Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom enskild person kunde jag möjligen hafva förmån af förändringen, i fall den ginge igenom; men jag anser saken vara fullkomligt obillig, ty rätt är onekligen, att när den ene betalar bevilln. efter 5 proc. af sin inkomst, mäste äfven den andre göra detsamma, han må nu vara Advokat, Inspektor, Rättare eller annat, och detta antingen personen bor på landet eller i staden.
Då jag således finner §:s ordalydelse tydlig och öfverensstämmande med den allmänna andan i författningen, så hoppas jag, att R. o. Ad. skall bifalla denna del af Bevilln.lltsk:s Betänk.
Mig synes, att Bevilln.Utsk:s ledamöter icke borde motsätta sig en återremiss, då de höra, huru olika de nuvar:de ordalagen förstås.
Inom det ena länet tillämpar man nemi. § på ett sätt, inom det andra på ett annat.
Inom Kammar-R:n kan det gå likaledes, ty somlige ledamöter i anse sig böra döma efter andan, andra efter bokstafven.
Om ! nu besvär öfver Kammar-R:ns beslut auföres hos Konungen, så tryckes ej Hans afgörande såsom en författning och rikets innebyggare få i allmänhet icke veta utgången, som blott gäller till j efterrättelse för Kammar-R:n och parten.
Om deremot, i ett annat län, besvär icke anföras öfver Kammar-R:ns beslut, så får t man der utgöra ett annat bevilln:s-be!opp. Kan sådant vara | riktigt?
Under dylika omständigheter anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bevilja den återremiss, som af åtskilliga talare före mig blifvit begärd.
Skulle Utsk. icke finna lämpligt att vidtaga någon rättelse i förevar:de hänseende, så kunna R. o. Ad:s ledamöter bereda sig på, att vid målets slutliga afgörande här framlägga ett förslag i denna syftning, hvilket dä af Ståndet måhända godkännes.
Om Kammar-R:n vore en sådan myndighet, att den egde rätt att utfärda kungörelser till rättelse för 20 * 30S Ben 24 Maj e. m. hela landet om det sätt, hvarpå Bevillms-Stadgan hör tillämpas, så kunde Gr.
Björnstjerna hafva rätt i sitt påstående.
Men som detta icke är förhållandet, utan Kammar-R:ns beslut, i händelse det vinner laga kraft, eller af K.
M. fastställes, endast gäller för det fall, som blifvit pröfvadt, så lärer Hr Gr:u finna det saken icke är hjelpt dermed, att K.ammar-R:n på ett med Hr Gr:ns åsigt öfverensstämmande sätt tolkar författningen, emedan denna, sådant oaktadt, nu tillämpas af Taxerings-Komitéen inom ett län i enlighet, med åsigten hos Kammar-R:ns majoritet, och inom ett annat län i öfverensstämmande med minoritetens mening, och följden blir alltså den, att beskaltniugssältet inom de olika länen blir helt och hållet skiljaktigt.
Det är denna skiljaktighet, som jag anser af vigt, att man söker undanrödja.
Visserligen finnes i en § af Bevilln.Utsk. föreslaget ett tillägg, enl. hvilket laxeringsmännen skulle ega rättighet att fastställa bevillum, dels under det stadgade minimi-beloppet, dels emellan de upräknade klasserna.
Men så vidt jag kunnat förstå innehållet af detta tillägg, alser det endast de fall, då man, utan att kunna taga sjelfva proc.-beräkningen till grund, i anseende till bristande kännedom om rätta och verkliga inkomstsumman, likväl anser en person böra beskattas en eller annan R:dr högre eller lägre än till det belopp, som för någon viss af de bestämda klasserna finnes faststäldt.
Följaktligen fortfar jag att tro, det meningen bör förändras i alla de §§, der den förekommer, och detta så mycket mer, som den icke är fullt språkriktig, emedan, såsom jag redan anmärkt, orden ”högre belopp” alltid mäste afse en annan storhet, hvarmed beloppet skall jemföras, hvilken storhet likväl icke här finnes upgifven, så vida den ej skall sökas i de upräknade klassbestämmelserna, hvartill dock ordalagen, sådana de nu äro affattade, ingalunda innebära tillräcklig anledu.
Björnstjerna torde således medgifva, att i delta stadgande ligger en otydlighet, hvilket förhållande också, genom den olika tillämpningen, blifvit fullständigt bekräftadt; och det lärer väl vara ostridigt, att^det största fel, en författning kan ega, är det, att vara otydlig.
Jag yrkar fördenskull punktens återremitterande, på det att Bevilln.Utsk. måtte komma i tillfälle dels att officielt, såsom Utsk., uttala sin opinion i frågan, så att man icke uteslutande beliöfver fästa sig vid hvad Utsk:s bär närvande ledamöter i saken yttrat, dels på det att, i öfverensstämmelse med denna opinion, ifrgavande § må erhålla en klar och bestämd ordalydelse.
En hvar torde medgifva, att i all lagstiftning del vigtigaste är, ali lagarne stiftas så, alt sann rättvisa kan skipas.
Men detta ändamål kan icke vinnas, med mindre, än alt lagen är tydlig.
Om också den, som stiftat lagen, trott sig derigenom åstadkomma rättvisa, så vinnes ju denna ändock icke på annat sätt, än att lagen är så tydlig, alt den, som tillämpar densamma, kan göra det så, som lagstiftaren verkligen åsyftat.
Tvenne af de talare, sora här förenlig upträdl, nemi. Gnne af Ugglas och Björnstjerna, hafva ansett ifrågavande lagstadgande vara tydligt och klart.
Jag bestrider deremot detta, då icke allenast Taxerings- och Pröfnings-Komitéerna, utan äfven Kaminar-R:n ansett lagen vara otydlig, så att olika meningar upstått om dess verkliga betydelse.
Vid sådant förhållande inser jag icke, hvartill det tjenar att tvista härom; ty allas önskan lärer väl vara att få lagen så klar, att den må kunna, icke på olika, utan på ett och samma sätt tillämpas af dem, hvilka det åligger att tillämpa densamma.
För min enskildta del får jag dessutom förena mig med de talare, som här uttryckt den åsigt, att ifråga var.-de stadgande är ingenting mindre än klart.
Björnstjerna sagt, blott vara 5 proc.-bevillningen, som i allmänhet här borde tillämpas, så är det ju helt enkelt att uttrycka sådant i §:u, dä intet missförstånd kan ega rum.
Bör stadgandet deremot tolkas på annat sätt, så kan ju äfven detta uttryckas på sådant sätt, alt ingen otydlighet vidare förefinnes.
I anledn. af Hr Cederschiölds yttrande tager jag mig friheten att hänvisa till de första raderna i §:n, der det står: ”för följande på landet boende personer skall afgiften, så vida den till 5 proc. af inkomsten beräknade bevillmn icke upgår tili högre belopp, bestämmas etc.”
Det är ju häraf tydligt, att bevillmn skall bestämmas efter 5 proc. af den kända inkomsten, så framt denna sednare upgår till högre belopp än den summa, hvarå tariffens maximum utgör 5 proc.
En annan talare har ansett sjelfva ordställningen icke vara grammatikalisk.
För min del finner jag åtminstone ingen otydlighet deri.
Om t. ex. de i lista punkten omnämnde sakförares och advokaters inkomster antingen icke äro kände, eller icke upgå till mer än 200 b:ko årligen, så taxeras de till 10 R:dr, i likhet med deras yrkesbröder i städerne; öfverstiga inkomsterna deremot denna summa, erlägges bevilln. efter 5 proc. af hela årliga inkomsten.
Jag finner saken vara alldeles solklar, och fortfar i mitt yrkande om bifall.
Jag anhåller endast att få nämna några ord.
Björnstjerna har tyckt, att ifrågavande § är så tydlig, att någon omarbetning deraf icke är nödvändig och att således dess återremitterande är öfverflödigt.
Jag ber dä att till Hr Gr:n få framställa den frågan, om 5 proc.-beräkningen bör iakttagas i alla händelser, eller om den endast bör ega rum för löner, hvilka antingen understiga den summa, som motsvarade minimibeloppet, eller öfverstiga den summa, hvarefter maximi-beloppet bör utgå, enl. den tariff, som i förslaget är upgjord, och uti hvilken det minsta skattebeloppet är 2 R:dr b:ko och det högsta 40 H:dr samma mynt.
Om ett nöjaktigt och uplysande svar kan lemnäs på denna fråga, så att otydligheten uti ifrågavar:de § dervid är afhulpen, så vill jag visserligen afstå från mitt yrkande om återremiss, men i annat fall fortfar jag i denna min anhållan. 310 Deri 24 Maj e. m.(
Jag är med Gr.
Björnstjerna af fullkomligt olika tanke, och anser redaktionen vara otydlig.
Der står ”så vida den till 5 proc. af inkomsten heräknade bevilln:n icke upgår till högre belopp”.
Om nu bevillmn, beräknad til! 5 proc. af inkomsten, upgår till högre belopp än t. ex. 15
R:dr, huru skall den då beräknas?
Sannolikt till 5 proc. af inkomsten, men om nu den sålunda beräknade bevillnm något understiger 15 R:dr, huru börden då beräknas?
Sannolikt äfven till 5 proc. af inkomsten.
Om detta är Utsk:s mening, så kommer den ju alltid att upgä lill 5 proc., och hvarföre icke då helt enkelt uttrycka detta?
Jag kan således icke finna annat än alt denna § är i högsta måtto otydlig, hvarföre jag fortfar i mitt yrkande om återremiss.
I den händelse, att man icke känner en persons inkomst, så taxeras han efter tariffen i denna §.
Känner man deremot inkomsten, då betalar han, lika med alla andra personer inom Sverige, 5 proc. af denna sin inkomst.
Detta finner jag vara både tydligt och billigt.
När man då härtill lägger det stadgande, som blifvit infördt i 29 § och hvilket jag anser vara behöfligt, så kan jag för min del icke finna, hvartill en återremiss skulle tjena.
Propos. till bifall å Utsk:s i förevar:de mom. gjorda hemställan blef härefter framställd och besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till återremiss, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade sig hafva funnit, att Ja 1111 varit öfvervägande. 5:te moni. bifölls utan discussion.
Beträffande sedermera 6:te morn., ang:de ett af Utsk. i slutet af 29 § 1 mom. af Bevilln:s-Stadgan föreslaget tillägg, rör:de landtman, hvilka afyttra husslöjdsalster samt egna eller sina grannars landtmanna-produkter, anförde Hr Printzensköld:
Jag tror att det tillägg, som Utsk. föreslagit, snarare kommer att skada än alt gagna.
Del första, som 29 § talar om, är att på landet vistande personer, sorn idka handel, skola betala bevilln. efter en viss i Bevilln:s-Förordn:n stadgad tariff.
Sedermera säges, alt de och de personer äro befriade från bevilln:s erläggande, såsom landtman, hvilka försälja sina egna eller sina grannars produkter.
Bifalles nu detta tillägg, så skulle man komma derhän, att de, som omförmälas i den första punkten, skola blifva två gånger föremål för bedömande, huruvida de drifva handel eller icke.
Hvad menar Utsk. med verklig handelsrörelse?
All handel måtte väl vara verklig, och den kategori, under hvilken en handlande bör hänföras, fördrar alltså helt andra bestämmelsegrunder; ty ali handel är ock blir verklig, den må drifvas i större eller mindre skala.
Jag har hört sägas, att anledmn, hvarföre detta tillägg blifvit gjordt, skulle vara den, att i de norra länen finnas landtman, Den 24 Maj e. m. 311 hvilka resa omkring i sin egen hemort och upköpa laudtmannaprodukter, samt derefter begifva sig till hnfvudstaden och der försälja dem.
Jag hemställer om icke en sådan handelsrörelse kan hänföras under kategorien att idka handel?
Jag betviflar motsatsen och skulle tro, all om den inträffar, och personen betraktas såsom den der endast säljer sina egna eller sina grannars produkter, Taxerings-komitén emot en så beskaffad person visar undseende, som ingalunda är byggdt på några rättvisa grunder.
Att förtydliga en lag-§, är visserligen ganska riktigt, men då bör det icke göras så, att detta förtydligande endast ger anledning"lill tvister om, huru lagen skall tillämpas, hvilket här ofelbart skulle inträffa, enär man nödgades att ingå i en vida mer speciel undersökning än nu, huruvida den, som säljer egna och andras produkter, drifver verklig handel eller icke.
Alt missbruk ega rum, styrkes beklagligtvis af erfarenheten ; men der' före att ett sådant förhållande en eller annan gång inträffat, bör väl icke ett förtydligande göras, som mera skadar lin gagnar.
Jag finner ett sådant förfaringssätt icke mera hvarken tjenlig! eller lämpligt; och yrkar för den skull, att den gamla §:n må i sitt orubbade skick qvarstå, och det föreslagna tillägget afslås.
Det af Hr Printzensköld upgifna förhållande eger verkligen rum.
Atskillige personer i de norra provinserna resa nemi. omkring och upköpa varor 20 eller 30 mil hemifrån, och försälja dem sedermera.
Desse personer hafva hittills varit befriade från all afgift för denna högst betydliga handelsrörelse.
Detta förhållande var för Utsk. bekant, och man ansåg derföre, att det ifrågavar:de tillägget borde göras, hvilket jag för min del finner vara af behofvet så mycket mera påkaliadt, som det just var atskillige ledamöter af BondeSt. från de norra länen, som önskade att dessa ord måtte införas, för att derigenom förekomma det oskick, att dessa personer drifva en så vidsträckt handelsrörelse, utan att derför till Staten betala en enda skilling.
Ilr Palmcrantz:
Afven jag anser, i likhet med Hr Printzensköld, att ett sådant tillägg till denna §, som Bevilln:s-Utsk. föreslagit, är af ganska stor våda att antaga.
Här finnes nemi. ett stadgande i samma §, eller en tillåtelse för landtman att handla med sina grannars produkter.
Om nu ett sådant tillägg, som det föreslagna, göres, så kommer ju af taxeringsmännen att bedömas, huru mycket af dessa produkter är upköpt af grannarne, och detta blir snart sagdt en omöjlighet, att kunna med rättvisa bestämma.
Skulle således §:n komma att lyda så, som den nu blifvit föreslagen, så komma derigenom endast obehag och trassel att förorsakas.
Jag får dessutom fästa upmärksamheten derpå, alt landtmannen anser såsom en af sina dyrbaraste rättigheter att få handla med landets produkter; och jag skulle tro, att om man pä-något sätt sökte inskränka eller lägga hinder i vägen för utöfvandet af denna rättighet, Staten derpå skulle blifva lidande.
312 Ben 24 Maj e. m.
För mili del anhåller jag alltså, att det ifrågavande tillägget måtte utgå, och, om detta icke kan ske på annat sätt, får jag vördsamt tills!yrka punktens återremitterande.
Jag hemställer lill Gr.
Björnstjerna, om icke den, som afsätter egna och andras landtmanna-produkter, idkar handel, eller om icke en verklig handelsrörelse, ehuru i mindre skala, sålunda eger rum.
Nu hafva lagstiftarne icke velat beskatta en sådan både nyttig och oskyldig samt för landet gagnelig rörelse, hvaremot lagstiftarne velat för handel beskatta hvar och en som gör handeln, hvarmed jag förslår alt först upköpa varor, för att dem sedan försälja till sitt egentliga näringsfång.
Henna slags handel är ju redan i begynnelsen af §:n beskattad.
Sålunda kan det förhållande, hvilket, efter hvad jag frän enskild hand fått veta och, sorn Gr.
Björnstjerna äfven upgifvit, eger rum i de norra länen, innefatta ett missbruk vid Bevilin:s-förordn:s tillämpning, men ( ingalunda innebära någon slags skyldighet förBeviIln:s-Utsk. att söka förebygga detta missbruk, som tydligen strider mot författningens ordalydelse.
Det hade varit vederbörrde Landskamererarens oviI— korliga pligt att, när saken för honom icke kunde vara obekant, hos Pröfnings-komitén fästa upmärksamhet på förhållandet och påyrka att §:ns första del mätte blifva tillämpad pä den eller de personer, om hvilka man visste, att de icke drifva handel allenast med sina egna och sina grannars produkter, ulan resa omkring 20 å 30 mil för att upköpa varor och dem sedermera försälja.
Följaktligen är det en misstydning eller rättare en underlåtenhet att rätteligen tillämpa §:n, som framkallat det förhållande, hvarpå Bevilln:s-Utsk:s upmärksamhet blifvit fästad ; men detta skall icke redas pä den väg, som Ut sk. föreslagit, utan på lagskipnings-vägen.
Endast på denna väg finner man målet; men genom det tillägg som nu är föreslaget, torde det förhållande kunna upkomma, att någon kan befatta sig med handel af egna eller grannarnes produkter, med mindre än att lian kommer under kategorien att drifva verklig handelsrörelse och således blir derföre beskattad, ehuru lagstiftarne ingalunda haft sådant i syfte.
Att säga för myckel i en lag, är lika skadligt som att säga för litet, hvarföre jag vördsamt anhåller att det föreslagna tillägget, såsom obehöfligt och möjligen missledande, måtte af R. o. Ad. afslås.
Björns tjerna:
Att någon skulle kunna komma att erlägga bevillning derföre, atto han handlar med egna produkter, lärer väl icke komma i fråga.
Återstår således alt efterse, huru för- i hållandet är, då en person drifver handel med sina grannars.
Enl. mitt sätt att betrakta saken, hvilket äfven gjorde sig gällande inom Utsk., borde en person, som upköpte sina grannars produkter, icke vara befriad från bevillnings erläggande.
1 §:n står icke heller taladt om annat än att afyttra egne eller sina grannars landtmannaprodukter, d. v. s. dessa produkter upköpas icke af, utan de lemnäs åt en person för att sälja dem.
En sådan Den 24 Maj e. m. 313 år fritagen från bevillning; men icke en sådan, sorn upköper varorna, och häruti ligger skillnaden.
Jag finner således tillägget fullt riktigt och anhåller för den skull om R. o. Ad:s bifall derå. *■
Hr Printzensköld: Gr. Björnstjerna här haft den godheten att hjelpa mig bevisa, alt det föreslagna tillägget vid ifrägavar:de § är onödigt, då Gr:n uplyst, att det afser sådane personer, som upköpa varor och sedan afyttra dem, och hvilka personer, såsom idkande verklig handelsrörelse, således böra skatta för densamma.
Ingen kan bestrida, att Gr:n häruti har rätt; men det står ju på första raden i 29 §:n, att ”alla pä landet vistande personer, som idka handel, handtverk, sjöfart eller annan borgerlig näring, erlägga bevillning”.
När nu den, som först upköper andras produkter och sedermera försäljer dem, drifver handel; så befinner ju sig en sådan person, redan i följd af hvad sorn står i §:n stadgadt, uti den kategori, att han bör beskattas.
Återigen, när §:n innehåller att de, som afyttra egne eller sina grannars landlmanna-produkter, äro från bevillnings erläggande befriade, så menas dermed, att desse produkter endast äro af deras egare lemnade till försäljning.
Följaktligen är den l:sta punkten i §:n den, som skall tillämpas, då en person håde köper och afyttrar varor, hvaremot den sednare endast har afseende på dem, som enl. uppdrag sälja sina grannars produkter.
Huru således §:n i sitt nuvande skick än må betraktas, så upfyller den sitt ändamål, och är efter min öfvertygelse tydligare, än det tillägg, som Bevilln:s-Utsk. föreslagit.
Jag kan för, den skull icke frångå mitt förut framställda yrkande, att detta tillägg, såsom möjligen ledande till misstydning af §:n, måtte ogillas.
I den händelsen, att man alltid kunde bestämma, huruvida produkterna vore i kommission lemnade, eller upköpte, då tror jag att Hr Printzensköld skulle hafva rätt; men som detta lärer vara svårt, kan jag också icke finna annat, än att det föreslagna tillägget är nödvändigt.
En person, som säljer så mycket, att han icke kan anses vara kommissionär åt andra, har Utsk. ansett böra beskattas såsom handlande, och jag tror, att hvar och en, som med upmärksamhet genomläser §:n, skall finna, ali Utsk. med den, som idkar handelsrörelse, menar en sådan, som upköper varor, för att sedermera afyttra dem.
Men en sådan person har ända tills närvande stund varit frikallad frän all afgift, och .jag tror, att om icke det föreslagna tillägget göres, så kommer detta förhållande att fortfara.
Jag anhåller endast att få bemöta den siste värde talarens yttrande med några få ord.
Han påstår, att frihet från bevillning endast skall tillerkännas den person, som afyttrar sina egna eller grannarnes produkter, såvida dessa icke äro köpta, i hvilken händelse han bör erlägga bevillning.
Jag hemställer till enhvar, huru det är möjligt, i synnerhet för taxeringsmännen, att kunna ingå i pröfning af, under hvilka vilkor 314 Dm 24 M aj e in. den eller den personen fått i sin hand de produkter, som han afyttrar.
Detta är, efter min öfvertygelse, alldeles icke möjligt; det är lika omöjligt sorn att hafva reda på alla transaktioner man och man emellan.
Den värde talaren har äfven yttrat, att då köp upgöres på aflägsnare orter, så skulle detta icke kunna bevisa, att det varit med grannarne, som köpet blifvit upgjordt.
Det torde vara bekant, att man i Sverige fäster olika begrepp vid ordet grannar.
I vissa trakter menar man med grannar endast de närmast boende, hvaremot åter i andra, ett granskap kan vara på 10 mils afstånd.
Således är detta icke någon grund att gå efter.
Såsom Hr Printzensköld yttrat, tror jag, att om det föreslagna tillägget göres, så skall det, huru man än må tyda §:n, leda till otydlighet och olika behandling af förekommande mål, hvarföre jag vördsamt tillstyrker afslag derå.
Då nu propos. till bifall å ifrågavaride tillägg blef framställd, ropades starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslä detsamma; samt, efter denna propos:s besvarande med starka
Ja jemte några Nej, förklarade, att han funnit
Björnstjerna begärd votering, uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.:
Den som bifaller det af Bevillms-Utsk. föreslagna tillägg i slutet af 29:de §:n lista mora. af Bevillms-förordn., röstar.
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår B. o.
Ad. berörde tillägg.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer : Ja — 5.
Sista mom. af förevaride punkt bifölls utan discussion, hvarefter återstående pröfningen af Utskis Betänk, upskjöts till nästa plenum.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde, från StatsUtsk. inkomne Utlåt, i JM 102, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt.
JVs 50, angide ifrågaställd förbättring af Soldaternes vid Södermanlands regemente löneförmåner; 103, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., angide ifrågaställd utsträckning af Nämndemäns rätt till skjuts- och traktaments-ersättning för syner och andra förrältnir; JVI 104. i anledn. af Iv. Mis Nåd.
Propos., angide anslag af 12,000 Ridr till lindring i de kostnader, Carlskrona stad, till Deri 26
Maj 315 följd af kolera-farsotens härjande derstädes, nästl. år fått vidkännas ; och J\i 105, i anledn. af vackt motion om utbekommande af anmärknings-proc. H. R.
Ad. åtskiljdes kl. | till 11 på aftonen.
Fredagen den 26 Maj 1854.
Justerades pleni prot. för den 15 sisth April.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng., och Hr Bildt, Knut, Exp:ns-Utsk:s under M 54 afgifna förslag till R.
Stms underd. skrifvelse till K. M., ang:de tillstånd för Under-Rätt att under vissa vilkor förklara ogift qvinna myndig.
Fortsattes pröfningen af Bevilln:s-Utsk:s Betänk.
JVsi 4, ang:de grunderne för den blifvande Allm.
Bevilln., samt föreskrifterne för deras tillämpning hvarvid nu förekom: 23:dje punkten, ang:de 3S:te §:n Beträffande först Utsk:s förslag att efter orden ”Enskilde Banker” skulle tilläggas, orden: som cga sedel-ulgif/tingsrätt, anförde Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Jag får för mindel förklara, att jag uti Bevilln:s-Utsk. bestridt detta tillägg, som blifvit gjordt för att borttaga en bevillning, hvilken blifvit pålagd de på sednare tider stadfästade Filial-Bankerne.
Jag har ansett, att så väl den ena som den andra Banken bör draga bevillning, serdeles som inrättandet af dylika anstalter åsyftar en vinst, som väl torde böra beskattas.
Då jag således icke tror, att genom bibehållandet af det gamla stadgandet någon orättvisa blifver begången mot de Enskilda Bankerna, till hvilka jag anhåller att få återkomma, när 35:te §:n föredrages, så tager jag mig friheten begära, att R. o.
Ad. icke måtte godkänna, utan afslå Utsk:s hemställan.
Jag vet icke hvartill detta tillägg tjenar.
Kan det vara meningen att Filial-Bankerna skola 316 Ilen 26 Maj. blifva skattefria, för så vidt enskilda penningar äro i dem insätta?
Eller är det fråga om att beskatta de medel, som R.
St:rs Bank der insatt, så komme ju äfven Riksbanken att beskattas.
Detta vore iitl minska den R.
St:r tillhörande bankovinsten.
Således skulle jag tro, att när det står ”Enskilda Banker”, så borde FilialBankerna icke sättas i fråga, emedan de medel, som R.
Bank der insatt, icke äro enskildta.
Dessa Banker äro det följaktligen icke heller mera än lill någon del.
I afseende på Hr von Hartmansdorffs yttrande, att R.
Bank möjligen skulle kunna blifva beskattad, derföre alt den försträcker medel åt Filial-Bankerne, så får jag nämna, att det måtte helt och hållet grunda sig på något misstag, emedan beskattningen endast kan komma i fråga i afseende på den vinst, som Bankerna lemna delegarne, och att således R.
Stms Bank har hvarken godt eller ondt af ifrågavande beskattning.
Ugglas anser jag,Natt den här insatta mellanmeningen ”sorn ega sedel-utgifningsrätt” bör ur författningen utgå.