Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slädernes skyldighet att hålla båtsmän, har sitt ursprung egentligen deraf, att personer, passande till sjöfolk, funnits i städerne och fordomdags blifvit prässade.
Sedermera hafva slädernes åliggande att hålla båtsmän tid efter annan undergått åtskilliga förändringar, tills det slutligen blifvit förvandladt till afgift i penningar.
Således har bålsmanshållet mera sammanhang med slädernes folkmängd, rörelse, sjöfart och handel, än med den jord, som är lill dem donerad.
Det är nämndt, alt Stockholm äger ungefärligen hälften af hela skyldigheten i afseende pä bålsmanshållet.
Jag tror, alt detta är med rälla, om man tager i betraktande Stockholms handel och rörelse, som torde uppväga alla de öfriga slädernes i Riket tillsammans.
Stockholms folkmängd utgör nära J af alla slädernes; men om man summerar rikedomen eller förmögenheten i Stockholm, så torde den räcka till att uppväga ali den förmögenhet, som finnes i de öfriga städerne.
Ser man på rörelsen, så torde äfven i det afseende! samma förhållande äga rum. —> Jag tillstyrker således bifall till Clskis betänk.
Frih. Cederström, Jaeob: Gr.
Horn har sammanblandat betänk.
N:o 85, som är föredraget, med N:o 86, som icke är föredraget.
För öfrigt är det ett rent misstag, att icke slädernes jord ingått lill sitt fullkomliga värde i denna taxering.
Det låg i slädernes intresse att uppgifva värdet af jorden så högt som möjligt, för alt roteringen till största delen skulle falla pä jorden, men såsom roteringsgrund logos såväl slädernes jord, som hus och tomter samt borgerliga rörelse.
På dessa grunder skedde fördelningen på Rikets alla städer med en divisor tagen af båtsmansliållets antal för städerne, så alt städerne icke nu hafva mer än enkelt det antal båtsmän som fordom, utan fördubbling.
Sålunda hafva de kommit till den lindriga roteringen, som de nu hafva.
I stället för att Stockholm utgjorde 100 båtsmän in natura, så hafva de nu lika många som hvarje annan stad i Riket efter ofvannämnde grund, men på vacance.
När nu detta förhållande blef på grund af R.
St:s utredning ändradt, och ändtligen defini - D e ii 9 A p i' i 1 e. m. 203 Ii vt afgjordt, så kan, på sätt Frih.
Palmstjerna nyss yttrat, icke någon rubbning ske annorlunda, än alt vid hvarje riksdag någon stad anmäler, att dess borgerliga rörelse nedsjunkit så, att den nödgas fordra nedsättning i bätsmanshållet.
Någon sådan anmälan har nu icke skett, och någon anledn. lill rubbning uti den faställda grunden för roleringens fördelning finnes således icke.
Jag får alltså tillstyrka bifall till StatsUtskis betänk.
N:o 85, och det så mycket hellre, som jag får påminna, alt båtsmanshåll för släderne lill en början utgjordes af hvar 10:de borgare.
Sedermera har delta blifvit nedsatt till ett arbilrårt antal af S72 båtsmän, olika fördelade på Rikets särskilda städer.
Sedermera kom en period, då man flyttade dessa båtsmän i småsläder ne till det mesta på bara jorden, hvarefter man helt och hållet befriade dem ifrån allt deltagande uti bevillningens utgörande.
Klagomål häröfver vid hvarje riksdag ledde ändtligen dertill, att förhållandet blef utredt och den grund fastställd af K. M. och R.
St., sorn för närvarande finnes, hvarigenom fördelningen blifvit rättvis, och då öfver 200,000 r:dr capilalvärde i städerne motsvarar hvarje båtsman, under det att på landet högst fyra mantal mäste utgöra en båtsman, så måste man förundra sig öfver alt någon klagan kan äga rum.
En värd talare har fästat R. o. Adis uppmärk samhet derpå, att det skulle tillkomma de särskilda riksdagsmännerna frän orterna och städerna i Riket att anföra besvär öfver den felaktiga grunden för eller verkställigheten af roteringen, för att dymedelst deri vinna rättelse.
Jag vågar likväl vara af en annan tanka och tror, att det är mindre afseende på locala fördelar, som bör sysselsätta riksdagsmännen.
Jag skulle tro, att rätta vägen för städerne att fä ändring derutinnan vore att anföra besvär hos K.
M. och att på grund deraf K.
M. skulle kunna linna lämpligt att öfverlemna frågan till R.
Jag känner speciell, att Stockholms stad hos K. M. i tind. anfört besvär öfver den rotering, som drabbat denna ort.
Jag vet äfven att en riksdagsman ifrån Stockholms stad har väckt motion i samma ämne.
Den af mig citerade frågan rör:de Fahlu stad, visar också, att man ifrån R.
St:s sida varit uppmärksam på frågan.
Palmstjerna har väl medgifvit, alt grunden kunde vara bättre, och alt den icke vore så fullkomligen riktig, men Frih:n har med detsamma också förklarat, att stadsjordens rotering icke vore så riktig, som rotering af sjelfva förmögenheten inom släderne.
Jag får då, på grund af hvad Frih.
Cederström sist nämnde, äfven medgifva, att borgerlig rörelse varit onererad med bålsmanshället, men att äfven vid åtskilliga riksdagar slädernes jord tagits i betraktande för detta onus, och att denna åsigt sednast i Konung Gustaf III:s tid gjort sig gällaade.
Att meningen varit, att ifrån städerne erhålla dugligt sjöfolk skulle jag vilja betvifla, emedan våra uppstäder troligen icke äro i tillfälle att lemna sådana.
Afven kan jag icke finna den grund riktig, som Frih.
Palmstjerna uppgifvit, att Stockholm, såsom inneslutande inom sig så mycken Den 9 April e. m. rikedom, skulle vara skyldig att i förhållande dertill deltaga uti voteringen.
Grunden för roteringen är likväl icke utsträckt till all förmögenhet, emedan delta vöre en ännu orättvisare grund, dä grundskatten naturligtvis mäste drabba någon verklig grundförmögenhet och icke den rörliga capilalförmögenheten.
Det är icke eller den sorn är roterad, utan del är den borgerliga rörelsen, emedan den är hufvudgrunden för roteringen.
Dernäst tagas hus och tomter i städerne till grund, men visserligen icke den öfriga förmögenheten, som (innes der, och i Stockholm finnes en betydlig capilalförmögenhel, som dervid icke får tagas i betraktande.
Om man således blott jemför den borgerliga rörelsen jemte egendomsvärdet af hus och tomter, så skulle jag tro, att Stockholm på intet vis skulle motsvara halfva förmögenheten inom alla städerne, utan kanske blott \ eller pä sin höjd ^ deraf.
Att detia ärende blifvit sä handlagdt som det varit vid riksdagarne, dertill torde K. o. Ad. läll kunna inse orsaken; emedan, för det första de 3:ne Stånden, måhända utan att rätt eftersinna följderne, hafva instämt uti BorgareSt-.s beslut uti detta fall, och Stockholms representanter hafva naturligtvis i denna fråga blifvit öfverröstade.
Jag måste således fästa en särdeles vigt vid denna frågas handläggning och äger dertill en särskild förpligtelse i detta fall, emedan jag innehar en plats uti en comité', som inom Stockholms stad har sig öfverlemnadt att reglera delta förhållande, och det är just derigenom som jag har varit i tillfälle alt närmare betänka det orättvisa i sjelfva roteringsgrunderné.
Jag medger, alt deu nu tillstyrkta grunden visserligen varit den lättaste alt vidtaga; men den andra och, såsom jag tror, säkraste grunden för roteringen, vore i främsta rummet stadsjordens värde, hvars rälta uppskattning visserligen hade medfört mycket besvär, men detta hindrar likväl icke mig att finna den nu vidtagna grunden orättvis.
Jag nödgas begära, att R. o. Ad. ville fästa StatsUlsk:s uppmärksamhet derpå, att detta ämne borde undergå en ny behandling.
Jag har måst fästa mig vid föredragningen af betänk.
N:o 85, emedan eljest möjligheten skulle helt och hållet afskäras, att fä en rättelse i det näst påföljande betänkandet, som rörer Fahlu stad.
Jag skulle tro, att det hade varit bättre, om Ulsk. hade i ett sammanhang behandlat denna fråga, men då man gjort såsom skett, så har del måhända varit i beräkning att komma lättare ifrån saken.
Jag får således vördsamt begära, att R. o.
Ad. för sin del behagade återremittera detta betänk., och att äfven N:o Sfi mätte få följa med, på den grund som jag tagit mig friheten nämna, nemi. att jag anser regleringen af det felaktiga förhållandet. böra utsträckas längre än till det speciella fall, som SlatsUtsk. nu har uppgifvit.
Då Grefve Horn redan vidrört betänk.
N:o 86, ehuru vi nu discutera betänk.
N:o 85, sä får jag äran upplysa, att orsaken, hvarför de sammansatte Ulskm gjort detta tillstyrkande, är den, att magistraten i Fahlun hade lemnat en felaktig uppgift i afseende på bevillningen för Fahlu stad, Den 9 April e. m. 205 hvarigenom densamma hade blifvit upptagen högre än den verkligen är, så att
Fahlun hade fått 3me båtsmän mera än sladeu verkligen skulle hafva.
I anledning deraf har staden klagat hos K. i\I., och K.
M. har i gifven resolution anvisat detn alt söka ändring hos R.
Oansedt de hegge sista lalarne hafva fästat sig vid betänk.
N:o 86, hvarigenom den fördel kunde vinnas att detsamma skulle kunna afgöras ulan discussion när det förekommer, så tror jag likväl det rätta vara, att nu endast hälla sig lill betänk.
Horn har klandrat den grund, sora af Rikets sednast församlade Ständer och af K.
M. är antagen, för bätsmanshållets utgörande, nemi. bevillningen.
Jag skulle deremot tro, alt della just är den rälla grunden derför; ty jag kan icke se någon bättre grund än bevillning af den synliga förmögenheten, af hus och tomter och den borgerliga rörelse, som skaffar inkomst.
Dessutom är den grunden sä nyligen antagen och båtsmanshållet derefter uppgjordt, att jag skulle tro, att äfven om den vore något felaktig, bör man bibehålla densamma så länge tills man med säkerhet fått kännedom om dess brister, hvilket jag tror ännu icke är förhållandet.
Det är visserligen sant, att en representant frän Slockholm har väckt motion härom, men förhållandet är dock icke det som Gr.
Horn tycktes vilja antyda, att Stockholms representanter i denna fråga blifvit öfverröslade, ty åtminstone inom det sammansatta Utsk., der, om jag minues rätt, del fans 2:ne representanter ifrån Stockholm, yttrade sig ingen af dem emot saken, ulan förenade sig med de öfrige Utsk:s-ledamölerne.
Nu har jag sedermera äfven hört, att BorgareSt. bifallit detta betänk., så alt jag för min del icke kan finna något skäl för R. o. Ad. att bevilja återremiss, utan anhåller om bifall lill betänk.
Jag ber alt få fästa uppmärksamheten derpå, att dessa båda utlåtra, som nu åro omnämnda, N:ris 85 och 86, icke äga med hvarandra någon särdeles gemenskap, emedan N:o 85 angår frågan i sin helhet och allmänlighet, hvaremot N:o 86 angår en enstaka fråga, som, hvad beslut än fattas om N:o 85, oberoende deraf kan bifallas eller afslås; enär N:o 86 blott rörer förhållandet inom Fahlu stad, och en vid uppgifterne derifrån tillkommen missräkning.
Om således detta betänk, afslås, så rubbas icke derigenom det närvarande förhållandet på något sätt.
Bifalles det åter, så blir detta blott ett litet tillägg till det allmännare beslutet, utan att på något sätt vidröra, förändra eller rubba grunderne för sjelfva fördelningen af bålsmanshållsskyldigbelen, och det är just ensamt om grunderne, som det nu föredragna betänk.
N:o 85 handlar.
Jag fortfar att tillstyrka bifall på betänk.
För att gifva R. o. Ad. något skäl för de påståenden jag tagit mig friheten framställa om det orättvisa i sjelfva grunden, har jag äter begärt ordet.
Jag vill minnas, att t. ex. Södertelje stad hade 10 båtsmän.
Naturligtvis var detta orimliga 206 Den 9 April e. m. onus pä den Iilla köpingen vida större, än det på grund af det ringare taxeringsvärdet kunde blifva.
På grund deraf fick staden blott en båtsman.
Naturligtvis måste det emot en båtsman svarande taxeringsvärdet derigenom komma alt stiga i förhållande såsom 1 lill 10.
Om jag hade velat taga bevillningen till grund för en allmän rotejemkning, så skulle jag borttagit hela roteringsbesväret, och satt en taxering på grund af del högre värde, som släderne derigenom vunnit.
Då bade jag kunnat sedermera reglera, om jag ville taga en rörlig förmögenhet till basis för en grundskatt, hvilket jag aldrig kan tro vara det rätta.
Nu har återigen mannamån och orättvisa uppkommit derigenom, att man beräknat det låga taxeringsvärdet på grund af det större onus, som är borttaget.
Att BorgareSt. är benäget för hela denna reglering, det betviflar jag visst icke, emedan onus af håtsmanshållet är kastadt ifrån borgerlig näring lill hus och tomter, som icke förut varit dermed belastade.
Detta är således en helt och hållet ny rotering, som hvilar på egendomsägare inom städerne, hvilka förut varit fria från detta onus, och det är naturligt att i denna fråga de öfriga städernes representanter ovillkorligen måste öfverrösta Stockholms stads representanter.
Jag förmodar att dessa sednare hafva insett olämplighelen att ingå i denna strid.
Frågan om rättelse i detta afseende synes mig ganska vigtig, emedan den verkligen rörer allmän rätt i landet, mera än den enskildes rätt; ty denna rotering drabbar numera icke enskildt städernes borgerskap eller borgerliga rörelse och den jord, som tillhör densamma.
Jag ber alt få fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att om ingen allmän reglering kommer att äga rum, så förfaller naturligtvis hela den fråga, som jag tagit mig friheten väcka, med afseende på StatsUtskis tillstyrkande uti betänk.
Jag fäster mig just dervid, att dä Utsk. begär jemkning af ett bestämdt fall, densamma äfven måste utsträckas till de öfriga, ty jag tror, att om Utsk. hade insett det bristfälliga uti taxeringen i allmänhet, lika så väl som i det enskilda fallet för Fahlu stad, så hade det icke kunnat undgå dens uppmärksamhet, som velat jemföra dessa taxeringsvärden, att finna, att deras relativa förhållande är det mest oriktiga, som kan uppställas.
Det är på grund deraf sora jag tillstyrker, att R. o.
Ad. nu ville bifalla, att detta vigtiga ärende måtte ånyo få af Utsk. lagas i öfvervägande. (jfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Stats- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ns utlåt.
Nio 85 gjorde anmärkmr föranleda lill återremiss.
Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla förevarande utlåt.
Denna propos. besvarades med starka ja jemte några nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. bifallit densamma.
Den 9 April e m. 207 Föredrogos och biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskms d. 5 dennes f. m. på bordet lagda utlål:n: N:o 86, i anledn. af väckt fråga om nedsättning i båtsmansroteringen för Fahlu stad; och N:o 87, ang:de väckt fråga om lindring för ägarne af ön Hanö i ulgifterne till lotsars underhåll.
Föredrogs Stats- samt Allni. Besv.- o.
Ekon.Ulskins d. 5 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 88, i anledn. af väckt motion om reorganisation af Gottlands nationalbeväring.
Med Utsk:n instämmer jag fullkomligt deruti, att i en sådan militärisk organisationsfråga, som den om nationalbeväringen på Gottland, Ständerna icke kunna laga initiativet.
Men Ulsk:n hafva efter denna premiss likväl ingått i en icke obetydlig förändring af denna organisation, då de föreslagit, att beväringsliden skulle framflyttas från femton års ålder lill det år, dä ynglingen manlalsskrifves.
Hade Utsk:n betänkt afsigten med att låta ynglingar vid femton års ålder ingå i beväringsskyldigheten, så bade Ulskrn funnit, att den person, som inrättade denna beväring, framlidne Amiralen Cederström, dermed afsåg den särskilda nytta för försvarsverket på Gottland, att icke behöfva frånrycka fullt stridbart folk ur striden för vissa detaljer, som fordras vid all sammandragning af trupper.
Dessa ynglingar äro nemi. framför gammalt folk tjenliga till alla smygpatruller; de hitta alla vägar och äro djerfvare än gamla alt skaffa underrättelser om fiendens ställning; de kunna besörja alla förrättningar vid trossen och så vidare.
Med ett ord, de göra det möjligt att ön med mindre styrka, än som eljest skulle behöfvas, kan försvara sig sjelf.
Dertill kommer, alt dessa ynglingar vid femton års ålder icke önska något högre än att få deltaga i vapenöfningarne, men skulle säkerligen, om man uppskjuter dermed, anse sig ganska betungade att ingå i beväringsexercisen.
Dessa förhållanden, mine Hrr, äro af en ganska stor vigt för en sådan organisation, som den på Gottland.
Den fordrar för närvarande visserligen tillökning af befäl och förbättring af befälets löner, i den mån folkökningen på Gottland ökat styrkan af denna beväring.
Den var 1810 omkring 6,000 man och kan om några år gå till några lusen mera.
Hvad som derföre fattas i befäl, blir Styrelsens sak att i framtiden deigifva Ständerna för att afhjelpa, och sker detta, så blir Gottland oanfallbart, i händelse nemi. befälhafvaren vet att använda de krafter han äger och får medel att föra denna trupp.
Jag anhåller att R. o. Ad,, med gillande af Utsk:ns premisser, mätte afslå den af Utsk:n föreslagna skrifvelsen lill K.
M. om framllyttande af tiden för inträde i beväringsskyldighelen.
Palmstjerna, Carl Otto: Inom Utskm voro, så vidt jag kan påminna mig, alla ledamöter af den tanka, alt man vid femton och sexton års ålder icke vanligen äger de kropps- och själskrafter, som erfordras för att gå i fält mot Rikets flender.
Men 208 Den 9 A pr il e. m. de förhållanden Frih.
Cederström nu omtalat, torde med skäl föranleda dertill, att beväringspliglen börjar något tidigare på Gottland än i llikets öfriga provinser.
Vid femton eller sexton års alder anser jag det likväl vara alldeles för tidigt att taga musköten på axeln.
Det är att förutse, alt större delen af dem, som vid denna ålder skulle användas på sådant sätt, snarare komme att förstöras genom faliguer oell stanna pä sjukhusen, än göra något verkligt gagn emot en infallande fiende.
Dessutom, då mantalsskrifningsäldern numera icke inträffar vid femton års ålder, så torde det i allmänhet icke längre vara billigt att då ålägga en pligt af den beskaffenhet, som beväringsskyldighelen.
Jag tillstyrker bifall lill Ulslcns betänk.
Hr von Hohen lia lisen, Mich.
Det är utom all fråga, alt det förhåller sig så som Frih.
Cederström nämnt, att, pä Gottland liksom öfverallt i verlden, en yngling vid femton års ålder har mycken håg för exercis, som aflager när hail blir äldre.
Dertill kommer, att de heväringsskyklige på Gottland icke, såsom pä fasta landet, sedan de om våren undergått mönstring, äro förpligtade alt i det årets vapenöfningar deltaga.
Ingen är nemi. hindrad frän alt under den långt förut kungjorda exercisliden företaga en resa.
Om exercistiden skulle framflyttas till en sednare ålder, så kunde det hända, att många alls icke blefvo inöfvade i vapen, emedan en stor del af befolkningen går till sjös och seglar bort.
Denna beväring vid femton års ålder får lära sig all marschera i takt, hvilket är det första, som behöfves.
De målskjuta också med skarpa skott, sex hvarje år.
Delta är således helt olika med förhållandet på fasta landet, der de gamla I unsar ne icke skjuta ett enda skott.
Palmstjerna nämnt, alt sedan den lid, då beväringen inrättades, mantalsskrifningsåldern också blifvit flyttad, medgifver jag vara ett skäl, hvarpå afseende bor göras; men sker det, sä anser jag del jemväl vara nödvändigt all göra till ett ovillkorligt åläggande, att ynglingarne skola verkligen inöfvas i vapen samma år de blifva dertill uppskrifna, emedan det annars kunde hända att de nndgingo det alldeles och att man, när de en gång kunde behöfvas, finge alldeles oöfvadt folk.
Palmstjerna deruti, alt fä femtonåriga ynglingar äga den styrka, alt de kunna handtera musköten med dertill hörande bajonett såsom soldater, men de förslå mycket väl att handtera studsare, pistoler med kolf, dermed de äro försedda, och kunna lära sig alt med dem skjuta väl.
Utom förmågan härtill, äga de viljan, som man sedermera icke finner; och der icke viljan finnas att inöfva målskjutning, der träffar icke eller skottet.
I fält är det dessutom icke ensamt styrkan och manbarheten hos folket som behöfves.
Dessa gossar äro, om också svagare, likväl rörligare, intelligentare och, om jag så får säga, nyfiknare än de äldre karlarne, alt smyga sig fram och se hvad som finnes framför.
Hvar och en, som gjort tjenst i krig, vet huru obeskrifligt nyttigt sådant är för den, som anför truppen.
Jag förnyar min begäran om afslag å betänk.
Den 9 April e, m. 209 Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Det skulle anses förmätet af mig alt vilja tala i en militärisk organisationsfråga, så vida jag inginge i sjelfva sakens beskaffenhet.
Men det finnes några yttre omständigheter, hvarpå jag anhåller att fä fäsla Ståndets uppmärksamhet innan beslut fattas.
Organisationen af Gottlands nationalbeväring uppgjordes på en lid, då minnet af anfall och missöden var friskt, då ändamålet hufvudsakligen var att försvara sig.
Nu deremot äro dessa minnen något förbleknade.
En långvarig fred har gjort, att man knappt tror på ett krigs möjlighet.
Dä var man uppmärksam på allt, som kunde lända till försvar, nu är man uppmärksam på allt som kan lända till besparing, eller med ett ord till hvila.
Då jag fortfarande tänker på försvarets nödvändighet, tror jag mera på riktigheten af den organisation, som uppgjordes då, än på den man nu vill göra.
Derföre instämmer jag med Frih. Cederström och Hr vou Hohenhausen.
Då nu öfverläggningen ansågs vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om Ii. o. Ad. bifölle Stats- o.
Ekon.Ulskms utlät.
Härefter hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade afslå Utskms hemställan, att R.
St. mätte i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, alt beväringens skyldigheter å Gottland icke må vidtaga förrän det år, dä ynglingen bl i Iver mantalsskrifven, men godkänna hvad Ulsk:n för öfrigt uti förevarande utlåt, yttrat.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, alt han uppfattat R. o. Adis svar såsom bifall till den sednare propos.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Hr Lagerhjelm, Pehr, och Hr R åfelt, Anton, Stats- samt Allm. Resv.- o. Ekon.Ulskms d. 5 dennes f. m. första gången på bordet lagda utlåt.
N:o 89, i anledn. af väckt fråga om lärareseminaricrs inrättande m. m.
Föredrogos och biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utskms nedannämnde d. 5 dennes f. m. på bordet lagde ullålrn:
N:o 90, i anledn. af väckt motion om åtgärders vidtagande och statsanslags beviljande för hämmande af tiggeri och befordrande af arbetsamhet bland fattige och vanvårdade eller vanartige personer; N:o 91, i anledn. af väckt fråga om statsanslag till inrättande af räddningsanstalter för vanartige barn och unga, första gången straffade förbrytare; N:o 92, i anledn. af väckt fråga om ersättning för forslingcn af presterskapets i Lappmarken löningsspanmål; N:o 93, ang:de väckt fråga om befrielse för comministersbostället i Boo socken af Orebro län från rotering samt om presle 9 H. 27 210 Den 9 April e. m. boställens oell sloniliemmans befriande från andra dessa boslällen och hemman åtföljande besvär; N:o 94, ang.-de föreslagna åtgärder lill beredande afen omedelbar posleommunication emellan Sverige och England; samt N:o 95, i anleda, af vackt fråga om underhållande af Hallsnäs bro.
Föredrogs Stats-samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:ns d 5 dennes f. ra. pä bordel lagda utlåt.
N:o 9t>, i anledn. af väckt motion om upphörande af eller lindring uti de consuladafgifter, som erläggas för Svenska fartyg, äfvensom inskränkning uti afgiften till Svenska kyrkan i London.
Detta utlät, företogs punktvis lill pröfning.
Irsta punkten, ang:de forsin get om upphörande af eller nedsättning uti ifrugavar. consuladafgifter.
Ulskrns yttrande i denna punkt bifölls. 2:dra punkten, ang:de det framställda yrkandet, att den afgift till Svenska kyrkan i London, som nu erlägges för hvarje Svenskt lil!
England ankommande, fartyg, hädanefter ej mätte belasta andra sådune fartyg än dem, sorn inga lill London.
Deh af Gr.
Sparre vid Utskms utlät, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, A tig., som derefter yttrade:
Jag instämmer i den mening, som Gr.
Sparre i sin reservation yttrat, men anhåller att 15. o. Ad. ytterligare mätte fästa uppmärksamheten vid ett annat förhållande i denna sak, nemi. att Norrska statsverket, enligt ett beslut af Stortinget, jemväl bidrager till kyrkans underhåll.
Detta bidrag har Norrska Stortinget beviljat, under förutsättning, att de bidrag, som Sverige förut lemnat henne, skulle fortfara.
Om Sverige förminskar de afgifter, sorn hittills utgått till Svenska kyrkan i London, hvilken äfven af Norrmän begagnas, så skulle följden ofelbart blifva, att Norrmännen i sin ordning gjorde sammaledes, till dubbel skada för denna församling, hvars kyrka är den enda fromma stiftelse, som af våra behöfvande sjöfarande kan med hopp om framgång tillitas i England.