Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det blir derföre nödigt ått bestämdt försäkra en uppfinnare om den fördel som honom genom Kongl. Förordningen bör tillkomma; samt att ej allenast fixera en minimi-tid för såtlane privilegiers åtnjutande, utan äfven att be - Den 1 Mars. 3 i Stämma en viss kort tid, inom hvilken ansökningen bör vara bifallen eller afslagen; emedan tilllällige omständigheter möjligen kunna vara för handen, hvarigenom Inventor skulle betagas en stor del af sin påräknade fördel, om dröjsmål vid utfärdandet ägde rum.
Att god tyckligt, såsom hittills, grunda bestämmandet af tninimi-tiden för åtnjutandet af ett sådant privilegium, endast på den mer eller mindre kostnad, sorn upplinningen vid utförandet skall medtaga, synes ej vara nog} emedan dén aldra enklaste, och i utförandet minst kostsamma uppfinning, kan vara ett resultat af otroliga föregångne kostnader, hvilka sällan kunna uppgifvas, ån mindre verificeras.
Äfvenledes torde böra göras ett hufvudsakligt afseende på Uppfinningens härkomst: om den år Svensk* eller endast första copian af en utländsk.
Den verkan som åsyftas med 3 morn. af samma Kongl.
Förordning, synes ej heller nu kunna förenas med den åt Uppfinnaren ämnade fördel och säkerhet:
Genom bibehållande af samma moment, skulle det missbruk kunna förefalla, att en Svensk man blefve emot sin vilja skiljd ifrån sådan sin vålfångna Egendom,då fattigdom ej tillät honom att sköta densamma med sådan drift som andra, med användande af större förlager, otvifvelaktigt skulle kunna göra.
Man kan dessutom lätt föreställa sig, att en uppfinnare
Som blifvit utarmad genom föregångna mångfaldiga försök, och slutligen medellös hinner sitt mål, ofta nödgas, af brist på både förlag och credit, utbjuda sin uppfinning till Den i Mars'. salu åt en förmögnare person, och att det £ sådant fall ej beror af säljaren att föreskrifva en köpare någon tid; helst då denne sednare vet, attoni han förmår något fördröja affairens afgörande, så har den fattige säljaren förverkat all rått till hela sin egendom, som derefter lätteligen och lagligen, enligt detta nämnde mo^ ment, kan af den tillåmnade köparen åtkommas för intet; oaktadt sjette momentet af samma Nådiga Förordning, förklarar denna egendomsrätt lika helig med all annan, lagligen tillkommen.
Möjligen torde man likväl anse ett uteslutande Privilegium, sorn obegagnadt undanhålles Allmänheten, ej böra få bibehålla sin rått längre ån den utstakade Minimitiden för ett sådant åtnjutande.
Denna inskränkning, ehuru en me-; delvåg, lärer ingenstädes utomlands vara antagen; emedan man anser såsom ett våld, att, med hotelse att återtaga hvad man gifvit, tvinga uppfinnaren att sätta sin invention i verkställighet på en tid då det ej lönar sig.
Man ledes af den säkra erfarenhet att enskildta in« téresset är i alla sådana fall den båsta Regulatorn, endast det omgärdas med äganderättens helgd; Nya förbättringar bryta dessutom vanligen den första Privilegiifördelen, innan den beviljade tiden år utlupen.
Sådane åro de motiver som legat till grund för uteslutande Privilegiers meddelande i andra länder.
Hvad denna sporre hos dem verkat, och Den i Martii. och ånnu verkar till näringarnes fortkomst, ligger för öppen dog.
Jag vågar derföre vördsammast föreslå en underdånig anhållan örn sådane ändringar i nämnde Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, sorn åro nödvåndige för att böja egenheten uti våra administrativa former emot samma mål.
Det förändrade utseende som de reglementariska föreskrifterne derigenom skulle erhålla, har jag ansett min skyldighet att härjemte i sammanhang framställa, under form af Allegat.
Till undvikande af ytterligare vid.* lyftighet, torde detsamma, med Ridderskapets och Adelns tillåttelse, få ouppläst åtfölja Memorialet, och på bordet låsas af den som sådant åstundor; anhållande jag vördsammast om vederbörlig remiss.
Allegat.
Uppställning af det förändrade utseende, sorn Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den »8 April 1819, angående Exclusiva Privilegier skulle bekomma, i följd af här frammanför gjorda erindringar. ___ Göre veterligt:
Att som Vi, i an ledning af hvad Rikets Ständer hos oss i underdånighet framståldt, insett nödvåndighate» Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. 2 Band, 3 Den t Martil. af något sådant allmänt stadgande, angående exclusiva eller uteslutande Privilegier, sorn, då det å ena sidan, genom uppmuntran och säkerhet för den, hvilken använder tid och kostnad på uppfinning eller bedrifvande af någon här i Riket okänd slöjd, konst eller väsentligt konstförbättring, medförer näringarnes hastiga förkofran; tillika å den andra sidau, förvissar hvarje medborgare om den i fio §. af RegeringsForrnen och i Författningarne grundade Näringsfrihet; så hafva vi funnit, i sådant ändamål, godt, att i detta ämne härigenom i Nåder förordna följande: I)
Den som uppfunnit, eller hår i Riket först verkståldt, eller vill verkställa, någon ny slöjdinråttning, konst eller väsendtlig konstförbättring, och åstundar uteslutande privilegium, att på viss tid deraf sig begagna, må ingifva ansökning derom till vårt och Rikets CominerceCollegium.
Ansökningen bör innehålla sådana detailler, som tydligen ådagalägga att Uppfinningen ej förut här i Riket är känd och utöfvad, då Collegium äger att inom |4 dagar efter ansökningens inlemnande till oss inkomma med underdånig tillstyrkan derå; hvarefter vi vilje oss i nåder utlåta 0111 sådant Privilegium »nå af Collegium den sökande meddelas.
Vid ett sådant nådigt utlåtande vilje vi, till afslag eller bifall, endast göra afseende på huruvida uppfinningen verkligen förut här i Riket är känd och utöfvad eller ej; och vilje vi i Nåder deraf lemna Collegium så tidigt del, att det t) en 1 Martil, äokta Privilegium thå hinna meddelas inom 6 veckor efter ansökningens inlemnande.
Skulle Collegium deremot finna den angifna uppfinningen vara här i Riket förut känd och utöfvad, äger Collegium att ansökningen om uteslutande Privilegium genast afslå.
_ Ehuru det hör förmodas att den föregående undersökning, som nu blifvit föreskrifven, skall medföra säkerhet för en hvar emot inskränkning uti hans loffiga näringsfrihet; likväl oell på det att ej någon må sakna tillfälle att lagligen bevaka sin rätt, skall Uteslutande Privilegium ej i något fall utfärdas annorlunda, än med det vilkor, att sedan dess innehåll blifvit, genom Privifegii-innehafvarens försorg, frenne gånger i Stockholms Post- och InrikesTidningar kungjordt, den söm förmenar sig vara genom samma Privilegium förnärmad, är öppet, att inom frenne månader ifrån sista kungörandet, hvarje månad till trettio dagar beräknad, skriftligen anmäla sig hos Commerce.
Collegium, som då, efter förnyad noggrann undersökning, bör skyndsamt meddela utslag, huruvida klaganden företett skäl, som förtjena sådant afseende, att det vilkorliga Privilegium, som blifvit utfärdadt, kommer att förfalla; eller om han varit obefogad till sin talan 3 och samma Privilegium således må till dess kraft och verkan fori fara; i hvilken sednare händelse han bör sakfallas att böta 5o till loo
R;dr efter omständigheterna, och tillika kännås skyldig att ersätta Privilegii-innehafvarens förlust genom Uppehåll och förordsakade kostnader.
I fall anmärkning emot utes]utande Privilegium icke, in - 5S Den i Martil. norn förenämnde tid blifvit vederbörligen bevakad, vare det ej underkastadt något klander. 2) Kortaste tiden för åtnjutande af ett uteslutande Privilegium bestämmes till sex (6) år, hvaremot längsta tiden ej må öfverstiga (i5); och vilje vi ej i nåder medgifva, att sådan tid må förlängas, så framt icke synnerliga skäl skulle dertill föranleda och någon för Riket vigtig slöjd funnes, ej kunna på annat sätt främjas. __ Vid bestämmandet af en sådan tid bör göras afseende på uppfinningens härkomst, om den är Svensk eller endast första Copian af en Utländsk; samt på den större eller mindre kostnad, som den antingen redan medfört eller i utförandet skall medtaga. 5)
Innehafvare af ett på förestående sätt tillkommet uteslutande Privilegium, kan under de första 6 åren ej förlora detsamma; men om samma Privilegium är utsträckt till längre tid, oell inrättningen efter 6 års förlopp ej är satt i full verkställighet, eller sedermera afstannar, och under tvenne på hvarannan följande år éj tillbörligen bedrifves, skall i bägge dessa fall Privilegium till dess kraft och verkan upphöra, så vida ej Innehafvaren kan leda i bevis, att orsaken ligger utom dess förvållande, då Colle, gium, genom särskildt resolution, äger att upphäfva denna inhiberande verkan.
Återstående delen af Kongl. Förordningen, Den X Martii. 37 eller o:dje, 4:de, 5:te, 6:te och y;de momenterne skulle förblifva oförändrade.
N:0 xo. Grefve Mörner, Carli I en tiel, då man sorgfälligt bör undvika att Öka Statens utgifter, borde jag kanske nu icke inför Höglofl, Ridderskapet och Adeln väcka någon fråga derom; men som ämnen af enahanda beskaffenhet förut blifvit af några värda Ledamöter framställde; skulle jag anse mig fela i min pligt, om icke äfven jag begagnade detta tillfälle att anmäla behofvet af en särskild
Läkare för den del af Kronobergs
Län, som gränsar emot Jönköpings och Hallands Län eller för Sunnerbo Härad.
Upplysningsvis får jag äran nämna att inom Vexiö Stad bo jemte en Pro— vincialLäkare, Lazaretts- och RegementsLäkare, men utom det dessa tvenne sistnämnde icke äro pligtige att biträda Provincial Läkaren vid sådana förrättningar, dervid denne är skyldig, att på kallelse inställa sig, är det lika omöjligt för honom att jemväl bestrida sjukvården inom Sunnerbo Härad, som det vore kostsamt och ofta ändamålslöst för den som behöfde hans hjelp att påkalla den, då de som bo på den trakt af Sunnerbo Härad, hvilken gränsar mot Halland, hafva i4 å i5 mils väg till Vexiö, och ingen inom samma Härad boende under 5 mil till nämnde Stad Lika vanlottade äro an gränsande tvenne Härader af Jönköpings Län, 58 TJen 1 Martil.
Össbo och Vassbo, och då Läkarevarden beqvämligen kunde uppdragas en ProvincialMedicus för dessa bägge Härader inom Jönköpings
Län, samt Sunnerbo inom Kronobergs, på det sätt, att denna Embetsman, i afseende på den allmänna Läkarevården ocb de ProvincialMedicitjensten i öfrigt åtföljande skyldigheter, sorterade under begge Länstyrelserne, får jag ödmjukast föreslå, att anslag på Stat för en så beskaffad ProvineialMedicibeställning måtte af Rikets Ständer beviljas; och som denne Läkare icke lika med andra ProvincialMedici hade att påräkna någon Stadspractik, hvilken på landet oftast är litet lönande, anser jag anslaget böra vara något högre, än hvad i allmänhet för ProvincialMedici är bestämdt Tillgång härtill torde StatsUtskottet finna j den af Herr Cedersköld föreslagne indragning af anslaget till uppmuntran för Läkarevetenskapens studerande af unga Präster; och de minskade utgifter, som
Staten kommer att vidkännas genom minskade resekostnader för Medicolegala undersökningar och andra Embetsresor, komma att härföre i betydlig mon gifva ersättning.
Beträffande denne Läkares station, så skulle jag anse Ljungby Tingsställe dertill böra utses, såsom beläget un gefär midt uti det område hvarom nu är fråga; men då det torde vara angeläget, att Apothek är att tillgå å det ställe der Läkaren sig uppehåller, bör jag jemväl nämna, att ett sådant redan finnes jnrättadt i Vernamo inom Össbo Härad, samt att denna Gästgifvaregård är belägen endast lem fjerdedels väg från Vassbo och tvanne mil från Sunnerbo Härads gräns; och det Dea i Mardi, 39 är det med afseende härå sorn Wernamo torde böra bestämmas till station för den ifrågavarande ProvincialLäkaren.
Jag anhåller ödmjukast om remiss af denna min motion till Oeconomie- och Stats-Utr skotten.
Under de interessanta discussioner och Anföranden som ägt rnm öfver landets närvarande förlägenhet, har jag till denna stund, blott med min uppmärksamhet följt dessa öfverläggningar, under afvaktan af ett för min öfvertygelse tillfredsställande förslag till afhjelpande af det onda men sorn motionstiden lider till slut — och, enligt mina åsigter, icke något fullständigt system blifvit framlagdt, ehuru både Grefve Hård, Friherre Cederström, Herr
Tham med flere utbredt ljus öfver detta ämne; så torde det icke af Ridderskapet och Adeln synas förmätit, att jag vågar anhålla om tillstånd att framställa en motion, rörande industrien i allmänhet, lämpad pa Sverige, hvars utarbetning och detaillerjag förbehåller mig att längre fram, sedan den kor. ta motions-terminen är förbi, inför Kiddeiskar pet och Adeln till granskning framlägga.
Konungens nådiga skrifvelse rörande näringsfriheten, torde göra mitt förslag öfverflö - 4* Deri i Martu, digt, me» som jag icke haft tillfälle att den-» samina genomläsa, och genom mina anmärkningar, äfvensom andras, åsigterne må lian» da blefvo alltför delade, så vill jag ej dröja med framställandet af mina tankar i detta, ämne.
Under denna synpunkt, utan att tilltro mig inse det rätta, skall jag försöka att framställa mina tankar i åtskilliga angelägenheter.
Med den korthet, som man bör iakttaga, för att icke trötta Ridderskapet och Adeln, är det för mig omöjligt att fullkomligen utveckla ämnet, men hoppas det åtminstone kan blifvs en ledning till något bättre — fria händer åt enskifta crediten, till allmänhetens säkerhet och ett deraf följande nödvändigt obetvifladt värderingssätt utgöra enligt mm tanka delar af Statshushållningen, hvarförutan inga författningar, huru förträffliga de än må vara, kunna lämna tillräckelig kraft att sätta näringsfriheten i gång, De tvänne delarna nemligen credit-systemet och värderings-sättet för beskattning och inteckning har jag redan föreslagit — sättet alt tillvägabringa resultaterna återstår.
.lag inser hvad sorn efter dessa principer af mig bör fordras, men också lugnas jag vid åtankan, att hos Ridderskapets och Adelns upplysta bedömande finna undseende vid misstagen och uppmuntran vid det nyttiga^ 50m tillfälligtvis kan framställas.
Den l Martii. 41 N;o 12. ^Friherre Wrangel, Henning:
I en period då Statshushållningen utgör alla Nationers föremål, och dess sanningar alltmer och mer påkalla Regeringarnes uppmärksamhet, så är tiden inne att sätta en gräns för den Finska handeln, menlig för inre produetio-r nen.
Om jag intet misstager mig, ligga gjorda tractater i vägen för dess upphörande i närvarande ögonblick, men det hindrar icke att Nationens allmänna önskan af dess Ombud inför Thronen framföres, det en dylik Tractats förnyande icke må ske, samt att tillika i underdånighet begära underrättelse om tiden af dess upphörande, på det Sveriges näringsidkare derefter må kunna rätta sig, utan att den hastiga öfvergångea verkar skada åt medborgaren.
Om någonsin något Statshushållnings-systein skall vinna stadga i Sverige, så är det högst nödigt, att en modifierad Tull tillåter införseln af alla utländska produeter, för att tvinga inrikes producenten att lemna god vara i och med detsamma möjligheten som den upprätthåller, för näringarna att emotstå utländska concurencen.
Den Fångförings;anstalt, sotn under Riks - Den i Martiin dagen 1818 blef af Ständerna antagen, har närmat sig så vida till fullkomligheten, att färre rymningar förmärkas, men den medför en större kostnad, än som borde kunna förmodas, hvilken dock kan afhjelpas, derigenom, att, i likhet med England och Frankrike, brottslingarna föras ihopkopplade med en kedja, som sätter dem ur stånd att rymma, och dymedelst kan en FångGevaldiger till häst föra flera på en gång.
Sjuka och ofärdiga borde få åka, men inga andra.
Genom detta sätt skulle äfven vinnas vida mindre transporter, och egna angifvelser å diktade brott.
Om den af Friherre Schöldebrand projecterade deportation, i förening med den kostnad som af Grefve Cronstedt blifvit uppgifven, kan tillvägabringas samt derigenom utväg vinnas att kunna skilja de grofva brottslingarna från de vilseförda; uppgår för mig ett ljus af hopp, att se sedligheten äfven genom detta medel tilltaga, och öka Sveriges produetiva capi - täler, medelst många armar, som nu äro Nationen till last och ingen nytta.
N:o i4.
Friherre Wrangel, Hermings Alltsedan Riksdagen 1812, har jag påyrkat en till principerna förbättrad Landtmäteritaxa, der godtycket mindre än som nu sker, »ppgör Iiquiden.
För egen del har jag inlem - Den i Martii.
43 nät ett project som genom Regeringens försorg blifvit omarbetadt men ännu icke fastställdt annorlunda, än att man funnit för godt att fördubbla Landtmätarnes arfvoden hvarigenom deras vilkor förbättrats med bibehållande af lika felakliga principer, som de hvilka uti 1780 års Landtmäteri-taxa finnas, och allt detta på Jordägarens bekostnad.
Häraf tager jag mig anledning att hos Ridperskapet och Adeln hemställa, om vi icke skulle inbjuda de öfrige Stånden, att hos K:gl. Majit underdånigst anhålla det ifrågavarande project måtte blifva oss cornmuniceradt, för att deröfver kunna disputera och vinna ett önskadt slut på denna motion, af så mycket större vigt, som de kostnader, hvilka äro förknippade med en mätning, äro stora, samt dryga i mon af Landtmätarens förmåga att sammansätta invecklade räkningar.
Som förmodligen de grunder hvarå jag gått äro glömda; torde det tillåtas mig att blott namna, det tunnelands-beräkningen med vissa modificationer för olika slags belägenhet är den princip jag ansett rättvisast, så väl vid mätningar som delningar, renoveringar &c. &t\, och sträck aln tagen till grund vid rågångars uppgående m. m„ hvarigenom regndagar &c. blif. ya uteslutne såsom omöjliga att con trollera.
Jf rangel, Henning; 1 närvarande stund ~då hela Natienens upp» 4* Den i Marsi märksamhet är fästad på den blifvande Realisationsplanen är det kanske icke ur sin ordning att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att alla publika fordringsägare, hvaröfver Riksens Ständer äga disposition, böra inställa sina lagsöknings^åtgärder intill dess Finance-Regleringen hunnit att uppgöras.
Flera bref från Landsorterna hafva uppmanat mig till denna motion, om hvars remitterande till Stats- och BancoUtskottet anhålles __ och att Utskotten inom i4 dagar häröfver af. gifva deras Utlåtande.
Grefve Hård, Carl Gustafi Ett hinder för näringarnes uppkomst och förkofran i vårt land, anser jag vara den allmänna bristen på en sådan dass af arbetare, som med ett slags oberoende existsnce, kunna vara verksamma för näringarne, utan att uteslutande tillhöra någon.
Jordbruket drifves antingen med lejda tjenstehjon, hvilka, om de vissa tider af året äro nödvändiga, likväl en annan tid skulle kunna umbäras, eller ock med arbetsbönder och torpare, som vanligen måste vårdslösa sitt eget gårdsbruk, för att behörigen sköta herregårdens, och ofta allt mera betungas, i den mon detta utvidgas.
— Bergshandteringen har sina särskildte arbetare, som, alltid mäste underhållas, men icke hela året igenom kunna sysselsättas, Likaså har nästan hvarje Den i Martti. *5 större Fabriksrörelse sina egna arbetare; och detta gör både productions- och förädlingskostnaden drygare, än de behöfde vara, emedan dels arbetarens underhåll den tid hans arbete icke behöfves, faller det gjorda arbetet till last, och dels ofta ett helt hushåll måste försörjas af den, som begagnar arbetet af en enda.
Ett förmonligare förhållande tror jag kun.' de beredas, om tillfälle gåfves för mindre bemedlade personer, att med ägande rätt förvärfva mindre possessioner, utan deltagande i de onera och tjenstbarheter, som i allmänhet åtfölja hemmantalet.
Fråga har varit om en mera utsträckt hemmansklyfning, men dels är denna i sjelfva verket längre utsträckt än författningarne hittills medgifvit och äfven längre, än de, med en generel tillämpning kunna medgifva, och dels blir alltid fördelningen af hemmantalets skyldigheter, rotering, skjutsning m. m., på mindre lotter, svår att med rättvisa verkställa; men ett annat medel gifves, som jag nu föreslår; att nemligen den tillåtelse, som, genom Enskiftesförfattningarne för särskilda provinser, är lemnad åt ägare af enskiftadt hemman, att inrätta och anslå till och med tiondedelen af dess erhållna jordrymd till särskilta lägenheter, hvar. dera minst af fyra tunnlands innehåll, och att dem till andra personer upplåta, under full ägande rätt till evärdelig besittning, måtte utsträckas till ägare af enstaka hemman i allmänhet, men med mindre inskränkning, än som nu för enskiftade hemman äger rum, så att t. ex, från helt hemman af ett hundrade tunnelands ¥>
Den i Martil^ jordrymd finge på detta sätt abalieneras tiondedelen, från hemman om ett hundrade femtio tunneland femtedelen o. s, v., med iakttagande af lika förhållande i afseende på mindre hemmansdelar, utan skillnad på odlad eller ouppodlad mark, blott med vilkor af hvarje lägenhets bestämmande till minst 4 tunneland och utsättande af någon viss årlig spannemåls-afgift till stam-hemmanet*
Att en tryggad besittningsrätt är ett vilkor fpr bemödandet att förvärfva, synes mig vara afgjordt, men sådan besittnings-rätt tillerkannes nu endast den, som har nog förmögenhet att köpa en till visst mantal bestämd hemmansdel^ och saknas helt och hållet för den, som, i egenskap af landtbo, torpare, eller förpantningshafvare brukar annans jord.
Dessas existence beror af ägarnes godtfinnande, och de kunna icke med säkerhet påräkna, att få njuta frukten af deras använde mödor.
Om deremot tjenstehjon eller andra obemedlade personer hade i sigte möjligheten, att, på det sätt jag föreslagit, genom arbetsamhet och sparsamhet vinna säker besittning på en jordlägenhet, som de kunna förvärfva, skulle dessa egenskaper blifva mindre sällsynta; ägtenskapen bland den lägre Folkclassen, som nu oftast föranledas af lättsinnighet och sedeförderf, och medföra en tillökning i folkmängdens numerär, men icke i arbetskrafterna, skulle gifva bättre resultater i både moraliskt och oeconorniskt afseende; och derigenom skulle bildas en dass af arbetare, •lorn, utan tillräcklig sysselsättning af eget jord - Den I Mart i ii 4? bruk, kunde använda sin arbetsflit till förmon för näringar i allmänhet, utan att vid någon viss vara bunden.
Jag anhåller att detta mitt Memorial måtte blilva till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet remitterädt.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning t Sedan Friherre L. A. Mannerheims motion, att de Brandstodsskyldige, som, för någon del af deras åbyggnader, ville i allmänna Brandförsäkringsverket ingå, skulle förklaras berättigade att skilja sig ifrån de Brandstodsinrättmngar, som 24 Cap. 5 §.
ByggningaBalken, föreskrifver, blifvit af Riksens Ständer sista Riksdag bifallen , lärer denna Lagens allmänna föreskrift hafva blifvit upphäfven, och Brandstodsinrättningen upphört att såsom en barmhertighetsanstalt anses; och vid sådant förhållande, och sedan detta förutgådt, hemställer jag vördsammeligen om icke, den nu mera vilkorliga tvångslagen, som innefattas i denna föreskrift äfven må upphäfvas.
Till detta omdöme att så bör ske, hänföres jag först deraf, att sedan, genom stadgandet, att ovilkorligen kunna skilja sig ifrån Brandstodsinrättningar, man nu mera icke anser denna föreskriften om brandstod som ett Barmhertighetsverk, tvångslagen icke synes åsyfta något annat, an ett förmynderskap, att alla på landet, »kola på ett eller annat sätt äga ersättnings 48 Dm i.
Mars, språk för brandskador, hvilken föreskrift synes vara elämplig, och icke böra innebära vidsträcktare förbindelser för Hemmansbrukare än för Husägare i Städerne, hvilka icke af Författningar äro ovilkorligen ålagde deras
Hus brandförsäkra, och i afseende hvarpå, på landet liksom i städerne, icke någon inskränkning af tvång bör äga rum; men, utom detta företer sig ett annat skäl för upphäfvande af denna vilkorliga föreskrift, det nemligen, att derigenom komma de qvarblifvande i Brandstodsföreningen att, utöfver behörig proportion, mera än förut, medi Brandstodsersättningar betungas, då desse qvarblifvande, måste erlägga livad på dem kommit att utgifva, som Brandstodsföreningen frångådt, och som, i mindre Härader i synnerhet, kan blifva ganska betungande hvarpå så mycket mera bör fästas afseende, som nu mera, då byggnadsämnen blifvit dyrare, Brandskadeersättningar uppgått till betydliga kostnader, till bevis hvarå må nämnas, att i Åkers Socken i Söderm manland uppgår i år Brandstodsersättningen för en större afbränd By till g R dr Banco på hvarje helt mantal som blifvit betydligare, i den moll Hemmansägare hunnit flytta sig till allmänna Brandförsäkringsverket.
Med afseende härå, och sedan sålunda Lagen i 2 4 Cap. 5 §.