Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häruti ligger, enl. ruin förmening, just det kraftigaste skälet, hvarför en dylik Theater bör af Staten understödjas, så att den icke af ekonomiskt betryck må tvingas gräfva ned sig i dyrt, såsom andra Theatrar ofta göra, eller urarta till något dåligt oell sedetörderfvande, i st. f. att vara en förädlande och bildande anstalt.
Jag vill icke inlåta mig i sjelfva hufvud saken, ty man kan förutse hvilken utgång den får i alla fall; nien jag har icke kunnat underlåta att begära ordet med anleda, af Frih. Posses och Hr Gripenstedts yttranden, så mycket mer sorn jag vid 1840 års Riksdag var den, hvilken isynnerhet bestridde de åsigter Hr Gr. Gustaf Löwenhjelm då på detta rum framställde, till försvar för den Kongl. Theaterns monopol.
Man kunde i sanning har vänta sig ett sådant anförande som Frih. Posses, då man läser de motiver, på hvilka Prosten Söderberg grundat sin motion, motiver, hvilka jag för min del vågar påstå vara falska, och mot hvilka jag måhända i alla fall kommit att upträda.
Jag vill upläsa en punkt af dessa motiver och förklara mig närmare: »Bland de sköna konster, sorn isynnerhet vore i behof af en sådan omvårdnad och ledning, för att ej urarta, komma på villovägar, förfalska all sann, på estetiska grunder hvilande smak, och, hvad som vöre värre, bland folket sprida lösliga och orena begrepp i det som rörde sedligheten, intoge ovedersägligeu den dramatiska konsten första rummet.»
Här har motionären framkastat en ganska skarp anklagelse mot alla Theatrar, som icke äro 'underhållna af Staten, samt uttalat den högst vådliga grundsatsen, att den allmänna smaken måste tagas under Statens och dess embetsmnns förmynderskap: det är samma grundsats, som i alla tider blifvit anförd, att bemantla censuren öfver tryckta skrifter och nästan hvarje annan boja på friheten.
Jag vill icke till svar härpå flista mig vid den omständigheten, att då den här åberopade store och odödlige författaren Shakespeare skref sina arbeten och dermed illustrerade den dramatiska konsten både för sin samtid och kommande åldrar, så fanns icke någon s. k.
NationalTheater, eller af Staten underhållen Theater.
Man gör således ett undantag för honom, men jag för min del tror, att ett sådant undantag äfven får göras för andra stora dramatiska författare.
Ora det låg sanning i hvad motionären såsom sats framställer, så skulle det ovilkorligen i lika och äfven i högre grad gälla för andra produktioner inom det andliga gebitet, hvilka äro öfverlemnade åt en fri konkurrens, d. v. s. det skulle gälla om hela litteraturen.
Om man antager, att hos publiken i allmänhet skulle finnas en så förderfvad smak, att den helst skulle vilja förlusta sig som svinkreaturen, hvilka söka efter det som ligger längst ned i dyn, så skulle ju, hvad literaturen beträffar, författare helst vilja ställa sig in hos publiken med det orena.
Likväl har man nästan i alla länder med fri konkurrens gjort den erfarenheten, att smaken derigenom förädlas och litteratu - Den 21 Oktober e. m. ren småningom lyftes i värdighet; på samma sätt förhåller det sig med de sköna konsterna oell specielt med Theatern.
Jag mins ännu lifligt den diskussion, som hölls ang:de detta ämne vid 1840 års Riksdag; då yttrade H. Exc. Gr.
Gustaf Löwenhjelm, som talade till försvar för Theatern» monopolium, bland annat: »Om ensidlda Theatrar få finnas i Stockholm och man på Kongl. Theatern ger ett förträffligt arbete af Shakespeare samma afton som pä en enskild Theater gifves en skaudalpjes, hvart går då allmänheten, livart gå It. o.
Ad:s medlemmar, hvart går då jag?
Jo — vi gå och se pä skandalen.»
Sorn vi veta, så yttrade sig Gr. Löwenhjelm ganska ofta i en skämtande ton och åstadkom god effekt, med sina qvicka infall; men jag vågar påstå, att det sedan visat sig, att detta yttrande icke var sanning; ty man kan hvarken säga att de Theatrar, som sedan blifvit öpnade i Stockholm, isynnerhet utmärkt sig för skandalösa prestationer, eller att valet af deras stycken utvisat en sämre smak öfverhufvud, än hvad som gifvits på den Kongl. Theatern.
Jag tror, att om man vill jemföra det som blifvit gifvet på den ena eiler andra Theatern, så hafva de intet att förebrå hvarandra.
Jag ber för öfrigt, att det som jag nu yttrat, icke må uptagas såsom ett klander särskildt emot motionären, ty ungefär detsamma som han framställt återfinnes i hufv-udsaken uti den skrift, soin blifvit utdelad till Riksdagsmännen, och utgått från Theaterns Intendent, pä hvars begäran Hr Prosten Söderberg åtagit sig att väcka motionen.
Det är sannt, att den sednast afgångna Kongl Theaterdirektören sagt vid en föreg:de Riksdag, att han nödgats se pä dagens vinning, för att uprätthålla kassan så mycket som möjligt, hvarigenom han likasom ursäktade sig för att det slag af dramatik, som gifvits på Kongl. Theatern, icke varit af sä ädelt slag, sorn han skulle hafva önskat; men jag tror, att såväl dem ena sorn den andra Theatern icke blott söker efter det, som för en gång kan reta publikens nyfikenhet, utan äfven efter det, som kan fasta dess smak mera varaktigt, det blir alltid stycken af något estetiskt värde.
Om man genomgår
Theaterns repertoir, så skall det visa sig, att de stycken, sorn kunnat ofta gifvas lör fulla hus, alltid haft något estetiskt värde.
Det är en helt annan sak, att i hela verlden för närvrde kan sägas vara brist på dramatisk litteratur, af högre lyftning; det härleder sig från helt andra orsaker, och kan förklaras deraf, att societeten är så beskaffad, och bunden af en sådan konvenans, att theater-författare draga i betänkande att framställa på scenen, såsom föremål för satiren, just de dårskaper hvaraf umgängeslifvet och de tongifvande klasserna äro mest angripna.
Det är gifvet, att man lika viii skulle kunna finna tvpen , för komedien och satiren på våra dagars lyten, som Moliére, Alberto Nata, Holberg m. fl. funnit sådana på sin tid; men det fordras ett visst mod på samma gång som snille, för att framträda dermed, och ovisst är, om det bästa af sådant slag skulle ges på en Kongl. Theater.
Eid. min tanke är det således orättvist, om man påstår att icke alla Theatrarna söka göra sitt bästa, utan blott och bart jaga efter det retande.
Jag får blott, med afs:de på hela saken, säga, att då R.
St:r vid sista Riksdagen beviljade ett anslag af 20,000 Rdr, så tyc - 220 D e n 21 Oktober e. m. ker jag, för mia enskilda del, att man borde kunna nedsätta den summa, som bär blifvit begärd; med några beköfliga och länge påkallade reformer i organisationen och hushållningen skulle Theatern säkert denna gång ganska väl kunna åtnöja sig med ett anslag af 50,000 Rdr Rmt.
Jag vill likväl icke framställa något yrkande härpå, utan viker för det skäl, sorn här blifvit anfördt, att detta är ett grannlaga sätt att upfylla en skyldig och vacker önskan, att K.
M. icke må behöfva ensam vidkännas de ökade utgifter Theatern nödvändigt måste göra, såvida Theatern skall kunna betala sin skuld, och den lyriska scenen kunna utvecklas till den ståndpunkt, hvarpå man nu för tiden anser att den bör stå i en hufvudstad, för att sedan den ena Staten må kunna säga till den andra: »en ann är så god som en ann.» Hr Bildt, Didrik Gillis:
Då jag, ehuru ledamot af Stats Utsk.
. varit frånv:de under denna titels behandling, hade jag kanske icke bordt begära ordet, då jag delar den åsigt som de flesta talare här yttrat; men då man sagt, att det af Prosten Söderberg begärda anslaget kunde nedsättas, om hushållningen vid Kongl. Theatern voro något bättre, så anser jag det vara af vigt, att man närmare granskar denna siffras tillkomst, och i detta afs:de harTheaterstyrelsen afgifvit en fullständig belysning, hvars resultater finnas sammandragna i Prosten Berlins reservation.
Utom hvad som häraf, redan blifvit yttradt, torde det förtjena upmärksamhet, att, ifall det ifrågav:de anslaget bifalles, Theaterns sujetter få en löne-förhöjning, som för skådespelarne skulle komma att blifva ungefär 12 proc, då deremot Statens öfriga tjenstemän erhålla en förhöjning, varierande emellan 20 och 100 proc.; och då nu, som här ganska fullständigt och förtjenstfull! blifvit visadt, Theatern är en bildniogs-anstalt i stort för nationen, och således de konstnärer, som bibringa den theaterbesökande publiken denna bildning, intaga en ganska hög ståndpunkt när de väl utföra sitt kall, så bör viii Staten också erkänna detta, på det enda för Staten möjliga sätt, genom att befria dem från mnterielt betryck, så att de kunna utbilda sig och förkofra sig i sitt kall.
Att gifva öfierflöd är här ej i fråga, som bäst synes deraf, att på aktörstaten de skickligare aktörerna och aktriserna nro upförda till ett normalbelopp af 2,000 Rdr, utom det stadgade suppleinentar-arfvodet, hvarigenom de beredas inkomster, som väl knapt liro tillräckliga för den som vill lefva ogift, och således ännu mindre för dem som äro gifta.
När der vidare finnas de, som i årlig lön icke hafva mer jin 600 till 1,000
Rdr, så finner man huru obetydliga dessa tillökningar blifva.
Vid orchesterstatcn är löneförhöjningen beräknad att blifva 12^ proc. och vid kör- ecb balettstaten upgår den till 34 proc.; men de närv:de lönerna äro också så små, att det är märkvärdigt att man hittills kunnat för dessa stater erhålla en erforderlig personal.
Undersöker man körstatens löner, så finner man löner som icke upgå till mer än 3 å 400, och den högsta lön, som är upförd på denna stat hiden för första tenoren, hvilken upgår till 800 Rdr.
Häraf torde således synas, att den löneförhöjning, som blifvit föreslagen för The - Den 21 Oktober e. m. 221 aterns personal, är högst obetydlig, så att den anmärkn., som enl. min tanke med skäl kan framställas, är snarare den, att lönerna äro för små, än den att de ej böra ökas.
Ett land, sorn gör anspråk på att vara en civiliserad nation, måste nödvändigt hafva de personer, som skola främja civilisationen, så aflönade att de kunna lefva.
Det är ur denna synpunkt sorn jag, oberoende af alla tillfälliga omständigheter, instämmer med dem, som yrkat bifall till Prosten Söderbergs motion.
Jag ämnar icke, i motsats till de flesta talare, som här yttrat sig, tala emot ett ökadt anslag till Theatern, Jnen jag vill i min mån söka visa, att StatsUtsk. haft något skäl för sitt Utlåt i detta ämne.
Då, å ena sidan, motion blifvit väckt om borttagande af allt anslag till Theatern, och å andra sidan väckts motion om ölsadl anslag till denna inrättning, trodde sig Utsk. gå en lämplig medelväg, om det föreslog bibehållande af det nu utgående anslaget.
Det är ledamöterna af StatsUtsk. val bekant, huru ofta man nödgas vägra anslag af några tusen lldr, på grund deraf att utgiften är för stor, äfven om dess beviljande är påkallndt af ett materielt behof; men det händer äfven att man nödgas afslå så' dana anslag, hvars syftemål skulle blifva att verka för nationens lyftning och bildning i allmänhet.
Afven de bland StatsUtslcs ledamöter, som ville i någon mån bidraga till Theaterns underhåll, ansågo sig likväl icke kunna bifalla en motion, hvarigenom dess anslag skulle blifva dubbelt så stort som förut, och det kan man väl ej undra öfver, då tankarne såväl inom Utsk. som inom ltiksSt:n voro så delade ang:de Statens skyldighet att med högre anslag bidraga till Theaterns underhåll.
Jag har endast yttrat dessa ord för att tillkännagifva orsaken till StatsUtsk:s afstyrkande af motionen.
Då man här alludera! på att någon skulle yrkat en nedsättning i anslaget till 50,000 Rdr ltmt, så vill jag blott nämna, att jag icke har gjort ett sådant yrkande.
Ordfn framställt, att i afs:de på Utsk:s förevule yttrande blifvit yrkadt, dels bifall och dels att, med afslag derå, R. o.
Ad. mätte besluta, att statsanslaget till Kongl. Theatern skall ökas till ett belopp af 7 5,000 Rdr Rint, blef propos. till bifall å Utsk:s .yttrande först framställd och besvarad med starka
Nej, jemte ett eller annat Ja, hvarpå Hr Gr. o.
Ord fin hemställde, om R. o. Ad. behagade, med afslag å Utsk:s yttrande, besluta att statsanslaget till Kongl. Theatern skall öka.s till ett belopp af 75,000 Rdr Rrut, samt, sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, jemte några Nej, förklarade det han nu funnit
Sedermera förekom och bifölls Utsk:s yttrande ang:de en af Hr Lallerstedt väckt motion.
12:te punkten, ang:de förhöjning af förslags-anslagel för Tullverket.
222 Den 21 Oktober e. m.
Redan år 1836 upgick aflöningen och omkostnaderna för Tullstaten till 1,282,373 Rdr, men det liar blifvit nödvändigt, att för imiev:de år ytterligare öka lönerna för Tullstatens tjenstemän, hvaraf följer, att det belopp, som erfordras till Tull-administrationen, fullkomligt upgår till den af K.
M. föreslagna summan, nemi. 1.800,000 Kdr. Jag anser således, att StatsUtsk. rätteligen bordt fastställa förslags-anslaget till det af K.
M. äskade beloppet, emedan denna summa verkligen erfordras; men då sjelfva naturen af ett förslagsanslag gör att nedsättningen icke blir af någon vigt i afs:de å medlens utgående, och då de öfriga St:n troligen bifalla StatsUtsk:s Betänk., så vill jäg icke i detta afs:de framställa något särskildt yrkande, utan låter för min del äfven bero vid Utslcs förslag.
Förev:de punkt blef, uppå härefter framställd propos., af K. o. Ad. bifallen. / 13:de punkten, angide öfverflyllning af eli anslag af 9,000 Rdr från 7-ie till Sidra Hufvudtiteln.
Denna punkt lädes till handlingarna.
14:de punkten, ang:de förslags anslaget lill skrifmaterialier och expenser m. m.
Denna punkt bifölls, med förbehåll om iakttagande af den förändring, som af It. o. Ad:s förut fattade beslut kunde föranledas.
la;de punkten, ang:de öfriga lill Tide Hufvudlileln hörande anslag.
Vidare förekommo nedannämnde punkter, rörande anslag för tillfälliga behof, nemi.:
Punkten a, angide anslag för ombyggnad af Drottningholms bro; punkten b. angide anslag för fortsättning af Wadstena slotts yttre islåndsällande ; punkten c, angide anslag för vidmakthållande af Kalmar slolt; och punkten d. angide anslag lill inköp för Kronans magasiner oell bagerier af nya målkärl och vigter.
Punkten e, angide för innevide år äskadl anslag lill aflöningsförbåtlringar ål personalen vid de ander FinansUepilcl lydande stater och liårer.
Punkten f, angide anslag lill utgifter för kolonien S:t Barthelumy; punkten g. angide anslag lill inlösen oell islåndsällande af landshöfdinge-residens samt upförande af nytt landlslals embelshus i Hernösand; punkten h. angide ifrågastäldl anslag lill inrättande af eli skogs-inslilut i Skåne; punkten i, angide ifrågastäldl anslag för skogsplantering å flygsandsfållén i Halland m. m.; och punk - Den 24 Oktober. 223 ten k, ang:de gratifikation för Kamereraren i Sla(sKonl:s Kammar Koni.
Sedan R. o. Ad. sålunda genomgått StatsUtsk:s Utlåt, ang.-de regleringen af utgifterna under Riksstatens 7:de Hufvudtitel, lieraställde Hr Gr. o. Ordf:n. om R. o. Ad. behagade godkänna de samma Utlåt, bifogade tabeller, med förbehåll om iakttagande af de rättelser, som af R. o.
Adis fattade beslut föranleddes.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande samt bifölls sammansatta Stals- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 14 och 17 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 37, i anledn. af väckta förslag till ändringar och tillägg uti de om skiftesverket i Riket gällande föreskrifter.
Justerades pleniprot. för d. 19 sisth Aug.
Lördalen den 24 Oktober 1857.
Justerades 2 prot.-utdr. för den 21 dennes samt pleni-prot. för d. 22 sisth Augusti.
Uplästes ett af Gr. Wachtmeister, Alarik, inlemnadt så lydande Mern.:
Nödsakad i och för min irinelrafvande tjenst, att lemna Riksdagen anhåller jag vördsamt om endtledigande från min befattning som supleant i Const.Utsk., äfvensom att blifva bibehållen vid min Riksdagsmannarätt. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm.
221 Den 24 Oktober. anmodade Hrr Elektorer att sammanträda för att utse en suppleant i Const.Utsk. efter Gr. Wachtmeister.
Föredrogs ett från Vallöf!. BorgareSt. ankommet prof.-utdrag N:o 304, innehållande inbjudning till MedStm att förena sig i 4:de och 5:te punkterne af de beslut, som af BorgareSt. blifvit fattade vid pröfningen af BankoUtskis Utlåt.
N:o 48, i anledn. af KiksStis beslut öfver Betänk.
N:o 37, med förslag till reglering af Bankens Låne och Kreditrörelse.
Inbjudningen grundar sig derpå, att BorgareSt föreställt sig, det ordställningen vore något otydlig, och att deraf den slutsats kunde dragas, att man skulle kunna häfla för 200,000 ltdr som låntagare och för lika mycket som acceptant.
Jag har visserligen inom Utsk. varit af den mening, som R. o. Ad. redan gillat; men dä saken är af ringa vigt och förändringen kail anses medföra större tydlighet, anhåller jag att It. o. Ad. måtte antaga denna inbjudning.
Jag har verkligen tvekat huruvida jag borde instämma med Hr af Geijerstam eller ej. lie der små orden, som sammanbinda de större och vigtigare, äro stundom af ganska kinkig natur.
Om man här utbyter ordet eller mot och, skulle af ordställningen möjligen kunna dragas den slutsatsen, att man kunde häfta för 200,000 ltdr som låntagare och 200,000 som acceptant för vexel, således sammanlagdt 400,000 ltdr, ehuru lagstiftarens mening varit, att beloppet inalles ej får öfverstiga 200,000.
Jag är icke nog skarp grammatist, för att afgöra, livilketdera af de båda små orden och eller eller är tjenligast för att uttrycka den åsyftade meningen; men jag är nästan böjd att föredraga det sednare, och då detta ord varit, som jag tror, infördt i det äldre nu gällande lieglermtet, hvarigenom tillämpning redan deraf egt rum, synes mig vara betänkligt att nu utbyta detta ord emot ett nytt.
Jag ser att BankoFullmäktiges Ordiäde nu kommit hit upp, och som jag vet att hans förmåga att tolka ordställningar icke är ringa, skulle jag önska, det han ville gifva sin tanka tillkänna.
Detta vore så mycket mera uplysande och gagneligt., som han tillika är Ordfule i Diskontverket och således otvifvelaktigt kommer att tillämpa Regleimtet i denna del.
Jag kan icke såsom den siste värde talaren finna att någon våda kan genom den föreslagna förändringen inträffa.
Denna mnximisumma är den högsta tillåtna skuldsättnings-summa, det bör vara temligen tydligt; och då 2 Stånd redan antagit inbjudningen, torde It. o. Ad. äfven böra göra det, till undvikande af votering i förstärkt Utsk.
Det är val dock ej af så ringa vigt, om dessa ord utbytas, ty sammanhanget i § kan derigenom blifva förän - Ds n 24 Ok to ber . 125 förändradt.
Har synes mig ordet eller vara lämpligare än och, emedan det sednare ieke gör meningen alternativ utan sammanbinder tvenne situationer, nemi. att vara både låntagare och acceptant.
Genom det förra ordet blir meningen fullt uttryckt, att man icke får som låntagare eller acceptant svara för mera, och att således dessa båda egenskaper skola betraktas gemensamt.
Jag finnér således betänklighet vid att i enlighet med inbjudningen ändra §, och jag anser det så betänkligt, att jag tror det vara bättre underkasta frågan behandling af förstärkt BankoUtsk., än att K. o. Ad. skulle frångå sitt förut fattade beslut.
Jag anhåller att få instämma med den siste talaren, men måste tillstå det jag anser det vara en orimlighet, att en person, derföre att han är acceptant på en viss summa, icke skulle kunna få låna en större summa i diskonten, såvida han har fullkomligt solida aeceptanter och endossenter på sin vexel.
Det måste ju i alla fall bero på Direktionen, och någon fara kan ju då ej förefinnas, äfven om personen sjelf ej har någon särdeles förmögenhet.
Så till vida instämmer jag med Hr Printzensköld, att jag anser redaktionen »acceptant eller låntagare» bättre än »låntagare och acceptant.»
Men jag anser denna förändring ej vara af den vigt, att den förtjenar göras till föremål för voter. i Först Utsk.
Om också den sämre redaktionen antages, blifver den dock tillräckligt tydlig, ehuru meningen skulle blifva ändå klarare efter den nya redaktionen.
Jag tillstyrker således bifall till inbjudningen, på det mun ej må onödigtvis företaga votering i Först.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt att i afs:de på ifrågav:de inbjudning blifvit yrkadt dels bifall och dels afslag, men derjemte fästat upmärksamheten derpå att inbjudningen afsåg 2:ne frågor, af hvilka den ena förekom i 4:de punkten och den andra i 5:te punkten, och att It. o. Ad. redan i afs:de på den sednare fattat enahanda beslut som BorgareSt., så att i fråga derom icke erfordrades vidare åtgärd, biet' propos. till antagande af inbjudningen, såvidt den rörde 4:de punkten, framställd och besvarad med starka
Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Uppå sedermera framställd propos. fann E. o. Ad, inbjudningen i afs:de på 5:te punkten icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Företogs till afgörande Bevi)ln:sUtsk:s d. 17 och 10 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 27, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, ang:de tullbevillningen.
IX II. 15 Den 21 Oktober.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde att, då detta Mern. en längre tid legat på bordet, de deri föreslagne voter:spropos:r, i sammanhang hvarmed icke någon inbjudning till R. o. Ad. förekom eller hvaremot icke anmärkn. af någon St:ts ledamot blefve gjcrd ej måtte behöfva upläsas; hvilket bifölls.
Uppå sedermera framställd propos. beslöts att förevide Mern. skulle punktvis föredragas, dock så att de efter hvarandra följande voter:spropos:r, i fråga hvarom icke någon inbjudning till R. o. Ad. förekom eller icke någon anmärkn. blefve gjord, skulle på en gång föredragas och blifva föremål lör propos.
Härefter förekommo: 1:0 Utsk:s yttrande, ang:de förslaget, att tullvärdes-kolumnen borde ur taxan uteslutas, samt all böter i konfisltalionsmål ina beräknas efter den värde-summa, hvartill i beslag lagné varor vid sladgad besigtning och värdering upslcallas.
Utsk:s forev:de yttrande bifölls. 2:0 voter:s-prvpos:ne N:ris 1 l. o. m. IS.
Dessa voter:s-propos:r godkändes. 3:o voler:s-propos:n N:o 19, ang-.de införsclstullen å »Glas, andra slag, Itaraffiner och pressade eller slipade flaskor derunder inbegripna<>; i sammanhang hvarmed inbjudning lill It. o. Ad. blifvit framställd.
Hr Fåhraeus, Joli. Fredr.; R. o. Ad:s i denna fråga fattade beslut öfverensstämmer med K. M:s på särskilde Komiterades underd. förslag grundade propos.
Komiierade hade till stöd för sitt förslag anfört den af de handlande öfverklagade obilligheten af nu giillande tullsats, enär de slipade dyrbarare glaspjeserne i allmänhet voro mycket tunga, de gjutne eller pressade af så ringa värde att tullen derå upginge till ett alldeles oskäligt belopp, och de finare tunna glasvarorne, som väl kunde draga tullafgiften, under transporten och tull-undersökningen, i ans:de till deras bräcklighet utsatte för så mycken afgång, att tullen äfven för dem blefve i hög grad betungande.
Då således R. o. Ad:s beslut stödjer sig på goda skäl, hemställer jag, att det Höglofl.
Std behagade afslå Bevilln:sUtsk:s inbjudning, och endast autaga Utsk:s förslag till voter:s-propos.
Icke kan jag finna den om ständigheten, att R. o. Ad:s beslut öfverensstämmer med Komiterades förslag, innefatta något skäl att vidblifva detta beslut.
Utsk. måtte väl också hafva haft något skäl för sitt tillstyrkande, i strid med Komiterades förslag, och som Utsk. bestämt en något högre afgift, hvilket det eljest ganska radikala Utsk. säkert icke gjört utan särskild anledning, tillstyrker jag, att R. o. Ad. måtte antaga inbjudningen ceh biträda Preste- och BoudeSbns beslut.
Den 24 Oktober.
Jag anser det icke vara skäl att nu ingå i någon vidlyftigare utredning af denna fråga, då de flesta troligen vid föreg:de tillfällen genomgått akterna.
Af dessa visar det sig, efter min förmening, tydligt, att det icke är skäl att på denna artikel sätta tullen högre än till 50 öre; och då R. o. Ad. redan en gång förut uttalat denna åsigt, anhåller jag att R. o. Ad. äfven nu måtte vidblifva densamma.
Efter först till antagande af Utsk:s inbjudning framställd propos.
, som besvarades med Nej, beslöt R. o. Ad. att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, godkänna ifrågav:de voterings-propos. 4:o volcr-.s-proposn N: o 30.
Denna voter-.s-propos. godkändes.
5:o voler-.s-propos:n N.o 31, ang-.de lullbeslämmelserne för »Gryn, utom af spanmål», i sammanhang hvarmed inbjudning
Ull R. o. Ad. blifvit framställd.
Sedan särskilde
Komiterade i deras underd.
Betänk., för Gryn, alla slag, utom af spanmål, föreslagit en införselsafgift af 5 öre skålp., har K.
M. uti sin Nåd.