Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så är efter min mening andan af vår GrundLag; och jag kan icke öfvertyga mig, att StatsUtskottet haft orätt i sin tystnad i afseende på utgifterne vid de begge glada liändelserne af ArfFurstarnes födelse.
I mål, der jag endast har äran vara Referent för Ridderskapet och Adeln, öfverlemnar jag gerna till deras mogna vishet att afgöra frågan; och har följakteligen ingenting emot Memorialets återremitterande* Grefve Horn, Claes Fredrik:
Jag bär en djup aktning för Friherre Anckarswärds yttrande i denna fråga och ber att uti Protocollet få för va rädt, att jag till alla delar härutinnan instämmer med honom.
Jag hade visserligen icke ämnat att säga mera, om jag ej med förvåning hört StatsUtskottets Ledamöter försvara öfverträdelser af Lag.
Herrar Lagerhjelm och von Hartmansdorff hafva sagt, att då brist på de anslagne medlen uppstod, man till verkställande af beslutade nödige utgifter icke hade annan utväg, än att taga af öfverskottsmedlen.
Detta är verkligen oväntadt mäst af den, som gjort stränga granskningspåståenden i afseende å irsta IIufvudTiteln eller Ilofhåll - Den 19 Junii f. m. a63 ningen.
Om Ständerne, såsom jag nu befarar, ej alllid äro så conseqventa, att de anvisa medel till alla de utgifter, söm beslutas; tror jag dock, att det vore bättre anlita Creditivet till beslutade, än lill andra af Styrelsen sjelf uppfunna, ofta af mindre vigt varande, utgifter.
Jag finner visserligen, att StatsUtskottet har mycket ogjordt i denna fråga, och beklagar blott, att 3:ne
Stånds redan fattade beslut hindrar
Utskottet från anmärkningarnas upptagande och besvarande.
Jag anser dock Ridderskap 3ts och Adelns värdighet fordra återremiss, så mycket mera, sorn jag instämmer uti det af en värd Ledamot fäida yttrande, att lioggranhet är en pligt.
Som stora och vigtiga principfrågor här äro å bane, nödgas jag ännu trötta Ridderskapet och Adeln med några anmärkningar.
Grefve von Schwerin har åter uppträdt för att påstå, det Revisorernes anmärkningar lågo till grund för StatsUtskottet, och exempelvis åberopat förhållandet med utgifterne till GränseRegleringen.
Jag, som icke är StatsUtskotts Ledamot, känner dock, att räkningarne rörande desse utgifter icke passerat någon annan revision än StatsUlskottets, och då måtte det vara dess ovilkorliga pligt att tillse, det lägligt tillgått härmed.
Då det äfven är StatsUtskottets pligt, att tillse, örn Revisorernes anmärkningar äro grundade på verk - 264 Den ig Junii f. m. liga förhållandet, och, såsom jag nyligen hade äran nämna, tid icke saknats att till ogillande framställa äfven Revisorernes mäst grundade anmärkningar, måtte väl Utskottet äfven hafva tid att efterse, om
Revisorerne förfelat och åsidosatt sina åligganden i granskningsväg.
Grefven har ytterligare ifrågasatt, om Representanten borde i penningefrågor handla med Domarens pligt, att endast hålla sig vid Lagen, och icke rådfråga känslan; oell Grefven har besvarat frågan med Nej, då jag deremot måste besvara den med Ja.
Jag tror det vara alldra rigtigast, att denna princip iagttages af FolkRepresentanten.
Leuterations-rätten, hvarom Grefven ordat, är det just, som jag genom mina anmärkningar söker att komma till, enär Utskottet icke framställt frågorna iden form, att Ständerne kunna leuterera, ty dertill fordras, alt factum är constateradt, hvilket icke här äger rum.
Jag säger icke, att jag ej skulle hafva bifallit afskrifningen, om formen varit rigtig, så att tillräckliga upplysningar vunnits.
Jag förstår ej, huru man kan motsäga, att det är Utskottets pligt att så utreda frågorna, att de kunna genast afgöras; men nog inser jag, hvartill denna lära skulle leda oss.
I) f n 2G April f m.
Ö01 ena riksdagen efter den andra misstagil sig, oell man skall ovilkorligen ständigt komma ali göra det, så länge man vidblifver 1845 års författning.
Oell likväl har man i de länder, der karbeskattning är antagen, ej behöft göra sådana förändringar!
I Danmark liar man sedan 1835 i det närmaste vidbl i fvi t den författning, som der är gällande; och i Preussen har man haft denna författning i öfver 30 år, utan alt man behöft göra några större förändringar deruti eller möjligen kunnat göra några, ehuru man visserligen icke kunnat förekomma missbruk på några, måhända 20 ä 30 procent; men här är ju fråga om t. o. m. 1000 procent.
Vill man hafva en författning, sorn kan blifva beståndande, utan att man behöfver göra oupphörliga rubbningar i delta ledsamma lagsliflningsämne, så (ror jag all man bör grunda författningen på sådana grundsatser, som äga bestånd.
Det är det oundgängliga vilkoret för att undvika rubbningar.
Vidare har såsom skäl för vidblifvande af 1845 års författning åberopats, att man år missnöjd med den nu föreslagna.
Det har jag nog rönt, men hvilka äro missnöjde?
Jo de som skulle komma ali skatta högre.
Missnöjet kommer derifrån, att den som förut sluppit med all betala 75 r:dr för 10,000 kannors tillverkning, skulle nu komma att betala 833 rtdr 16 sk. för samma tillverkning.
Del är skälet, men icke all det är andra grunder.
Det är tillökningen i skatten man är missnöjd med; men, mine Hrr! om vi vidblifva 1845 års författning och skatten af bränvinet, hvaraf hittills beräknats 750,000 rtdr, skulle nedfalla lill 4 eller 300,000 (och vi äro på god väg dertill), så måste ju ersättning tagas annorstädes ifrån, nemi. frän bevillntn.
Man mäste då troligen höja den betydligt, och då har jag trott det vara bättre att taga skatten från en näring, som i alla andra länder, än Sverige, är högt beskattad.
Bränvinsskatteu i Danmark är ungefär 16 sk. kannan, i Preussen 12, i Norrige likaledes, och jag vill ej tala om skatten i England som inbringar 6,000,000 P. St.
Vi hafva en verklig källa att taga penningar utur här i landet, och denna källa är bränvinsbränningen.
Och hvem är del slutligen som kommer alt betala skallen?
Jo bränvinssuparen, ty det är en falsk idee, att det är bränvinsproducenten, som betalar den.
Det är alldeles samma förhållande här emellan producenten och bränvinssuparen, som med tullen emellan köpman och köpare; ty producenten förskjuter penningesumman blott, men det är ingalunda lian som betalar den.
Slutligen får jag förklara, att sedan jag nu uppfyllt min pligt, som är den, ali uppenbara felen i den gamla författningen och uppgifva de nya grunder, som äro bättre än de gamla, och då J, mine Hrr! förkastat dessa föreslagna förbättringar, så får jag förklara, säger jag, att jag nu anser mig kunna begagna mig af alla de utvägar till enskild förtjenst, som den gamla bristfulla författningen erbjuder, enär jag nu så uppenbart gifvit tillkänna felen i den gamla författningen.
Jag yrkar i allt fullt återremiss af Utsk:s förslag, derföre att om äfven de grunder skulle antagas på hvilka den nya författningen är byggd, så har Ulsk. lik - 302 Dtn 26 April f. m. väl i åtskilliga delar frångått förslaget alldeles.
Gr. af Ugglas liar litet vidrört skälen derför, oell jag vill ej besvära R. o. Ad. med upplagande af de felsleg, som linnas i förslaget, ulan jag lier att i della hänseende fä blott åberopa min reservation.
Det är blott ett litet tillmäle i afseende härpå, som jag ber alt fä besvara.
Man har nemi. sagt, alt ett fel skulle vara begånget eller åtminstone en förseelse uti 35 § 2 mom.
Jag bekänner mig vara författare af detta mora., och livad som star skrifve!, det står skrifvet för min räkning; jag blyges ingalunda derför.
Det afser nemi. att förbjuda del missbruk, alt bränvinsbrännarne skulle kunna i särskilda hus hafva en inrättning för tillverkning af bränvin, hvilken ej skulle kunna upptäckas, dit man ej skulle kunna komma till undersökning, men der han skulle kunna tillverka mäsk.
Erfarenheten har visat att så kan tillgå, och ungefär verba formalia till stadgandet återfinnas i den Preussiska författningen.
Här i Sverige hafva vi ej behöft göra något sådant förbud tillförene, men det torde ej vara obekant, huruledes, dä stor olikhet äger rum emellan skatten lör den större och den mindre tillverkningen, man förstått sig på att, der 2:ne egendomars avor slött tillsammans, bygga upp på hvarderas eli bränneri, nied litet redskap å hvartdera, och derigenom fåll ett stort bränneri litigodt pris på skatten.
Det är ett sådant eluderande, som jag velat förekomma genom detta stadgande, hvilket jag rekommenderar att bibehålla, om någonsin denna författning kommer att tillämpas.
Hr Tornerhjelm:
Jag har icke begärt ordet för att bestrida Frih.
Raabs skicklighet i bränvinsbränningen, men endast för att något bestrida Frilims skicklighet att stifta lagar för denna näringsgren.
Den praktiska delen deraf har redan af Hr Wästfelt blifvit fullständigt vederlagd, således vill jag bespara R. o.
Ad. allt afhörande af tal om rör, hattar, vinklar m. ra. d.
Det är blott om den ekonomiska delen jag vill säga några ord.
Frilnn säger att denna författning i Danmark ägt bestånd orubbad i flera år.
Ja visserligen! och det är just för ali undvika dylika stora rubbningar, som hos oss ägt rum till men för hela landel, som del nu är skäl att bibehålla den författning vi hafva och ej kullkasta den sedan den knappt hunnit tillämpas under 2 års lid.
Jag tror knappast att någon brånvinsbrännare eller jordbrukare skulle stå ut dermed i längden.
Frilnn har yttrat att jag måtte tycka illa om skatt.
En förhöjd skatt blott för egen del har jag aldrig motsatt mig.
Jag vill skatta lika så mycket som någon annan, men på riktiga och rättvisa grunder.
Frilnn har sagt alt, om man återremitterar delta s. k. rationella förslag, Frilnn sedermera ej skulle draga i betänkande att begagna sig af utvägar, den gamla författningen erbjuder lill missbruk; men det är delta fel jag vill borttaga, hvilket ock skulle låta sig göra om rättelser i den gamla författningen gjordes af personer, som känna väl till bränvinsbränning och de missbruk, sora emot nu var. författning ägt rum.
Att förekomma sådana.
Den 26 April f.. m.
303 missbruk, som ske genom anläggande af underjordiska gångar m. m. d., lärer väl ej kunna ske genom någon författning.
Frilen lärer väl ej kunna sjelf, med all sin förmåga, skrifva en författning, som ej kan eluderas genom något upptänkligt medel; ulan det är de missbruk, som rimligtvis kunna ifrågakomma, som man bör söka alt förekomma.
Genom den nya författningen ästadkommes högre skatt, säger man; men jag tror att det förhåller sig alldeles tvertom, så att, med bibehållande af 1845 års författning och med förhöjning af skatten på de delar af näringen, som tåla förhöjning, man verkligen skulle få en större skatt.
Jag tror att ändamålet med den nya författningen — en högre skatt — ej skulle kunna vinnas utan afseende på huru den skall betalas.
Det fägnar mig att Frilun begärt en äterremiss, ehuru jag yrkar den af olika skäl med honom.
Frilun yttrade dervid: jag vägar fälla en förbön för all få förslaget i sin helhet anlaget.
Ja sannerligen! det behöfves en förbön att få det antaget!
Då man, såsom Frih.
Raab, nedlagt mycken möda och omsorg på beredandet af en sak, så är det helt naturligt och förljenar all aktning, att man ock arbetar pä att i verket försätta den så fullständigt och så snart som möjligt.
Men när man, såsom jag, haft tillfälle inhemta de svårigheter, som eli sådant förslag möter vid försöket lill dess legali serande, hvarvid icke sällan sjelfva de personer, som i grunden delat samma tanka med Frih.
Raab, — jag tillåter mig att exempelvis härvid anföra Gr. af Ugglas m. fl. — likväl inledls i ändlösa tvister i afseende pä stadgandernes uppställning och innehåll, så undgår man svårligen fattandet af den öfverlygelsen, att nämnde förslag, oansedt allt hvad till dess fördel ur den slatsekonomiska nyttans synpunkt blifvit anfördt, likväl för närvar, måste anses med menighetens åsigter i delta hänseende oförenligt, hvadan redan ur detta skäl utförandet näppeligen kunde blifva aunat än alltför bristfälligt.
Jag vill uppå ofvaubemäkle svårigheter blott citera ett enda exempel, nemi. bestämmandet af beskattningen för bränvinsbränningen, utöfvad såsom fabriksrörelse, hvarvid mäskekarens rymd och pannans upphettningsyta länge och ihärdigt omtvistades, i afseende å det företräde, till beräkningens grund, endera af dem skulle lemnäs; men dä den förstnämnda grunden ändtligen vunnit segern, huru mycken skiljaktighet yppade sig icke i meningarne om huru många rst:u skulle beräknas å hvarje kanna mäsk?
Man må icke tänka att eli eller annat r;st. mer eller mindre härvid vore af ringa betydenhet; det förhåller sig långt annorlunda.
Också inträffade, alt inom de förenade Utsk:n man föreslog dels 2 r:st. beskattning per kanna mäsk, dels 2| r:st., dels ock 3 r:sl. derför.
Att dessa meningar ej vore lätta alt sammanjemka, derom vittnade, på ett ovedersägligt sätt, långvarigbeten af öfverläggningarne ronde detta bestämmande.
Man mäste slutligen göra sitt val och antaga 1 r:sl.-tal, ehuru jemväl till stöd för de öfriga blifvit framdragne skäl, som syntes nära lika antaglige. 304 Den 26 A [) r i 1 f. m.
Del vöre en verklig glädje all slippa på försök vidare lag stifta i detta ledsamma oell vidriga ämne; men då bränvinstillverkning af ålder existerat såsom cn vid jordägo fästad rättighet, samt då öfverlygelsen hos folket ej ännu mognat om dryckens onödighet för menniskorna samt om drankens umbärlighet för husdjuren; så är det, i min öfvertygelse, mindre välbetänkt, ehvad man hyser välvilja eller ej för del föreslagna nya systemet, att i närvar, ögonblick uppreta allmänheten med delsammas införande.
I afseende på det förhållande jag i mitt sisla yttrande anmärkte, att nemi. en vigtig punkt blifvit utlemnad ur förslaget, hvaruti den bordt få eli rum, och hvilken jag i alla händelser påyrkar måtte i hränvinsförfatlningen bibehållas, så är jag visserligen Hr von Hartmansdorff tacksamhet skyldig, för del biträde jag i nämnde hänseende af honom erhållit; men jag mäste nödvändigt med detsamma likväl lägga märke dertill, att den nyssnämnde värde ledamoten uppfattat saken i viss mån på samma sätt som comilérade och Frih. Raab, nemi. sålunda, all ehvad stadgandet om K.
M:s rätt att förbjuda bränvinstillverkning står qvar eller ej i författningen, Dess rättighet dertill i sin helhet dock ej kan ifrågasättas.
Jag deremot hyser derutinnan en helt annan åsigt.
Man talar visserligen om K.
M:s rättighet i allmänhet i sådant afseende, såsom varande en följd af Dess rätt att ensam besluta i frågor hörande lill den ekonomiska lagstiftningen; men månne man ur denna allmänna rätt någonsin tillagt K.
M. behörighet att efter behag lagstifta om jordbruket, om fabrikerna, om bergsbruket, o. s. v.?
Har man väl utur K.
M:s ekonomiska lagstiftningsrätt härledt någon befogenhet att, efter egel ompröfvande, påbjuda inställelse af en eller annan fabriks- eller handtverksrörelse?
Med bränvinstillverkningen deremot är ett hell annat förhållande.
Rudimaleriernes användbarhet till födoämne, jemte produktens åtminstone relativt umbärliga beskaffenhet, att nu icke tala om vådan af dess till öfverdrift drifna bruk, allt delta gör ifrågavar. undantagssladgande behörigt och ganska nödigt.
Häraf följer ock att det är så mycket mera oundvikligt ali stadgandet linnes infördi i författningen, som, efter hvad jag nogsamt erinrar mig, flere ledamöter af det Hederv.
BondeSt. under öfverläggningen härom yttrade, att denna författning, hvilken utölvade ett så stort inflytande på BondeSt:s hushållning, borde, framför snart sagdt hvarje annan ekonomisk författning, äga fullständighet, tydlighet och bestämdhet.
Det är ur alla dessa, efter hvad mig synes fullt tillräcklige skäl, som jag, under anhållan all inom Ulskm få dertill lägga många andra, jemte närmare utveckling af dessa, yrkar, att merberörde bestämmelse härom målte komma alt framgent qvarstå.
Hvad beträffar de häremot gjorda inkast, så hoppas jag alt de i min reservation framlagde grunder torde göra tillfyllest, för att jag icke under nu pågående öfverläggning skall behöfva vidare för sådant ändamål taga tiden i anspråk; och det är r;*r mig så Den 26 April f. m. 305 så mycket större anledn. att förmoda, det Ulsk. kommer att fästa uppmärksamhet på den af mig omnämnda vigtiga omständigheten, som Frih.
Ilaabs åsigt vid punktens afgörande inom Utsk:n, under ett aftonplenum, hvarvid flere ledamöter voro frånvar., med endast 2 rösters pluralitet erhöll öfvervigt.
Det är ock så mycket troligare att min, på både häfd och nödvändighet grundade, åsigt, nu skall fä vida flere för sig, som en af det s. k. rationella förslagets ursprungliga förfäktare, prosten Nibelius, numera förklarat sig, rör:de bränvinslagstiflningen i dess helhet och hvad dervid för närvar, är lill görandes, vara af ungefär samma mening som den jag vördsamt uttalat.
Jag vågar således föreställa mig att, vid en, efter återremiss skeende, förnyad öfverläggning i ämnet, Ulsk:n icke skola finna så omöjligt att behålla 1845 års författning, med verkställande af några nödiga jemkningar deri.
Må det rationella systemet t. v. hvila; må det lemnäs i sitt värde, del värde som j"br å (minstone är villig tillmäta detsamma; men som systemet dock ej i närvar, lid lämpligen kan komma att utan någon öfvergång sältas i verket, slutar jag med hvad jag ä reservationen begärt, nemi. återremiss, på det den hittills gäl lande författningen må lill sin grund bibehållas, de mest kända och skadliga missbruken dervid rättas och beskattningen höjas så mycket som för närvar, skäligen låter sig göra, utan att näringen må få skäl till billig klagan eller åt eluderingsförsök gifvas en indirekt uppmuntran.
Jag skulle missbruka R. o. Ad:s lid om jag till vederläggning upptoge, hvad de båda sista värde talarne sagt.
Jag tror ej att det kommer alt i Ltsk:n något inverka.
Jag har blott begärt ordet, för att vidröra en af [Ir von Hartmansdorff gjord anmärkn., hvilken förmodligen var föranledd af reservantens uppgifter, som äro oriktiga, alt antagandet af det nya förslaget skulle föranleda till förändring af redskapen i allmänhet och lill behofvel att kosta på större summor till ny redskap m. m.
Jag får säga, att om kar-beskattningen antages, så behöfver man endast såga af de karen som äro större.
Alla andra inventarier i bränneriet äro enligt författningen användbara utan ändring; så att denna är en af de mångfaldiga dikter, hvarmed man sökt kullkasta dessa misshagliga principer.
Det är derom jag velat upplysa de Hrr, som trott derpå.
Man kan visserligen säga alt det är ganska lätt ali litet förändra karen, men det är det icke; ty om man ej vill skaffa sig andra, så kan man ej verkställa bränningen med fördel.
Bränvinstillverkning efter rationel grund vet man ej af här i Sverige, utan Hr Frih:n liar förmodligen, under sina resor utrikes, för att samla underrättelser för den författning som skulle tagas från andra länder, sett att den sorts redskap, som i allmänhet i Sverige begagnas, ej annorstädes användes, ulan att annan redskap, som i Sverige är för högt beskattad, begagnas i både Tyskland och Danmark.
Här måste således helt nya appa4 H. 20 306
Den 20 April f. m. rater anskaffas, och de sorn vi nu hafva, kunna alldeles icke begagnas; således var Frilnns uppgift en vederläggning, som jag alldeles ej kan erkänna.
Jag vill blon med ett par ord besvara Hr Wästfelt.
Hr Wästfelt har, m. 11. andra talare, yrkat, att 1845 års författning mätte bibehållas, men att deruti borde göras de rättelser, som lätteligen på praktisk grund kunna göras.
För min del tror jag dock saken icke vara så lätt.
Jag föreställer mig nemi. att allt sedan 1810, då Bevilln.Utsk. blef salt, hafva män med erfarenhet försökt att träffa de rikliga grunderna, för alt beräkna sanna förhållandet eller averkningen, som man sagt; men detta system utförd!, har dock aldrig lyckats, ehuru dessa män visserligen haft tillräcklig erfarenhet; och tvillar jag på att någon ledamot, med samma erfarenhet som Hr Wästfelt eller st örre, skulle kunna träffa de grunder, hvarefter man skulle komma afverkningen något närmare.
Jag önskar derföre att författningen må slå qvar orubbad.
Man har sagt, att skatten kunde höjas på de delar af näringen, som tåla en sådan förhöjning; men det finnes, i min (anka, ingen del deraf, som ej tål det.
Hela saken, om skatten förhöjdes, blefve blott den, att de större brännerierna, hvilka i sjelfva verket skatta mera än de mindre, finge draga än större tunga, och att således, som jag förra gången yttrade, de större gingo nedåt och de mindre uppåt.
Ett förhållande, som jag tror hvarken i statsekonomiskt hänseende eller annat vara nyttigt.
Jag vill nämna några ord om Hr Wästfelts anmärkt), emot mig i afseende på rörens bestämning genom diametern i st. f. genom höjden.
Jag vet visserligen att jag ej absolut genom höjden kan förekomma nu skeende missbruk, mpn derigenom bestämmas dock de proportioner, hvilka man ej kan öfverstiga för att få tillräcklig inkomst.
Då jag derjemte tillagt, att pannans höjd ej får vara mindre än ^ af diametern, samt att hallen med rör, vinkeln etc., ej får utgöra mer än £ af pannans rymd, så hatjag dermed tillräckligt tillkännagifvit dimensionerna.
Raab har sagt, att skattens förhöjning vore den egentliga orsaken till missnöje; men det är icke endast det, utan egentligast obekantskapen med de grunder, hvarpå denna författning skulle byggas, del är denna obekanlskap eller afvoghet, om jag så får säga, som åstadkommit detta missnöje.
Och då jag nu, som jag nyss sagt, ej anser frågan vara af den vigt, alt man för dess genomdrifvande skulle äfventyra att onödigtvis frambringa missnöje i en lid, så diger på söndring, som den nnvar.; så tror jag det vara skäl att ej för mycket yrka derpå.
I afseende på den af Frill.
Cederström, Rudolf, och Hr von Hartmansdorff gjorda anmärkn. om Konungens rätt att, om högst vigtiga omständigheter inträffa, förbjuda rörelsen, får jag förklara, att jag instämmer i Frih.
Raabs åsigter; men som det ingenting gör till saken, om 1845 års författning kommer att läggas till grund för den blifvande, så torde den anmärkn:n få helt och I) e n 26 April f. m. 607 hållet förfalla.
Jag får dock fästa Hrr:nes uppmärksamhet på, att de af desse
Hrr åberopade ord ej finnas intagna i den K. propos:n.
Det är således icke något borttagande ur förslaget, och dä frågan dessutom är ett önskningsmål blott, hvarpå K.
M. äger alt göra del afseende Honom lämpligast synes; så tror jag att R.
St. ej böra bekymra sig om denna fråga.
Uå K. M. Sjelf borttagit detta stadgande, sä synes det mig vara eli slags moraliskt tvång, att ånyo införa detsamma i förslaget.
Jag gör all rättvisa åt det nit, hvarmed Frih.
Raab förfäktar sina meningar: han känner de missbruk som föröfvas, han vill förekomma dem, han godkänner icke den nuvar. beskattningen, emedan han vill anskaffa en ökad skatt som riket behöfver.
Men det oaktadt, kan jag likväl icke ingå på hans meningar.
Man talar alltid med nachdel, när man yttrar sig i en fråga, der man har motståndare, hvilka äro saken fullt' vuxne och som yttra sig med värma, för alt ej säga entusiasm.
Jag skall dock vidröra vissa punkter, som förevarit och mot hvilka jag har anmärkmr att göra.
Man säger att det här till efterföljd uppgifna förslaget redan länge varit utöfvadt i Preussen, och ali hvad som lyckas der, matte ock kunna ske här.
Men jag beder eder, mine Hrr! ihågkomma huru det är beskaffadt med potatisen på landet i Sverige.
Vi hafva ej vi en så beskaffad corps som Preussens gensd’armer, hvilka finnas öfverallt, äro ur arméen valda såsom de mest pålitliga och skickliga, samt i alla hänseenden tjenliga att iakttaga hvad som till polisen hörer.
Huru skulle då här kunna iakttagas samma kontroller som i Preussen, och som behöfdes i fall samma författning antoges?
Föreskrifterna derom skulle sålunda blott komma att stå pä papperet!
Raab har anmärkt att, om den i frågavar. förhöjda bränvinsskatten ej vunnes, ehuru staten nödvändigt behöfver större inkomster, så blefve följden, att man måste lägga bevillning på något annat.
Hvad skadade det?
För min del måste jag uppriktigt förklara, det jag skulle beklaga, om bränvinsskallen bär blefve så betydlig, alt Konung och Ständer fördenskull föranleddes hålla bränvinsnäringen kär, eller om det blefve dem ett behof, att upprätthålla en näring, som jag pä det högsta önskar måtte gå under.
Jag har i andra länder, der fråga varit om nykterhetens upphjelpaude, hort foslerländske män klagande säga: det är förgäfves, att hos oss hoppas någon åtgärd härför af styrelse eller representation, ty bränvisskatten är så stor och för riket så behöflig, att man ej vågar vidröra den, utan hellre fördrager fylleriet och dess skadliga följder.