Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådana förhållanden, som åstadkommas genom import-tullens borttagande, gör icke några ingrepp i arbetsförtjensten, i någons ekonomiska ställning, i synnerhet då ställningen är sådan som nu; då deremot exportförbud, bränvinsbränningsförbud och dylika åtgärder hafva det emot sig, att på samma gång som de våldsamt sänka priserna, så åstadkomma de sådan ruptur i all handel, så att, i st. f. att arbetaren skulle vinna på en sådan sänkning af priserna, så förlorar han derigenom sin arbetsförtjenst.
Hvartill tjenar honom då att det finnes säd, när han icke liar något alt köpa den för?
Det är således, efter mitt förmenande, tydligt att ett exportförbud vore högst skadligt, och får jag derföre ytterligare tillägga, att just derföre att jag tror, att sådant skulle medverka till undvikande af ett exportförbud, sä tillstyrker jag bifall till Utsk:s Betänk.
Om jag kunde föreställa mig att med den föreslagna åtgärden något nyttigt skulle åstadkommas; om jag kunde trö att att det syfte Gr.
Posse velat erinra med det ymnighetshorn af argumenter, som han med fulla händer inför R. o. Ad. uttömt, skulle kunna i någon mån verka förmånligt för Rikets befolkning, så skulle sådant för mig utgöra en stor anledn. att antaga Betänk.
Förhållandet är nu alldeles motsatt.
Redan förra gången när motionen väcktes af Gr.
Posse hade jag tillfälle alt till någon del uttala mina åsigter i denna sak.
Jag fästade mig då likväl hufvudsakligen vid det formella af ämnet, serdeles som fråga upstbd om vägrande af remiss.
Nu är det en skyldighet att något mera ingå uti frågans inre beskaf - Den 18 Mars e. m. 309 fenhet.
Det synes mig då vara nödvändigt, att taga i öfvervägande den högst ringa, verksamma påföljd, som denna åtgärd skulle åstadkomma; ty när man känner att utförseln ifrån den Hyska sidan beror inom ganska kort tid på annalkandet af en Engelsk flotta, så synes, att importen, äfven efter tullens borttagande, icke skulle kunna blifva synnerligen betydlig, aldramest då icke någon vidare höjning af priserna dertill upmuntrar.
Kloka spekulanter inom landet torde icke heller låta narra sig af det lill en början möjligen inträffade prisfallet, utan lära nog då hålla på sina lager.
I fall sedermera, till följd af importens obetydlighet, en prisstegring åter inträffar, då kommer en panisk förskräckelse och ett rop på exportförbud att höjas, och man nödgas kanhända då vidtaga just denna åtgärd, som Gr.
Posse anser skadlig och olycklig och till undvikande hvaraf den värde Gr:n trott det ifrågasattta import-frihets-beslutet kunna lända.
Jag anser likväl ingalunda R.
St:r vara ställda i valet emellan två onda ting, såsom Gr.
Posse påstått.
Jag tror att man ganska väl kan undanskjuta båda dessa onda tingen, bland hvilka valet icke synes på något sätt vara erforderligt, icke af behofvet påkalladt; jag afslär för min del Betänk., hemställande vördsamt, att R. o.
Ad. måtte under nuvande förhållanden på enahanda sätt bemöta hvarje dylikt, om än aldrig så välment förslag.
Den fråga, som här discnterats, är ganska betydelsefull, både till sin princip och för de närmaste följderna af ett bifall eller afslag till Utsk:s Betänk.
Vi veta att två Stånd hafva bifallit Betänk.
Om R. o. Ad. äfven bifaller detsamma, så utgör det ett R.
St:rs beslut och dermed skulle då R.
St:r hafva inför K.
M. förklarat behöfligt att vidtaga en så betydelsefull åtgärd som den att uphäfva tullen på spanmål.
För bifall till förslaget har redan blifvit mycket taladt.
Man har upgifvit, och det med rätta, såsom sanningsenligt högt stegrade priser på spanmål och stor farhåga i vissa orter att hungersnöd der kan komma i fråga.
På andra sidan åter har man framhållit den serdeles stora vigt frågan har i afseende på principen, huruvida jordbrukaren behöfver för sin säkerhet det stödet, som nuvande import-tullen på spanmål gifver eller huruvida den nu föreslagna undantagslagen skulle förstöra spanmålshandel.
Jordbrukaren behöfver det ifrågavande stödet, så mycket mera i närvande stund, som anledn. är att tro att bränvinsbränningen kommer att inskränkas.
Vid sådant förhållande är det af så mycket större vigt att få en ordnad spanmålshandel i riket.
Till detta sednare skäl kan läggas, att i den Tulltaxa, som beslöts af K.
St:rårl851 står, att den närvande Tullsatsen på spanmålen kommer alt räcka till 1854 års slut.
Jag skulle således obetvingadt förklara min förkastelsedom öfver Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk., så vida jag vågade med någon tillförsigt och någon säkerhet antaga hvad åtskilliga föreg:de talare här uttryckt vara deras öfvertygelse, nemi. att spanmålstillgångarne äro så stora att ingen hungersnöd är att befara. 310 Den 18 Mars e. m.
Jag tror likväl att man bör rygga tillbaka ifrån alt bestämdt uttala en sådan åsigt.
För min del dömmer jag efter förhållanderna i den ort, derifrån jag är och har för min åsigt följande skäl.
Från min ort låter det verkligen som priserna på lifsför— nödenheter betydligt stegrats.
Potatispriserna hafva, såsom IIr von Hartmansdorff nämnt, och det var jag som meddelade honom denna upgift, stigit ifrån 3 till 5 R:dr.
På Oland, en ort som lemnar mycket spanmål, hafva alla tillgångar blifvit upköpta, och det mest för utländsk räkning, för att exporteras.
Jag tror likväl att om vi här något hvar uttalade våra åsigter i ämnet, sä blefvo de nära nog allesamman emot hvarandra stridande, emedan den ene omtalar förhållandet ifrån en ort, der det är brist och den andra ifrån en annan ort, der det är god tillgång pä lifsförnödenheter och der priserna, till följd deraf, äro låga.
Jag föreställer mig att det är omöjligt att i en rådslående församling, sådan som denna, kunna komma till visshet om hvad som är sanna förhållandet i det luiuseende, men vi mäste erkänna att Regeringen onekligen är i den belägenheten att den, bättre än representanterne sjelfva kan bedöma om en undantags-åtgärd i detta fall skulle kunna rättfärdigas af någon verklig fara för hungersnöd.
Det är derföre som jag tror, att R. o. Ad. är lika mycket för att bestämdt uttala sitt ogillande af Betänk, som att bifalla detsamma och för sådant hänseende är det som jag tager mig friheten, föreslå att, R. o. Ad. ville, nied förklarande af den åsigt att, om It.
M. skulle finna utomordentliga åtgärder blifva af behofvet påkallade lill betryggande mot hungersnöd, , import-tullens uphäfvande ar den, som företrädesvis bär komma ifråga, lägga Ekon.Ulsk.-s Betänk.
JM 66 till handlingarna.
Jag vill icke bestrida alt förhållanden understundom kunna inträffa då undantagsstadganden i afseende på tullbestämmelserne för spanmål kunna blifva af nöden.
För min del anser jag likväl ingen annan än Styrelsen vara i tillfälle att bedöma när ett sådant tillfälle inträffar.
Det är endast Styrelsen, som, genom de uplysningar den ifrån alla trakter af riket inhemtar, kan hafva en öfversigt öfver förhållandena inom landet och således med säkerhet afgöra om en sådan åtgärd är nödig.
Sl:r beträffar, så tror jag att åsigterne inom representationen måste vara mycket delade efter de serskilda uplysningar, som en hvar af representanterna får ifrån de orter hvilka de representera.
De, som här hafva yttrat sig för bifall till Betänk, hafva gjort det dels derföre att dem föresväfvar tanken på en blifvande nöd, dels derföre att de tro sig handla i konsumenternes intresse, d v. s. deras, som köpa spanmålt.
Jag kommer att yttra mig emot Ulsk:s Betänk, och det är derföre att jag betraktar saken i dess förhållande icke blott för ögonblicket utan äfven för framtiden.
Efterser jag då huru saken för ögonblicket skulle slå ut så kan jag, äfven om ali tull borttoges, icke föreställa mig att någon liflig import af spanmål skulle komma Den 18 Mars e. m. 311 att ega rum.
Det är med handlanden så att han köper varan för bästa pris, som står att erhålla, för att sälja den, der den bäst hetalar sig.
Om således spanmål finnes till salu i Ryssland och Svenska handlande köpa den der, så skola de icke göra det för att föra denna spanmål till Sverige och här sälja den med mindre vinst, utan för att föra den till de Tyska orterne, der spanmålen står mycket högre i pris.
Jag tror således icke att om äfven det nu mycket förordade borttagandet af import-tullen kommer att ega rum, någon egentlig spanmåls-import till Sverige derföre skall ske.
Jag kan icke heller tro att spanmålspriserne här, genom den föreslagna åtgärden skulle i någon väsentlig män komma att sänkas.
Deremot är jag öfvertygad att hvarje rubbning uti det en gång antagna systemet för handeln skadar icke blott för tillfället utan äfven för framtiden.
Det är nemi. gifvet att om handeln får orubbadt gå sin gång, så kommer den alltid att anskaffa hvad som behöfves.
Deremot är det gifvet att om man genom exceptionslagar lägger band på densamma, så måste deraf inträffa att ingen handlande inlåter sig i spekulation, ty han vet att när sådane förhållanden som de nuvaride inträffa så har han att befara en undantagslag som kan ådraga honom förlust i stället för vinst.
Först då kan det blifva fara för verklig nöd och brist i landet.
Man har här yttrat att sädespriserne inom de södra provinserne hafva på sednare tider betydligt stigit och Gr. Lewenhaupt har nyligen serskildt nämnt att rågen f. n. betalts med 27 R:dr i Halmstad.
Han är bättre i tillfälle att känna dessa förhållanden än någon annan, men jag ber likväl att få nämna att i en annan af rikets södra provinser i Skåne, eller den del deraf som utgör Malmöhus län, är förhållandet helt annorlunda.
Spanmålen har under sednare tider der varit i jemt fallande och jag har här i min hand Malmö Snällpost för d. 11 Mars, hvilken innehåller upgift om spanmålspriserne i Malmö stad.
Der heter det: ”Tillförseln af spanmål från allmogen har under förflutna ”veckan varit ännu obetydligare än förut.
Priserne hafva icke ”heller undergått någon serdeles förändring.
För hvete betalas ”R:dr 20 å 26, råg R:dr 20 å 21, korn R:dr 13], 6:radigt korn ”Hulr 13, ärter R:dr 18 ä 20, hafre R:dr 9 å 9]”.
Häraf finna vi att rågen i Malmö gäller 20 å 20] R:dr.
Jag ber derjemte att få nämna, att de serskilda upgifter jag från olika delar af länet erhållit, härmed öfverensstämma, med den skillnad att i skogsbyggden gäller rågen 23 R:dr, dä den i Malmö gäller 21 R:dr.
Dessutom kan jag glädja dem af husets ledamöter, som befara någon serdeles hungersnöd, dermed att den 1 Mars funnos i Malmöhus läns städer uplagda emellan 160 och 170,000 T:r säd och att äfven inom den sydligare delen af länet stora förråder funnos hos allmogen hopade, derföre att denna allmoge föreställer sig att dä den Engelska flottan kommer i Sundet, priserne skola stegras och de få sina produkter ännu högre betaldta än om de nu skulle aflåta dem;, att detta är ett misstag af dem, lärer val icke kunna betviflas, då -man vet att denna flotta icke 312 Den 18 Mars e. m. koper någon annan spanmål än på sin höjd hvete.
Af detta sädesslag finnes deremot föga hos allmogen.
Säkert är emellertid att ganska betydliga sädesqvantiteter finnas inom landet hos den förmögna delen af allmogen.
Man har talat om den betydliga transport, som från södra orterna egt rum, och man har sett denna transport hafva föranledt till höga priser.
Jag ber då att äfven i detta afseende få tillkännagifva att under de sex månaderne ifrån den 1 Sept. förlidet år till den 1 Mars inuevande är voro från alla hamnarne i länet 112,000
T:r exporterade, men af dessa voro 62,000
T:r hafra och 35,000 T:r korn, och af den spanmål, som egentligen begagnas till brödföda, d. v. s. af råg, och hvete vore endast exporterade 7,634 T:r råg, 4,504 T:r hvete och 2,178 T:r ärter.
Hrnne finna således att den export af spanmål, som ifrån dessa orter egt rum har, endast i ringa mån, bestått af de sädesslag, som vanligen begagnas till brödföda.
Det har hufvudsakligen varit hafra och korn, som varit föremål för export, emedan dessa sädesslag nu såsom vanligt kunnat med fördel afsättas på England, och jag är äfven öfvertygad att ännu ganska betydliga qvantiteter af dessa sädesslag kunna från denna del af landet exporteras utan någon den ringaste fara för brist.
Man har såsom skäl för bifall till ifrågavar:de Betänk, omtalat den petition, som blifvit lill K.
M. afgifven och man liar trott att B.
St:r borde lemna ytterligare stöd åt denna petition.
För min del, utgående ifrån de åsigter hvarmed jag tog mig friheten börja, skulle jag tro att dä en sådan petition blifvit inlemnad till Regeringen, är det så mycket angelägnare att R, St:r afhålla sig ifrån hvarje opinionsyttring.
Må vi tryggt öfverlemna'denna åtgärd åt Styrelsen, som bättre än någon af oss kan öfverskåda förhållandet i riket på det hela.
Fordrar behofvet en undantagsåtgärd, så vidtages den, och Styrelsen bör i detta fall vara obehindrad och icke erhålla någon påtryckning ifrån R.
Man har här yttrat en fras, som visserligen var beräknad på att anslå, nemi. att hungersnöd kan vara att befara.
Jag tror likväl att innan man framlägger sådana fraser, bör man förete bevis derför.
Nu hafva vi icke bevis ifrån någon ort i riket att hungersnöd visat sig eller ens att det är någon anledn. att befara deu.
Det kan visserligen inträffa inom en mindre kommun, att brist kan upstå, men del tillhör Läns-styrelserne att för de trakter, der sådant kan komma ifråga, anmäla detta förhållande, och medel linnas då att afhjelpa det, just de medel som Frih. Sprengtporten omtalat, hvilka medel hafva sin källa ifrån tullen på spanmål.
Man har här yttrat att det är för att tillfredsställa opinionen i landet, som man skulle vidtaga den äskade åtgärden.
Jag tror för min del att R.
St:r icke böra rätta sig efter skriket, utan att R.
St:r böra jmoget pröfva huruvida denna åtgärd verkligen är nödvändig.
Ar den det, så bör man bifalla; är den det icke, så bör man afslå Betänk., utan att göra afseende på huruvida skriket röstar för den föreslagna åtgärden.
Man ilar här yttrat, och detta torde vara det hemliga skälet för Betänk, att man önskade ett beslut om fri import af spanmål
Den 18 Mars e. m. 313 för att vara säker på att icke något export-förbud skulle komma ifråga.
Afven jag erkänner villigt att om det vore att välja emellan export-förbud och fri import så skulle jag aldrig tveka att gifva min röst för det sednare.
Olägenheterna deraf understiga vida de olyckor, som af ett exportförbud kunna blifva följden; men jag tror att hvarken det ena eller andra behöfves.
Från R.
St:rs sida afstyrker jag hvarje beslut derom, öfvertygad att vi hafya en Styrelse, som har omtanka nog att vidtaga de åtgärder sorn behöfvas.
Jag röstar för afslag på Utsk:s Betänk.
Cederström har jag icke blifvit öfvertygad af de argumenter som flödat från Gr. Posse.
Jag tror att dessa argumenter stödja sig på allt för lösa grunder och det är icke värdt att spilla många ord på vederläggningen deraf, dä R. o. Ad. redan cn gång har, då Gr.
Posse väckte denna motion lagt densamma till handtingarne och på ett ganska snöpligt sätt affärdadt den; men dä här blifvit anförda skäl för och emot, anhåller jag att få redogöra för anledn. hvarföre jag är emot Betänk.
Posse har förklarat, alt han skulle önska att alla band på spanmålshandeln borttogos.
Med allt möjligt förtroende för Grins omdöme, så tror jag detta yttrande stödja sig på alltför liten sakkännedom, i öfrigt fullt öfvertygad derom att Grins intresse för Svenska landtbruket är varmt, men att det icke hunnit afkylas af de klimat-förhållanden vi hafva att strida emot.
Vi kunna icke i produktions-pris concurrera med utlänningen — hvarföre?
Jo derföre att vi hafva ett hårdare klimat, vi hafva kortare arbetstid och derföre måste vi hafva en större arbetskraft.
Detta är den allmänna orsaken hvarföre vi icke kunna frigöra vår handel med spanmål såsom Grin så lifligt önskar.
Hvad detta serskildta fall vidkpmmor så tror jag att den nuvande spanmålstullen dervid icke verkar det alldra ringaste, emedan priserne stå i utlandet så högt, alt jag icke tror att någon spanmål skulle komma att införas äfven om tullen borttogs.
Således är det icke för den vackra fras vi här hört citeras eller för att skaffa den fattige näring och förekomma hungersnöd som Hr von Hartmansdorff strider, utan det är för principen, men detta är en princip som jag icke visste att Hr von Hartmansdorff ifrade för eller för fri handel och spekulation.
Skulle man kunna tro att han strider för köpmansintresset?
Det är nemligen köpmans-intresset, att de Finska orterne kunna tillhandla sig spanmål, som skulle kunna vinna härpå.
Dä jag känner
Hr von Hartmansdorffs åsigter så är det likväl långt ifrån mig att vilja påstå något sådant.
Jag tror således att Hr von Hartmansdorff i denna fråga råkat på en afväg.
Posse har yttrat sig för frihandel, men allt hvad Hr von Hartmansdorff tillförene här yttrat i detta ämne är motsatsen deraf.
Det är kuriöst att sålunda alldeles motsatta elementer ibland stå tillsammans såsom här en frihandlare och en prohibilist.
Det skall bli kuriöst att se när dessa
Hrr träda tillsammans angide Tulltaxan, om de icke då stöta tillsammans så att det blir en explosion. 314 Den 18 Mars e. m. Gr. Lewenhaupt har omtalat de höga priserna i Halland.
Det förundrar mig högeligen att priserne i Halland kunna* vara så höga.
Jag förmodar att det matte vara partielt i vissa socknar, der transporterne äro svåra.
Jag hade förliden postdag bref ifrån en spanmålssäljare i Halmstad, som yttrade att han icke var bjuden mer än 23 R:dr i Halmstad för råg, och detta är det pris, som köpmannen der betalar.
Nu är det från Skåne som skriket kommer, men Skåne är Gudi tack och lof icke af naturen så mycket vanlottadt, så att det är mer än beskedligt att så många personer här hafva upträdt och nitälskat för att vi icke skola svälta i Skåne.
Det är med nöje jag här hört en Landshöfd. i Skåne förklara att priserne der icke äro öfverdrifvet höga, ehuru de varit högre än vanligt i följd af stark export och på mångå orter har man sålt så nära att man måste köpa från utlandet.
Om den föreslagna åtgärden skulle leda till något resultat så blefve det verkligen en fördel för Skåne genom det prisfall som kunde inträffa, men jag vill icke tala såsom Skåning, utan tror att man i främsta rummet bör tala såsom Svensk och icke i något privatintresse, således icke heller upmuntra Regeringen till några undantagslagar.
Vi hafva i sednaste tiden en erfarenhet deraf ifrån år 1846; den är sorglig.
Man har hotat med att om detta förslag icke bifalles, så skulle här väckas förslager om export-förbud.
Orimliga motioner kunna väckas inom alla Stånd och under alla förhållanden, men de skola lika litet leda till något resultat som denna motion.
Lika litet sorn den väcker någon sympathi, lika litet skulle jag tro att en molion om export-förbud skulle väcka sympatier inom något Stånd.
Man har visserligen sett att detta Betänk, blifvit antaget inom ett eller tvenne
Stånd ehur det icke har något rimligt för sig, men jag förmodar att då R. o. Ad., när motionen väcktes här på Riddarhuset, icke gillade densamma, R. o. Ad. icke skulle vilja göra sig skyldig nu till den inconseqvensen att bifalla det.
Delta är en småsak i och för sig sjelf, men icke såsom princip och jag anser icke alt man bör, hvarje gäng fråga derom väckes, upmuntra Regeringen att vidtaga undantagsåtgärder.
Begagnar sig
Regeringen af denna makt, då är det min skyldighet att underkasta mig den, men begagnar
Regeringen den icke, sä anser jag mig ej böra upmuntra densamma att inskräcka handel och rörelse.
Man har här sökt visa, på ena sidan, att ett stort behof förefinnes att öka den qvantitet spanmål, som finnes i landet, och att sänka priserna på densamma, samt på andra sidan att ett sådant behof icke skulle förefinnas; men huru dermed också må förhålla sig, så är det likväl gifvet, att, innan den föreslagna åtgärden vidtages, höiman hafva gjort för sig klart som det åsyftade ändamålet verkligen genom den föreslagna åtgärden kan vinnas.
Det är allmänt bekant att f. n. de enda ställen, der spanmåls-priserna stå lägre än i Sverige, äro några Ryska hamnar, men i Den 18 Mars e. m. 315 alla andra §Östersjöhamnar star spanmålen dyrare än hos oss.
Hrr, är det då möjligt att den export, som ifrån de Ryska hamnarne kan ega rum, skulle komma till Sverge, i st. f. de hamnar der spanmålen betalas högre?
Det är således gifvet, alt om åtgärder vidtagas, kommer icke derigenom någon spanmål in i Sverige.
Men, säger man, om en sådan tullfri import medgåfves, så skulle det vara troligt att de handlande, som nu hafva spanmål, blifva förskräckta och sälja spanmålen för bättre pris än de eljest ' gjort.
Jag vill antaga att så skulle hända, men man hör då efterse hvad följden skulle bli.
Under nuvande höga priser på spanmål lemnar bränvinsbränning jemförelsevis mindre vinst, men om, genom import, spanmåls-priserna sänkas, så är det ju gifvet att det i samma mån blir förmånligare att använda den mindre dyra spanmålen lill bränvinbränning och att förmånen dervid blir större, ju mera spanmålspriserna sjunka.
Konsumtionen af spanmål blir således genom denna åtgärd mycket större till följd af ökad bränvinsbränning under April månad och som, på sätt jag visat, det icke är att antaga, att en enda tunna säd inkommer i landet lill följd af import-tullens uphäfvande, men deremot af den spanmål som finnes, många tunnor spanmål mera blifva uphrända lill bränvin, så är det möjligt att de lägre priserna, som skulle inträffa i början af April, finge dyrt betalas längre fram på sommaren och att således Sverige antingen får berga sig med den mindre qvantitet af spanmål, som upstår till följd af prissänkningen, eller också får återköpa denna spanmål mot de högre pris som gälla i de öfriga Ostersjöhamnarne, hvarigenom en bestämd förlust på den föreslagna åtgärden skulle upkomma, utom möjligen för en eller annan bränvins-producent.
Åtgärden hade dessutom en bestämd skadlig verkan genom den mindre säkerhet som derigenom skulle åstadkommas i lagstiftningen.
1 vårt vidsträckta land händer det sällan alt missväxt inträffar på alla orter, men det händer ofta att en ort tryckes af svär missvext på samma gång som en annan ort har ovanligt god skörd och låga priser.
Uti ett sådant land måste det vara af serdeles stor vigt att en kraftig och liflig spanmålshandel up står, hvarigenom personer med stora kapital-tillgångar kunna företaga sig att upköpa spanmål, der den finnes till lägre pris, för att försälja densamma på orter der brist förefinnes.
Om dessa personer skola kunna sköta en sådan rörelse så måste de likväl för alt icke utsätta sig för alltför stora förluster, veta hvilka lagar de hafva att rätta sig efter.
Spanmålshandel är redan i och för sig sjelf vansklig genom många anledmr, och skulle man nu ytterligare göra den ännu mera osäker lill följd af vacklande lagstiftning, är det nästan att förstöra denna handel och derigenom åstadkommes för framtiden en större olycka för både konsumenter och producenter, än den som man nu för ögonblicket vill bevara dem ifrån.
Men, säger man, genom den nu föreslagna åtgärden vill man undgå en annan värre rubbning i spanmålslagstiftningen, nemi. den, som skulle upkomma genom ett export-förbud.
Det är likväl för mig alldeles oförklarligt huru man, 316 Den 18 Mars e. m. genom borttagaude af import-tullen skulle kunna förekomma ett exportförbud.
Det är ju gifvet såsom vi redan sett, att så länge spanmålen är i lägre pris hos oss än i utländska hamnar, så kan icke någon spanmål komma in utifrån, men väl härifrån till utlandet exporteras.
Inträffar åter att spanmålspriserna stiga här så högt, att de komma att stå högre hos oss än i de utländska hamnarne, så är ingen nog galen att företaga export.
Den föreslagna åtgärden är således till ingen nytta, men i många fall till skada, och jag anhåller derföre hos Hr Gr. o. Landtm, örn propos. på afslag å detta Betänk.
Då detta tankefoster först såg dagens ljus på detta rum, skedde det med betydligt väsen, som det gjorde af sig.
Det kom för tidigt till verlden och ehuru det frambars till 11. o. Ad. temligen väl inhöljdt i granna fraser, fick det dock sin plats der det borde vara, då nemi. motionen lades till handlingarne.
Ett dylikt foster har likväl sedan inom ett annat
Stånd framkommit och omhuldas nu här af den som är far till dem båda.
Dessa båda tvillingar hafva samma lyten.
Tidén, under hvilken det sednare framkommit, har icke förändrat förhållandet.
Allt står nu på samma punkt, sorn när det första af dessa foster såg dagens ljus och jag skulle tro alt samma skäl, som föranledde oss att affärda det första, äfven nu måste gälla för att skicka det andra samma väg.