holstern:
Dtseussionen har i min tanka afvikit från ämnet:
Detta är egentligen, huruvida Constitutions*Utskottet är berättigadt att utan afseende ferana någon emot Stats-Rådet gjord anmärkning utan att derjemte i sådant fall anföra skälen dertill».
Ben April. 44?
I förevarande Casus, instämmer jag med Frihe rre Anckarsvärd , att saken måtte kunna för. falla, om Riksens Stander deremot hos Konungen i underdånighet anhöllo , att dylika Skrivelser på Nådig befallning, för framtiden icke matte äga rum.
Fåfängt tror jag man kan eller bör påstå , att en dylik
Skrifvelse skall kunna anses för enskilt samt att Embetsmännen, som skola åtlyda och verkställa Konungens Bud och Befallningar, efter behag kunna göra derpå hvad afseende de behaga ; och då Riksens Ständer vid författandet af Grundlagen nogsamt insett af hvad vigt det vore att inga Befallningar från Konungen och på dess Befallning utgå, utan efter föredragning i StatsRädet och med vederbörlig Contrassignation, Ministerielle och kommandomål undant\gne; så är denna händelse, ehuru i den bästa välmening tillkommen, likväl af farligt praejudicat, sorn kunde leda dertill, att hvilket ärende, man behagade, skulle utan Stats-Rådets hörande kunna afgöras.