Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De, som i går utgjorde majoriteten, hafva under vinterns lopp af de större allmänna tidningarne blifvit framställda såsom de der ville iakttaga nödig sparsamhet med Statens medel, såsom de, hvilka ensamma vore i besittning af nog mycken fosterlandskärlek för att låta det enskilda intresset vika för det allmänna De hafva under Ståndens gemensamma öfverläggningar best ridt StatsUtsk:s förslag hufvudsakligen af frenne skäl, nemi. den stora skuldsättningen, farhåga att jordbruket och näringarne skulle lida alltför mycket af arbetskraftens dragande till jernvägs-arbetena samt brist på undersökningar.
Deras tillämpning häraf har varit, att de flyttat ett anslag från en väg som var dem likgiltig till en annan, utan väsendtlig ändring i beloppet, så att skuldbehofvet ej minskades; att 108 Den 10 Juni f. m. de sammanfört beliofvet af arbetskraft på en punkt, hvarigenom det onekligen kan blifva tryckande, i st. f. att genom arbetets fördelande, såsom Utsk. föreslagit, göra det oskadligt; samt slutligen, att de beslutit en bana, om hvars riktning de ej varit säkrare än att dess närmare bestämmande måste göras af K.
M. beroende.
Jag reserverar mig mot deras beslut, hvilket jag anser för landet så mycket mera skadligt, som det under flera år hindrar en lättare förbindelse mellan hufvudstaden oell söder derom liggande orter, således minskar möjligheten af dess försvar i farans stund och derigenom kan blifva en utsträckt hand åt den fiende som måttar sitt hugg åt fäderneslandets hjerta.
Då jag är en bland dem, som tillhört majoriteten i de voteringar, som i går ägde rum, anser jag mig, med anledn. af de nu afgifna reservationerna, äfven berättigad att fä yttra några ord i afseende på motiverna för de beslut, mot hvilka man nu gjort anmärkn.
Med den största aktning för hvarje ledamots rättighet att till prot. framställa sin särskilda tanke, tror jag, just med hänseende till de värde reservanternas yttranden om, den militära och politiska vigten af det fattade beslutet, att då majoriteten räknat tvenne sådana ledamöter bland sig, som Generalerne Lefrén och Akrell, densamma just i detta fall kan vara tryggad att något motväga de andra herrarne.
I afseende på de öfriga punkterna, ang:de hushållningen och bristande undersökningar, och de yttranden, som derutinnan blifvit fällda, vill jag icke uptaga K. o. Ad:s tid, men ber att under den påföljande discussionen derom få yttra några ord.
Mauritz, anförde skriftligen:
Till R. o. Ad:s prot. anhåller jag få anföra, att ehuru jag, med hänseende till den uti nästlidne plenum afgjorda G:te punkten af StatsUtsk:s Betänk.
N:o 62, tillhörde den åsigt, som ansåg att It.
St:r, vid innevande Riksdag, borde inskränka sig till beviljandet af nödige anslag för fullbordandet, under kommande statsregleringsperiod, af den jernbana, som, gående genom Skaraborgs län till och förbi Götha kanal, samt derifrån till Orebro, är afsedd att förena Götheborg med Hjelmaren, och detta utan all slags fingervisningåt kommande Ständer, för hvilka våra beslut äro lika litet bindande, som föregående
Ständers äro det för oss, men jag funnit ordställningen uti det af Gr. E. Sparre afgifna, och af E. o. Ad. antagna förslag till kontrapropos. sådan, att den möjligen, vid nästblifvande Riksdag, genom någon advokatorisk tolkning, skulle kunna tydas såsom en slags påhandtagning, dels för banans fortsättning till Stockholm, dels för den riktning den härvid skulle komma att gifvas, så har jag nödgats att vid sista voteringen inskränka mitt votum till bifall för Utsk:s förslag, eller för banans fortsättning endast till och förbi Götha kanal.
Då jag hyser den öfvertygelse, att man icke bör belasta prot. med yttranden utöfver gränsen för de uplysningar, man är i tillfälle att afgifva, eller de mo - Den 10 Jun 1 f. ra. loa tiver, som legat till grund för det beslut man fattat, så och då jag icke deltog i gårdagens discussion, samt således icke varit i tillfälle att öppet tillkännagifva huru jag röstat, anser jag mig böra nu förklara, att jag voterade för Hr Mannerskantz’s förslag.
Jag nedlägger således inin reservation mot det beslut, som blifvit fattadt, icke ur den synpunkt, att någon stor våda i militäriskt afseende skulle ligga i detta beslut, emedan jag föreställer mig att, i händelse af behof, det kan vara bättre för Stockholm att hastigt erhålla trupper från Orebro, eller till och med från Köping, hvilket naturligtvis måste mycket lättare kunna ske, än om man endast hade en bana till Södertelje; men ur den synpunkt, att tvisteämnet qvarstår till nästa Riksdag, äfvensom emedan det ligger något understucket i det förslag, som blef segrande, och som jag fruktar kommer att, vid ett blifvande Riksmöte, befinnas skadligt.
Paijkull, Carl Samuel:
Möt de i gårdagens plenum af R. o. Ad. fattade beslut får jag reservera mig, och instämmer i den mening Frih.
Raab uttryckt.
Det har hittills varit en obestridd rättighet för R. o. Ad:s ledamöter, att till prot. nedlägga motiverna för de reservationer, som mot Ståndets beslut afgifvas.
Likväl har en talare, Hr Hjerta, upträdt för att färglägga de motiver och skäl, som 2:ne ledamöter här ansett sig böra uttala såsom stöd för sina åsigter.
Detta visar, mine Hrr, hvar den värme, som man skulle kunna kalla partisinne i jernviigsfrågans behandling, finnes, och är ett motstycke till ett yttrande, som i går fälldes, då man sade, att man icke borde åtskiljas, emedan det kunde blifva en surpris för och en orättvisa emot de frånvar:de, som derigenom betoges rättigheten att votera.
Utan att i någon mån vilja bestrida en ledamot rättigheten att här anmäla sina reservationer, vill jag blott i fråga om »värmen» underställa E. o. Ad:s pröfning, på hvilken sida denna värme uttalat sig.
Hvad reservationernas innehåll i öfrigt beträffar, har jag ingen rättighet att deröfver yttra mig, enär de icke kunna blifva föremål för discussionen.
Men då en ledamot fästat sig vid innehållet af R. o.
Ad:s beslut i så måtto, att man åt K
M. öfverlemnat att bestämma öfver hvilka punkter banorna böra gå, och dervid anmärkt, att sådant skulle vara olämpligt,' så ber jag att få fästa denne ledamots, Hr Bildts, upmiirksamhet på, att han sjelf, såsom ledamot i StatsUtsk., deltagit i beslutet ronde 12:te punkten af Utsk:s Betänk., och hvilken lyder sålunda: »att R.
St:r måtte åt K.
M. öfverlemna att, vid jernvägsarbetenas utförande, med afseende å ytterligare uplysta förhållanden, närmare bestämma de orter, som hvarje statsbana eller bandel, hvartill anslag är beviljadt, skall genomgå, oell de ställen den bör anlöpa.»
Då således R. o. Ad., i detta afseende, följt den anvisning, som StatsUtsk. gifvit, hade jag föreställt mig, att Utsk:s ledamöter icke i denna omständighet skulle finna någon anledn. till klander emot R. o. Ad:s beslut.
Jag skall visserligen icke vidare yttra mig i 110 Den 10 Jnnlf. m. frågan, utan blott framställa en anmärkn. i anledn. af Hr Bildts sednaste yttrande, nemi. att, under erkännande af principens fullkomliga riktighet i öfrigt, det dock kan gifvas tillfällen, då i en reservation kan nedläggas sådana yttranden i afseende fi deras motiver, som tillhört majoritetens åsigter, att det blir en rättvis anledning att besvara dem; och jag hemställer i sådant afseende till R. o. Ad., huruvida det ieke är reservanterna, som här sökt färglägga majoritetens motiver, och om i mitt yttrande finnes något, som kan anses vara en färgläggning.
Jag yttrade blott att jag trodde det majoriteten kunde hafva ett stöd för sina åsigter af tvenne i militäriskt och strategiskt afseende utmärkte ledamöters tanke.
Frill, von Duben, Au g. Gust. Henr.:
Jag anhåller en dast att få till prof. antecknadt, att jag fullkomligt instämmer i den reservation, som Hr Bildt afgifvit.
Gr. von Rosen, Fredr.
Afven jag ber att få in stämma i den reservation, som af Hr Bildt blifvit afgifven.
N:o 62, ang:de föreslagna jernväigsstamliniers utförande och dertill erforderliga medels anvisande.
Då nu 7:de punkten af detta Utlåt, föredrogs, yttrade sig Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.:
Med godkännande af den åsigt, som i går uttalades af Frih. Cederström, nemi. att det numera icke är skäl att annat än i korthet angifva sina motiver för det beslut man önskar vinna framgång, vill jag endast åberopa hvad K. M. i Sin Nåd.
Propos., ang:de den ifrågav:de stambanan, yttrat, äfvensom hvad i Ofverste Ericsons och StatsUtsk:s Betänk, till förmån för denna banas dragning från Stockholm till Upsala, förekommer.
Denna bana, säga hvad man vill, har bestämdt de största förhoppningar om att kunna bära sig sjelf, och befria Statsverket från alla bekymmer, så väl för dess underhåll, som för räntor och kapital-afbetalningar, genom den lifliga trafik, som säkerligen härstädes kommer att äga runi.
Genom att besluta denna banas anläggning skall man, enl. min öfvertygelse, hafva godtgjort en af R.
St:r, vid 1854 års Riksdag, emot Stockholms stad begången orättvisa.
Hvad Upsala samhälle beträffar, tror jag mig kunna försäkra, att det är beredvilligt till upoffringar så viii i afseende på bangård, som afträdande af jord.
Med anledn. af hvad jag sålunda i största korthet anfört, anhåller jag om bifall till den nu föredragna punkten i StatsUtsk:s Betänk., nemi. om anslag af 4,800,000 Rdr till en jernvägs anläggande från Stockholm till Upsala; men anhåller deremot om afslag å sednare delens summa, eller 200,000 Rdr till banans fortsättning från Upsala till Sala, emedan jag hoppas, att i en framtid banorna från Upsala skola få en annan riktning.
Då jag under de gemen samma öfverläggningarne hade tillfälle att i korthet uttala mina åsigter om våra jernvägar i allmänhet, ställde jag mig på deras sida, som af Hr Gripenstedt antyddes hafva hans aktning och del - Den 10 Juni f. m. lil tagande, nemi. de, sora icke vilja bevilja andra anslag, lin för de oundgängliga vägarne.
Det är ur samma synpunkt, som jag nu upträder med begäran om afslag å ifrflgavrde punkt; och jag anhåller att i korthet få anföra mina motiver derför.
Den förste värde talaren har sagt, och jag tror att han deruti har rätt, att Upsalabanan skulle blifva den, som med allra första skulle lemna en god inkomst, och för hvilken Statsverket skulle behöfva använda de minsta kostnaderna.
Om så är och blifver, torde det vara klart, att Upsala banan också är en bland dem, för hvilkens utförande enskilda bolag kunna bilda sig, de der, med något mindre anslag af Staten, kunna verkställa företaget, utan att behöfva betunga Statsverket.
Frih. von Kraemer har vidare sagt, att Stockholms stad borde få godtgörelse för den orättvisa, som sednast församlade 11.
St:r begått emot densamma.
Jag kail icke finna någon orättvisa vara begången.
Stockholm är visserligen Eikets hufvudstad, men denna stad är omgifven af vatten, och jag tror att ändamålet med jernvägars anläggning är att åstadkomma kommunikationer, der sådana icke förut finnas och der de behöfvas.
Stockholms stad kan dessutom få en godtgörelse, då frågan om bangårdar förekommer, hvilka naturligtvis utvisa, att Stockholm kommer att erhålla jernvägar.
Utom dessa skäl, har jag ännu flera andra att anföra för min åsigt.
Innan frågan om jernvägarnes dragning söder eller norr om Mälaren till Orebro blir afgjord, är det nemi. svårt att afgöra, om banan till Upsala bör gå öster eller vester om Sigtuna-fjärden.
Har man underlåtit att bestämma sig i förra fallet, måste man också dröja med sina beslut om anslag till Upsala-banan, intilldess det blir afgjordt, hvilken riktning hufvudbanan bör få.
Då i alla fall Stockholm kunnat vänta på erhållandet af en jernväg, måste detta ännu mera böra vara händelsen med Upsala.
Denna stad har sjökommunikationer under sju månader af året, och under denna tid har
Upsala en lätthet i afseende både på passagerare- och godstrafik, som icke står öfriga orter inom Riket till buds.
Härtill kommer att fråga är väckt om universitetets flyttning från Upsala till Stockholm.
Blifver denna fråga en gång afgjord till förmån för Stockholm, är det naturligt, att förbindelsen mellan de båda städerna icke blir på långt när så vigtig som nu.
Jemförom nu förhållanderna mellan den trakt, hvarigenom banan till Upsala skulle föras, och öfriga delar af Riket, t. ex. trakten omkring Wettern.
Der företer sig en bredd af landet af 30 mil, utan kanaler, sjöar eller segelbara floder.
Upsala län innehåller 47 qvadratmil, med en befolkning af 89,000 innevånare.
Småland har 145,000 innevånare, pä en yta af 280 qvadratmil, och litet hvar, mine Hrr, torde väl tillerkänna Småländningarne värde i allmänhet såsom medborgare, arbetare m. m.
Hvarföre hafva de dock icke kunnat uparbeta sitt landskap till den höjd, dit dess natur kan föra det?
Jo, just emedan de sakna kommunikationer.
Här måste väl jernvägar vara angelägna, der man på flera ställen saknar andra kommunikationsmedel, än de svårhållna vägarne, till hvilka man esomoftast saknar grus.
Der, uprepar jag, måste väl vara angelägnare att snart åstadkomma förbindelser, än der en så - 112 Den 10 Juni f. m. dan sjökommunikation finnes, som i Upsala län, med Mälaren på ena sidan oell Saltsjön på den andra.
Jag tror således att man ur denna synpunkt ganska väl kan dröja med anläggande af banan till Upsala, intilldess de banor blifva färdiga, sorn äro angelägnast för kommunikationerna i allmänhet.
Ar det åter fråga om truppers hastiga sammandragande till Stockholm, sä kunna sådana sjöledes från Upsala hitföras på 4 å 5 timmar, och jag hoppas att det icke skall komma i fråga, att hitföra dem vintertiden.
Huru jag således ser denna sak, måste jag erkänna, att den ifrågaställa banan tillhör deras antal, med hvilkas utförande det ganska väl kan anstå.
Jemför jag åter Östergöthland, med sina 250,000 innevånare, så finnes der visserligen en kommunikations-anstalt, nemi.
Götha kanal; men hela södra delen af denna provins, som är betydligt större än Upsala län, saknar alla kommunikationer.
Lägger jag ■Westmanland till Upsala län, så liar det förra länet ett tillfälle genom den redan färdiga jernvägen emellan Köping och Orebro att erhålla en kommunikation.
Westmanland har dessutom en beqväm sjökommunikation, och kan således ganska lätt underhålla förbindelsen med Upsala län.
Jag har uttalat dessa åsigter derföre, att jag tror mig stå i den ställning, att jag icke skäligen kan misstänkas för att hysa någon afvoghet mot det beslut, som fattades i går, äfvensom emedan jag verkligen tror, att man f. n. bör inskränka sig till de två banor, som utgå från Götheborg och Malmö, med ett ord, de båda banor, som genomkorsa landet.
Jag anser dessa vara de vigtigaste, och att man tills vidare kan stanna dervid.
På grund häraf anhåller jag om propos. på afslag å ifrågav:de punkt.
I den siste värde tala rens framställning, ang:de afslag å förev:de punkt i Utsk:s Betänk., instämmer jag till alla delar.
En reservant har i dag tilltrott sig kunna förebrå majoriteten, sorn här företrädesvis upträdt såsom förordande hushållningssystemet, att den i går gjort sig saker till bifall å så rika anslag, att man icke hade kunnat vänta sig något dylikt från den sidan.
Ett dylikt påstående, så vidt det härrörde från okunnighet, kunde visserligen anses befogadt; men, ty värr, kan jag icke tillmäta det någon sådan grund.
Den värde reservanten vet, lika väl som någon annan, att majoritetens afsigt varit att genom att koncentrera de bidrag, som från Statens sida karmides, framkalla en för fäderneslandet väsendtlig fördel, och att motsätta sig det lappsystem, som StatsUtsk. framställt, och de försök, som blifvit gjorda att insnärja framtiden, binda kommande Ständer och smickra vissa personer och enskilda intressen.
Hvarje reservant äger visserligen rätt att uttala sina åsigter; men han äger icke rätt att tillägga sina motståndare bevekelsegrunder, som icke förefinnas.
Afslås nu denna punkt och följes den grundsats, som hittills gjort sig gällande, eller att icke bevilja anslag för mer än D en 10 inni f. m. 113. två banor, så blifva de beviljade anslagen, 18 milbr, eller 11 milbr mindre än StatsUtsk. föreslagit, och att detta är en hushållning lärer väl icke kunna bestridas af någon, som icke påstår att 29 är mindre än 18.
Hvad beträffar den stora vigten och nödvändigheten, att lemna anslag till en jernbanas utförande från Stockholm, instämmer jag uti hvad Frih.
Raab derom yttrat, samt vill icke uptaga tiden med angifvande af de skiljaktigheter, som kunna förefinnas i mitt omdöme.
Jag måste derföre, i detta hänseende, söka frigöra mig sjelf från den förebråelsen, hvilken måhända kunde göras mig, att jag nemi. såsom representant, om jag så får uttrycka mig, af en kommun, icke ansett mig förbunden att äfven arbeta i denna kommuns intresse.
Det skulle således anses vara en pligt för mig att förorda den bana, som i denna punkt är föreslagen, emedan den går igenom någon del af det län, öfver hvilket jag är styresman.
Om emellertid det öfverensstämde med min öfvertygelse om den företrädesvis stora nytta, som skulle tillskyndas mitt län genom en dylik banas anläggande, skulle jag visserligen icke underlåta att förorda densamma; men min öfvertygelse är icke sådan, emedan jag anser, att fäderneslandets fördel bör gå framför alla andra intressen.
Jag anser derjemte att, med undantag af den del utaf länet, genom hvilken jernbanan skulle dragas, densamma för den öfriga delen alldeles icke är af någon vigt, och det är mycket problematiskt om den skulle vara af någon nytta.
Säkert är dock, att för landets intresse i allmänhet det är af stor vigt att icke, genom användande af alltför stora summor på en gång, företaga jernvägsbyggnader.
De armar, som derigenom dragas från jordbruket, kunna på ändamålsenligare sätt användas, och åtminstone är det för Stockholms län en fördel, att arbetaare icke blifva oroade af det uprorstillståud, hvaruti denna klass försättes genom hoppet att få deltaga i den förmenta vinsten af användandet vid jernvägarne.
Detta är skälet, hvarföre jag icke, för min del, kan bifalla det begärda anslaget, äfven om jag skulle kunna låta förleda mig att ifra för ett intresse, som jag anser vara underordnadt fäderneslandets.
Det är eget att höra den motsatta sidans påståenden, att i de förslag, som af majoriteten blifvit framställda, skulle ligga någonting understucket.
Jag kan icke finna annat, än att majoriteten så öppet och ärligt som möjligt uttalat sina åsigter.
Från första början har det tillkännagifvits, att majoriteten önskat verka i den riktning, som ansetts vara till båtnad för fäderneslandet, och såsom sådan måste otvifvelaktigt anses det. att få någonting så helt, som en jernväg emellan Götheborg och Köping, och dymedelst kunna från Götheborg till Stockholm förflytta sig på 10 timmar.
Att detta är någonting väsendtligt godt och nyttigt, måste väl erkännas.
Dessutom har ju majoriteten tydligt uttryckt, att den vill bidraga till södra banans fortsättande mot Småland, och denna majoritetens åsigt är jag öfvertygad ej skall förnekas.
Huruvida i en sådan öppet uttalad åsigt kan ligga något understucket, kan jag icke inse.
Jag bekänner upriktigt, att jag icke förstår mig på sådana saker, Yl H. 8 114 Den 10 Juni f. m. emedan jag är van att oförstäldt och ärligt uttala hvad jag tänker.
Det är möjligt att åtskilliga finnas, som hafva något förstucket; men att sådant icke är förhållandet hos mig, kan jag försäkra.
Ehuru jag för min del tror, att det beslut, som af E. o. Ad. i går på morgonen fattades, kommer att i väsendtlig mån förlama Statens verksamhet för utförande af dess jernvägar, ser jag likväl, då detta beslut fått tillräckligen visa och utveckla sina följder, icke saken så mörk, att jag helt och hållet upgifvit hoppet, att man, jag vill icke säga, följer ett system, hvilket blifvit så högtidligt förkastadt, men åtminstone går något systematiskt till väga.
Som nu den ifrågav:de banan just äger den egenskap, att den afser riktningen af våra tillgöranden i framtiden, finner jag tillräckliga skäl att önska, att i denna del ett bestämdt beslut varder fattadt.
Den anmärkmn, att om banan är förmånlig, kan man hoppas att enskilda vilja lemna bidrag till densamma, och att Staten således kan befrias från kostnaden derför, kan jag icke gilla.
Jag anser nemi. statsbanors anläggande i allmänhet vara ett sätt att förekomma öfverdrifna spekulationer, och ser man saken i sitt sammanhang, måste det medgifvas, att om Staten skulle åt enskilda öfverlemna utförandet af de banor, som vore de mest förmånliga, och sjelf öfvertaga dem, som vore minst vinstgifvande, skulle den just frångå grundsatsen att handla planmessigt och systematiskt.
Att man åt enskilda kan lemna bidrag eller icke, verkar ingalunda på min öfvertygelse i detta fall.
Att en bana ifrån Stockholm till Upsala är och förblifver en framtidsbana, äfven om också vid denna Riksdag något anslag dertill beviljas, kan man antaga vara ganska gifvet; och så framt, man icke vill att våra byggnadsarbeten i denna väg skola stanna vid de beslut, som nu äro fattade, måste man inse vigten af att sammanbinda hufvudstaden med öfriga delar af Eiket.
Då här således icke är fråga om att fatta ett beslut om en statsbana, hvars nytta kan vara tvifvelaktig, anser jag icke någon fara vara för handen att bifalla den nu föredragna punkten, hvarföre jag, med stöd jemväl af hvad Erih.
Kraemer i detta hänseende yttrat, får tillstyrka bifall till StatsUtsk:s hemställan i denna del, med den jemkning, som Frih.
Kraemer föreslagit.
Som jag anser att det af StatsUtsk. före slagna systemet icke bordt förkastas, ehuru jag tror att Staten icke bör för framtiden insnärjas i alltför stora kostnader, så kan jag, för min del, icke annat än gilla hvad Utsk. i denna punkt föreslagit.
Jag kan icke tänka mig möjligheten af att ett jernvägsnät skulle kunna läggas i vårt land utan ett system.
Om man åt enskilda bolag och spekulanter, hvilka blott tänka på sin egen fördel och vinst, skulle öfverlemna jernvägarnes utförande, skulle det kunna hända, att stora stycken på detta sätt blefve föremål för spekulationen.
Sedermera skulle det tillkomma E.
St:r, att genom förslag
Den 10 Juni f. m. 115 till K.
M. öfvtrlemna den svåra upgiften, att sammanbinda dessa banor, som blifvit anlagda blott med afseende på enskild vinst, utan afseende på fäderneslandets väl i sin helhet.
Jag för min del kan icke gilla ett sådant förfaringssätt, och jag uttalar öppet min förundran öfver, att något dylikt blifvit framstäldt.
Jag har från Riksdagens början följt StatsUtsk:s arbeten och har upriktigt gillat hvad Utsk. föreslagit, och jag bar gjort detta så mycket mer, som det varit grundadt på ett system, som utgått ifrån Regeringen, hvilken utan tvifvel är bättre i stånd att bedöma denna fråga, än R.
Då jag således önskar att systemet, så vidt möjligt är, måtte följas, yrkar jag bifall till den föredragna punkten, men icke med afdrag af de 200,000 Rdr, utan just till hela punkten, så att den föreslagna banan' måtte blifva en del af det system, som af Regeringen blifvit framstäldt och af StatsUtsk. antaget.
Med den aktning jag hyser för gårdagens majoritet, ehuru jag icke delat dess åsigter, är det visserligen att förutse, att samma majoritet i dag kommer att neka allt anslag till Upsala-banan.
Jag ber dock att få fästa upmärksamheten på några omständigheter, som jag tror böra tagas i betraktande vid denna frågas afgörande.
De hufvudsakliga anmärkmr, som blifvit framställda emot de andra banorna, hålla icke streck i afseende å denna.
Man har t. ex. anmärkt bristen på fullständiga undersökningar; jag vill då nämna, att det icke torde finnas någon bana, som är mera undersökt, än den nu ifrägav:de; och då en reservant, Professor Carlsson, såsom exempel på en i topografiskt och geografiskt afseende fullständigt undersökt bana anfört, att mari i Frankrike, för att bygga en mils jernväg, undersökt 3^- mil, så inträffar detta någorlunda i afseende på denna bana, som blifvit undersökt så väl af Engelska ingeniörer, som af Jernvägs-komitén på vestra sidan och af Löjtnant Westrell på den östra.
Trenne undersökningar hafva således blifvit gjorda i topografiskt afseende.
I statsekonomiskt hänseende äro äfvenledes flera undersökningar gjorda för denna bana, än för någon annan; och jag ber att i detta fall få hänvisa till en af Hr Henschen afgifven reservation, der åtskilliga sifferupgifter finnas meddelade.
I afseende på hushållsprincipen tror jag, att man ganska väl kan bevilja det begärda anslaget, utan att Staten derigenom ådrages någon vådlig utgift, emedan det, så sannolikt som med siffror kan bevisas, tyckes kunna antagas att denna bana skall bära sig sjelf.