Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen, §om äger rätt att lill R.
St. directe afgifva förslag till förändringar i grundlagen.
Dessa skola dock derefter insändas lill Coust.Lisk., som deröfver äger afgifva yttrande.
Likafullt skall öfver det primitiva förslaget inom RiksSlm öfverläggas och beslutas.
Ingen riksdagsman, vare sig ensam eller i förening med andra, äger rättighet att inom RiksStm väcka frågor om förändringar i Rikets grundlagar.
Hvad gifver rättighet ät en enskild person i Const..- Ulsk. eller några fä dess ledamöter alt väcka fråga om förändringar i grundlagarue, dä de icke utgöra pluralilelen inom Disk.?
Det är på denna grund jag tror, all ingen annan laglig åtgärd finnes, än att låta detta Const.Utskis mern. blifva hvilande till nästa riksdag.
F^ör min del säger jag om detsamma, såsom jag här yttrade vid förliden riksdag om del förslag, sorn då från Const.ötsk. utgick, men af 1 Stånd då var ogilladt, nemi. att det mäste hvila på bordet till nästa riksdag.
Detsamma yrkar jag nu här om detta förslag, som Const.ötsk. aflemna!.
Reservationerne vid detta såsom vid föregående för - Den 9 Maj.
429 slag äro ett missbruk, att de någonsin från Const.Utsk. inkommit.
Detta leder oss in på afsteg från grundlagen.
Nästa steg kan blifva, alt ett Const.Utsk:s förslag med två särskilda reservationer skulle få hvila till nästa riksdag på bordet, för att då välja hvilket ibland dein man vill antaga.
Nästa gång antages kanske till och med en föreslagen förändring vid samma riksdag som den blifvit väckt.
Sä fort man afviker ifrån grundlagens föreskrifter, (såsom jag uppfattar dem, sä bar jag äfven uttalat dem) så vet man icke hvar del kan stanna.
Jag yrkar, att detta Coust.Utsk:s förslag måtte blifva hvilandc till nästa riksdag.
I hufvudsa ken förekommen af 3:ne talare, som förut yttrat sig, och instämmande i önskan om det beslut, som af Hr Lagerhjelm först blifvit yrkadt oell sedan af Frih.
Hermelin förnyats, anhåller jag blott med några ord få utveckla de skäl, hvarpå jag grundar mina åsigter i ämnet.
Const.Utsk. synes mig här hafva begått 2 felaktigheter.
Utsk. har tagit ett steg för långt och ett steg för kort, hvarigenom frågan således icke kunnat avancera.
Den står tvertom qvar på samma punkt nu, som vid riksdagens början, eller som den var, sedan det nu hvilande förslagets iide var afgjordt.
Const.Utsk. synes mig således hafva begått en oriktighet, då det försökt ali sammanjemka R. o. Ad:s och PresteSl:s beslut lill eli helt, med förbiseende af hvad de öfriga Stånden i ämnet beslutat.
När grundlagen stadgat, att samtliga RiksStms beslut höra i möjligaste måtto till ett helt sammanjemkas, så har det tydligen skett i den afsigt, ali icke något
Stånds mening skulle kunna helt och hållet förtryckas.
Det är klart, alt om Const.Utsk:s majoritet väsendtligen ogillade ett af ett Stånd antaget förslag, så skulle den använda alla sina bemödanden att till ett helt sammanjemka de tre ölrigas meningar, och det vore mer än sannolikt, alt i sådant fall, om sammanjemkningen vore viii verkställd, dessa tre Stånds ledamöter skulle i förstärkt Const.Utsk. förena sig om ett beslut, och således det fjerde Ståndets mening alldeles icke komma under vidare pröfning.
Const.Utsk. har för del andra i min tanka gjort en oriktighet, då det icke försökt att till ett enda beslut sammanjemka de fyra särskilda Ståndens beslut, under förklarande, alt en sådan samman jemkning vore omöjlig.
Sammanställas de motsvarande §§ i de särskilda förslagen, så finner man, att i en stor del af dem finnas en sådan öfverensstämmelse, alt oförenliga skiljaktigheler visserligen icke förekomma.
Tvertom är jag öfverlygad, att i hvad som rörer form och riksdagsärenders behandling m. m. skulle sannolikt samtliga RiksStm kunna förena sig om ett beslut.
Allt hvilar således hufvudsakligen derpå, att när vissa Stånd yrka ståudsval, andra åter samfällda val, så äger ingen sammanjemkning rum, säger man.
En värd talare har nyss sagt, alt ja och nej icke kunna sammanjemkas.
Sä är likväl, enligt min öfvertygelse, icke förhållandet.
Om ock - 430 Den i) Maj. så R. o. Ad. hade yrkat ett bestämdt bibehållande af Ståndsrepresentationen, (hvilket de icke hafva gjort, ty 11. o. Ad. har blott forbehållit sig ståndsval, och på samma sätt är förhållandet med PresteSl:s beslut); så finnes det likväl åtskilliga medelvägar emellan R. o. Ad:s och PresteSlis samt de båda öfriga Ståndens beslut.
Det som ligger närmast för handen tvckes vara, alt de Stånd, som förbehållit sig ståndsval, må fortfarande få bibehålla deni, och de öfriga Stånden, som yrkat samfällda val, böra, jemte de nu orepresenterade, samfäldt välja sina ledamöter till båda kamrarne.
Detta förslag tyckes således vara en jemkning, en förmedling emellan de olika åsigterne.
Då alla RiksSt:u förenat sig i beslutet, att representationen borde sammanföras på 2:ne kamrar, så finnes en ytterligare förmedling derutinnan, att den ena kammaren bildas genom samfällda val och den andra genom ståndsval.
Jag har härmed icke sagt, alt jag skulle ovillkorligen hafva godkiint hvarken det ena eller det andra af dessa jemkningsföfslag; men, dä det åligger Const.Utsk. alt verkställa en sådan jemkning, så hade den bort försökas, ulan afseende på livad som var Coust.Utskis öfvertygelse i ämnet, endast med ögonen fästade på de beslut, som Const.Utsk. ifrån de särskilda RiksStm emottagit.
Frölich har i sitt yttrande anlydl, hvilka misstankar ett beslut om återremiss skulle kunna kasta öfver Ståndet i sin helhet, eller åtminstone öfver de ledamöter, sorn tala för detsamma, att de icke skulle önska en representationsförändring, ehuru han derjemte tillagt, att han icke har för sådana afsigter misstänkt de ledamöter, som dittills uppträdt.
Jag ber derföre alt fä fästa uppmärksamheten på de särskilda följder, som kunna uppstå genom en återremiss och genom eli bifall lill Const.- Utsk:s förslag, hvarigenom en votering i förstärkt Const.Utsk. skulle komma alt äga rum.
I sednare fallet skulle vi komma att i förstärkt Const.Utsk. votera 0111 3:ne förslag, af hvilket intetdera är sådant, att det kan, med något hopp om framgång, blifva hvilande lill nästa riksdag.
Följden deraf skulle således blifva, alt liden emellan riksdagarne användes å ömse sidor alt väcka svmpathier för det ena eller andra förslaget.
1 stället för alt discutera öfver det lämpligaste sältet för en representationsförändring, finge vi sannolikt en discussion riktad pä ali förkrossa eller ali upphöja den ena eller andra asiglen, och frågan klefve derigenom ingalunda utredd.
Troligen blefve härigenom sinnesstämningen spänd till del aldra högsta, så att vi slutligen icke hade annan utväg än alt vädja lill fastheten af våra grundsatser och den oförskräcklhet, hvarmed R. o. Ad., och, såsom jag förmodar, äfven du öfriga RiksSlm icke skulle tveka att uttala sina åsigter i ett så vigtigl ämne.
I den händelse Const.Utsk., såsom jag förmodar, till följd af en återremiss skulle ytterligare försöka en jemkning, föreställer jag mig, att Utsk., innan det förklarat en jemkning vara omöjlig, likväl vidtagit sädane förberedande åtgärder, ali, om en sådan skulle af Ståndet yrkas, det icke vöre omöjligt ali under
Den fl Maj.
431 loppet af 14 dagar medhinna densamma.
Skulle likväl en sådan samman jemkning icke blifva möjlig, så händer det icke något värre, än hvad som händer i alla fall, nemi. att icke något förslag lill representationsförändring blir vid nästa riksdaganlaget.
Skillnaden är likväl den, att om Utsk. sammanjemkar alla Ståndens tankar till ett enda förslag, så får man se frågan ur en ny, eller åtminstone i allmänhet förbisedd synpunkt, och man kan linder tiden till nästa riksdag i lugn fortsätta den discussion, som redan offentligen bar börjat öfver delta ämne.
Frölich har framställt ett nytt förslag till beslut och förmenat, alt det beslut, sorn af Hr Lagerhjelm blifvit föreslaget, icke gifver tillkänna hvad Ståndet vill.
För min del är jag öfvertvgad, att en propus, å bifall till Gr.
Fröliehs förslag skulle ganska lätt ådagalägga, hvad Ståndet icke vill, nemi. bifalla detsamma; ty sedan Ståndet motsatt sig den grundsats af samfällda val, på hvilken Gr.
Frölich nu önskade ett bifall, sä är det väl icke alt förmoda en sådan vändning af Ståndets åsigler i delta ögonblick, att Grefvcns förslag skulle kunna vinna bifall.
Jag slutar således med att instämma uti det af Hr Lagerhjelm framställda förslag.
Jag har icke öfvervarit början af denna discussion; men hvad som sednast blifvit yttradl af Gr. Frölich, Hr von Hohenhausen och Gr.
Hamilton, har för mig varit tillräckligt att erhålla en ledning till hvad sorn frågan rör, sedan jag jemväl fått läsa Hr Lagerhjelms förslag till återremiss.
Jag skall bedja att få fästa R. o. Adis uppmärksamhet på det formella i denna fråga, hvilket hindrar bifall lill Hr Lagerhjelms förslag och lill hvarje annan åtgärd än den, att tillse huruvida Ulsk:s betänk, kan inpassas till verkställande af hvad grundlagen bjuder i afseende på en grundlagsförändring, som Utsk. vid denna riksdag föreslagit och som icke kan få förfalla; ty så snart Coust.Utsk. har afgifvit eli förslag till ändring af grundlag, så må icke R.
St. vid samma riksdag göra andra framställningar af gemensamma tankar, som Gr.
Hamilton, icke så fullkomligt i enlighet med grundlagen, kallat beslut, ty man besluter ingenting genom gemensamma tankar, ulan man yttrar sig blott.
Detta kallas i grundlagen icke att besluta, emedan grundlagen förbjuder att vid samma riksdag, som ett förslag till ändring i grundlag väckes, någonting derom besluta.
I ett helt annat skick vore frågan om man hade att sammanjemka olika beslut. — — — — — — Detta anförande blef här afbrutet genom ankomsten af Hr Statsrådet m. m.
M:s höga vägnar allemnade en Dess nåd. skrifvelse till R. St.; hvarefter Frih.
Cederström fortfor:
Jag sade, alt helt annat är att försöka sammanjemka olika yttranden och att försöka sammanjemka olika beslut.
Emellan 432 Den 9
Maj beslut kan voteras, men yttranden, som innehålla oförenliga skiljakligheter, kunna icke sammanjemkas; det är helt tydligt.
Emellan ja och nej kan deremot voteras, i fall det är beslut.
Efter att hafva förutsändt denna förklaring i öfverensstämmelse med 2 mom. af 56 § Reg.F., så får jag förklara, att jag i den framställning, som Hr von Hohenhausen nyss gjort rörde det formella af behandlingen utaf grundlagsfrågor fullkomligen instämmer.
Den är ordagrant öfverensstämmande med hvad jag mångfaldiga gånger yttrat ifrån denna plats förut till R. o. Ad. och som icke är genom en bokstaf skildt från grundlagens tydliga innehåll.
Vi stå således nu på den punkt, alt Utsk. rätteligen förfarit med att förklara sig icke kunna till sammanjemkning upptaga de förslag till representationsförändringen, hvilka i grundlagsenlig ordning kommit Utsk. tillhanda, i grundlagsenlig ordning blifvit af Utsk. pröfvade och förkastade, och således på, grund af 81 § Reg.F., icke kunna komma till allmänhetens kunskap egentligen och rättligen och lagligen annorlunda, än genom särskildt tryck med Const.Utsk:s tillstånd och jemte moliverne lill Utsk:s afslag, enligt 81 § i Reg.F. och 84 § i samma grundlag.
Att Const.Utsk. tvertemot grundlagens tydliga bestämmelse tillåtit sådana förslag att såsom reservationer åtfölja till RiksSlms plena upplysningsvis och således, tvertemot hvad grundlagen bjuder, derjemte åtagit sig tryckningskostnaden för sådana förslag, således lagt delta på statsverket, i st. f. att det bort träffa den enskilde, allt delta är afsteg ifrån grundlagen som ligger Utsk. till last, men som ieke förändra R.
St:s rättighet och skyldighet i afseende på grundlagsfrågors behandling.
Nu har deremot PresteSt. och Ii. o. Ad. vid det af Const.Utsk. afgifna förslag lill representationsförändring gjort, i form af gemensamma tankar, förslag till jemkningar.
I anleda, deraf har Utsk. inkommit, genom sitt betänkande N:o 36, med ett förslag till denna samman jemkning.
Deruti linnes infördl det förra förslaget och nya förslag, som tillkommit efter sarnmanjemkningen.
Detta är, mine Hrr, hvad som ifrån Utsk. inkommit och som skall pröfvas af Ii.
St., så framt icke RiksShn vilja sälta grundvalen på sidan och låta falla en grundlagsfråga, hvartill de icke enligt grundlagen aga rätt.
Det finnes här intet annat medel, än alt yttra sig öfver hvilketdera alternativet, det förra eller det sednare förslaget, som R.
St. godkänna, alt hvila till nästa riksdag.
Blifva RiksSlm icke ense om nägotdera af dessa förslag, då skall, efter 2 mom. af 56 § Reg.F., Utsk. rösta förstärkt emellan Utsk:s första förslag och det jeuikade förslaget, ty ett af dem skall efter grundlagen alldeles ovillkorligen hvila.
Det må gå med detta förslag huru som helst, vi vilja derom icke nu förspilla ett enda ord.
Del är tids nog att lala om förslagets beskaffenhet vid den riksdag, dä deröfver skall beslutas.
Nu håller jag mig helt enkelt vid det formella af frågan och den är inskränkt härtill.
Jag tillstyrker för min del och anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propus. till {Den 9 Maj, 433 till gillande af det föreslagna jemkade förslaget, till grundlagsenlig handläggning vid nästa riksdag, och att i det beslut R. o. Ad. kommer att lätta, R. o. Ad. må tillägga, att för den händelse de öfriga Stånden icke deruti instämma, kommer att röstas emellan de olika besluten om dessa begge alternativa förslag, som inom RiksSt:n kunna fattas.
Det är ingenting mer jin hvad man kunde förvänta af en man sedan år 1809, att lian nemi. ifrar så för formen, alt lian säger sig icke vilja kasta ut ett enda ord på hvad resultatet i sak kan blifva.
Man kari deraf sluta, att 1809 års män mätte hafva haft för hufvudsak att ställa upp en form, hvarmed efterkommande skulle arbeta sig trötta vid hvarje riksdag, ulan det ringaste ändamål till slutresultatet vid en kommande riksdag.
Under en sådan synpunkt kan man visst icke ogilla hvad Frih.
Cederström yrkat, nemi. att blott man bibehåller formen och går tillväga lagligen, så bryr nian sig alldeles icke om hvart det bär med saken.
Den som fort far att stoltsera i en sådan riktning, må gerna göra det.
Jag tillstår, alt jag anser till och med ett lindrigt frånvikaude ifrån formen i denna fråga vara så alldeles af ouiständigheterne påkalladt, alt man svårligen kan detsamma undvika, helst det lärer vara för hvar och en inom detta Hus bekant, att både 56, 81 och 83 §§ äro så väsendtligen olika, alt det beror på hvar och en att åberopa antingen det ena machineriet eller det andra, alltsom man behagar motsätta sig framgången af representationsförslaget eller icke.
Det är just i följd af det tillstånd, hvaruti sjelfva det machineri befinner sig, med hvilket man skall tillvägabringa en grundlagsförändring, som jag anser det vara nödvändigt i afseende på sak och slutresultat att, på sätt jag gjort, föreslå en liten afvikelse ifrån den 56 §, dock utan att vidtaga någon afvikelse ifrån den 81 §, hvaruti det icke talas om nödvändigheten att R.
St. vid hvarje riksdag skola stanna uti ett gemensamt beslut, att hvila till afgörande vid nästa riksdag, då sådant befinnes rakt omöjligt.
Händelsen gör således nu, att jag har ansett mig numera genom de omständigheter, som inträffat, vara föranlåten att glömma bort den 56 och att vidhålla den 81 §, hvaremot Frih.
Cederström nu endast yrkar, att den 56 § skall vidhållas, hvilket en hvar torde minnas är en af honom föga älskad paragraf.
Så synes mig också de Herrar göra, som yrka återremiss.
Vid så beskalfadt läge af saken inom detta Stånd, anser jag det visst icke vara inconseqvent handladt af mig, om jag sätter dit den mellanmening framför conclusionen, att ”R. o. Ad. vill, jemte återremiss af ärendet, för sin del härigenom afgifva den förklaring etc.”
Genom tillsättning af denna mellanmening finner man således, alt äfven jag mätte beqväma mig till en återretJiss, men till en återremiss, som har för ändamål att åtminstone gifva tillkänna, att man icke har glömt det stora huf10 H. 55 434 Den 9 Maj. vudändamålet, som var att vinna vid en kommande riksdag.
Sedan jag afgifvit denna förklaring, vill jag blott med några få ord söka råtta ett misstag, sorn en värd talare, Gr.
Hamilton, gjort, då han tror, att jag genom mitt skriftliga yttrande har förordat samfällda val.
Det är sannerligen besynnerligt likväl, att jag skulle blifva nödsakad att ännu en gång protestera emot samfällda val, i den mening denna term nu fått såsom motsats till allmänna val!
Icke en gång utan flere, ja hvarje gång jag yttrat mig under detta RiksStis sammanträde, har jag förklarat mig emot det samfällda valsättet och emot den förvillelsen, att anse detta valsätt vara detsamma som erkännande af medborgarerätt eller allmän valrätt.
Detta misstag föranleder mig att ånyo, och troligen för sista gången under denna riksdag, fä gifva tillkänna hvarutinnan den himmelsvida skillnaden ligger.
Allmän valrätt vill säga intet annat, än den rätt hvarje Svensk man äger, som icke gjort sig pä ett eller annat sätt disqualifierad till att vara activ medborgare, eller sorn icke, genom särskildt, för någon tid af lagstiftaren vidtagen omständighet, bör uteslutas ifrån sina medfödda politiska rättigheter.
Alla dessa män ville jag skulle för sina personer, utan afseende på öfriga endast sociala, men ej politiska förhållanden, tillerkännas rättigheten att välja och väljas till riksdagsmän.
Men då, såsom nyss afhandlades, det icke är möjligt att hvarje person kan directe välja, utan ett valsätt classvis mäste på ett eller annat sätt antagas, då är det fråga om hur man skall inrätta dessa classer så, att man icke upphäfver den allmänna valrätten.
Skillnaden i ståndsclasser upphäfver mest af alla denna valrätt, och genom att antaga ett sådant sätt för valrättens utöfvande i tre Stånd, har man upphäft hvad man ville skulle vara jemlikt inför lagen, nemi. medborgarerätten ; likaså sker det derigenom, att man inrättar nya Stånd, eller nya politiska classer med onaturliga politiska rättigheter, hvilket är hvad egentligen Hr Akerman i sitt förslag åsyftar, och efter hvilket sätt att inrätta classval man alllförväl, och i händelse man icke är nöjd med blott fyra Stånd, eller de fem, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, kunde till oändlighet multiplicera antalet af classer.
En värd talare i PresteSt., Hr D:r Thomander, bevisade detta vid förra riksdagen, då han uppgjorde ett förslag med 15 classer, oell det är icke svårt att visa att man skulle utfinna 20, 30, 40 särskilda sociala classer inom detta land.
Kouimer man dä derjemte in på den, i. min tanka orimliga regien, att hvarje class skall representeras, emedan man erkänner att hvarje sådan class har särskildt classintresse, och att dess personal bör få votera särskildt och särskildt välja inom sig; så har man fullkomligt lyckats att utsätta frågan om ombildning på fältet af ytterligheter, dér ingen med sundt förnuft begåfvad kan leta sin väg tili någpn verklighet.
Det enda sättet att classifiera Svenska medborgare, med bibehållande af allmän valrätt, vore det, att hålla sig till beskallningsprincipen och derunder göra uuderafdelningar, de Den 9 Maj. 435 der för classer månde anses.
Skälet är, att beskattningen, isynnerhet den som sker genom bevillningstaxering, träffar alla medborgare, och borde träffa dem proportionaliter till förmögenhet nära nog lika; ty fast millionären skattar flere tusende r:dr, och den som icke äger mer än ett par tusende r:dr skattar blott några r:dr, så kan likväl båda två anses i män af sin förmögenhet lika bidraga till det allmänna, och derföre i det fallet fullgöra sin skyldighet såsom medborgare till Staten.
En classiudelning enligt skattprincipen är följaktligen icke detsamma som classkilluad efter förmögenhetsprincipen, ty lägges denna till grund, så har man genast den graderade scalan, hvilken npphäfver den personliga medborgarerälten och ger den rike flera röster än den fattige.
Det är således alldeles falskt och beroende på missförstånd af sak, dä man påslår, alt classkilInåd efter beskattning innebär en förhatlig skillnad, som skiljer de rike ifrån de fattige.
Delta är dock en anmärka, gjord emot det Richertska förslaget, hvilken jag icke en ulan många gån ger har vederlagt, men som återkommer beständigt.
Jag protesterar nu om igen emot hvarje sådan tydning, ty det är alldeles icke alt skilja de rike ifrån de fattige, om man säger, att de skola välja i två olika afdelningar, och om man säger, att de högre taxerade böra välja i ett valdistricl och de lägre taxerade i ett annat.
Då på det viset de valberätligade åtskiljas i 2:ne större classer, så bi behn lies valrätten hos alla medborgare; men genom det att de välja i 2 classer, i stället för samfällda val inom samma valdistricl, uppkommer den märkliga skillnaden, att man först kan bibehålla åt de högre skattande den rättigheten alt oinskränkt och länsvis välja directe, d. v. s. utan behof af mellauvarande valmän, hvilket för alla bilda de, för alla dem som känna de utmärkiare personerne i Riket, är och borde vara en hufvudsak.
De mindre skattande deremot böra välja häradsvis, emedan de för det mesta icke känna andra personer, än deni som bo inom häradet, bland hvilka de således böra välja sina valmän.
Det ta medför äfven den fördelen, att man får tillfälle afskiira antalet af representanter i 2 delar, så att jemkning i cn sillra kun ske emellan de båda afdelningarne, nemi. de högre och lägre skattandes, en jemkning, som kan afgöras genom votering om cn siffra, utan att vidröra någon ömtålig princip.
En sådan classkilluad tror jag vara och slnteligen blifva den enda, under hvilken förening af RiksStnis meningar är tänkbar.
I detta fall åberopar jag äfven en person, som visst icke inom detta rum anses vara någon auetoritet, men som utom detta rum anses såsom sådan.
Det är vår öfver hela Europa kände och högt skattade Erik Gustaf Geijer, som i sin sista skrift (3:ne föreläsningar) förklarat sig instämma i hufvudgrunderne till Hrr Anckarsvärds och Richerls förslag.
Om jag således än inom detta Huset, nu såsom vanligt, skulle bli ensam, så vet jag nog hvarmed jag skall trösta mig.
Efter denna förklaring finner R. o. Ad., att jag numera icke motsätter mig ålerreniiss. efter 430 Den 9 Maj. det förmenas att formen så skall fordra, men yrkar, att återremissen då skall åtföljas med något, som ådagalägger, att R. o. Ad. har tänkt på något annat än det purt formella; emedan, om R. o. Ad. icke gör det, utan endast ålägger Utsk. att sammanjemka oförenliga skiljaktigheter, så blottställer sig R.o.
Ad. för att yrka något, hvarigenom de väl handlat mycket formenligt, mycket cirkladt, och således i mångas tankar alldeles tillfyllestgörande, men i min tanka, inför Svenska folket, handlar högst oförsvarligt. fl. Ev, Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, i fall Const.- Utsk:s förevar, utlåt, icke på förmiddagen hlefve afgjordt, plenum komme alt fortsättas kl. 6 e. m., men att i annan händelse det derom gjorde anslag skulle borttagas.
H. Ex. yttrade sedermera, att då, ehuru ännu för R.o. Ad. endast var föredragen l:sta punkten af Utsk:s utlåt., eller den del, hvari Utsk. tillkännagifvit, att Utsk. för sin del ansåg samtlige RiksStms tankar icke kunna till ett helt utlåtande sammanjemkas, likväl flere ledamöter yttrat sig äfven om det återstående af Utsk:s utlåt., bland andre Frill.
Cederström, som vrkat, att R. o. Ad. måtte godkänna det af Utsk. uppgjorde sammanjemkniugsförslag, H.
Ex. ansåge sig höra först inhemta R. o. Ad:s tanke om föredragningssältet, på det discussionens gång derefter mätte bestämmas; hemställande
If. Ex. fördenskull, om R. o. Ad. bifölle, alt nu föredragne punkt må först afgöras.
Ropades ja och nej, hvarjemte Hr von Hartmansdorff, Aug. anmälde sig och yttrade:
Den punkt, som nu är i fråga, kan måhända skiljas ifrån det öfriga, dock icke lätt, emeden den punkten syftar på det hela.
Ståndet bevilja den äskade ålerremissen; så tror jag det vara öfverflödigt att företaga betänkandet punktvis, hvarigenom öfverläggningen kunde komma alt förlängas ett par dagar.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att om R. o.
Ad. antoge Hr Lagerhjelms förslag, som var motsatsen af Utsk:s tillstyrkande, följden deraf hlefve, att återstoden af Ulsk:s utlåt, ej för närvarande erfordrade någon åtgärd.
För min del motsätter jag mig icke alls, alt Hr Lagerhjelms förslag till återremiss må blifva framstäldt, jnst af de grunder, som Hr von Hartmansdorff uttryckt, anhållandes blott dervid, att, som jag anser en sådan återremiss vara alltför naken, mitt förslag må godkännas såsom eonlrapropos. vid en troligen blifvande votering.