Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. V. Band. 42 Dtn tu Junti e. m, &Ian »äger att ett sådant system skall byggas pä så mycken enskilt frihet i njutning, sorn med sjelfbestånd kao förenas: skall då detta ske genom förbud, kommer man då icke åter in i desse förhållandet) då Staterne så till gägandes, genom våldet upppehållas.
Hvem skall då förbjuda?
Hvad skall då förbjudas?
Jag fruktar, att man aflägsnar sig från ändamålet, genom hvilket man vill vinna Statens tillväxt och medborgares trefnad, om Lagens princip„blijver illiberal.
För min del har jag dea öfvertygelse som jag redan yttrat, att
TuMTaxan är det enda correctif för handels-friheten som Lagen bör åstadkomma- J»g tror detta correctif så mycket mera tjenligt som Handels-friheten, äfven har sin aristocrati att strida med och denna strid kao då öppet föras genom Representationens öfverläggningar om TullTaxan.
Den method som Utskottet ttu följt anser jag således alltid böra följas, och Svenska representationen alltid afgöra grunderna för Tullbevillningeo Endast i ett väsendtligt fall skiljer jag mig ifrån Utskottet.
Jag tror nemligen att den utgående tullen bör afskaffas och blott förvandlas till r.fjerdedels procents recognition af utgående varor.
Detta skulle
Vara af stor betydenhet för de naturliga näringarne i landet, hvilka derigenom skulle befordras t annars måste desse draga hela bördan under det en inkommande tull nödgar dem att köpa dyrt och en utgående, att sålja för underpris.
Jag tror att alla de skäl som tala för bibehålian - jfrm 88 juiiii é, hi, dé äf den utgående tullen Icke äro af betydenhet.
Mm säger att tmtt ej pl arinat sätt kan åtkomma expofteuren.
Men man får derigenom ej ett runstycke af honom j utan endast af producenten
Denne får betala hela kostnaden.
Man säger
Vidare* att det är billigt att egna varor först tillbjuda* inlänningen* innan de erbjudis utlänningen.
Utom det att det ät i sakens natur att varörne måste först Utbjudas inom landet, emedan transportkostnader m. m. göra det förmånligare, äf det gifvit att denna sats drifVes derhän, att hög tull skulle läggas på export-varor, —■' skulle leda dertill att producenten af exportartiklar än ir.era skulle nedtryckas, hvarigenom man åter just motverkade det man åstuttdade, ty man skulle då ej kunna utbyta andra länders producter emot samma qvantitet af våra productef , och vi skulle derigenom förlora i näringskraft.
Dessa skäl försvinna således och det enda skäl söm kan återstå är det alltför Vanliga, att den betydliga Statä-intraden derigenom förorsaka».
Men detta bör äfven Vara Snart förkastadt, då man påminner sig att summan blott utgör 260,000 R:dr B.co och att ont den afgår, kan den med säkerhet återvinnas genom den inkommande tullen * om Utskottets förslag antages.
Jag tror åtminstone icke att derigenom skall uppkomma någon statsbrist utan tvertom att förslaget sihäll ökä tullen vida öfver denna sUmmi.
Detta är det hufvudsakliga hvaruti jag skiljer mig ifrån Utskottet , men i några mindre fall anhåller jag äfven att få yttra några betänkligheter.
Den 28 Junii e. m. icke misstager mig, blir den värdering Utskottet föreslagit nog svår.
Hvad den förste värderingen angår torde den kanske vara möjlig och äfven hättre än det sätt som 'nu brukas; men den Jury som är föreslagen tror jag ej vara verkställbar.
I många Rikets Städer finnes ej så 'allmän handelskunskap att den kan existera.
Sedermera är det äfven en annan sak, som jag anser af mycken vigt.
Då uti första punkten Utskottet yttrar sin önskan att inga varor matte förbjudas, tror jag att hela tvisten vore förekommen angående behandlingens lagfighet, om man tillägger de orden i fall Konungen dertill lemnar sitt Nådiga bifall- Bevillningsutskottet kan likaväl tillstyrka ett önsknings mål som OeconomieUtskottet; det är likgiltigt ifrån hvilket Utskott ett önskningsmål kommer, åtminstone har jag sett att dst går ann ifrån StatsUtskottet och genom den förändringen är hela den fara förekommen, aom så många synas frukta.
Anseende för skyldighet, att 6å vidt jag förmått uppfatta de vid Bevillningsutskottets Betänkande gjorda anmärkningar besvara desamma, utbeder jag mig Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod och öfverseende, om mina framställningar blifva mer än vanligt vidlyftiga; utan egenkärlek i afseende på den del jag har uti det till Riksens Ständer öfverlemnade TullBevillningsFörslag, äro alla anmärkningar, som till Fäderneslandets förmån kunna föranleda, till förslagets förbättrande i högsta grad välkora - Btn 2g Junii e. m, 661 na s och « afseende på sådana åter, sorn efter min öfvertygelse förfela detta mål, torde mig tillåtas att fritt yttra min öfvertygelse.
Innan jag ingår i hufvud-frågan, anhåller jag få upptaga hvad några Talare anfört uti ämnen, som icke directe angå sjelfva grunderna till Betänkandet.
Jag fäster mig först vid en tbeori Herr Grefve von platen uppställt, angående rätta tiden till införande af Handelsfrihet; Herr Grefven påstår, att denna tid icke inträffar förr än: i:o Myntet fått bestämdt säkert värde; 2:0 Näringsfrihet blifvit införd och 0.0
Konstflit samt arbets-skicklighet i landet finnas.
Jag kan icke häruti instämma, ty jag ser ej huru Mynt-förbättringar skola verkställas i ett land som saknar närings- och handelsfrihet; uti ett land, som icke äger Guld- och SilfverGrufvor, tror jag detta lika omöjligt, samt att tillvägabringa en ökad production, utan tillfälle till afsättning; ett väl ordnsdt åkerbruk, jemte närings- och handels-frihet, måste efter mitt begrepp vara förenade och 1 Sverige räcka hvarandra handen, om vi någonsin skola erhålla ett verkligen förbättradt, stadigt penninge-väsende, alla andra medel dertill som inom landet sökas, blifva palliativer, och att genom lån utom landet söka dem, vore genaste vägen att bereda landets framtida olycka.
Mä mig förlåtas om felaktigt minne eller 64M pett 'J3 Junii e. >ti. bristande kunskap skulle orsaka, alt det exertv pel jag beder få anföra tillstyrka för hvad jag sagt, ej i alla delar skulle uppfylla hvad dermed åsyftas-
Då Norra America med beundransvärd ansträngning af det stolta England tillkämpat sig friheten, ägde det, om jig ej jpisstager mig, blott pappers-mynt, utan värde hos Utlänningen och med Assignat värde inom landet; jag kan ej'påminna mig. att detta fria folk använde hvarken lant Guld eller konstiga författningar, att förbättra det dåliga myntet , men oinskränkt näringsfrihet och fri handel med alla Nationer, grundläde deras välstånd och skaffade tillgångar på reelt; om de prohibitiva Författningar America sedan infört emot England, grundade uti represalier och kanhända afund emot denna deras enda farliga medtäflare, verkligen medfört den nytta de åsyftade betviflas af många, jag kan derom ej döma; Bevillnings-Utskottet har ej åberopat
Americgs exempel och mitt ändamål med dess anförande nu, är endast att visa, det näringspch handelsfrihet i förening med åkerbrukets trefnad, är® de enda medel sorn med säkerhet kunna stadga och upprätthålla värdet på myntet i alla länder, hvarest papper dertill måste nyttjas, och sålunda måste föregå eller åtminstone medgifva* på samma gång som myntbestämning vill införaa, hvarförutan det sednare endast blir ett m>sslyckadt theoretiskt försök.
Herr Baron Boije har bland sina anmärkningar yttrat, att Dannemark utan Fabriker
Och ypperligt belägit för tranjitohandeln, icke tfen 98 Junii e. m. 1 afseende på handelsfrihet, bör som exempel för Sverige anföras; om det ÖstersjöCompagniet vunnit fullbordan, sein vid början af 1814 föreslogs att i Götheborg inrättas, men som anhängigheten till prohibitivsystemet ansåg med förskräckelse, hade Sverige nu kunnat vara i besittning af den transitohandel Dannemark äger.
Att Dannemarka läge icke i alla afseenden kan på oss tillämpas, medgifver jag gerna, men om, som jag hoppas, Götha Canal vinner fullbordan, kan Götheborgs ypperliga läge ännu en gång förskaffa
Sverige förmåner af en nyttig transitohandel, om ej författningar utestänga den för att gynna enskildt interesse på det allmännas bekostnad.
Herr Friherrens påstående, att Norrige, i afseende på den der rådande stora torftighet och sparsamhet, kan med fördel gagna en handelsfrihet , sora Herr Friherren tror vara för oss skadlig, kan jag icke medgifva; Jag har ej varit i Norrige, men efter beskrifning af detn sorn der gästfritt blifvit bemötta, tror jag lika öfverflöd der råda i dryckesvaror, meubler och kläder, sorn i Sverige.
Jag tror också att endast införandet af friare handel kan befria oss från den beskattning
Dannemark och Norrige oss pålägga, genom deras kloka begagnande af vårt prohihitifsystem, att i lurendrägeriväg påföra oss en mängd nu förbudna varor.
De afskräckande exempel af handelsfrihetens skadlighet Herr Friherren velat hämta från Portugals och Spaniens tillstånd äro fullkomligt misstagne; dessa länder hafva aldrig ©§4 2>en 28 Junii e, m. ägt fri handel, Portugals fullkomliga brist på Fabriker och näringar härflyter af det handels, tvång, sorn Englands herravälde det påfört, och Americas med dess innevånares blod och träldom af Spaniens förväfvade Guld, har i detta sednare land förstört både åkerbruk och FabrikerSverige har Gudi lof icke suc - kat under utländskt handelstvång, sedan den store Gustaf den I:sta som tacksamma Svenskar aldrig må glömma, räddade det från Han. sestädernes förmynderskap och Guld och Silfvergrufvor lära ej förleda Svenska Nationen, att utbyta dess manliga idoghet emot högfärd och lättja.
Att vid uppläsandet följa och fatta Herr af Klintbergs vidlyftiga afhandling har icke varit mig möjligt; genom återremiss af betänkandet kommer jag i tillfälle, att undersöka örn uti nämnde anförande finnes något sora tjenar till upplysning eller förbättring af Utskottets förslag; Jag tillstår dock att de anmärkningar jag här hort göras emot pierr af Klintbergs anförande, derom gifva mig ringa hopp, särdeles som hvad jag sjelf deraf kunds uppfatta ej innebär annat än origtiga uppgifter.
Antagandet af Utskottets fört-slagna tpllu-viUning, har Herr af Klintberg på ståt skola medföra en stor förlust, om jag rätt hört, till icke mindre belopp än i million R:dr Banco årligen.
Denna förlust måste icke kunna härflyta af tullen på utgående varor, som Utskottet till en del förhöjt, msn icke på någon artieel minskat; för inkommande-varor, är tullen Ben 28 Juni i e, m. 66 s egentligen nedsatt på Arrack, Caffe och Via; Arrack har Herr af Klintberg icke anmärkt, men jag ansejr nedsättningen i tullen derå vara misstag, sorn bör rättas; hvad Caffe och Vin angår, torde följande upplysningar visa rätta förhällandet:
Ett sammandrag utur Tullspecialerna för åren i 819» 18.20 och iSci) visar att tullen på Caffe för hvarje af dessa 3:ne åren utgjort permedium 74,028 R:dr HamburgerBanco, som efter 128 sk.
Cours, gör 197,408 R:dr Banco, om Caffet upptages till det af Herr af Klintberg föreslagne tullvärde, 28 sk.
Banco så utgör tullen tor lika import efter förslaget »82,739 R;dr Banco och förlusten således endast 14,669 R:dr Banco.
Enligt ofvan åberopade sammandrag , har tullen på
Vin förenämnde år permedium utgjort, af allt som inkommit, så pä kärl som på bouteljer, 92,555 R:dr Hamburger Banco eller 246,01 3 R:dr 1 6 sk.
Svenskt Banco; efter nu »satta minimivärde och föreslagna tull skulle den sednare uppgå till 218,994 Rdr Banco och förlusten således blifva 27,019 R:dr 16 sk. eller på båda dessa articlar 41,688 R.-dr 16 sk., hvartill Herr af Klintbergs förskräckande uppgift lärer få reduceras.
Utskottet har jemfört det qvantum Caffe, som införes emot tull med den folkmassa som förtär denna vara, ock trot sig finna, att knapt 4 Skålpund då belöper på hvarje person, således vida under hvad som åtgår.
Det på fat, pipor eller amar inföitullade Vin-torde föga utgöra mera än hvad till CommunionVin åtgår 666
Den 28 Junii e. m, öfver hela Riket och hvad på bouteiller emot tull inkommit icke fylla Stockholms behof.
Utskottet har derföre ansett, att en nedsättning i tullen å dessa varor skulle minska tullförsnillning utan att minska men må hända snarare öka Statens inkomster; anses misstag häruti vara begått, är det lätt för Ständerna, att vid beslutets fattande sådant rätta.
Herr af Klintbergs uppgift, att det som förtullas vid Rikets öfrige StapelStäder förhåller sig emot Stockholm och Götheborg, som 1 till 7, lärer tåla rättelse; Tullen vid Stockholm och Götheborg med Blk- och Lotsmedel år 1821, lärer utgjort circa i,3o4,5oo R,dr Banco och i de öfrige StapelStäderne nära 321,900; dessa uppgifter bevisa dessutom endast hvad som för-' tullas, ej hvad som införes, den sorn granskar hvad sorn emot tull af Caffe och Vin inkommer till Städerne i Halland, Skåne och Blekinge, och gör sig rigtigt begrepp om hvad i dessa provincer förtäres; »arnt derifrån afgår till Småländska Städerna, särdeles Jönköping, den kan lätt uträkna om höga tullafgifter stå tillsammans med en oduglig tullbevakning och lärer icke förundra sig, att då tullen på Caffe är 37* procent och på Vin understundom öfver 100, sådana felaktiga stadgar anses af Tullförsnillaren , som uppmuntran att begagna det goda tillfället, ty den uselt lönta Besökaren och Tullbetjenten måste ock lefva, och en säker fredlig inkomst är bättre än den osäkra, sorn beslagen förskaffa Utskottet, corn icke misströstar, att en Den 28 Junii e. m.
Klok Tullorganisation kan förskaffa Landet en bättre Tullbevakning, har på denna grund bygdt sin förmodan att måttlig tull, som icke retar till missbruk) förskaffar större inkomst, än den orimligt höga, hvilken retar till brott och hvilken endast bör användas i stället för förbud emot sådana varor, hvilkas volumineu sa beskaffenhet försvårar tullförsnillningarne, Jag athåller mig för närvarande från vidare granskning af Herr af Klintbergs afhandling t då jag i Utskottet får nogsamt tillfälle , att dermed sysselsätta mig.
Då jag nu går , att uppgifva de motiver, sorn ligga till grund för Utskottets förslag, får jag förklara, att intet nyhetsbegär deruti in gådt.
Käqslan af Fäderneslandets väl, af medborgares behof, att om ej genast, åtminstone i framtiden erhålla lindring i sina utlagor, öfvertygelsen att prohibitif-författningarne i deras närvarande skick förstöra handeln och utan att gagna andra näringar orsaka lagbrott, som förstöra moraliteten, då de uppenbart gynnas af luxen, modet, vanan och behofvet, samt hoppet att genom det uppgjorda förslaget kunna utrota en del af det onda och åstadkomma Verklig nytta; se der mine Herrar anledningen till Utskottets gjorda försök, hvarvid jag åtminstone icke varit hänförd af utländska theorier, dem jag kanske för litet känner.
Utskottet har af erfarenhet trodt sig vart fullt upplyst derom, att om också allmänna förbud mot införsel till någon del kunna med - Dm 28 Junii e. m, föra nytta, de dock alltid skola åstadkomma en absolut skada, enär undantag derifrån måste göras, dessa må härledas af behofvet , eller andra afsigter, hvarvid enskilta inieresset icke torde underlåta, att vara verksamt, oek ofta urarta till monopolier för den eller de, som deraf få sig begagna, samt direct skada de inrättningar eiler Fabriker till hvikas skygd förbuden voro gifna.
Utskottet har trodt, att om en allmän införselfrihet emot afpassad tull lades till grund, dessa olägenheter skulle undvikas, ty om Konungen ansåg nödigt derifrån genom förbud emellan Riksdagarne af en eller flera articlar göra undantag, skulle dessa undantag som träffade alla, icke kunna föranleda till missbruk eller skada; att Konungen till dessa förbud ägde rätt, derom har Utskottet aldrig tviflat, men icke ansett sig behöfva förorda en sådan rättighet; Utskottets åsigter i detta afseende torde vara tillräckligen ådagalagda uti Betänkandet, enär Utskottet icke föreslagit, att till Konungen i underdånighet öfverlemna, att i alia härmed gemenskap ägande frågor med utländska magter afhandla, utan yttradt, att Utskottet till forser sig, det Konungen i detta afseende begagnar sin Konungsliga rätt tiil Landets bästa, misstydning häruti borde må hända icke ägt rum, och skulle ett redactionsfel i första puncten om handelns frihet dertill kunna föranleda, kan detta lika så lätt ändras, som Ständerna i händelse Utskottets grundsattser gillas, uti underdåniga skrif— velsen till Konungen lämpligen kunna uttrycka, ej mindre orsaken hvarföre de äro gillade, än Den 2S Junii e. m. 665 afven öfverlåtandet till Konungen, att efter omständigheterna använda dem till Landets sanna fördei.
Då Utskottet icke kunnat misskänna Konungens rättigheter i detta fall, kunde det också icke inse någon fara för Rikets Fabriker vid framställningen af förslaget, enär Konuugens vishet i förening med dess kärlek för Landet, försäkrade Utskottet, att försigtighetsmått, skulle vid utförandet iagttagas der de funnos nödiga och Utskottet borde hoppas, att Konungens Rådgifvare skola göra honom uppmärksam på hvad behofvet kunde fordra, Detta har jag (rott mig böra anför» såsom svar till dem, hvilka i denna del icke fattat Utskottets mening eller misstydt densamma.
Af andra yttranden har jag äfven erfarit, _stt man beskylt
Utskottet att hafva ingått i rena oeconomiska frågor, som Utskottet ej skolat tillhöra, och att frågan om fri varu inoch utförsel vöre af denna beskaffenhet.
Under åberopande af hvad jag näst lörut anfört, beder jag få fråga huru Utskottet skulle bete sig , dä det ville framlägga grur.derne för Tulibevillningen alldeles olika cie hittills gällande ?
Ledamöterne begaans egen eller andras öfvertygelse?
Jag trtfr det förra; helst Grundlagen ålägger Utskottet uppgöra och till Ständerna ingifva bevillnings-grunder, och den på intet ställe stadgar, att de derom skola rådfråga andra Utskott eller framkomma med andras tankar; om Riksens Ständers rätt, att sig beskatta är deras dyrbaraste rättighet, så tor-; 670 Bfn 28 Junit r, hi. de Bevillningsutskottet böra ursägfas, ätt dä Sökt göra både sig sjelf och Ständerna reda för de grunder hvarmed de inkommit, att dä icke kunna vara pliktige deruti låta sig ledaS af andra, att klandra det Utskottet gjort sina principaler redö, för tnotiverne till TullbeVillningens grunder, anser jag vara att med toma ord uppoffra sakeft uför inbillade former utan lif.
Att Bevillningsutskottets vidtagna åtgärd , att i hela sitt Omfång behandla TuliBeVillningen lika sorn allmänna Bevillningen , är mindre vanlig medgifver jag getna , ock torde dertill kunna uppgifva orsaker^ Före 1809 års Revolution
Var tullen en beskattning* den Regeringen efter godtycko bestämde, och det ansågs för nåd då Ständerne vid Riksdagar erhöUo underrättelse om hvad Nationen såmedelst betalt; 1809 förklarades Tullen för bevillning, men Ständerna sjelfva synas ej klart hafva uppfattat
Lagstiftarens tydligt uttryckta mening, hvilket deraf bävises att Ständernfl år 181 o, eller Vid samma Riksdag som Grundlagen var antagen gjorde LandtTullens afskaflande till önsknings måb Konungen mera öm än Ständerna otti Grundlagens helgd, påminte dem genom sin Nådiga Skrifvelae af den 7:de Mars i8ro, att dera ensamt tillkom, att härom besluta; man må ej invända, att detta Kongl. Bref deruti frågan endast varom LandtTullert ej kan tillämpas på SjöTullsBevillningen, jag får som svar derå blott hänvisa till ordalydelsen i Konungens Nådiga Skrifvelse där 60 §.
RegeringsFormeri i)rn ig Jun ii e. nu äf Konungen åberopas såsom grund för Ständernes beslutande rätt, och i denna 60 §. finnes dock icke l andtTullen $ endast Stora SjöTullen uttryckligen nämnd som Bevillning, Ständernes beslut vid 1812 och 1815 arens Riks. dagar-j att till Konungen Öfverlemna utvecklingen af Sjö-Tul'ens bestämmande utaf Herr af Klintberg med loford upphöjt, klandras ej eller af mig; Bevillningsutskottets åtgärd lättades
Och atbetet minskades betydligt genom ett sådant behandlingssätt, mera passande då gamla grunder och ett gammalt system följdes; 1818 års Bevillningsutskott tyckes dock hafva ansett sig skyldigt, att närmare följa Grundlagens föreskrift och Ständerna godkände dess yttrande genom antagande af de förändringar då föreslögos.
Denna föresyn, Lagens ovillkorliga bud, känslan af Nationens rätt att sig sjelf beskatta, dess behof, att om möjligt få ett biL ligare och lättare beskattnings-sätt och öfvertygelsen , att detta lättast skulle erhållas genom förändrande af det nuvarande, till sina följder uppenbart skadliga prohibitiv-systemet, hafva föranlåtit
Bevillningsutskottet att föreslå de på bordet liggande grunder.
Jag haf sökt göra redo för motiverne till Utskottets handlingssätt och öfvergår nu till den omtvistade frågan om nyttan eller skadan af handels-frihet, Huruvida Sverige med fördel kan bibehålla det nuvarande prohibitiv-systemet, derom torde tvifvel uppkomma hos den, som m«d uppmärksamhet läst och betraktat Committé - 627 Den 28 Junii e. m. rades underdåniga betänkande om en ny organisation af Tullverket ifrån pagina i i till 20.
Omgifvet af Norrige på Landssidan och ägande Naboen Dannemark, som behärskar inloppet till Östersjön, får Sverige ensam uppbära de skadliga följderna af ett system, på hvilket dessa Nationers fria handelsfördelar till betydlig del torde vara beräknade.
Förhållandet är föga bättre med Finland, Preussen, Mechlenburg och Hansestäderna ; de största af de handlande Nationerna på fasta Landet hafva afskaffat förbuds-systemet och infört ett Tariffsystem ; då så är, monne det är försigtigt att ensam behålla hvad alla andra förkasta?
Man påstår, att England genom prohibitiv-systemet uppdrifvit sina Fabriker till dess nu varande höjd; jag t vi fl ar att detta varit det kraftigaste medel dertill, och förmodar att Englands Colonier , omäteliga handel och StatsLånesystem som »istrat ett ofantligt öfverflöd af pengar inom Landet, lika mycket eller kanske mera än proh i bit i vsystemet orsakat de Engelska Fabrikernas tillväxt hvilka troligen långt för detta skulle visat en mindre fördelaktig tafla, om ej handeln gåfvo dem lif och underhåll samt öfverflöd af pengar till låg ränta gåfve tillfälle till lätta och förmonliga förlager.
Utskottet har ansett alldeles utom sm åtgärd, att ingå i undersökning om Svenska Fabrikernas tillstånd, samt den nytta ejler skada de tillföra Landet; dess bemödande har i afseende på dem inskränkt sig derhän att det uppgjorda förslå get skulle försäkra dem om allt V ■ben 23 Junii c, in. 873 Wilt skygd de kunna äska, öä vida de öfverensstämma och kunna drifva® ined Landets Sanna fördel.
Då Utskottet nu klandras derföre, ätt det ingifaa Tullbevillningsförsläget skulle rakt leda till nyttiga Fabrikers förstörande^ torde mig få tillåtas örn dem få yttra mina enskilta tankar.
Svenska Fabrikerna hafva från 1727 i Sverige blifvit vårdade hästar1! på samma sätt, som Söderlandets vakter i Våra Orangeriet3 deras tillverkningar hafva fofc Consumenten alltid kostat mer än samma varor handläde från utrikes ort, och det öägtadt de stora uppoffringar det allmänna derå gjordt, hvilka enligt Handels- och Manufactur-Öeputationens berättelse vid 1766 års
Riksdag då redan uppgingo i direct utgift till omkring 9 millioner Daler S.mt.
Förändråde penningeförhåilahden och ägigter öfverlemnade Fabrikerna då åt deras egen kraft och de fleste ramlade ; de hafva sedan den tiden mer Och mindre njutit penningeunderstöd , förmbnligå lånebiträden, uteslutande Pfevilegier och särdeles probibitivs åtgärder till deras vidmagthållande.
Jag har hört yrkås med häftighet j att Fabrikernas tillväxt de sista 20 åren har
Sin grund i prohibitivsysteniet , men är derom Icke öfvertygad; inga prohibitioner uppbygga eller underhålla Fabriker3 dertill fordras capitaler och bristen på capitaler inom Sverige äf söm jag tror rätta onaken , att
Fabriker bär icke varit annat an diifhiisväxtet: den tillväxt de vunnit Sista 20 åren, har efter min förmo - Ridd. 0. -Ad.
Prat. V. Bänd; 43 $74 Den 2 g Junii e, mi dan sin förnämsta grund uti det större rörelsecapital, som i Landet funnits och hvilket särdeles åren 1810, 11, 12, 13, 14, 15 och 18»6 lemnade tillgångar till sådane inrättningar.
Om genom felaktiga financeförfattningar penningeförlägenheten tilltager eller fortfar skola anläggningarne gå öfverända af bristande förlager och prohibitionen ensam stå qvar med sitt stora sällskap af lurendrägeri, omoralitet, menederi, ostraffade Lagbrott, gäckade Lagar.