Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förslag innehåller ju intet klander af hvad som skett, icke heller något påyrkande, att Norrska statsverket skulle lemna fri inqvartering såsom förr; utan då detta upphört, måste man rätta sig efter omständigheterna.
Man skulle möjligen af Hr von Hartmansdorffs premisser kunna fatta ett oriktigt begrepp om verkliga förhållandet.
Verkliga förhållandet med de Norrska statsråd som här befinna sig är, att de, utom sin fulla lön och serskild ersättning af 390 D e n 1 J u 1 i I. m. 1,000 r:dr specie eller mera, jemväl åtnjuta fri inqvartering.
Norrska statsverket ger nemi. åt dem här bostad med möbler och allting i ordning.
Om nu de Svenska statsråden under sitt vistande i Norrige skulle åtnjuta enahanda fördelar så att t. ex. en ständig lokal derstädes skulle vara för deras räkning förhyrd, skulle detta medföra betydligt större kostnader för statsverket än hvad den nu anmärkta summan innebär, då det Svenska statsrådets vistande i Norrige mera sällan förekommer.
Detta ansåg jag skulle tämligen lätt inses och är det pä grund häraf jag yrkat afslag å Utsk:s tillstyrkande i denna del.
Jag anser det icke tillhöra R.
St. att öfverlägga om, huru Norrska statsverket aflönar sina statsråder och lemnar dem inqvartering samt agrementer under deras tjenstgöring i Sverige, och så tvertom.
Men deremot är det ett ovilkorligt åliggande för R.
Sl:s revisorer att tillse huru de medel, som uti stats-koilt. blifvit lyftade, för Svenska slats-rådets vistelse uti Norrige, äro använda enl. gällande författningar.
Och sorn inga upplysningar af de förhanden varande handlingar kunde inhemtas, ansåge revisorerne sin pligt vara, att förhållandet i sin berättelse upptaga, på det att en nödig rättelse härutinnan måtte för framtiden vinnas.
Om det skulle blifva bestämdt hvad statsråden m. fl. få åtnjuta uti skjuts och dagtraktamente samt inqvarterings-penuingar, under deras resor till och ifrån Norrige samt vistelse derstädes, så kunna de inlemnade räkningarne kontrolleras, så väl af stats.kont. som ock af R.
Och genom en sådan föreskrift blifver utgiftens belopp icke beroende af de olika äsigter hos vederbönde som åtnjuta medlen, antingen de vilja hafva en större eller mindre beqvämlighet, eller en ypperligare eller mer inskränkt lefnad.
Man har sagt, alt den föreslagna skrifvelsen skulle innefatta ett klander.
Detta är ett misstag: den åsyftar blott nödig rättelse som säkerligen vederbönde skola inse och iakttaga.
Jag tillstyrker bifall till betänk, i denna punkt.
Den föreslagna underd. skrifvelsen är af följande innehåll, att R.
St. ”hos K.
M. anhålla, det täcktes K. M. i nåder tillse, att sådana åtgärder vidtagas, hvarigenom dylika, på Norrska statsverkets ersättningsanspråk grundade, utgifter måtte kunna för framtiden undvikas”.
St. för deras del besluta afgifvande af en sådan underd. skrifvelse, så följer ju deraf att K.
M. kan antingen på rese- och traklamenls-medlen, eller på hvilka besparingar
Han finnér lämpligt intill nästkommande riksdag, åt Svenska statsråden anvisa en viss ersättning för deras vistande i Norrige, eller också för Svenska statsverkets räkning i Norrige hyra lämplig lokal, äfvensom att lill nästkommande R.
St. inkomma med sådant förslag, som det Hr von Hartmansdorff antydl.
Jag skulle för min del således tro att den föreslagna underd. skrifvelsen, långt ifrån att i sig innebära något klander eller någonting förnärmande emot Norrige, tvertom skulle medföra mera reda i förhållanderne än som hittills ägt rum: och tillstyrker jag derföre bifall till berörde skrifvelse.
D;e n 1 Juli f. m. 391 Frih.
För den händelse att R. o. Ad. skulle anse behof förefinnas af en und. skrifvelse i denna fråga, hade det varit önskligt att i StatsUtsk:s förslag icke begagnats sådana ordalag som i betänk, finnes införda.
Utsk. hade nemi. icke bordt tala om Norrska statsverkets ersättningsanspråk.
Jag tror, alt om man ämnar afgifva en underd. skrifvelse, måste man välja sådana ordalag, som uttrycka hvad man menar, eller åtminstone icke hänsyftar på någonting annat än hvad man verkligen ämnar vidröra.
Jag an ser derföre Utsk:s förslag på intet vis vara tillfredsställande.
De ordalag StatsUtsk. begagnat, härflyta naturligtvis af sakens förhållanden, nemi. att Norrska statsverket förskjutit medlen till den ifrägavande inqvarteringen och derföre af det Svenska äskat ersättning.
M. skulle finna för godt att, på sätt jag föreslagit, bestämma en viss aflöning ät de Svenska statsråden under deras vistande i Norrige, så biet ju följden deraf, att Norrska statsverket icke vidare komme med dylika ersättningsanspråk.
Man finge sedermera icke annat att granska än huruvida den ersättning, som dem tilldelats vore öfverensstämmande med det reglemente Konungen utfärdat eller icke.
Sa som förhållandet nu är kan revisorerne föranleda till obehagligheter, hvilka man bör undanrödja.
Så länge statsrådet förblifver i Sverige, åtnjuter det naturligtvis ersättning i vanlig ordning, men i hvad mohn densamma räcker till sedan statsrådet kommit öfver Norrska gränsen, kan man icke veta.
Man bör dessutom'söka undvika det särskild tvist med Norrska statsverket icke uppstår derom, huruvida för mycket eller förlitet blifvit för inqvarteringen betaldt.
Har deremot K.
M. bestämt hvad statsrådet skall erhålla; så är det slut med alla tvister och det kommer icke i fråga om embelsmannen haft större eller mindre våning, om han farit med flere eller färre hästar.
Det blir hans egen sak; ty han har sin bestämda taxa efter hvilken han uppbär sin ersättning antingen han medför öfverskott eller brist.
Jag tror således icke att R. o. Ad. har skäl till det uppgifna förslagets ogillande.
Den af StatsUtsk. här föreslagna underd. skrifvelse innebär tydligen uti sin ordalydelse en föreskrift för K.
M. att tillse att, hvad af honom blifvit afgjordt icke mätte göras om igen.
Syftningen med Utsk:s förslag är måhända icke sådan, men sådana ordalag äro begagnade, som innebära en bestämd förebråelse.
Öfvergå vi nu lill sjelfva sakförhållandet, så synes den mig vara nog obetydlig för alt föranleda en serskild underd. skrifvelse från R.
St. till K. M., hälst saken är tydligen utredd och grundar sig på ett reciprocitets-förhållande till brödrariket Norrige.
Jag tillstyrker således för min del att afslag må äga rum pä den föreslagna underd. skrifvelsen.
Hade den af Utsk. föreslagna underd. skrifvelsen varit så styliserad som Hr von Hartmansdorff synes åsyfta, hade jag visserligen icke haft något emot dess aflåtande att erinra nemi. i den form, att R.
St., med anledn. af nu yppade förhållan - 392 Den 1 Juli f. m. den, hos K. M. anhållit, det Han ville för framtiden bestämma vissa grunder hvarefter de statsråd som åtfölja Honom på Dess resor till Norrige skulle njuta ersättning för inqvartering och andra kostnader.
Derigenom hade man endast afsett en bestämmelse för framtiden och icke såsom Hr Lagerheim riktigt anmärkt, kunnat anses hafva uttatalat ett direkt klander emot brödrariket, hvilket sä väl premisserna som hela förslaget tydligen synes innebära.
Ett sådant klander vore ganska obilligt, då Norrmännen icke kunna sägas vara skyldige att fortfarande lemna fri inqvartering derföre att sådant förut ägt rum.
Förslaget innebär äfven ett klander emot K. M., som dock icke kunnat vidtaga någon annan åtgärd än som skett.
Jag anhåller derföre, att Hr von Hartmansdorff ville sjelf föreslå någon passande redaktion af förslaget, som kunde leda till uppnående af det utaf honom åsyftade resultat eller också att propos. till afslag pä skrifvelsen mätte framställas.
Enär Hr Rosenblad, såsom mig syntes, erkänt riktigheten utaf hvad jag yrkat, men ogillat ordalagen uti Utskrs förslag, får jag hemställa om R. o. Ad. skulle vilja bifalla följande, i det närmaste efter Hr Rosenblads åsigter, rättade förslag innefattande: ”att R.
St. uti underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, det täcktes K.
M. för framtiden bestämma beloppet af det dagtraktamente och den skjutsersättning, som bör Svenske embetsman under deras vistande och resor i Norrige tillkomma”.
I det fallet hade man yttrat sig icke blott om statsråds-ledamöter, utan äfven om protocolls-sekret. och andra personer som äro Konungen följaktige.
Alt nämna någonting serskildt om inqvartering anser jag vara öfverflödigt, ty då den som i Sverige vistas samt njuter skjuts och traktaments-ersättning under resor, får sjelf skaffa sig rum, så torde enahanda utväg äfven böra vidtagas i afseende pä resorna i Norrige. K. M. kan dervid bestämma ersättningsbeloppet sä högt att det förslår.
I resereglemente! finnes icke mer än två slags ersättnings-poster, nemi. dagtraktamente och skjutsersättning.
Jag ser då icke något skäl att tillöka dem med en tredje titel, blott och bart för de Svenska embetsmäns skuld hvilka åtfölja Konungen i Norrige.
Då jag sista gången hade ordet tillstyrkte jag afslag utan vilkor på den föreslagna underd. skrifvelsen.
Jag anser mig derföre pligtig nu nämna, att jag visserligen icke skall motsätta mig antagandet af en i lämpligare ordalag affattad skrifvelse.
Jag anhåller dock att Hr von Hartmansdorffs förslag måtte blifva ånyo uppläst, emedan jag nyss icke riktigt uppfattade uttrycken deruti.
Hr R o senblad:
Jag har visserligen icke någonting emot antagandet af den utaf Hr von Hartmansdorff föreslagna underd. skrifvelsen, isynnerhet om dertill lägges några ord, innefattande att ersättning bör lemnäs för kostnader till hyra eller inqvartering.
Jag får fästa uppmärksamheten pä den stora skillnad i kostnader som måste uppstå för Svenska statsråderne, emellan att kringresa här i Den 1 Juli f. m. 393 landet i embetsärender och att uppehålla sig i Norriges hufvudstad hos Sveriges och Norriges gemensamma Konung.
I förra fallet kunna de möjligen genom alt taga sina qvarter på gästgifvaregårdarne betala logie med en eller annan inbesparad häst; men i fråga om vistandet i Christiania, hvilket ofta är obestämdt, emedan Konungens residerande derstädes ibland blott kan vara 14 dagar och vid andra tillfällen fortfara i tre månader, kan en sådan utväg icke tillitas, utan torde derföre hyresersättning dem böra tillerkännas.
Icke blott hyrorna utan äfven lefnadskostnaden äro dyrare i Christiania.
Skulle nu alla kostnaderna för uppehållet i Norrige bestridas med dagtraktamentet samt skjutsersättning från Norrska gränsen till Christiania, hvilken väg, som bekant är, endast utgör 1(5 mil, skulle hästantalet tilltagas så högt att det kunde lemna tillgång till bestridande af hyreskostnaderne i Christiania.
Som jag för min del icke kan inse annat än att någon likhet borde förefinnas emellan hvad Svenska statsverket består sina statsråd under deras vistande i Norrige och hvad de Norrska statsråden här i Slockholm åtnjuta, får jag fortfarande yrka, att en serskild ersättning måtte våra Svenska statsråd i detta afseende meddelas, under namn af inqvarteringsersättning eller hvad man vill kalla det.
Jag har redan fästat Ståndets uppmärksamhet derpå, att, enl. nu gällande reglemente, det icke lemnäs sådan serskild ersättning för inqvartering utan alt hon ingär i dagtraktamentet.
Detta tillämpas för våra statsråd när de åtfölja Konungen på resor inom Sverige.
I händelse det kostar mera att bo i Norrige, såsom erfarenheten intygat, så beror det pä Konungen att i förhållande derefter öka deras dagtraktamente i Norrige.
Jag inser icke något skäl hvarföre man skulle införa en ny ersättnings litel för Svenska embetsman emedan de vistas utom rikets gränsor.
Om således de Svenska statsrådens dagtraktamente bestämmes till ett lämpligt belopp under deras vistande i Norrige, så är det alldeles likgiltigt om de blifva der i tre dagar eller tre månader, ty ersättning tilldelas dem i alla fall efter dag.
Jag förnyar således min anhållan om bifall till det af mig framställda redaktions-förslag, hvilket jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville låta för Ståndet uppläsa.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då Ilr Lagerheim begärt uppläsning af Hr von Hartmansdorff, förslag, nu innan diskussionen förklarades fulländad finge uppläsa detsamma, hvilket vore sälydande: ”Att R.
St. borde uti underd. skrifvelse hos K. M. anhålla det täcktes K.
M. för framtiden bestämma beloppet af det dagtraktamente och den skjutsersättning, som bör Svenska embetsmän under deras vistande och resor i Norrige tillkomma”.
Hr Lage rheim:
Då det nu gällande rese-reglementet endast är afsedt för Svenska embetsmäns resor inom Sveriges gränsor och detsamma således icke kan tagas till norm för deras resor utom landet sä synes mig, med afseende, så väl på inqvarteringens flera gånger större dyrhet i Norrige än i Sverige, som ock å andra omstän - \ 394 Den 1 Juli f. m. digbeter, det lämpligaste vara, att R. o. Ad., med antagande i öfrigt af Hr von Hartmansdorffs förslag, deruti införde ett uttryck om ersättning för inqvartering.
Jag anhåller vördsammast attiliGr. o. Landtm, ville först framställa propos. till bifall på mitt förslag.
Om det bifalles, kan ju det tillägg Hr Lagerheim påyrkar, särskildt föreslås.
Om jag funnit detta tillägg lämpligt skulle jag sjelf intagit det i mitt förslag; men då jag anser det, minst sagdt, obehöfligt, så kan jng icke tillstyrka detsamma.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad framställde H r Gr. o. Landtm, propos. till bifall å den ifrågavande 13 §, men härvid ropades starka nej, blandade med några ja; i anledn. hvaraf Hr Landtm., med förbehåll att Hr Lagerheims förslag framdeles finge pröfvas, hemställde om R. o. Ad. bifölle det af Hr von Hartmansdorff framstäldta förslag.
Hr Landtm, hemställde sedermera om R. o. Ad. ansåge att, enl.
Hr Lagerheims förslag, i den nu beslutade underd. skrifvelsen borde efter orden ”skjutsersättning” tilläggas ”samt ersättning för inqvartering”; men denna propos. besvarades med starka nej,jemte ett eller annat ja, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit, att nej öfverröstat ja. § 14.
Rifölls. § 15. R. o.
Ad. lät vid IJtsk:s yttrande i denna § bero. §§ 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22 och 23.
Biföllos. § 24.
Lades till handlingarne. §§ 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31 och 32.
Biföllos. § 33.
Lades till handlingarne. §§ 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46 och 47.
Biföllos. §§ 48 och 49.
Hr Aminoff: Sedan klockan snart är 3 och Riddarhuset temmeligen fåtaligt så får jag vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, heim Den 1 Juli f. m. 395 ställa, huruvida Hr Gr. o. Landtm, skulle finna för godt, tillåta, att Ståndet lick åtskiljas, för att taga sin middag.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han, då endast en mindre del af StatsUtsk:s förevande utlåt, äterstode, samt R. o. Ad. enl. förut fattadt beslut komme att vid början af eftermiddagens plenum förrätta val af suppleanter för ledamöterne i förstärkta BankoUtsk., ansåge sig icke höra framställa propos, till R. o.
Ad:s åtskiljande, innan Utsk:s utlåt, blifvit till slut genomgånget. §§ 50, 51, 52, 53 och 54.
Biföllos. § 55.
Hr von Troil, Emil: Jag har visserligen icke någonting emot hvad StatsUtsk. åsyftat med här föreslagne underd. skrifvelsen.
Jag anser mig dock böra upplysa, att de åtgärder man derigenom velat föranleda, redan äro vidtagna.
Det lärer icke varit serdeles svårt för Utsk., att derom erhålla underrättelse om man sökt densamma, enär redan förlidit år vid den då afgifne berättelsen till K. M., rättelse i detta afseende vidtagits.
Förut var förhållandet att berättelserne hvarje gäng afgafs för 2:ne år i sender.
Redan är 1844 var uppmärksamheten fästad på detta förhållande och på behofvet af ett skyndsammare aflemnande af berörde berättelse.
Vid den tiden var dock förhållandet det, att en mängd oafgjorda mål funnos för en tid af 10 år tillbaka.
Man ansåg då nödvändigt, att först undanarbeta denna balance som varit föremål för föreg:de Stats-revisorers anmärkmr.
Om nu R. o. Ad. för sin del, anser lämpligt att till Konungen ingå med underd. skrifvelse för att begära vidtagande af en åtgärd, hvarom man redan galt i författning, så har jag visserligen ingenting deremot.
Jag har endast ansett mig böra upplysa förhållandet och instämmer i öfrigt i Utsk:s hemstäl lan om tryckning af dessa berättelser och detta så mycket mer, som framställning derom blifvit af embetsverket sjelf gjordt, ehuru det hittills icke vunnit bifall. R. o. Ad. biföll ifrågavar:de 55 §. § 56.
Bifölls. § 57.
Afven vid denna punkt förekom någonting motsvarande af det förhållande hvarom jag vid föreg:de punkt talat, nemi. alt man helt och hållet förbisett hvad som kunnat tilldraga sig under den icke obetydliga mellantid, som förflutit från det sista af de år, som revisions berättelsen omfattar.
Hade revisorerna och stats-kont. ägnat samma uppmärksamhet åt detta ämne, som det nu vill befrämja hos ifrågavande embetsverk, så hade man säkerligen kunnat fä förnimma att åtgärd vidtagits till undanrödjande af det öfverklagade förhållande att redogöraren lemnat varor till fån - 396
Den 1 Juli f. m. garna från sitt enskilta förråd, långt förrän anmärkn:n gjordes, äfvensom att hvad fångarne till förbättring af sin kost erhållit, inskränkt sig till bröd, svagdricka och s. k. bondost.
Jag skulle derföre tro att den föreslagna skrifvelsen är fullkomligen öfverflödig, enär uppmärksamheten visserligen har varit och fortfarande är fästad pä detta vigtiga ämne.
Flade det varit revisorerna möjligt att så intränga i ämnet att de kunna lemna en säkrare grund eller en mera fullständig ledning för frågans bedömande, än som hittills varit att tillgå, så hade sådant af Fångstyrelsen med tacksamhet emottagits, men den i allmänna ordalag affattade uppmaningen, att ägna uppmärksamhet åt en sak, som ingalunda varit hortglömd, den tillåter jag mig att säga, har icke här varit på sitt ställe.
Med anledn. af de uppmaningar Hr von Troil meddelat och den särskilda kännedom om saken jag varit i tillfälle att förskaffa mig, anser jag mig böra förklara, det jag anser den ifrågakomne skrifvelsen alldeles öfverflödig, hvadan jag tillstyrker R. o.
Ad. att afslä hvad
Utsk. i detta hänseende föreslagit.
Med anledn. af hvad Hr von Troil yttrat, anhåller jag endast att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att 1847 års revisorers berättelse omfattar de båda åren 1844 och 1845.
Hvad som sedermera blifvit tillgjordt, har icke kommit till revisorernas kännedom.
Revisorernes granskning har endast kunnat omfatta de handlingar, som tillhöra statsverkets räkenskaper för nyssberörde tvenne är.
Jag vill visserligen medgifva att med det mångfaldiga åliggande som revisorerne under en icke långt utsträckt tidrymd haft sig uppdragit, det kunnat vara ganska svårt för dem, att inhemta upplysningar om hvad som blifvit åtgjordt efter den tidrymd som revisionen omfattar och måhända ansägo revisorerne frågan icke vara af den vigt att de ville med en sådan undersökning sig besvära.
Jag skulle dock tro att StatsUtsk:s inkomstafdelning haft tillräckligt rådrum att förskaffa sig nödige upplysningar i detta hänseende.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till afslag och sedermera till bifall å ifrågavar:de 57 § framställda propos:r, besvarades med blandade ja och nej; men då Hr Landtm, i anledn. deraf ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade afslä denna § ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande. § 58.
Bifölls. § 59.
Hvad jag ronde denna punkt har att anföra, har mycken likhet med hvad jag yttrat om de tvenne föreg:de.
Revisorerna hafva yttrat det de funnit fångkosten, synnerligen vid Långholmen, vara bättre än det som bestås indelta soldaten under marsch samt hvad den frie arbetaren är i tillfälle att er - Den 1 Juli f. m. 397 hålla.
Undersökningar ang:de särskilda utspisningsstater hafva sedan flere är tillbaka pågått på fångstyrelsens föranstaltande och de hafva blifvit förrättade med så stor vetenskaplig noggrannhet som varit möjlig.
Hvad nu den första af revisorernes anmärkn. beträffar, sä grundar den sig pä ett misstag, ty den nu gällande utspisningsstaten för fångarna är till priset betydligen lägre än den som bestås indelta soldaten under möten.
Jag kan icke föreställa mig att den indelta soldaten lefver sämre under marsch än under mötena.
Den aflöning, som enl. R.
St:s beslut vid 1840 års riksdag, under marsch bestås är vida högre än priset pä de portioner som vid mötena lemnäs.
Om detta är fallet kan jag icke undertrycka den tanken att felet mäste ligga hos vederbönde auctoriteler eller hos truppens befäl.
Hvad åter den fria arbetaren angår, så är det lika svårt att godkänna som att förneka den gjorda jemförelsen, ty då borde något visst qvantum vara bestämdt och ingen lärer väl kunna stiga fram och säga hvad den frie arbetaren verkligen åtnjuter.
Om man dermed menar, hvad som i ett ordentligt hus bestås åt tjenstfolket, sä får jag säga att fångkosten icke stiger deröfver.
Att fångulspisning icke mätte synnerligen öfverstiga hvad behofvet kräfver, dertill kan såsom bevis lända de flerfaldiga fall som under sednare åren inträffat, att fångar, hvilka fått någon minskning i sina portioner derföre att de icke kunnat fullgöra ålagt arbete, insjuknat, och då de inkommo på sjukhusen har läkaren icke föreskrifvit annat ån en starkare kost till krafternas återfående.
Utsk:s hemställan gå derpå ut att K.
M. efter sundhets-collegii hörande, skulle meddela nödige föreskrifter. K.
M. har redan infordrat ett sådant utlåtande och jag kan icke föreställa mig annat, än att K.
M. har för afsigt att dä detta utlåtande inkomme, derefter meddela sådana föreskrifter som befinnas nödige.
Frågan beror nemi. ännu på sundhets-collegii utlåtande.
Det är således samma förhållande med denna hemställan, som med en föreg:de hvilken R. o. Ad. icke godkänt, nemi. att R.
St. skulle genom antagande af Utsk:s förslag begära vidtagande af något som redan är bragt å bane.
Det är visserligen sant hvad Hr von Troil anmärkt, eller att kostnaden för den tågande soldatens dag-rationer är större än för korrektionistens matportioner.
Men man mäste likväl taga i betraktande att korrektionistens föda uppköpes i stora partier och förvaras på ett ställe, hvaraf naturligtvis följer, att den skall fås för bättre pris än då man under marsch skall tillhandahålla mat åt soldater på särskildta ställen.
Hvad den fria arbetaren beträffar afsåg revisorernas anmärkn. icke blott qvantiteten utan äfven qvaliteten.
Samtlige ledamöter af BondeSt. ibland revisorerna, förklarade med en mun att den fattige frie arbetaren, backstugusittaren och andra skulle anse sig särdeles lyckliga om de, till och med på helgedagarne kunde göra sina mål med så goda matvaror som korrektionisterna få.
Det var således någonting mera än qvantiteten ensamt som fäste revisorernas uppmärksamhet.
Det må visserligen vara möjligt att den nu gällande staten för fångarnes matordning år den som med afseende på vetenskapliga beräkningar af den nä - 39S Den 1 Juli f. m. rande kraften hos födoämnen kan vara riktig.
Men det är icke ett godt exempel i moraliskt afseende om den frie arbetaren i allmänhet befinnes vara i sämre belägenhet än korrektionisten i afseende på mängden och beskaffenheten af de lill hans uppehälle nödige födoämnen.
Detta har varit hufvndsakliga anledningen till revisorernas anmärka, och jag tror det häller streck.
Huruvida efter revisions-ären några ytterligare åtgärder vidtagits, var icke revisorerna bekant på sätt jag förut nämnt.
De hafva hållit sig till de förhållanden som revisions-ären omfatta.
Den siste värde talaren har icke riktigt uppfattat hvad jag senast yttrade.
Jag gjorde icke någon jemförelse emellan korrektionistens utspisningsstat och det traktamente som bestås den indelta soldaten under marsch och tåg, emedan den förra är uttryckt i vissa proviantpersedlar och således icke är med traktamentet jemförligt.
Deremot anställde jag jemförelse med hvad soldaten åtnjuter under möten, och som jemväl är i vissa proviantpersedlar utsatt.
Vidare sade jag att soldatens underhåll vid möten naturligtvis bör kosta betydligt mindre än under tåg, förutsatt nemi. att han i båda fallen är lika väl född, om delta icke är förhållandet, är fel begånget af en eller annan embetsmyndighet.
Hvad beträffar det uttrycket i sednaste statsrevisorers .berättelse, att anmärkn:n icke egentligen skulle hafva afsedt qvantiteten utan snarare beskaffenheten af den lemnade utspisningen, så kan jag visserligen icke bestrida att ju icke i fångkosten ingå födoämnen, som visserligen äro sällsynta inom många frie arbetares hus till och med hos den besutne bonden, t. ex. då tångarne en gång i veckan erhålla färskt kött.