Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekon.-Ulskollel:
N:o 68, i anledn. af väckt motion om ändring i Kongl. Förordn. om sockenstämmor i Stockholms stad af d. 16 Mars 1847; samt N:o 69, i anledn. af väckte motioner om ändringar och förklaring af Kongl. Förordn. om sockenstämmor i riket af d. 29 Augusti 1843. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m.
Lördagen den 5 April 1851.
Justerades 3 prol.utdr. för d. 2 dennes samt pleni prot:n för d. 12 sisth Mars f. och e. m. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, tillkännagaf alt bland Hrr Elektorer upstått 3 ledigheter, samt anmodade Hrr Bänkmän, att sammanträda till dessa ledigheters återbesättande.
Äfvenledes tillkännagaf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att bland Hrr Bänkmän upstått en ledighet för hvardera af 1, 4, 5, 6, 9 och 22 Bänkm:s-afd:ne, samt att val af en Bänkman inom hvar och en af dessa Bänkm:s-afde:r komme att företagas nästa Onsdag d. 9 dennes vid början af plenum.
Föredrogs ånyo Bevilln. samt Allm.
Ekon.Utsktns d. 29 sisth Mars och d. 2 dennes på bordet lagda betänk. n:o2, i anledning af väckte motioner om bestämmande af medelporto samt införande, i sammanhang dermed, af åtskilliga andra förändringar i afseende å, inrikes brefvexlingen.
Den 5 April. 251 Uplästes ett af Hr von Hartmansdorff, Aug., inlemnadt sålydande anförande:
Ulsk:n synas hafva tagit för afgjordt, att postportots föreslagna nedsättning icke skulle kunna slå ofördelagtigt ut, emedan de till 11.
St. hemställt, att hos Konungen begära nådig propos. i ämnet, vid nästa riksmöte; ty med propos. måtte väl icke menas Konungens förslag, att R.
St. ville lemna Post-Taxan oförändrad.
Likväl torde den utredning af ämnet, hvilken R.
St. nu skulle begära, alt Konungen måtte, genom vederbör, låta förrätta, kunna föranleda ett sådant förslag, i händelse hon utvisade, att Post-Taxans nedsättning skulle vålla riket en förlust, hvilken måste med ny och betydlig bevillning godtgöras.
En sådan utgång är icke blott möjlig, utan sannolik, af skäl, som jag här nedan skall närmare anföra.
Framställningen lill K.
M. synes fördenskuld böra, vid detta tillfälle, blifva annorlunda beskaffad.
Jag bestrider ej nyttan för de skrifvande att få sina bref, vare sig i kärleks-, handels-, politiska eller andra angelägenheter, fortskaffade, med ringare kostnad, än hitintills.
Men äro brefven angelägna: så anser den skrifvande det porto, som nu betalas, visserligen icke för högt.
Aro brefven deremot onödiga: så finner jag intet skäl för Staten att genom upoffringar upmuntra deras improductiva tillverkning, och med detsamma föranleda eljest umbärliga postskjutsningars åstadkommande, posliljoners och tjenstemäns anställning, samt Post-kontors uprältande.
St. måste hufvudfrågan, i alla fall, vara att tillse, om Staten på företaget vinner eller förlorar.
Huruvida ökad brefskrifning mera bidrager till tidens förspillande, eller till hans nyttiga användande, är ovisst, och alltså, huruvida denna sysselsättning är riksgagnelig eller icke.
Lika oafgjordt är följagteligen, huruvida Statsmannen bör glädja sig, eller ej, öfver brefvens tilltagande mängd och öfver den ökade förbrukning af papper och bläck, pennor och lack, som till dem erfordras.
Men hvad som allestädes varit en gifven följd af den föreslagna åtgärden, är en minskad statsinkomst af Postverket, emedan den påräknade tillökningen i brefvexlingen icke kan ske lika hastigt, som postpenningarnes ögonblickliga nedsättning.
Tillökningen synes deremot gå så långsamt, att ett särdeles godt tålamod erfordras för att kunna afvakta hennes inträffande, eller ock en särdeles stor fäguad öfver brefvexlingens tillväxt, för att dermed kunna trösta sig, öfver inkomsternas uteblifvande.
1839, året förr än förändringen infördes i England, steg bruttoinkomsten af Postverket till 2,522,000 £ St.
Huru stor nettoinkomsten var, vet jag icke.
Men då hon 1840, efter den nya ordningens inträde, nedgick till 471,000 £, blef missnöjet högljudt.
Nu, 10 år derefter har nettoinkomsten, år 1850, icke stigit till mera än 832,000 £ och förmodligen icke till så mycket, som hon före ändringens införande utgjorde.
I Frankrike har det gått lika illa, kanske än värre baklänges, med Postinkomsterna, ty, enl.
Moniteuren, som af Post-Tid^ 252 Den 5 April. ningen n:o 26 för år 1850, åberopades, hade Poslinkomsterna genom postportois nedsättning, minskats, åt 1849, med 11,000,000 Francs.
När sådant kunnat hända, i 2:ne af Europas mest befolkade och centralt belägna länder, hvad skall icke kunna hända i vårt glest bebodda och långsträckta land, hvaraf mera än J- blott har en enda landsväg, på hvilken dock postfart måste fyra gånger i veckan underhållas.
Men icke nog dermed, alt inkomsterna skulle genom postpenningarnes nedsättning minskas.
Utgifterna skulle derjemte betydligen ökas.
Hedan se vi, huru poslbönderne klaga öfver den ökade tunga, som nuvarande postföring ådrager deni, och huru de begära godtgörelse af Statsverket derför.
Huru mycket större och mångfaldigare skulle icke ersättningsanspråken blifva, om förändringen infördes?
Om Statsverket derigenom skulle, icke blott mista den behållning af 115,000 r:dr, som det f. n. af poslmedlen påräknar, ulan nödgas dessutom tillsätta ett par hundrade tusen r:dr: så skulle mistningen upgå lill lika belopp, som den årliga gärd af 300,000 r:dr, Ständerna vid sisth riksdag för viss tid åtogo sig, till den Danska fejdens bekostande.
Man minnes hvilka svårigheter då mötte, att få denna utskyld lagd på allmänna bevillninuen, och huru man ville bland annat, kasta henne på Banken.
Än vidrigare skulle det förefalla R.
St, alt öka samma bevillning med någon dylik summa för ett ända mål, hvilket skulle förekomma de flesta, särdeles BondeSt., så likgiltigt, som att, för ett ofta onödigt brefskrifvande, mindska våra ingalunda för högt tilltagna postpenningar.
Att bedja Konungen till Ständerna afgifva en propos., hvars afslående man kan förutse, vore lika olämpligt, som att bedja Honom föreslå oförändradt bibehållande af sakernas nuvarande skick.
Jag hemställer alltså, att H. R. o. Ad. måtte återremittera betänk., eller ock besluta underd. anhållan det K.
M. täcktes låta, genom Poststyrelsen, utreda detta ämne, med tillämpning på Sverige, och om förändringen befinnes fördelagtig, nådig propos. derom till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva.
Till en början önskade jag att någon af Utskms ledamöter, som har biträdt ifrågavar. betänk., behagade uplysa, hvad som menas i Utskms tillstyrkande med ett förändradt system i afseende på postväsendet.
Jag har icke trott alt motionernas innehåll gifvit anledn. till förslag af ett förändradt system i afseende på postväsendet, ulan endast i afseende på postportot.
Postverket här i landet är inrältadt på annat sätt än i andra länder, och om med ett förändradt system i afseende på postväsendet menas, att postskjutsen borde på annat sätt ordnas, så hade något förslag dertill åtminstone bordt af Utskm för Ständerna framläggas.
Är det blott fråga om sjelfva postportot så är dervid en annan omständighet, hvaröfver man bör yttra sig.
Det är icke fråga om att postverkets inkomster skola minskas genom införande af medelporto, utan meningen, Den 5 April. 253 sådan jag upfaitat den, skulle vara att någon beräkning borde ske, hvarigenom man förvissade sig om, att i fall postportot blifver lika öfver bela riket, så komma statsverkets inkomster derigenom icke alt minskas, ulan blifva ungefärligen lika.
Ständerna äro icke i tillfälle alt upgöra en sådan beräkning, utan det fordrar en närmare undersökning af vederbör., för alt i det afseende! kunna uttala något omdöme.
Enl. min tanke, vore det en god och för allmänheten beqvämlig sak, medförande lättare kontroller öfver inkomsterna, om postportot vore lika för alla bref af lika vigt, som skickades mellan postkontoren, och i detta afseende skulle jag vilja tillstyrka en underd. skrifvelse till K. M., men affatlad i andra ordalag än Utsk:n hafva tillstyrkt.
Den beqvämlighet, som för allmänheten skulle upkomma, är påtaglig och behöfver icke närmare påpekas, äfvensom den deraf upkommande lättnad för expedierandet vid postkontoren.
Men svårigheten att beräkna huruvida det skulle erfor dras en afgift af 4 eller 5 sk., för att inkomsterna skulle upgå lill del belopp, som postverket nu äger till bestridande af kostnaderna, dertill fordras en noggrann utredning.
Icke bör man vara så mån om att efterrapa andra länders inrättningar, att man genom desammas införande här i landet, tillskyndar Statsverket någon skada.
Att postbönderna härigenom skulle blifva mera betungade, kan jag icke förmoda.
Om brefvexlingen skulle öka sig, vore det på små bref, som en sådan tillökning skulle äga rum, och de utgöra en obetydlig del af allt hvad med posten sändes.
Hvad som betungar postbönderna, och ökar hästäntalet, är något helt annat, det är nemi. de under namn af periodiska skrifter utgående broschyrer och dylikt, som göra att postskjutsen blifvit för bönderna i sednare tider så serdeles betungande, ty ingalunda är det brefvens antal.
Min mening vore att R.
St. i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, alt K.
M. täcktes anbefalla poststyrelsen, alt låta uprätta, på tillförlitliga beräkningar grundadt förslag till införande af en likhet uti brefporto, som kunde förena allmänhetens beqvämlighet med en lättare expedition vid postkontoren, jemte bibehållande af önskvärd kontroll utaf räkenskaperna, samt i fall K.
M. finner för godt, att sådant förslag gilla, derom vid en blifvande riksdag lill R.
St. afgifva nådig propos.
I händelse R. o. Ad. skulle instämma i denna mening, torde beslut kunna fattas, i annat fall tillstyrker jag återremiss af betänk.
Hr Wattrang, Nils Adolf, anförde skriftligen:
Uti förevar.
Bevilln. o. Ekon.Ulskms betänk, föreslås, att R.
M. anhålla om anbefallande till poststyrelsen, att låta upsätta förslag lill införande af ett, i den syftning åtskilliga motionärer antydt, förändradt system i afseende å postväsendet, samt om afgifvande derefter lill R.
St. vid nästa riksmöte af nåd. propos. i ämnet.
Det förundrar mig, att icke i sammanhang härmed, hvarken af någon af motionärerna, ej heller inom 254 Den 5 April.
Utsk:n, någon upmärksarahet blifvit fästad vid den efter min tanka väsendtligaste olägenheten inom vårt postväsende, nemi. osäkerheten i afseende på recomraenderade brefs försändande orter emellan, tydligen ådagalagd genom de tid efter annan inträffande, i vårt land ingalunda sällsynta poströfverier.
Så länge likväl ingen utväg förefinnes, att vid penninge-remisser begagna sig af annat än vanligt sedel-mynt, är det klart att kännedomen om de betydliga penninge-summor, som för hvarje gång med posterna försändas, skall locka brottslingen lill ett röfveri, så mycket begärligare som rofvet består i reda penningar, hvars innehafvande är ganska lätt att dölja.
Att till postens tryggande densamma forslas på de större och allmännare linierna, under vård af en beväpnad postiljon, har erfarenheten visat icke vara nog, då denne, af stationernas längd uttröttad, kanske ofta siller} inslumrad och låter öfverrumpla sig innan han hinner bruka sina vapen; och en stor del af våra poster, med hvilka likvisst ofta betydliga penninge-remisser försändas, färdas såsom bekant är utan någon postiljon, endast under ansvar af postföraren, som understundom kan vara till och med blott en pojke.
— Den osäkerhetf, och deraf följande ofta inträffande förluster, så för postverket, som för den enskilde, som nu i detta hänseende förefinnes, skulle emedlertid lätt kunna afhjelpas, om tillfälle bereddes penninge-remittenten, att emot sitt sedel- eller silfvermynt tillösa sig af postverket vexlar, hvilka borde vara tryckte med iakttagande af försigtighetsmått mot förfalskning, ställde till den person brefvet vore adresseradt till, hvilken åter ägde, att emot sitt qvitto utbekomma vexelns belopp, antingen directe å de större postkontoren eller också å Landl-ränteriet i det län, der han vore boende.
Den obetydliga kostnad detta förslag skulle medföra, blefve endast för blanquetlers tryckning lill vexlar, samt för den ökade bokförningen, postkontoren och ränterien emellan; och den olägenhet för prompta liqviders verkställande derigenom skulle tillskyndas sådana correspondenter, som bodde aflägse från närrnsta inlösnings-ställe, förmodar jag skulle fullt upvägas af den säkerhet för remissens framkomst derigenom skulle vinnas, hvarförutan den som heldre på hittils vanliga sättet ville remittera sedelmynt, kunde ha sig denna utväg öppen lemnad.
Då förevar, betänk, redan förut tillstyrker en hemställan från R.
M. om förändringars vidtagande i åtskilliga delar af vårt postväsende, och detta milt förslag, i fall R. o. Ad. dervid skulle fästa någon upmärksamhet, likaledes afser en sådan förändring, hemställer jag vördsamt, om icke en åter-remiss af betänk., med anmodan lill Ulsk:u, att öfver mitt förslag inkomma med utlåt., vore enklaste sättet att få frågorna i eli sammanhang behandlade.
Den siste värde talarens framställning anser jag för en ny motion, som icke egentlingen har sammanhang med det nu föredragna betänk.
Någon motion i det ämnet har icke blifvit under denna riksdag väckt, Den 5 April. 255 och således lärer Utsk. icke haft anledn. alt i della ämne afgifva något yttrande.
Icke heller kan jag anse, att den frågan bör sammanblandas med den nu i förevar, betänk, behandlade fråga, ty alt förhindra poströfverier lärer väl vara något helt annat, än alt förändra postporton för bref, som föras inom riket.
Hvad sjelfva det föredragna betänk, beträffar, torde jag först få uplysa Frih.
Palmstjerna derom, att, om han icke täckts öfverhoppa en mellanmening, så hade han icke salt i fråga hvad som med skrifvelsen åsyftades.
Der står nemi. ”att R.
St. skulle i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, att K.
M. täcktes anbefalla poststyrelsen att låta uprälta, på tillförlitliga beräkningar grundadt, förslag lill införande af ett, i den syftning motionärerne antydt, förändradt system, i afseende å postväsendet etc.” Således synes deraf, att Ulsk:ns afsigt varit, att endast fä en förändring i postväsendet i det hela, utan syftar tydligen endast på hvad, som med motionerna har sammanhang.
Huruvida den skrifvelse, som Frih.
Palmstjerna föreslagit, är bättre än den Utsk:n föreslagit öfverlemna jag till R. o. Ad:s eget bedömmande.
Jag tror att de i hufvudsaken innehålla precist detsamma.
Man kan variera sådana saker i oändlighet.
Min öfvertygelse är deremot att hvar och en, som läst betänk., bör finna hvad meningen varit med denna skrifvelse, och att en sådan tvetydighet, som till återremiss skulle föranleda, deruti icke finnes.
Hvad Hr von Harlmansdorffs anförande beträffar, så synes mig detsamma vara lämpligt att afgifvas vid en kommande riksdag, derest
Ständerna då skulle förorda införandet af ett sådant medelporto, som motionärerna föreslagit.
Vid denna riksdag synes det mig vara något för tidigt, enär afsigten med den underd. skrifvelsen endast är att få en utredning af de med motionernes syftning förenade alla omständigheter, hvilka omöjligen Ständerna kunna ensamt utreda.
Derföre hafva Utsk:n ansett sig böra så till vida tillstyrka motionerna, att Ständerna skulle hos K. M. anhålla det K.
M. läcktes låta verkställa denna utredning och sedan till Ständerna aflåta nådig propos. i ämnet.
Att i skrifvelsen intaga att propos. i ämnet endast skulle afgifvas derest R.
M. skulle godkänna sjelfva saken, anser jag alldeles öfverflödigt, enär, om icke K.
M. aflåter någon propos., så lärer vara säkert att K.
M. aflåter en skrifvelse till Ständerna, uptagande alla de förhållanden, som hafva härtlulit ur denna utredning, och sedermera yttrar sig med tilleller afstyrkande deraf.
Ändamålet är likaväl vunnet, äfven om K.
M. skulle afstyrka det, ty då hafva Ständerna fullt skäl för att afstyrka sjelfva förslaget.
Jag får således för min del anhålla om propos. till bifall af Ulsktns förslag oförändradt.
Som jag alltförväl inser, att min röst icke kan hafva något större inflytande på R. o. Ad:s beslut i en fråga af den vigt, som den hvilken i afton kommer att afgöras, så ämnar jag icke heller här upträda, hvarken för eller emot Utsk:ns betänk., utan har jag hos Hr Frih. o. Landtm, vördsamt anhållit om ordet, endast för alt, om det tillätes mig 256 Den 5 April. begagna eli i andra debatterande församlingar ofta nyttjadt uttryck, — för att tala öfver frågan.
Jag får då på samma gäng uptaga till besvarande ett par punkter i det nyss upläsla skriftliga anförandet af Hr von Hartmansdorff, oell beklagar blott, alt den värde ledamoten icke sjelf är närvar:de, emedan, i anseende lill hans frånvaro, svaret af grannlagenhet måste inskränkas inom alltför trånga gränsor.
Om man betraktar posiinrättningarne som Stats-anslalter, ställda under Styrelsens förvaltning, och pligtiga, att åt hvarje samhällsmedlem, emot en viss fastställd afgift, ordentligt, säkert och regelbundet, fortskaffa ifrån den ena landsändan till den andra, underrättelser, meddelanden och effekter, — som t. ex. hos oss i Sverige, pakeler med paketposterna; så måste man äfven erkänna dessa anstalters stora inflytande på civilisationens framåtskridande, ty det linnes väl intet socialt interesse, det må nu vara af intellectuel eller materiell art, som icke i mer eller mindre mån, erfar någon inverkan af postförvaltningens berömvärda eller bristfälliga organisation.
Under fordna lider upskattade Regeringarne icke detta inflytande på kulturen till hela sill värde, ulan ansågo dessa inrättningar hufvudsakligen såsom beskatlningsanslalter.
Då jag här talar om fordna dagar, menar jag naturligtvis blott de Irenne sist förflutna seklerna, emedan förut, som troligtvis de fleste af Eder, Mine Hrr torde veta, funnos endast ridande bud, som antingen voro för den enskildtes räkning, såsom de, hvilka Hansestädernas köpmanskorpser begagnade, eller också dem, som någon regerande Furste använde, såsom les conreurs i Frankrike under Ludvig XI:tes regering.
I förbigide torde jag få nämna, hurusom den första ordinarie postgång i Europa var den, sorn Frans von Taxis, med kejsare Maximilians tillstånd år 1516 öpnade emellan Wien och Briissel.
Att dessa postinrättningar hufvudsakligen varit betraktade som beskatlningsanslalter, torde man äfven få deraf sluta, ali de belt och hållet utgjort regeringsmonopoler, kronoregaler.
Dessa monopoler drogo Regeringarne på sä sätt fördel af, att de antingen sjelfva genom sina embetsman läto posiinrättningarne förvaltas, som det nu för tiden sker, eller öfverlemnade dem till enskildt man, emot en ersällningssumma å hans sida; eller också hugnade någon Furste en enskild med detta monopol som gåfva, hvilket förhållandet var i Tyska kejsareriket, der Thurn-und-Taxiska furstehuset egde detta monopol.
Numera har Regeringarne lärt sig inse betydelsen af dessa inrättningar, och söka de derföre att i deras förvaltning införa alla möjliga förbättringar.
Poslförvallningen har tagit denna riktning i de länder, der nationen öfvergifvit den fordna åsigten att betrakta Statens postverk endast som en inkomstkälla; och der nationen gör anspråk på en högre kulturgrad.
Ingen må derföre tro, att jag här vill förorda, det postverket skall utan understöd å Statsverkets sida bära sig; jag anser det tvärtom ganska riktigt, att Den 5 April.
257 att den eDskilde ersätter posten de utgifter, som denna Stats-anstalt kan vidkännas för den tjenst, för det biträde, som den derigenom lemnar den enskilde, d. v. s. för transporten af hans bref eller paket, och att äfven så mycket bör tilläggas lill denna ersältningssumma, som erfordras för alt vid årets slut hela posladmiDistralionen blir fullkomligen betald; men deremot icke någon betydlig afgift derutöfver, ty denna afgift blir alltid en beskattning.
Att detta öfverskott är en beskattning, torde säkerligen ingen förneka.
Denna beskattnings olämplighet har också blifvit erkänd i de flesta länder, emedan man insett, att den menligt inverkar på näringslifvets utveckling: och denna beskattnings orättvisa torde ingen kunna heller förneka, då man tager i betraktande, att samma summa, som den rike affärsmannen lemnar,, måste äfven betalas af fattigdomen, sorgerna och det menskliga deltagandet.
Och om det höga postportot någon gäng förhindrar en förmånlig affärs afslutande, sä förhindrar det oftare ganska ömmande meddelanden, förhindrar många personer ifrån att söka och erhålla den hjelp, som varit högst nödvändig för den sjuke, fattige och tröstlöse.
Dessa moliver tror jag också legat till grund för de fyra motioner, som äro innefattade i det nu här under öfverläggning varande betänk.
Tvenne af dem äro ifrån det Vällofl. BorgareSt., och således ifrån det Stånd, som inom vårt representativa Statsskick med rätta bör anses som målsman för de industriella och kommerciella interessena, och har äfven Hr
Murén uti sin sakrika motion tillfyllest bevisat det höga postportots menliga inverkan på handel och rörelse i allmänhet.
De tvenne andra motionerna äro ifrån Hederv. BondcSt.; således ett uttryck af de åsigler, som hysas i denna fråga, hos den delen af Nationen, som på sina skuldror bär största andelen i landets skattebelopp.
Dessa tvenne motioner tyckas mig mera klaga öfver de få tillfällen, som allmogen eger att begagna sig utaf de förmåner, som en postadministration både kan och bör kunna lemna åt Nationen, än öfver sjelfva portots höjd.
Ty riksdagsmannen Falk ifrån Skaraborgs län säger i början af sin motion: ”alt Postinrättningen i Sverige är för BondeSt. känd, nästan endast såsom en börda, hvars tyngd de jordbrukande klasserna nödgas bära, men från hvars fördelar de äro utestängda; alt i hela vårt vidsträckta rike, finnes f. n. blott 140 postkontor, af hvilka 86 äro inrättade i städerna, samt endast 51 i köpingar och på landel.”
Man måste medgifva att det är en mindre tillfredsställande företeelse, alt se, det vår postadminislralion, af brist på medel troligtvis, icke har kunnat förskaffa landet ett större antal postexpeditioner, isynnerhet då man tager i betraktande, att dessa 140 postbyråer äro spridda på en yta, upg:de nära till 4000 Qvad:mil.
Jag vilt här icke anställa någon jemförelse med andra länder, utan jag vill blott uplysningsvis nämna, alt år 1848, funnos i 5 H. 17 258 Den 5 April.
Norra Amerikas Förenta Stater, enl.
Statistikern Fleischmanns sednaste arbete öfver detta land, omkring 17,000 postbyråer, der bref emottogos och expedierades.
Jag tror alt bristen på bref-emottagningsslällen är mera försvårande för allmogen och verkar mera menligt på korrespondensen än sjelfva det nuvarande portots höjd.
Ty då jag anställer en jemförelse emellan det nuvarande Svenska medelporlot och medelporlot i andra länder, naturligtvis innan dessa länder infört de sednare årens stora postreformer, så utfaller verkligen fördelen för det Svenska postportot.
I England t. ex. var medelportot år 1839, innan pennyposten infördes, 8| pence eller cirka 22 sk. b:co i Frankrike år 1847 innan reformen, cirka 11 sk. b:co eller ^ franc; i Preussen före den sednaste postreformen, omkring 7 sk. b:co.
I Sverige är medelportot enl.
Hr Muréns motion 5f.
Dessa jemförelser vilja dock alldeles icke säga, att jag icke litligt önskar framgång åt ett medelporlo af 4 sk. b:co.
Att någon bristfällighet, någon ofullkomlighet i sjelfva vår posladministration måste förefinnas, antingen i bristen på postbyråer, i ett för högt postporto, eller någon annan anordning, som jag icke känner, torde man lättast genom en jemförelse af antalet på de bref, som årligen gå genom det Svenska postverket, med det, som andra länders postverk expediera kunna visa.
Jag ber alt få förklara, det jag icke uttrycker något klander, utan endast framlägger fada.
Ar 1850 expedierade det Svenska postverket, enl.
Hamiltons nyss utgifna brochyr öfver postförvaltnigen, 3,499,462 st. bref, således ungefär eli bref på hvarje innevånare; deremot voro i England år 1849 brefveus aulai ungefär 11 bref på hvarje innevånare; i Schweitz 5 bref, i Frankrike och i Preussen cirka 3 bref på hvarje innevånare.
Då man nu tager i betraktande att få länder finnas, der skrifkunskapen arsa allmänt utbredd som i Sverige, så äro slutsatserna lätt dragna.
För all styrka detta Sveriges företräde, hvad den mera allmänt utbredda skrifkunskapen vidkommer, så citerar jag blott, att enl. ett officiel t dokument, som vi för icke längedan sågo i de Engelska lidningarne, funnos af år 1845 i London vigda par omkring 35 af 100 eller öfver en tredjedel, af hvilka den ena kontrahenten icke kunde skrifva.