Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä detta wigtiga ämne öfwerlemnas till Rik ens Ständers granskning och bepröfwande, wore deraf en naturlig följd, at den del af nuwarande grundlagar, som strider emot en sadan deras ätgärd, til närvarande fall ingalunda kan lämpas, utan wore det Riksens Ständers rätt att deröfwer fritt och obehindradt rädflä och öfwerenskomma, samt deras gemensamma resultat till Kongl.
Maj:ts pröfning och ^notion öfwerlemna.
Hans Kongl. Höghet wore ingalunda sinnad at yttra sig, hwarken öfwer sättet eller tiden af Riksens Ständers öfwerläggningar i denna granlaga fräga; men borde rrindra Riksens Ständer, at i nuwarande wädliga belägenhet, i det krgstillständ hwaruti Riket befinner sig med flera Makter, och deribland med grannar, hwilkas försökta inflytelse i Sweriges inhemska angelägenheter wära häfder nogsamt bewittna, det icke torde undfalla Riksens Ständers eget uplysta nit, huru nödwändigt det är at, sa skyndsamt affluta detta ärende 7 som 50 Den 8
Mår som detsammas wigt och egenffap ! öfrigt medgifwa kan.
Hans Kongl. Höghet updrog Landtmarffalken och Talemänncn at, pä det sätt dem lämpeligast spneö göra sig underrättade om Ständens tankar i afseende pä hwad nu anfördt blifwit; förbehällandes sig Hans Kongl. Höghet at, efter inhemtad kunffapchcrom, tilkännagifwa dess bestut i de afseenden som röra Hans Kongl. Höghets egen person.
Desi nu inträdde höga älder samt wundna erfarenhet wore allmänna ärendernas börda nog trpckande för at ej annorlunda än genom samdrägt och förtroende kunna lättas.
Landtmarskalken och Talemänncn emottogo det dem nädigst anförtrodda updrag, samt trodde sig i förwäg kunna försäkra om Riksens Ständers oinssränkta underdäniga förtröstan pä Hans Kongl. Högbets rena och ädla afsigter samt kärlek till Fäderneslandet ln iiLl.m krotocolll Lust.
Enligheten med Lriginalct intvgar pä EmbctcS wägnur: 6uzt. l. g zerrel lie.
Dä Hans Kongl. Höghet genom
Dcst tillämnade framställningssätt af Lonsticutions frägan, ansett sig pä det sorgfälligaste hafwa wisat
Dest aktning för Rikens Ständers ostridiga fria öfwerläggnings-rätt. frägas om Rldderssapct och Adeln ej anser detta wgra af en sä tilfredsställande egenffap, at Ridderffapet och Adeln derutinnan - Den 8 Maj. 5r linnan gör Hans Kongl. Höghet med underdä» nigt förtroende, bifall och erkänsla til mötes:
Härefter rödde nägra ögnablick en allmän tystnad.
Herr Laron och Land t marskalken:
Som Hans Kongl. Höghet
Riksföreständaren befallt mig at til honom aflemna sivar, huru Ridderffapet och Adeln anser den af Hans Kongl. Höghet gjorda framställning, sä utbeder jag mig at haröfwer fä inhemta Rldderffapets och Adelns tankar.
Friherre Legerström, facob, uppläste till l .orocolMt följande:
— Jag gör det högtidliga förbehöll, att den Konung som Riksens Ständer nu eller framdeles antaga, icke mö med kraften af sin Konungamakt, den en ny grundlag endast kan bestämma, utan allenast för sin person,-antaga eller förkasta en sädan grundlag, af Riksens Ständer utan alla slags hinder utarbetad och faststäld. —.
Jag förklarar att jag wid Hans Kongl.
Högbets Hertigens af Södermanland willor at fö sanLtionera. wär tillkommande Grundlag (i fall detta willor af Riksens Ständer gillas) icke fäster nägon annan mening an den, at Hans Kongl. Höghet, om Han till Konung antages, ifrän thronen samma Grundlag kungör, och ätager sig att säsom Konung derefter styra.
Öfwer denna min reservation begär jag yu ingen öfwerläggning; jag framställer, den som min enffilta mening om min medborgerliga rätt.
Grefwe Dobna, ä.n§u8t, instämde med Friherre Legerström.
Dä 82 Den 8 Maj.
Dä ett och annat skiljaktigt förklarande här och der i Salen oredigt hördes, yttrade sig ä nyo Friherre LLZ6r8tröm, ^Lcob, Här sinnes troligen ingen ibland osi, som ej är Hans Kongl. Höghet
Hertigen med upriktigaste hjerta tilgifwen och förbunden, för det hän gjort för Fäderneslandet, och som ej more färdig a t upoffra sin sista blodsdroppa för hans person; men dä fräga är at antaga en Konung, tror jag principen wara, at först hafwa den Lonseieutiou afgjord, hwarefter han stal styra landet.
Härwid ropades af mänga:
Ja. Friherre Kurk, Knut, upläste följande:
Dä wi med afseende ä hwad som bittils wid detta Riksmöte förelupit, besinna osi utan OonLtitiuiou och utan Konung, äligger det onekligen ost, säsom Nationens Ombud', att skyndsammast och med enhällighet antaga den förra och utnämna den sednare.
Om jag rädfragade endast mit hjertås kän. flor, det mest oinskränkta nit, det yppersta förtroende, sä wore jag den förste, som i djupaste nnderdäniabet skulle bönfalla hos Hans Kongl. Höghet Riks Föreständaren, säsom en af osi allmänt älskad Furste, at nu i detta ögnablick emottaga spiran och upträda pä den Kongliga thronen.
Härwid afbröts Friherre Kurk af et starkt rop af Ja; hwarefter Friherre Kurk fortfor:
Det wore en gärd af tacksamhet, som ligger heligt bewarad hoö mig lika med hwarje red - Den 8 Maj.
ZZ redligt sinnad, wältänkande och rättstaffenS Swenst man; det more et heligt offer, hwartill Hans Kongl. Höghet gjort
Sig berättigad genom de wid alla tilfällen mest lysande egenskaper af Furste, Hjelte och god Medborgare. Hans Kongl. Höghet har behagat kalla Riksens Ständer föffat wid detta Riksmöte med dem rädgöra, och, intil desi Riket kunnat äterwinna inwärtes och utwärtes lugn, med Hans Kongl. Höghet öfverlägga om de mätt och steg, som skola bereda folkets framtida wälfärd.
Jag kan ej sakna öfvertygelse, at Hans Kongl. HoghetS wilja warit och är, at denna öfverläggning mä blifva fri, utan band och i en wisi ordning, som endast mäste bestämmas efter wigten af de ämnen, hwarom öfwerläggningcn stal ske.
Men hwilket ämne kan wäl föreställas af mera wigt, än sättet at undanrödja hwad som warit orsaken til wär fosterbygds redan öfwergängna och ännu hotande olyckor, som, längre fortfarande, äfven skal blifva et hinder för friheten at öfwerlägga om medlen til det ondas häfvande; och hwar finnes wäl denna orsak, om icke uti en grundlag, som felaktig, otjenlig och icke rätteligen afpasiad, medför binder til winnande af det ändamäl Hans Kongl. Höghet äsyftar, nemligen Sweriges wälfärd.
Och dä nägon Konunga Försäkran aldrig gass ät Swensta Folket förr än den Fundamental-Lag war gifwen, efter hwilken desi Konungar ätagit sig at styra land och Rike, samt dcsiutom, enär Hans Kongl. Höghet med sjelfförsakelse af eget lugn emottagit Riksrodret under stormen, och wär underdäniga pligt är at mildra de beswär, lätta de bördor och skingra de bekymmer, som uti en sädan 54 Den 8 Maj. ställmng ännu iner skulle öka tyngden af en Konungs mödosamma kall; sä anser jag ost böra inställa at om spirans emottagande af Lans Kongl Höaket i underdånighet bönfalla fork än tiden kunnat medge Riksens härförsamladeStän» der at fastställa den grundlag, hwarefter de se» dermera under Hans Kongl. Höghets
Konungsliga spira stola anse för en jordisk sällhet at blifwa styrde.
Manga utrop af Ia och Bra hördes.
Herr Laron och Landtmarstalken förmälte sig af hwad nu pä
Riddarehuset passerat hafwa tillräckligen inhemtat Ridderstapets och Adelns swar pä Hans Kongl. Höghets framställning, och proponerLäe altsä Ridderstapet och Adeln at stiljas ät.
Dä en stor del af Ridderstapet och Adeln tycktes ej hafwa wäl fattat Herr Landtmarstalkens mening och afsigt, upkom bärwid en gansta märklig oro, hwarunder ätstilliga utlätelser föreföllo, hwilka ej med redighet kunde til krotocoUet fattas.
Friherre Lric Lonrall, förestog en Tacksägelse - alli-ess til Hans Kongl
Höghet för det idag nädigst meddelte protocolst Utdrag; men blef afbruten af et starkt
Mej. Herr Lnron och Landtmarskalken anmärkte, at dä den genom detta i rococoiu Utdrag af Hans Kongl^ Höghets gjorda framställning ej blifwit af Ridderstapet och Adeln bifallen', kunde ej nägon Tacksägelse ifrän Ständet Hans Kongl.
Höghet presenteras; och finge för öfrigt » Den 8 Maji. 65 öfrigt erindra, at nägon ä«iiberLtion nu icke mer kunde af Herr Landtmarstalken tillätas.
Ropen förnyades.
Friherre 8 tLel von I^ol8tein, Lorlltr UuäviZ, föreflog at de andra Standen mätte genom en Oepucauon underrättas om Ridderstapets och Adelns tänkesätt i det nu förehafde ämne.
Äter rop.
Herr L-u-on och Landt marskalken:
Som Hans Kongl. Höghet ej befallt nägon öfwerläggning öfwer detta amne, och et formligt beslut deröfwer Medes ej kunnat fattas, sa kunde någon beskickning til de andra Ständen icke äga rum, utan önstade Herr Landtmarffalken at Ridderffapet och Adeln nu behagade ätstiljas.
Härwid upkom ä nyo mycken oro; gansta manga talade pä en gäng, andra ropade: nägon yttrade at dä Herr Landtmarstalken enligt Riddarhus-Ordningen ägde rättighet at förordna Ridderstapet och Adeln tider och timmar til cliscurs och ctetiberation, -sä borde deN gjorda xroyositionen at stiljas ät, blifwa efterkommen.
Sorlet och oron tiltog: mänga talade, men ropet hindrade, at nägot kunde til ^rocoeoiieL fattas.
Omsider sick
Herr von 8cbultLenbeim, vaviä, ljud, och anmärkte det han ej funne i sin ordning at yttrande til bifall eller afflag kunde ästas pä et ?rowcoUs Utdrag, hwars inne - 66 Den 8 Majk. liehäll war af Herr Landtmarffalken förklaradk icke wara et öfwcrläggnings-ämne; och ansä.g altsä ej för närwarande annat äterstä an at Herr Laron och Landtmarffalken behagade för Hans Kongl. Höghet frambära
Ståndets nu uttryckta tanke.
Jag hoppas at Högloft Ridderffapet och Adeln göra mig den rättwisan at tro, det jag ej äsyftat nägot inträng i Ständets rättigheter, och at min tanke ej warit annan, än at för Hans Kongl.
Höghet inberätta, det jag tyckt mig förmärka, at Ridderffapet och Adeln ej funnit sig kunna bifalla til hwad Hans Kongl. Höghet behagat föreflä.
Efter nägon ny, men mera saktad oro, pttrade sig Herr Lköläsbran^, ^ncler3 Lreäric, at han trodde det Herr Laron och Landtmarffalken och hela Riddarhuset wore intagna af samma tänkesätt, i afseende pä ordning och enighet, och önskade at något misiförständ ej mätte störa densamma: och sedan Herr Laron och Landtmarffalken uttryckligen förklarat, at det förebafde ärendet ej wore et öfwerläagnings-ämne, önskade han at Ridderffapet och Adeln behagade inse billigheten af at ätffiljas, enär Herr Landtmarffalken anmanat dem dertil.
Ropades Ia, och Högloft.
Ridderffapet och Adeln ätffildes klockan ^ til 2.
Tisdagen den 9 Maj. Z7 klenmn klockan ^ i förmiddagen.
Friherre Silfverschöld, dllls, anmälte sig ar fä ordet och uplaste följande:
De fläste af HZglofl.
Ridderflapets och Adelns Ledamöter afhörde i gär aftons, och de da ej närwarande hafwa säkerligen hört sig berättas den nädiga underrättelse som Hans Kongl. Höghet Riksföreståndaren genom Herr Naion och Landtmarflalken behagat lata meddela Ridderffapet och Adeln af det innehäll, at Hans Kongl Höghet ämnar i dag pä Rikssalen endast lata förekomma de wanliga Lomylimemer och berättelsen, och at Hans Kongl. Höghet r morgon äter kallar Riksens Ständer pä samma rum, för at fortsätta öfwerläggningar om de flera förestäende högst wiktiga och Rikswärdande ärender, och dä tillika meddelar
Dest fattade beslut, at wilja fortfara med Riksstyrelsen jason:
Riksföreständare, intil dest Riksens Ständer hunne utarbeta en ny Regeringsform, hwarmed Hans Kongl.
Höghet-möre säker, at Riksens Ständer, sä mycket möjeligt more, ffyndade, i anseende til angelägenheten deraf, sä i afseende pä Rikets inre soln yttre ställning, och at HansKongl.Höghet, ehuru försäkrad, at den nya Regeringsformen blifwer sadan, at den befordrar
Fäderneslandets framtida wäl och säkerhet, samt pastande för närwarande tidehwarf, dä Hans Kongl. Höghet den med nöje antager, sä will Hans Kongl. Höghet likwäl intil dest Regeringsformen blifwer färdig upffjuta med förklarandet om Hans Kongl. Höghet will emottaga Swea Rikes Krona, eller äterwända i sitt lugn.
Detta hans Kongl. Höghets Nadigst med8 deldte L» Den 9 Maj. -eldte yttrande innebär alt hwad Ridderffapet och Adeln begärt och kunnat önska, hwarföre det förtjena:- Ridderffapet och Adelns underdåniga, wördnadsfulla och warmaste tacksamhet.
Jag har den glada öfwertygelscn, at hwarje Ridderffapets och Adelns medlem tänker i denna delen lika med mig, jag wägar derföre hemställa, om Högloft.
Ridderffapet och Adeln icke ffulle finna för godt, at anmoda Herr Lmon och Landtmarffalken, at förklara Hans Kongl.
Höghet desta Ridderffapets och Adelns tänkesätt, hwarä jag ödmjukeligen anhäller om proportion.
Ett ganffa starkt
Ja ropades. Derefter tilläde Friherre Lillvsiscbölä muntekigen:
För min enffildta del får jaa tillika aflägga för Herr Lrrron och Landtmarffalkcn min wördnadsfulla tacksägelse, för det Herr Laron och Landtmarffalken har täckts underrätta Hans Kongl. Höghet om Ridderffapets och Adelns, i gar yttrade tankar, pä ett sätt, at de med nödigt wälbebag blifwit ansedde och at Hans Kongl. Höghet blifwit ytterligare förwistad, at fast ej alla Ridderffapets och Adelns Ledamöter kunnat, med de ord de welat, yttra hwad deras hjertås känftor föreffrifwit, sa är det ingen af Ridderffapet och Adeln, som icke hyser den renaste afsigt, at befordra Fäderneslandets wäl; med uprigtigaste önffan, at framdeles fä äga Hans Kongl. Höghet till Swea Rikets Konung, och det sä mycket häldre, som de oskattbara tjenste:, hwilka Hans Kongl.
Höghet wid otaliga tillfällen gjordt sitt Fädernesland, lemna den säkraste borgen, at under en sä wis och nädig styrelse ffall Staten äterfä sin fordna sjelfständighet.
Herr Den 9 Maj. 59 Herr Laron och Landtmarskalkcn gjorde proposition til bifall derpä, at Landtmarffalken mätte för Hans Kongl. Höghet frambära Ridderffapets och Adelns tacksamhet pä det af Friherre Liliverscliölä föreslagne sätt.
Enhälligt och starkt bifall.
Liljecrantz soklLN Wilhelm pttrade sig, at det af Friherre Liltver. 8c!iöl(l gjorde tillägg, om desi enffildta högaktning för Herr Larons och Landtmarffalkens wärdigä förhällande wid ofwanberörde wigtiga tilfälle, more otwifwclagtigt Ridderffapets och Adelns gemensamma tanka.
Ater et starkt Ja.
Herr Laron och Landtmarffalken förklarade högtidligen sin tacksamhet för Ridderffapets och Adelns pttrade tanke om hans sätt, at til Hans Kongl. Höghet framföra Ständets önskningar; hoppades, at bans förflutna lefnad och hans caractcr were kändt pä et sätt, at Ridderffapet och Adeln icke twiflade om hans goda wilja, at uträtta alt hwad som kunde wara dem behagligt, och försäkrade, at det aldrig kunnat eller kunde ingä i hans tanke, atutöfwa sin befat ning pä nägot sätt, som kunde fä tycke af magtspräk eller förnärmande af StändetS och hwarje Ledamots rättigheter, bwilket det twärtom ffulle wara honom pä det högsta kärt och tilfredsställande, at wid alla tilfällen erkänna och bibehälla.
Detta Herr Landkmarffalkens yttrande emottogs med utmärkta uttryck af bifall.
Friherre Ho Den 9 Maj.
Stael von lllolstein, Lorfits h-nävi^, begärde ordet och yttrade sig, efter hwad, rinder en flere gängcr hos Ridderffapet och Adeln yppad ledsnad kunde til l/rowLoliet fattas, at det högeligen skulle förtryta honom, om Ridderftapet och Adeln, i anledning af nägot efter honom i et föregäende plenum fäldt uttryck, hyste den öfwertygclse, at han ment, det all slags Lag, i Rikets narwarande belägenhet, uphörde.
Sädan dadé icke hanö tanke warit, Han hade derrvid baft i sigte den nu gällande r626ÄrsRiddarhus-Ordning.
Han ägde sig bekant Herr karons och Landtmarskalkens agtningswärda Laracter, och more öfwertygad, at Herr Landtmarffalken wille sin befattning med rättwisa utöfwa men i6s6 Ärs Riddarhus Ordning befunnes lägga starka band pä Ständets llelikerationer, genom de rättigheter Landtmarskalken deruti äro förwarade; och pä det ej misiförständ wid ätffilliga tilfällen mätte upkomma
Här afbröts sluteligen Friherre Stael af starka rop, sä at han ej widare kunde höras til lmo.ocollet.
Herr Laron och Landtmarskalken förestälde Friherre Stael at, dä detta klenum ej egenteligen til cleliberatioo wore ämnadt, och dä klockan redan wore öfwer 10, hwilken timme wore utsatt til
Ständens församlande i Kyrkan för at sedermera upträda pä Rikssalen, sä saknades nu mera tid at nägot öfwerläggningsämne företaga.
Stael von Holstein yttrade stg hafwa förmodat, det honom Lilkommit. rättig - Den 9 Maj. 61 tighclcn, al wäcka et öfwcrläggningsämne, dä et sädant redan förut i dag förewant.
Herr Laron och Landtmarskalken erindrade, det hans nyst gjorda ftrestäilning ingalunda hade afseende pä Friherre Liael» rättighet at yttra sig, utan pä tiden, som nu icke medgäfwe nägon c!-g j bLration.
Härefter och sedan de twänne Härolderne för Ridderffapct och Adeln ankommit börjades kl. til 11 aftägandet til Storkyrkan, under Herr Laronä och'Landtmarffalkens anförande.
Sedan Ridderffapct och Adeln Gudstjensien derstcdes biwistai wörö de Hans Kongl.
Höghet tils widare Riksföreståndaren til dest rum pä Kongl. Slottet följaktige, och sedermera, i den ordning Lornnionietec föreskrifwer, til Rikssalen, hwarest de i underdänighet afhörde Hans Kongl. Höghets
Tal samt den Leijon om Rikets belägenhet, som Hans Kongl Höghet, genom Hof-^ant-leren Herr Friherre LagerdjelLe, lät Riksens Ständer föreläsa.
Herr karon och^Landtmarffalken och de tre andre kespective Ständens Talomän, genom särskildta Tal framburit Riksens Ständers underdåniga wördnad, och af Hans Kongl.
Höghets hand emottagit för hwardera Ständer et exemplar af den uplästa Legationen, och dä Hans Kongl. Höghet lemnat Rikssalen, äterträdde Ridderffapet och Adeln neder til Riddarhusets hwarest de uppä Herr karon» och Landtmarffalkenö proposition, ätskiljdes kl. ^ til 5.
In 66cm Protocoll! 6.
Lil verstolpe.
Onsds-- 62 Onsdagen den io:de Maj.
Hennin klockan half til 11 f. m.
Herr Laron och Landtmarfkalken öpnade sammankomsten med tilkännagifwande, det han fullgjort hwad Högloft.
Ridderffapet och Adeln hononr i gär pä Friherre 8iLver8cdnlN8 xro^osnion updragit, at til Hans Kongl. Höghet
Rksföreständarcn i underdånighet /rambara Riddcrffapets och Adelns erkänsla för desi nadina förklarande, at wilja med Riksstyrelsen fortfara såsom Riksföreständare, intil dest Rik. sens Ständer hunnit utarbeta en ny Regeringsform och Hans Kongl. Höghet sig yttrat. huruwida han personligen funne sig kunna derefter widare fortsätta Riksstyrelsen.
Lans Kongl.
Höghet bade ined mycket nöje och wäl-behag mottagit uttrncket af Ridderfkapets och Adelns tillfredsställelse, samt deras trohet för desi person:
Han önffade intet högre än at tillvinna sig Ridderffapetö och Adelns och de öfrige Riksens Ständers tilgifwenbetHans käraste bemödande skulle wara, at öfwertyga Ridderskapet och Adeln, det han aldrig wille taga nägra andra steg, än dem, som kunde wara ledande til Rikets räddning och wälfärd, och hade updragit Herr Laron och Landtmarffalken at försäkra, det Han altid gerna emottoge Riddcrffapets och Adelns räd och uplysningar, och gjorde sig en glädje af, at gä Ridderffapet och Adeln uti desi medborgerliga affigter til mötes.
Ridderffapet och Adeln uttryckte genom bifallsrop sin glädje öfwer detta Hans Kongl. Höghets Mrande.
Herr Den 10 Maj. 6Z Herr cl ler sparre, Okar,g, begär^ö 0k det och upläste til UrotOLoll^e följande: "Sedan Riketö ^6pre8snt-intLi.' förlidne särdag erhätlit noggran underrättelse om de styre-segrunder efter hwilka Swergeö öden blifwit bestämda de sist förflutna arén; sedan den kännedom de genom eget lidande redan derom gast salunda ar bestyrkt och fördubblad, sedan wi nu sett en sann och rörande teckning af det ursinnigaste begär at bereda et lands undergång, som häfderna kunna upwisa; sä förutsätter jag at intrycken deraf mäste wara starka och blifwa waraktiga.
Werkningarne af desia intryck mäste blifwa, at hos Rikets Lagstiftare wäcka farhäga för desia förstörande grundsatsers fortfarande werkan.
Jag förutsätter äfwcn, at de Herrar och Män, som nu hafwa Swergeö öde i sina händer, ej endast fästa ögat widögnablickets wäda, utan äfwen wid de faror, som hota kommande äldrar och slägter.
Man har at wänta af deras wishet och mod, ej allenast at den hand, som til Swerges förstöring omfattat Swergeö spira för alla tider göres magtlös:
Man harat wänta af deras blickar pä kommande tidehwarf, at Swenske Mäns wälfärd ej lemnäs til ros ät en hämdelystnad och förföljelsemndc, som gär i arf frän Fader til Son Utan denna widt utsträckta omtanka skulle wära bemmawarande Medbröder ej hafwa ffäl, at gifwa Osi bifall och tacksamhet: utan den skulle de, sorn beredö Riksens Ständer tilfället at sammankomma, ängra sin ätgärd; utan den skulle kommande slägter , innom Swergeö landamären, begräta den obs - 64 Den 10 Maj. obetänksamma swagheten hos sina förfäder, ak försa.a en frälsning, som ej fullföljdes, ei befästa des.
Men jag är långt ifrän at befara denna swaghet, venna kortsynthet i wäre ödens bestämmande.
Jag wantar twärtom med den största tilförsigt, alt af mina Medbröders wälwilja, sinnesstyrka och mod.
Jag förutser nied den listigaste glädje, at Swergcs nu församlade
Lagstiftare stola med sin kraft och nnshet bereda ljus öfwer wära mörka och hotande öden.
En fara stär dock qwar för mina ögon: det är min pligt at yppa den farhäga jag hyser, äfwen om den lyckligtwis wore ogrundad.
Det lugn, som wi, efter förstörelse-systemets uphörande, nu njuta , synes mig endast wara en upstjuten undergång, intil det ögonblick, dä.SwergeS Regering fatt den fasthet, som i alla tider är Samhällets första fordran, den fasthet, som försäkrar emot utländskt wald och inhemska rörelser.
Hwartil bata alla försök, at nystapa inrättningar, at söka gifwa dem den högsta fullkomlighet, innan de aro forswarade af en styrelse, som ej wacklar.
Den som cj inser denna sanning är han en wis man, eller är han en kortsynt och obetänksam?
Är han en redlig Medborgare, som will sitt Fosterlands wäl, 'men som famlar efter Statsklokhet r mörkret, eller är han en oredlig, som bereder och forstrar willrädighctcr, wadan, »ordningar för at syfta til et undangömt mäl?
Jag utber mig at at mina Med - ldepi-e^iwlnterg uplysta öfwertygelse och betänksamhet fä öfwerlemna besia twifwelsmäl. ^ ' Mära
Den 10 63 Wära fiender hafwa nppstutit forsöken ti! tvär förstöring; de ärsta den kanhända ännu;, de hafwa ej lofwar at äterhälla dest fullbordan, och just den ärstid, pa hwilken fiendens företag ku >na börjas, är nu inne.
Hwad är det Rikets wälfärd först fordrar i denna belägenhet?
Med största wördnad för den djupa Statsklokhet, som inom detta hus lätit hora sig, wägar lag dock hemställa, om ej swaret b rde blifwa följande: en fast Stprelsemagt, frän hwilken fienden witt antaga fredsanbud, eller genom hwars redan förwärfwade kraft, motständ kan beredas.
Männe ej detta är den förberedande anstalt, för hwilken i farans stund alla andra angeläHeMkep böra wika; eller stola längwariga, inweckiade^ uttöjda öfwerläggningar företagas och fortsättas, som om wart Fädernesland förtjente att kallas det mägtiga, lugna, i djup fred stadda Swerige.
Jag beundrar den lyckliga, eller kanhända rättare, olyckliga sinnesarten hosén man, at lutad öfwer bräddjupet och med knapt bibehållen jämnwigt, finna för godt att qwarblifwa i fin ställning och derunder djupt och långsamt eftertanka, huru han bör bereda atta cletLljerns af fin wälfärd.
— Fienden stulle, kanhända, om han saknade en Stprelsemagt, som kan erbjuda fred, med bäde walbehag och atlme finna fina ater inträngande härar kunna öfwerrumpla land och städers under det at Rikets Lagstiftare -äro stadde i öfwerläggningar om Rikets bästa.
Och wärk inwärtes lugn?
statt jäg belhöfwa framställa detta föremäl för mina wördade och älstade medbröders ögon?
Finnas ej innom Fosterlandets gränsor — jag säger rm rndG inom Fosterlandets — personer, hwilka N Wilja 66 Den 10 Maj. wilja återkalla til wärt sköte den afbrutna förödelsen, hwilkas hela bemödande det är, at fostra oredorna för at begagna dem-
Det stall ' obestrisiigt glädja mig, om hwarje Swensk
Man kan med redlig öfwcrtygelse smara Nej til denna fräga: och dessa Ne) skulle wara det mäst angenäma ljud för den lidande Kanone».
Emedlertid hämtar den i mörkret krppande liftett sin näring och sin förhoppning endast fran swaghelen, frätt dett möjeliga owaragtigheten af ett blott xi'ovi8ionc-l Regeringsmagt.
Här wisar sig äler märt älskade Fosterlands närwärande wäda och första behof. ^NÄd det heligaste föremäl jag känner, upmanar jag mina mördade och älskade medbroder innom detta hus, at med Jättesteg skynda i sitt bemödande, at gifwa Swerge en stadgad, eftertrycklig Regeringsmakt."
Friherre Kurck, Kuut, föreslog, at, selda» Hans Kongl. Höghet